Austatud minister, suur tänu selle väga hea ettekande eest! On ka küsimusi. Aivar Kokk, palun!
Austatud juhataja! Austatud minister! Kindlasti on see väga oluline eelnõu. Aga äkki sa räägiksid lahti selle tulemuspalga teema. Mis tingimustel ikkagi täpselt seda tulemuspalka võidakse maksta? Ja milles võidakse tulemuspalka maksta, milles on kohustatud maksma?
Aitäh küsimuse eest! See küsimus oli meil ka rahanduskomisjonis arutelu all üleval. Regulatsioon või ettepanek siis eelnõus on selline, et juhul, kui tulemustasu makstakse aastas rohkem kui 50 000 eurot tulemustasuna – väga suur summa, rohkem kui 50 000 eurot –, siis on meil ülevõetav Euroopa Liidu õigus ette näinud, et on võimalik 50% maksmist nõuda kas aktsiates või muudes sarnastes instrumentides. Ja selle, sellise nõude eesmärk on olnud piltlikult öeldes siduda rohkem konkreetse investeerimisühingute juhte selle konkreetse ettevõtmisega. Ehk siis, et investeerimisühingu juht arvestaks riskide võtmisel pikemat perspektiivi ja ka selle mõju investeerimisühingule. Ja see sarnane nõue kehtib praegu juba ka fondivalitsejatele ja pankadele, näiteks. Ja ka rahanduskomisjonis meie arutelus oli küsimus, et aga mis siis, kui ei ole investeerimisühingul praktikat, et ta emiteerib aktsiaid või aktsiaoptsioone, või on tegu ka sellise ühinguga, kus grupi struktuur seda ei võimaldagi. Siis muidugi Finantsinspektsioon võib teha erandi ja seda mitte nõuda. Ehk siis see ei ole absoluutne nõue. Loomulikult tuleb iga konkreetse juhtumi puhul seda olukorda vaadata. Ja muidugi ma arvan, et veel eraldi rõhutamist vajab see, et kui tegu on n-ö kõige madalamasse klassi kuuluva investeerimisühinguga ehk väikeste investeerimisühingute hulka kuuluva investeerimisühinguga, siis seda nõuet ei kohaldata. Aitäh!
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud minister! Ma vaatan, et meie turul on siin kusagil kuus sellist teise-kolmanda klassi investeerimisühingut, mingi 100-miljonilise varade mahuga, aga siin on öeldud, et paar tuhat piiritagust investeerimisühingut vaatavad näljase pilguga meie turule, kus on kuus. Sellest ühe käes on jäme ots, ülejäänud on sellised marginaalid selle kõrval. Kuidas see võib mõjuda, kui see paar tuhat piiritagust tulevad meie turule? Ja kas nad tulevad või on nad lihtsalt niisama andnud teada, et tahaksid tulla?
Aitäh! Praegu on meil seitse investeerimisühingut. Ja nagu öeldud, siis selle eelnõuga me võtame üle Euroopa Liidu õigust, mis tähendab, et sarnane õigus kehtib kõikides Euroopa Liidu riikides, me kuidagi ei eristu selle puhul. Ja need seitse, kes on Finantsinspektsiooni käest tegevusloa praeguseks saanud, enamasti on selles teises klassis ehk keskmise suurusega investeerimisühingute hulka kuuluvad. Hästi keeruline ennustada, et kas kellelgi, kui paljudel ja milline huvi Eesti vastu ühel hetkel tekkida võib, aga nagu öeldud, see on õigus, mis sellisel juhul kehtib kogu Euroopa Liidus ühiselt. Me ei ole kuidagi eriseisus või eristaatuses. Selles mõttes peavad nad nendele nõuetele-reeglitele vastama, ükskõik millises Euroopa Liidu riigis nad peaksid soovima tegutsemist alustada.
Kalle Grünthal.
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud minister! Selle eelnõuga võetakse üle Eesti õigusesse kaks Euroopa Liidu direktiivi. Mul on selline tahtmine, soov teada saada, kas meie valitsusametnikel puudub vastav kompetents, et nad ei suuda ise investeerimisühingute usaldatavust ja järelevalveraamistiku välja töötada. Ja mis siis juhtub, teine küsimuse pool oleks, mis siis juhtub, kui me seda Euroopa Liidu direktiivi vastu ei võta?
Aitäh! Eks on ju tegelikult ka meie huvides, et need reeglid oleksid pigem sarnased ja et reegleid täidetakse erinevates Euroopa Liidu liikmesriikides ühtviisi. Nii et nende ülevõtmine on selle sektori huvides kindlasti. Ja teie küsimuse esimesele poolele vastates, kas meil endal puudub pädevus: ei puudu pädevus, see on ikka täitsa olemas.
Aivar Sõerd, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Austatud minister! Siin nendes direktiivides on kindlasti palju vajalikku ja keskkonnale ka lisaväärtust andvat, mida tasub üle võtta, aga siin on ka palju, või noh, ütleme, siin on sellist kummalist teemat sees. Meil on tava ikkagi selline, et nõukogu, ettevõtte nõukogu nimetab juhatuse ja kehtestab juhatuse töötasud ja muud tingimused. Aga nüüd on siin, ütleme, nende investeerimisühingute puhul, kui see varade maht on üle 100 miljoni, mis ei olegi väga kõrge lävend, tuleb tekitada mingisugune töötasukomitee veel nõukogu ja juhatuse vahele. Milleks see? Mis lisaväärtust see annab, mis probleeme see lahendab? See on ka ju äriühingule, aktsionäridele ja äriühingu kasumi arvelt tuleb ju maksta ka sellele komiteele töötasud. Mis lisaväärtust selline komitee annab?
Aitäh, hea küsija! Hea küsimus. Eks küllap on see eesmärk, et oleks tasustamine pikemaajaliselt ja põhjalikumalt läbi mõeldud. Ja kas ilmtingimata komiteele tuleb eraldi töötasu maksta, sellist nõuet küll keegi vist ei sea. See automaatselt kindlasti nii ei ole.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea esimees! Austatud minister! Ma tuleksin ikkagi selle tulemustasu teema juurde. Me teame, et ka meie pensionifondid ju, siin oli perioode, kus ei hiilanud justkui oma väga heade tulemustega. Nüüd on ka siin öeldud, et tõepoolest, tulemustasu võib vähendada, kui tulemused on tagasihoidlikud. Võib-olla te siiski avaksite, mida see tagasihoidlik numbrites tähendaks? Kus maal on tulemus tagasihoidlik? Kas on, ma ei tea, 5% kasumit piisav? Või peab olema 10% või ...?
Aitäh! Seadusega ei määrata sellist asja või sellist piiri, ei öelda kellelegi või ei tehta kuidagi tulemustasu määramist kohustuslikuks. Vastupidi, ülempiir on see, millest siin juttu on. Nagu öeldud, kui tulemustasu makstakse üle 50 000 euro aastas, siis sellisel juhul rakendada seda 50% maksmist kas aktsiates või muudes sarnastes instrumentides. Ja nagu öeldud, ka seda ei kohaldata väikeste investeerimisühingute puhul. Samamoodi on tõesti kahjumlike investeerimisühingute puhul selge, et seal tulemustasu ei maksta. Aga konkreetsed protsendid ja hindamine, see kindlasti ei ole seaduse tasandil küsimus, et konkreetse investeerimisühingu sellist tulemuslikkust hinnata. Seda seaduse tasandil ei saa teha ja ma loodan, et kunagi ei hakata ka tegema.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud minister! Mu eelmisele küsimusele te ütlesite, kui ma küsisin, et 2000 tahaks tulla siia, umbes niimoodi, et Euroopas on majanduspiirkondi palju, aga siin ma loen seda, et Finantsinspektsioon on öelnud või õigemini Finantsinspektsioonile on see 2000 teatanud, et nad tahaksid siia ka oma nina pista. Mu küsimus oli, mida see tähendab sellele seitsmele pisilasele, kes siin ees on. Ja teine väike küsimus, et mõned uued terminid: mis loom see kliiriv liige on?
Kas tohib korraks paluda seda viimast küsimust?
Jaa, mitte loom, vabandust, see on minu väljend. Aga kliiriv liige, see on uus termin, mida võtame eesti keelde üle. Aitäh!
Aitäh! Kõigepealt, mida tähendab uute tegijate lisandumine? Eks väikse turu peal tähendab see ikka alati seda, et suureneb konkurents. Aga veel kord, praegu on loa saanud seitse nõuetele vastavat investeerimisühingut ja hetkel ei ole küll teada, et sellises koguses reaalselt oleks nagu lisandumas kohe turule tegijaid. Muidugi, see tähendaks ühest küljest suuremat valikuvõimalust, millise investeerimisühingu teenust kasutada, kui neid tegijaid lisandub. Aga jah, praegu on meil seitse tükki, kellega tegu on. Ja nüüd ma pean ütlema, et see teine osa teie küsimusest, ilmselt peame pärast täpsustama, mis see täpselt oli, natuke jäi segaseks.
Kalle Grünthal, palun!
Ma tänan, lugupeetud istungi juhataja! Austatud ettekandja! Ma pean nentima seda, et lugupeetud hea kolleeg Aivar Sõerd on kahtlemata väga tubli reformierakondlane. Aga kui teemad lähevad, ütleme, pangandusse, siis ta unustab selle tihtipeale ära ja temas lööb välja tõeline kirg selle asja õigsuse kontrollimiseks. Ma olen täiesti nõus sellega, mida ta küsis teie käest, et kas seda komiteed on sinna vahepeale vaja ja kas selle eest raha tuleb maksta. Teie ütlesite selle peale, et seda pole kohustuseks pandud. Ja minul on sama mure tegelikult. Äkki te kirjutate sinna seadusesse sisse, et see komitee raha ei saa, siis oleks raha kokkuhoid ja heal Aivaril ka rahulik olla. Minul ka muidugi.
Aitäh! Väga nõustun teiega kõige selle kiituse osas, mida te Aivar Sõerdi kohta just ütlesite. Ja kõik need muudatusettepanekud, mis eelnõu esimese ja teise lugemise vahel esitatakse, eks me need siis peame läbi vaatama ja kaaluma, mida on võimalik arvestada. Lõpuks otsustaja olete ju teie siin parlamendis, milliseid muudatusi seaduses tehakse.
Aivar Kokk, palun!
Hea juhataja! Austatud minister! Mulle meeldib selle eelnõu juures kindlasti ka see, et hüvitise määr võib tõusta 100 000-lt 170 000-le. Üks pool on sellel kinnisvaramüügi pool. Aga äkki sa täpsustad, kui pikk see aeg on, millal seda hüvitatakse? Kas see on üks kuu, kui see raha on olnud arve peal, või on see mingi muu number?
Aitäh! Kui tohib, siis ma täpsustan seda igaks juhuks hiljem kirjalikult, et mitte eksida.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea esimees! Austatud minister! Ei, Aivar Sõerdi võib kiita küll ja sellest ka minu jätkuküsimus. Vaadates, kuidas kolleeg Sõerd selle küsimuse püstitas ja ka lugedes ise seda tegelikult väga keerulist teksti, tekib mul siiski jälle selline tunne, et me oleme neid direktiive üle võttes keeranud paar vinti üle. Seda bürokraatiat on ikka mõnuga pannud, mitte otsinud niisugust miinimumtaset, vaid kombanud, kus see lagi selle bürokraatia juures on ja vahest ka peaga läbi lae põrutanud. Kuhu teie praegu paneksite selle eelnõu: kas me oleme sellise miinimumtaseme peal, oleme me peadpidi lae all või oleme juba läbi lae?
Aitäh! Me oleme täpselt paraja taseme peal. Ja ma ütlen, et selle eelnõu väljatöötamise käigus me muidugi konsulteerisime ka asjaosaliste endiga. Arvamuse avaldamist küsisime nii Finance Estonialt, pangaliidult, investeerimisühingutelt, aga ka näiteks Finantsinspektsioonilt ja Eesti Pangalt, arvamuse saime Finantsinspektsioonilt. Nii et asjaosalised, keda see muudatus puudutab, on selle eelnõuga kursis ega ole nii detailselt ja selliseid muresid küll väljendanud, nagu siin saalis praegu kuulda on olnud. Selles mõttes arvan, et ettepandud regulatsioon on saanud päris hea.
Austatud minister, nüüd on juhtunud selliselt, et rohkem küsimusi teile ei ole.
Aitäh!
Aitäh teile! Ma palun Riigikogu kõnetooli ei kellegi muu kui rahanduskomisjoni liikme Aivar Sõerdi. Palun!
Aitäh, austatud juhataja! Head kolleegid! Antud eelnõu, 505 SE esimest lugemist ettevalmistav arutelu toimus rahanduskomisjonis 17. jaanuari istungil. Osalesid meil rahandusminister Keit Pentus-Rosimannus ja Rahandusministeeriumi finantsteenuste poliitika osakonna juhataja asetäitja Toomas Auväärt. Tõepoolest, eelnõuga võetakse üle kaks Euroopa Liidu direktiivi ja sellega muudetakse investeerimisühingute juhtimis- ja kapitalinõudeid, et need võtaks paremini arvesse investeerimisühingute ärimudeleid ja -riske. Ja selle 17. jaanuari arutelul minister tegi meile ülevaate eelnõust. Olulisemad aspektid juba minister kandis ka ette. Aga jah, siin on küsimus juhtimis- ja kapitalinõuete muutmisega seotud muudatused, siis Tagatisfondi poolt tagatavate hoiuste hüvitamise piirmäärade suurendamise muudatused. Nii. Ja kuna praegu kohaldatakse investeerimisühingutele ja pankadele sarnaseid kapitali juhtimisnõudeid, siis investeerimisühingute puhul need ei ole piisavalt paindlikud. Eelnõuga muudetaksegi need nõuded investeerimisühingute jaoks proportsionaalsemaks. See regulatsioon tervikuna võtab paremini arvesse erinevate investeerimisühingute riske ja ärimudeleid. Investeerimisühingud jagatakse suuruse alusel kolme kategooriasse: suured, keskmised ja väiksemad. Minister juba rääkis kapitalinõuetest, ei hakka siinkohal üle kordama. Sellest tulemustasude teemast oli ka juttu. Oluline on veel rõhutada, et muudatused puudutavad investeerimisteenuste osutamise lihtsustamist ja siis ka hoiuste hüvitamise piirmäära suurendamis, mida ma mainisin. Arutati. Komisjonis oli meil kaks teemat. Kolleeg Aivar Kokk küsis, miks tuleb juhatuse liikmetele tulemustasu maksta aktsiates ja kuidas mõjutab selline olukord teisi aktsionäre. Ja kuidas toimub selline tasu maksmine ettevõttetes, kes ei ole börsil? Toomas Auväärt selgitas, et nõue tuleb Euroopa Liidu regulatsioonidest ja sellest ei saagi kõrvale minna, need tuleb üle võtta. Selle regulatsiooni eesmärk on siduda juhi pühendumist rohkem firmaga, kus ta töötab. Aga maksmine ei pea tingimata toimuma aktsiates, seda võib teha ka muus väärtpaberis. Näiteks, investeerimisühing võib selleks emiteerida võlakirju, mis ei anna otseselt hääleõigust investeerimisühingus. Nii et valik, mis instrumenti kasutada, jääb investeerimisühingu enda otsustada. Nii. Siis ma ise küsisin nende Eestis tegutsevate investeerimisühingute kategooriatesse jagamise kohta. Teatavasti pankade puhul on meil süsteemselt olulised pangad. Kas siin investeerimisühingute puhul ka on süsteemselt olulisi ehk esimese klassi investeerimisühinguid? Neid ei ole, meie investeerimisühingud, milliseid on kokku seitse praegu, nendest kuus on teisest klassist: Admiral Markets, Cresco Väärtpaberid, KAWE KAPITAL, KIT Finance Europe, Redgate Capital, Funderbeam Markets ja Grünfin, mis on hiljem, viimati loodud, see peaks kuuluma kolmandasse kategooriasse. Jah. Need olid need teemad, mida me komisjonis käsitlesime. Komisjon langetas ka otsused. Kõigepealt, teha ettepanek võtta eelnõu täiskogu päevakorda 26. jaanuariks; siis teha ettepanek esimene lugemine lõpetada; kolmandaks, määrata ettekandjaks komisjoni liige siinkõneleja; ja neljandaks teha ettepanek määrata muudatusettepanekute esitamise tähtajaks 9. veebruar kell 17.15 ehk kümme tööpäeva. Kõik need otsused olid konsensuslikud. Tähelepanu eest! Vastan küsimustele.
Suurepärane. Aitäh teile, hea ettekandja! Üks küsimus vähemalt teile on. Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea esimees! Hea ettekandja! Minister just soovitas, et kui see sõna "kliiriv" liige ei sobi, eks ju, siis me parlamendina võiksime ettepaneku teha ja seda muuta, et meie käes on see võimalus. Aga nii hilisel õhtutunnil me võime ju lahtiste kaartidega rääkida. Kui on ametnikud ka leidnud, et see peaks olema kliiriv liige, ministeeriumi esindaja ütleb, et ta ei toeta seda võib-olla parlamendi ettepanekut, ja koalitsioonisaadikud hääletavadki selle sisse, teadmata, mis asi kliiriv liige on. Ma sain aru, et kliiriv liige on kliiriv liige, tuli välja, annab mulle siin praegusel hetkel härra Google sihukest vastust. Kas me, ütleme, bürokraatiat on meil veel kõvasti, aga kas seadused, mis me vastu võtame, peaksid olema arusaadavad ka eesti keeles? Ja ei pea kõiki laensõnu, ma ei tea, võib-olla see on eestikeelne sõna "kliiriv", aga me ei pea tegema mingit tumedat tõlget. On see liiga bürokraatlik tekst, ma küsin.
Jah, seda siin meil eelnõudes ikka juhtub, et tekstid võiksid olla arusaadavamad. Aga ma vaatasin seda, see on terminoloogia, ega siin tegelikult, siin on neli uut terminit. Väike ja mitteseotud investeerimisühing, ingliskeelsest tekstist tõlgitud, see on selge, sellega on klaar. Konsolideerimisgrupi kapitalitest – noh, ka arusaadav. Nüüdispuhasväärtus – finantstermin jällegi, net present value inglise keeles. Aga siis on jah, siin on neljas, kliiriv liige. Kliiriv liige on ettevõtja, kes osaleb keskses vastaspooles ja vastutab sellest osalusest tulenevate finantskohustuste täitmise eest. Ma möönan, et ma jäin natukene kimbatusse, kui ma seda termini selgitust ka lugesin. Ma arvan, et ma saan aru, mis see tähendab, aga me võib-olla võime seda paluda, seda täpsustada. Mis see, mis see keskses vastaspooles osaleja täpselt on? Ta on vastaspoole mingisugune tegelane, vastaspoole tegelane, aga seda jah, see termin, see termini selgitus on, natukene võiks olla paremini sõnastanud küll, jah. Aga ei, aga uusi termineid ülemäära palju ei ole ja ma arvan, et see ei ole veel nii suur probleem isegi. Võib-olla suurem probleem on siin võib-olla see, et liiga palju, kas või see töötasustamine või siis tulemustasustamine. Siin peaks olema mõistlik tasakaal, mis me oleme harjunud ikka meie ärikeskkonnas, et aktsionärid otsustavad, aktsionärid nimetavad nõukogu, nõukogul on omad rollid, aga siin tahetakse seadusega võib-olla ette kirjutada rohkem, kui me oleme oma tavapraktikas harjunud.
Võime minna edasi küsimustega. Aivar Sõerd, lubate? Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea esimees! Hea ettekandja! Ma ütlen, et see palga nomineerimise komitee, see on puhtal kujul lihtsalt muidusööjad. Võime eestikeelse sõna öelda. Ega neid väga-väga vaja ei ole, aga see on ka võimalus sugulastele-tuttavatele leida mingi hea koht, kus nad peavad aeg-ajalt need palkasid üle vaatama. Minu küsimus on aga see. Minister ütles, et praegu on seitse investeerimisfirmat. Turule tuleb juurde muid, nad investeerivad laias laastus ka Eesti turule. Nüüd, kui tulevad mingid suuremad rahvusvahelised ja söövad väiksemad ära ning ühel hetkel jääbki meie majandus sõltuma nende suurte suvast, kui nad otsustavad ühel hetkel lihtsalt, et Eestisse enam ei investeeri või veavad investeeringud välja. Kuidas kaitsta Eesti investeerimisfirmasid ja kuidas kaitsta üldse Eesti majandust sellistes olukordades, nagu ma kirjeldasin?
Tegelikult me seda küsimust ei arutanud komisjonis. Aga räägime sellest. Ma arvan, et siin ei ole seda probleemi või seda ohtu, mis te näete. Tegelikult võrreldes muu maailmaga on Eesti finantsfinantssektor pigem panganduskeskne. Meil domineerivad pangad. Kui ettevõtjatel on vaja kapitali, siis nad lähevad panka laenu küsima. Sellist omakapitali osa võiks olla või omakapitali investeeringute pakkumise võimalused võiksid olla olla suuremad. Meil on tegelikult finantssektor rohkem panganduskeskne kui Euroopas ja Ameerikast rääkimata, USA-st rääkimata. Nii et tegelikult nende seitsme investeerimisühingu varade maht on ju ainult kokku 100 miljonit. Tegelikult neid teenuseid, kas või väärtpaberite vahendamine, väärtpaberite emiteerimine, võlakirjade emissioonide korraldamine – ma arvan, et turul võiks nende teenuste pakkujaid rohkem olla kui need need seitse firmat. Aga see tegevus on viimastel aastatel, nende tegevuse maht on suurenenud ja kui siia väliskapitali tuleb, ma ei näe probleemi. Panganduses on vastupidi, kodumaine kapital pakub väga tugevat konkurentsi Rootsi päritolu omanike, Rootsi kapitali päritolu pankadele.
Head ametikaaslased, ma tahtsin lihtsalt öelda, et tulenevalt kodu- ja töökorra seaduse § 98 lõikest 4 Riigikogu liige võib esitada kuni kaks suulist küsimust eelnõu esimesel lugemisel. Tundub, et praegune arutelu läheb hästi, nii et kutsun üles. [[Naer saalis.]] Hea ettekandja, ma tõesti püüdsin teile appi tulla. Ma vaatasin, et asi liigub ja lähme veel detailides edasi. Aga praegu rohkem küsimusi ei ole. Aitäh, hea ettekandja, rohkem küsimusi ei ole. Nii, ja nüüd nii, nagu ikka, kas soovitakse avada läbirääkimisi? Tegemist on eelnõuga 505. Väga hea, avan läbirääkimised ja palun siia Riigikogu kõnetooli Isamaa fraktsiooni esindaja Heiki Hepneri. Palun! Kaheksa minutit võib-olla?
Vaatame.
Selge, ärme kiirustame.
Ärme kiirustame. Aga igatahes sain ma teie ettepanekust innustust siia tulla, selline julge seljatagune alati annab kindla tunde siia tulekuks. Selle eest suur tänu, austatud esimees! Hea minister! Tõepoolest, ma kahtlustan, et ma kaheksat minutit ära ei kasuta. Mõned mõtted siiski tahaks ütelda. Kui ma küsisin, et kas me oleme jälle ühte direktiivi, mida me siin ju iga nädal teeme, ratifitseerimas, üle võtmas, et kas me paneme siit veel mõned tiirud niimoodi lõbu ja lustiga peale – mulle tundub, et seekord me jälle seda oleme teinud. Kaks märksõna: tulemustasu alused ja nende määramine. Kui need, siin on öeldud, et tõepoolest, kui on tulemus negatiivne, siis ei ole põhjust tulemustasu maksta. Aga kui tulemus on nagu tagasihoidlik, et siis võiks ka nagu justkui vähendada. Kas seda peab seaduse alusel tegema? Kas sellist teksti on ilmtingimata vaja sisse viia? Pensionifondides, mulle tundub, et veel mõned aastad tagasi maksti tulemustasu, nii et mühises, sõltumata sellest, milline see tulemus oli. Võib-olla nüüd oleme saanud innustust, et kirjutame seadusse sisse, aga küll siis leitakse ka põhjendusi, et see tulemus nii kasin ei olnudki. Ja tõesti, töötasukomitee siin, tunnustan ka kolleeg Sõerdi, kes tõstatas selle küsimuse, et lõppkokkuvõttes, kas me mõttetut bürokraatiat ei suurenda. See on see koht, et kas kõige selle jaoks on meil ikkagi seadusi vaja. Ja kolleeg Ernitsa poolt välja toodu – noh, see on minu meelest tänase päeva nael mõnes mõttes, see "kliiriv liige". Tõepoolest, see näitab ka selle tänase seaduse taset, mida me siin ühiselt veel hilisel või tegelikult juba varasel hommikutunnil koos arutame. Ma arvan, et tegelikult saaks paremini. Aitäh!
Suur tänu teile! Aitäh teile! Kas on veel kõnesoove? Ei ole. Sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjoni seisukoht on, et eelnõu 505 esimene lugemine tuleb lõpetada. Määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks k.a 9. veebruari kell 17.15. Esimene lugemine on lõpetatud ja kümnenda päevakorrapunkti käsitlemine lõpetatud.
Liigume edasi 11. päevakorrapunkti juurde, milleks on Vabariigi Valitsuse algatatud rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (507 SE) esimene lugemine. M palun Riigikogu kõnetooli ettekandeks rahandusminister Keit Pentus-Rosimannuse. Palun!
Suur aitäh, austatud Riigikogu esimees! Head Riigikogu liikmed! Esitan teile arutamiseks rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduse muutmise eelnõu, mille on tinginud vajadus reageerida finantstehnoloogia kiirest arengust tekkinud riskidele. Selle seaduseelnõu kohaldumisalaks on finantsteenustega sarnanevad teenused, mida saab teoreetiliselt ära kasutada rahapesuks või terrorismi rahastamiseks. Eesti oli üks esimesi riike maailmas, kus me asusime reguleerima ja litsenseerima virtuaalvääringute teenusepakkujaid. Tehnoloogia väga kiire areng ja innovatsioon finantssektoris on miski, mille kohta me 2017. aastal riigina otsustasime, et me soovime siin olla teenäitajad. Seda tehes võtsime me ka vastutuse, et leiame võimalused maandada väärkasutusi, eeskätt rahapesu ja terrorismi rahastamise riske. Virtuaalvääringute populaarsus on plahvatuslikult kasvanud, aga selle valdkonna entusiastide ja investorite-arendajate kõrval on kiireid ja anonüümsust pakkuvaid lahendusi asunud paraku teadlikult kasutama ka kurjategijad. Sellega seoses on risk Eesti kui tegevusloa väljastanud riigi jaoks kasvanud samamoodi ülikiiresti. Selle eelnõu eesmärk on vähendada nende väärkasutuste esinemise tõenäosust, mida praegu veel kehtiv õigusraamistik võimaldab. Sektor ise on rahvusvaheline. Väga paljudel Eestis välja antud ja Eesti tegevusloaga ettevõtjatel on paraku vähe seost Eestiga, mis tähendab, et ka järelevalve on hetkel raskendatud. Tuvastatud on ebaühtlane teadlikkus sektoris ja ka hoolsusmeetmete puudulik rakendamine virtuaalvääringu teenusepakkujate poolt. Risk avaldub rahapesu ja terrorismi rahastamise kuritegudena, pettuste ja vargustega. Näiteks, ka lunarahamaksete nõudmine häkkerite poolt, kes asutuste veebilehti ja rakendusi halvates on põhjustanud palju reaalset kahju. Lisaks võidakse virtuaalvääringu teenuseid kasutada rahvusvaheliste finantssanktsioonide vältimiseks. Ja kui nüüd avaldunud riskid jätta tähelepanuta, siis sellel võivad olla kahjuks väga kurvad tagajärjed mitte ainult sellele sektorile, vaid riigile tervikuna, riigi mainele tervikuna. Realiseerunud rahapesuskeem või terroristide finantseerimine mõne Eestis litsentseeritud virtuaalvääringu teenusepakkuja kaudu põhjustaks kindlasti suurt mainekahju, mille mõju kanduks palju laiemalt ja ka teistele sektoritele. See tähendab, et kindlasti kahjustuks ka meie maine või meie usaldusväärsus meie jaoks oluliste partnerite silmis. Muidugi ei ole virtuaalvääringutega ja virtuaalvääringuteenustega seotud risk avaldunud ainult Eestis, vaid on avaldanud väga paljudes riikides. Riski kiire tõusu peab virtuaalvääringute populaarsuse ja kättesaadavuse kasv. Peab ütlema, et ka COVID-iga seoses on osa kuritegevusest liikunud rohkem internetti, millest saadakse tihti tulu just nimelt virtuaalvääringu vormis. Virtuaalvääringute sektor on keskmisest haavatava, kuna tegevusnõuded on seal olnud ja on praegu madalamad kui finantssektoris. Eesti reageerib riskile ja nendele riskidele kolmel moel või kolme lainena. Teie ees oleva eelnõuga on ettepanek teha kõige kiireloomulisemad muudatused, mis riskide maandamiseks vajalikud on. Nende muudatuste mõju hakkab avalduma juba alates käesolevast aastast. Teine samm on ühisrahastuse ja muude investeerimisinstrumentide ning virtuaalvääringute seadus. See on eelnõu, mis hetkel on veel kooskõlastusringil, ja sellega tehakse juba ulatuslikum reform, leitakse ka uus püsiv regulatiivne lahendus virtuaalvääringu teenustele. Kolmas samm on Euroopa Liidu õiguse rakendamine. Aga nagu paljudele siin saalis teada on, Euroopa Liidu õigus selles valdkonnas on alles läbirääkimistel ja nende algatuste mõju hakkab avalduma tõenäoliselt kolme või veel enama aasta pärast. Kõikide nende kolme, ütleme, kõikide viidatud regulatsioonide eesmärk ja suund on sama ja nendega võetavad meetmed on kõik omavahel kooskõlas. Nii et koos sektori arenguga toimub ka järkjärguline reguleerimine. Käesolev eelnõu reguleerib detailsemalt virtuaalvääringute teenusepakkujate mõiste, paneb neile kohustuse säilitada tehinguandmeid ning neid teenusepakkujate vahel ka jagada. Sellega võimaldatakse vajaduse korral uurimisasutustel taastada virtuaalvääringute liikumise teekond, millel on rahvusvahelise standardi mõistes kuritegevuse tõkestamisel keskne roll. Lisaks on meil ettepanek kehtestada täiendavad tegutsemisnõudeid, nõudes edaspidi suuremat teenuse pakkumise läbimõtlemist, tugevamat seost Eestiga, mis on omakorda vajalikud selleks, et ka praktikas oleks võimalik meie järelevalveasutustel nende teenuste üle järelevalvet teostada. Kolmandaks, me näeme ette ka täiendavad tehnilisemat laadi muudatusi, mis on vajalikud Rahapesu Andmebüroole. Antakse võimalus teha andmebüroo enda töötajate ja ametnike suhtes taustakontrolle. Lihtsalt meenutuseks, et varasemalt on Rahapesu Andmebüroo (RAB) olnud Politsei- ja Piirivalveameti koosseisus. Nüüd on tegu asutusega, mis tegutseb Rahandusministeeriumi valitsemisalas. Seetõttu on on vaja ka selle muudatuse sisseviimine, et neil praegu oleks samamoodi võimalik sellist taustakontrolli teha, mis varasemaltki võimalik oli. Mittetulundusühingud ja sihtasutused, kes tegutsevad sanktsioonirežiimi all olevates riikides, muutuvad kohustatud isikuteks, et vähendada nende ärakasutamist terrorismirahastajate poolt. Isikusamasuse tuvastamisel peab kohustatud isik edaspidi ka füüsilise isiku sidevahendite andmeid koguma. Tehakse ka mõned tegelike kasusaajate andmekogu tõhusaks toimimiseks vajalikud muudatused. See on selline eelnõu, mille puhul ma pean rääkima ka asjadest, mida selle eelnõuga ei tehta. Eelnõuga ei reguleerita tehnoloogiat, ei reguleerita kõiki virtuaalvääringuga seotud teenuseid, vaid üksnes neid teenuseid, millega on võimalik virtuaalvara muundada, säilitada, üle kanda ja kasvatada. Ehk need teenused on selle seaduseelnõu reguleerimisalaks, millel on ühiseid jooni finantsteenustega ja mida kasutades on teoreetiline võimalus raha pesta või terrorismi rahastada. Ühtegi tehnoloogiat ei keelustata. Virtuaalvääringu omamist ega käivet tavatarbija jaoks ühelgi moel piirata. Regulatsiooni sihtgrupiks on teenuste pakkujad, kellele on väljastatud Eesti tegevusluba. Eelnõu võtab arvesse ka seda, et kõik teised riigid ei pruugi olla veel rahvusvahelist standardit virtuaalvääringu teenusepakkujatele laiendanud. Samuti ei ole kõikidel virtuaalrahakottidel ega tehingutel tehnilises mõttes tingimata teist poolt, kellele informatsiooni edasi anda. Seetõttu lubab eelnõu teenusepakkujatel vahendada tehinguid ka selliste teenusepakkujatega, kes nõudeid veel ei kohalda, ning eraldiseisvate rahakottidega. Selliste tehingute puhul siiski tuleb teenusepakkujatel reaalajas monitoorida tehingu riski. Tehnilised lahendused selleks juba praegu on kenasti olemas ja tegelikult paljudel juhtudel ka kasutusele võetud. Nagu ma ennist mainisin, olles Eestiga teerajaja rolli kord juba võtnud, siis selles valdkonnas tegutsev ja mitte ainult selles valdkonnas tegutsev, vaid ka laiem rahvusvaheline üldsus ootab, et me leiaksime ka regulatiivsed võimalused rahvusvahelise rahapesu tõkestamise standardeid rakendada. Ja me oleme antud juhul need, kelle eeskujul teised riigid võivad hakata oma regulatsiooni ja lahendusi kujundama. Nii et seetõttu me ei saa jääda siin kuidagi passiivsesse või äraootavasse rolli. Meil on aktiivne ja piiriüleselt tegutsev sektor, kelle suhtes meil on riigina vastutus, et ka neid ei kasutataks ära kuidagi pahalaste poolt. Ausalt tegutsevad ja tõelist innovatsiooni loovad ettevõtjad ei tohiks ja ei peaks kannatama nende tõttu, kes kas siis enda rollist ja vastutusest selle uudse finantssüsteemi osana aru ei saa ja soovivad seda kurjasti kasutada või ei soovi järelevalvega sisukat koostööd teha. Ma tänan ka kõiki neid turuosalisi, näiteks Eesti Asutajate Seltsi, kes on väga aktiivselt ja sisukalt kaasa mõtlemas, kuidas me jõuaksime selle tulemuseni, mis toetaks eesmärki, mis meil on eelnõu esitamisel olnud, et innovatsioon, ka finantssektori innovatsioon on Eestis oodatud, aga riskid peavad olema maandatud ja ausate kavatsustega arendajad, uuenduslike teenuste pakkujad, väljatöötajad ei peaks kartma, et nende kurjade kavatsustega tegutsejad lõpuks lõtvu või, ütleme, mitte piisavalt täpseid regulatsioone ära kasutades kuidagi ka nende maine ohtu seaksid. Nii et seda eelnõu tutvustades ja nende arutelude käigus, mis on juba toimunud ka rahanduskomisjonis, oleme Rahandusministeeriumi ja valitsuse poolelt üle kinnitanud, et me kindlasti oleme koostöös komisjoniga valmis tegutsema hoolikalt, otsustavalt. Vajaduse korral töötame välja ka selliseid muutmise ettepanekuid, mis mainitud eesmärke veelgi tõhusamalt saavutada aitaks, riske maandada aitaks, nii et eelnõu oleks üheselt arusaadav kõigile, kes selles sektoris tegutsevad, ja need riskid, mida me eelmisel aastal riskide hindamise analüüsi käigus tuvastasime, saaks tõesti tõhusalt maandatud. Aitäh! Vastan küsimustele.
Aitäh, austatud minister, teile on ka küsimusi. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea proua minister! Nagu ma aru saan, kelmide parved tunglevad Eesti-suguse innovatiivse keskkonna ümber virtuaalvääringuga. Ja kui vaadata siin, et 2020. aastal oli kelme 368 loa, mis väljastati, seas 108 ehk kolmandik. 2021. aastal ainult kolme kuu kohta see on olnud, praegu on varsti juba 2022. aasta kolmas kuu. Kuidas see tõus on? On öeldud ka, et hüppeliselt on tõusnud kelmide nii-öelda surve meile, selle meepoti juurde. Kuidas 2021. aasta need hüppelised arvud välja näevad? Palju seal neid kelme tungles?
Aitäh! Ma neid parvesid ei oska kuidagi kommenteerida, millele te viitasite või mida te olete tuvastanud. Aga see on väga tõsine asi, riskid tõesti on selles sektoris suured, lisaks sellele, et seal on kindlasti ka suured võimalused ja on suured võimalused innovatsiooniks. Aga praegu ikkagi üks osa riskidest on seotud sellega, nagu öeldud, nagu ma ka oma sissejuhatuses ütlesin, et Eestis taotletud tegevuslubadega tegutsevad suur hulk ettevõtteid, kellel Eestiga tegelikult suurt mingit seost ei ole. Mis tähendab, et meil tegelikult ei ole võimalik teostada mingit järelevalvet nende üle. Aga kuna tegevusluba on väljastatud Eesti poolt, siis kui peaks selguma, et nad tegutsevad mitte kõige ausamatel eesmärkidel, siis mainekahju ja see kahju, mis tegelikult sellega põhjustatakse, laieneb eelkõige Eestile ja seda riski me peame oluliseks maandada. Seetõttu on esitatud teile ka eelnõu, mis just nimelt virtuaalteenuse pakkujatele esitatavaid nõudeid oluliselt täpsemalt sätestab. Muu hulgas sätestab see nõude, et me soovime edaspidi ikkagi tegevusloa väljastamisel veenduda, et see tegevus on ühel või teisel moel Eestiga seotud, mitte et Eestis väljastatud tegevusluba kasutatakse kusagil sisuliselt viigilehena, tegutsedes hoopis kuskil mujal, teades, et Eestil ei ole võimalik järelevalvet ja kontrolli teostada.
Marko Torm, palun!
Austatud eesistuja! Väga lugupeetud minister! Eeskätt tunnustus taas kord ühe olulise valdkonna kordategemise eest. Aga küsimus pigem kaheosaline. Esiteks, ma saan aru, et me oleme taas kord eesrindlik, kui näitame päris paljudele riikidele valdkonnas korda luues ka eeskuju. Kas on samasuguseid tublisid riike veel ja millised on nende kogemused selles valdkonnas toimetamisest? Kas on mõnda näidet? Ja teine asi, võib-olla hästi inimlik. Need Eesti inimesed, kes omavad mingil kujul virtuaalvääringuid, bitcoin"e ja muud sellist, kas nende jaoks ka selle seaduseelnõuga midagi muutub?
Aitäh! See seaduseelnõu reguleerib ja on suunatud virtuaalvääringuteenuste teenusepakkujatele. Ehk siis eraisikud, kes näiteks ise virtuaalvääringute rahakotti omavad, neid see sellisel kujul ei puuduta. See puudutab teenusepakkujaid ja puudutab neid teenusepakkujaid, kellele on põhjust väljastada tegevusluba, litsents. Ja teiste riikide puhul on lugu selline, et tõenäoliselt väga paljud ootavad seda, et kõigepealt saaks Euroopa Liit oma reeglitega valmis. Muidugi, kui me räägime teiste riikide, ütleme siis, olukorrast üldse, siis kui me räägime väljastatud lubadest, siis tegelikult ei ole kedagi, keda Eestiga võrrelda saaks. Näiteks, Suurbritannia puhul on väljastatud litsentse 12, mitte 120, vaid terve Suurbritannia peale 12, Hollandis näiteks 22, Saksamaal 3. Eestis aktiivseid tegevuslubasid oli 381 alles hiljuti. Et lihtsalt tuua neid võrdluseks, et tekiks arusaam, millistest suurusjärkudest me räägime. Ja Eesti on sellisel tasemel reeglite kehtestamisega sisuliselt üks esimesi, tegelikult esimene, kes sellisel kujul riskide maandamisega nii ulatuslikult tegeleb. Seetõttu ma ka rõhutasin seda, et meil on võimalus siin kujuneda selliseks riigiks, kelle pealt teised hiljem saavad reeglite rakendamisel eeskuju võtta ja kindlasti oleme valmis oma kogemusi jagama. Ja usun, et ka selle reeglite rakendamise kogemuste jagamise vastu on väga mitmel riigil tegelikult huvi. Sest mure ja riskide tajumine ja see arusaam, et väga kiiresti arenev valdkond on seotud ka suurte riskidega, see on ikkagi rahvusvaheliselt tekkimas praktiliselt kõikides riikides. Nii et meie peale vaadatakse tähelepanelikult ja tegelikult ootused meie suhtes kindlasti on suured.
Ruuben Kaalep, palun!
Tänan hea esimees! Lugupeetud minister! Selle eelnõu kohaselt §753 lõige 2 kirjeldab järelevalvetasu mahuosa. Ja kui ma saan õigesti aru, siis see on 0,035% teenuse osutamise käigus algatatud või vastuvõetud tehingute kogusummast ehk käibest. Nüüd, globaalne krüptoturu maht on triljonites. Suuremad platvormid, kus nendega kaubeldakse, on käive miljardites, mis tähendab seda, et sellise platvormi jaoks järelevalvetasu ulatub miljonitesse. Nüüd, kui me võtame näiteks mõne andeka arendaja Eestist, kes loob sellise platvormi, kus käive ulatub miljarditesse, siis see tähendab tegelikult ju, et tal ei pruugi olla seda raha, et seda järelevalvetasu maksta, kuna krüptoturu eripära on see, kasum ei transleeru kuidagi käibest. Kas ma saan sellest loogikast õigesti aru ja [[Juhataja helistab kella.]], mille järgi see 0,035% on saadud?
Hea küsija, teie aeg! Ma vabandan, aga meile on 60 sekundit ette antud. Palun, proua minister!
Aitäh! Esiteks, järelevalvetasu on kindlasti seotud selle riski ulatuse ja tõsidusega – see ettepanek, mis eelnõus tehtud on. Ma olen teadlik, et selle tasu võtmise ettepanek, mis eelnõus sisaldub, on põhjustanud või põhjustamas sektoris muresid ja tõenäoliselt on see tasu konkreetne suurus asi, mida me peame selle eelnõu menetluse käigus arutama. Ehk seesama protsent, millele te viitasite. Ja selge on see, et nagu öeldud, kuna riskid on suured, sektor on väga kiiresti kasvamas ja kasvanud, käibed on väga kiiresti kasvanud selles sektoris tegutsejatel, siis ka järelevalvetasu võib tunduda paljude jaoks proportsionaalselt või summaliselt väljatooduna väga suur. Kas on põhjust seda üle vaadata, kuhu see piir täpselt tõmmata? Ma arvan, et see on asi, mille üle eelnõu esimese ja teise lugemise vahel tuleb arutada. Ma tean, et see on üks murekohtasid, mida ka selles sektoris aktiivselt tegutsevad ettevõtted praegu näevad. Aitäh!
Aivar Kokk, palun!
Hea juhataja! Austatud minister! Kui keegi küsib, kas seda eelnõu on vaja, siis on kindlasti vaja. Kas täpselt sellisena teda vaja on, see on küsitav. Kindlasti selle jaoks rahanduskomisjon ongi, et osapooltega läbi arutada. Eile osapooled olidki meil laua taga. Sealt koorus, et seda eelnõu on eriti vaja, sest kui üks ettevõtja hirmutas, et ta läheb turu pealt ära, ja ta on kõige suurem, ta käive on 300 miljonit, aga riigimakse maksab 100 000. Siis ausalt öeldes tekkis küsimus, mitu inimest tal tööl on või kas nad maksavad tõesti miinimumpalka. Aga ma küsin, kuna me oleme nagu teerajaja roll, siis mul on tekkinud küll see küsimus, eilne komisjoni istung näitas sedasama, et meil on rohkem mure sellest, et rahapesu büroo on võib-olla liiga suur roll ja ta selle rolliga ei saa alati hakkama ja siis on hirm [[Juhataja helistab kella.]], et võib midagi juhtuda, ja sellepärast tehakse seadused nii karmiks, et sellist seadust täna Euroopas kusagil mujal ei ole.
Aitäh! Mis see küsimus täpselt oli, jäi muidugi natuke segaseks, aga nõustun teiega, et seda seadust kindlasti on vaja. Ja tõesti, kui me oleme tuvastanud, et on riskid, siis need riskid tuleb maandada. Ja kui on paremaid ettepanekuid, kuidas seda teha veel efektiivsemalt, nii et tõepoolest, ausate eesmärkidega tegutsevad ettevõtted ei peaks muretsema selle pärast, et mitteausate kavatsustega tegutsejad võivad hiljem kogu sektori maine määrida ja väga pikaks ajaks palju pahandust tekitada. Kui on ettepanekuid, kuidas seda veel efektiivsemalt ja paremini teha, siis need kindlasti on oodatud. See eelnõu, ma arvan, et võib vaielda selle üle, ranguse üle või selle üle, kas ettepandud sätted peaksid mõne koha peal veel rangemad olema, nagu ka näiteks eelnõu juures olevast kooskõlastustabelist ja tagasisidetabelist on näha, et osad ettepanekud olid just nimelt sellesuunalised. Ma arvan, et on selles eelnõus kindlasti ka kohti, mida tuleb võib-olla veel täpsemaks kirjutada. Aga oluline on, et riskid saaksid maandatud, ja selles me järeleandmisi teha ei saa. See on ka selle sektori enda huvides ja laiemalt Eesti majanduskeskkonna huvides. Mida selle eelnõu praeguse menetlemise käigus juba on näha, on see, et küsimusi arusaadavalt ongi palju, sest et tegu on uue regulatsiooniga või, ütleme, regulatsioonide täiendamisega, tegu on uue valdkonnaga ja sageli on praegu sektoris tegutsejatel hirme rohkem, kui need põhjendatud oleksid. Need hirmud tuleb maha võtta, tuleb selgitada selle regulatsiooni tausta, tuleb selgitada regulatsiooni ennast, ja nagu öeldud, kui on vaja ja kus on vaja, täpsemaks timmida kas sõnastust või regulatsiooni ennast, siis seda tuleb teha ja seda me kindlasti rahanduskomisjoniga koostöös oleme valmis tegema, ka sõnastama ettepanekuid seal, kus vajadus tekib.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea esimees! Hea minister! Vaadates seletuskirja, nii audiitorite kogu kui ka Eesti Krüptoraha Liit on olnud kuidagi kõhklevad auditeerimise võimekuse ja võimaluse üle, viidates küll, egt pole pädevust ja muid. Teisalt, arusaadav, et see auditeerimine peab tulema, selles ei ole ka teistpidi mingit kahtlust. Aga vaadates ka, et siin seda seadust on kavandatud jõustada juba 1. veebruaril 2002, siis ilmselt see on optimistlik aeg. Kuidas audiitoritega see olukord on? Palju meil on? Kas need tähtajad on asjakohased, millal nad peaksid auditeerima? Ja kas 2021. aasta, majandusaasta aruandeid peaks juba olema auditeeritud? Kuidas selle auditeerimisega on?
Aitäh! Kõigepealt, sellega küll ei saa nõustuda, et audiitorid ei suuda kuidagi või ei taha virtuaalvääringu teenusepakkujaid kontrollida. Me oleme ka otse audiitorkoguga suhelnud ja tegelikult audiitorid tunnetavad ka ise selle valdkonna olulisust ja seda, et need riskid, mis selles valdkonnas on, pigem nõuavad ka nende sellist asjatundlikku ja kompetentset pilku ja sekkumist. Jõustumistähtaeg, millele te viitasite, ei saa olla kindlasti 1. veebruar, praeguseks on see selge. Kui see eelnõu läks kooskõlastusringile, siis oli veel, ütleme, algne kava ja plaan, et õnnestub seda ka esitada parlamendile kiiremini, aga praeguseks loomulikult see 1. veebruar tuleb tähtajana üle vaadata. See ikkagi sõltub sellest, millal seadus parlamendis heaks kiidetakse ja millal see üldine jõustumiskord on. Meie soov on seda teha võimalikult kiiresti, sest tegelikult selles valdkonnas iga täiendav päev, kui oleks juba võimalik neid uusi riskimaandamise abinõusid rakendada, ma arvan, on ainult meie kõigi võit. Aga need tähtajad jah loomulikult tuleb üle võtta.
Jaa, suur tänu, suur tänu! Liigume edasi. Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Austatud ettekandja! Kui siin Aivar Kokk sai mõni hetk tagasi sellise etteheite, et küsimus on äärmiselt segaselt sõnastatud, siis mina püüan hästi konkreetselt küsida. Kuna me räägime siin rahapesust, siis minu küsimus puudutab fundamentaalseid põhitõdesid rahapesuga võitlemises. Küsimus on selles minu poolt, et teatavasti on rahapesu eelduseks ja koosseisuliseks tunnuseks nõndanimetatud eelkuritegu. Ilma selleta ei ole põhimõtteliselt võimalik ka sellest rääkida karistusseadustiku mõttes. Eelkuritegude ringi piiritlemise osas on olemas kaks varianti, milleks on kas eelkuritegude nimekirja loomine või all crimes approach. Kumb tee on Eesti valida?
Aitäh, austatud küsija! Me oleme valinud ja valime tee, mis aitab maandada riske nende teenuste puhul, kus me näeme, et virtuaalväärtuse teenuse pakkumist võib teoreetiliselt kasutada kas rahapesuks või terrorismi rahastamiseks. See, kuidas me neid riske täpselt maandame, on eelnõus pikalt lahti seletatud, ka seletuskirjas pikalt lahti seletatud. Nii et kontrollivõimalus ametiasutustel, kes on selle kontrolli teostamiseks seatud, peab olema. Praegu seda kontrollivõimalust efektiivselt teostada on väga keeruline. Nii et selleks me täiendavad nõuded seadusega sisse viia ja neid rakendada soovimegi. Ma nüüd vabandan, et teie küsimusele vastates kasutan võimalust ka pooleli jäänud vastuse jätkamiseks eelmisele küsijale vastamisel. 2020. aasta ei pea veel olema auditeeritud ja muidugi ei pea ka kõigil olema nii-öelda täisaudit. Piisab sellisest, teatud puhkudel piisab ülevaatusest, mis on lihtsam kontroll audiitori poolt. Ja 2022. aasta ehk siis see aasta, juhul kui parlament selle seaduse vastu võtab ja seadus jõustub, on esimene, mis peab olema auditeeritud. 2020. ja 2021. aasta mitte.
Jüri Jaanson, palun!
Aitäh, istungi juhataja! Austatud minister! Virtuaalvääringute teenustepakkujad nende tegevuste reguleerimist, nagu ma teie jutust aru sain, on plaanis mitmeastmeliselt reguleerida. Siin konkreetselt on täiendavad nõuded või konkreetsed nõuded, mis nende Eesti seoseid välja toovad ja raamatupidamist reguleerivad. Aga ma sain aru, et põhiosa tuleb siis uue seadusega, mis on siis see rahapesu ja siis see, tähendab, mis ta nüüd oligi, ühisrahastuse ja muude investeerimisinstrumentide ning virtuaalvääringute seaduseelnõuga, mis praegu tulemas on. Millal see tulemas on? Ja mis seal veel täiendavalt juurde tuleb? Kas saate seda infot veidi anda?
Aitäh küsimuse eest! See praegune eelnõu on selline kiire riskide maandamise eelnõu, see, mis praegu teie ees on. Akronüümina tuntud ÜMIVS ehk siis ühisrahastuse ja muude investeerimisinstrumentide ning virtuaalvääringute seadus annab tervikliku regulatsiooni, muu hulgas viib järelevalve Finantsinspektsiooni alla. Aga need seaduseelnõud ja regulatsioon ise oma sisult on seotud. See ei ole mitte nii, et me nüüd teeme kiire lahenduse ja siis alustame täiesti nullist. Selles mõttes on ka põhimõte uuel tervikseadusel, millega ma loodaks teie ette jõuda, me loodame, et selle aasta esimeses pooles on eelnõu valitsuses ja pärast seda saab tulla parlamendi ette seda kaitsma. See ikkagi selliselt oma sisult jälgib sedasama põhimõtet, mida ka praegu teie ees olev seaduseelnõu nende erinevate nõuete lisamisega, et muuta virtuaalvääringu teenusepakkumist läbipaistvamaks, kontrollitõhusamaks. Samast põhimõttest lähtub ka nii-öelda suur seadus, mis praegu on kooskõlastusringil.
Anti Poolamets, palun!
Lugupeetud minister! Me oleme tõesti avanud uued kaevandused ehk krüptokaevandused Ida-Viru kaevanduste kõrvale. Küll kaevandatakse Eesti Energias, Kaitseväe asutustes, kortermajades ja ei tea, kus veel. Küsimus on selline: mis ikkagi hakkab sellel turul juhtuma? Ma ei tea, kui pädevad need hinnangud on, aga krüptoraha liit ja teised hindavad, et see on neile tugev löök ja kogu asi tõmbab kokku. Mina ei ole nende poolt ega vastu, sest ma ei tunne piisavalt valdkonda. Teie hinnang või ka teie alluvate hinnag ja rahapesubüroo hinnang – kas siis see turg hakkab kiirelt kokku kuivama ja kolima teistesse riikidesse või jätkub see ralli edasi siin? Mis on tegelikult selle turu tulevik pärast seaduse vastuvõtmist?
Aitäh! Turu tulevik on selline, et esiteks need, kes kasutavad teenuseid, kes on teenuse kasutajad, virtuaalvääringu teenuste pakkujate teenuse kasutajad, saavad edaspidi olla kindlamad, et kui tegu on Eesti tegevusloaga teenusepakkujaga, siis ta vastab nendele nõuetele, mille me seadusega kehtestame. Nende vara on tõenäoliselt ka paremini kaitstud. Ehk peaks olema Eestis väljastatud tegevusluba just nimelt selliseks sisuliselt kvaliteedimärgiks, et siin ei ole mitte Metsik Lääs, kus ükski nõue ei kehti, vaid vastupidi, teenusepakkujad peavad olema nõuetele vastavad ja neid nõudeid peab olema võimalik ka kontrollida selle tegevusloa väljastajal. Eesmärk on need riskid, mida me praegu tuvastanud oleme, maandada. See on selle seaduseelnõu eesmärk. Kõik need, kes vastavad teenuseosutajatele, nõuetele, mida me kehtestame, loomulikult on oodatud oma tegevust jätkama. Kui palju nendest praegu väljastatud tegevuslubadega ettevõtetest soovivad reaalset tegevust jätkata ja kui palju neist reaalselt Eestiga seotud on, see selgub mõne aja möödudes, kui seadus on täies mahus jõustuda saanud. Aga üldine muutus turul on ikkagi seotud sellega, nagu öeldud, et need, kes tegutsevad ausate eesmärkidega, kes tegelikult on innovatiivsed, kelle huvi on innovatsiooni arendada, pakkuda innovatiivseid teenuseid, ka nemad saavad ise olla kindlamad, et sellist pidevat ohtu ja riski, et mitte väga lõtvade, aga ütleme, et varem mitte nii ranged nõuete järgi väljastatud tegevuslubadega ettevõted nende mainet kahjustavad, et need riskid oleks maandatud. Nii et see annab suurema kindluse nii turule endale, turul tegutsejatele kui ka teenuse kasutajatele. Aitäh!
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea minister! Mis jutt see oli, et Eesti ei ole selline krüptokaevurite metsik lääs! Lugedes seda eelnõu, et hüppeline tõus, iga kolmas on kelm, ja kui lugeda, et piiratud ressursid on, mida ei ole võimalik järelevalvet teha. Ja mida kirjutab Eesti Pank? Et väga karm hinnang on, ettepanek, et riskihinnangu tulemuste järgi on virtuaalvääringud Eesti jaoks suure riskiga nii rahapesu ja terrorismi rahastamise kui ka massihävitusrelvade leviku rahastamise osas. Ja teeb ettepaneku, et miinimumkapitali tõsta poole võrra. Praegusel hetkel 360 000 pealt 730 000 peale kõige selle taustal. See on Eesti Panga ettepanek. [[Juhataja helistab kella.]] Ja mida Rahandusministeerium, mida te juhite, ütleb? Unustage ära, ei arvesta.
Aitäh! Vist on uus komme, et küsimust küll ei järgnegi, aga ma proovin aimata, mida küsija küsida soovis.
Noh, te olete kogenud poliitik.
Ja just nimelt see, mida te ju esile tõite, see ongi kogu selle seaduse mõte, et ongi riskid. Need riskid ongi eelmisel aastal läbiviidud riikliku riskihindamise tulemusel välja toodud Rahandusministeeriumi ja asjaomaste asutuste poolt ja nende riskide maandamiseks kogu see eelnõu teile praegu esitatud ongi. Tulebki maandada, tulebki leida võimalused, kuidas tegevuslubade väljaandmisel oleks võimalik reaalselt seada tingimusi, kuidas oleks võimalik reaalselt kontrollida, kuidas ka tehingute tegemise puhul tehingute osapooled, kui tegu on teenuseosutajatega, eks ole, ka nemad oleksid kohustatud andmeid koguma ja riske maandama. See on kogu selle eelnõu mõte. Loomulikult on riskid, vastasel korral ei oleks me täna siin teie ees. Sellepärast ma palungi, et parlament selle eelnõu võimalikult kiiresti vastu võtaks, et riskid saaks paremini maandatud.
Mul on palve, et küsimuste aeg on tõesti üks minut. Marko Torm, palun!
Austatud eesistuja! Väga lugupeetud minister, tuleb tunnistada, et mul ka vist küsimust antud juhul ei ole.
Meil küsimuste voor, vabandust, härra Torm. Meil on paegu küsimuste voor.
Mul on repliik.
Mul ei ole, mul ei ole kodu- ja töökorras ...
Siis ma formuleerin küsimuse ära.
Väga hea! Lähme edasi!
Aitüma! Aga kui siin eelnevalt on käinud läbi seisukohad, et võib-olla turg jookseb tühjaks või vajub kokku kuidagi, kui me hakkame reguleerima ja paremini kontrollima, siis vastupidi, mina arvan, et me seda raha, mis sellisele keskkonnale ei ole vastuvõetav, me ei vajagi. Me tahame ikka siia investeeringuid, mis alluks sellisele kontrollile ja kus tahetakse toimetada kontrollitud keskkonnas. Aga me oleme aegade jooksul otsinud igasuguseid Nokiaid ja minu sõnum siinkohal olekski, et ka Eesti riigil tegelikult mõelda kõige selle, nende toimingute juures selle peale, et me saame selle läbi väga hästi teha riigile promo, kutsuda siia toimetama suuri ettevõtteid, uusi ükssarvikuid ja mida kõike veel. See võiks taas kord olla kord üks meie Nokia. Kui tahate vastata, olete teretulnud!
Aitäh! Nokia võib-olla isegi ei ole enam kõige parem näide. Aga innovatsioon kindlasti on Eestisse oodatud. Ja see peamine probleem ju ka praegu selles sektoris, mille täiendavat reguleerimist me teile valitsuse poolt ette paneme, on selles, ei ole mitte niivõrd nii-öelda Eesti enda ettevõttetes. Pigem on probleem see, et Eestis tegutsevad innovatiivsed, väga tublid ja head ettevõtted, ettevõtjad ja ettevõtted kannavad ebaõiglaselt ka seda riski, mis seondub nendega, kes on võtnud Eestis tegevusloa, aga kellel ei ole Eestiga mingit seost ja kes Eestis väljastatud tegevusloaga toimetavad hoopis kuskil mujal ja kelle üle meil ei ole võimalik teostada järelevalvet. Kui aga peaks selguma nende seotus mitte kõige puhtamate kavatsustega tegevustega, siis see mainerisk ja see probleemistik, mis nende tegevusega seonduvalt kandub ka Eesti ettevõtetele, see on see probleem. Ja seetõttu tõepoolest ka sellesama tegevusloa väljastamise puhul on edaspidi vajalik ja on meie soov, et tegevusload väljastatakse ikkagi sellistele ettevõtetele, kellel on selles valdkonnas Eestiga seos ja kelle puhul ka reaalselt oleks võimalik vajaduse korral järelevalvet teostada. Ja see aitab, nagu ka küsija viitas, tõepoolest suurendada usaldusväärsust, kogu sektori usaldusväärsust. Ja sellisel kujul regulatsiooni seadmisel kindlasti on neid, kes jälgivad väga tähelepanelikult, kuidas see Eestil õnnestub ja kas õnnestub – just selle tõttu, et ka nendel on sarnased probleemid tekkimas või tekkinud. Ja kui on üks riik, kes suudab oma õigusruumi selliselt üle vaadata, et reeglid on paigas, siis nõustun teiega täielikult, et see kindlasti on asi, mis meie majanduskeskkonda ja majandusruumi tervikuna aitab, aitab usaldusväärsust tõsta. Ja väikese riigi jaoks usaldusväärsus kindlasti on väga oluline näitaja. Aitäh!
Ruuben Kaalep, palun!
Aitäh, hea esimees! Lugupeetud minister! Teid kuulates on selge, et see eelnõu on täiesti läbi mõtlemata ja väga kiiruga koostatud. Ma arvan, et sellise olulise seaduse koostamisel paanika on väga halb strateegia. Kui me võtame näiteks kõige kesksema koha selles eelnõus, mis puudutab järelevalvetasu protsenti, ja te ütlete, et noh, ei tea, võib-olla esimese ja teise lugemise vahel muudame seda numbrit, siis see ei ole ju professionaalne. Miks sellel on keskne koht eelnõus? See on sellepärast, et sellest protsendist ja kuidas see määratud, oleneb sisuliselt see, kas terve see sektor läheb Eestis kinni. Ja kui nii on, siis te ju täiesti otseselt selle eelnõuga takistate innovatsiooni, takistate vaba turgu. Aga ma küsin niimoodi. Kui nüüd Rahapesu Andmebüroo hakkab haldama neid hiigelsummasid, mis järelevalvetasu sildi all laekuma hakkavad, siis kust nad võtavad seda võimekuse, et nii suurte summadega opereerida? [[Juhataja helistab kella.]] Ja kuidas nad täpselt seda haldavad?
Aitäh! Rahapesu Andmebüroo tugevdamine on olnud viimase aasta jooksul üks prioriteete. See, et Rahapesu Andmebüroos on väga võimekas uus juht, kes eelmise aasta poole pealt ametisse astus ja kes on väga lühikese ajaga suutnud selle asutuse professionaalsust oluliselt tugevdada, on asi, mille üle, ma arvan, ka parlamendil tegelikult tasub uhke olla küll. Rahapesu Andmebüroo võimekus kindlasti muutub veel ajas tugevamaks. Ma hindan, et te selle pärast mures olete, aga kinnitan teile, et see on tõesti prioriteet. Ja mis puudutab järelevalvetasu, siis kindlasti ei saa öelda, et järelevalvetasu on selle eelnõu keskne teema või kuidagi keskne lahendus. Konkreetne paralleel, mida selle ettepaneku esitamisel on arvesse võetud või millele on tuginetud, on makseasutuste paralleel. Sealt on tulnud ka need määrad. Nii et ei nõustu absoluutselt sellega, et tegu on kuidagi kiirustades tehtud eelnõuga. Riskianalüüs valmis eelmise aasta esimeses pooles ja selle järel on otseselt analüüsist välja tulnud riskide maandamiseks seda eelnõu väga põhjalikult koostatud, on selle koostamisel arvestatud väga mitmeid eksperthinnanguid, mis ei tähenda, nagu öeldud, et kui on vajadus kuskil selles eelnõus ühte või teist poolt veel täpsemaks kirjutada või on ettepanek, kuidas seda veel efektiivsemalt rakendada, riske efektiivsemalt maandada, siis neid ettepanekuid loomulikult tuleb kaaluda.
Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Austatud ettekandja! Ilmselt pole saladus see, et Eesti on siin rahapesu- ja terrorismivastaste probleemidega tõsiselt seotud, ja ilmselt on teile juba teada ka see, et nii rahapesu kui terrorismi rahastamisel on mitmeid sarnaseid jooni. Ehk siis tihtipeale pannakse rahapesu eelkuritegu, nagu ma eelnevalt teie käest küsisin, toime ühes riigis ja varjamistegevus tehakse teises riigis. Täpselt sama on ka terrorismiga, kus terroristid hangivad raha erinevast riigist ja kuritegu, pommipanemine, pannakse toime kolmandas riigis. Mu küsimus on see, et arvestades seda, kes võisid olla meie partnerid mustas nimekirjas – riikidena –, kus oli seos rahapesuga ja mis olid terrorismiga?
Võib-olla, ma ei tea, kas küsimusi jäi poolikuks või? [[Kalle Grünthal selgitab kohapealt.]]
Mul ei ole võimalik sellist debatti pidada.
Mis on seotud uurimisega või millega täpselt? [[Kalle Grünthal täpsustab saalist.]] Okei, kui te küsite konkreetsete kuritegude kohta ...
Nii. Austatud minister, võimalus on vastata või mitte vastata. Palun!
Ma saan aru, et küsija küsib konkreetsete kuritegude kohta ja milliste riikidega need seotud on. See on asi, mille kohta kindlasti, kui te kutsute uurimisasutused või kutsute näiteks Rahapesu Andmebüroo kas mõnda komisjoni või näiteks fraktsiooni, siis kindlasti nad jagavad andmeid, mitte ilmtingimata võib-olla sellises ruumis, nagu siin see praegu. Aga usun, et hea meelega jagavad ka riskianalüüsi ja jagavad seda teavet, mis neil on, parlamendiliikmetega. Nii et seda kindlasti soovitan küsida. Tegelikult nii, nagu teie esimene küsimus, nii ka see praegune on seotud kriminaalõigusega. Ja see eelnõu, mida me praegu menetleme, tegeleb ennetamisega ja tegeleb tõkestamisega. See eelnõu, mis me teile esitanud oleme, kriminaalõigusega ei seostu otseselt.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea esimees! Austatud minister! Selles eelnõus jäi mulle silma punkt, mis nüüd väga nihukese Nokia tiitli järele ei kõla või innovatsioonipärga ilmselt ei saa. Jutt käib siis majandusaasta aruande esitamisest rahapesu andmebüroole. Ja siin on siis kehtestatud ja nii on ka tegelikult pärast seletuskirjas viidatud, et igal juhul, isegi kui need on juba äriregistrile esitatud, tuleb need uuesti rahapesu andmebüroole eraldi esitada, vaatamata sellele, et andmebürool oleks võimalik need ju äriregistrist ise saada. Millest selline täiesti ebamõistlik loogika on tulnud?
Aitäh! See, et kui rahapesu andmebürool on põhjendatud vajadus küsida täiendavaid andmeid ja küsida ka aruannet, siis seda ta teha saab. Aga nõuet, et tuleks uuesti esitada rahapesu andmebüroole majandusaasta aruanne. Te peaksite viitama konkreetsele paragrahvile, ma peaksin saama seda sellisel kujul kommenteerida. Et uuesti rahapesu andmebüroole majandusaasta aruannet küll esitada üldiselt ei tule.
Anti Poolamets, palun!
Aitäh, juhataja! Lugupeetud minister! Ehk see krüptoraha ja virtuaalvääring on üks segane värk ja seda enam ma hindan meie kolleegide pingutusi kell 1.24 selles selgust luua ja teie head valmidust vastata. Mina jätkan selle koha pealt, kus härra Ernits pooleli jäi. Ehk ta tõi välja selle, et Eesti Pank oli väga teravalt väljendunud siin märkustes ja krüptoraha ohtusid välja toonud ja tegi ettepaneku, et tõsta virtuaalvääringu teenusepakkujate suhtes miinimumkapitalinõuet 730 000-le. Ja samal ajal ministeerium leidis, et ei ole vaja, et kõlbab ka 350 000. Kas te võite uuesti välja tuua või oma seisukoha, miks see toetust ei leidnud, Eesti Panga seisukoht?
Aitäh! Selle eelnõu käigus, eelnõu koostamise käigus oleme me pidanud nõu ja küsinud tagasisidet väga erinevatelt osapooltelt. Ja nii nagu sellessamas tabelis, mida te tsiteerite, kui te seda mööda edasi lähete, siis ka sellest tuleb välja, et on täpselt vastupidise sisuga ettepanekuid, mitte Eesti Panga poolt, aga teiste asjaosaliste poolt. Ja eks eelnõu tehes tuli kaaluda kõiki neid argumente ja praegu on tõesti jõutud tulemuseni, et päris sellises mahus, nagu Eesti Pank ettepaneku tegi, ei olnud võimalik seda eelnõusse sisse kirjutada. Ja ma ei hakka siin kõiki ette lugema, mis selles tagasisidetabelis ka teiste osapoolte poolt välja toodud on, aga kindlasti on parlamendiliikmetel võimalik sellega tutvuda.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea esimees! Hea ettekandja! Ma ikkagi ei saa sellest virtuaalrahast või sellest niimoodi täpselt aru. Minu andmetel on tegemist lihtsalt mingi salasõnaga, millega sa omad mingit asja, eks ju. Aga mu küsimus oleks lihtne. Kas täna on võimalik Eesti inimestel hoiustada virtuaalraha? Ja kuidas kodanik näiteks ütleb, et ma päästan mõne IT-guru lihtsalt, kes läheb jää peale luusima, läheb läbi jää, tuleb ära ja ta ütleb mulle, et Kruusimäe, ma kannan sulle ühe bitcoin"i. Kuhu ma lähen? Ma lähen panka, ütlen, et palun, tahaks selle eest saada Eesti raha või eurosid. Kuidas see toimub? Minu arust on tegemist lihtsalt salasõnaga. Kurjategijad on kokku leppinud, see salasõna praegusel hetkel maksab nii palju. Aga kuidas ma saaksin sellises olukorras saada nüüd bitcoin"i omanikuks? Aitäh!
Jah, bitcoin"i omanikuks saate te, kui te bitcoin"i omandate, aga virtuaalvääring ise on põhimõtteliselt digitaalne väärtus. Ja see ta on ülekantav. Kui te küsite, kas ta on hoiustatav, kas seda saab hoiustada, siis jah, saab küll. Selleks on virtuaalvääringu rahakotiteenus, mida kasutades te seda teha saaksite, kui te virtuaalvääringuid omate. Ja selle teenuse sisu või, ütleme, selle teenuse, rahakotiteenuse osutamise raames kõigepealt luuakse konkreetsele kliendile krüpteeritud võti või kui te nimetate seda salasõnaks, võib seda ka nii nimetada. Ja sellesama rahakotiteenuse ehk hoiustamise teenuse raames hoitakse seda unikaalset krüpteeritud võtit, mida sellesama virtuaalvääringu hoidmise või ülekandmise eesmärgil on võimalik kasutada kliendil.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan! No ma meenutaksin kas või seda, kui Hongkongis joosti häkkerite poolt mingi neli aastat tagasi maha platvorm, kus oli meeletus koguses bitcoin"e. Kui ma nüüd lähen ja ütlen, et teate, mul oli bitcoin, aga ei ole, kas kindlustus mul, noh, ma kindlustan ära, et mul on kolm bitcoin"i sellises vääringus, eks ju. Ja siis mul enam seda ei ole, sellepärast et see platvorm on lihtsalt maha joostud, kuidas ma saaksin enda investeeringuid siis, kui ma olen investeerinud sellesse bitcoin"i, siin võib kõike juhtuda libedaga, ma võin kukkuda peaga vastu maad ja öeldagi, et olengi bitcoin"i omanik. Kuidas ma saan seda tõestada, et see on saamata jäänud tulu, või see, kas kindlustus seda käsitleb? Mul on tunne, et seda käsitleb ainult mingi väike kitsas seltskond ja me peame siin parlamendis arutama seda hästi suurejoonelist probleemi, kuidas seda digitaalset võtit või salasõna.
Aitäh! See hulk inimesi, keda see puudutab, ei ole enam nii väike. See huvi virtuaalvääringute vastu on väga kiiresti kasvanud ja on väga kiiresti kasvanud nende inimeste hulk, kes ühel või teisel põhjusel on otsustanud investeerida või omandada virtuaalvääringuid. Ja muidugi, kui te enne küsisite seda, et kuidas ikkagi ja kas saab hoiustada, siis just nimelt seesama virtuaalvääringu teenusepakkuja, kelle tegevust ka teie ees olev seadus reguleerib, on vaja seda virtuaalvääringu vahetuse teenusepakkujat, kes vahetaks virtuaalvääringu raha vastu. Kui te küsite, kuidas te saate selle virtuaalvääringu rahaks vahetada, siis jah, see on üks osa teenustest, mida pakutakse. Kuidas on võimalik tõendada, et teil kunagi on vastav virtuaalvääring olnud, siis jah, teil peavad need tõendid olemas olema. Kas siis mingid tehingud sellega, näiteks selle teenusepakkujaga, teil peab olema võimalus näiteks tõendada, et te olete maksnud sellele konkreetsele virtuaalvääringu teenusepakkujale või on teil kliendileping. Ka see on võimalus seda tõendada. Aga mul on kohustus öelda, et see konkreetne eelnõu, mida me praegu arutame, selle reguleerimisalast tegelikult jääb see välja, mida te küsite. Kolleeg Jüri Jaanson küsis järgmise eelnõu, ka parlamendi ette jõudva suure uue regulatsiooni kohta, siis see suur eelnõu tõepoolest pakub ka sellise laia pildi, mis kõiki neid teie puudutatud teemasid juba täpsemalt, nendele küsimustele täpsema vastuse annab. Ja siis ma arvan, et me saame selle üle ka vajadusel täpsemalt arutada. Aga muidugi üks teie kolleeg, ka fraktsioonikaaslane küsis varasemalt auditeerimise kohta ja selle kohta, et kas ja miks see on vajalik, siis just nimelt nende usaldatavuse kasvatamiseks või usaldatavusnõuete parandamiseks on kindlasti vajalik ka just nimelt aruandeid auditeerida ja usaldatavusnõudeid tõsta, et klient, kes teie võite olla, et kliendil oleks, kelle poole pöörduda ja kliendil oleks teada, kes vastutab. Ja oleks teada ka, kuidas sellises olukorras, nagu te kirjeldate, kliendi huvid, investori huvid kaitstud saavad. See on võimalik, nõustun teiega, et paljude jaoks kõik veel väga uus maailm ja kindlasti seetõttu ka neid reegleid, mis usaldusväärsust tõsta aitaks, vajab.
Austatud minister, suur tänu! Kahjuks tõesti pean ütlema teile, et rohkem küsimusi ei ole.
Väga kahju.
Aitäh! See oli väga nauditav debatt. Liigume edasi ja ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli, täna tõesti on see võimalus, et rahanduskomisjoni esimees isiklikult. Andrei Korobeinik, palun!
Aitäh, hea istungi juhataja, selle suurepärase võimaluse eest! Head kolleegid! Kuna ministri poolt tuli selline väga põhjalik ja hariv ettekanne, siis ma arvan, et ma eelnõu sisu võib-olla ei hakka avama. Et 507 SE eesmärk on reguleerida riske virtuaalvääringute valdkonnas. Samas teha seda niiviisi, et see valdkond jääks alles Eestis. Ja see eelnõu oli rahanduskomisjoni istungitel kaks korda: 17. ja 25. jaanuaril sel aastal. Esimesel istungil toimus eelnõu tutvustamine rahandusministri poolt ja tema meeskonna poolt osalesid ka rahapesu andmebüroo juht Matis Mäeker ja asejuht Markko Kard. Ja arutelu oli üsna põhjalik. Ja me leppisime kokku, et järgmisel istungil küsime turuosaliste arvamust. Ja siis me läksime aruteluga detailsemalt. See teine istung toimus 25. jaanuaril. Ja tõepoolest, me saime rida selliseid küsimusi, mis ilmselt vajavad täpsustamist kahe lugemise vahel. Et nende küsimuste seas oli juba kõlanud järelevalvetasu, mis on umbes poolteist korda kõrgem kui pankade puhul Eestis. Üks murekoht oli see, et eelnõu paneb kohustuse tuvastada nii makse saaja kui ka saatja kahel tehingul osapoolel, mitte ainult ühel, mis võib olla tehniliselt üsna keeruline. Siis oli probleemiks raha tõstmise piirang kaks aastat. Firma, mis tegutseb selles valdkonnas, ei suuda selle eelnõu vastuvõtmise puhul investoreid kaasata vajadusel. Siis oli laual riigilõivude teema ja terve rida muid küsimusi. Aga komisjon juba esimesel istungil saatis eelnõu esimesele lugemisele. Ja siin ta on. Ettekandjaks määrati mind. Muudatusettepanekute esitamiseks on tähtajaks 10 tööpäeva ja muudatusettepanekud peavad olema esitatud 9. veebruaril. Ja ilmselt selle aja jooksul toimuvad konsultatsioonid ja tulemus selgub juba enne teist lugemist. Ja lühidalt siis kõik. Hea meelega vastaksin teie küsimustele, aga nad on juba ilmselt ministrile esitatud. Nii et ilusat päeva jätku!
Hea ettekandja, ärme ruttame sündmustest ette. Siin on tõesti kõigil võimalik kaks küsimust esitada. Palun. Kas on küsimusi? On. Aga siin on ainult kaks küsimust võimalik esitada, teil on, härra Poolamets, juba kolmas, nii et ei saa anda. Tulenevalt kodu- ja töökorra seadusest ei saa anda. Siis nii see on. Hea ettekandja, ma tänan! Ei olnud rohkem küsimusi teile. Kas soovitakse avada läbirääkimisi? Soovitakse. Avan läbirääkimised ja sõnavõtt kohalt, Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni esindaja. Kadus ära? Anti Poolamets, ma vaatasin, ta oli olemas, nüüd ei olegi. Nii. Järelikult siis ma sulgen läbirääkimised, kui sõnavõtte ei ole, siis sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjoni seisukoht on, et esimene lugemine tuleb lõpetada. Määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks k.a 9. veebruari kell 17.15. Sellega on 507 SE esimene lugemine lõpetatud ja 11. päevakorrapunkti käsitlemine lõpetatud.
Liigume siit mõnusasti edasi 12. päevakorrapunkti juurde, milleks on Vabariigi Valitsuse algatatud sotsiaalhoolekande seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (510 SE) esimene lugemine. Ja mul on hea meel paluda Riigikogu kõnetooli sotsiaalkaitseminister Signe Riisalo. Palun!
Nii, vabandust, sain maski eest ära. Tere varahommikust! Sotsiaalhoolekande seaduse muutmise seadus ja sellega koos tegelikult ka veel lastekaitseseaduse, puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse ja perekonnaseaduse muutmine. Kõnealuses eelnõus on üle 70 muudatuse ja kokkuvõtvalt võib öelda, et kõik nad panustavad bürokraatia vähendamisse, õigusselguse parandamisse ja abi kiiremasse kättesaadavusse. Muudatuste vajadused, aga ka lahendused on tõusetunud praktikast ja neid on arutatud väga erinevates töögruppides, analüüsitud mitmetes memorandumites, uuringutes ja välja toodud ka auditites ja raportites, muu hulgas puuetega inimeste konventsiooni järeldustes. Kahel juhul on tegemist Riigikohtu lahendist tuleneva muudatusega. [[Juhataja helistab kella.]] Pikaajalise hoolduse teemadel on Sotsiaalministeerium Vabariigi Valitsusele esitanud neli erinevat memorandumit ja eelnõu muudatuste paketis on muu hulgas ka esimese etapi muudatused, mis on eelduseks järgnevatele pikaajalise hoolduse valdkonna muudatustele. Olgu kohe öeldud, et finantsvahendid on eelnõu rakendamiseks olemas ja täiendavaid ressursse me selle eelnõuga ei küsi. Vahendid on nii Sotsiaalkindlustusameti kui TEHIK-u eelarvetes. Eelnõu kaasamise ja kooskõlastamise protsessi on kaasatud olnud loomulikult kõik ministeeriumid, aga meile väga olulised partnerid, nagu Eesti Sotsiaalasutuste Juhtide Nõukoda, Erihoolekandeteenuste Pakkujate Liit, Puuetega Inimeste Koda ja nii edasi. Oluliseks partneriks alati sotsiaalhoolekande valdkonnas on Eesti Linnade ja Valdade Liit, kes küll selle kooskõlastusprotsessi käigus ei jäänud kõikide muudatustega samale arvamusele ministeeriumiga, aga kõik täpsed selgitused on ka kooskõlastustabelis selle eelnõu lisana olemas. Sotsiaalministeerium on selgitanud ka linnade ja valdade liidule, et kohalikule omavalitsusele kaasnevaid mõjusid hinnati neis eelnõu punktides, mis on senist kohaliku omavalitsuse rolli arvestades tegevused, mis on täpsustatud. Eelnõu punktides, kus kohalikul omavalitsusel täpsustati kohustusi, on tegelikult kohalike omavalitsuste toetamiseks ette nähtud ka täiendav rahaline meede, mis ei ole otseselt riigieelarvest planeeritud, vaid Euroopa sotsiaalfondidest, ja nii on siis kohalikele omavalitsustele 1 miljon alates 1. aprillist ehk jõustumise ajaga, et valmistada ette klientide abivajaduse hindamist ja abi osutamise paremat korraldamist, muu hulgas ka sotsiaaltöötajate täiendkoolitust, aga ka tööriistade väljatöötamist. Ja nüüd muudatuste juurde, mis selles eelnõus on. Kõigepealt pikaajalise hoolduse süsteemi muudatuste nii-öelda esimene etapp. Komisjonis oli meil ka pikemalt juttu järgmistest sammudest, mis käesoleval aastal on ministeeriumi ja valitsuse poolt kavandatud. Aga selle eelnõuga me muudame perekonnaseadust. Kui seni on olnud ülalpidamiskohustus oma vanemate eest lastel, aga ka lastelastel, siis selle eelnõuga teise astme sugulased ülalpidamiskohustusest vabastatakse. Lihtsamalt öeldes, lapselaps ei ole kohustatud vanavanema hoolduse eest tasuma. Ja nagu te aru saate, käib siin jutt suuresti üldhoolekandest, kus me teame, et ligi 80% üldhoolduse kuludest katab klient, tema perekond ja nende hulgas ka lapsed ja lapselapsed. Kui te küsite, kui palju on täna lapselapsi, kes katavad ülalpidamiskohustusi, siis aus vastus on see, et meil tegelikult selle kohta statistikat ei ole, kuivõrd üldhoolekanne on kohaliku omavalitsuse korraldatav teenus. Küll aga saan ma tuua näite Tartu linnast, kus Tartu linna osalisel rahastusel on 300 üldhoolduse klienti ja nende 300 juhtumi puhul vaid kahel on lapselapselt ka ülalpidamist nõutatud. Kõnealune muudatus on mõistlik nii perekonnasuhete kui ka majandusliku koormuse tõttu lastelastele, aga teenib tegelikult ka kohaliku omavalitsuse huve, sest senine regulatsioon on pannud kohalike omavalitsuse olukorda, kus nad peavad tegema asjatuid jõupingutusi, bürokraatiat, et välja selgitada, kus asub lapselaps, millised on tema finantsilised võimalused vanavanemat üleval pidada ja siis ka seda ülalpidamist välja nõuda. Ehkki abivajaja aitamine on ka täna kohaliku omavalitsuse kohustus, täpsustatakse eelnõus kohaliku omavalitsuse ülesannet selgitada välja ka hoolduskoormusega inimese toetusvajadus. Abivajaduse tuvastamisel tuleb vastava abi pakkumine korraldada, olgu abivajajaks hooldusvajaduse või hoolduskoormusega inimene. See tähendab, et ka omastehooldajad on siin selgeks sihtgrupiks, kelle osas kohalik omavalitsus peab täiendava toe vajaduse välja selgitama ja siis ka seda tuge pakkuma. Mida varem on omastehooldaja toetatud, seda suurema tõenäosusega jätkab või alustab ka tööturul osalemist. Ennetatakse hooldaja vaimse tervise probleemide tekkimist ja abivajava seisu langemist, sest mitte harvad ei ole ka need juhtumid, kus hooldaja ise osutub abivajajaks. Hooldust vajav inimene peab saama võimalikult kaua elada oma kodus. See on ka täpsustav printsiip, mida me hoolekande seaduse muudatustega reguleerime või õigupoolest täpsustame. Meie kõigi huvi on see, et inimene saaks vananeda väärikalt ja et institutsionaalsesse asutusse, milleks on muu hulgas ka üldhoolekandeasutus, et sinna paigutamine oleks tõepoolest viimaseks lahenduseks. Ka uuringud näitavad meile seda, et inimeste enda eelistus ülekaalukalt on elada abivajaduse korral kodus ja saada selleks vajalikke koduteenuseid, olgu nad siis seotud koduste toimingute toimetulemisega või ka isikuhooldusega. Muudatusega täiendatakse ka sotsiaalhoolekandelise abi ja toe pakkumise põhimõtteid printsiibiga, mille kohaselt tuleb seda kodusarnast keskkonda pakkuda ka institutsionaalse hoolekande puhul. Ja esmakordselt reguleerime ka pikaajalise hoolduse mõiste seaduses. Nüüd järgmised muudatused puudutavad sellist proaktiivset lähenemist. Kui me oleme oma hoolekandesüsteemi üldiselt 1995. aastast alates üles ehitanud põhimõttele, et abivajaja peab pöörduma abi saamiseks ja seda taotlema kohaliku omavalitsuse poole, siis praegu me oleme rohkem suunanud kohalikku omavalitsust käituma proaktiivselt ehk ka ise inimeste poole pöörduma, nende abivajadust välja selgitama. Ja see ei ole seaduses uus põhimõte, küll aga täpsustatud põhimõte. Kohalikele omavalitsustele luuakse selle tarbeks õigus saada ülevaade enda piirkonnas elavatest lastest, kellele on puude raskusastet taotletud – mitte ainult lastest, kellele on puude raskusaste määratud, vaid ka nendest, kellele on seda taotletud, sest nende laste puhul me eeldame, et tõenäoliselt võib seal abivajadus siiski olemas olla. Ja et ennetada puude raskusastme tuvastamist, on tark ja mõistlik ja asjakohane neid lapsi juba varasemalt aidata kohaliku omavalitsuse teenuste ja muu abi kaudu. Aga ka täisealistest, kellel on puue tuvastatud. Ja siin on mõtte taas kord selles, et kui inimesel on tuvastatud puue, siis ta ei pea ise pöörduma kohaliku omavalitsuse poole, vaid proaktiivse esimese sammu pakkumaks abi teeb kohalik omavalitsus, tutvustades inimesele või tema lähedastele, missugused on abi saamise võimalused konkreetses kohalikus omavalitsuses. Niisiis tekib kohalikul omavalitsusel ülevaade potentsiaalsetest abivajajatest, nii lastest kui täisealistest, ka vanemaealistest, ja on lihtsam planeerida ka kohaliku omavalitsuse sotsiaalteenuste nii seda paletti, milliseid teenuseid selles piirkonnas on vaja, kui ka teenuste mahtu. Eeskätt on see ka instrumendiks kohalikule omavalitsusele eelarve planeerimisel. Riigi ja kohaliku omavalitsuse vahelise andmevahetuse loomisega me püüame märgata iga lapse ja pere ja täisealise abivajadust nii vara kui võimalik, et oleksid siis ka pakutavad teenused ennetava iseloomuga. Ja nagu me kõik aru saame, aitavad ennetavad teenused edasi lükata rasket hooldusvajadust ja see on lihtsam nii inimesele kui ka tegelikult kohalikule omavalitsusele ja ühiskonnale laiemalt. Viime ka seadused kooskõlla kohtupraktikaga. Muudetakse dokumentide loetelu, mis tuleb kohalikule omavalitsusele toimetulekutoetuse taotlemisel esitada. Loetelu täiendatakse Riigikohtu lahendi valguses, milles Riigikohus on jõudnud järelduseni, et võlakoorma vähendamine täitemenetluses ei ole käsitletav isiku netosissetulekuna, kuivõrd täitemenetluses kinni peetud summasid ei ole inimesel võimalik oma esmavajaduste rahuldamiseks katta. Teine Riigikohtu lahendiga seotud muudatus puudutab puude raskusastme tuvastamist ja kõrvalabi ja juhendamise vajaduse korral on toodud siia juurde spetsiifiliselt ka printsiip, et kui inimene ei tule iseseisvalt toime ravitoimingutega ja ta selleks vajab kõrvalabi, et ka sellisel juhul tuleks puude raskusaste tuvastada. Riik on andnud igal aastal toetusfondi kaudu kohalikele omavalitsustele ressursi raske ja sügava puudega laste abistamiseks. Sellest on tekkinud ka kohaliku omavalitsuse hoiak, et asutakse abistama neid lapsi, kellel on juba puue välja määratud ja kellel eeskätt on raske või sügav puue. Loomulikult on soov, et teenused jõuaksid lasteni varem, ja seetõttu me raske ja sügava puudega lapse kriteeriumi asendame suure abivajadusega lapsega, olgu see laps kes tahes ja ta abi vajab ja see abi ulatus on suur, siis seda riigi antud ressurssi toetusfondist on võimalik lapsele ja ta perele teenuste osutamiseks pakkuda. Eelnõu seab ka kriteeriumi sotsiaaltöötajale. Kui meil on lastekaitsetöötajatele juba ammu sätestatud nõue kõrghariduseks, siis kohaliku omavalitsuse teistel sotsiaaltöötajatel sellist nõuet ei ole seni olnud. Sotsiaaltöötaja peab tulevikus olema kõrgharidusega, mis on erialane, või on tal omandatud sotsiaaltöötaja kutsetunnistus. See on kriitilise tähtsusega, sest sotsiaaltöö kvaliteet ja töötajate oskused on tegelikult need, mis inimest aitavad, ja väga suur osa sotsiaaltööst on just nimelt vahetu suhtlemine, teadmised, kompetentsid ja oskused. Mul on hea meel öelda, et Sotsiaalministeeriumil on võimalik toetada ka taas kord Euroopa sotsiaalfondi vahenditega Ida-Virumaa piirkonnas spetsiifiliselt sotsiaaltöötajate koolitust, milline siis on käesoleval kuul veel algamas. Ja vähendame bürokraatiat ja tarbetut asjaajamist. Inimesed vabastatakse toimetuleku toetuse taotlemisel selliste andmete esitamisest, mis on riiklikes andmekogudes olemas. Näiteks saab tuua siin kinnistusregistri. Lihtsustame ka puude raskusastme tuvastamist muutumatu või progresseeruva seisundiga vanaduspensioniealistel, võimaldades puude raskusastet tuvastada pikema kestvusega kui viis aastat. Seni on selline võimalus olnud ainult lastel, nüüd ka vanaduspensioniealistel. Mina siinkohal lõpetaksin ja olen valmis vastama Riigikogu liikmete küsimustele.
Aitäh, austatud minister! Teile on küsimusi. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud minister! Mind on juba pikka aega huvitanud see ebaühtlus. N-ö kauge lõuna on puudega inimeste kodumaa. Maakond Põlvamaa, 22% alates 18-st kuni lõpuni on puudega, samas Võrumaa on ka 20 ja Jõgevama 20 peal. Aga Läänemaa 9, Saaremaa 10 peal ja nii edasi. Kust see vahe tuleb? Ühesugused inimesed võiksid elada igal pool, aga kui Põlvamaal on iga viies alates 18 eluaastast puudega ja Hiiumaal või Läänemaal 9%, kust see vahe?
Suur aitäh selle küsimuse eest! Ma võin lisada siia viimased andmed, mida ma võin peast tuua, mis puudutavad samamoodi lõunapoolseid kohalikke omavalitsusi. Vanaduspensioniealistest üle 40% on need, kellele on määratud mingis raskusastmes puue. Loomulikult tekitab see küsimusi ja loomulikult paneb mõtlema regionaalse ebavõrdsuse peale, mis on kindlasti üheks põhjuseks, aga tõenäoliselt mitte ainukeseks. Usutavasti, nii palju, kui me oleme saanud analüüsida, on tegemist nende piirkondade suurema töötusega, väiksemate sissetulekutega, üleüldse elanikkonnas on suurem osakaal neid inimesi, kes elavad erinevatest sotsiaaltoetustest või ka sotsiaalkindlustusmeetmetest, olgu see töötuskindlustustoetus, olgu need mingisugused muud toetused, mida hoolekandesüsteemis makstakse nii riiklikult kui kohaliku omavalitsuse poolt. Ja tõsi ta on, et seda piirkondlikku või regionaalset ebavõrdsust tuleb meil väga erinevate meetmetega tasakaalustada. Selleks ei ole ainult sotsiaalhoolekanne, sest hoolekanne ja ka sotsiaalkaitse tulevad appi siis tõepoolest selle puuduse, töötuse või vanaduse korral, aga nende eelduste loomine, et inimesed paremini toime tuleksid, on väga paljude muude valdkondade ülesanne. Aitäh!
Helmen Kütt, palun!
Suur aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud sotsiaalkaitseminister! Ma olen väga sama meelt, et mitmed-mitmed olulised asjad lahendatakse selle seaduseelnõu menetlemisel. Ja tähelepanu juhtimine, mis tuli Eesti Linnade ja Valdade Liidu poolt, vajaks kindlasti analüüsi enne teise lugemisega jätkamist, et vaadata, kas need probleemid on kõik kaetud. Minu küsimus puudutab aga jõustumistähtaegu. Seadus on pandud jõustuma 1. mai 2022, 1. september 2022, 1. jaanuar 2023 ja 1. veebruar 2023. Mis siis konkreetselt nendel kuupäevadel juhtub? Ja kas ma saan õigesti aru, et see, et lapselaps ei ole edaspidi kohustatud vanemahoolduse eest tasuma, jõustub seaduse vastuvõtmise järgselt presidendi poolt selle väljakuulutamisel ja Riigi Teatajas avaldamisel? Ma tegelikult seda vastust teadsin, aga kuna väga mitmed inimesed on helistanud ja palunud selgitada ja et ka stenogrammi jääks, siis ma lihtsalt ootan, et minister selle kinnitaks või vastaks.
Suurem enamus muudatusi jõustuvad tavapärases korras ehk nii nagu proua Helmen Kütt juba ütles, siis presidendi poolt väljakuulutamisest ja Riigi Teatajas avaldamisest. Küll aga on siis toodud erisused, mis on konkreetsete paragrahvide lõikes. Sätted, mis puudutavad riigieelarve seda tsüklit ehk näiteks toetusfondi säte, on üks selline, mis saab jaanuarist jõustuda. Samamoodi on need sätted, mis eeldavad kohalikult omavalitsuselt ka ettevalmistustööd. Ka nende sätete puhul on jäetud mõningane täiendav aeg. Aga siis tõepoolest, käesoleva seaduse § 1, mis on enamasti sotsiaalhoolekande muudatusi puudutav, siis sellest on 1. maisse käesoleval aastal jõustuma toodud osad punktid. Ja siis ka §-ist 2, mis on lastekaitseseadus, on kaks punkti toodud käesoleva aasta 1. septembrisse. Aga nii nagu öeldud, suuremas mahus see seadus tõesti jõustub tavapärases korras.
Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea minister! Te viitasite sellele, et lapselapsed enam ei pea vanavanemaid ülal pidama. Kas vanavanemate kohustus lastelaste hoidmisel ka kuidagi selle eelnõuga muutub? Ja küsimus on, et kui lapselapsed ei pea enam vanavanemat ise ülal pidama ja toetama hooldekodus, siis kellele see kohustus läheb. Keegi peab selle teenuse eest endiselt maksma. Kas ja millisel kujul see siis edaspidi toimub? Te tõite Tartu puhul näite, kus oli kaks inimest, kes maksid. Ja ma saan aru, et tegemist ei ole vajaduspõhise arusaamisega, vaid see hakkab kehtima üle välja. Ei saa ju kindlalt väita, et kõik seda tegelikkuses sooviksid, muist inimesi tahaks edasi oma vanavanemaid toetada, aga nüüd riik võtab selle kohustuse enda kanda. Kas ja kui mõistlik see on? Sest varasemalt on räägitud, et üleüldisi toetusi ei ole mõtet sellisel kujul teha.
Suur aitäh väga õige küsimuse eest! Kõigepealt ma pean ütlema, et riik ei võta selle eelnõuga kohustusi endale. Need kohustused jagunevad jätkuvalt kohaliku omavalitsuse ja ülalpidamiskohustusliku isiku vahel, kui kliendil endal ressurssi napib. Kohalik omavalitsus on üldhoolduse korraldaja ja seda juba alates 1995. aastal vastu võetud sotsiaalhoolekande seadusest. Nüüd see, mis ühiskonnas on juhtunud lihtsalt, on ebamõistlik koormus, mis on tekkinud inimestele. Kui me räägime valdade ja linnade liidust, siis selles osas on meil valdade ja linnade liiduga küll üksmeel, et nende soov – ja see tähendab, et nad esindavad kõiki omavalitsusi Eestis – on olnud, et koormus lastelastele leidmiseks ja siis ka nende finantsvõimekuse väljaselgitamiseks ja siis ka nendelt väljanõudmiseks võetaks kohalikelt omavalitsustelt ära. Nüüd, mis on hästi oluline tegelikult aru saada, on see, et ülalpidamiskohustus ja siis hoolsuskohustus pereliikme kohta on kaks eri asja. Kui me räägime perekonnaõiguse mõttes, eraõiguse mõttes ülalpidamiskohustusest, siis see on midagi, mis on sätestatud perekonnaseaduses ja mis räägib sõna otseses mõttes rahalisest kohustusest kedagi ülal pidada. See on täpselt samalaadne kohustus, mis on lapse suhtes vanematel. Kui me räägime nüüd sellest hoolsuskohustusest, mida ka perekonnaseadus sätestab, siis me räägime tegelikult sellest suhtumisest, hoiakust ja vabatahtlikust panustamisest. Ja vastupidi, me oleme veendumusel, et see vabatahtlik panustamine saab olla suurem ilma kohustuse surveta. Kui me vaatame ka teiste riikide praktikat, kus lastelastel puudub selline kohustus, siis me näeme tegelikult, et need inimlikud suhted, üksteisest hoolimine, kõige lihtsam asi, hooldekodudes ka külas käimine, need suhted on oluliselt paranenud. Aitäh!
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Austatud minister! Siit, kui nüüd eelnõu seletuskirjast vaadata, siis linnade ja valdade liit on olnud selle eelnõu osas üsna murelik. Ma saan aru, et veel seda analüüsi tehakse ja finantskoormust üritatakse välja selgitada kahe lugemise vahel. Aga nad siiski märgivad seda, et tuleks kohalikele omavalitsustele riigi poolt seatavate uute ülesannete täitmiseks vajalikud vahendid ette näha. Kas ma olen õigesti aru saanud, et riik katab 100% ka tulevad need uued ülesanded, või on siin jälle niimoodi, et me oleme justkui mingi raha andnud ja siis tahame, et omavalitsus kataks kõik valdkonnad alates täiendavatest teehooldustest ja sotsiaalhoolekandest? Või kuidas nende võimalike vahenditega on?
Suur aitäh küsimuse eest! Ma olen äärmiselt tänulik kohalikele omavalitsustele selle töö eest, mida nad sotsiaalvaldkonnas teevad, ja ka selle osa eest, mida nad oma eelarvest sotsiaalhoolekandesse panevad. Sellele vaatamata olen ma suuremate trendide suhtes üsna murelik, sest kui me toome paralleeli haridusvaldkonna ja sotsiaalvaldkonna vahel, siis keskmisel Eesti kohalikul omavalitsusel on haridusvaldkonnale kulu 60% oma eelarvest, sotsiaalvaldkonnale on see kulu alla 10%. Vaid suuremate linnade puhul on see üle 10%, paar protsendipunkti. Ja kui me mõtleme ka selle peale, et jah, summa summarum on kohalike omavalitsuste kulutused sotsiaalvaldkonnale suurenenud, siis protsentuaalselt need suurenenud ei ole. Ja see on muret tekitav trend, arvestades inimeste vajaduste kasvamist ja siis ka vanemaealiste, aga ka erivajadustega inimeste hulga kasvamist ühiskonnas. Miks ma seda sellisel viisil julgen öelda, on ka see, et mis on kasvanud, summana samamoodi, on tulubaasi minevad vahendid. Teisalt tuleb mõelda ka selle peale, et täna juba mainitud, 1995. aastal vastuvõetud sotsiaalhoolekande seadus, mis oma põhiolemuselt kehtib tänaseni, jaotas ära funktsioonid juba toona riigi ja kohaliku omavalitsuse vahel. Ja kui me räägime pikaajalisest hooldusest ja inimeste esmasest abivajadusest, siis need funktsioonid on alates 1995. aastast olnud kohalikul omavalitsusel. Need muudatused, mida me oleme siia seadusesse teinud, on täpsustavat laadi muudatused, mis ei muuda ära asja põhiolemust, et eakate hoolekanne ja ka tegelikult laste ja perede toetamine on kohaliku omavalitsuse ülesanne. Riik on oma kulutusi selle aja jooksul pööraselt kasvatanud, kui me mõtleme näiteks meie vanemahüvitiste või üldse perehüvitiste skeemi peale, sest see on üks heldemaid maailmas. Samamoodi on meil tekkinud vahepeal sellised toetusmeetmed, mida meil 1995. aastal ei olnud, kui me räägime näiteks töötuskindlustusest sellisel kujul, töötutoetusest sellisel kujul. Neid näiteid võib tuua veel. Eeldus on siiski, et kohalik omavalitsus juba 1995. aastast kehtivaid kohustusi täidaks ja et ta nende täitmisel oleks ka päev-päevalt parem. Mõtleme kas või selle peale, mis on sotsiaaltöötajate eetikakoodeks, mis ütleb tegelikult sedasama, et sotsiaaltöötaja ülesanne on ennast harida igapäevaselt, küsida endalt kriitilisi küsimusi ja püüda arendada seda sotsiaaltööd vastavalt kohalikele oludele pidevalt. Nii et ma olen nõus ka sellega, et kohalikul omavalitsusel on murekohti. Aga need murekohad on absoluutselt alati, kui me kohaliku omavalitsuse ülesandeid oleme täpsustanud, aga me oleme need murekohad alati ühiselt suutnud ka ületada ja nii nagu ka praegu, nagu ma varem ütlesin, selleks, et neid ülesandeid, mida me oleme täpsustanud, paremini täita, läheme me juba aprillikuust siis miljoni euroga kohalikke omavalitsusi toetama.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea minister! Rõõm kuulda muidugi, et hakkate mõnekümne miljoni euroga kohalikke omavalitsusi toetama. Üldiselt on meeldiv eelnõu, aga sa ütlesid, et tegemist on vanakestega, kui rääkida puudega. Tegelikult on see juba 18-aastasest alates ja see protsent on väiksem, ma vaatasin, jälle see Põlva ja Võru ja need on 9% peal. Iga kümnes alles ellu astuv inimene on puudega. Samas Hiiumaal kaks-kolm ja nii edasi. Kus see vahe on? Või on seal mingisugune üldse puude määramise puhul see asi, et kui on vilets elu, siis need, kellele on võimalus määrata puue, siis noh, saab väikese kopika ja ütleme, et on puue. Või ongi see pilt selline reaalselt?
Aitäh küsimuse eest! Kui me vaatame nüüd puuetega laste hulka proportsioonis elanikkonda, siis tegelikult mulle torkab silma kõige kriitilisemalt Ida-Virumaa piirkond üleüldse. Ja kui ma räägin siin kontekstis lastest, siis ma räägin kuni 16-aastastest noortest inimestest, sest alates 16. eluaastast loetakse noori inimesi täiskasvanutega ühte gruppi puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse valguses. Kui te oma küsimuses viitate sellele, et kas puude raskusastme tuvastamine on alati läbipaistev, siis kindlasti on seal arenguruumi. Ideaalses maailmas ma ei peaks üldse vajalikuks puude raskusastme tuvastamist sellisel kujul, sest mitte ühelgi inimesel ei ole vaja seda silti, et mul on puue. Küll aga on nendel inimestel, kellel on puue täna tuvastatud, aga veel hulk enamatel inimestel abivajadus. See abivajadus võib olla ajutine, see võib-olla pikaajaline. Igal juhul on meie kui ühiskonna huvi see abivajadus õigel hetkel välja selgitada ja seda abi osutada. Nii et kui me siit järgmiste arendustega edasi läheme, siis mul oleks hea meel, kui kas veel mina või järgmised sotsiaalkaitseministrid saaksid tuua Riigikogu ette selliseid eelnõusid, kus me loobume puude raskusastme tuvastamisest ja saame inimestele abi osutada tsentraalselt IT-süsteemidele tuginedes ja kohalikus omavalitsuses vajadusepõhiselt.
Helmen Kütt, palun!
Suur aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud minister! Te olete ilmselt kursis sellega, et õiguskantsler on pöördunud juba, kõigepealt pöördus ta aastal 2016 sotsiaalkomisjoni poole, aga ka ministeeriumi poole, ja nüüd on ta pöördunud sotsiaalkomisjoni poole ja mure on igapäevaelu toetamise teenuse osutamise kulud. Tollal, kui seda arutati, vastas Maarja Krais-Leosk Sotsiaalministeeriumi poolt, et ministeeriumil on plaanis üle vaadata kogu erihoolekande süsteem, hetkel on käimas disainiprotsess ja 2018. aastal on kavas välja töötada eelnõu tervele erihoolekande süsteemile. Tänaseni seda toimunud ei ole. Mul on küsimus, et kas te olete valmis kümne päeva jooksul, mis on aeg muudatusettepanekuteks, koos sotsiaalkomisjoniga valmistama ette selle mure, millele viitab ka õiguskantsler ehk tegelikult on pöördunud inimesed, kes on väga mures, et tegevus võib lõppeda, kui ei selgitata välja seda kulude hulka.
Suur aitäh väga valusa küsimuse eest, aga väga õige küsimuse eest! Oleme ka ise hiljuti kohtunud Õiguskantsleri Kantselei spetsialistidega, et seda teemat arutada. Aga minu aus vastus on, et selle kümne päeva jooksul me ei tööta seda välja. Mitte et me sisuliselt ei suuda seda välja töötada, vaid eeskätt seetõttu, et tegemist on ka eelarvet puudutava temaatikaga. Kui me räägime pelgalt sellest kohaliku omavalitsuse kaasamisest rahastusse, mis on üks osa sellest teemast, siis ma kardan, et siin on vaja oluliselt pikemalt läbi rääkida kohalike omavalitsuste esindusorganisatsiooniga, et sellist kohaliku omavalitsuse vastutust laiendada. Mis puudutab erihoolekande ümberkorraldamist, see ambitsioon on ministeeriumil ja ekspertidel jätkuvalt olemas. Aga nii, nagu ma usun, proua Helmen Kütt, te väga hästi teate, siis erihoolekandest on hinnanguliselt puudu 45 miljonit. Suurt osa erihoolekandest me rahastame Euroopa Sotsiaalfondi vahenditest, millised perioodid hakkavad ka otsa saama. Sisuliselt kogu see hoonete baas, mis meil on kaasajastatud, on samamoodi Euroopa vahenditega kaasajastatud. Ka need teenused, mida me osutame praegu kohalikus omavalitsuses inimestele, kes saavad kogukonnas elamisega või iseseisvama elamisega toime tulla, on rahastatud Euroopa Sotsiaalfondi vahenditest. Selles kroonilises ressursi puuduses meil lihtsalt ei ole võimalik tulla välja nende muudatustega siin ja praegu. Aga taas kord, väljatöötamiskavatsus plaanis selle aasta suve algusesse ja eelnõu koos varasemalt komisjoniga räägitud pikaajalise hoolduse komponendipõhise rahastuse ja omastehooldajate sotsiaalsete garantiidega käesoleva aasta oktoobris. Siis eelnõu.
Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Hea minister! Ma ei saanud täpselt aru. Te ütlesite, et mingeid kulusid te ei tea, mis kaasnevad, kui me võtame seda, mis puudutas lastelasteteemat, siis te ütlete, et toetate selle eelnõuga kohalikke omavalitsusi miljoniga, puudu on 40. Et ma mäletan ja te mitmel puhul viitasite ka, et omavalitsused on hästi erinevad, ma mäletan, te olite veel sotsiaalkomisjoni liige, kui me käisime koos president Kaljulaidi juures sotsiaalkomisjoniga, kellel oli ka terve Excel kohalike omavalitsuste lõikes nende panuste osas sotsiaalvaldkonda. Ja me teame, et see tabel tõenäoliselt, ma ei tea, kas see on presidendil alles või ei ole, erineb tõenäoliselt sedavõrd, et vahepeal on omavalitsusi vähemaks jäänud, et ega nad rikkamaks pole kuskilt saanud. Mul on küsimus. Kas nende arutelude käigus on tekkinud ka arusaam, et me oma kodanikke suudaksime võrdsemalt kohelda, et tekitaks ka nende teenuste osas toimepiirkonnad, ma ei tea, kas Eestis neli või nii edasi?
Aitäh! See tabel, millele sa viitad, on kaasajastatud kujul kättesaadav Rahandusministeeriumi koduleheküljel, nii et sealt on kogu aeg tegelikult näha, milline on kohalike omavalitsuste panus rahalises mõttes. Nüüd ärme aja segi kahte asja. Kui ma rääkisin miljonist, siis ma rääkisin sellest halduskoormusest, mille üle ka kohalikud omavalitsused oma esindusorganisatsiooni kaudu siis seda nii-öelda vajadust tõstatasid. Seal oli see koht, kus oli nende hinnangul kohustuste juurdepanemine. Ja me ei ole kohalike omavalitsustega olnud selles vaidluses, et lastelaste vabastamine ülalpidamiskohustusest oleks see koht, kus neile tuleb oluliselt kulutusi juurde. Vastupidi, see on kohalike omavalitsustepoolne ootus, et lapselapsed vabastatakse, sest neile tekkis, omavalitsustele tekkis ebamõistlik halduskoormus, menetlemaks seda n-ö kohustust. Aga rääkides nüüd sellest piirkonnapõhisest lähenemisest, siis kõik need ülesanded, mida täidab riik, kõikide nende ülesannete puhul me oleme püüdnud piirkonnapõhist lähenemist rakendada. Lastekaitsevaldkonnas on meil see piirkonnapõhiselt üles ehitatud, sealjuures ka riigi teenused on piirkonnapõhiselt üles ehitatud. Viimane piirkond näiteks, kes lastemaja endale saab, mis on seksuaalselt väärkoheldud laste abistamiseks mõeldud, on käesoleval aastal Lääne maakond või läänepiirkond. Et senimaani on nendel siis see võimalus puudunud. Aga samamoodi piirkonnapõhiselt me pakume ka tõenduspõhiseid programme, nagu multidimensionaalne pereteraapia või ka muud teenused. See osa, mis on kohaliku omavalitsuse korraldatav, siis seda osa tõepoolest piirkondlikult on keeruline teha, välja arvatud kohalike omavalitsuste juhendamine ja toetamine, mida me samamoodi Sotsiaalkindlustusameti piirkondade kaudu teeme.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Austatud minister! Paar sihukest fakti. Riigieelarve tänavu suurenes 17%, ütleme, riigipoolne osa, ja omavalitsustele 9%. Eks see nagu peegeldab ka, et umbes üks kahele. Ja ma olen täiesti veendunud, et kõik omavalitsused, sõltumata sellest, kas tegemist on noorte või vanadega, tahavad oma inimestele parimat. Kõik nad oleks valmis, kui nendel oleks raha, ka vabastama lapsed sellest hoolduskohustusest ja katma kõik need kulud, aga lihtsalt neid vahendeid paraku napib. Ja kui see miljon jagada omavalitsuste arvuga, keskmiselt, ja ka kuude arvuga, siis see toob 1000 eurot kuus ja see ei ole just üle mõistuse suur. Aga ma küsin, mis on saanud sellest mõttest üldhoolduse juures, mis siin oli vahepeal õhus, et riik tuleb appi neid kulusid katma ja jagunevad kolme osapoole vahel ära: riik, omavalitsus ja hooldatav või tema tema eest hoolitsejad?
See on komponendipõhine rahastus, mis on paketis omastehooldajate sotsiaalsete garantiidega, kus me räägime sotsiaalmaksusoodustustest ja puhkuse täiendavast võimaldamisest omastehooldajatele. Selle paketi kõige suurem mure on riigieelarve ressurss, nii nagu ma siin varasemalt ütlesin, suurusjärk on 50 miljonit. Selleks, et seda muudatust ellu viia, lähen ma augustis loomulikult riigi eelarvestrateegia aruteludesse. Ja oktoobris on kavandatud ka eelnõu viimine valitsusse. See muidugi eeldab positiivseid tulemusi riigi eelarvestrateegia läbirääkimistel. Aga teen selleks nii tõhusat tööd, kui ma vähegi suudan, et see pinnas oleks loodud, sest vajadusest saavad tõepoolest aru kõik. Aitäh!
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan hea aseesimees! Hea ettekandja! Te enne lugesite ette siin seda just sotsiaaltöötaja sellist mingeid eetikakoodeksit. Mina olen noorsootöös osalenud ja ma tean, et noored on kuni 27. eluaastani. 26 on ta veel noor, ja see on tore muidugi, loomulikult, 16-aastane minu meelest kannab kaela juba. Aga kas seda vanust ei saaks mingil moel ühtlustada? Täna on hästi naljakas see, et ebaolulised asjad nagu kohaliku omavalitsuse valimine või soo vahetamine, see on 16, aga alkoholivaba õlle ostmine on 18 aastat. Ma olen aru saanud, et need inimesed, kes alkoholivaba õlut joovad, need on perverdid lihtsalt, aga mõtleme, et ühtsuse puhul teie peaksite olema ikkagi see juhtiv, kus määratleda. Ja mitu korda on kõlanud, et see vanus võiks olla 15. Kus siis on nii, nagu oli kunagi see noorukite polikliinik ja see, et seda käsitleda, ütleme, üheselt, arusaadavalt, et ei oleks erisusi. Aitäh!
Aitäh küsimuse eest! Loomulikult pruugib see segadust tekitada, aga kui sinna sisse natuke detailsemalt vaadata, siis on enamasti väga loogilised põhjendused olemas. Eeskätt me peame lapseks ÜRO lapse õiguste konventsiooni alusel isikut, kes pole saanud 18-aastaseks. See on nagu tavaline mõõt, kus me püüame maksimaalselt palju positiivseid soodsaid asju pakkuda, kohelda kõiki, kes pole saanud veel 18, lapsena, sest see on alati positiivsem ja rohkem võimalusi loov. Erisused tulevad sisse äärmiselt mitmetest seadustest. Eeskätt on need eraõiguse valdkonna seadused. Kui me räägime sellest klassikalisest lapse vanusemõõdust, siis seal on samamoodi eraõiguse nüanss juures, kuigi ta on selline avalik-õiguslik lähenemine nende hüvede ja soodustuste pakkumisel. Aga see eraõiguse nüanss tuleneb teovõimest, eks ole, nagu me aru saame. Samal ajal me teame ka seda, et see teovõime kasvab lapsel vanusega juba varasemalt mõnevõrra ja seda siis tsiviilseaduse üldosa seadus meile täpsustab. Kui me mõtleme erinevate piirangute peale, räägime näiteks alkoholi- ja tubakatoodetest, siis need on kõik seotud lapse kaitsmisega ja selle keskkonna kaitsmisega, kus laps viibib. Sest näiteks samamoodi on ju pandud piirangud lasteasutustele nii alkoholi- kui tubakaseaduste tähenduses. Nüüd, kriminaalvastutuse iga, seksuaalse enesemääratluse iga, abiellumise iga, tööõiguses on erinevad vanused, eks ole. Neid näiteid võib tuua väga palju, aga igal sellel näitel on oma kindel loogika taga. Kkui meil varasemalt oli abiellumine võimalik 16. eluaastast vanema nõusolekul, siis ühel hetkel just eraõiguse muutuste tulemusena abiellumine sai võimalikuks 15-aastaselt kohtu loal. Nüüd me oleme uuesti seda muutmas ja seda vanusepiiri tõstmas. Sama on seksuaalse enesemääratluse eaga, kus minu arusaamist mööda meil parlamendis on kõik erakonnad konsensuslikult ühel meelel, et seda tuleb allapoole viia, et kaitsta lapsi. Jällegi, igal asjal, me võime neid näiteid veel tuua, on oma väga loogiline põhjendus. Toome tööõiguse – me ju tahame, et lapsed õpiksid tööd tegema, et neil tekiks tööharjumus ja kogemus. Seega me oleme vanusepiiri alla toonud, pannud sinna muidugi ka teatud kaitse: mitu tundi, missugust tööd, kelle nõus. Aga ma arvan, et need erinevad vanusepiirid on mõistlikud ja olulised ja kui nüüd tagasi jõuda alguse juurde, siis noorsootöö ja noore definitsioon tuleneb samamoodi, eks ole, rahvusvahelisest õigusest, kus me soovime midagi enamat pakkuda kuni selles vanuses inimestele ühiskonna poolt. Aitäh!
Aitäh, hea minister! Tarmo Kruusimäe, palun!
Jaa, ma tahaksin täpsustada, et ma hakkasin ka regulaarset tööd tegema 12-aastaselt, talvel lükkasin lund, vanaemal oli lihtsalt seda raske teha. Ja ma ei arva, et ta oleks orjapidaja olnud või kasutanud lapstööjõudu. See oli meie omapoolne. Aga nüüd, kui me võtame kõik need konventsioonid, siis on. Ma tahan siinkohal mainida, et noored ja kõik, kes te tahate nooremeelsed olla, tulge erakondadesse, erakondades saab olla vähemalt 35. eluaastani noor, aga noorsootöö, kui ütleb 27, et tal seal on, noh seitsmeteistaastane ema, kes lükkab lapsevankrit ja talle öelda laps ei ole väga kohane. Aga ma arvan, et seda ei tee nii noorsootöötaja ega ka sotsiaaltöötaja kõik, ehk meil on tunnetuslik. Kunagi olid sihukesed terminid nagu mürsik, kõurik, mis tähendakski, et võib-olla me iga vanuse jaole anname ühe nime ja täiendame seda seadust. Aga ma ikkagi mõtlen, et kustmaalt on noor ja kustmaalt ta juba omab õigusi otsustada päris palju asju ise. Kas ei võiks ühtlustada seda ruumi?
Aitäh! Mulle tundub, et see diskussioon on läinud juba selliseks teoreetiliseks või lausa filosoofiliseks. Ma tooksin siia ühe mõõtme veel sisse. Kui me mõtleme vanuse kui sellise peale, siis edasi on nihkunud keskiga, vanem iga ja me võiksime rääkida inimese küpseks saamisest siis selles nooremas vanuserühmas mitte täisealiseks saamise kaudu, aga võib-olla psühholoogilise küpsemise kaudu, mida psühholoogias hinnatakse selleks hetkeks, kui noor vabaneb oma perekonnast ja astub iseseisvasse ellu siis ka praktiliselt, eks ole. Samas me teame, et need peremudelid ja trendid ei näita meil alati ja ilmtingimata seda ja seda ka laiemalt Euroopas, eriti Lõuna-Euroopas, et see iseseisvumine kiiremini toimuks, pigem aeglasemalt. Et tegelikult on siin väga palju teemasid, mida arutada, aga õigusruumi mõttes on oluline siiski milleski kokku leppida ja ma usun, et see, milles on täna kokku lepitud, on üsna mõistlik.
Nüüd on küll Riigikogu liikmetel küsimused otsa saanud. Tänan! Aga meil on ka sotsiaalkomisjoni aseesimees Helmen Kütt, kes tuleb räägib, mis komisjonis toimus. Kiirelt, efektiivselt ja arukalt. Palun!
Austatud eesistuja! Head ametikaaslased! Lugupeetud minister! Ja ülekande jälgijad! Riigikogu sotsiaalkomisjon arutas Vabariigi Valitsuse algatatud sotsiaalhoolekande seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 510 ettevalmistamist esimeseks lugemiseks oma esmaspäevasel, 17. jaanuari istungil. Ja täpselt sarnaselt, nii nagu täna siin saalis, andis väga põhjaliku ülevaate ja vastas küsimustele sotsiaalkaitseminister Signe Riisalo. Ma peatun nendel küsimustel, mida siin saalis kas vähe või üldse ei käsitletud, et oleks teada ka see arutelu, millest me rääkisime. Tõsi, siin saalis osaliselt juba käsitleti ka Eesti Linnade ja Valdade Liidu poolt saadetud kirja ja juhtisin ise sellele tähelepanu, et nad ei ole eelnõu kooskõlastanud ja on toonud mitmeid tähelepanekuid. Noh, näiteks ka selle, et pikaajalise hoolduse mõiste vajaks lahti selgitamist. Küsisin, et kas Eesti Linnade ja Valdade Liiduga plaanitakse kohtuda, sest need teemad on päris tõsiselt, sest eelnõu saamisel seaduseks, on just omavalitsused need, kes peavad seda ka täitma hakkama. Minister vastas, et Eesti Linnade ja Valdade Liit on kooskõlastusringil arvamusavaldaja rollis, mitte kooskõlastaja rollis. Noh, vahet ei ole, kas ta on arvamusavaldaja või kooskõlastaja, kui ta on probleemid välja toonud, siis on mõistlik neid arutada. Seda ka minister ütles, et pidevad kohtumised on siiski linnade ja valdade liiduga plaanis. Marika Tuus-Laul küsis, kas omavalitsustele abivajaduse hindamise kohustuse määramine võib tekitada olukorra, kus omavalitsus abivajadust ei tunnista. Samuti soovis ta teada, kas millalgi plaanitakse arutada ka vanavanematelt lastelaste ülalpidamiskohustuse eemaldamist. Minister vastas, et riik tuvastab puude raskusastme ning kohalik omavalitsus saab hinnata koduteenuste ja muude täiendavate teenuste vajadust. Ja selgitas ka, et kui inimene vajab täiendavaid koduteenuseid, siis kohalik omavalitsus saab neid nii planeerida kui osutada. Ja see kohustus on ka omavalitsustel praegu, ent eelnõuga luuakse sisse ka infovahetus riigi ja kohaliku omavalitsuse vahel, mis aitab lihtsustada omavalitsustel potentsiaalsete abivajajate väljaselgitamist. Mis puudutas vanavanemate kohustust last ülal pidada, jah, et vanavanemate kohustus last ülal pidada puudutab alaealisi lapsi, ja selgitas ka seda, et vanavanematel ei ole ülalpidamiskohustust nagu lapsevanemal. Nimelt on vanavanemal perekonnaseaduse kohaselt asenduskohustus. Sellele siin täna minister selgitusi juba ka jagas. Kert Kingo palus täpsustada puude määramisega seonduvat, minister selgitas, et seadusemuudatus ei ole üldine ning ei rakendu kõikide puude tuvastamise puhul, et muudatus toob võimaluse teatud diagnooside ja püsivate seisundite puhul määrata puue eluajaks ning seetõttu ei ole vaja inimesele iga viie aasta tagant puuet taotleda. Sotsiaalministeeriumi hoolekande osakonna nõunik Kadri Mets, kes osales koos ministriga selle eelnõu arutelul, selgitas veel lisaks, et konkreetne muudatus puudutab vanaduspensioniealisi ning neid, kellel on muutumatu või progresseeruv püsiv seisund, mille puhul on põhjust arvata, et seisund ei muutu ning seetõttu ei muutu ka puude raskusaste. Näitena toodi Alzheimeri diagnoosiga inimesed. Kert Kingo palus täpsustada ka seda, kuidas on puude raskusastme määramine neil inimestel, kellel näiteks jäse puudub. Minister vastas, et muutumatu progresseeruv püsiv seisund puude määramisel on selline seisund, mis oluliselt takistab inimese igapäeva elulisi toiminguid. Minister selgitas veel juurde, et iga olukorda tuleb hinnata eraldiseisvalt, sest on inimesi, kes saavad jäset asendada proteesiga või ilma kõrvalabi vajaduseta edaspidi toime tulla, siis on neid, kes vajavad kõrvalabi, aga ka neid, kes seda abi ei vaja. Seetõttu sellistes olukordades seaduse raames automaatset puude tuvastamise ärajätmist ei ole mõistlik teha. Nüüd, komisjon rohkem küsimusi ministrile ei esitanud. Siret Kotka tegi ettepaneku määrata juhtivkomisjoni esindajaks täna siin saalis Tiiu Aro. Kert Kingo tegi ettepaneku määrata juhtivkomisjoni esindajaks siinkõneleja ehk siis minu, Helmen Küti. Tiiu Aro loobus kandideerimisest oma kandidatuuri osas. Ja selle tõttu siis ülejäänud komisjoni liikmed nõustusid ettepanekuga määrata juhtivkomisjoni esindajaks siinkõneleja ehk Helmen Kütt. Komisjoni esimees selgitas lisaks, et vastavalt Riigikogu kodu- ja töökorra seadusele on muudatusettepanekute esitamise tähtaeg 10 tööpäeva, kui keegi ei soovi teistsugust tähtaega. Ja seda ettepanekut komisjon toetas. Lõpuks otsustati teha ettepanek võtta eelnõu täiskogu päevakorda 26. jaanuariks. Sellest kuupäevast on saanud juba 27., määrata juhtivkomisjoni esindajaks Helmen Kütt, siinkõneleja, ja teha ettepanek esimene lugemine lõpetada. Kõik need nimetatud ettepanekud olid konsensuslikud. Sellega ma võiksin nüüd oma eelnõu ettekandmise, komisjonipoolse ettekande lõpetada. Aga komisjonipoolse ettekande lõpetamiseks tahaksin ma lihtsalt lisada, et valitsus tähistas aastast võimulolekut ja ma olen aasta komisjoni liikmena olles nüüd esimest korda komisjonipoolne ettekandja. Ma tahan väga tänada Kert Kingot ja veel Tiiu Arot, kes oma kandidatuurist loobus, sest kui ta ei oleks loobunud, oleks meil toimunud hääletamine, mis oleks olnud piinlik. Ma arvan, et tore on see, et komisjonis kannavad ette nii opositsioonisaadikud kui koalitsioonisaadikud. Vastan hea meelega teie küsimustele. Aitäh!
Jaa, ikka ühel meelel, ühel keelel. Küsimusi kahjuks ei ole.
Väga kurb. Aitäh!
Ei pea kurb olema. Minister järelikult tegi oma tööd hästi.
Jah, või siis komisjonipoolne ettekandja.
Jah, või komisjonipoolne ettekanne oli nii selge, et kõigile oli arusaadav. Aga nüüd on selline lugu, et fraktsioonidel on võimalik sõna võtta. Seda soovi ma ei näe, sulgen läbirääkimised. Siiski! Soovid sõna võtta? Ole hea! Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni nimel, Helmen Kütt, palun!
Head ametikaaslased! See ei ole nii, et kui saab lavale, siis laulab ja ei tule enam ära. Ma tegelikult ka tahan puudutada üht väga olulist teemat. Nimelt, nii nagu ma ka küsimuse esitasin. Ma väga tunnustan, et Sotsiaalministeeriumi poolt selline eelnõu on Riigikokku toodud, aga ma väga loodan, et teema, mis puudutab igapäevaelu toetamise teenuse osutamise kulusid ja õiguskantsleri poolt selle toomist järjekordselt Riigikogu sotsiaalkomisjoni, nii nagu ma ka alguses ütlesin, et esmakordselt 14. detsembril 2016 pöörduti Riigikogu sotsiaalkomisjoni poole ikka sellesama murega, mis puudutab sotsiaalhoolekande seaduses ühe erihoolekandeteenusena inimese igapäevaelu toetamise teenust. Kuna on ilmnenud juhtumeid, et teenuse kättesaadavust võib takistada teenuse rahastamist reguleeriv sotsiaalhoolekande seaduse § 89 viisil, mis vajalikke kulusid ei kata, siis on see probleem. Tollal meie sotsiaalkomisjoni istungil, mida oli mul au juhtida ja see toimus 17. jaanuaril 2017 vastas Sotsiaalministeeriumi poolt Maarja Krais-Leosk, et ministeeriumil on plaanis üle vaadata kogu erihoolekandesüsteem. Hetkel on käimas disainiprotsess ning 2018. aastal on kavas välja töötada eelnõu tervele erihoolekandesüsteemile, mille hulgast saab lahendatud ka nimetatud probleem. Ja tõesti, sotsiaalkomisjoni liikmed nõustusid ministeeriumi seisukohaga vaadata antud probleem tervikuna käimasoleva erihoolekande reorganiseerimisprotsessi käigus üle. Nüüd, sellel aastal ehk 19. jaanuaril on uuesti õiguskantsler pöördunud – ja väga tõsiselt pöördunud – sotsiaalkomisjoni poole murega, kus viitab ka, et 2016 ta juba pöördus ja 2017 istungil Sotsiaalministeerium lubas sellega tegeleda, aga paraku nii see ei läinud. Ja nüüd palub õiguskantslerilt saab inimene, kes tunneb muret, et kui linn ei kata igapäevaelu toetamise teenuse osutamiseks vajaliku ruumi kulusid, võib teenuse osutaja tegevuse lõpetada ja inimesed jäävad vajaliku abita. Küsimus on selles, kui palju neist kuludest peab katma kohalik omavalitsus ja milline saab olema teenuse saaja omaosalus. Ma mõistan, et see teema vajab läbirääkimist kohalike omavalitsustega. Aga kui 2018 pidi juba toimuma teenuse disainimine ja pidid olema kõik erihoolekande arutelud laual, siis oleks eeldanud, et aastal 2022 need asjad on juba minevik, mitte see, mida tuleb alles alustada. Ma väga loodan seda, et nii nagu ka minister ütles, et sellega tegeldakse, räägitakse läbi omavalitsustega ja tullakse siis ka riigi eelarvestrateegia aruteludes või siis ka juba seaduseelnõu muudatustes muudatusena sotsiaalkomisjoni ja tegelikult jääb ainult väga-väga loota ja ma tõesti olen sama meelt kolleegidega, kes siin kohalikust omavalitsusest on ja on öelnud, et omavalitsused teevad oma inimeste aitamiseks kõikvõimaliku, aga alati ei ole see piisav, sest rahalised vahendid on napid. Ma väga loodan, et siin see probleem, millega on pöördutud ka õiguskantsleri poole, et see inimene ei jäägi vajaliku teenuseta ja veel hullem, koduta. Nii et jääme ootama paremaid arenguid, kui olid lubadused 2018. Aitäh!
Rohkem kõnesoove ei ole, sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjoni ettepanek on eelnõu 510 esimene lugemine lõpetada. Sellega oleme esimese lugemise lõpetanud. Määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks 10. veebruar, mitte 9., kell 17.15.
Ja märkamatult olemegi jõudnud tänase viimase päevakorrapunktini. Rõõmsal meelel on siia oodatud sotsiaalkaitseminister, kes tutvustab meile Vabariigi Valitsuse algatatud perehüvitiste seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu, mis kannab numbrit 512. Palun, Signe Riisalo!
Austatud juhataja! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Viimane päevakorrapunkt, perehüvitiste seaduse ja teiste seaduste muutmise seadus. Teised seadused, mida muudetakse, on töölepingu seadus ja sotsiaalmaksuseadus selle käigus. Eelnõu peamine eesmärk ja kõige suurem osa on tegelikult võimalus maksta elatisabi lastele, kelle elatist maksma kohustatud vanema suhtes on välja kuulutatud pankrot. Eesmärk on vähendada üksi last kasvatavate vanemate vaesust ja tagada neile parem majanduslik toimetulek. Kui me mõtleme selle peale, kui palju meil on täna lapsi, kes saavad elatisabi, siis kohtumenetluse aegseid elatisabi saajaid, sihtgrupi suurus on 517 last, täitevmenetluse aegse elatisabi saajaid 5482. Esimesel juhul kulu 152 000 eurot, teisel puhul 4,7 miljonit. Nüüd lisanduv sihtgrupp, pankroti menetlusaegne elatisabi on hinnangu hinnanguliselt 40 last. Aastal 2017 oli neid lapsi 18, aastal 2018 oli 21 ja 2019. aastal 30. Me oleme hinnanud ja prognoosinud selle suurusjärku 40 last, mis tähendab, et täiendav kulu on 50 000 eurot. Aga arvestades, et kogu perehüvitiste seaduse eelarve on pööraselt suur, siis see kulu täiendavaid riigieelarve taotlusi tegelikult ei eelda. Sellesama eelnõuga me muudame paremaks ka vanemahüvitiste ja puhkuste tingimusi lapse surnultsünni korral ja olukorras, kus laps sureb 70 päeva jooksul pärast sündi. Arusaadavalt äärmiselt traumaatiline olukord perele ja pere vajab ka seda, et oleks mõistetud nende leinaperiood ja et nad saaksid rahulikult tulla selles leinaga toime. Rääkimata sellest, et lapse sünnitanud naise, ema puhul on oluline ka tema terviseseisundi taastamine. Veel üks muudatus, mis on vanemate võrdse kohtlemise huvides tehtud, on ühe kalendrikuu vanemahüvitise ülempiiri arvutamise aluseks toodud lapse sünniaasta. Varasemalt oli selleks aluseks vanemahüvitise õiguse tekkimise aasta, aga siin vanemate võrdse kohtlemise huvides on see lapse sünniaastasta toodud, mis arusaadavalt on muutumatu daatum. Nüüd, vanemapuhkuse taotlejate ja nende tööandjatele selgelt ja üheselt mõistetavalt sätestatud vanemapuhkuste taotlemise protsess, mis tegelikult näeb ette ka elektroonilise iseteeninduskeskkonna, kus lapsevanemal on lihtne oma puhkusetaotlusi esitada. Sotsiaalkindlustusamet suhtleb juba vastavalt tööandjaga. Perehüvitiste seaduse ja vanemahüvitisega seonduvalt teistest seadustest. Me võrdsustame abikaasa registreeritud elukaaslasega, need teised seadused, nagu varem mainitud, on sotsiaalmaksuseadus ja töölepingu seadus. Teeme ka sotsiaalmaksuseaduses täpsustuse, tuues määruse tasandilt osa sätteid seaduse tasandile, eesmärgiga olla kooskõlas hea õigusloome tavaga, et me uut õigust määruse tasandil ei loo, ja see on olnud ka õiguskantsleri soov. Mõned tehnilised parandused on siin eelnõus veel, aga suures pildis me räägime kolmest asjast. Kõige olulisem, elatise maksmine või elatisabi maksmine nendele lastele, kus vanemal, kes on kohustatud ülal pidama, on välja kuulutatud pankrot; surnult sündinud lapse korral; ja siis ka need küsimused, mis puudutavad sotsiaalmaksuga seonduvat. Muu on sisuliselt tehnilisem. Aitäh!
Ja Riigikogu liikmed soovivad täpsustada. Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Hea minister! Kahtlemata andsite ülevaate sellest eelnõust, mis on oluline ja mis mitte. Aga minu meelest sisuliselt ja ideoloogiliselt kõige olulisem punkt on see, et me muudame õiguses seda, mis puudutab lapsendamist ja võimalikult ka samasoolistes peredes lapsendamist, mis puudutab siis abikaasa ja registreeritud elukaaslase võrdsustamist. Kuivõrd ma koalitsioonileppes ei näinud, et need muudatused on, siis kas koalitsioonis on otsustatud siiski kooseluseaduse rakendusaktid vastu võtta või tehakse neid siis hiilimisi erinevate seaduste raames, nii nagu see siin? Aitäh!
Aitäh! Lapsendamist me selle seadusega ju tegelikult ei muuda, sest lapsendamine on reguleeritud perekonnaseaduses ja perekonnaseadust me praegu ei muuda. Küll aga, mida me muudame, on vanemapuhkuste ja hüvitiste kontekstis. Tõsiasi, et lapsendajatele laieneb vanemapuhkus, nii nagu ka eestkostjatele perekonnas, hooldajatele. Ja see, mis puudutab kooselupartnerite lapsendamisõigust, ei ole samamoodi selle eelnõuga mitte kuidagi seotud. Kui sa küsid selle kohta, et me nagu looksime mingit uut õigust, siis ma kinnitan teile, et 2018. aastal võttis Riigikogu vastu seaduseelnõu, see on täiesti kehtiv seadus, mille sätted jõustuvad käesoleva aasta 1. aprillist, kus tegelikult vanemahüvitise regulatsioonis on võrdsustatud abikaasad ka registreeritud elukaaslastega. Puudutab siis täna Riigi Teatajas kättesaadava kehtiva seaduse paragrahve 33, 36 ja 37. See, mida me käesoleva eelnõuga teeme, on terminoloogia ühtlustamine. Sest kui me mõtleme selle peale, mis on perehüvitiste seaduse muudatuse eesmärk, siis selle seaduse eesmärk on toetada laste kasvatamist. Loomulikult seal kõrval on ka teine eesmärk: toetada lastega peresid. Ja minu meelest ei ole võimalik küsimärgi alla panna seda, kas siis sõltumata peretüübist, on nad abikaasad või kooselu partnerid. Nad lapsi kasvatavad ja pere moodustavad, igal juhul laste jaoks on see pere. Võib-olla natukene statistikat. Kooseluseadus jõustus 2016. aastal ja aastate lõikes on neid kooselulepinguid sõlmitud 2016. aastal 43, järgnevatel aastatel 23, 20, 19, 31 ja eelmisel aastal siis mõnevõrra rohkem: 61. Meil ei ole statistikat, notarid ei tee seda statistikat, kui paljud nendest kooselulepingutest on samasooliste ja kui palju erisooliste vahel. Küll aga, kui mõnedel nendest kooselupartneritest, kes võivad olla nii eri- kui samasoolised, on lapsi, keda nad koos kasvatavad, siis sellisel juhul ma siiralt usun, et laps ei pea kannatama ja perehüvitiste seaduses ettenähtud riiklikud tagatised peaks olema ka nendele lastele kättesaadavad. Aitäh!
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Austatud minister! Ma küsin hoopis pankrotimenetluse kohta. Võib-olla avate natukene seda, et kui tõsine probleem see meil on. Tõsi küll, siin on seletuskirjas öeldud, summa on aastas 50 000 eurot. Otsisin, kas on kuskil mingi ka tüki arv, et kuidas see 50 000 eurot on saadud. Kui suur see hinnanguliselt oleks pankrotimenetluste arv, kus elatisabi väljamakse toimub? Kuidas see 50 000 saadud on?
Elatisabi suurus on kõikidele ühesuurune, elatisabi on 100 eurot kuus. Nüüd juhul, kui vanem maksab mingisuguse osa summast, sellest 100 eurost ära, siis kompenseerib riik selle vahe. Ja see summa ongi saadud selle järgi, et me teame, kui palju keskmiselt me maksame, 100 eurot ja siis kui vanem osaleb, sellest ka natukene vähem. 40 last on meil prognoositud ja sealt on see ka eelarvekulu tegelikult loodud.
Priit Sibul, palun!
Aitäh! Ma küsisin komisjonis ka, et kas või millal on oodata eelnõusid nüüd lisaks nendele ideoloogilistele muutustele ja võrdsustamisele, mida see eelnõu sisuliselt kätkeb, et me tegeleksime iibe või sündivuse temaatikaga.
Sõltub sellest, mida te iibe või sündimuse temaatika all silmas peate. Aga nii nagu te teate, siis üsna selle valitsuse alguses, veel enne suvepuhkusele minekut menetles Riigikogu eelnõu, kus me tegime leevendusi nendele vanematele, kes COVID-i ajal olid kaotanud töö, et perede majanduslikku olukorda parandada. Kui te peate silmas selliseid eelnõusid, kus me soodustame lasterohkust, siis need otsused on Riigikogu juba teinud. Ja lasterikaste perede toetused on meil üsna-üsna suured. Murekohaks minu jaoks on pigem teise lapse sünni soodustamin, aga arvestades tänaseid juba väga suuri kulutusi, me nende ettepanekutega lähiajal Riigikogu ette tulemas ei ole.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan hea aseesimees! Hea ettekandja! Ühtlustame mõisteid ja termineid. Aasta saigi selles valitsuses ja Eesti tundis uhkust, et nii palju on naisministrid. Nüüd aga täna muusikaauhindade sellel galal ütles üks räppar, et lõpetame ära, et me oleme kõik artistid, ei ole enam meesartist, naisartist. Millal valitsus selles suhtes ka siis käsitleb ministreid ministritena, mitte selle soolise tunnusega? See võib tekitada päris palju segadust, aga ma saan aru, et paljude jaoks ei tekita. Küll aga igas olukorras katsetatakse kuskil asjade mingeid, kuidas ta toimib ühiskonnas, ja arusaama kas või loomade peal. Ütleme, et loomad ongi, et ei ole sugu. Kas see ühtlustamine jõuab kuhugi sinna? Pigem te ütlesite, et te ühtlustate. Kuhumaani me selle ühtlustamisega välja jõuame?
Ma pean kahjuks tunnistama, et teie küsimus jäi mulle natuke hämaraks, aga kui me rõhume sõnale "ühtlustamine", siis ühtlustamise all ma pidasin silmas ikkagi terminoloogia ühtlustamist. Juba kehtivas õiguses on meil siis nimetatud paragrahvide lõikes, perehüvitiste seaduse paragrahvid 33, 36 ja 37, võrdsustatud abikaasaga ka registreeritud elukaaslane. Ja ühtlustame selle üle seaduse selliselt, et perehüvitised, vanemahüvitised, elatis, lapsetoetused oleksid kättesaadavad ka nendel juhtudel, kui vanemate valikud ei pruugi kogu ühiskonnale ühetaoliselt meeldida. Aitäh!
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Austatud minister! Vaieldamatult laste kasvatamist tuleb toetada, lapsi tuleb toetada. Ja siit mu küsimus: me laiendame või ühtlustame registreeritud kooseluga peredel seda, aga kuidas registreerimata kooseluga peredega on? Kas nende lapsed võiks kuidagi kõrvale jätta või kas nendega ei peaks ühtlustama? Võib-olla avaksite ka seda vaadet, mis nende peredega ja pere lastega teha.
Kui te tähelepanelikult seda seaduse teksti loete, siis tegelikult õigustatud isikute ring ongi laiem. Väga õigesti teie erakonnakaaslane pööras tähelepanu lapsendajatele, sinna kõrvale tuleb tuua hooldajad, kes on faktiliselt kasvatajad, eestkostjad. See isikutering ongi juba laiem, kes lapsega tegelikult tegeleb. Kui te räägite erinevatest peremudelitest või peate neid silmas, siis on loodud kaks võimalust. Üks nendest on reguleeritud perekonnaseadusega ja teine kooseluseadusega. Mõlemal juhul on kehtiva seaduse kohaselt, aga ka täiendustega eelnõu kohaselt, lapsed kaitstud.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Hea ettekandja! Eelmises päevakorrapunktis või siis ööpunktis te rääkisite, et ei ole vaja ühtlustada, on lihtsalt erinevates seadustes ja kõikides on kõik väga täpselt, ja nüüd on teine. See kõik tuleb tegelikult ühest ja samast ministeeriumist. Ma päriselt ei saa aru sellest, millest toimub see selektiivne valik, aga las ta olla. Sotsiaalministeerium, ma olen aru saanud, et omab inimeste kohta väga palju andmeid. Võiks öelda suisa nagu metaandmeid, me oleme andnud siin ka õiguse sotsiaaltöötajatel neid ka täiendada. Aga küsimus on, milline on, te ütlete, et ei, siin me ei ole uuringuid teinud. Kes teeb sellise selektiivse otsuse, mille kohta me korjame andmeid, et meil oleks mingi statistika, ja mille kohta mitte, või on mõni asi lihtsalt tabuteema?
Aitäh! Kõigepealt see esimene pool, et kui me rääkisime enne lapse vanusest, siis lapse vanuse puhul me rääkisime hästi erinevatest kontekstidest, eluvaldkondadest ja tegelikult ka õiguskategooriatest, kriminaalõigusest, tööõigusest, perekonnaõigusest, väga laiast spektrist. Praegu me räägime ühetaolisest õigusest samasuguses või sarnases olukorras ja see olukord on laps, keda kasvatavad täiskasvanud inimesed, ja lapse õigus saada riigipoolset abi ja tuge. Statistika koha pealt ma kahjuks jään vastuse võlgu, sellepärast et registreeritud kooselude üle peab järelevalvet Notarite Koda. Siseministeerium ja Justiitsministeerium oleksid õigemad kohad, kust küsida. Ma olen proovinud seda informatsiooni kätte saada ja mul ei ole see õnnestunud.
Hea minister! Rohkem küsimusi ei paista. Tänan! Sotsiaalkomisjoni poolt Priit Sibul. Palun!
Austatud aseesimees! Head kolleegid! Sotsiaalkomisjoni saadikud kogunesid seda eelnõu arutama esmaspäeval, 17. jaanuaril, kus minister eelnõust ülevaate andis samasugusel kujul nagu täna, vaatasime presentatsiooni ja neid muudatusi, mida see eelnõu endaga kaasa toob. Ja nii nagu minister ütles, et tõesti neid muudatusi erinevates nüanssides on palju. Olulisemad neist ta nimetas siin ära, mis puudutab elatisabi maksmist vanematele või lastele, kelle üks vanem on pankrotis, või seal protsessis aidatakse surnult sündinud laste vanematel seda keerulist aega üle elada. Ja oluline nüanss, millel me komisjonis pikemalt peatusime, oli tõesti see abikaasade võrdsustamine registreeritud elukaaslase kontekstis. Ja siis kolleegidel olid mõned küsimused. Näiteks Õnne Pillakul oli küsimus, et kas on valmis saadud lapsepuhkuse arvestust pidavad tehnilised lahendused ning kuidas saab lapsevanem näha, mitu päeva tal veel võimalik puhkust saada on. Minister vastas, et lahendusi veel valmis ei ole, kuid kasutajatele mugav iseteeninduskeskkond on kavandatav muudatuste jõustumise ajaks valmima. Siis oli küsimus, mis oli minul endal, et kas ja kuidas see eelnõu aitab kaasa sündivuse kasvule. Minister vastas, et aprillis jõustuvad muudatused vanemapuhkuse ja -hüvitiste süsteemis otsustati vastu võtta juba 2018. aasta sügisel, elatisabi maksmise lapsele, kelle vanem on pankrotimenetluses, on võrdsuse loomine, märkis, et käesolevad muudatused küll iibele kaasa ei aita, kuid eelnõu lahendab probleeme seoses ebavõrdse kohtlemisega ning lapse ülalpidamisega, kus üks vanem ei ole ajutiselt suuteline seda rahaliselt tegema. Surnult sündinuid puudutav muudatus aitab omakorda väikest sihtrühma, kes on sattunud äärmiselt haavatavasse olukorda ning on palunud riigilt abi. Lisaks loob eelnõu selgust ja täpsust nii menetlejate kui taotlejate jaoks. Siis oli heal kolleegil Kert Kingol küsimus teema kohta, mis puudutab, keda peetakse silmas registreeritud elukaaslase all. Saime ministrilt teada, et see on, Eesti õigusruumis on juriidiline mõiste reguleeritud, elukaaslane, kelleks peetakse kooseluseaduse alusel registreeritud elukaaslast. Siis soovis hea kolleeg teada saada, keda on silmas peetud kõigi alaealise lapse uude perre lapsendajate all, mis ministri slaididel kirjas oli. Ja saime vastuse, et lapsendamisi on kahte tüüpi: peresisesed ja lapse ümberpaigutamine uude perekonda. Esimesel juhul, kui vanema abikaasa lapsendab lapse, kes elab juba perekonna juures, vastavat puhkust ja hüvitist ei võimaldata. Tegemist on vormistusliku küsimusega ning perekonda sisseelamist ja ümberpaigutamist ei toimu. Teisel juhul, kui laps on viibinud asenduskodus ja paigutatakse ümber oma uue perekonna juurde, tekib sisseelamiseks kuluva aja vajadus, mille jaoks pakutakse puhkust ja hüvitist. Samad reeglid kehtivad ka samasooliste paaride ning registreeritud kooselus olevate paaride puhul. Antud säte lähtub ikkagi lapsendamise olemusest, mitte sellest, kas tegemist on abielu või registreeritud kooseluga. Komisjoni esimees küsis, kas mõiste "registreeritud elukaaslane" eelnõusse lisamine on seotud kooseluseaduse rakendussätete ja nende vastuvõtmisega. Minister vastas, et kui kooseluseaduse rakendussätted vastu võetakse, kaoks ära vajadus seda seaduses eraldi välja tuua. Muudatusi on aga aeg-ajalt vaja teha, et mitte diskrimineerida lapsevanema rollis olevaid inimesi ning viia õigus kooskõlla kohtupraktikaga. Siis oli veel küsimus, kas Vabariigi Valitsuses on juba mitme eelnõuga kooseluseaduse mõisteid ja sätteid erinevatesse teistesse seadustesse lisandunud, et sooviti teada, milliseid seaduseid antud eelnõuga muudetakse. Minister vastas, et eelnõu puudutab vanemahüvitist, mis on aga omakorda seotud mitme teise seadusega, sealhulgas ka maksukorralduse seadusega. Seetõttu on ka kõik teistes seadustes tehtavad muudatused seotud vaid vanemahüvitisega. Kert Kingo palus endale edastada nimekirja kõikide muudetavate seaduste osas. Ja siis komisjoni esimees selgitas, nii nagu ikka, Riigikogu kodu- ja töökorra, kodukorda arvestades, et muudatusettepanekuid loodetakse 10 tööpäeva jooksul. Komisjonis toimus hääletus, kas komisjon toetab esimese lugemise lõpetamist komisjoni. Sellel oli poolt seitse inimest: Tiiu Aro, Hele Everaus, Siret Kotka, Helmen Kütt, Õnne Pillak, Marika Tuus-Laul ja Viktor Vassiljev. Ja esimese lugemise katkestamist toetasid mina ja Kert Kingo. See on ülevaade, mis komisjonis toimus selle eelnõuga.
Tundub, et oli põhjalik. Küsimusi pole. Tänan! Avan läbirääkimised. Härra Sibul Isamaa fraktsiooni nimel, palun!
Ma ei tee pikalt, kuna seda küsimust on arutatud ja räägitud ja nii nagu minister ütles ka, me ei näe praegu vajadust, eriti selle eelnõu kontekstis, kus lahendatakse mitmeid olulisi küsimusi, ei ole mõtet sisse panna teemasid, mida koalitsiooniski pole läbi räägitud. Ehk koalitsioonilepingus ei olnud kusagil kirjas, et hakatakse kooseluseaduse rakendussätteid menetlema, ja nii nagu ma olen koridoris ja kabinettides inimestega suhelnud, tulid need nii mõnelegi ootamatult ja üllatavalt. Nii et ma arvan, et kui kellelgi on soov nende küsimustega edasi tegeleda, siis oleks mõistlik eraldi eelnõuga siia tuua, aga mitte nii, nagu viimasel ajal tavaks on, panna Brežnevi pakike kaasa mõistlikele asjadele ja siis jääb küsimus, kas toetada või mitte toetada. Need, mis on ideoloogilised küsimused, tegeleks nendega eraldi tehnilistest küsimustest. Ja seetõttu on Isamaa fraktsioonil ettepanek, et me neid kooseluseaduse rakendamisega seonduvaid punkte siin ei menetle ja seoses sellega ei ole mõistlik selle eelnõuga edasi minna. Teeme ettepaneku see eelnõu esimesel lugemisel tagasi lükata.
Tänan! Rohkem kõnesoove ei näe. Juhtivkomisjoni ettepanek on esimene lugemine lõpetada, aga Isamaa fraktsioonil on teistsugune ettepanek ja selle ettepaneku me peame läbi hääletama. Head kolleegid, selline lugu on juhtunud, et Isamaa fraktsioon on teinud ettepaneku Vabariigi Valitsuse algatatud perehüvitiste seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (512 SE) esimesel lugemisel tagasi lükata. [[Naerab.]] Teate, kui hea on teiega siin seda vestlust pidada, saal on vaikne kenasti. Aga ma panen selle ettepaneku nüüd hääletusele. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Tagasilükkamise ettepanekut toetas 5 saadikut, vastu oli 33. Ettepanek ei leidnud toetust. Seega juhtivkomisjoni ettepanek kehtib ehk eelnõu esimene lugemine on lõpetatud. Määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks – nüüd väga suur tähelepanu! – mitte 9. veebruari, vaid 10. veebruari kell 17.15. Ja nii kurb kui see ka ei ole, on punktid otsa saanud. Ma pean soovima teile ilusat, turvalist koduteed ja kauneid unenägusid. Kohtume juba homme kell 10 rõõmsate nägudega. Vabandust, vabandust! Professoril on alati täpsed detailid: täna kuue tunni ja 51 minuti pärast ootame teid kõiki siia tagasi. Ilusat ööd! Istung on lõppenud.
Tere päevast, austatud Riigikogu, head ametikaaslased, austatud Vabariigi Valitsuse liikmed, head infotunni jälgijad! Alustame Riigikogu infotunniga 26. jaanuaril ja kõigepealt viime läbi kohaloleku kontrolli. Kohaloleku kontroll.
Kohale registreerus 18 Riigikogu liiget, puudub 83. Tänases infotunnis osalevad peaminister Kaja Kallas, kaitseminister Kalle Laanet, majandus- ja taristuminister Taavi Aas. Nii nagu ikka, küsimuste esitamise aeg kaks minutit, vastamiseks kolm minutit. Meile on laekunud 13 küsimuse temaatikat. Nii et sellest tulenevalt ma palun teiega head kokkulepet, head ametikaaslased, et teeme iga küsimuse juures ühe täiendava pluss ühe lisaküsimuse.
Hakkame pihta. Esimene küsimus, esitatud Riigikogu liikme Sven Sesteri poolt, sellele vastab peaminister Kaja Kallas, teemaks koroonakriisist. Sven Sester, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Proua peaminister! Nüüd on aasta möödas sellest, kui te saite peaministri vastutuse oma õlgadele, ja selle aastaga on koroonateemadel paljugi juhtunud, kahjuks ei midagi rõõmustavat. Siit ka minu tähelepanekud ja küsimus. Aja jooksul on olnud erinevaid eesmärke, mida te olete seadnud, peaasjalikult just vaktsineerimise poole pealt, ja üks suurimaid eesmärke oli 70% vaktsineerituid eelmise aasta sügisel. Nüüd me oleme olukorras, oleme jõudnud juba jaanuarikuu praktiliselt lõppu, ja kui ma ei eksi, siis vist tänaseks on 64% vaktsineeritud. Ehk me tegelikult ei ole seda eesmärki saavutanud, sellele on ka Riigikontroll aegade jooksul tähelepanu pööranud. Minu küsimus teile on selline: kas teil on praegusel hetkel mingi plaan, kuidas seda vaktsineerituse taset tõsta, kuna, ma veel kord rõhutan, et see plaan, mis oli varasemalt, ei ole toiminud? Või te nendite, et see plaan on läbi kukkunud, me enam ei peaks sellele tähelepanu pöörama, peaks hakkama mingeid muid samme tegema? Mis see plaan on? Kuidas vaktsineerituse taset praegusel hetkel tõsta, eriti just arvestades meie lähinaabreid, kelle puhul me räägime 70%-st, koguni 80%-st vaktsineeritutest?
Kaja Kallas, palun!
Aitäh! See vaktsineerimise plaan on Sotsiaalministeeriumi teha ja see on endiselt jõus. Plaani täitmist me pidevalt jälgime. Aga tõsi on, et meil ei ole sundvaktsineerimist, meil ei ole kohustuslikku vaktsineerimist nii nagu mõnes riigis, kus inimesi, kes ei ole vaktsineeritud, trahvitakse. Samal ajal ka teie enda erakonnakaaslased ütlevad, et vaktsineerimisest justkui ei olekski mingit kasu, ja teevad selliseid üleskutseid. See loomulikult ei aita kaasa vaktsineerituse suurendamisele. Tõsi ta on, et vaktsineerimine aitab ära hoida rasket haigestumist ja tänu sellele paljud riigid, kus on kõrge vaktsineerituse tase, kus on kõrge tõhustusdooside tase, tänu sellele on neil võimalus ka sellest kriisist väljuda. Praegu meie fookus on ka tõhustusdooside tegemisel. Meil on käimas kampaania "Kolmega on kindlam", sest tõesti, tõhustusdoosiga inimestel on 25 korda väiksem tõenäosus sattuda haiglasse, seda haigust raskelt põdeda. Loomulikult jätkuvad lektorite, arstide loengud, kus saab ennast ka vaktsineerida. Töökohtadele kutsutakse vaktsineerijaid. Kõiki selliseid tööriistu, mida saab kasutada vaktsineerituse tõstmiseks, neid me kasutame. Aga paraku on nii, et nagu kõik teised riigid, on ka Eesti jäänud pidama sinna, kuhu tegelikult meile ennustatud on. Inimeste soostumus ennast vaktsineerida on seal, kus ta on, ja kui me ei tee vaktsineerimist kohustuslikuks, kui me ei hakka inimesi selle eest trahvima, et nad on vaktsineerimata, siis väga palju tööriistu inimesi vaktsineerima meelitada meil ei ole, mitte kellelgi ei ole. Ütlen ka ära, et praegu ei ole valitsusel plaanis kuidagi inimesi sundima hakata või vaktsineerimist kohustuslikuks teha. Käivad telefoni teel intervjuud või motiveerivad intervjueerimised, käivad telefoni teel nõustamised. Näiteks nendest 19 000 kõnest, mis on tehtud perearsti telefoniliinile, oli väike osa, minu meelest 77 kõnet, puhtalt vaktsineerimise nõustamised. Kõik ülejäänud olid paraku saatekirja küsimised COVID-i testimisele.
Täiendav küsimus, Sven Sester, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Hea peaminister! Mina ei arva, et Põhjamaad on mingeid totalitaarsed riigid, mina pigem tõin just Põhjamaid näiteks, nende protsendid on palju-palju kõrgemad kui meie omad ja vaevalt, et nemad on seal andnud mingeid sundusliku kohustuse ja öelnud, et kui te ei vaktsineeri, tulevad mingid sunnimeetmed teile. Klassikaliselt, nii nagu meilgi, ma eeldan, et praegu vaktsineeritud inimesel, kui tal on COVID-pass, saab ta teatud asutustesse, toitlustusasutustes jne sisse, ja kui sa ei ole seda teinud, siis sa ei pääse hetkel. Mingeid erilisi sundmeetodeid vist minu meelest seal ei ole. Aga mu teine küsimus on peaasjalikult seotud sellesama olukorraga, kus me peame nentima, et vaktsineerimine ja vaktsineerimispass ei ole täitnud seda eesmärki, mida me oleme eeldanud. Ja nüüd järgmine küsimus on see: mis on kiirtestimiste teema teie jaoks tulevikus? Kuidas teie seda näete? Teie partner on öelnud, et me peaksime kiirtestimise tagasi tooma – ma mõtlen teie poliitiline partner valitsuses. Milline on teie positsioon? Teadusnõukoguda on öelnud seda, et nad ei näe lähitulevikus seda, vähemalt eilsed uudised olid sellised. Mis on teie kui peaministri praegune plaan, kuidas teie seda näete? Minu meelest kiirtestide puhul ühtpidi annab see kindlasti adekvaatse info sel päeval tehtud testi pealt, kas inimene on haige või mitte, mis on kindlasti isegi adekvaatsem info kui koroonapassi olemasolu, ja teistpidi ma olen täiesti nõus näiteks Paavo Nõgesega, kes nendib, et kui kiirtest kasutusele võtta, siis kaob ka suurem vajadus tulevikus ennast vaktsineerida, kuna sul on võimalik ka alternatiivsete meetmetega pääseda ühte või teise asutusse sisse. Milline teie arvamus ja nägemus sellest kiirtestide kasutuselevõtust on? Olge nii kena!
Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Kõigepealt vaktsineerimise taseme kohta. Paraku me tahaksime olla Põhjamaa, aga me ei ole Põhjamaa. Me oleme vaktsineerimise soostumise osas samas kohas, kus on teised Ida-Euroopa riigid oma suhtumises vaktsineerimisse. Põhjamaades on vanemate inimeste vaktsineerimine iga-aastane ja neil lihtsalt soostumus on väga palju kõrgem. Kui me võtame uuringud, näiteks Iirimaal, kus ka vaktsineerituse tase on kõrge, vaktsineerimisega soostumus on kõrge, siis vaadati sinna sisse, et kes on vaktsineerimata. Ja selgus, et need on Ida-Euroopa kogukonnad, kes Iirimaal on, ja mida kauem olid nad Iirimaal elanud, seda rohkem nad käitusid nagu iirlased. Midagi ei ole teha. Või võtame Ameerika Ühendriigid, kus on erinevad osariigid, kus ka poliitilistest eelistustest lähtuvalt on vaktsineerituse tase väga erinev, sellepärast et need juured, miks vaktsineerimise soostumus on kõrge või madal, on palju sügavamal ja neid kuue kuuga ei muuda. Nüüd teie küsimuse juurde. Meil oli teisipäeval COVID-i kabinet, kus üks ülesanne teadusnõukojale oli siis see küsimuse püstitus, kas kiirteste peaks lubama. Teadusnõukoda tegi väga põhjaliku analüüsi ja tõi väga põhjalikud argumendid. Nende soovitus, sealhulgas mida toetas Terviseamet, oli see, et kiirteste praegu tagasi tuua ei saa. Põhilised põhjendused on sellise. On selge, et me oleme nakatumise hiidlaines ja me oleme paraku tõusuteel, iganädalaselt, igapäevaselt nakatumine tõuseb ja ta ei ole langustrendis. Me ei ole seda tippu veel saavutanud. Ja haiglates on meil endiselt vaktsineerimata inimesed, üle 80% inimestest, kes on haiglas ja raskelt haiged, on vaktsineerimata inimesed. Ehk endiselt kiirtest ei kaitse mitte kedagi nakatumise eest ja kiirtest näitab, kas sa sellel hetkel kannad seda viirust või ei kanna, aga haigeks, raskelt haigeks võivad jääda just vaktsineerimata inimesed. Nii nagu ka eelmine valitsus, nii ka see valitsus tahab tugineda teadusele ja teaduslikele andmetele ja oma otsuseid sellest lähtuvalt teha. Nii et tegelikult minu isiklik seisukoht on ka kuulata siin teadlasi ja teha need sammud järk-järgult siis, kui me oleme juba leevenemisfaasis ja selle tippu kätte saanud.
Ja nüüd lisaküsimus, Henn Põlluaas, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Hea peaminister! Te kasutate sellist semantilist hämamist, väites, et meil sundvaktsineerimist ei ole. Kui ikkagi inimesele öeldakse, antakse konkreetne tähtpäev ja kuupäev, mis ajaks ta peab olema vaktsineeritud, vastasel juhul ta vallandatakse, siis on tegemist sundvaktsineerimisega. Me oleme näinud seda kaitseväes, me oleme näinud seda PPA-s, mitmel pool mujalgi. Väita, et see ei ole sunduslik, on pigem häbematu. Aga tegelikult tahtsin ma rääkida ka seoses nende kiirtestidega, mida siin mitmed Terviseameti inimesed on öelnud, et me võiks vabalt sellele üle minna, millele väga paljud teised riigid lähevad üle, kuna täiesti selgelt nendel väga põhjalikel testidel ei ole sellise nakatumise juures enam mingisugust mõtet. Ja ka koroonapass on kaotanud igasuguse mõtte. Ma arvan, et me igaüks võime üles loetleda vähemalt kümmekond inimest, kes on peale tõhustustoosi nakatunud. Tegelikult ainukene väljapääs ongi just nimelt need kiirtestid, millega me saame kõikidel üritustel, kontsertidel, ükskõik kus tõendada, et me oleme terved ja ei ole ohtu, et teineteist nakatame. Aga samal ajal tahab valitsus kulutada ligi pool miljonit eurot vaktsiini propagandale. Kas te ei võiks tegeleda ikkagi pigem selliste normaalsete asjadega ja meid nendest piirangutest, mis ka meie majandust ja inimesi räsivad, välja tuua? Kogu muu maailm selles suunas liigub, miks me raiskame raha? Aitäh!
Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Kõigepealt, esiteks, kui meil oleks sundvaktsineerimine, nii nagu teie väidate, siis ei oleks ju Sven Sesteril küsimust, sest meil oleks 100% inimesi vaktsineeritud. Kuivõrd meil ei ole sundvaktsineerimist, siis vaktsineerimise tase on madal, sest see on vabatahtlik ja inimesed saavad otsustada, kas vaktsineerida või mitte vaktsineerida. Seda esiteks. Teiseks, nakatumine versus haigestumine. Jah, see omikrontüvi levib 2,5 korda kiiremini kui eelmised tüved. Mis tähendab seda, et ta murrab läbi ka vaktsiinikaitsest. Aga mida ütlevad teadlased? Nad ütlevad seda, et see siiski kaitseb raske haigestumise eest ja kaitseb haiglasse sattumise eest. Endiselt on meil haiglas üle 80% vaktsineerimata inimesed. Meil paraku lisaks sellele omikrontüvele levib deltatüvi, mis on väga raske. Kuskil üle 18%, kui ma õigesti mäletan, genotüpiseerimisest on see olnud deltatüvi, mis on raskem. Ja jällegi kordan üle: see test ei kaitse kedagi nakatumise eest. Raske haigestumise eest kaitseb ikkagi vaktsiin, seda ütlevad kõik teadlased. Krista Fischeri mudelite järgi on selge, et 25 korda väiksem tõenäosus on kolme doosiga vaktsineeritud inimesel põdeda seda haigust nii raskelt, et sattud haiglasse. See on see põhiline põhjus. Tegelikult ma võib-olla tsiteeriks ka teie enda erakonna esimeest või endist esimeest, kes valitsuses olles ütles seda, et kui meedia räägib meile sellest, et mujal toimub piirangute kõrvaldamine ja leevendamine, siis palun väga, võtke ikka arvesse seda, et suures osas riikides on need piirangud olnud kordades ja kordades karmimad. See seisukoht on teil justkui muutunud. Kusjuures praegu kehtivad piirangud on ju palju leebemad, kui nad olid sel ajal, kui teie olite valitsuses. Samasuguseid tsitaate saab kõikidelt valitsuse osapooltelt, kui teie olite valitsuses. Kõik te olete möönnud, et me peame neid otsuseid tegema, tuginedes teadlaste arvamustele, tuginedes teadusele ja teaduspõhisele lähenemisele. Ja seda me täpselt teeme. Teadusnõukoda tegi väga põhjaliku analüüsi ja põhjendas, miks hetkel kiirtestide toomine tagasi ei ole õigustatud. Just sellel põhjusel, et vaktsineerimata inimesed satuvad haiglasse raskelt, ja seda me peame vältima, et haiglates koormus tõuseks. Paraku haiglates tõuseb koormus. Lisaks on tänavad väga libedad, mis tähendab seda, et haiglasse satub ka inimesi traumadega. Lisaks on viirusehooaeg, kus tegelikult ka teised haigused viivad inimesi haiglasse. Aitäh!
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi teise küsimuse juurde. Selle esitab Henn Põlluaas, sellele vastab kaitseminister Kalle Laanet. Teema on Kaitseliit. Henn Põlluaas, palun!
Aitäh! Sõjaajal on Kaitseliidule antud sõjalised maakaitse ehk territoriaalkaitse ülesanded ja see nõuab nii vastavalt väljaõpet kui ka korralikku varustust. Teisiti ei olegi võimalik vastu astuda läbimurde teinud või dessandiga tagalasse jõudnud vaenlaste üksustele ja soomustehnikale. Tuleb aga välja, et kui mõned aastad tagasi korjati Kaitseliidu ohvitseridelt põhjendamatult ära teenistuspüstolid, siis nüüd on mindud palju-palju kaugemale. Kaitseväe poolt kinnitatud territoriaalkaitseüksuste koosseisu ja varustuse tabelitest on välja võetud kuulipildujaid ja tankitõrjegranaadid või tankitõrjeheitjad, tankitõrje granaadiheitjad, vabandust. Kas te mõistate, hea minister, mida see tähendab? Sisuliselt tähendab see maakaitseüksuste desarmeerimist ja nende lahinguvõime likvideerimist. Ilma tankitõrjerelvadeta ei ole võimalik vastu astuda soomustehnikale ja kuulipildujateta ründavale vaenlase jalaväele. Maakaitseüksustelt võetakse ära võime enda ülesandeid täita. Ja seda tehakse tänases olukorras, kus pikemas perspektiivis ei ole välistatud, et Venemaa ründab peale Ukrainat ka Balti riike. Ma ütleksin, et tegemist on otsese Eesti kaitsevõime ja julgeoleku kahjustamisega. Millega te seda sammu põhjendate? Mis veel jäeti välja, mida Kaitseliit pidas vajalikuks oma ülesannete täitmiseks, ja kas te kontrollite, millega kaitsejõudude juhataja Herem üleüldse tegeleb, või on Kaitseliidu sõjalise võimekuse kahjustamine hoopistükkis teie enda algatus?
Kalle Laanet, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Aitäh, hea küsija! Kahjuks need väited, mida te olete esitanud, ei ole vettpidavad. Sest kui ma toon näitena, et 2022. aasta jooksul varustatakse maakaitseüksusi ehk Kaitseliitu 130 erineva sõidukiga, relvastusest eraldatakse 250 uut Carl-Gustav granaadiheitjat 5 miljoni euro ulatuses, 709 uut kuuli- ja taktikalist vesti. Lisaks alustatakse maakaitses üleminekut uutele käsitulirelvadele Rahe 20, milleks on plaanitud üle 8500 automaadi. USA sõjalisest abist on plaanitud maakaitsele 265 öövaatlusseadet. Rääkimata laskemoonast, mida soetatakse ka nende lisaeralduste eest, mida valitsus eelmisel nädalal otsustas.
Ja nüüd täiendav küsimus. Henn Põlluaas, palun!
Aitäh! Need varustuselemendid, mis te ette lugesite, vähemalt minu teada lähevad rohelistele nii-öelda lahingüksustele, kes koos Kaitseväega viivad kaitset läbi territoriaalkaitses. See üldine vaip, mis peaks Eestit kaitsma, see ei saa midagi ja sellelt võetakse hoopistükkis ära ja ilma mingisuguse põhjenduseta. Ja ma loodan, et te jagate minu arusaama, et Kaitseliidul on asendamatu roll meil riigikaitses ja aastaid on olnud kokkulepe, et Kaitseliit saab 7% kaitse-eelarvest enda käsutusse. Kas te oskate täpsustada? Minuni on jõudnud signaal, et kavade järgi vajub alla see protsent. Näiliselt küll tõuseb, aga seal sees on hoopis see Kaitseliidu uue maja ehitamise laen. Reaalne raha, mis jõuab ühesõnaga erinevatesse tegevustesse ja varustusse ja nii edasi, et see väheneb umbes 0,2%. Mis mahus see eelarve on kavandatud? Mis väljakutsed veel selle eelarvega on? Ja kas vastab tõele see, et kui siiamaani kirjutas selle sõlmitav rahastamislepe, see tehti alati Kaitseliidu ja Kaitseministeeriumi vahel, aga nüüd millegipärast tahetakse kolmanda osapoolena tuua sinna sisse kaitsejõud? Mis eesmärgil? Kas see kuidagi suurendab kaitsejõudude võimalust sekkuda Kaitseliidu eelarvesse, võtta sealt osa enda kasutusse või millest selline muudatus on tingitud?
Kalle Laanet, palun!
Aitäh selle küsimuse eest! Ma olen teiega absoluutselt päri, et Kaitseliidu roll Eesti riigikaitses on hindamatu ja ääretult oluline. 2022. aasta riigieelarvest saab Kaitseliit 45,5 miljonit eurot oma tegevuskuludeks. Tegevuskuludeks – rõhutan. Pluss kõik sõjategevuseks vajalikud relvad, laskemoon tulevad kõik peale selle. Nii et jutud, et Kaitseliidu tegevust kuidagimoodigi piiratakse või kahandatakse, siis need ei vasta tõele. Teiseks, jah, me oleme kõikide Kaitseministeeriumi valitsemisalas olevate allasutustega ja ministeeriumi sees olevate valdkondadega sõlmimas niinimetatud tulemuslepinguid. Selleks et kõikidele osapooltele oleks selge, arusaadav, milliseid eesmärke kaitseminister koos Kaitseministeeriumi juhtkonnaga ootavad erinevatelt struktuuriüksustelt. Et pärast oleks võimalik öelda, kas need eesmärgid on saavutatud ja kuidas neid hinnatakse. See on selguse mõttes ääretult oluline. Kui me räägime praegu sellest, mida te ka küsisite, et miks on kaitsejõud kaasatud ka Kaitseliiduga lepingu aruteludesse, siis see on sellest tulenevalt, et sõja ajal Kaitseliit liigub oma alluvussuhtelt Kaitseväe juhataja alluvusse. Seal ei saa olla täiesti niimoodi, et on kaks eraldiseisvat paralleelset juhtimisstruktuuri, kus rahuajal on üks, kes teeb seda, mida kokku lepitakse, ja sõjaajal teine. Selleks, et oleks täpselt samamoodi jälle selgus, kuidas asi peaks toimima. Mis puudutab kogu ka rahuaja tegevust Kaitseliidus, siis see toimub ju ka nende plaanide järgi, mida on valmis arutatud ja kirjutatud koos Kaitseväe ja Kaitseliiduga. See ei ole ju niimoodi, et keegi kusagil kabineti nurgas vaatab lakke ja ütleb, et meil on vaja sellel hetkel üht või teist või võimet selles mõttes, et kas me kasutame Kaitseliidus automaate või midagi muud. See toimub ikkagi sünergias ja koostöös ühise eesmärgi nimel.
Ja nüüd üks lisaküsimus. Leo Kunnas, palun!
Austatud istungi juhataja! Hea Kalle! Praeguses julgeolekuolukorras võib-olla tuleks vaadata, et kogu see roheliste ja kollaste üksuste kontseptsioon üle vaadata, ka kollaseid üksusi peaks samamoodi püüdma varustada. Selge, et nad ei saa kõike seda mida rohelised. Aga ole hea, kontrolli üle – see info tuleb Kaitseliidust –, kuidas nende kollaste üksuste, kuulipildujate ja tankitõrjerelvadega siis on. Seda peaks lihtsalt vaatama. Mis on muidugi positiivne, on see, et nüüd, kui tulevad kahe kilomeetri raadiuse tankitõrjeraketlased, Kaitseliit saab ka neid teatud osa ja see on hoopis uus tase võrreldes vanade kahuritega. Selle eest tuleb tunnustada. Aga kuna arengukava tuleb ka nagunii täiendada, ega see 380-miljoniline eraldis tõenäoliselt lähilähiaastatel ei jää viimaseks, siis kas te olete mõelnud, kuidas tugevdada Kaitseliidu kaartulevõimekust? Neil on praegu ainult miinipildujad, mille laskekaugus on kuus kilomeetrit. Mida ette võtta maakaitse lähiõhutõrjega? Samamoodi peaksid maakaitseringkondade staapides olema praeguses olukorras mingid mõnemehelised tuumikud, kes igapäevaselt teevad seal planeerimistööd, sest kui kaitseliitlased teevad seda puhtalt sõjaülesandena, siis nad ei jõua lihtsalt midagi muud teha. Mul on palve, et sa vaataksid ja kontrolliksid neid küsimusi. Ma otseselt hetkel vastust ei ootagi, aga lihtsalt, mis siis nende kollase struktuuri kuulipildujate ja tankitõrje granaadiheitjatega on ja mis me siis teeks nende võimearendustega.
Kalle Laanet, palun!
Aitäh nende kommentaaride eest! Ma olen sellega absoluutselt päri, et rahuaja ülesandeid ei saa eraldi vaadata sõjaaja ülesannetest, need peavadki ühtima. Sa teed ühte ja sama asja rahuajal ja sama asjad teed ka kriisi ajal. Mis puudutab kõiki neid võimeid, äravõtmisi või juurdeandmisi, siis kindlasti ma vaatan sinna otsa. Aga ma julgen arvata täna seda, et nii Kaitseliidu ülem kui ka Kaitseväe juhataja on kindlasti piisavalt tugevad sõjaaja spetsialistid. Mina poliitikuna ja ministrina võin sinna peale vaadata, aga vaevalt et ma oskan spetsiifiliselt öelda, kas üks asi on ainuõige või mitte. Aga ma luban, et ma vaatan sinna peale.
Sellega lõpetan küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi kolmanda küsimuse juurde. Selle esitab Riigikogu liige Indrek Saar, sellele vastab peaminister Kaja Kallas ja teemaks on ebavõrdse kohtlemise põhjus energiakulude hüvitamisel. Indrek Saar, palun!
Tänan, Riigikogu esimees! Lugupeetud peaminister! Me oleme siin Riigikogus viimastel nädalatel korduvalt diskuteerinud teemal "Energiakriis". Ja minu üheks ettepanekuks, mida ma olen teile teinud, on olnud ettepanek kaaluda sotsiaaldemokraatide poolt siia toodud võimalikku lahendust Norra eeskujul. Te olete sellele põhimõtteliselt vastu olnud nendes diskussioonides ja ma aktsepteerin seda, seda maailmavaatelist suhtumist, mida te olete väljendanud, et ei ole vaja aidata neid, kes abi ei vaja. Kuigi see meede, mida teie pakkusite siis sihitud meetmena valitsuse poolt välja, on üks suur käkk, oleme me kõik ühiskonnas siin järjest rohkem tõdenud. Ja selles kontekstis ma arvan, et universaalne toetus Norra meetme eeskujul oleks tunduvalt efektiivsem, vähem solvav ja aitaks palju rohkemaid inimesi, ja vajavad tõesti abi ka need, kes on sellest piirist allapoole jäänud, mille te seal kehtestasite. Aga mind antud kontekstis huvitab see, et tõesti teie omavaheline vaidlus koalitsioonipartneriga, selle lõpuosas ma kuulsin, et teie koalitsioonipartner hakkas järjest rohkem rääkima tegelikult sellesama Norra meetme põhimõttest või sellest, mida meie Põhjatähena välja pakkusime. Ma olin lootusrikas ja siis, kui see tuli, siis ma ei uskunud oma silmi. Sest sellest meie Põhjatähest oli saanud Põhja konn või pigilind või ma ei tea, kuidas seda nimetada. Ehk siis üks äraütlemata huvitaval moel enamust Eesti inimesi diskrimineeriv toetusmeede. Nimelt, gaasikütte osas, tõepoolest, te tulite selle mõttega kaasa, mida me välja pakkusime. Aga elektrikütte osas te tegite nii vähe kui võimalik, ehk siis toetate neid inimesi sisuliselt kaheksa korda vähem kui neid inimesi, kes gaasiga kütavad, ehk kes elektriga kütavad, sisuliselt abi ei saa. Ja kaugküttega kütvatele inimestele te ütlete, et teile [[Juhataja helistab kella.]] me ei tule üldse appi. Mis on sellise diskrimineerimise ja ebavõrdse kohtlemise põhjus, kas te saate mulle seletada?
Hea küsija, teie aeg! Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Teie soove on küll raske rahuldada. Kõigepealt, me oleme teinud nii üleüldised meetmed kõigile inimestele kui ka sihitud meetmed. Üleüldised meetmed on olnud võrgutasu alandamine 50% kõigile, gaasi võrgutasu alandamine 100%, samuti kõigile. Siis me oleme teinud sihitud meetmed, et rohkem aidata neid peresid, kes seda vajavad ehk siis alla mediaaniga sissetulekuga peresid, kelle hinnatõusust gaasi, elektri ja keskkütte puhul me hüvitame 80%. Lisaks me tegime ka meetme, mis aitab kõiki tarbijaid, kes tarbivad alla 650 kilovatt-tunni elektrit, ja see on valdav osa tarbijatest, sest et umbes 82–83% elektritarbijatest tarbib alla 650 kilovatt-tunni kuus ja sellisel juhul on hinnalagi 120 eurot megavatt-tunni kohta või 12 senti kilovatt-tunni kohta, mille kõik, mis sealt üle läheb, riik siis hüvitab. Ja see kehtib kõigile. Samuti gaasitarbijatele seesama mõõte, siis tähendab hinna hüvitamine üle 2,75 megavati ja hinnaga 65 eurot megavatt-tunni kohta. Küsimus nendest kaugkütjatest. Esiteks, kaugküte läheb sinna alla, sinna sihitud meetme alla, ja kaugkütjad on ka väga erinevad. Kui me vaatame neid, osad kaugkütjad, kes kasutavad tegelikult puiduhaket, kus see hind ei ole oluliselt tõusnud, ja on tõesti piirkonnad, kus siis kaugkütte hind on palju tõusnud, sest seal kasutatakse sisendina gaasi ja see gaas siis tõstab seda hinda. Nii et selles mõttes see sihitud meede puudutab nii elektrit, gaasi kui keskkütet ja üle välja meetmed, kuivõrd kaugkütte puhul on väga erinevad hinnad, üle välja meetmed käivad elektrile ja gaasile, sest gaasi hind on tõusnud erakordselt kõrgeks.
Täiendav küsimus ... Vabandust, protseduuriline küsimus, Kalle Grünthal!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Enne oma protseduurilist küsimust ma tahaksin meenutada ühte Türgi vanasõna: kui härg pääseb paleesse, siis ei muutu ta kuningaks, vaid palee muutub laudaks. Aga nüüd asja juurde. Kõigepealt ma tahaksin kiita teie erakonnakaaslast Tanel Kiike, kes eile käis siinsamas Riigikogu saalis ettekannet tegemas. Eile. Kui ta läks pulti, siis ta võttis kohusetundlikult maski eest ja pani selle taskusse, vastupidiselt lugupeetud Kaja Kallasele, kes esmaspäeval ja teisipäeval loopis oma maski puldis nii vasakule kui paremale. Sellessesamasse pulti tulid pärast ka teised Riigikogu liikmed kõnet pidama. Ma ei pea seda eriti eetiliseks ega hügieeniliseks ja veel vähem eeskuju näitamiseks maski kandmisel. Ka praegu on Kaja Kallas laotanud oma maski sinna laua peale, vastupidiselt kaitseminister Kalle Laanetile, kes korrektselt peidab selle tasku. Ma tean, et Kaja Kallas ütleb, et ta ei saa minu mõttemaailmast aru, aga äkki suudate teie talle edasi öelda, et ta oma intiimseid, sisuliselt intiimseid hügieenivahendeid ei laotaks laudadele ja pulti laiali.
Aitäh! Kõigepealt ma arvan seda, et kui me räägime nakkusest, siis me teeme kõik selleks, et see nakkus ei leviks, ja see on oluline. Kes soovib, kannab maski, kes ei soovi, ei pea seda vajalikuks, ei kanna. Nii et see on iga inimese enda otsus siin saalis. Protseduuriline küsimus, Indrek Saar.
Ma tahan öelda, et ma arvan, et see Kalle Grünthali vanasõna, mida ta meenutas, on igati asjakohane. Aga see, et protseduurilise küsimusega segatakse sisulist teemakäsitlust Riigikogu saalis, te võiksite meie kolleegile Kalle Grünthalile püüda selgitada, et see ei ole asjakohane.
Aitäh! Ma palun, et me kasutame tõesti protseduurilisi küsimusi siis, kui seda on vaja. Kõikide vanasõnade ütlemisel kutsun meid ja kutsun valitsuse liikmeid üles siin saalis igal juhul austama ja pidama lugu üksteisest. Läheme edasi, täiendav küsimus. Indrek Saar, palun!
Tänan sõna andmast! Lugupeetud peaminister! Te ühes varasemas tänases vastuses algatuseks ütlesite, et me tahaksime olla Põhjamaa, aga me ei ole seda. Tõesti, meie valitsus ei käitu nagu Põhjamaa ei oma poliitikat kujundades ega ka tegelikult Riigikoguga suheldes. Mina küsin teie käest küsimuse: palun selgitage mulle, mis on kütteliigiti inimeste ebavõrdse kohtlemise põhjendus? Kas te võiksite mulle ja Eesti avalikkusele selgitada, miks on niimoodi, et gaasiga kütjale hakatakse kompenseerima alates 6,5 senti kilovatt-tund ja kompenseeritakse kuni 2750 kilovatt-tundi, mis on täiesti mõistlik. Sest see tõesti aitab inimesi selles energiakriisis, kus gaasi hinnad üha tõusevad, toime tulla. Aga seda ei tehta nende inimeste puhul, kes kütavad elektriga. Ja need, kes saavad kaugküttest, näiteks nagu te isegi viitasite, kaugküttest märkimisväärne osa on gaasipõhine, ja nad saavad täpselt samamoodi mitmekordselt tõusnud hinnaga toasooja. Ja nendele see meede ei anna mitte pennigi. Te võite rääkida igasugustest teistest meetmetest, aga selle meetme raames te loote väga palju ebaõiglust. See on ju kütteliigiti ebavõrdne kohtlemine. Tehke mulle palun selgeks, miks Vene gaasist tehtud toasoe on teie silmis enam kompenseerimist väärt kui Nord Poolist ostetud elekter või siis kaugküttelahenduse kaudu saadud toasoe. Miks seal on mitmekordsed vahed? Tehke mulle ja avalikkusele palun selgeks. Inimesed ei saa aru, miks see nii on.
Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Ka see küsimus illustreerib seda, et toetused ei tee kedagi õnnelikuks. Need, kes toetusi saavad, ütlevad, et saavad vähe,ja need, kes ei saa, ütlevad, et teised saavad ebaõiglaselt. Selles mõttes see on paraku reaalsus. Ma arvan, et me kõik peame püüdlema selle poole, et tegelikult neid toetusi ei ole vaja, vaid inimesed saavad ka ilma hakkama. Aga tõesti, need elektrišokid, energia hinna šokid on tabanud kõiki väga raskelt, väga ootamatult ja seetõttu me toetusmeetmed olemegi teinud. Gaasi võrgutasu alandamine puudutab ka neid kaugkütjad, kes kasutavad gaasi. See peaks seda hinda alla tooma ja mida rohkem seda gaasi tarbitakse, seda suurem on ka võrgutasu selle pealt. Ehk siis tegelikult sisendhinnad ka kaugkütjail, kes kasutavad gaasi, lähevad madalamaks. Ja me töötame veel, paraku meil ei ole seda lõpuni välja töötatud, sest seal on erinevad takistused. Me töötame veel meetmega, et aidata ettevõtjail just selle gaasi hinnaga toime tulla. Ja see peaks puudutama ka kaugkütjad, kes saaks omakorda inimestele seda hinda alandada. Ja senikaua saavad just need inimesed, kes pihta saavad, sellest sihitud meetmest abi ka kaugküttearvete ja hinnatõusude hüvitamisel. Aitäh!
Ja nüüd palun lisaküsimus, Helle-Moonika Helme!
Aitäh, hea eesistuja! Lugupeetud peaminister! Tõepoolest, te olete ka lõpuks saanud aru, et toetused ei tee kedagi õnnelikuks, seda oleme ka meie kogu aeg rääkinud ja ekre on pakkunud juba oktoobrist alates kolme lahendust, mis tooks energia hinnad alla kõigile ja kellelegi poleks toetusi vaja makstagi. Aga kui rääkida sellest ebavõrdsest kohtlemisest energiakulude hüvitamisel, siis valitsus on toetuste teeb praegu läinud, seal loetelus on elekter ja gaas ning nüüd lisandus avalikkuse nõudmisel ja vajadusel ka kaugkütte. Aga üks sektor on jäänud sellest loetelust välja. Kui me oleme läinud seda teed, et me neid toetusi maksame, siis näiteks korteriühistud saavad nüüd küttetoetust ja nende kaudu saavad kaugküttevõrgus oleva tarbijad selle toetuse otse kätte. Aga on olemas ka majaomanikud, kes kütavad oma elamut, mitte elektriga, mitte gaasiga, vaid kas puidu või pelletiga, ja ka nende küttekulud on tõusnud kuni 40%. Sest selle kütte, puidu ja, ütleme, pelleti tootjad on nende kõrgete energiahindadega seotud, see on täiesti mõistetav, eks ole, ka nende toodete hinnad on tõusnud. Kuidas siis saaks toetust taotleda need inimesed, kes ei küta elektri ega gaasiga ja kes ei ole kaugküttevõrgus, sest asukoha tõttu polegi neil võimalik kaugküttega ühineda? Mis lahendused valitsuses on neile inimestele? Kas selle peale on üldse mõeldud? Ja kuidas seda ebavõrdsust lahendada?
Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Esiteks, ma ei ole teiega nõus selles osas, et inimesed üldse praegu abi ei vaja. Need elektri hinnad ja energiahinna tõusud on tabanud kõiki väga raskelt ja seetõttu olemegi otsustanud inimesi aidata. Kaugküttetoetus on meil olnud juba 28. oktoobrist, nii et siis tõesti me tegime kolm asja: me tegime elektrivõrgutasu alandamise 50% kõigile, me tegime gaasi võrgutasu alandamise 100% ja me tegime sihitud meetme, mis puudutas alla mediaansissetulekuga peresid, kellele 80% hinnatõusust, mis puudutas kaugkütet, gaasi ja elektrit, me hüvitame. Nüüd lisaks tegime meetme kõigile, et vähendada bürokraatiat, ja tõesti järgmiselt arved peaksid tulema selle läbi väiksemad, nii et hinna, mis läheb üle 120 euro megavatt-tunni kohta või 12 sendi kilovatt-tunni kohta, riik hüvitab ja arvel on vastavalt väiksem summa, kui see tarbimine on kuni 650 kilovatt-tundi. Ja selle me kõik oleme teinud. Nii et mina ei ole teiega nõus, et inimesi sellel raskel ajal pole vaja toetada. Te ütlete, et te olete sellel seisukohal. Loomulikult me peame vaatama ka seda, et me saaksime töötada välja meetmeid nii keskpikas perspektiivis kui ka pikas perspektiivis, et meil selliseid toetusi üldse vaja ei oleks, inimesed saaksid ise hakkama ning hinnad oleksid stabiilsed ja taskukohased. Selle nimel me teeme järjepidevalt tööd. Aitäh!
Tänan! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi neljanda küsimuse juurde. Selle on esitanud Riigikogu liige Helir-Valdor Seeder, sellele vastab majandus- ja taristuminister Taavi Aas. Teema on energiahinnad. Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh! Austatud minister! Ma otsustasin seekord küsimuse esitada just nimelt teile, sellepärast et ma ei ole oma küsimustele siin infotunnis saanud vastuseid peaministri käest ja ma veendusin selles ka peaministri vastustest Indrek Saarele, kus tegelikult küsimusele ei vastatud. Ma loodan, et teie suudate haarata mu küsimusi ja vastata. Täna on olukord nii, et ajakirjandus on justkui rahul, valitsuskriis lahendati ära, osapooled leppisid kokku ja unustati ära, aga tarbija tegelikult unustati selles kokkuleppes ära. Koalitsiooni osapooled leppisid kokku, et jah, jätkame selle ebaefektiivse, bürokraatliku toetusmeetmega ja rakendame ka meedet, mida tänaseks veel ei ole. Minu küsimus ongi: millal siis saab olema see tegelikult vastuvõetud see teine meede, milles te kokku leppisite, kus nädalaid käis vaidlus ja kaklus? Kas ja millal see määrus tegelikult valitsuse poolt saab vastu võetud, et me teaksime mis seal siis tegelikult sees saab olema? See on minu esimese küsimuse esimene osa. Teine on: kas Keskerakond toetab siin saalis ka tegelikult ajutist käibemaksu alandamist 20%-lt 9%-le elektrile, soojale ja gaasile, mis on teie enda algatus, mida te olete isiklikult toetanud ja kabinetti viinud, mida on teie erakonna esimees toetanud, Jüri Ratas, ja mida on ka Euroopa Komisjoni energiavolinik Kadri Simson toetanud ajutise lahendusena? Ja kolmas osa: miks just 12 senti kilovatt-tund selleks indikatiivset piiriks elektri puhul on võetud? Me teame, et Norras on 7, Prantsusmaal on 4,2, Lätis on alla 6. Ühtegi teist riiki me ei tea seal ligilähedalgi sellel tasemel. Kas Eesti elatustase ja inimeste jõukusaste on tunduvalt suurem kui teistes riikides? Miks just see tase? Need kolm küsimust.
Taavi Aas, palun!
Austatud Riigikogu esimees! Austatud küsija, aitäh küsimuse eest, või küsimuste eest! Kõigepealt, millal määrus lõplikult lepiti kokku meetmetes eilses kabinetis. Ma väga loodan, et raha eraldamise otsuses jõuame kokkuleppele või selle otsustame ära homme. Ja siit edasi on plaan selline, et jaanuari arved, mis laekuvad postkastidesse veebruaris, et seal oleks juba nendel arvetel nende uute toetustega arvestatud. Jah, ma möönan, et siin on kindlasti suur osa ka sellel tööl, mis peavad tegema võrguettevõtted, energiamüüjad. Ma väga loodan, et nad jõuavad oma tööga valmis. Nüüd, mis puutub käibemaksu, siis tõepoolest, Keskerakond on seda ettepanekuna välja käinud, ka mina olen seda ettepanekuna välja käinud, paraku me selles ei ole kokkulepet koalitsioonis saavutanud. Ja seetõttu ei ole seda meedet rakendatud, küll aga me oleme saavutanud kokkuleppe siis nendes uutes meetmetes, mis puudutab nii elektri kui gaasi kompenseerimist, lisaks ka ettevõtetele veel võrgutasu sajaprotsendilist hüvitamist. Nende osas on meil kokkulepped olemas ja neid me saame ka rakendada. Nüüd, 12 senti kilovatt-tund. Jah, eks see on alati selline küsimus, et kus on see piir, kustmaalt me midagi kompenseerime või kuhumaani midagi kompenseeritakse. 12 senti kilovatt-tund on see, mis on suudetud koalitsioonis kokku leppida. Ja sellest tuleb ka lähtuda. Kindlasti kaalumisel oli erinevaid variante, aga kokku leppida jõuti just nimelt sellises numbris.
Ja nüüd üks täiendav küsimus. Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh! Teise küsimuse raames küsiks teilt üle. Võib-olla teie saite paremini aru Indrek Saare küsimusest ja mul on sama mure hingel. Selle teise, eile siis kabinetis kokkulepitud toetusskeemi alusel, mida me veel täpselt ei tea, aga teie kommentaaridest varasemalt teame, et seal koheldakse nüüd gaasi ja elektri baasilt saavaid soojatarbijaid erinevalt ja kaugkütjad on üldse välja jäänud. Et miks see nii on teil otsustatud, võib-olla te suudate seda lahti rääkida. Mina ka inimestele ei ole suutnud seda selgitada, miks see nii on. Aga mu enda küsimus kõlab nii. Peaminister on öelnud, et sihitud suunitlus peaks olema nendel meetmetel ja täpne sihtrühm, et jagada abi nendele, kes vajavad, mitte nendele, kes abi ei vaja. Ja et näiteks tema pensionärist vanemad ei vaja abi. Aga nüüd see teine skeem on selline, kus osutub tõeks, et peaministri pensionärist vanemad saavad abi, aga näiteks Vändra asulas kaugküttel korteris elav õpetaja või poemüüja ei saa abi ja ei osutu abikõlbulikuks. Miks see siis niimoodi välja kukkus, et Viimsi vallas individuaalelamu, mida köetakse gaasiga, osutub abikõlbulikuks ilma taotlust esitamata, aga Vändra alevis gaasiküttel, kaugküttes olev korteriühistu üürnik ei osutu abivajajaks? Kuidas see nii välja kukkus?
Taavi Aas, palun!
Aitäh! Kõigepealt see esimene pool: gaas võrreldes elektriga. Ja tegelikult ka see teine küsimuse pool on suht sama sisuga. Ma arvan ise nii, et need meetmed peavadki olema kahesugused, nii sihitud meetmed kui ka meetmed, mis on mõeldud kõigile. Mida rohkem saavad inimesed abi meetmetest, mis on mõeldud kõigile ja mis on võimalikult lihtsad, seda vähem on kindlasti neid, kes peavad pöörduma sihitud meetmetest abi saamise poole. Nii et mul on hea meel, et me nendes üldistes meetmetes kokkuleppele jõudsime. See kindlasti vähendab koormust ka kohalikele omavalitsustele, kes peavad tegelema nende sihitud meetmetega. Aga ma arvan, et ka sihitud meetmed on vajalikud. Kas nad on bürokraatlikud? Proovisin ise ka seda internetis, seda täita, lihtsalt selle mõttega, et saada aru, et kui bürokraatlik või kui keeruline see on. Ausalt öeldes, ega seal midagi üle mõistuse keerulist ei ole. Selles osas olen nõus, et võib-olla inimene, kes nii palju arvutiga kokku ei puutu, seal natukene abi vajab, aga tegelikult on selle taotluse taotlemine, vähemalt Tallinna linna kodulehe pealt saadud taotluse taotlemine, võrdlemisi lihtne, seal midagi keerulist iseenesest ei ole. Nüüd see, mis puudutab gaasikaugkütet. Tõsi, ma ka leian ise, et see, et kaugküttele täna meil sellist konkreetset meedet ei ole, see on probleem. Ma olen palunud seda, et Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumis tehtaks võimalikud arvutused, mis mingisugune meede seal võiks tähendada, millise rahakuluga me peame selle juures arvestama. Sest ega me ei saa ju sugugi kindlad olla, kui kiiresti see kriis läbi saab või kuhu need hinnad võivad veel liikuda või jõuda. Ma arvan, selline preventatiivne tegevus on siin hästi oluline. Küsimus on lihtsalt selles, et sellisel juhul peaks hakkama seda, kui seda teha üldist meedet, siis tuleks seda kompenseerida kaugkütteettevõtjatele ehk et siin tekib küsimus riigiabi seisukoha pealt ja selle poole pealt tuleb see palju-palju põhjalikumalt läbi mõelda. Siin selline kiire ja kõiki hõlmav meede, selle rakendamine ei ole lihtne.
Ja nüüd lisaküsimus, Siim Pohlak, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud minister! Selles energiakriisis on suur hulk kannatajaid, kellest võib-olla räägitakse vähem kui eraisikutest. Need on ettevõtjad: väikesed ja keskmised ettevõtjad, Eesti maapiirkondade pereettevõtjad, kes oma kulusid planeerides ei ole kuidagi osanud ega saanud arvestada selliste röögatute elektri hindadega. Kuidas valitsus plaanib neid aidata? Kas teil on mingid meetmed juba väljatöötamisel? Eesti ettevõtjad on tõesti suures hädas ja nad pole selles hädas kuidagi ise süüdi. Kas teil on pakkuda lähiajal lahendusi ka vähemalt väikestele ja keskmistele ettevõtjatele?
Taavi Aas, palun!
Aitäh! Ettevõtjate meede on võrgutasu kompenseerimine. Kahtlemata saab selle üle diskuteerida, kas see on piisav või kas seda kompensatsiooni peaks olema rohkem. Ma olen nõus sellega, et hädas olevad mitte ainult eraisikud, vaid ka ettevõtjad sooviksid, et kompensatsioon oleks suurem. Ma olen nõus ka sellega, et ettevõtjad kindlasti täna on hädas. See meede, mida me oleme saanud pakkuda, on võrgutasu kompenseerimine. Ja eelkõige ikkagi, ma olen seda korduvalt öelnud, et minu soovitus eelkõige ettevõtjatele, aga ka eraisikutele on see, et selliste järskude turu muutuste ärahoidmiseks on mõistlik kasutada ikkagi fikseeritud hinnaga pakette. Jah, see võib pikas perspektiivis olla kallim kui puhtalt börsihind. Samas, oma äriplaani tehes saab ikkagi toetuda kindlatele kuludele, väga suuri kulumoonutusi ei tule. Nii et kindlasti see on ettevõtjatele sobilik lahendus.
Aitäh, sellega lõpetan antud küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi viienda küsimuse juurde. Selle esitab Riigikogu liige Helle-Moonika Helme, vastab peaminister Kaja Kallas, teema: kärbetest. Helle-Moonika Helme, palun!
Aitäh, hea eesistuja! Lugupeetud peaminister! Eelmisele küsimusele vastates te kahetsusväärselt kasutasite valeväidet, et meie ei taha inimesi aidata ega toetada. Kuulge, inimesed ju vaatavad seda ülekannet, nad nägid ja kuulsid väga hästi, mida ja kuidas ma küsisin. Nii lihtsalt soovitus: ärge tehke ennast avalikult rumalaks. Aga nüüd küsimuse juurde. See valitsus on kärbete nägu. Kui aasta tagasi päikesevalitsuse ministrid oma ministeeriumidesse maandusid, hakkas sealt kostma lakkamatut kokkuhoiu ja kärbete jorinat. Järjest hakkas avalikkus siis kuulma kokkuhoiu kurioosumitest, nagu Kaitseväe orkester, laste huviringide raha ja palju muud. Rahandusminister Pentus-Rosimannus muudkui korrutas mantrat tasakaalus eelarvest. Pihta said aga inimesed, meie igapäevateenused, toimetulek, ääremaad, sümbolväärtused ja isegi lapsed. Aga ega seal ei ole midagi imestada, Reformierakond on alati viljelenud niinimetatud sotsiaaldarvinismi, mille kohaselt ellu on määratud jääma tugevamad, nutikamad, ilusamad ja vaid need, kes Reformierakonna maailmas on seda väärt. Seda me nägime juba siis, kui Reformierakond oli eelmine kord võimul, ja nüüd siis jälle. Eelmise aasta lõpus tuli uudis, et valitsuse kärpeplaan kaotab uuest aastast maanteede äärest ära prügikastid ja tualetid. Sellest tõusis kisa-kära ja Reformierakond väljendas oma solvumist läbi ühe oma Riigikogu saadiku suu, kes 21. sajandil olulise teenuse ärakaotamisele tähelepanu juhtinud opositsiooni sildistas põlglikult peldikuopositsiooniks. Paraku aga jäi kempsude ärakorjamise uudise varju hoopis olulisem teave: kõige suurem kokkuhoid Maanteeameti uue aasta real on hoopis teehooldus. Ja kui uus aasta algas – algas see tihedate lumesadude ja heitlike ilmaoludega –, nägime iga päev õhtustes uudistes, kuidas hooldamata teedel libisesid kraavi liinibussid, põrkasid kokku sõidukid ning mitu päeva järjest nägime traagilisi pilte, kuidas rekad olid lömastanud kaubikuid ja sõiduautosid, milles hukkusid inimesed. Absoluutselt kõik politseilt võetud kommentaarid juhtunu kohta sedastasid õnnetuse põhjusena mitte liiklejate süü, [[Juhataja helistab kella.]] vaid rõhutasid eelkõige kehva või olematut teehooldust. Ja nüüd ma küsingi. [[Juhataja helistab kella.]] Kui suur oli see kokkuhoid, mida selle pealt saavutati, ja kui suur on avaliku teenuse arvel kokku hoitud rahasumma, millest paraku kujuneb ...
Hea küsija, teie aeg!
... ka inimelude hind? Aitäh!
Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Kui me alustasime valitsuses aasta tagasi, siis me saime päranduseks eelarve, mis kirjutati kokku EKRE rahandusministri eestvedamisel. Seal oli miljardi võrra katteta lubadusi. Sisuliselt kaitsekulud, hariduskulud, pensionitõus olid kaetud lepalehtede, mitte aga reaalse rahaga. Põhimõtteliselt saime tühja rahakoti ja kulud olid endiselt olemas. Nii et nende kulutuste katteks oli kirjutatud lihtsalt õhk. See oli see, mis me päranduseks saime. Selles pidime toimetama. See, mida te konkreetselt küsisite, see viide on täiesti valeinfo, kuna te justkui viitate, et tee seisundinõudeid on kuidagi kuidagi halvendatud. See ei vasta tõele. Majandus-ja taristuminister on oma määrusega, "Tee seisundinõuded" reguleerinud avalikult kasutatava tee, välja arvatud jäätee, seisundinõudeid. Seda määrust on viimati muudetud 29. oktoobril 2018. aastal. Ei ole need nõuded kuidagi halvenenud ega ole selles osas tehtud mitte mingisuguseid muudatusi. Lihtsalt ilmad on olnud ka väga keerulised. Kui ühel päeval on külm ja kõik jäätub, teisel päeval sulab ära, siis uuesti jäätub, siis tekibki väga-väga libe tee. Loomulikult tulevad ka sellega seonduvalt õnnetused. Loomulikult, mis aitab, on see, et inimesed sõidavad ettevaatlikumalt, kui teeolud on keerulised. Aga kindlasti ei saa seda süüks panna, justkui oleksid teeolud halvenenud sellepärast, et teid hooldatakse kuidagi teistmoodi. Ei hooldata, see on valeinfo.
Täiendav küsimus ... Võib-olla tuleb, võib-olla mitte. Aga tuli! Palun, täiendav küsimus Helle-Moonika Helme!
Jaa, vabandust! See on fakt, et teehoolduse raha selle aasta eelarves Maanteeameti real on kõvasti vähendatud. See on fakt. Ja loomulikult alustasite mu eelmisele küsimusele vastamist juba jälle valedega, et see kõik on juba ümber lükatud ja rahandusvaldkonda tundvad inimesed on ka seda juba teinud, mis muidugi ei keela teid jälle siin end avalikult rumalaks tegemast. Aga lähme kärbete juurde. Valitsuse kärpekava seab löögi alla meie sisejulgeoleku ja elupäästevõimekuse. Selle täitmiseks koondatakse Siseministeeriumi haldusalas sadu töökohti, mis on päästjad juba tagajalgadele ajanud. Näiteks operatiivtasandil koondatakse 70 inimest ja põhjendatakse seda vajadusega tõsta ülejäänute palka. Päästeteenus, mis oli siiani inimestele lähedal ja kättesaadav, liikus neist jälle kaugemale. Ja tõepoolest, siseminister Jaani saigi tõsta selle arvel muu hulgas ka kõrgemate politseiametnike palku. Näiteks PPA peadirektori palk tõusis 6300 euroni, kolm kõrgemat politseiametnikku saavad nüüd 5000 eurot ja sealt allapoole tõsteti palku veel 4500 või 4800 euroni. Kristian Jaani ise põhjendas seda meile siin vist eile või üleeile sellega, et nad on nii head spetsialistid, et sellistele kohtadele olekski raskem muidu inimesi leida. No ma ei tea, vaevalt, et Elmar Vaher oleks solvunult töölt ära läinud, kui ta seda 300-eurost palgatõusu poleks saanud. Temast ei saadud omal ajal isegi kangiga lahti. Aga mulle jääb selgusetuks, kuidas nende niigi kõrget palka saavate ametnike palgatõus aitab tõsta meie siseturvalisust, kustutada tulekahjusid ja päästa inimelusid. Ja kui palju aitab 70 päästja ja operatiivjuhi koondamine, kes said palgapäeval kätte 900 eurot või natuke rohkem. Kui palju aitab see säästa riigieelarvele raha?
Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Kõigepealt, palun ärge levitage valeinfot. Teehooldusraha ei ole kärbitud, seda kinnitab siin kõrval ka majandus- ja kommunikatsiooniminister. Teehooldusraha ei ole kärbitud, neid nõudeid ei ole kuidagi halvemaks tehtud. Ma kahtlustan, et te ei pruugi riigieelarvet suuta selliselt lugeda, aga kinnitus on siin. Nüüd, mis puudutab päästjaid ja politseinikke, siis selle aasta riigieelarves on ette nähtud päästjate ja politseinike palga tõus. Selle jaoks tegi ka siseminister Kristian Jaani pingutusi, et selleks raha leida ja samuti ei ole me siseturvalisuse arvel teinud selliseid kärpeid või kokkuhoiukohti otsinud, nagu me oleme otsinud neid teistest kohtadest ja ka leidnud. Küll aga me oleme leidnud võimalusi teha koostööd erinevate ministeeriumide vahel. Näiteks, pikka aega otsustamata teema, mis puudutas laevastike ühendamisi, on toonud kaasa selle, et meil tegelikult kaitsevõime paraneb. Kõik need otsused, mis on tehtud, ei tule kuidagi siseturvalisuse arvelt. Ma saan aru, et teil on kõik selge ja teil seda vastust tegelikult ei ole vaja, siis ma siinkohal lõpetan.
Ja nüüd üks lisaküsimus, Siim Pohlak, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud peaminister! Ma jätkan kärbete teemal, kuid natuke teises valdkonnas. Räägin gümnaasiumide arvu kärpimisest, millega haridusministeerium on välja tulnud koolivõrgu korrastamise sildi all ja selle sildi varjus siis hakatakse väidetavalt omavalitsustele maksma toetust ääremaadel asuvate väikekoolide gümnaasiumiosa sulgemiseks. Kas valitsus on arutanud seda teemat ka laiemalt, ääremaastumise ja maapiirkondade hääbumise kontekstis, et kuidas see mõjutab ääremaastumist, sellised protsessid? Ja kui on, siis miks ei ole püütud leida positiivset lahendust, kasutada seda raha hoopis gümnaasiumiklasside sulgemise toetamise asemel ääremaadel asuvate gümnaasiumide jätkamise toetamiseks? Sest noored, kes elavad Värskas, Lihulas või Märjamaal, ei ole ju kindlasti kuidagi süüdi selles, et nad selles ilusas väikeses kohas sündinud on, ja peavad peale põhikooli nüüd siis gümnaasiumi sulgemise korral ühiselamutesse kolima riigigümnaasiumi juurde või iga päev kooli ja kodu vahet sõitma 70 või 100 kilomeetrit maakonnakeskusesse. Kas valitsus püüaks leida siin positiivset lahendust, nende väikekohtade inimesi ja noori toetavat lahendust, selle asemel et toetada rahaliselt gümnaasiumiosade sulgemist, panustada hoopis nende koolide säilimisse?
Kaja Kallas, palun!
Esiteks, see on võimalus kohalikule omavalitsusele, see ei ole mingi kohustus. Ja see ei ole ka kuidagi seotud riigi eelarvestrateegiaga ega kuidagi kokkulepitud kokkuhoiumeetmetega. Lisatoetus on ette nähtud nendele kohalikele omavalitsustele, kes teevad otsuse mitte sulgeda kool, vaid gümnaasiumiaste, kus on vähe õppureid. Tõesti, mul on siin see tabel ja nendest gümnaasiumidest, kus on vähe õppureid. Põhihariduse andmine on kohaliku omavalitsuse kohustus. Gümnaasiumi pidamine on kohaliku omavalitsuse vabatahtlik ülesanne. Nii et see, kas gümnaasiumiaste suletakse või ei suleta, on kohaliku omavalitsuse, kohaliku kogukonna otsus. Seda lisatoetust võib kasutada koolivõrgu korrastamise otstarbeks ja ise saab otsustada kohalik omavalitsus, milleks ta seda lisatoetust kasutab. Ka Haridus- ja Teadusministeerium teeb laialdasi arutelusid sel teemal, linnade ja valdade liiduga on arutelu juba plaanitud 31. jaanuaril. Ja jällegi, ma tahan rõhutada: oma koolivõrgu otsused teeb kohalik omavalitsus ise. Riik pakub lihtsalt lisaraha selleks, et nendes kohtades teha keskhariduse osas riigiga koostööd. See tugineb nendele strateegiatele, mis on ka "Eesti 2035" raames kokku lepitud. Nii et tegelikult, kui vaadata seda nimekirja koolidest, vaadata tegelikult seda raha, mis läheb ka siis nende õpetajate, gümnaasiumiastme õppe pakkumisele, siis kindlasti saab seda asja korraldada paremini. Aga jällegi, ma ei ütle, et seda ütleb riik ette, see on kohaliku omavalitsuse enda otsustada. Sest kohalik omavalitsus on kooli pidaja ja kohalikul omavalitsusel on ka otsustada, kas ta seda gümnaasiumiastet peab või ta teeb seda näiteks teiste kohalike omavalitsustega koostöös. Nii et veel kord: see ei ole kohustus. See on absoluutselt vabatahtlik, nii nagu ta on alati siiamaani vabatahtlik olnud, kohalikud omavalitsused saavad ise seda otsustada.
Protseduuriline küsimus, Helle-Moonika Helme, palun!
Aitäh! Ma klaariks ära natukene selle, kuidas ma ütlen, võib-olla oma kehakeele. Lugupeetud peaminister tõenäoliselt sai mu kehakeelest natukene valesti aru. Ma tõlgin ära, et ma tegelikult tahtsin, et ta räägiks, räägiks, räägiks. Me alati väga hea meelega kuulame kõike, mida tal on öelda, ja sealt tuleb tegelikult vahepeal selliseid päris toredaid vastuseid. Aga protseduuriliselt ... Ja siis ta lihtsalt istus maha, ütles, et ma siis ei vasta. Siin paar päeva tagasi, ma tuletan meelde, et ka ühe rahvasaadiku küsimusele puldist, ta lihtsalt kuulas selle ära ja ütles, et ma saan aru, et teile siin minu vastused ei meeldi ja siis ma parem ei vasta. Meid on siin 101 rahvasaadikut ja me küsime siin tõepoolest igasuguseid asju. Ja selline, kuidas ma ütlen, selline reaktsioon ei tule kuidagi Riigikogu ja peaministri vahelisele dialoogile kasuks, kui peaminister, noh, see on juba teine kord, kui ta lihtsalt katkestab oma jutu või siis lihtsalt teatab, et teate, ma näen, ma näen, mulle tundub, et teile mu vastused ei meeldi. Ja tõepoolest on ka vastuseid, mis meile ei meeldi, aga siis ta lihtsalt lõpetabki vastamise ära ja ei räägigi meiega. See ei ole nagu viisakas.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi kuuenda küsimuse juurde. Selle esitab Riigikogu liige Heljo Pikhof, vastab majandus- ja taristuminister Taavi Aas ja teema on energiapoliitika. Heljo Pikhof, palun!
Austatud minister! Me kõik teame, et elektri hind on hüpanud lakke. Vaevalt lohutab elektriküttega eluruumides elavaid inimesi, kes detsembris alampalgasuuruse elektriarve said, teadmine, et järgmisel kuul on tänu valitsuse abipaketile nende jaanuari arve umbes 20 eurot väiksem. Ainult 20 eurot väiksem. Kõrgel hinnal on muidugi põhjused. Selle turumoonutuse on põhjustanud Venemaa manipulatsioonid gaasitarnetega Euroopasse, aga ka meie liigne sõltuvus gaasil töötavatest elektrijaamadest, laiemalt tootmisvõimsuste vähesus. Samal ajal näeme, kuidas riigile kuuluvad Eesti Energia ja Elering vaidlevad kohtus, kas niigi kõrge elektri hinna tingimusteks tuleks maksta rajatava Tootsi tuulepargi elektrile veel 5 eurot ja 37 senti kilovatt-tunni eest juurde. Aastaid vaieldakse, aga ehitus seisab. Viimaste suuremate tuuleparkide valmimine jääb kümne aasta tagusesse aega. Jaanuaris langes küll elektri hind börsil 30%, kuid kui tootmisvõimsuste arv ei kasva, oleme varsti tagasi samas kohas, kus olime detsembris. Minu küsimus on: mida teie ministrina olete teinud, et Eestis tekiks juurde uusi elektritootmisvõimsusi?
Taavi Aas, palun!
Aitäh! No kõigepealt tõesti, üks peamisi põhjusi tänastes energia hindades on gaasi hind, see vastab tõele. Kindlasti on ka muid mõjutegureid selle juures, aga gaasi hind kahtlemata on üks peamisi põhjuseid. Nüüd, Eleringi ja Eesti Energia kohtus. Tegelikult Elering ei vaidle kohtus. Kohtus vaidleb Eesti Energia, kes Eleringi otsuse, et Tootsi tuulepark ei peaks kuuluma esimesse või vanasse toetusskeemi, vaidlustas. Ja mis on tehtud, et meil oleks uusi tootmisvõimsusi? Kõigepealt see, miks viimati nii ammu tuuleparke rajati. Peamine põhjus on siin ikkagi riigikaitselised piirangud. Ja üks olulisemaid otsuseid, mis on viimastel aastatel tehtud, sealhulgas ka sellel ajal, kui mina olen olnud majandusminister, on see, et on otsustatud soetada Kaitseväele uued radarid, paigutada need nii, et võimalikult suur osa Eesti territooriumist oleks avatud tuuleparkide arendamiseks. Lisaks sellele on läbi viidud terve rida vähempakkumisi taastuvenergia tootmiseks. Välja on kuulutatud üks suuremaid, see on 450 gigavatti, vähempakkumine. See peaks lõppema selle aasta suvel. Sealt edasi me saame teha otsuse, kas me läheme edasi kohe järgmise vähempakkumisega, mis on mõeldud 650 gigavatti, või vahepeal tuleb hange riigi poolt taastuvenergia soetamiseks. Lisaks, muide, on võimalik ka see lahendus, nagu me teame, mis väga palju meie võrguettevõtteid mõjutab, see on seotud võrgukadudega. Võrgukaod hinnastatakse täpselt samamoodi nagu energia tervikuna, elektrienergia tervikuna. Siit on tulnud mõte, et ka võrgukadude katmiseks võiks näiteks Elering välja kuulutada taastuvenergia hanke. Ka see on üks võimalus, kuidas veel täiendavalt anda hoogu juurde taastuvenergia lahenduste tekkimiseks Eestis. Nii et kokkuvõtvalt, viimastel aastatel tegelikult on väga palju ära tehtud selleks, et meil oleks võimalik täiendavat tuuleenergiat ja ka päikeseenergiat turule tuua.
Ja nüüd täiendav küsimus, Heljo Pikhof, palun!
Aitäh! Austatud minister! Ühe pikaajalise lahendusena, mida inimestel elektriarvetelt säästmiseks pakutakse, on ise elektritootjaks hakkamine. Paljude majade katuseid juba ehivad päikesepaneelid. Ja loomulikult on see väga hea, aga me teame ka, et selline võimalus ei ole kättesaadav kõigile Eesti inimestele. Mullu detsembris tuli välja, et Elektrilevi ühtegi tootjat Hiiumaal enam võrguga liituda ei lase. Peagi on sama olukord ka Saaremaal. Saarte elektrivõrgu parandamisest on räägitud aastaid. Võrguettevõtja jutt heast Hiiumaa elektrivõrgust on nii ilus, nagu loeks 70 aasta tagust Rahva Häält, aga mikrotootjate mured on lahendamata. Juba 2016. aastal kavandas Elering Hiiumaa elektrivarustuse parandamiseks Leisi–Kärdla 110-kilovoldise liini rajamist. Ja nüüd siit küsimused. Miks on need investeeringud jäänud tegemata? Miks peab Eesti inimene kannatama kahju riigi tegematajätmiste pärast? Ja võib-olla kommenteeriksite, kui aega jääb ka seda, et nüüd elektriküttega eluruumides elavad inimesed, kes saavad detsembrikuu arve kätte, kellel see arve on alampalgasuurune, aga niinimetatud abipakett siis hüvitab sealt ainult 20 eurot umbes.
Taavi Aas, palun!
Aitäh! Tagantpoolt pihta hakates, siis ma arvan, et nii nagu ma ütlesin ka ühele eelmisele küsimusele vastates, et ma arvan, et need abipaketid ongi mõeldud sellisena, et nad oleksid mitmekesised ehk et kindlasti oleksid paketid, mis on mõeldud kõigile, ja kindlasti oleks ka pakett, mis on mõeldud sihitult neile, kes nii palju sellest kõigile mõeldud paketist abi ei saa. Nii et ma arvan, et siin on mõtet kasutada just nimelt pakettide mitmekesisust. Nüüd, mis puudutab mikrotootjaid. Üks minu lemmikteemadest, ma olen ka ise mikrotootja, oskan jagada kogemust. Ja võin teile kinnitada, et suvel on mikrotootjana väga tore elektrit võrku anda. Aga paraku talvel mikrotootjana sellest tootmisprotsessist väga palju kasu ei saa, sellepärast et seda toodangut sealt lihtsalt ei tule. Ja seetõttu arvan ma, et see mikrotootja otsus peab olema igalühel väga iseenda tehtud, seda mikrotootmist ei saa arendada kampaania korras. Igaüks peab tegema ise oma rehkendused, kas tasub või ei tasu. Teisalt, kui me võtame riigi energiasüsteemi tervikuna, siis siin on tõesti mikrotootjate koha pealt väga selged kitsaskohad. Kui me võtame, toon jälle oma näite, katusel on paneelid kaheksa kilovatti. Kui see tundidega läbi korrutada, siis ma tegelikult võiksin aastas toota kuskil 70 000 kilovatti. Paraku, minu aastatoodang on ainult neli ja pool tuhat. Ja nüüd riigi koha pealt tervikuna, kui mikrotootjad soovivad võrguga liituda, siis tegelikult tähendab see seda, et nad reserveerivad väga suure mahu sellest võrgust, sest potentsiaalselt võivad nad toota nii palju, sellega peab ka võrguettevõte arvestama, kõikide puhul selle maksimaalse variandiga, samas on täiesti selge, et seda maksimumi sealt ei tule praktiliselt mitte kunagi, võib-olla aastas mõnedel üksikutel hetkedel. Nii et energiasüsteemi koha pealt terviklikult on tegelikult parem selline suur ja konkreetne tootmisüksus. Jah.
Ja nüüd lisaküsimus, Siim Pohlak, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Hea minister! Ma jätkan energiapoliitikaga sama koha pealt, kus eelmise lisaküsimusega pooleli jäin: ettevõtjate, väikeettevõtjate, maapiirkondade ettevõtjate toetus. Kui peaminister oli möödunud nädalal Riigikogu ees energiateemaliste küsimustega, siis küsisin temalt kaks korda selle kohta. Ja tema rääkis ja kirjeldas selgelt, et ettevõtjatele on tulemas toetusmeede. Ta loetles ka probleemid, mis tuleb enne ära lahendada, aga avaldas lootust, et nädala või kahe jooksul tullakse selle meetmega välja. Kas teid ei ole informeeritud sellest või seda lihtsalt ei tohi välja öelda, kas on meede ettevõtjatele tulemas või ei ole? Ma ei räägi sellest võrgutasu asjast, vaid peaminister viitas konkreetselt, et tuleb mingi täiendav meede ettevõtjatele. Kas te olete kursis sellega?
Aitäh! Ma saan nii aru, et kui sellest oli juttu möödunud nädalal, siis ma eeldan, et jutt oli sellestsamast võrgutasu meetmest. Sellepärast et eelmisel nädalal ei olnud veel meil kokkulepet tegelikult ühegi meetme osas. See kokkulepe on nüüd saavutatud ja tõepoolest ka see võrgutasu meede ettevõtjatele kehtib. eisaks sellele oleme kokku leppinud selles, et ka ettevõtjatele pakutakse KredExist vajadusel garantiisid, juhul kui ettevõtjad on mingil põhjusel just nimelt energia hindade tõusu tõttu sattunud ajutistesse raskustesse ja nad näevad, et KredExi tagatisega nad saaksid oma tegevust jätkata. Nii et ka see on täiendav meede ettevõtetele.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi seitsmenda küsimuse juurde. Selle esitab Riigikogu liige Alar Laneman, vastab kaitseminister Kalle Laanet, teemaks on õhutõrje arendamise kavad. Alar Laneman, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Lugupeetud minister! Ametisse astumisest peale oleme oma kolleegiga üritanud teid toetada ja ka vaidlusi lahendada korrektselt ja diskreetselt. Aga mul on tunne, et kahjuks teie poolt te samaga ei vasta, ja seepärast ma pean küsima siin. Te teate, et Riigikogu riigikaitsekomisjon väljendas oma istungil konsensusega õhutõrje arendamise vajalikkust, tehes Vabariigi Valitsusele ettepaneku luua see võimekus aastaks 2025. Laupäevases Facebooki riigikaitsegrupis aga teie haldusala asutuse juht, Kaitseväe juhataja, väljendas jällegi oma vastuseisu õhutõrjevõimekuse arendamisele ja ka Suur-Tallinna kaitsmisele. See ei ole prioriteet. Ja nimetas ka õhutõrje soovijaid sisuliselt rumalateks igatsejateks. Tsiteerin: "Minu arvates pole enamus selle igatsejatest aru saanud, mida see üldse võimaldab." See on piinlik juhtum, eriti pärast seda, kui vastava otsuse on teinud riigikaitsekomisjon. See on jäme tsiviilkontrollireeglite vastu astumine ja see peaks olema teile kui kauaaegsele heale kolleegile riigikaitsekomisjonis teada. Kuna te olete varasemalt Kaitseväe juhataja seisukohti kooskõlastanud, näiteks Postimehe artikkel eelmise aasta sügisel, siis ma küsin: kas see on ka teie arvamus, et need, kes soovivad õhutõrjet, antud juhul ka riigikaitsekomisjon, on igatsejad, kes pole sellest aru saanud?
Kalle Laanet, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea küsija! Ma kõigepealt tänan teid kogu selle diskreetsuse eest, mida me riigikaitseküsimustes oleme hoidnud ja mida on läbivalt ka tunda olnud. Kui me võtame selle aasta, milliseid otsuseid ja millises mahus on tegelikult valitsus teinud, siis laiapindse riigikaitse võimestamiseks on tehtud otsuseid üle 500 miljoni euro, lisaeuro, mis on ääretult jõuline samm. Ma olen absoluutselt seda meelt, et antud julgeolekuolukorras tulebki teha julgeid otsuseid, sest nagu me teame, siis julgeolekuolukord muutub mõnikord tundidega. Aga võib-olla ma natukene tooksin teie ette, kindlasti hea küsija ja Leo teavad detailideni, aga paljud ei tea, mida see keskmaa õhutõrje endast kujutab ja kuidas ta välja näeb. Et minimaalselt keskmaatõrjevõimet iseloomustavad põhinäitajad on siis selline, et üksus koosneb kahest tulepatareist. Kummagi patarei koosseisus on kolm laskeseadet, kaks radarit ja tulejuhtimiskeskus. Lisaks sellele tuleb soetada laskemoon, muu üksuse relvastus, erinevad toetussõidukid ja muu varustus. Üksuse väekaitseks on vajalik kuni jalaväekompaniisuurune väekaitseüksus. Üksuse jaoks on vaja ladustamise ja hooldusega seotud taristud. Üksuse koosseisu kuulub koos väekaitseüksusega minimaalselt 34 tegevväelast ja 132 reservväelast. Me räägime praegu "minimaalselt" kogu aeg. Sellise üksuse loomise kulu või soetuse hinnaks on tänastes hindades orienteeruvalt 250–260 miljonit eurot pluss ülalpidamiskulu, iga-aastaselt jämedalt 20 miljonit eurot. Jah, me näeme, kui kiiresti tegelikult hinnad muutuvad. Kui 2021. aastal võis see soetusmaksumus olla ja loomiskulu jämedalt 244 miljonit, siis sisuliselt on juba 14 miljonit kasvu olnud, rääkimata üksuse väljaõppest, õppuste, tegevväelaste iga-aastasest laskemoonakulust ja nii edasi. Meie otsus, viimane otsus, kus oli laual meil ka täpselt samamoodi keskmaa õhutõrje, meil oli ettepanek sellest 380 miljonist arendada kolme võimet, millest üks oli keskmaa õhutõrje. Kahjuks, kaaluti kõiki võimalusi ja leiti, et vajak laskemoona osas on hetkel olulisem kui keskmaa õhutõrje, mida on võimalik kohesemalt ellu rakendada ... [[Juhataja helistab kella.]] Aitäh! Ma usun, et me saame jätkata.
Täiendav küsimus, Alar Laneman, palun!
Aitäh! Antud juhul on tegemist probleemiga selles, et Kaitseväe juhataja seab kahtluse alla Riigikogu riigikaitsekomisjoni pädevuse, nimetades neid, sealhulgas teistega, kes õhutõrjet sooviksid arendada, kes ei ole asjast aru saanud, igatsejad. Vaat siin on see probleem. Ja see ei ole esimene kord. Üksuse maksumus ja keerukus, see on teada. Ükski võimekus, mis meil tänapäeval Kaitseväes on, ei ole alanud tihti millestki muust kui tühjast kohast, nullist. Ja kui me räägime maksumusest, siis probleem on ju selles, et kui ei jätkub kavatsetavast või pakutavast summast, siis tuleb öelda, mis on see õige summa. Ja ka Kaitseväe juhataja seisukohad ei räägi niivõrd sellest summast, kui sellest, et tal on prioriteedid mujal. Tal on prioriteedid mujal. Selles postituses räägib sellest üksikasjalikult. Eriti on see nördima panev, et ka riigikaitsekomisjoni otsus tõenäoliselt on tal teada. Ma tsiteerin seda postitust, see on päris huvitav. Kaitseväe juhataja nimelt ei kavatsegi Suur-Tallinna piirkonda kaitsta. Sellest võib niimoodi aru saada. Sa loodan, et see on eksimus. Tsiteerin: "Kui mina selgitasin, et Suur-Tallinna kaitsvad õhutõrjujad meie vägesid ei kaitse, sest need sõdivad mujal, siis seda juttu nad lihtsalt ignoreerisid." Ma tahaks teada, kus siis meie väed sõdivad, kui nad ei kaitse Suur-Tallinnat. Kui võimalik, siis vastake selle konflikti kohta, mis ma esimese küsimuse esitasin. Ja võib-olla saate kokku võtta, kelle ülesanne on siis õhutõrje arendamine. Kas meil on vaja teha uus väeliik? Või meil on väga võimekas mupo Tallinnas, hakkab tema tegelema? Kelle ülesanne see on?
Kalle Laanet, palun!
Aitäh! Nagu ma oma eelmises vastuses jäin pidam, oli see, et kui me esitasime taotluse Kaitseministeeriumi poolt Vabariigi Valitsusele, et millised oleksid need võimed, mida me näeme, mida oleks erakorraliselt kiiresti vaja arendada, siis meil oli kolm ettepanekut, millest kaks realiseerusid ja üks ehk keskmaa õhutõrje jäi hetkel välja. Sest me peame oma otsuseid tegema ka tolle hetke finantsilisest olukorrast tulenevalt. Ja nagu ma rõhutasin, julgeolekuolukord võib muutuda nii kiiresti, et me peame järjekordselt tegema uusi otsuseid. Ehk mitte keegi ei ole öelnud seda, et keskmaa õhutõrje ei oleks oluline, vaid alati sa pead tegema valikuid. Seda, mis puudutab konkreetses kinnises Facebooki grupis arutelusid, on minu arvates keeruline kommenteerida. Nagu ma ütlesin, see on kinnine Facebooki grupp ja ma usun, et siin saalis olijatest on väga paljud väljendanud oma isiklikke arvamusi teatud võtmes, mis võib-olla avalikkuses ja, ütleme siis niimoodi, ametikandjana ei ole päris sobilikud. Nii et need on minu arvates kaks täiesti erinevat asja. Ja kolmandaks, keskmaa õhutõrje on prioriteetsena meil olemas. Ja seda praegusel hetkel arendame selliselt, et meil koostöös liitlastega on seire- ja juhtimispunktide arendus, ning juhul, kui meie olukord järjekordselt peaks muutuma keerulisemaks, siis me peame arutama, kuidas seda olukorda lahendada. Aga ma tahan rõhutada seda, et keskmaa õhutõrjet ei ole kuhugi laualt pühitud.
Ja nüüd lisaküsimus. Leo Kunnas.
Austatud istungi juhataja! Hea Kalle! Seekord ma teen natukene sellise pikema kommentaari. Kunagi, kui meil oli arengukava 2009–2018, põhimõtteliselt Andrus Ansipi valitsemisaja esimesel poolel, siis seal oli sõjaaja Kaitsevägi 42 000, ringkonnad, keskmaa õhutõrje, tankid, muud asjad. Tuli masu, loomulikult tehti kärpeid, aga pärast neid ei toodud tagasi ja tekkiski selline uus filosoofia, mille nimi oli jõukohane riigikaitse, mis on läbivalt valitsenud siiamaani. Kindral Laaneots lahkus teenistusest ja temast sai peaministri nõunik ja ta nägi selgelt, et siin on tulemas vead sisse ja juhtis peaministri tähelepanu sellele. Ma kirjutasin ise ka kõigest sellest järjestikused tollal, aga peaministri otsus oli, ma muidugi ei tea sõna-sõnalt, sest mina ei olnud nende dialoogide juures, et las Kaitseväe juhataja juhib. Kindral Terras juhtis ja need võimearendused jäid tegemata ja need arengukavad tulidki sellisena, nagu nad tulid. Nüüd sisuliselt ka nendes küsimustes on valitsus samade otsuste eest, et jah, et nii kaitseminister kui peaminister võivad otsustada. Kaitseväe juhataja, las ta juhib, las ta teeb otsuseid. Aga siin on ilmselgelt näha, et nende otsuste tagajärjed võivad olla väga tõsised. Mis ma veel võiksin soovitada? Mina ei ole õhuväelane. Kindral Herem ei ole õhuväelane. Meil on õhuväe ja õhukaitse spetsialistid. Kolm meest, keda ma võin nimetada: kindral Roosimägi, kindral Saar ja kindral Loemaa. Kui te kutsuksite nad kõik korra enda juurde ja selgitaksite veel kord nendega, mida tähendab põhimõtteliselt Suur-Tallinna ruumi kaitsmine, mida üksuste kaitse, milleks seda kõike on vaja. Mul ei ole küsimust, see ongi minu kommentaar, soovitus lõpuks.
Kalle Laanet, palun!
Aitäh! Ma väga tänan selle kommentaari eest. Ma ei saa öelda, et ma olen kaitsevaldkonna suur spetsialist, aga ma olen 20 aastat töötanud sisejulgeolekus ja siseturvalisuses ja ma vaatan Eestimaad tervikuna. Ja kui me räägime kogu aeg Suur-Tallinna kaitsmisest, siis me oleme muu Eestimaa kaotanud juba. Minu arvates ei ole see õige. Me peame kaitsma Eestimaad, mitte Suur-Tallinnat. Me peame kaitsma Vaindloo saart, me peame kaitsma Saaremaad, Hiiumaad ja kogu Lõuna-Eestit. Me ei saa vaadata ainult Suur-Tallinna vaates. Usaldus on see, mis tegelikult maksab kogu selles valdkonnas. Kui ma ei usalda Kaitseväe juhatajat või Kaitseväe juhtkonda, kui ma ei usalda Kaitseliidu ülemat, kui ma ei usalda Välisluureameti peadirektorit, siis kuidas saab meie riigi kaitsmine toimida? Mina usaldan neid.
Aitäh! Sellega lõpetan antud küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi kaheksanda küsimuse juurde. Selle esitab Riigikogu liige Helmen Kütt, vastab majandus- ja taristuminister Taavi Aas, teemaks on tasuta ühistransport. Helmen Kütt, palun!
Suur aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud majandus- ja taristuminister! Te olete ministrina öelnud – ja ma tõesti usun, et nii ka mõelnud –, et tasuta ühistransport on tulnud selleks, et jääda. Väärt mõte. Ma ei ole küll alati aru saanud, et teie koalitsioonipartner samamoodi arvab, ja tõenäoliselt ei arvagi. Aga nüüd konkreetselt, et sõnad on ühed, aga teod hoopis teised. Täna on reaalsus selles, et ebapopulaarsed otsused on surutud kohalike omavalitsuste, või täpsemini öeldes, ühistranspordikeskuse õlgadele. Eelmise nädala lõpus jõudis ühistranspordikeskustesse Transpordiameti peadirektori käskkiri, kus oli kirjas, et riigi toetust eraldatakse vaid esimeseks poolaastaks. Ja see, et kärpeplaan on 2% liinivõrgust kõikides piirkondades, on ka ju teada. Ka meie koosolekul, mida te olite valmis kenasti omavalitsustele, konkreetselt siis Viljandimaa omavalitsustele, ja seal osalesid ka teised, te ütlesite, et te annate endast parima. Nüüd mu küsimus ongi selles, kas jaanuar–juuni, praegu eraldatud siis esimeseks poolaastaks see raha ja kasutus, kas on loota, et tuleb lisaeelarve või millised on väljavaated. Sellepärast et inimesed on väga mures. Ja inimesed muretsevad sellepärast, kas teatud liinid kaovad üldse. Kohalikud omavalitsused, muidugi koos ühistranspordikeskusega peavad otsustama, ehk jälle, et need ebapopulaarsed otsused sellele ilusale lubadusele, et transport tasuta, mis on jääma mõeldud, tegelikult ju ei jää. Ja kas selliste otsuste tegemisel te olete arvestanud ka regionaalpoliitikat? Järjest-järjest siin kohtume või kokku puutume sellega, kus erinevad otsused kogu aeg vähendavad riiki, kaugendavad seda inimestest ja eriti nendest, kes elavad maapiirkondades.
Taavi Aas, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Austatud küsija! Jah, kuulsin sellest suhtlusest Transpordiameti ja ühistranspordikeskuste vahel eile. Täna oli mul üks koosolek Transpordiametiga. Homseks, jah, homseks, neljapäeval, olen palunud koosolekut, kus oleksid ka ühistranspordikeskused. Ehk et minu kõige esimene eesmärk on see, et me saaks kokku, saaks need probleemid lahti räägitud. Meil oli Transpordiametiga juttu ka sellest, et me kindlasti vaatame selle 2% üle. Niipalju kui ma tean, siis Viljandi osas Transpordiamet on seda teinud, vähemalt nii on mulle kinnitatud. Homme me saame sellest ka täpsemalt rääkida, sest et Viljandis tõesti on nii liinivõrgu korrektuuri juba varasemalt tehtud. Ja tegelikult siit tulebki see olukord välja. Ühistranspordikeskused on selle pandeemia ajal käitunud väga erinevalt. On neid, kes on teinud korrektuure, on neid, kes on teinud vähem korrektuure, on neid, kes pole üldse teinud, aga näiteks Põhja ühistranspordikeskus on viimasel ajal kogunisti suurendanud liinimahtusid, sellepärast et reisijaid lihtsalt on rohkem. See pilt ongi hästi erinev. Seetõttu selleks, et enne kui teha lõplikke otsuseid, ma olengi palunud selle homse koosoleku, et veel kord kohtuda ühistranspordikeskustega ja siis juba koostöös Transpordiametiga teha need lõplikud otsused, mis on siis see protsent, mis on võimalik osa, mis me pakume välja, et ühistranspordikeskused võiksid saada vahendeid oma käsutusse, selleks et vajadusel, kui kuskil tõmmatakse midagi kokku, et oleks võimalik ka käituda paindlikult, et seal, kus vaja, võib-olla ka liinivõrku kuskile rohkem panustada ühesõnaga. Nii et jah, see oleks praegu vastus.
Täiendav küsimus, Helmen Kütt, palun!
Suur aitäh! See vastus teeb mulle rõõmu, selles mõttes, et Viljandi transpordikeskus, ühistranspordikeskus on tegelikult käitunud väga vastutustundlikult ja jälginud olukorda, mis tekkis kroonviiruse ajal, ja tõepoolest tõmbas need liinid ikkagi siis koomale või on lühendanud ja vähendanud sõitu, kui ei olnud reisijaid. Sest oli selge, et päris suurel hulgal reisijate arv langes. Tänase seisuga tegelikult on rahaline kate puudu Viljandis 28 288 kilomeetrile ja summas on see 29 000 eurot. See ongi tegelikult 2% liinivõrgust. Ma tõepoolest loodan, et see kena mõte, plaan, tasuta ühistransport, mis võimaldab inimestel käia keskuses tööl, ilma et alampalgast, mis kahjuks täna on ikkagi ka tulumaksustatud, ei peaks maksma bussisõiduks. Väga palju inimesed kasutavad seda ja on võtnud selle autotranspordi asemel kasutusse. Oleks kurb, kui me peame hakkama tegema muutusi, et valimisteks lubatu ja tõenäoliselt valimistel ka selle läbi hea tulemuse saadu muutub. Nii et ma väga loodan sellest teie nõupidamisest positiivset lahendust ja et ei tule olukord, kus 2% tõmmatakse kõigil koomale. Aitäh!
Taavi Aas, palun!
Aitäh! See on pigem positiivne kommentaar kui küsimus. Aga jah, ma võib-olla veel nii palju ütlen juurde, et tegelikult on olukord, kus omavalitsustes ühelt poolt ühistranspordikeskused on selles kriisis käitunud väga erinevalt. Ja samas on kindlasti meil olukord, kus omavalitsused väga erinevalt panustavad ühistransporti. Ja see uuring, mis tehti Harjumaa kohta, Tallinna-Harjumaa kohta, see tõi välja, et tõesti need piirid on äärmusest äärmusesse, eelkõige just omavalitsuste panus. Nii et ühelt poolt tõesti omalt poolt püüan teha kõik selleks, et riigi osa ühistranspordis ei väheneks, küll aga kutsun kindlasti üles ka omavalitsusi rohkem ühistransporti panustama ja rohkem mõtlema selle üle, kuidas ühistransporti piirkondades paremini korraldada, kuidas seda efektiivsemalt korraldada. Kutsun üles ka ühistranspordikeskuseid. Kindlasti ma arvan, et on mõistlik vaadata seda, mis kogemus on saadud Saaremaal nõudepõhise ühistranspordi korraldusega. See on seal väga hästi vastu võetud. Kindlasti ma olen nõus sellega, et ka seda, mis Saaremaal kogemus saadi, seda jagada. Kindlasti on ka Saaremaal võimalik sellest kogemusest tulenevalt teha järgmisi otsuseid, kuidas seda nõudepõhist ühistransporti veelgi paremini ja efektiivsemalt omavalitsuse jaoks korraldada. Ja kindlasti on võimalik seda teha ka nii, et ühistranspordi kättesaadavus inimestele paraneb, samal ajal ei pruugi sugugi kasvada kulud sellele ühisühistranspordile. Ma arvan, et siin on väga palju meil koostöös võimalik ära teha.
Nüüd lisaküsimus, Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh, austatud minister! Me teame, et Viljandi ühistranspordi keskus käitus väga vastutustundlikult – kriisi ajal, kui inimesed vähem liikusid, siis säästis vahendeid ja koondas liinivõrku kokku. Nüüd tuleb kärpekohustus kõigile ühtemoodi, sõltumata sellest, milline on baas ja mis otsused lähiminevikus langetati. Ja need piirkonnad, kus ei kärbitud, on siis loomulikult soodsamas seisus. See ei ole kindlasti mõistlik lähenemine ja õiglane lähenemine. Te ütlesite, et te nüüd püüate probleemi lahti rääkida, aga te teate ju, et probleemi olemuslik põhjus on poliitiline otsus, mis langetati valitsuses. Ühistranspordile eraldati lihtsalt vähem raha. Nii et kui on vähem raha, siis võite te seda veeretada kuidas tahes, vaja on poliitilist otsust ja poliitilist lahendust valitsuse tasemel. Ega ümberjagamisega raha juurde ei teki. Aga minu üldisem kommentaar või küsimus. Kas on plaanis ka läbi vaadata niinimetatud tasuta ühistranspordi toimimine? See on ebaõiglane ja selle eest ma eelmises või üle-eelmises valitsuses juba teid hoiatasin, mis selle tulemus on – nii raha kui ka vahendid kogunevad eelkõige Tallinnasse ja Harjumaale, suuremate keskuste ümber, läbi dotatsiooni, kus on tihedam liinivõrk, kus on vajadus suuremalt doteerida ja kus reisijaid on piisavalt, et tasuksid liinid ära ka piletiga sõites. Kui te veel teete nii, et ühistransporti bussi peal doteerite, aga rong on kõrval, mis on tasuline, siis osa inimesi tuleb ka bussi peale, bussidel koormus suureneb ja dotatsiooni vajadus Tallinna ja Harjumaa piirkonnas veelgi suureneb. Ja nüüd ongi see juhtunud. Raha koguneb Tallinna ümber, kus on bussivõrk tihe, kus on raudtee kõrval, aga maapiirkondades tegelikult jääb järjest hõredamaks ja vahendeid vähemaks. See ongi toimunud tasuta ühistranspordi sisseviimisega. See on pahupidi regionaalpoliitika. Lükake ümber mu väited, kui suudate, aga mina toetusin faktidele.
Taavi Aas, palun!
Jaa, aitäh! Väga vahva diskussioon. Kõigepealt, mis puudutab Viljandit, siis, nagu ma ütlesin, kindlasti ei läheneta kõigile omavalitsustele ühtemoodi. Ja see diskussioon, mis puudutas Viljandit, oli meil juba Transpordiametiga ja koos ühistranspordikeskustega, kui ma ei eksi, detsembris, aga see võis olla ka novembris. Tegelikult see Viljandi küsimus on juba ammu ja kõikide nende omavalitsuste küsimus, kes on kriisis teistmoodi käitunud. Nüüd Harjumaa näide. Harjumaal ei ole tasuta ühistransporti, Harjumaal on osaliselt tasuta ühistransport. Nii et Harjumaad ei saa kindlasti tuua siin näiteks või võrrelda seda nende piirkondadega, kus on tasuta ühistransport. Harjumaa olukord on absoluutselt teistsugune. Siin on tasuta transport ainult teatud elanikegruppidele. Ja on piirkondi, kus transport on tasuta kõigile. Pigem ma ütleksin vastupidi: tasuta ühistransport on regionaalpoliitika, see annab ka nendes piirkondades inimestele suuremad liikumisvõimalused, kus võib-olla sissetulekud ei ole nii suured, kui on Harjumaal. Ma arvan, et nendesse piirkondadesse on see kindlasti vajalik.
Aitäh! Sellega lõpetan antud küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi üheksanda küsimuse juurde. Selle on esitanud Anti Poolamets, sellele vastab peaminister Kaja Kallas ja teema on "Eesmärk 55". Anti Poolamets, palun!
Aitäh, juhataja! Lugupeetud peaminister! Esmaspäeval olime olukorras, kus tuli otsustada Eesti seisukohad "Eesmärk 55" üle arutlemisel Euroopa Liidu institutsioonides meie õiguste kaitsmisel. Samal ajal me vaatasime selle põhjalikult üle Eesti huvide kaitsmise toetusrühmas sellessamas kliimaküsimuses ja leidsime, et väga lahjad on Eesti seisukohad. Minnakse välja, joostakse lati alt läbi. Olukorras, kus igasugune detailne otsustus, näiteks metsanduse osas, võib tähendada 20 000 – 30 000 töökoha kadumist, on see ränk hoop maaelule, kui me ei kaitse näiteks ainuüksi selles punktis, hambad ristis, oma positsiooni. Rääkimata sellest, et rünnatakse meie maksusuveräänsust ja nii edasi. Miks valitsus tuli nii lahja programmiga välja ja miks te sealt ühtegi head ideed ei noppinud? Me ei mõelnud seda ise välja, vaid meil oli suur hulk sidusrühmasid, huvirühmasid: autovedajate esindus, toiduainete tööstus, keemiatööstus ja nii edasi ja nii edasi. Nad olid äärmiselt murelikud ja esitasid väga pädevaid seisukohti. Äkki on võimalus veel valitsuse või koalitsiooniga maha istuda, et noppida sellest ideestikust mõni punkt, mis võib osutuda meile väga oluliseks, sest tegelikult infot on ka valitsuse jaoks meeletult ja mõjuanalüüsid on olematud või lahjad. Tuleks teha rohkem koostööd opositsiooni ja koalitsiooni vahel. Mis te arvate?
Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Ma saan aru, et ka Riigikogus on olnud päris põhjalikud arutelud nende seisukohtade üle Euroopa Liidu asjade komisjonis, kus neid seisukohti ka kinnitatakse ja need valitsusele tagasi tulevad. Ma saan aru, et siin on olnud teil mitmeid erinevaid istungeid, et neid seisukohti kooskõlastada. Nüüd, mida ma tahaksin öelda, esiteks, miks me seda rohepööret üldse [arutame], mis see rohepööre üldse on? Sisuliselt on see ju majandusmudeli muutmine selleks, et saavutada seesama heaolu looduse vähema kahjustamisega. Selles eesmärgis jõuda Euroopa Liidus kliimaneutraalsuseni ja vähendada Euroopa Liidus tervikuna heidet 55% aastaks 2030 leppisid kokku riigi- ja valitsusjuhid Euroopa Ülemkogus 2020. aasta detsembris, kui ka teie erakond oli valitsuses. Meie seisukohad täpsustavad neid seisukohti, mis on ehitatud eelmise valitsuse seisukohtade peale. Mida ma tahan veel öelda, on see, et meil seisab ees väga pikk protsess nende seisukohtade või selle paketi lõpptulemuseni jõudmisel. Kõik ettepanekud on kindlasti teretulnud ja ma usun, et me jõuame neid debatte veel mitmeid kordi pidada. Praegused seisukohad annavad meile ruumi kaitsta Eesti huve, kaitsta Eesti ettevõtjate huve, aga ei mängi meid nurka selles osas, et meil ei ole võimalik läbirääkimiste taktikat valida, mis on ka oluline. Kuidas need läbirääkimised Euroopa tasandil käivad, on ju see, et ühelt poolt ei ole mõistlik olla kõigele vastu, sellepärast et siis sinuga lihtsalt ei arvestata. Ja kindlasti on mõistlik leida endale liitlasi. Me olemegi leidnud liitlasi erinevates teemavaldkondades, näiteks metsateemadel on meil sarnased seisukohad Põhjamaade ja Lätiga, kindlasti me hoiame seal kokku ja neid seisukohti kaitseme. Samas merendussektorit puudutavate seisukohtade puhul on meil toetajaks, samade seisukohtade esitajaks pigem Küpros ja Kreeka. Tähtis on mitte jääda üksi ning tähtis on hoida ja omada läbirääkimistel positsiooni, et võimalikult sobivad tingimused välja rääkida ja et need tingimused oleksid ka täidetavad ja Eesti majandust edasi viivad.
Täiendav küsimus. Anti Poolamets, palun!
Siinsamas tuleb välja üks murelik asjaolu. Nimelt see, et Euroopa Liit, kellel ei tohiks olla asja meie maksude määramisel, trügib jällegi liikmesriikide maksusuveräänsusesse, tahtes erinevate energiakandjate ja tootmiste aktsiisimäärasid ühtlustada. Ja vaatasin murelikult, näiteks siin biogaas ja sellised asjad saavad kah aktsiisikirve selga. Seal on nii juriidilised probleemid liikmesriikide suveräänsusesse sekkumisel kui ka siis ikkagi selles, et millist kodumaist tootmist me arendame, kui meile lüüakse hinnakirves selga ja me ei saa midagi eelistada, mis on kodumaal toodetud, kaotame energiajulgeolekut, ostame, ma ei tea, kust, Soome kaudu Venemaa elektrit. Lõpeb nagu Ignalina kinnipanekuga, et pandi kinni ja Leedu sattus Venemaast väga suurde energiasõltuvusse. Seda me küll ei tahaks. Te ise räägite ka, et see ei ole mõistlik. Kuidas me saaksime sellistes oludes, kui meil kodumaist tootmist alla surutakse erinevate Euroopa Liidu otsustega, energiajulgeolekut säilitada? Siin tuli mitu küsimust ja mitu teemat. Kuidas see aktsiiside määramine väljaspoolt seda kõike mõjutab?
Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Siin on üsna mitu teemat. Esiteks, energiajulgeolek. Kogu elektrituru toimimise üks mõte on just see, et me tegelikult seda energiajulgeolekut tagame läbi selle, et meil on endal varustuskindlus tagatud kas siis tootmisvõimsuste näol või ühenduste näol. Ja kui te toote siia sisse selle Venemaa, siis tegelikult me oleme leppinud kokku 2011. aastal, võib-olla ma nüüd aastaga eksin, aga 2010ndatel, selle, et me Eesti-Läti-Leedu elektrivõrgud desünkroniseerime Venemaa võrkudest ja ühendame Kesk-Euroopa sagedusalasse. Neid investeeringud järjest tehakse ja see ühendamine Kesk-Euroopa sagedusalaga peaks toimuma 2025. aastal. Üks asi on sageduse hoidmine ja teine on tootmisvõimsused, loomulikult selleks, et meil oleks siin piisavalt elektrit. Ma arvan, et see energia hindade kriis, mis meil praegu on käimas, näitab väga hästi seda, et me tegelikult ei soovi olla Venemaast sõltuv. Kui vaatame Euroopas energiahindade tõusu, siis see on väga palju seotud sellega, et maagaasi hind on tõusnud. Maagaasi hinda ikkagi väga paljuski kontrollib ju Venemaa, kasvõi nende ühenduste kaudu. Nii et see on kindlasti asi, millest meil on mõistlik pikas perspektiivis vabaneda, et meil oleks siin elekter, toad soojad ja inimestel tuled põlemas. Ja selle jaoks me üksikuna, 1,3 miljoni elanikuga siin kindlasti ei saa nii hästi toimetada kui siis, kui me toimetame koos oma naabritega, Läti-Leedu, aga ka Põhjamaadega, et siin oleks stabiilsem hind ja see oleks pikaajaline.
Ja nüüd üks lisaküsimus. Peeter Ernits, palun! Vabandust, ma palun mikrofon Peeter Ernitsale. Üks hetk! Palun!
Vabandust, hea juhataja! Hea peaminister! Meil on Riigikogus siin hiljuti loodud rahvuslike huvide kaitse parlamendirühm, kuhu kuulub ka väga palju, 28 Riigikogu liiget, nende hulgas ka lugupeetud parlamendi esimees. Ja me arutasime siin eelmisel nädalalõpul ja nädalavahetusel kooskõlastasime umbes kahekümne esindusorganisatsiooni juhtidega meie seisukohti just sellele kliimaleppe Eesti seisukohtadele valitsusele. Ja neid sai 11 punkti. Ja minu küsimus on, et lugupeetud peaminister, kas teie olete üldse lugenud neid meie seisukohti. Ja teine asi, et kuna see 55 eesmärk on Euroopa-ülene, aga Eesti on selle juba kuhjaga täitnud, 55% üleselt, aga meil on 72, ja kas te jagate meie seisukohti, et iga riik võiks kõigepealt eraldi vaadata, et ta 55-ni jõuab, ja meie, kes me oleme juba kuhjaga ületanud selle, võiks suures osas rahule jätta nende ambitsioonide forsseerimisel?
Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Riigikogu tahe on valitsusele ju ülesandeks ja Euroopa Liidu asjade komisjon ongi kujundanud Riigikogu seisukohad, mis on valitsusele ka edastatud, ja sellest lähtuvalt valitsus nendel läbirääkimistel osaleb, mis Euroopa Liidus toimuvad. Nii et me kindlasti peame sellest Riigikogu sõnumitest kinni ja Riigikogu seisukohtadest hoiame ja saame pidet. Mis puudutab kogu seda paketti, siis ka meie seisukoht on olnud see, et iga riik peab valima ise oma tee, et mingites valdkondades, ja peab olema vaba siis oma tee valimisel, et mingites valdkondades oleme me olnud tublimad ja mingites valdkondades mitte nii tublid ja iga riigi enda otsustada peaks olema seda, et kuidas nende valdkondade vahel ka erinevaid samme jagada. Sest kui on selline üldine eesmärk, siis see võib tähendada seda, et me teeme ühes valdkonnas natuke rohkem, et teha mingis teises valdkonnas natuke vähem, ja kõik on ikkagi ühendatud anumate süsteem. Ma siiski rõhutaksin seda. Teie olete ka ju loodusinimene ja selle mõte on ju see, et me saaksime seda majandusmudelit, millega me oleme harjunud, seda heaolu, millega me oleme harjunud, edasi pidada või edasi nautida, aga selle tingimusega, et me teeksime loodusele vähem haiget, olgu see siis meri, olgu see mets, olgu see õhk. Ja see on kõik vajalik selleks, et inimeste elukvaliteet oleks parem ja et see loodus kestaks, et me ei kurnaks loodusressursse siis niimoodi ära puhtalt lühiajalise majandusliku kasu nimel, ja selleks, et see loodus või see keskkond oleks ka meie lastel sellisel kujul olemas.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise. Protseduuriline küsimus, Aivar Kokk, palun!
Jah, aitäh! Mul on protseduuriline küsimus. Eelmine kolmapäev, kui peaministri käest küsisin, kui palju Eesti Energia ostis rahaliselt CO2 kvooti detsembris ja kuidas oli valitsuse CO2 kaubanduse bilanss detsembris, siis lubas peaminister kirjalikult sellele vastata. Mul on lihtsalt küsimus, kas peaminister on selle unustanud või ...? Seda vastust igal juhul ei ole minuni jõudnud. Aitäh!
Ma olen kindel, et kui peaminister lubas, ta vastab teile. [[Kaja Kallas kommenteerib.]] Nii, ma väga tänan kõiki Riigikogu liikmeid küsimast, ma tänan Vabariigi Valitsuse liikmeid vastamast. Sellega on infotund lõppenud.
Austatud Riigikogu! Alustame VII istungjärgu kolmanda töönädala kolmapäevase istungiga. Nüüd on võimalik Riigikogu liikmetel üle anda eelnõusid ja arupärimisi. Esimesena on registreerunud Anti Poolamets. Palun!
Head ametikaaslased! Annan 18 rahvaesindaja nimel üle arupärimise Euroopa Liidu 2015.–2017. aasta rändekava ning Euroopa Komisjoni 2017. aasta üleskutse alusel Eestisse vastu võetud rahvusvahelise kaitse vajadusega välismaalaste kohta. Neid isikuid on küll ainult 213, aga tegemist on justkui fookusgrupiga, kelle toimetulek iseloomustab teisest kultuuriruumist pärit isikute motiive rahvusvahelise kaitse taotlemisel ja lõimumisest või üldisest hakkamasaamisest uues olukorras. Teadmine, kuidas ümberpaigutatud ja ümberasustatud isikud Eesti ühiskonda on suutnud lõimuda, annab aluse immigratsiooni- ja lõimumispoliitika kujundamiseks. Siseminister on kahes vastuses seda teemat valgustanud, aga paraku on mõned esitatud küsimused jäänud vastamata ning vajalikud on täpsustused. Annan üle.
Tänan! Mihhail Lotman, palun!
Austatud juhataja! Austatud Riigikogu! Esitan rea saadikute nimel arupärimise kõrghariduse rahastamisest. Tartu Ülikooli rektor Toomas Asser ütles 25. jaanuari Vikerraadio saates "Uudis+" ...
Härra Lotman, ma korraks vabandan. Head kolleegid! Mihhail Lotmanil on tihti väga tugev ja võimas hääl, aga ma arvan, et isegi minul läks praegu atuke keeruliseks tema kuulmine. Härra Lotman tahaks teile midagi väga olulist öelda. Palun!
Jaa, suur osa ajast juba läks. Okei. Nii et Toomas Asser ütles 25. jaanuaril Vikerraadio saates "Uudis+", et ülikoolid ei kirjuta alla riigiga sõlmimisele ... [[Köhib.]] Vabandust! ... halduslepingule, kui valitsus ei leia kõrghariduse rahastamiseks täiendavalt vahendeid järgmiseks kolmeks aastaks. Pärast Isamaa algatatud kõrgharidusreformi tõusis riigipoolne toetus ülikoolidele 1,5%-ni SKT-st. Paraku on see tase tänaseks langenud 1,1%-le. Arvestades viimastel aastatel kasvanud palgaootusi, elukalliduse tõusu ja teisi asjaolusid, tähendab kõrghariduse alarahastamist. Eesti kõrghariduse kvaliteet ja konkurentsivõime võrreldes teiste riikidega langeb. Sellele vaatamata ei toetanud valitsus ega koalitsioonierakonnad Isamaa fraktsiooni ettepanekuid 2022. aasta riigieelarvesse suurendada kõrghariduse rahastamist 20 miljoni euro võrra. Seoses sellega on mul siin esitatud neli konkreetset küsimust, mida ma kahjuks ajapuudusel ei jõua ette lugeda.
Jaa, aga nende ettelugemise võimalus on siis, kui on arupärimise arutamine. Ivi Eenmaa, kas on protseduuriline küsimus?
Härra juhataja, võib-olla oleks võimalik kuidagi mikrofone paremini sättida. Selles mõttes, et tegelikult siia keskele ei kuule mitte midagi. [[Saalis on sumin.]] Igal juhul me ei kuule siia, isegi kui rahvas on vait siin saalis.
Head kolleegid! Mul on võib-olla natukene madalam tämber ja ma suudan seda häält kõvemini siin mikrofoni lähedal ka teha. Kõik, kes te tulete kõnepulti, tõmmake need mikrofonid natuke endale lähemale. Tehniline personal kindlasti jooksvalt jälgib seda. Kui on võimalik juurde keerata, siis me saame natukene juurde keerata, aga lõpuni ei saa keerata. Ehk siiras soovitus: kes tuleb ja on natukene vaiksema häälega, ärge peljake neid mikrofone endale lähemale ka tõmmata. Mart Helme, palun! Aga see ei tähenda, et sumin saalis peaks praegu suuremaks minema. Nii, härra Helme!
Hea eesistuja! Mul on täpselt sama teema. See on krooniline, siin taga ei ole lihtsalt kuulda. Peab olema samasugune kõvahäälne isend nagu mina, et oleks üle kogu saali korralikult kuulda. Ja mul on kaks ettepanekut. Ettepanek nr 1 on kogu see helisüsteem uuendamisele panna ja võib-olla ei ole tänapäeval, 21. sajandi 20. aastatel võimatu, et vajaduse korral on meil siin laua peal samuti väike valjuhääldi. See, kes hästi ei kuule, lülitab selle sisse. See käib ka tegelikult infotundide kohta, eriti kui ministrid kobisevad maskide tagant oma juttu. Ja teine ettepanek on mul korraldada kõikidele Riigikogu liikmetele retoorika- või siis ka kõnekursused, et kõik õpiksid korralikult valjuhäälselt rääkima ja artikuleerima oma sõnu nii, et need on arusaadavad, mitte oma nina alla pobisetud. Aitäh!
Tänan nende ettepanekute eest! Ma usun, et me kõik oleme siin 101 täpselt sellised, nagu me oleme. Ja ma usun, et see hääl, mis meile on kaasa antud, on ka igalühel eripärane. Ei peagi olema ühesugune, ei pea isend olema, võib täitsa tulla ja rääkida, kuidas häälepaelad on antud. Aga tõepoolest, ma arvan, et kõige olulisem, härra Helme ja kõik teised, kõige olulisem on see, et kui keegi on puldis, siis me austame seda, kes on puldis, ja oleme saalis tasa. Ma usun, et siis ka see helisüsteem, mis siin on – muuseas, mikrofoni all on igal puldil tegelikult see, kus sealt tuleb samamoodi see heli läbi. Tasub tähele panna ja kuulata, mida siin puldis öeldakse, siis on meil kõigil lihtsam. Ja lihtne, elementaarne viisakus ka. Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Teie üleskutse, mis alguses kõlas, kõlas hästi, aga ma palun võib-olla rõhutada, et päris Andres Herkelit ei ole ka mõtet teha. Meenutuseks: eelmises koosseisus terve enda kõne ta neid mikrofone seal reguleeris, mispeale enam ei olnud, mida reguleerida.
Ikka mõistuse piires. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Siin kolleeg Helme ütles, et peaks nagu kõva häälega rääkima. Aga kas teieni on jõudnud kolleeg Ligi seisukoht, et vaikimine on kuld, et kõik on niikuinii juba otsustatud?
Aitäh selle märkuse eest või mõtte eest! Mart Helmel on teine protseduuriline küsimus veel.
No täpsustused minu eelmisele sõnavõtule. Esiteks, mul ei ole kaasasündinud selline kõneoskus. Ma olen harjutanud seda ja mul oli ülikoolis 12 aastat võimalik loenguid pidada, mis kindlasti arendas seda, et ma oma kõnelemist reguleerisin nii, et kõik, nii väikestes kui suurtes auditooriumites ...
On teil küsimus ka?
Teine küsimus on see, et ka vaikse häälega võib ebaviisakusi rääkida, nii et viisakus ei puutu siin üldse asjasse. Ja kolmas on ikkagi see, et ettepanek eelkõige oli kogu meie saali helisüsteemi ümberkorraldamine nii, et iga viimane kui rahvasaadik oleks pingutusteta võimeline jälgima seda, mida saali eesotsas, olgu siis infotunnis või kõnepuldis, räägitakse. See on probleem. See ei ole ainult minu probleem, see on väga paljude, eriti siin tagapool istuvate inimeste probleem, nii et ma palun juhatusel see teema päevakorda võtta.
Tänan! Jüri Jaanson, palun!
Ma saan aru, et sealt tagantpoolt ei ole võib-olla hästi kuulda.
Härrased – Jüri, vabandust korraks –, härrastel keskringis, jälle on tekkinud sumin. Härra Sester, härra Michal, härra Ligi, kas ma tohin paluda teie tähelepanu kuulamaks Jüri Jaansonit? Jüri, ole hea!
Jaa, ma võin kõvemini ka rääkida, kui vaja. Aga ilmselt see sumin – noh, ma ei tea, miks ta seal on. Aga ühesõnaga, ma olen nõus sellega, et seal taga ilmselt seda suminat kostab liigselt ja saadikud kuulevad halvasti. Aga ma tahtsin lihtsalt tähelepanu juhtida sellele, et enne kui helisüsteemi vahetada, siis juba praegu on võimalik või transkribeeritakse siin saalis kõneldavat ka tekstiliselt ja automaatselt, nii et seda on võimalik igalühel oma arvutist näha. Seda võiks saadikutele meenutada, see aitab kaasa.
Aga enamus siiski algab sellest, et me oleme viisakad ja lugupidavad kõnepidaja suhtes. Siis me kuuleme päris hästi, ma pakun. Urmas Reinsalu tuleb ja tõestab seda kohe, kas me saame teda kuulda või mitte. Härra Reinsalu!
Räägime asjast. 23 Riigikogu liikme nimel annan üle Riigikogu avalduse eelnõu "Eesmärk 55" kliimapaketi läbirääkimistel Eesti rahvuslike huvide kohta. Eesti Vabariigi valitsuse positsioonid, mille ilma sisulise aruteluta kinnitas esmaspäeval Eesti Euroopa Liidu asjade komisjon, ei vasta algatajate hinnangul Eesti rahvuslikele huvidele. Puudub sisuline analüüs mõjude kohta. Need ettepanekud ei ole meie ettevõtluse, tarbijate, koduomanike ja kogu majanduse konkurentsivõime eest seisvad. Tegemist on ülisuure ühiskondliku ja sotsiaal-majandusliku tähendusega algatusega, mis puudutab Euroopa Komisjoni algatatud paketti, seetõttu on parlamentaarsest põhimõttest lähtudes oluline, et neid küsimusi arutab rahvaesindus ja annab oma selge positsiooni selle kohta, millised peavad Eesti huvide eest seisvad seisukohad olema. Euroopa Liidu kliimapaketis rahvuslike huvide toetusrühm kohtus ka väga paljude erinevate huviorganisatsioonidega. See mure ja see sõnum on ühemõtteline: valitsus nendes kinnitatud positsioonides ei seisa Eesti huvide eest piisavalt ja arusaama huviorganisatsioonidel, meie ettevõtlusorganisatsioonidel, mis tegelikult nii valitsuse positsioonide järgselt kui ka Euroopa Komisjoni esitatud ettepaneku realiseerimise puhul tegelikult juhtuma hakkab, ei ole. Jõudu meile kõigile selle ettepaneku menetlemisel! Aitäh!
Nii. Paistab, et rohkem kõnesoove ei ole. Järelikult on üks eelnõu ja kaks arupärimist vastu võetud. Ja loomulikult juhatus otsustab nende edasise menetlemise vastavalt kodu- ja töökorra seadusele. Nüüd viime läbi kohaloleku kontrolli. Palun!
Kohale registreerus 74 Riigikogu liiget.
Ja nüüd väike päevakorra täpsustus. Nimelt, eile jäi meil pooleli looduskaitseseaduse ja sellega seotud seaduste muutmise seaduse eelnõu (483 SE). Algatajad vastasid küsimustele elik Heiki Kranich on oodatud taas kõnetooli. Ja küsimuste esitamiseks oli eile viimasena registreerunud Tarmo Kruusimäe. Läbirääkimistele oli registreerunud Jevgeni Ossinovski. Nii et kui Jevgeni on olemas, siis ta peab sellega arvestama, kui ei ole, siis on sotsidel vaja leida uus esineja. Härra Kranich, palun! Jaa, härra Kruusimäe, teie küsimus, palun!
Suur tänu, hea aseesimees! Hea ettekandja! Ka mina leian, et seadused aja jooksul jäävad jalgu ja oleks vaja parlamentaarset arutelu. Üleeile või eile fraktsioonis öeldes te arvasite, et see emotsioonide pealt tekkinud müra, mis praegusel hetkel on, et see teid ei kõiguta. Aga see müra, on ju näha nüüd, praegusel hetkel, ikkagi natukene mingil määral esitajatel ridu seal tõmbab juba koomale. Ja mu küsimus on see. Ma olen kindel, et teil on tegelikult ju koalitsioonil need hääled juba olemas, et ikkagi üks endine keskkonnaminister ja teine praegune keskkonnaminister on selle asja algatajad. Te olete mõjuvõimsad inimesed oma fraktsioonides. Seega, teil on see tugi juba olemas. Olen ma ise õigel teel?
Kahju küll, aga, härra Tarmo, sa ei ole õigel teel. Nagu sa tead, on see eelnõu esitatud nelja Riigikogu liikme poolt. Kuigi nad kuuluvad nelja erinevasse erakonda, siis tegemist ei ole erakondade, veel vähem koalitsiooni eelnõuga. Kui sa räägid sellest, et see ažiotaaž, mis selle eelnõu ümber on, sa ütlesid, et mind see ei mõjuta. Jah, ma julgen öelda, et etteheited, mis põhinevad valeväidetel, ja seda nad paraku enamasti on, mind tõepoolest ei kõiguta. Aga mul on kurb näha, et väga paljusid teisi see kõigutab. Sest väga paljud nii etteheidete tegijad kui ka nende etteheidete kuuljad või kuulajad ei ole tegelikult asja olemusse ega eelnõu sisusse süüvinud. Ja sellisel juhul lastakse ennast kõigutada ka sellisel – mis meil täna on, talv –, sellisel talvisel lõikaval tuulel, mis võib-olla puhul hoopistükkis valest suunast. See on, tsiteerides filmiklassikat, tänapäeva kurblik tõsiasi ja meil tuleb sellega arvestada.
Marika Tuus-Laul, palun!
Aitäh! Hea esineja! Me teame, et Eestimaa mitmekümned organisatsioonid, looduskaitse organisatsioonid, ja tuhanded eraisikud on vaid paari päevaga ühinenud pöördumisega Eestimaa randade ja kallaste kaitseks ja kutsuvad üles selle eelnõu vastu hääletama. Nad näevad, et selle eelnõuga plaanitakse ehituskeelu vööndi ulatust rannas ja siseveekogude kallastel suurel määral vähendada, mis tähendab pöördumatuid tagajärgi meie loodusele ja loomulikult ka inimeste liikumisele. Kas te ikkagi arvate, et omaniku õigused on eelkõige, ja alles siis tulevad nii-öelda rahva huvid, looduskaitse ja meie kõigi õigus Eestimaale? Aitäh!
Aitäh küsimuse eest! Kahjuks teie küsimus lähtub valedest eeldustest. Selge on see, et kui avalikes huvides on vaja mingi piirkond võtta kaitse alla, siis on olukord, kus avalik huvi kaalub väga selgelt üles erahuvi. Seda, mis looduskaitseseaduses oleks vaja tulevikus muuta, mis puudutab riigi ja eraomaniku suhteid, eriti valdkonnas, mis puudutab looduskaitset, seda on vaja täiendavalt reguleerida, et need suhted oleksid paigas. Sellest oli ka eile juttu. Mis puudutab selle seaduseelnõu eesmärki, millest tihtipeale minnakse mööda, on see, et tegelikult ju ei suurendata mitte eraomaniku õigusi, vaid otsustusõigust selle üle, kas, kuhu võib ehitada, läheb kesksest otsustamisest ehk Keskkonnaameti otsustamisest üle kohalikule omavalitsusele. Me oleme omavalitsusi küll sõnades kiitnud seda- ja teistpidi, aga kui me räägime reaalsest elust, siis tihtipeale sõidetakse neist lihtsalt üle. Ja selle eelnõu mittemenetlemine näitab ennekõike sügavat umbusku kohalike omavalitsuste vastu ehk siis täna põhiseaduslikul tasemel sätestatud riigi ülesehitusliku struktuuri vastu. Mina olen kindlalt seda meelt, et omavalitsusi tuleb rohkem usaldada, ja see eelnõu on üks samm selles suunas, et kohalikul omavalitsusel oleks rohkem õigusi. Siduda see nagu juba ette võimalusega, mida siin nagu traagiliselt tihtipeale väljendakse, et kohe ehitatakse kõik kohad täis, kohe rannajoon muutub ja nii edasi – see kõik ei vasta tõele. Ka tänase seaduse alusel on pooled Eesti rannad juba täis ehitatud ja tehtud seda täiesti legaalselt kas ministri või hilisemalt Keskkonnaameti poolt antud erilubade alusel. Nii et kogu see ažiotaaž seaduseelnõu ümber on, kuidas ma ütlen, illusoorne ja ei vasta tegelikule olukorrale. Nagu eile ka öeldud, täna kehtiv kord tegelikult randade kaitset ei taga, sellepärast et otsustajad on kõrgel ja kaugel. Tegelikult tuleks selle otsustamise mehhanismi muuta, et sedasama randade kaitset just nimelt kohalike kogukondade huvides juhtida, mitte teha seda puhtalt eemalt, niimoodi for fun.
Kalvi Kõva, palun!
Aitäh! Mul oli hoopis teine küsimus, aga sellest viimasest vastusest ajendatuna ma küsin healt eelnõu algatajalt niimoodi, et miks te siis valisite selle tee, et vaikimisi on see lubatud piir 20 meetrit ja kui kohalik omavalitsus arvab, et see peaks olema kaugemal, siis ta seda 20 meetri piiri peale ehitada ei luba. Miks te siis ei pannud otsustajaks, nagu te ütlete, et on täna kuskil kaugel, ministeeriumit või Keskkonnaamet? Miks te siis otsustajaks, et lubada lähemale ehitada, ei pannud kohalikku omavalitsust?
Vabandust, ma ei saanud küsimusest aru. Kas te võiksite korrata?
Teine küsimuse aeg on, Kalvi kordab seda teise küsimuse ajal. Hetkel saab sõna Paul Puustusmaa.
Aga sellisel juhul ma vastan ...
Nii nagu te aru saite.
Nii nagu ma aru sain. Et miks me ei kirjeldanud seaduses seda, et kohalik omavalitsustes võiks otsustada ka selle 20 meetri sees? Ei, ühesõnaga, 20 meetri sees kohalik omavalitsus otsustada ei saa. Kohalik omavalitsus saab otsustada alates sellest veekaitsevööndist maa poole. Ja see on selles seaduses otseselt kirjas, et seda saabki otsustada kohalik omavalitsus selles ulatuses, mida täna otsustab Keskkonnaamet. See tähendab otsustusõiguse kogukonnale lähemale toomist ja kohalike omavalitsuste õiguste suurendamist. See on selles seaduseelnõus otseselt kirjas. Kui ma midagi valesti mõistsin, siis äkki te saate täpsustada.
Paul Puustusmaa, palun!
Suur aitäh, austatud eesistuja! Hea Heiki! Sa ütlesid, et etteheited, tehtavad etteheited sind ei kõiguta. Samas me teame, et paljusid teisi, ja seda sa ka möönad, et paljusid teisi siin viibivaid saadikuid kui ka tegelikult avalikkust ikkagi need etteheited kõigutavad. Seetõttu ma küsin: milline on sinu arvates kõige raskem või raskemad, eksitavamad, võib-olla valelikumad etteheited, mida selle eelnõu kohta siis avalikkusele esitatakse?
Aitäh! Täpsustuseks: ma ei öelnud, et mind etteheited ei kõiguta. Etteheited, mis põhinevad tegelikkusel, mis vastavad tõele, on alati läbikaalumist väärt. Ja kui sa soovid seda niimoodi tõlgendada, siis need kõigutavad mind, iseküsimus, kui palju ma kõigun, kas ettevõte on põhjendatud või mittepõhjendatud. Aga tihtipeale on tänased etteheited just põhinemas valeväidetel. Ja kui sa ütlesid, et ma peaksin neid loetlema, siis ma loetlesin neid eile, olen valmis neid ka täna loetlema. Esiteks ... Oh jumal, neid on nii mitu. Kõigepealt see, et rahval keelatakse randa pääs. Vale. Selle seaduse seletuskirjas on selgelt öeldud: kallasraja regulatsioon ei muutu. Ja see, mis on täna seotud probleemidega seoses kallasrajaga, on tulenenud sellest, et juba täna kehtiva seaduse alusel lihtsalt Keskkonnaamet ei täida talle antud õigusi või ei kasuta talle antud õigusi, selleks et tagada ligipääs kallasrajale. See ei ole selle eelnõu teema. Teine teema: rannad ehitatakse kohe täis ja rannajoon muutub dramaatiliselt. No andke andeks, ütleks ma selle peale. Antud eelnõu ei tee mitte midagi muud, kui ta annab otsustusõiguse edasi kohalikule omavalitsusele ja see sõltub kohaliku omavalitsuse otsusest, kas kedagi lubatakse ehitada lähemale, Saaremaal näiteks kui 200 meetrit, ja kui see on 180 meetrit, siis nimetada seda dramaatiliseks randade täisehitamiseks oleks nagu selge liialdus. Pealekauba olen ma täiesti kindel, et kohalikes omavalitsustes on märkimisväärne ja silmatorkav osa otsustusprotsessist baseerumas tervel mõistusel. Ja seda, et nüüd kõik omavalitsused tormavad nüüd randu täis ehitama, ka seal, kus see ehitamine on täiesti ebamõistlik, ma ei näe, et suhtumine, mis oli ka Rahandusministeeriumi kirjas, et kohalikel omavalitsustel puudub kompetents, ja kõikide nende etteheitjate põhiline selline leitmotiiv, et kohalikud omavalitsused on nagu rumalad, ahned ja korruptiivsed, ma ei leia, et selline suhtumine oleks nagu põhjendatud. Lisaks on räägitud sellest, et kohe hakatakse rannast metsa raiuma, kohe hakatakse kaitsealasid kaotama, mida kõike veel. Väga palju rumalat, tõele mittevastavat juttu on see, mis neid inimesi, kes ei ole süvenenud selle eelnõu eesmärkidesse, kes ei ole selle eelnõu teksti ja seletuskirja läbi lugenud, viinud selleni, et inimesed tõepoolest kõiguvad, selle pärast ka öeldakse, et kohe tullakse ja tehakse midagi väga palju kurja. Ma ei tea, ma ei tea, süüakse lapsed ära või mida iganes. Siis inimesel tekib hirm, tõepoolest. Ja lihtsam on reageerida kohe ja igaks juhuks nagu vastu. Olla millegi vastu on ju maru lihtne, selle asemel et võtta kätte neli lehekülge teksti, läbi lugeda, ja issand jumal, sealjuures veel ka ajutegevust kasutada. Nii et väga palju ebatäpsust ja kahjuks ka otsest valet on selle eelnõu kritiseerimisel olnud abiks, selleks et tekitada selline emotsionaalne mull, mis, hea Paul, kindlasti on ka sind kõigutanud.
Heidy Purga, palun!
Suur tänu, lugupeetud Riigikogu aseesimees! Hea Heiki! Üks problemaatiline koht selles eelnõus on kohaliku omavalitsuse osa. Nimelt, te olete eelnõu algatajatena öelnud, et see eelnõu või see seadusemuudatus annaks kohalikele omavalitsustele otsustusõigust juurde, võimaldades ehituskeeluvööndi ulatust soovi korral suurendada. Aga siis öeldakse vastasleeri poolt, et tegelikkuses see nii ei ole, et kohalikul omavalitsusel on ka praegu õigus läbi planeeringute ja ehituskeeluvööndi ulatust suurendada ja vähendada. Kuidas te seda kommenteerite? Kuspool see õigus on või kust see konflikt tuleneb?
Aitäh! Õigus, nagu tavaliselt, on vahepeal. Kohalikul omavalitsusel võib olla väga palju head tahet planeeringuga näiteks ehituskeeluvööndit vähendada, mis iganes, aga tal ei ole täna otsustusõigust. Täna on see otsustusõigus Keskkonnaametil. Kohalik omavalitsus võib kulutada nii igasugu uuringute kui planeeringute koostamise peale nii palju kui ta tahab, aga Keskkonnaametist tuleb lihtsalt ei. Siis on see raha raisatud ja kohalik omavalitsus võib teha kükke või kätekõverdusi, mitte midagi ei juhtu ja kõik jääb nii, nagu on. Nii et tõde on vahepeal. Kohalikul omavalitsusel on initsiatiiviõigus, aga tal ei ole otsustusõigust. See eelnõu annaks talle alates veekaitsevööndist selle otsustusõiguse just nimelt ka kaalutlusõiguse, sellepärast et nagu ka eile oli jutuks, Eestis on randu väga mitmesuguseid ja on selliseid randu, kus võib-olla ehitamine ei ole praktiline mitte ainult 100, 200, aga võib-olla ka 300 kuni 400 meetri peal. On selliseid randu, kus puhtalt kohaliku kogukonna huvides on see, et sinna ei ehitataks. Ja kui keegi marsib valda sisse, tal on ühel või teisel moel saavutatud siis Keskkonnaametist luba sinna ehitada, siis vallal ei jää mitte midagi muud üle, kui käsi laiutada. Ja see inimene ehitab, kas vald seda tahab või mitte, kui Keskkonnaameti luba on olemas. See on vale lähenemine, otsustuskoht on vale koha peal. See peaks olema kohalikus omavalitsuses.
Marko Torm, palun!
Hea eesistuja! Lugupeetud ettekandja! Kui mingisugune eelnõu tõestab hästi seda, et argumentidega emotsioonide vastu on keeruline saada, siis seda see eelnõu kindlasti teeb. Vaadates ka meedias tegelikult osasid huvitatud omavalitsusi, keda see seaduseelnõu võiks puudutada, tundub mulle, et me oleme umbes tagasi samas olukorras, nagu olime omal ajal haldusreformiga, kus omavalitsused väga tahtsid otsustusõigust ja keskvalitsus neile ka siis ühinemise korral selle õiguse andis, ise määrata, kellega ja millistel tingimustel. Aga kui kätte jõudis aeg hakata kokku leppima valla nimes, sümboolika ja eeskätt valla keskuses, siis kokku leppida tihtipeale ei suudetud ja taheti, et keskvalitsus ütleks, kellega ja mismoodi. Siin ka natuke nagu see paradigma jookseb läbi. Aga küsimus on pigem sedapsi: kui see eelnõu peaks esimese lugemise läbima, siis milliseid kompromisse ja võib-olla ka täiendusi eelnõu puhul ette näete?
Aitäh! Esimene, võib-olla juba hädavajalik muudatus on see, et tegelikult tuleks sellisel juhul selle eelnõu puhul täpsustada teatavat terminoloogiat, mis täna on täpselt samasisuliste punktide puhul looduskaitseseaduses ja veeseaduses erinevad. Ma olen siin näite toonud: üleujutusala ja üleujutusohtlik ala. Teine teema on see, et täna on veeseaduses veekaitsevöönd 20 meetrit ja ehituskeelu vöönd taandatakse selle veekaitsevööndi tasemele. Ma pean täiesti mõistlikuks ettepanekut, et seesama veekaitsevöönd tegelikult, 20 meetrit mererannast, ei pruugi olla piisav. Ma usun, et võimalik, et selle veekaitsevööndi suurendamine, mis ühtlasi sisaldaks endas ka ehituskeeldu, võiks olla laiem. Ma üldse ei välista seda. Ja kui me räägime sellestsamast HELCOM-i kokkuleppest, mis on ennekõike suunatud merekaitsele, siis ka selle HELCOM-i kokkuleppe kontekstis võiks veekaitsevööndi suurendamine olla oluline, ja seda mitte ainult mererannal. Ma ei välista seda teemat ka näiteks jõgede kallastel, sellepärast et Läänemerre üks olulisi mõjureid reostuse seisukohast on just nimelt põllumajandusreostus. Ja põllumajandusreostus ei jookse meile teps mitte otse merre, vaid selleks on meil vaja jõgesid, järvesid ja teisi siseveekogusid, kus kaudu see lämmastiku ja fosforireostus peaasjalikult Läänemerre jõuab. Kindlasti on teisi võimalikke arutelupunkte, just nimelt see, mis puudutab näiteks rannatüüpe. Sest nagu ma siin olene kirjeldanud, Eestis on väga mitut tüüpi randasid. Ja võimalik teatud randade puhul võiks, kui need on defineeritud ... See on jälle omaette teema, sest täna näiteks on veeseaduse järgi üleujutusala või üleujutusohtliku ala piiri määramine keskkonnaministri pädevuses, kohati on ta seda teinud, kohati ei ole. Seal, kus ta seda teinud ei ole, lähtutakse seaduse järgi veekogu piirist eemal asuva ühe meetri kõrgusest samakõrgusjoonest. Võib-olla erinevate randade puhul võib olla selle samakõrgusjoone teema samamoodi arutluse all. Võib-olla üleujutusohtliku ala puhul me räägime mitte ühest meetrist, vaid pooleteisest või kahest meetrist. Võimalik. On randu, eriti Lõuna-Saaremaal, Läänemaal, ka Pärnu kandis, kus vesi võib tõusta kõrgemale kui see üks meeter. Võimalik. See on arutelu koht. Aga selleks, et arutada, peab arutelu algama. Üks teema, mis on läbi kõlanud, on see, et kui me räägime kallasrajast 10 meetrit, siis sellest on vähe. Võime ka seda arutada. Kui keegi soovib, et kallasrada oleks 10 meetri asemel 20 meetrit, siis minu meelest on see arutelu koht. Kuhu me välja jõuame? Mida see tegelikult tähendab? Kes sellisel juhul, kui tegemist on näiteks riigile kuuluvate maadega, tagab selle, et kinni kasvanud veekogude kallastel see kallasraja avatus siiski tagatakse? See ei ole niimoodi nipsust lahendatav asi. See on teema, kus kõik poolt- ja vastuargumendid tuleks läks läbi kaaluda, aga nagu ma ütlesin, selleks et jõuda mingisugusele kokkuleppele, tuleb alustada kaalumist. Kui me selle lihtsalt eemale lükkame, ütleme, et oi, jumal, me ei taha sellega tegeleda, siis probleemid jäävad. Kui me täna vaatame Eesti randu ja kaldeid, kui me lähtume ka nendest probleemidest, mis on otseselt seotud inimeste vaba liikumise ja looduskaitsega, siis need probleemid on. Nad ei kao mitte kusagile, kui meie siin pea liiva alla – või kui liiva ei ole võtta, siis näiteks siia laua alla – peidame. See on meie vastutus, selliseid probleeme lahendada. Ja kui me need probleemid lihtsalt kõrvale lükkame, siis me oleme halba tööd teinud. Aga kokkulepped tuleb leida, see on kindel.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Hea ettekandja! Mina olen ka selle poolt, et ajale jalgu jäänud seadused tulevad üle vaadata. Küll aga ma ütlen, et minul on väheke rohkem usku Keskkonnaametisse, kuigi teie võib-olla teate seda asutust vähe rohkem. Aga mul puudub absoluutselt usk Tallinna linna. Põlise tallinlasena on mul Tallinna Linnavalitsuse ja linnavolikogu suhtes, no ikka linnavalitsuse pigem, usalduskrediit juba ammu otsa saanud ja ma arvan, et ka enamus võib-olla teistel inimestel tänu sellele, et kui kümme aastat tagasi siis tuli see võimalus, et Riigikontroll saab suurematele omavalitsustele teha järelevalvet. Ma küsiksin seda, et hirme maha võtta ja inimesed teaksid, komisjon saab ju iga hetk jätta selle kuskile lauasahtlisse, kus arutelu arutatakse või siis ka katkestada ju teise lugemise.
Kõigepealt peab eelnõu läbima esimese lugemise, siis saab seda teemat arutada, siis jõuab ta teisele lugemisele. Kui kaugele me sellisel juhul oleme jõudnud, ma ei välista, et ka teist lugemist tuleks katkestada. Aga ühes küsimuses ma ei tahaks nõus olla. Te taandate kogu selle teema enda umbusule Tallinna linnavalitsemise suhtes. Ma olen küll Tallinna elanik, aga peab tunnistama, et mul nagu Tallinna linnavõimuga vahetuid kokkupuuteid väga palju ei ole ja seetõttu ei oska ma olla ei teie poolt ega vastu selles teie Tallinna linna puudutavas umbusu küsimuses. Aga mul on väga selge usk sellesse, et näiteks Haapsalu, Pärnu, Tartu ja väga paljude teiste kohalike omavalitsuste juhtimise puhul ei ole põhjust seda laadi hirmu tunda, mida teie tunnete Tallinnas.
Anti Poolamets, palun!
Aitäh, juhataja! Lugupeetud ettekandja! Meil on ikkagi tõsine probleem omavalitsustes korruptsiooniving, mis ikka ja jälle lõkkele lööb. Need tukid löövad lõkkele ja levitavad õudsat korruptsioonilõhna. Tihtipeale istuvad KOV-ides ettevõtjad, kelle käpikuks on pool volikogu, ja suruvad oma tahte ikka läbi, ja kes üldse aktiveeruvad ainult siis, kui nende huvid on mängus. No võtame Rakvere näite. Isamaa ja Keskerakonnal lahkel loal istus abilinnapea kohal korruptsioonis süüdi mõistetud persoon. No mida siis sealt oodata, eks ole? Ainult seda, et ühel hetkel korruptsiooniving jälle üles. See tolerants KOV-ides on tihtipeale korruptsiooni suhtes väga madal ja midagi tõsist ei toimu, vaid käsi peseb kätt, ja lõpuks on ikkagi nii, et kellegi huvides ehitatakse need rannad täis. Kuidas seda olukorda lahendada?
Punkt üks, kahjuks käis teie küsimuses läbi jälle see, et ehitatakse rannad täis. Ma ei ole üldse kindel, et omavalitsustes seda laadi igatsust – ilmtingimata kogu oma kodune ja kogukondlik keskkond ümber kujundada – üldse olemas on. Mis puudutab korruptsiooni ühes või teises omavalitsuses, siis siinkohal ei ole mina see inimene, kes oskaks sel teemal kommenteerida. Siin oli umbusku Tallinna linna suhtes, teie ilmutate umbusku Rakvere linna suhtes. Jällegi, paraku tõesti ainult 100 kilomeetrit Tallinnast, aga informatsiooni selle kohta, missugused on probleemid Rakvere linnas, mina siin teiega kahjuks jagada ei saa, sellepärast et ma ei ole sellest, mis Rakveres toimub, piisavalt teadlik. Kindlasti on siin inimesi, kes oskavad Rakvere linna olukorra kohta rohkem öelda. Aga jällegi, tulles tagasi selle juurde, me peaksime siiski lähtuma sellest, et õigus otsustada on sellel tasemel, kus see on mõistlik. Ja kui keegi rikub häid tavasid, põhimõtteid, mis on väärt järgimist, või seadust, siis selle jaoks on meil seadusandlus – ja hoopis teine, mitte looduskaitset puudutav seadusandlus, vaid tihtipeale kriminaalõigust puudutav seadusandlus, mis sellised inimesed loodetavasti vastutusele võtab ja neile ka vastavalt teenitule mõõdab. Võtta mõni negatiivne näide kõige selle juures aluseks, et kujundada kogu riiki, minu arvates ei vii meid edasi. See oleks umbes sama hea, kui me vaatame ühte või teist asja, mis on juhtunud, ja juhtunud on Eesti Vabariigis üle 30 aasta jooksul üht koma teist. Me ei saa lähtuda ainult sellest, mis on negatiivne, vaid peame lähtuma ka sellest, mis on positiivne. Me ei saa riiki juhtida nii, et me vaatame ainult tahavaatepeeglisse. Niimoodi riiki juhtides võime vastu puud sõita. Selleks, et riiki juhtida, tuleb vaadata ennekõike ette. See, mis on tahavaatepeeglis, tuleb kindlasti meelde jätta, sellest tuleb kindlasti õppida. Aga edasi viib meid ettepoole vaatamine, mitte ainult minevikku kinnijäämine. Mina usaldaksin kohalikke omavalitsusi ja üksikute näidete peale suurt maja ehitada ei prooviks.
Kalvi Kõva, palun!
Aitüma! Hea Heiki! Ma proovin nüüd teisest nurgast. Ma püüan aru saada, miks te seda seadust teete. Et sinna randa saaks ehitada paadikuuri, silda – seda luba ei pea küsima kuskilt kaugelt Keskkonnaametist või ministeeriumist, vaid seda saaks kohalik omavalitsus ise otsustada. Nüüd, võtame tänase seaduse lähtepositsiooni, et ehituskeeluvöönd on 200 meetrit. Kas te algatajatena kaalusite ka seda varianti, mitte et me nihutame selle ehituskeeluvööndi alla 20 peale, vaid lähtepositsioon jääb samaks, aga selle loa andmisel tuleb suurem õigus kohalikule omavalitsusele, et kas ta tohib seda sinna ehitada lähemale või mitte, mitte ei küsita seda Keskkonnaametist või ministeeriumidest, aga teatud rajatiste puhul on see otsustusõigus rohkem kohalike omavalitsuste käes, aga ehituskeeluvöönd on ikka 200 meetrit vaikimisi või kirjutatud seadusesse?
Aitäh! Küsimus sedapuhku äärmiselt arusaadav. Siin tuleb vaadata erinevaid seadusi koosmõjus. Juba täna väljastab projekteerimistingimused vastavalt ehitusseadustikule kohalik omavalitsus. Ehitusloa annab samamoodi kohalik omavalitsus. Ta ei saa seda teha puhtalt seetõttu sellessamas 200 meetri vööndis, et sellele peab olema ka Keskkonnaameti heakskiit. Juhul kui me taandame sellesama ehituskeeluvööndi veekaitsevööndi tasemele, siis tegelikult kaob ära see Keskkonnaameti heakskiidu vajadus juhul, kui kohalik omavalitsus on selles otsuses kindel. Siis nimetada seda veel eraldi ehituskeeluvööndiks oleks selline puhas mimikri, sest sisuliselt on ka täna ülejäänud kohaliku omavalitsuse territooriumil seesama otsustusõigus kohalikul omavalitsusel. Lihtsalt kohaliku omavalitsuse õigust laiendatakse. Ja sätestada seal veel eraldi mingisugust vööndit või mida iganes – see oleks teesklus, sellel ei oleks sisu. Aga põhimõtteliselt oleks seesama, mida te oma küsimuses ette panite. Jah, sellelsamal alal kohalike omavalitsuste õigused suurenevad, lihtsalt seda ei pea enam nimetama ehituskeeluvööndks. Ehituskeeluvööndi sisu sellisel juhul lihtsalt kaob ja see taandub sellesama veekaitsevööndi piiri peale. Aga nagu ma ütlesin, kui lai see veekaitsevöönd on, mida veeseaduses määratakse, see võiks olla arutelu objekt.
Valdo Randpere, palun!
Lugupeetud ettekandja! Hea koosoleku juhataja! Mul on selline küsimus, et võib-olla, kuna see debatt siin on väga pikaks läinud, et võib-olla seda on juba küsitud, ma tunnistan ausalt, ma ei ole kogu läbirääkimisi või kogu ettekannet põhjalikult jälginud. Aga tahaks küsida, kas sa selle eelnõu ettevalmistamise käigus vaatasid ka mingit rahvusvahelist kogemust, võib-olla siin naabrite juurest põhjamaa, põhja poolt, soomlased, rootslased. Kuidas nemad on lahendanud? Ma saan aru, et neil on teistsugune kallas, seal graniit ja värgid, ja võib-olla ei pea kartma seda, et kallas ära uhutakse. Neil võib olla teistmoodi natukene see lahendatud. Aga sellegipoolest, et ka seda meeles pidades, on sul mingi rahvusvaheline võrdlus või me leiutame tõesti neid regulatsioone täiesti omapäi?
Me ei leiuta mitte midagi omapäi. Ja tõenäoliselt, kuna ma eeldan, et meri ei ole sulle võõras, siis sa oled meritsi jõudnud ka Soome ja Rootsi ja Rootsi peaks olema sulle ju ka teistpidi tuttav, et seda, mismoodi on väljakujunenud praktika nendes riikides, seda me oleme ju näinud. Ja rääkida sellest, et soomlased ja rootslased, kes praktiliselt jalad vette on mitmeid oma maju ja suvilaid ehitanud, on kuidagi teistsugused, kui seda on eestlased, et eestlased on ühed erakordsed risustajad ja nende esimene eesmärk on otsekohe hakata Läänemerd reostama – ma arvan, et sellisel suhtumisel ei ole põhjust. Lähtume praktikast ja praktika on seal niisugune ja ma ei näe põhjust, miks meie praktika ei võiks olla mõistuspärastes piirkondades nende omaga sarnane. Me ju seame neid endale eeskujuks väga paljuski, lähtume siis sellest, õpime nende käest.
Kristina Šmigun-Vähi, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Lugupeetud ettekandja! Minu küsimus on sihuke pehmepoolsem, aga ka riigi vaatest on see väga oluline. Kui vaadata viimaseid uuringuid, OECD uuringut, millele ma tuginen, siis seal on öeldud, et Soomes elavad inimesed on maailma õnnelikumad. Kui me vaatame Soomet, siis kuidagi alati on hästi nunnu seal sõita ja mõelda, et kui armas, kõik mökki"d on nii vee ääres. Kas tõesti võib-olla see üks põhjus, et inimesed on õnnelikud?Teie kui eelnõu algataja, kuidas võiks see eelnõu mõjutada Eesti inimeste õnnelikkust?
Aitäh! Vaat see oli nüüd paras pähkel. Mina ei oska öelda täpselt seda, mis teeb inimese õnnelikuks. Ma tean, mis teeb mind õnnelikuks. Ütleme, et mere ääres maja omamine ei tee mind õnnelikumaks ega õnnetumaks, seda enam, et seda mul ei ole. Ei ole plaanis kah. Aga tõenäoliselt võib olla sellise heaolu ja õnneliku tunde üheks – ma ei tea, kui suureks, aga kindlasti üheks – komponendiks see, et riik ei tule torkima, õpetama, karistama ega oma nina absoluutselt igale poole toppima ning usaldab oma kodanikke rohkem. Mulle tundub, et Eesti riik on selle 30 aasta jooksul oma arengu käigus järjest rohkem hakanud kaotama usaldust oma kodanike vastu. Seesama diskussioon näitab seda, et me ei usalda kohalikke omavalitsusi, me ei usalda inimesi. Ja kui riik oma kodanikke ei usalda, siis see on väga halb märk. Kui riik rohkem usaldab, siis ma arvan, et see on väga oluline alus sellele, et inimesed saaksid ennast selles riigis õnnelikuna tunda.
Signe Kivi, palun!
Suur aitäh, lugupeetud Riigikogu aseesimees! Austatud ettekandja! Seda küsimust on nii või teisiti palju esitatud, aga äkki kordame üle. Eelnõu algatasid ja esitasid neli Riigikogu liiget erinevatest fraktsioonidest, mis näitab, et mitte ainult huvi, aga ka vajadus midagi muuta oli olemas. Samas, vastuseis on väga suur ja seega küsin, kas ei olnud plaanis haarata Riigikogust rohkem toetajaid. Ja teine: kas sa oled ise Eestimaa randadel kõndinud ja jäänud järsku seisma, sest ees on tara või kraav või kuri koer ja sa ei saa enam edasi? Juba täna, juba tänase seaduse valguses. Sellised kaks küsimust.
Aitäh! Alustame tagant otsast. Olen kõndinud jah, olen näinud jah. Minu esimene kokkupõrge sellise brutaalkäsitlusega toimus Põhja-Eesti rannikul, kuhu oli ehitanud ilma igasuguse loata maja tuntud vandeadvokaat Viktor Kaasik, kelle maja juures tema krundi piiril oli silt "Kallasrada 10 meetrit, ettevaatust, kuri koer!". Äge, eks ole? Ma muidugi jalutasin sealt läbi. Kurja koera ma ei näinud. Aga mulle millegipärast tundub, et ega sel koeral ei oleks ka käpp hästi käinud, kui ta oleks tulnud meid seal tülitama. Aga koer oli ilmselt nutikas ja ei tulnud. Ma olen ka varem rääkinud selle kohta, see oli minu meelest aastal 2002, kui tolleaegse Keskkonnainspektsiooni inimestega me sõitsime, ma ei sõitnud küll kogu seda reisi kaasa, aga märkimisväärne osa sellest sõideti läbi kogu Mandri-Eesti Läänemere rannik. Ja sedalaadi rikkumised täheldati üles ja suur osa neist, ma nüüd tõepoolest statistikat ei oska teile peast öelda, aga igatahes plaan oli, et kõik need, mis leiti, kõik need asjad likvideeritakse. Paraku on selliseid rikkumise juhtumeid äärmiselt palju. Ma ühest küljest üritan mõista Keskkonnaametit, kuna iga selline rikkumine just nagu eraldi võetuna ei ole ju kes teab mis maailmarevolutsioon ja panustada sinna ressurssi ja minna seda kõike lammutama, see on, vabandage väljendust, töö. Ja seda tööd kahjuks Eesti randadel tuleks teha üsna palju. Ma väga loodan, et siis, kui igasuguste lubade andmise koormus Keskkonnaametile väheneb, siis on neil rohkem ressurssi tegeleda olemasolevate rikkumistega, sest ka olemasolev seadus tegelikult kahetsusväärsel kombel ei ole viinud selleni, et kõik need seaduse nõuded oleksid täidetud. On neid, kes täiesti nahaalselt ka kehtivat seadust rikuvad ja kohalik omavalitsus täna on selle kõige juures pigem kõrvaltvaataja. Selle eelnõuga kasvaks kohaliku omavalitsuse vastutus ka nende rannaalade haldamise juures ja läbi kohalike omavalitsuste ja kohalike inimeste tunnetus, et see on nende omavalitsus, otsuseid tehakse siin. Mitte see, mis oleks ju ... Väga tihtipeale on nagu tavaline, kus vastuseks on see, et ma ju teeks, ma ju toetan, aga no nemad. No-ju-nemad suhtumine on see, mis tihtipeale kodanikuinitsiatiivi vähendab. Kirjutada alla mingile petitsioonile on äge. Teha igapäevast tööd, selleks et see rand tõepoolest puhas oleks, on teine asi. See on päris töö. See eelnõu aitab seda tööd teha.
Aivar Kokk, palun!
Hea juhataja! Austatud ettekandja! Kui mingi eelnõuga Riigikogu ette tullakse ja sinna allkirju pannakse, siis tavaliselt on ju eesmärk Eestimaa inimestele midagi head teha, majandusolukorda parandada ja toetada ettevõtlust. Kas sa oskad öelda, kui sa selle eelnõu ideega välja käisid ja sinna kolm peale sinu veel Riigikogu liiget allkirja kirjutasid, et kas see mõte oli enne olemas, kas oli mingi situatsioon, mida oli vaja parandada, või mis oli see põhjus, mis on see eesmärk sellel eelnõul?
Aitäh! Nüüd võiks ju peaaegu et laulu lahti lasta, et ei, see mõte pole uus. Ja see mõte on minus elanud sellest ajast, kui ma olin keskkonnaminister ja sellestsamast, võib-olla 2002. aastal nähtust, mis Eesti rannikul tegelikult sünnib. Tollel ajal valitses veelgi absurdsem regulatsioon, nimelt andis ehituskeeluvööndisse ehitamise lubasid vahetult minister. See oli veel jaburam. Minister ainuisikuliselt sai otsustada, kas Jüri või Jaan saab ehitada kaldale lähemale või mitte. Kogu see tolleaegne regulatsioon tundus mulle jabur, aga ma olen siin eile puldis ka vabandanud, et tol hetkel ei olnud see teps mitte prioriteet number üks minu jaoks. Ma jätsin selle meelde ja pärast siin peaaegu 20-aastast eemalolekut siia tagasi tulles märkan ma, et kõik on täpselt samamoodi. Mitte midagi ei ole muutunud. Ja loomulikult arutasin seda ka oma kolleegidega keskkonnakomisjonist. Ja see eelnõu ei ole mitte nii-öelda minu sünnitis, vaid see on pigem kollektiivse arutelu tagajärg. Ja paremaks muudab see siin juba palju räägitud teemal see, et otsustamisõigus, mis minu koduküla rannal ja mis minu koduvalla territooriumil toimub, et selle otsustaja on tõepoolest inimene, kellele ma kohalikel valimistel oma hääle annan, mitte see, et keegi kuskil eemal ja kaugel, keda muideks isegi ei valita ja kellel ei ole valijate ees mitte mingit vastutust, seda otsustab see inimene. See eelnõu toob kogu otsustusprotsessi inimesele lähemale, muudab arusaadavamaks. Ja see on selle eelnõu kõige suurem eelis.
Jüri Jaanson, palun!
Suur tänu, austatud istungi juhataja! Hea ettekandja! See on väga hea, et see eelnõu on ühiskonnas väga terava diskussiooni uuesti päevakorda toonud. Seda tuleb ainult tervitada, saab asju jälle korralikult lahti rääkida ja saab ka probleemidele tähelepanu juhtida. Aga mis teie jutust silma hakkab praegu, on see, et te ütlete, et see on hea, kui otsustustasand tuuakse inimesele lähemale ehk kohaliku omavalitsuse tasandile. Jaa, täiesti nõus. Printsiibina on see tõesti hea. Aga põhimõtteliselt see vastutus, mis sellega kaasneb – siin päris paljud suure omavalitsuse kogemusega inimesed, kaasa arvatud siin saalis omavalitsuste juhid, pikaajalised juhid, on öelnud, et kohalikud omavalitsused ei ole siin selleks vastutuseks hästi valmis. Mida te sellest arvate? Kuidas te kommenteeriksite seda?
Kui tõepoolest on olemas omavalitsus, kes ütleb, et ta ei ole selleks valmis, ta ei taha sel teemal otsuseid teha – kahetsusväärne. Aga tal on sellest suurepärane väljapääs. Siis ta ei tee mitte midagi. Ja kui ta mitte midagi ei tee, siis mitte midagi ei muutu ja kõik jääb nii nagu täna, välja arvatud see, et see mitte midagi tegev kohalik omavalitsus – ma väga loodan, et tegemist on hüpoteetilise näitega ja et selliseid omavalitsusi meil Eestis ei ole – ei pea ka kartma seda, et talle astub uksest sisse keegi, kes on Keskkonnaametist saanud loa ehitada ehituskeeluvööndisse, ja kohalik omavalitsus on pandud lihtsalt fakti ette. Nii et ka nendele, kordan uuesti, hüpoteetilistele omavalitsustele, kes ei taha mitte midagi teha, isegi nende elu läheb kehvemaks.
Jüri Jaanson, teine küsimus, palun!
Jaa, jutu jätkuks: tõepoolest, seda võib võtta hüpoteetilisena või mitte, aga seda arvamust on väljendanud siiski suure kohaliku omavalitsuse juhtimise kogemusega inimesed. Ja inimese vaatest, tavalise inimese vaatest ta on ju, ütleme, kallasrajal kõndija. Kogu selle ehituskeeluvööndi ja looduskaitse seisukohast ei ole ju siin muud valikut, kui kas usaldada omavalitsust või usaldada riiki. See on see küsimus. Praegu on ehituskeeluvööndisse ehitamise otsustamine riigi pädevuses, Keskkonnaameti pädevuses. Kui seda teeks kohalik omavalitsus, kas ta teeks paremini või halvemini? Kas inimeste õigus kallasrajal käia oleks paremini kaitstud või mitte? Mida te arvate?
Siin on jälle sihuke peaaegu et filosoofiline küsimus. Küsimus on selles, missugust riiki me ehitame, missugusel tasemel võetakse vastu otsuseid: kas need võetakse vastu üksikisiku, omavalitsuse või riigi tasemel. Me keegi ilmselt ei vaidlusta, et välisjulgeoleku ja sisejulgeoleku teemal otsuseid tuleks vastu võtta riiklikul tasemel. Me tõenäoliselt ei vaidlusta seda, et väga palju otsuseid on mõistlik teha kohaliku omavalitsuse tasemel. Aga tihtipeale me kipume ära unustama selle, et väga palju asju siin riigis peaks põhinema üksikisiku tervel mõistusel. Ja üksikisiku õigused peaksid olema piiratud ainult siis, kui see on põhjendatud. Selle eelnõu fookus ei lähe nii laiaks ja me ei vaata asju nii palju. Selle eelnõu fookus keskendub ennekõike sellele, kas ehitamise lubamine on nagu riigi õigus või selle omavalitsuse territooriumil on see kohaliku taseme õigus. Mina olen veendunud, et see kuulub nende õiguste alla, mis võiks olla kohalikul tasemel otsustatud, ja seda väljaspool neid alasid, kus riigi huvides on kas kehtestatud kaitseala, määratud mingid kaitse-eeskirjad, on kehtestatud näiteks julgeolekulisel puhul mingisugused piirangud näiteks piirialadel või mis iganes. Need asjad, mis lähevad riiklikest huvidest väljapoole, need võiksid olla kohalike omavalitsuste otsustada. Ja muideks, kohaliku omavalitsuse tasemel võivad väga selgelt olla ka mitmed looduskaitselised otsused. Me oleme palju rääkinud RMK poolt täna defineeritud niinimetatud KAH-aladest ehk kõrgendatud avaliku huvi kaladest. Ja on meelde tuletatud seda, et seadusest on välja arvatud termin nimega "kaitsemetsad". Mina olen veendunud, et see "kaitsemetsade" termin tuleb taastada, ja see on üks looduskaitseline element, mis samuti peaks lähtuma kohaliku omavalitsuse initsiatiivist. Täpselt nii, nagu täna on looduskaitseseaduses kirjas ka see, et kohalik omavalitsus võib luua ka kohaliku tähtsusega kaitseala. Ma ei tea, et see praktika oleks väga lai, aga see on valdkond, kus kohalik omavalitsus peaks enda peale võtma rohkem. Sest paraku, kui me ei anna õigusi, ei saa tekkida kohalikel omavalitsustel ka kohustusi. Kohustus selle kõige eest vastutada saab tulla ainult siis, kui me oleme vastavad õigused kohalikele omavalitsustele andnud.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Hea ettekandja! Ma ei ole idealist, et ütelda, et üheski omavalitsuses ei võiks tulla mingeid probleeme, noh ka siis antud teema käsitlemisel. Aga kahetsusväärselt on kiputud ka siin saalis üsna tihti mõõtma kõikidele omavalitsustele niinimetatud kõige probleemsema omavalitsuse järgi ehk kõige madalama taseme järgi. Minu meelest on see karjuv ülekohus just edumeelsete omavalitsuste suhtes ja meenutab Vene sõjaväge, kus mõõdeti kõigile sellise keskmise taseme järgi, nii umbes kuuenda klassi tasemega. Et kas on nii ja kas me peaksime seda praktikat ka proovima muuta?
Selle praktika muutmine ei ole mitte kusagil mujal kui ainult meie endi peades. See on küll tõsi jah, et kui tekib mingisugune hulk, nii- või teistsugune, siis üritatakse leida mingit ühist nimetajat. Paraku sellistes olukordades võetakse aluseks madalaim ühine nimetaja. Päeva lõpuks toob see alla ka sellised paremad tulemused, sellepärast et kui sind käsitletakse kõige madalama võimaliku mõõdupuu järgi, siis kaob ära initsiatiiv, kaob ära ka eneseväärikus, kaob ära uhkus selle üle, mida sa oled teinud või teha võiksid. Sellepärast et kui sind võrreldakse pidevalt millegi sellisega, millest sa tahaksid ennast eemaldada, ja sulle öeldakse, et sa oled samasugune – no mida kuradit. See on meie peades ja meie peades peab selline suhtumine muutuma. Kui ei muutu, noh, kas me siis hakkame otsima siin saalis ka madalaimat ühist nimetajat? Väga vale tee.
Aivar Kokk, palun!
Hea juhataja! Austatud ettekandja! Loen seda eelnõu ja siin on kirjas, et kohalik omavalitsus, rohkemat lahti kirjutamata. Sa mainisid enne, et rahvas on valinud. Rahvas valib volikogu. Sama volikogu liikmed valivad vallavalitsuse. Enamus juhtudel omavalitsustest ehitusloa annab vallavalitsus, mitte volikogu.
Jaa, loomulikult.
Siin eelnõus ei ole ühtegi sõna räägitud sellest, et nendel juhtudel peaks need otsused tegema volikogu. Kui ta jääb vallavalitsuse pädevusse, siis enamus juhtudel volikogu liikmed ei tea sellest mitte midagi, heal juhul koalitsioonipartneritest keegi võib-olla teab. Opositsiooni omad heal juhul, kui nad viitsivad lugeda eelnõusid, mis vallavalitsuses pannakse, aga sõna sekka ei saa öelda. Kas ei oleks pidanud selles eelnõus olema ka selgelt, et kui me soovime rahvale lähemale tuua, siis need otsused tehakse ka kohalikus volikogus?
Huvitav mõttekäik. Kui see eelnõu jääb menetlusse, siis ma arvan, et seda laadi otsuste toomine volikogu tasemele võib olla täiesti kaalutav muudatusettepanek, sellepärast et tõepoolest see on otsus, mis puudutab kogu kohalikku kogukonda. Mina sellist lähenemist ilmselgelt ei välistaks. Kui aga sa ütled seda, et siin on kirjas ainult kohalik omavalitsus ja täna on otsustaja vallavalitsus ja nii edasi, siis me võime pärast selle arutelu lõppu arutleda põhiseaduse teemadel, kuidas põhiseadus defineerib kohalikku omavalitsust. Ja ega see vallavalitsus ka nagu jumalast antud ei ole, tema paneb paika siiski kohalik volikogu ja volikogu paneb paika valija. Nii et ma arvan, et korrelatsioon ka vallavalitsuse ja valija vahel paraku-paraku on siiski täiesti otsene. Aga tuua teatud otsuseid, tuua teatud otsused võib-olla rohkem nii-öelda laiem arutelu objektiks on muideks erakordselt hästi kooskõlas ka sellesama vahetevahel viidatud HELCOM-i lepinguga. Ka seal viidatakse sellele, et kohaliku arvamuse alusel saavad sellised otsused toimuda. Aitäh, hea mõte oli!
Rohkem küsimusi ei ole. Tänan!
Aitäh!
Jaa, palun! Nüüd on aeg kuulata keskkonnakomisjoni arvamust. Aseesimees Andres Metsoja, palun!
Suur tänu, lugupeetud istungi juhataja! Aitäh eelnõu ettekandjale Heikile! Head kolleegid! Jah, see eelnõu on algatatud 8. novembril ja nelja Riigikogu liikme poolt. Keskkonnakomisjoni jõudis ta menetlusse 11. jaanuaril käesoleval aastal. Sellel istungil olid kohal komisjoni liikmed Peeter Ernits, Kaido Höövelson, Heiki Kranich, Igor Kravtšenko, Lauri Läänemets asendas Jevgeni Ossinovskit, Natalia Malleus, Andres Metsoja ja Timo Suslov. Kutsutud oli ka Keskkonnaministeeriumi looduskaitseosakonna juhataja Taimo Aasma. Sellel istungil võeti vastu ka otsused, mille ma teile kohe ette loen. Teha ettepanek võtta eelnõu täiskogu päevakorda 25. jaanuaril. See otsus oli konsensuslik. Ja teiseks, teha ettepanek esimene lugemine lõpetada, poolt oli 5, vastu 2 ja erapooletuid 1. Juhtivkomisjoni esindajaks määrata mind, Andres Metsoja. Enne kui ma lähen komisjonis toimunud arutelu käsitluse ja tutvustuse juurde, pean ma õigeks kohe ära klaarida paar asja, mis on otseselt selle eelnõuga seotud ja millest siin saalis juba on räägitud. Üks väga oluline nüanss puudutab tegelikult 2000. aasta Saaremaa volikogu otsust, kus Saaremaa volikogu on teinud ettepaneku Vabariigi Valitsusele ja Riigikogule vähendada Saaremaal ehituskeeluvööndit 100 meetri peale. See on ametlikult olnud Saaremaa volikogu positsioon. Ja nagu me teame, on saartel ja Narva-Jõesuus just nimelt ehituskeelu piirang suurem ehk 200 meetrit. Lisaks kõigele on Riigikontroll viinud läbi auditi 2015. aastal kallasradade teemadel. Ma soovitan kõigil Riigikogu liikmetel seda lugeda ja vaadata selle pilguga, kas see radikaalne õigusruumi piirang, mis täna on kehtinud, on kuidagi aidanud kaasa selle avaliku huvi tagamisele. Kindlasti leiab sealt olulisi mõtteid. Ja kindlasti viitaks ka õiguskantslerile, sest õiguskantsler on omakorda rääkinud piirangust, mis on ka seotud ehituskeeluvööndiga. See puudutab üleujutusala. Debatt on käinud tegelikult selle üle, kas ehituskeeluvööndit ja üleujutusala, mis on korduv, peaks käsitlema eraldi, nii et üks lõpeb ja teine algab, või peaks neid käsitlema paralleelselt koos. See on ka minu arvates päris oluline. Enne, kui minna selle arutelu juurde komisjonis, tahan ma ikkagi ära rõhutada selle mineviku antud õigusruumi kujunemise kontekstis, et ranna- ja kaldapiirangud on võetud üle meil nõukogude aja perioodist, 1995 on see kantud põhimõtteliselt seadusandlusesse ja 1995–2004 kehtis ranna- ja kaldakaitseseadus, kus oli üheselt paigas, et tiheasustuses on ehituskeelu vöönd 50 meetrit ja hajaasustusega piirkondades on see 100 meetrit. Erandid olid saared ja Narva-Jõesuu juba mainitud 200-ga. Looduskaitseseadus – see, mille muutmisest me täna räägime, on kehtinud aastast 2004. Ja sinna on toodud juurde lisaks ehituskeeluvööndi piirangutele veel täiendavalt üleujutusalade piirang. Lisaks ühe meetri sama kõrguse joone mõiste. Olgu öeldud, et üleujutusala piir võib olla 20-st meetrist 200 meetrini ja kaugemalegi veel, mis lisandub ehituskeeluvööndile. Ja lisaks on toodud mõiste, et rannaga piirnevad metsaalad peavad jääma saest puutumata. Ehk tegelikult on ka palju neid juhuseid, kus ehituskeeluvööndist, üleujutusalast ja metsast saab kokku üks kooslus, kus tegelikult ei ole omanikul võimalik mitte midagi teha. Aga nüüd siis selle arutelu juurde komisjonis. Lugupeetud Heiki Kranich tegi juba üsna hea ülevaate ja keeruline on komisjoni arutelust eraldi midagi välja tuua, mis justkui komisjonis ei saanud käsitletud või eraldi rohkem sai käsitletud. Võib-olla on oluline välja tuua ikkagi see, et ka komisjonis sai korduvalt üle öeldud, et selle eelnõuga ei planeerita kuidagi kallasraja mõiste ümbersõnastamist või kallasraja kaotamist. Olgu öeldud, et selle randade täisehitamise kriitika ja justkui mõjuanalüüsi puudumise sõnastad Heiki Kranich nii: eelnõu esitajad näevad eelkõige ikkagi kohaliku omavalitsuse rolli suurenemist selliselt, et rannaalasid ei vaadata kui lapitekki või ainult kui looduskaitselist kooslust, mida täna ju tegelikult läbi Keskkonnaameti suuresti tehakse, Keskkonnaametil on kohustus vaadata looduskaitsealasid piiranguid, vaid me vägagi näeme, et kohalik omavalitsus kui kohaliku elu edendaja peab planeeringute tasemel vaatama tervikut. Ta peab vaatama juurdepääse, ta peab vaatama hoonestusalasid, kas need on mõistlik luua sellisesse kohta, mis see toob kaasa reovee kogumisele, mis see toob kaasa puurkaevude rajamisele, mis see toob kaasa võib-olla kogu selle haljastuskeskkonna muutmisele, kuni sinnamaani, kuidas tagada see kallasrada, et aeda ei oleks sees. Ehk selgitati täiendavalt seda, et üldplaneering peab olema see dokument või üldplaneeringu osaplaneering peab olema see dokument, millega mängitakse läbi need alad, kuhu saab hoonestust rajada. Olgu veel eraldi mainitud, et eelnõu esitajad ei kitsenda mitte kuidagi looduskaitselist tähendust ja tähtsust. See eelnõu ei puuduta mitte kuidagi looduskaitse piirangutega alasid. Seal on ja jääb valitsev mõju Keskkonnaametile, kes otsustab, mis nendel aladel on ja mis nendel aladel ei ole. Küll aga peaks muutuma see, et kui üldplaneeringuga mängitakse läbi hoonestusalad ja üldplaneering on volikogu taseme dokument, siis saab kaasa rääkida selles ka Keskkonnaamet. Ja ta saab anda oma hinnangu üldplaneeringule, järgmise astmena detailplaneeringule, ja seeläbi tegelikult tuleb tagada see instrument, et kohalik kogukond on kaasatud. Teine pool, mida ka kindlasti eelnõu esitajad kuidagi kahtluse alla ei sea, on veekaitse. Ehk tuleb kaitsta inimeste ja tuleb kaitsta vett. Mõlemal on omad lahendused. On ju võetud kasutusele üldplaneeringus neid sätteid, kus öeldakse, kui kõrge peab olema esimene korrus, et ei oleks ohtu inimese elukeskkonnale, elutingimustele ja elule, aga teistpidi ei saa kuidagi jätta tähelepanuta seda, et ka veekeskkonda tuleb kaitsta. Sellepärast me ei näe kuidagi, et veekaitsevöönd kui selline on ebaoluline. Yoko Alender küsis, millest tuleb siis võimalik negatiivne mõju looduskeskkonnale, mis on välja toodud seletuskirjas. Ta ütles veel, et tema hinnangul võib piirangute ulatus drastiliselt muutuda. Ta uuris, kuidas Läänemere keskkonna kaitse komisjoni HELCOM-i seisukohad ühtivad seaduseelnõu mõjudega. Heiki Kranich vastas, et kui vaadata HELCOM-i partnerriike, siis HELCOM-i soovitusi ei võeta arvesse. Ja väide, et seaduseelnõuga kavandatud tegevus on Läänemere kooselukeskkonnale suurim oht, on kindlasti vale. Ta mainis veel, et looduskaitseseaduses sätestatud ranna ja kalda ehituskeeluvööndi ühtlustatakse veekaitsevööndiga ja tegemist on omandiõiguse piiranguga, milleks pole eelnõu esitajate hinnangul looduskaitselist vajadust. Siinkõneleja uuris, mis siis ikkagi muutub pärast seaduseelnõu vastuvõtmist. Kui hetkel vastutab kohalik omavalitsus ehituslubade, kasutuslubade, planeeringute ja nende mõjuhinnangute eest. Ta uuris, kust tuleb sõnum, et rannaala peaks eeldama teistsugust pädevust. Ja ta lisas, et eelnõu puhul on mõjusid hinnata keeruline ning tõi näite Pärnu linnalehmade projekti kontekstis. Olgu siis öeldud, et just keskkonna aspektidest lähtuvalt on rannaniitude taastamine olnud prioriteet Pärnu linnas. Enamik inimesi armastab neid nunnusid mägiveiseid, millega taastatakse rannaalasid, just, et linnud saaks seal pesitseda. Aga sellega on kaasnenud probleem, mida ei suudetud ette näha, nimelt on sellega kaasnenud ulatuslik veereostuse probleem. Ja nüüd on omakorda asutud lahendama seda järgmist probleemi, et kui minna sekkuma elukeskkonda rannaniitudel, siis tegelikult juhtub see, et just nimelt see vesi mingil hetkel viib selle väljaheite sinna vette ja sellest tekivad omakorda probleemid, kus tuleb hakata randu sulgema. Heiki Kranich vastas, et antud seaduseelnõuga rohkem vastutust ning õigusi antakse siis just nimelt kohalikule omavalitsusele. Ja see oligi lühikokkuvõte. Yoko Alender küsis, kuidas see asjaajamine võiks muutuda kodaniku jaoks. Kas kohalik omavalitsus peaks üldplaneeringute käigus või iga projektitaotlust eraldi menetledes mõjusid hindama? Ta uuris, kas omavalitsustes on tehtud võimalike rannalähedaste ehitiste üleujutuste kontekstis analüüse. Heiki Kranich vastas, et Eestis on mitut tüüpi randu, kus tingimused ehitamiseks ongi väga erinevad, ka naaberriikidest erinevad, ning ehituskeeluvööndis ehitamiseks loa andmine ei tohiks olla ainuisikuliselt keskkonnaministri õigus, nagu see kunagi oli. Ta ütles, et ehitus Eesti väikesaartel peab leidma tasakaalu looduskeskkonnaga. Ja kohalik omavalitsus on pädev otsustama kliimamuutustest tulenevate üleujutuste mõju üle. Peeter Ernits märkis, et Riigikogu liikmete algatatud eelnõu puhul ei saa nõuda põhjalikke mõjuanalüüse ja kooskõlastusringe, see lihtsalt ei ole jõukohane. Ta ütles, et kahtleb kohalike omavalitsuste üldplaneeringute menetlemise võimekuses ning see on seaduseelnõu ainuke nõrk koht, mille likvideerimiseks oleks vaja täiendavat informatsiooni. Ta tõdes, et tunnetab looduskaitsega liiale minekut. Eelnõu astub sammu tagasi inimese ja looduskeskkonna tasakaalu loomise poole. Yoko Alender küsis veel täiendavalt, kas seadusest kaob üleujutusala definitsioon. Sellest juba oli juttu. Heiki Kranich vastas, et üleujutusala ei kao. Nüüd selle juurde, et meil oli kaasatud Keskkonnaministeeriumist looduskaitseosakonna juhataja Taimo Aasma. Tema andis ka lühikese ülevaate ja sõnas, et võtmeküsimuseks on kohaliku omavalitsuse rolli suurus üldplaneeringu piires otsustamisel. Mängus on siin nii riigi kui ka kohaliku omavalitsuse huvid. Ta lausus, et Keskkonnaagentuuril on palutud teha ranna- ja kaldaandmete väljavõtteid, mis seaduseelnõu tausta avaksid, ja ütles, et need peaksid laekuma järgmisel nädala lõpuks. Need ka täna meile põhimõtteliselt laekusid. Laekusid meile sellised andmed, et kui võtta arvesse ainult mereäärset osa – KAUR on see andmebaas, kust on see väljavõte tehtud –, siis tundub, et vahekorrad on teistsugused kui võrreldes maismaa ja saartega. Saarte ehituskeeluvööndis kattub kaitstavate loodusobjektidega 62% ja mandriosas 59% Ehk see vastus ka sellele, kui tihti räägitakse justkui probleemist, et nüüd ehitatakse kõik täis ja tekib meeletu kinnisvarasurve, siis ma rõhutan, et tegelikult mõlemal juhul circa 60% Eesti territooriumist, rannaalast on kaetud juba erinevate piirangutega keskkonnaalaselt, kuhu ei ole võimalik midagi teha. Selles arvestuses ei ole veel tegelikult munitsipaalmaad ega riigimaad, mis täiendavalt ilmselt ei allu kuidagi erahuvile ehitada rannaalasid täis. Ja selle statistika ilmselt me veel jooksvalt saame. Mida arvas eelnõust Keskkonnaamet, Keskkonnaministeerium, mida arvas Vabariigi Valitsus ja mida arvas Rahandusministeerium? Rahandusministeerium arvas selle eelnõu kohta seda, et kas ikkagi omavalitsused selle ülesandega saavad hakkama. Pandi kahtluse alla kohaliku omavalitsuse pädevus, justkui rannaala on midagi väga müstilist, olgugi et midagi oluliselt planeeringukorralduses ei muutu ja me isegi ju ühtegi ülesannet planeeringuseaduse kontekstis täiendavalt kohalikele oma ei pane. Keskkonnaministeerium ütles, et see teema vajab debatti. Selle teema üle tuleb arutada, sest valdkonnas on kogu aeg toimunud muutusi, pigem rannaaladega seonduv on võimendunud piirangute kontekstis, nagu siin sai juba varem öelda, et on veekaitsevöönd, on metsaalade piirang, kus ei tohi saagi sisse lüüa, ja on veel täiendavalt ehituskeelu vöönd, rääkimata kõigest sellest, et pidevalt on kokkupuuteid ikkagi ebaseaduslike ehitistega ja nende likvideerimisega. Vabariigi Valitsus oma hinnangut sellele eelnõule ei andnudki. Nii et selline on lühike kokkuvõte. Ma loodan, et kõik olulised küsimused said üle käidud, aga kui midagi jäi segaseks, siis olen valmis vastama. Aitäh!
Ja neid [küsimusi] on. Heljo Pikhof, palun!
Aitäh! Austatud ettekandja! Riigikogu liikmed on saanud kirja, me kõik oleme selle saanud, aga loen teile ette: "Kuna ülekaaluka erahuvi korral on kallasraja sulgemine võimalik, siis eelnõus ettenähtud ehituskeeluvööndi vähendamine ja sellest tulenev võimalus ehitiste rajamiseks 10–20 meetri kaugusele kaldast annab tulevikus ka väga selge ja tugeva argumendi kallasraja füüsiliseks sulgemiseks. Lisaks on vaid 10–20 meetri kaugusele kerkinud ehitiste abil väga lihtne luua kallasradade kasutajatele kutsumata külaliste tunne." Siin on veel edasi kirjutatud, et isegi siis, kui füüsiline piir puudub ja kui see on eraomandina märgitud, näiteks on muru niidetud või on seal mingid grillimisasjad peal ja nii edasi ja nii edasi. Minu küsimus ongi, et kas te ei karda, et selline asi hakkab juhtuma, kui teie eelnõu seadusena jõustatakse, ja see kontroll ikkagi kaob.
Aitäh! Ega tühja koha pealt ühiskonnas mure ei teki. Kallasradadega seonduvaid muresid ikka ja jälle peegeldub. Ja peegeldub ka keskkonnakomisjoni nii individuaalselt kui kollegiaalselt. Iga kodaniku mure on õigustatud, et sellega tegeleda. Nüüd, mis puudutab seda temaatikat, et kas meil on kallasrajad üldse heas korras, kas nad on läbitavad, siis ma nõustun teiega, et meie kallasrajad sageli on väga kehvas olukorras ja mitte inimese sekkumise tõttu, vaid tegelikult need kallasrajad ei ole mitte mingil moel hooldatud. Ei ole tagatud ka näiteks ületuskohti, kui seal on mõni kraav või väike jõgi. See on täiesti omaette küsimus, kui me räägime kallasraja läbitavusest. Mul on endal isiklikult olnud väga hea kogemus oma maale ühte kallasrada rajada, lähtudes keskkonnanõuetest. Tegemist on õõtsikkaldaga, kus keskkonnainimesed ütlevad väga selgelt, et seda kallast tuleb kaitsta, tegemist on Natura alaga. Pöördudes Keskkonnaameti poole, et seda teha, sain ma teada, et näiteks kallasraja laiendamine laudteena vajab üldplaneeringut – vabandust, mitte üldplaneeringut, vaid detailplaneeringut! Ja loomulikult kogukonna liikmetena me ei hakka võtma ette sellist käiku, et hakkame kallasraja, mis on igameheõigus, positsioone detailselt läbi planeerima. Aga selline oli Keskkonnaameti seisukoht. Miks me tahtsime tegelikult ja miks me olime sunnitud nendega läbi rääkima? See rada oli seal juba olemas, me tahtsime seda rekonstrueerida. Aga meie eesmärk oli seda rada laiendada 20 sentimeetrit, nii et sellel oleks võimalik liikuda ka beebivankri ja ratastooliga. Paraku kaks valdkonnaministeeriumit ei suuda teha omavahel koostööd ja tulemus oli see, et me ehitasime selle raja valmis oma kulude ja kirjadega, kaasates ka KIK-i toetusvahendeid. Ja esimene kõne, mille mina sain, oli Pärnumaa Puuetega Inimeste Kojast, selle juht helistas ja ütles, et minu positsiooniga inimene võiks mõelda ühiskonnas vähe laieamalt, ka puuetega inimeste peale. Vaadake, see on minu meelest üks drastiline näide. Me peame otsima ühisosa selle omaniku, selle avaliku ruumi ja seda valdkonda korraldavate osapoolte vahel. Ma olen väga seda meelt ja nendel inimestel, kes puutuvad kokku näiteks sellesama kallasrajaarenduse teemaga, ma tunnistan, et ka mina isiklikult olen selle käitumise peale solvunud. Ma olen valmis andma tasuta oma vara. Ma olen arvestanud sellega, et seal on igameheõigus. Kui ma tahan sinna teha nii-öelda normaalsed tingimused, mida keskkond nõuab, siis ma olen hammasrataste vahel. Veelgi enam, kui ma tahan, et see kallasrada läheks minu maast ka edasi, näiteks riigimaale, mis kuulub RMK koosseisu, siis ma ei saa seda kallasrada kasutada mitte kuidagi muud moodi kui riigivaraseaduse alusel. Kui ma tahan panna need kaks või kolm planku sinna maha, ma koostan kõik projektid, viin läbi menetluse ja lõpuks maksan riigile ka renti selle eest, et see rada võiks seal maas olla. Minu meelest on need paradoksaalsed olukorrad, kus me loodust kaitstes ja omandi piiranguid menetledes ei suuda leida koosmõju. Me kaugeneme sellest eesmärgist ja ma arvan, et seda ei lahenda mitte kuidagi Keskkonnainspektsiooni sekkumisega, vaid seda tuleb lahendada nüüd ja praegu siin saalis, arutada, mis oleksid need lahendused, kuidas leida see ühisosa. Kohalikest omavalitsustest mööda minemine selles küsimuses ei ole võimalik. Me ei tohi minna kohalikust omavalitsusest mööda. Tema on see lähim partner, kes peab vastutama ka kogukonna ees, avalikkuse ees selle eest, et see veekogu, mis seal on, oleks avalikult kasutatav. Tema kallasrada oleks avalikult kasutatav ja sellele oleks tagatud juurdepääs. See ei ole kitsalt hoonestuse küsimus, kuhu ehitada ja kui palju ehitada, vaid see on planeerimise küsimus.
Mihhail Stalnuhhin, palun!
Aitäh, härra juhataja! Lugupeetud Andres! Ma olen veerand sajandit volikogus olnud, aga meil on kaldajoon selline spetsiifiline, mis on reguleeritav teiste seadustega, nii et võib-olla ma siin lihtsalt ei saa aru. Jutt käib sellest, et Keskkonnaametilt anda üle volitused omavalitsusele, eks ju. Aga kas praegusel reguleerimisel ei ole niiviisi, et kui sa kavatsed midagi ehitada, siis sa pead detailplaneeringu ära tegema ja igal kolmel etapil volikogu, kohalik volikogu võtab otsuse vastu, siis on kohalikult valitsuselt vaja taotleda ehitusluba, kasutusluba, seal kurat teab mida? Kas see ei tähenda seda, et kohalik valitsus, kui ta soovib, siis tal on juba see kontroll olemas? Mina teisiti seda ei näe. Milles on see probleem?
Jaa, aitäh! Probleem ongi, et tegeletakse üksikjuhtumitega. Üksikjuhtumid võivad olla siis kas projekteerimistingimused või planeeringumenetluse protsess. Planeering võib olla kas üldplaneeringukohane või üldplaneeringut muutev. Tihtilugu ta on üldplaneeringut muutev, sellepärast et üldplaneeringud on vanad ja uued on koostamisel. Kui üldplaneeringut on muutev detailplaneering, siis ta läheb ka riiklikusse järelevalvesse, igal juhul riik vaatab läbi Rahandusministeeriumi sellele otsa, vanasti tegid seda maavanemad, täna teeb Rahandusministeeriumi vastav osakond ja annab oma hinnangu. Detailplaneeringule täpselt samamoodi annab oma kooskõlastuse, heakskiidu, vastav valdkonnaametkond, on ta siis Päästeamet, on Terviseamet, on ta siis Keskkonnaamet, vastavalt nii, nagu peab. Veelgi keerukam on see probleem, härra Stalnuhhin. Tegelikult tänane planeerimisseadus annab võimaluse minna mööda ka üldplaneeringust projekteerimistingimuste väljastamisega. Ja see on ka käinud kohtus ja kohus on andnud hinnangu, et vaideõigus tekib ainult õigustatud subjektil, põhimõtteliselt sellel isikul, kes on piirinaaber. Ja ma näen, et see on ka üks väga nõrk koht kogu selle puntra lahtiharutamisel. See on probleemne, sest tõepoolest siin võib olla kohalike omavalitsuste hirm põhjendatud, et mis see üldplaneering täna siis üldse tähendab, see peaks olema kogukonnaga kokkulepe, aga seda võib muuta projekteerimistingimustega, ja seda on Eestis tehtud ja tehakse järjest rohkem. See on jällegi koht, kus me minu meelest siin parlamendisaalis peaks üksteisele otsa vaatama ja küsima, mis toimub. Aga see ei tähenda seda, et me ei saaks antud teemaga edasi minna ja antud teemat menetleda. Mis nüüd puudutab veel üldplaneeringuprotsessi, seesama teie küsimus, et mis nüüd ikkagi põhimõtteliselt muutub. Täna on antud ehituskeeluvööndis menetlemise n-ö normi ja õigus Keskkonnaametile sellepärast, et lähtuda ja kaitsta keskkonnahuvisid. Keskkonnahuvisid. Kui algatada detailplaneering, siis toimub kogu see menetlus tegelikult juba algusest peale kohaliku omavalitsuse taktikepi all. Kui see on looduskaitsealune n-ö tükk, siis tegelikult eraõiguslikul juriidilisel isikul isegi ei ole planeeringu või see juhtimise õigust, ta peab selle loovutama kohalikule omavalitsusele. Kui see on ehituskeeluvööndis, siis seda tegema ei pea, algatatakse planeering, menetletakse, hinnatakse keskkonnamõjusid, vajadusel eelmõjusid, antakse eelhinnanguid ja siis, kui see planeering sisuliselt on valmis, kõik on läbi käidud, siis see saadetakse Keskkonnaametisse kooskõlastamiseks. Ehk juba minu meelest sisuliselt on see protsess vildakas ja väär, tegelikult tuleb asju lahendada töö käigus, mitte siis, kui mingi dokument on valmis. Ja põhimõtteliselt tuleb see pöörata teistpidi, et kohalik omavalitsus võtab vastutuse ja lõpuks siis tegelikult ta kaasab kohaliku elu korraldusse vastavad ametkonnad. Sest me peame töötama kelle jaoks? Me peame töötama ikka selle kodaniku jaoks, kellel on huvi, kas tal on huvi pääseda kallasrajale, kas tal on huvi arendada oma maal mingit majandustegevust, ja seda tuleb kaaluda, aga seda ei saa teha kuskil mujal kui kohalikus omavalitsuses. Minu arusaamiste järgi me võime seada kahtluse alla tänase selle eelnõu 20 meetri piirangu. Me võime seda rääkida ühtpidi ja teistpidi, võib-olla on üldse mõistlik minna tagasi selle korralduse juurde, mis oli ranna ja kalda kaitse seaduses, 100 meetrit ja 50 meetrit, eks ole, 100 hajaasustuses, 50 meetrit tiheasustuses. See on kõik nagu läbirääkimiste koht, seda me saame eelnõu menetluses teha, mis on õige, mis oleks nagu õiglane, aga mööda minna sellest, et me kohalikku omavalitsust ei usalda, et me kohalikku omavalitsust antud küsimustes ei taha tegelikult ka rakendada vastutavana, on minu meelest ideoloogiliselt väär ja õigusruumis ebaselgust loov.
Mihhail Stalnuhhin, palun!
Aitäh! No mina olen juba sellises vanuses, kus saab aru, et usaldada ei tohi mitte kedagi, kõike on vaja isiklikult kontrollida, et kõik korras oleks. Mul on täpsustav, väga lühike küsimus. Andres, kas on võimalik niiviisi, et kaldajoonel kõik need planeeringuga seotud protsessid, kasutus-, ehitusloa ja kõik muud protsessid käivad niiviisi, et kohalik omavalitsus, kohalik volikogu on täiesti sellest protsessist väljas? Kas see on võimalik?
Aitäh! Tänasel juhul on nii, et kui kohaliku omavalitsusse pöördub näiteks jõe kaldal oleva krundi omanik, ta ütleb, et ma tahaksin teha endale sinna väikese sauna, siis loomulikult esimene koht, kuhu ta läheb, on kohalik omavalitsus. Täiesti loogiline käik. Ta läheb kohalikku omavalitsusse, kohalikus omavalitsuses öeldakse talle, et vaadake, meil on keskkonnamõju strateegilise hindamise algatamise kohustus. Juba kõlab väga keeruliselt inimese jaoks, tavakodaniku jaoks. Kodanikul tekib kohe mõte, et mis asi see on, kas nüüd peaks hakkama kaasama juristi või mitte. Jõukamad inimesed kaasavadki juristi endale, kes veab seda protsessi, vähem jõukamad inimesed löövad käega ja ütlevad, et ta ei hakka sellega tegelema või teeb seda ebaseaduslikult. Kas jääb vahele, kas naaber kaebab või mitte ja kas keegi lendab drooniga üle, eks seda elu näitab. Ja kui see on läbi käidud, et ta hakkab neid keskkonnamõjusid hindama, sellepärast et see on vältimatult vajalik tegevus, siis ta saab uuesti minna kohalikku omavalitsusse, aga omavalitsus kindlasti ütleb, et vaadake, kui me selle protsessi isegi algatame, selle detailplaneeringu, siis te peate aru saama, et lõppsõna on Keskkonnaametil. Need punased jooned, mis teie kaardil on, need on seaduse kaitse all ja kas keskkonnaametnik selle protsessi tulemina leiab mingisugused osundused selle planeeringu käigus, mõjude hindamise käigus – see on nende ainuõigus. Ja siis sellest sõltub, kas nad vähendavad seda ehituskeeluvööndit või mitte. Põhimõtteliselt järgnev protsess on selline, kus võetakse tehingupartner, planeerija, kes viib need toimingud läbi, koostatakse analüüse nii- ja naapidi, kuni ühel hetkel see siis läheb uuesti omavalitsusse tagasi. Omavalitsus avalikustab planeeringu. Kui on avalikustatud, võtab kooskõlastused. Käib kogu paketi kuni kehtestamiseni läbi. Ja ühes faasis tuleb küsida ka seda Keskkonnaameti seisukohta, kas ehituskeeluvööndit vähendatakse või mitte. See sõltub sellest. See ei sõltu enam kohalikust omavalitsusest endast.
Heljo Pikhof, palun!
Aitäh! Austatud ettekandja! Ma loen veel siitsamast pöördumisest mõned read ette. Eelnõu seletuskiri on mõjude kirjeldamisel sügavalt eksitav, tegemist on meie maastikupildis suuri muutusi võimaldava seaduse muudatusega, mis vajab professionaalset ja igakülgset analüüsi ning üldrahvalikku arutelu. Tänane eelnõu ei taga tasakaalu looduse, avalike väärtuste ja väikese osa kinnisvaraarendajate huvide vahel, vaid loob tingimused loodusväärtuste oluliseks kahjustamiseks ja avalike hüvede kättesaadavuse piiramiseks. Ma ei tea, kas te olete mõelnud selle peale. Minu meelest on päris hea mõte pöördujatel see, et siin eelnõus välja toodud mõtted vajaksid üldrahvalikku arutelu ja loomulikult ka mõjude analüüsi. Väga raske on siin Riigikogu saalis praegu paljudel võib-olla luua endale selge pilt, kui pole mõjude analüüsi. Siin on nagu sõna sõna vastu praegu arutelu.
Aitäh! Vaadake, hea küsija Heljo Pikhof, me ei muuda planeerimisseadust. Kui osa inimesi paneb kahtluse alla planeerimisseaduse õigusliku jõu ja kaasamise jõu, siis see õigus on neil olemas. Meie eelnõu algatajana ei pane kahtluse alla, et planeerimisseadus on täna selline, mis pigem tekitab segadust, kui pakub lahendust. Eelnõu algatajad on seda usku, et rannaalasid, nii nagu kesklinna piirkonda, nii nagu hajaasustust, nii nagu erinevate planeeringutega, näiteks Pärnu maakonnas on algatatud eraldi teemaplaneering härra Jüri Ratase poolt, mis läheb Kurgjani välja ja käsitleb Pärnu jõe ala – neid planeeringuid tehakse. Kas tehakse Rahandusministeeriumi algatusel, tehakse kohaliku omavalitsuse algatusel, aga me ei pane kunagi kahtluse alla seda, et see planeering, see kohaliku kaasatuse temaatika, erinevate institutsioonide panus ja kooskõlastamine oleks kuidagigi ühiskonda lõhkuva iseloomuga. Ma arvan, et see peab olema instrument, mis liidab ühiskonda, esindab erinevaid huve. Ja just nimelt see eesmärk ongi kantud meie eelnõusse, et läbi planeerimismenetluse huvid kaardistada. Kui omavalitsus ütleb, et tal puudub huvi neid rannikualasid kaardistada, läbi planeerida, siis ka see on aktsepteeritav, aga selle kohta ilmselt annab hinnangu valija kohalikel valimistel. See ongi ühiskondlik debatt. Meil siin saalis öelda, et probleemi ei ole, kui isegi Keskkonnaministeerium ütleb, et teema vajab debatti, on minu meelest lühinägelik. Aitäh!
Lauri Läänemets, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Hea ettekandja! Heljo Pikhof küsis teie käest selle avaliku huvi ja tegelikult mõjude analüüsi kohta, aga te hakkasite te rääkima ühest konkreetsest seadusest. Eile ma istusin ka siin, kuulasin seda debatti ja osalesin. Selle eelnõu esitaja väide oli selline: see muudab põhimõtteid, kardinaalselt neid õigusloogikaid. Ja tema väitis siin, et see on väga suure mõjuga. Siis toimus see debatt siin ja mina sain ka aru ja ma loen ka, et see on väga suure mõjuga. Ta tegelikult vähendab avaliku huvi väljendamise võimalusi ja teistmoodi vähendab ka üksikisikute õigust ja võimalust teatud kallasradadel kõndida. Selles mõttes on tegemist põhimõttelise muudatusega. Ja sellised suured asjad peaksid tulema ju läbi valitsuse, sest siis toimub avalik kaasamine ja hinnangud. Öelge mulle palun, miks seda ikkagi tehtud ei ole. Kas see põhjus on selles, et tegelikult komisjonis ka Keskkonnaministeerium ju ei toetanud seda eelnõu?
Aitäh! Ei vasta tõele. Esiteks, see avaliku huvi analüüs. Mis asi see avaliku huvi analüüs on? Ma tahaksin lihtsalt aru saada, mis on avaliku huvi analüüs kui selline. Avalik huvi on põhimõtteline mõiste, mis on kantud avalikkuse vajadusest ja seadusloome õigusest mingis piirkonnas enda vabadusi väljendada. Avalik huvi kui selline. Ja ma väga hästi ei kujuta ette, kuidas me peaks antud eelnõu käigus avalikku huvi analüüsima. Kui me ütleme väga selgelt, et me näeme, et tulevikus lahendatakse küsimusi läbi planeeringuprotsessi, mis on üdini avalik protsess, ei ole ilmselt Eestis avalikumat protsessi kui üldplaneeringud, teatud teemaplaneeringud, detailplaneeringud ja menetlemine, ja me tahaksime just nimelt näha, et see huvi oleks laiem kui üks kinnistu, laiem kui üks konkreetset majapidamine, kes soovib rannikupiirkonda, ehituskeeluvööndisse midagi rajada. Me tahame, et kohalik omavalitsus juba eos planeeriks läbi juurdepääsutee, sellesama kallasraja küsimuse. Kuidas sinna kallasrajale pääsetakse? Kas ainult veekogult või tegelikult tuleb minna läbi kellegi õuest, eraomandist, või on selleks tagatud avalik juurdepääs, kuhu saab igaüks minna ja ta ei tunne ennast ahistatuna? See on see huvi ja see on üdini avalik. Seda saab kaaluda nii sotsiaalses mõttes, looduskaitselises mõttes kui ka majanduslikus mõttes just sellesama planeeringu dokumendiga. Seda ei saa seaduse kontekstis kaaluda, sest Eesti rannikuala on nii eripalgeline, need juhud on nii eripalgelised, et ei ole võimalik seda teha sellise laia labidaga. Ma loodan, et ma vastasin teile.
Jaa. Rohkem küsimusi ei paista. Tänan! On aeg avada läbirääkimised. Sõna saavad nagu ikka esimesel lugemisel fraktsioonide esindajad ja komisjonid. Ja fraktsioonide esindajana kõigepealt Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni poolt Kalvi Kõva.
Aitäh, hea istungi juhataja! Head kolleegid! Ma kõigepealt tänan eelnõu algatajaid ühe väga tähtsa asja eest. Ja see üks asi on see, et selle eelnõu siia saali toomisega saime me taas kord näha, kui palju Eesti inimesed peavad lugu sellest avalikust ruumist rannas, peavad lugu kallasrajast. Seda väljendasid kõik need kümned organisatsioonid, kes meile kirjutasid, kes tundsid muret, et selle eelnõuga toimub selline vaikne ja hiiliv ranna erastamine, kus rand ja kallasrada muutuvad kellegi hooviks ja sealt on läbipääs raskendatud. Jah, siin saalis eelnõu algatajad selgitasid, ja päris-päris veenvalt mõnegi koha pealt, et see nii ei ole. Aga sellise laia avaliku huviga eelnõude puhul meie, sotsiaaldemokraadid, eeldame, et toimub väga tihe huvigruppidega läbirääkimine. Ja ei ole midagi teha, tänasel päeval see võimekus on valitsusel. Kui see eelnõu oleks tulnud valitsuse poolt, oleks olnud kaasamisringid, oleksid olnud analüüsid taga, siis võib-olla oleksime ka meie seda eelnõu vaadanud ja põhjalikumalt siia sisse süvitsi läinud. Aga tänasel päeval me ei saa seda toetada. Meile on tähtis see, et inimesed saaksid rannas käia. Meile on tähtis see avalik ruum ja see, et meie rannad ei oleks kellegi hoovid. Nii et lühike jutt, konkreetne: sotsiaaldemokraadid teevad ettepaneku antud eelnõu esimesel lugemisel tagasi lükata. Aitäh!
Aivar Viidik Reformierakonna fraktsiooni nimel, palun!
Aitäh, härra koosoleku juhataja! Head kolleegid ja head eelnõu algatajad! Tunnistan kohe üles, et esinen siin fraktsiooni, Reformierakonna fraktsiooni nimel, aga meil ei ole selle eelnõu osas ühtset seisukohta, samuti, mida meil kindlasti ei ole, ei ole kahtlustusi ega etteheiteid selle eelnõu koostajate suhtes. Olen siin, seetõttu olen siin puldis suuresti Lääne-Eesti piirkonnast valitud saadikuna ja räägin võib-olla selle piirkonna probleemidest. Samuti olen üsna kindel selles, et tegelikult meil on võimalus selles teemas leida lahendus, ja ühe lahenduse ma siin mõne aja pärast teile ka välja pakun. Kõigepealt siis eelnõu ideest. Minu meelest siin on kaks asja. Kõigepealt tõesti see ideoloogiline lähenemine, et anda omavalitsustele rohkem sõnaõigust, otsustusõigust nende teemade lahendamisel. Teine on siis see, et nihutada praegust ehituskeeluvööndit lähemale, kui see on looduskaitseseaduses hetkel sätestatud. Aga enne veel kui selle konkreetse eelnõu analüüsi juurde asuda, tuletaksin ka omalt poolt meelde Saaremaa Vallavolikogu ühisavaldust 2020 detsember. Andres Metsoja siin ühele nüansile viitas, aga minu meelest siin on üks veel. Ja tõepoolest, et ettepanek oli ministeeriumile ja ka Riigikogule see, et vähendada saartel kehtivat 200 meetri ehituskeeluvööndit 100 meetrile. Aga teine probleem oli siin ka see, et kuna saartel siis kaldast tingitult on veepiir suviti väga kaugel ja sügiseti-kevadeti väga lähedal, et siis on keeruline määratleda seda ühtset konkreetset piirjoont, millest algab konkreetne ehitusala. Ja tõepoolest, et praegu looduskaitseseadus sätestab, et piirangut, ehituskeeluvööndi piirangut arvestatakse põhikaardi järgi. Samas on, mis puudutab nüüd seda osa, et suurem roll omavalitsustele. Ma tahan, ma olen omavalitsuses ka olnud juba mõnda aega ja ma tahan tegelikult öelda ja väita, et omavalitsustel on ka hetkel peaaegu täievoliline õigus ehituskeeluvööndit vähendada. Ja kuidas? Et seda saab teha kahel moel. Üks on üldplaneeringuga. Vaatasin läbi oma kodupiirkonna, Hiiumaa nii-öelda vanade valdade hetkel veel kehtivad üldplaneeringud, kus on mitmel pool sõnaselgelt sisse toodud näiteks konkreetne piirkond, et selles piirkonnas punktist A punktini B on ehituskeeluvööndit vähendatud 100 meetrile, 150 meetrile, ja on toodud teises üldplaneeringus konkreetsed märgid, maamärgid, kus selles piirkonnas on vähendus nii palju ja nii palju ja nii palju. Ehk see tegelikult on absoluutselt ka praegu kõik olnud võimalik. Teine asi, kuidas on see võimalik. Üldistes parameetrites on tõesti üldplaneeringut muutva detailplaneeringuga, mis tõepoolest on siis ... Paluks kolm minutit.
Jaa, palun! Kolm minutit.
... mis on selles mõttes jah keerulisem protsess, et seal on kaasatud ka Keskkonnaamet, kes peab oma nõusoleku andma. Aga printsiibis on see, veel kord, võimalik. Mida ei saa toetada, kindlasti on see, et me muudame 200 meetrit 20 meetriks. See vähendus on kindlasti liiast, küll aga ma arvan, et me kõik oleme valmis diskussiooniks, et tuua saared võrdsesse positsiooni muu, Mandri-Eestiga, mereäärse Mandri-Eestiga ja vähendada ehituskeeluvööndit, ma ütleksin, isegi kuni 100 meetrile. Ja kindlasti olen ma isiklikult seda meelt, et seda võiks teha omavalitsus, kohalik omavalitsus. Aga ma olen kindlasti seda meelt, et seda peaks tegema üldplaneeringuga, mitte iga kinnistut ei käidaks eraldi kauplemas omavalitsuse juures. See on, ma ütleksin, isegi üsna ohtlik algatus. Aga nüüd veepiirist veel kiiresti paar sõna. Ka siin on tegelikult lahendus olemas. Ja lahendus on selline. Ma toon näitena taas Hiiumaa uue üldplaneeringu, kus on üldplaneeringu alusuuringuna koostatud korduva üleujutusega ala piiri määratlemise ja ehituskeeluvööndi täpsustamise uuring. Ja see määratleb meile tegelikult, annab meile objektiivse veepiiri, millest on väga lihtne mõõta seda ehituskeeluala. Et ma tahaks veel kord rõhutada, et tegelikult on need tööriistad ka praegu olemas, aga kui me vajame diskussiooni selleks, et võrdsustada Lääne-Eesti saared muu, Mandri-Eestiga ja anda kohalikule omavalitsusele rohkem õigust, siis ma olen ise selleks valmis ja ma loodan, meie ka, aga sellisel juhul me peaksime tegelikult selle eelnõu nüüd algatama natuke uuel kujul ja tegema seda veidi teistmoodi. Aitäh!
Henn Põlluaas, kas te soovite kohalt sõnavõtu? Sõnavõtt kohalt, Henn Põlluaas, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Head kolleegid! Me oleme juba kaks päeva seda eelnõu arutanud, palju on räägitud, palju on küsitud, ma ei hakka seetõttu pikalt teie aega raiskama, meil veel täna terve suur hulk eelnõusid ees. Aga ma tahaksin täpsustada ühte asja. Sellel eelnõul on all kaks allkirja. Nüüd, kui me seda siin menetleme. Konservatiivne Rahvaerakond fraktsioon on seda eelnõu ka põhjalikult uurinud ja arutanud, meie selle vastuvõtmist ei toeta. Teeme ettepaneku antud eelnõu tagasilükkamiseks ja vastav ettepanek on juba ka eelnevalt üle antud. Aitäh!
Nii on. Heiki Hepner Isamaa fraktsiooni nimel, palun!
Head kolleegid! Tegemist on vaieldamatult, kui vaadata seda arutelu ja arutelu pikkust, keerulise teemaga ja ka võiks ütelda, et kuuma teemaga. Olgu kohe siia sissejuhatuseks öeldud, et Isamaa fraktsioon ühtset seisukohta ei kujundanud, aga ma tooksin välja põhimõtted ja arusaamad selle seaduse valguses, millest lihtsalt ei saa mööda vaadata. Eelnõu on vaieldamatult ambitsioonikas, sest ta proovib omandiõigusi ja omandiõiguste piiranguid lahendada nii, et oleks tagatud ka loodusväärtuste ja keskkonnaväärtuste kaitse ja loodusressursside mõistlik kasutamine. Mina isiklikult olen väga omavalitsuste usku. Usun, et nad saavad hakkama, usun, et nad on õiglased ja ausad ja et nad ei peta oma rahvast. Ja kui ka juhtub ... Ma ei ole selles mõttes idealist, et mingisuguseid probleeme omavalitsustes ei ole, aga ei saa me mõõta kõige madalama tasemega kõikidele omavalitsustele. Kahetsusväärtväärselt on sellist suhtumist siin saalis ka varasematel aastatel olnud, kus me mõõdame omavalitsustele kõige madalama väärtusega. Vaieldamatult tuleb ka silmas pidada seda, mida omavalitsus, noh, ütleme siis, riiklikus või avalikus tegevuses peab tegema. Bürokraatiakulud on olnud ka need, mida me kui mitte just igapäevaselt, siis üsna tihti siin puldis mainime ja vähemalt sõnades üritame neid vähendada selleks, et seda nappi raha, maksuraha oleks võimalik kasutada kõige otstarbekamalt kas või meie looduse ja keskkonna kaitseks. Teine põhiküsimus on parlamentaarne arutelu. Siin ka eelkõnelejatel kõlas väide, et kuna see eelnõu ei ole tulnud valitsusest, siis tuleks ta välja hääletada. Ehk kui valitsusest ei ole tulnud, siis Riigikogu on kummitempel. Ma olen kategooriliselt selle põhimõtte vastu. Meil ei ole võimalik ühtegi teemat lahendada, kui me ei pea debatti. Aga tõesti seadusloomes ühe seaduse debati tuum on, tegelikult te teate seda paljud minu arust paremini, kes on siin pikalt olnud, on teine lugemine, teise lugemise eel komisjonis menetlus ja teise lugemise ajal siin saalis. Meil, tõsi, esimesel lugemisel on olnud väga pikk küsimuste-vastuste voor, on olnud võimalik ka igal saadikul kaks küsimust esitada ja ka eelnõu algatajad on päris pikalt ja põhjalikult sellele vastanud. Aga sõnavõtuõigus on ainult fraktsioonidel ja komisjonidel, kui komisjon seda tahavad. Aga teine lugemine on see, kus oleks võimalik tuua erinevaid argumente, kohtuda ka erinevate huvirühmadega, koondada ja moodustada seda ühisosa ja otsida sisulist lahendust, väljendada oma seisukohti kõnedes, teha heas mõttes koridorides lobitööd. See on tegelikult selle seaduse loome tuum. Ja täna me ütleme, et ei, seda pole vaja. Eile me põrutasime või vabandust, esmaspäeval põrutasime ELAK-is, Euroopa Liidu asjade komisjonis, mitmetuhendelise lehekülje ilma suurema debatita, ilma saali toomata läbi. Ja enamusele tundub, et see on väga hea, et debatti ei toimunud. Ma ei saa sellest aru. Palun lisaaega.
Palun, kolm minutit lisaaega.
Ilma debatita, ilma aruteluta ei ole võimalik kvaliteetset seadusloomet tagada ja ka mis tahes probleeme lahendada. Ka mina ei ole kindel, kas see 20 meetrit on õige, võib-olla on 50. Võib-olla arutelus tuleb ka see lahendus, kus me ütleme, et tõepoolest me lahendame bürokraatlikud küsimused, aga see 200 meetrit saartel ja Narva-Jõesuu all jääb ikkagi. Aga me lahendame bürokraatlikud küsimused, me vaatame, et omavalitsustes oleks otsustushoob suurem ja et ei oleks nii, et Keskkonnaametil oleks ainupädevus ütelda lihtsalt "ei". Aga seda me saame teha ainult läbi arutelu ja kui me täna ütleme sedasi, et arutelu pole vaja, siis me ei lahenda mitte ühtegi probleemi. Meil on tegelikult keskkonna valdkonnas siin tulemas mitmed teemad, kus me peame arutama, kas või seesama KAH-alad või kõrgendatud avaliku huviga alad. Tänane randade temaatika on mõnes mõttes seesama ja kui me näeme, et nende KAH-aladega saaksid omavalitsused justkui hakkama, neil oleks pädevust, nad esindavad oma rahvas tseal õiglaselt, siis ma küsin, aga miks nad ei suuda seda antud küsimuses teha. Mis on nendel kahel asjal vahet? Ma ei ole täna kuulnud sellele tegelikult sisulist vastust. Tõesti, siin on mitmeid küsimusi, mille osas tuleks rohkem või vähem arutada ja mitte lihtsalt kergekäeliselt ütelda, et probleemi ei ole. Ma arvan, et nende probleemide lahendamise võimalus on just meie käes, Riigikogu käes ja me ei pea ootama seda, et Vabariigi Valitsus tooks meile kandikul lahenduse, ja siis meie ütleme, et jah, suurepärane meie eest on töö ära tehtud, ja koputame ja vajutame nuppu. Nii et tõesti, kui me täna siin õige varsti hakkame seda otsust tegema, siis mina isiklikult omaenda nimel ütlen, et me vajame debatti. Ärme lükka põhjendamatu kiirusega seda eelnõu tagasi ja otsime selliseid lahendusi, mis kaitsevad nii meie keskkonnaväärtusi, meie loodusressursside kasutamist tagavad mõistlikult, aga ka ei sõida omandiõigustest üle. Otsime seda kompromissi! Aga seda kompromissi me saame siis ainult teha, kui see seadus jääb menetlusse. Aitäh!
Suur aitäh! Rohkem sõnasoove ei ole, sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku eelnõu 483 esimene lugemine lõpetada, aga Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsioon on teinud ettepaneku see eelnõu esimesel lugemisel tagasi lükata. Täpselt samasuguse ettepaneku on teinud ka Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsioon. Me peame seda tagasilükkamist hääletama. Head kolleegid, ma panen selles järjekorras, nagu need siia laekusid. Panen hääletusele Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni ettepaneku lükata eelnõu 483 esimesel lugemisel tagasi. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Tagasilükkamise ettepaneku poolt oli 49 saadikut, vastu on 16 ja 1 saadik on erapooletu. Ettepanek leidis toetust ja eelnõu on menetlusest välja langenud.
Jätkame tänast päevakorda. Meie tänane teine päevakorrapunkt on Isamaa fraktsiooni algatatud riigipiiri seaduse muutmise eelnõu 489. Tegemist on esimese lugemisega ja kutsun ettekandjaks Riigikogu liikme Urmas Reinsalu. Palun!
Austatud rahvaesindus! Austatud istungi juhataja! Isamaa Erakonna fraktsioon on algatanud seaduseelnõu muuta meie riigipiiri seadust, et lahendada ära üks akuutse ja meie julgeolekut, piirijulgeolekut puudutava iseloomuga õiguslünk. Nimelt, eelmise aasta suvest alates on Euroopa Liidu idapiir, konkreetsemalt Läti, Leedu ja Poola piir olnud Valgevenest tuleneva ründe all ebaseadusliku piiriületuse massilise ja jõudu kasutava katse näol ning need riigid on suutnud seda oma jõudu, sealhulgas ka Eesti kaasabil, kasutades tõkestada. Kuid olukord, mis puudutab meie piiri, on ju selline, et me oleme püstitanud ajutise okastraattõkke paarikümnele kilomeetrile maismaapiirile. Ja ülejäänud maismaapiiri osa, kokku maismaapiiri siis ligi 135 kilomeetrit, on meil füüsiliselt tõkestamata. Meil jääb üle loota sellele võimalikus ründeolukorras looduslikule tõkkele, kui on tegemist näiteks sooga või raskesti läbitava alaga. Kuid olukord on selline, et meie kehtiv õigus ja ka selle õiguse tõlgendus praegu politseiameti ja Siseministeeriumi poolt on põhimõtteliselt selline, et kui toimub ebaseaduslik katse piiri ületada, kui meil on tegemist üksiku juhtumiga, siis politseiametnikud on kohustatud ebaseaduslikult piiri ületanud inimese kinni pidama, tuvastama tema isiku ja kohaldama talle sanktsioone ebaseadusliku piiriületuse eest. Juhul kui ta nüüd taotleb, n-ö esitab avalduse, et taotleb pagulase seisundit, taotleb rahvusvahelist kaitset, siis algavad selle isiku suhtes menetlused, mis peaksid hüpoteetiliselt päädima kas selle rahvusvahelise kaitse saaja seisundi omistamisega või selle tagasilükkamisega, ja juhul, kui on objektiivselt asjaolud tagatud, nagu on olemas tuvastatud tema lähteriik, algne lähteriik, et siis on võimalik seda isikut ka riigist välja toimetada. See on üksiku inimese puhul. Olukorra muudab keerukamaks ja selle konkreetse õiguslünga ületamiseks ongi mõeldud see eelnõu, me oleme näinud neid dramaatilisi kaadreid näiteks Poola piiripunktis, kus tegelikult suur hulk inimesi jõudu kasutades seal, õnneks mitte tulirelvi, aga kive, kaikaid, suitsurakette kasutades püüab tegelikult riigi territooriumile tungida. Ja siis konkreetsete nende riikide, näiteks Poola kaadrite puhul, mida me oleme näinud, politseiametnikud, piirivalvurid püüavad neid siis takistada riigi territooriumile sisenemast. Ja nüüd me kujutame ette, et kuidas, kui see toimuks näiteks metsas või kuskil, kas või seal sellises olukorras, kus füüsilist tõket ei ole, mis takistab, ja me teame, et ka see okastraataed on tegelikult üsnagi kiirelt ületatav kas või redeliga, visata sinna kartulikotte peale, või on võimalik teda ka vastavate traadilõikamisseadmetega purustada üsna kiiresti. Ja siis on küsimus, et kui need inimesed, see suur grupp inimesi on tegelikult jõuga võimeline siiski Eesti territooriumile tungima, oletame, viis meetrit, oletame, 50 meetrit, selles olukorras, kus meil füüsilist piiritõket ei olegi, siis kahtlemata meie piirivalve ja politsei ülesanne ja ka politseile on antud vastav ülesanne, eelduslik ülesanne neid inimesi tõkestada riigipiiri ületamast, ütleme, et nad ei tuleks, moodustada kilbid, kasutades erivahendeid, siis proportsionaalselt, veekahureid, mida iganes, me nägime teiste riikide praktikast. Kui neil siiski õnnestub, sellel hulgal riigipiir ületada, siis tekib paradoksaalne olukord, et meil politseiametnikel ei ole õigust neid isikuid suruda siiski Eesti piirilt tagasi, et tõrjuda nende rünnet sellisel kujul, vaid need isikud tuleks kinni pidada, toimetada vastavalt arestimajja, alustada nende suhtes menetlusi. Menetlused võivad olla väga pikaaegsed, kui isikud eitavad oma päritoluriiki, keelduvad seda tunnistamast, kui taotlevad rahvusvahelist kaitset, siis võib-olla vägagi keerukas neid siit ka hiljem protseduuridega riigist lahkuma sundida. Ja meil on tegelikult ka politseiamet ise oma riskihinnangutes on tuvastanud selle piiri, kui me kõneleme suurest hulgast inimestest, see ei ole sugugi mitte hüpoteetiline, nagu me oleme näinud Leedu puhul, 5000 on see võime, mida meile ka põhiseaduskomisjonis öeldi, et suures plaanis, et palju riigi sees üldse on neid võimalik menetleda, kus iganes neid seal isoleeritakse ja menetlus pannakse. See küsimus tuhandetest ei ole sugugi mitte akadeemiline probleem teoreetilisest võimekusest, sest noh, tuhandetes neid inimesi ju Leedu territooriumile jõudiski. Kui me kõneleme hüpoteetilisest hübriidrünnakust, eks ole, näiteks reaalselt Venemaa poolt või ütleme siis, siis me kõneleme tegelikkuses ju sellest, et see võib olla vägagi rohkearvuline. Ja nüüd on põhimõte seda praktilist probleemi kirjeldades, on Poola ja Leedu on püüdnud seda lahendada kiirelt vastuvõetud seadusemuudatustega, sest see olukord seda tüüpi kriisi puhul on kahtlemata, oli ka nii-öelda unikaalse iseloomuga, tulebki kiiresti reageerida, ja Poola ja Leedu on vastu võtnud põhimõttelise, kui kirjeldada lühidalt seda mõttekäiku, siis on see, et tegelikult ikkagi, kui need isikud tungivad peale, siis ei ole tegemist klassikalises mõttes rahvusvahelise kaitse loogikaga, vaid tegemist on ründega. Siis on tegemist julgeolekulise kriisiga, mille puhul me ei saa väita, et see asetub siis rahvusvahelise kaitse regulatsiooni ulatusalas, reguleerimisalas, vaid tegemist on selgelt riigi julgeolekuprobleemiga. Ja seetõttu peaks olema õigus need isikud politseijõul uuesti sundida taganema või toimetada sellesse lähteriigi territooriumile. Formulatsioonilt ongi siis tegelikult see kaks sätet, esiteks, mida me paneme ette parlamendile, kui toimub massiline ebaseadusliku piiriületuse katse, on Politsei- ja Piirivalveametil esiteks julgeolekukaalutlustel kohustus see tõkestada ning keelduda rahvusvahelise kaitse taotluste vastuvõtmisest, ja teine põhimõte, mis on seaduseelnõus sätestatud, et on kohustus Politsei- ja Piirivalveametil just nimelt julgeolekukaalutlustel saada keelduda rahvusvahelise kaitse taotluste vastuvõtmisest seda tüüpi massilise ebaseadusliku piiriületuse puhul ning on õigus, on kohustus saata ebaseaduslikult piiri ületanud välismaalased tagasi välisriiki, kust või mille kaudu nad Eestisse saabusid. Ja selle probleemi õiguslünk oli tegelikult ilmnenud suvel. Ma kirjutasin augusti alul proua peaministrile, kus ma palusin viivitamatult see õiguslünk lahendada. Ma olen vestelnud ka selle eelnõu, suvest alates ka loomulikult meie politseiametnikega. Ka politseijuhid möönavad õiguslünga olemasolu, see on täiesti reaalne praktiline probleem. Ja see ei ole kuidagi kaotanud oma akuutsust olukorras, kus sõda koputab Euroopa uksele, kus meid võivad oodata määramatud, ütleme siis, jõu kasutamist, erinevat tüüpi jõu kasutamist sisaldavad aktsioonid Vene Föderatsiooni poolt olukorras, kus on tegelikult ju põhimõttelises dramaatilistes ja määramatu sisuga vastasseisus NATO ja Vene Föderatsioon ning meie oleme piiririik ja see tähendab, et kõigest sellest johtuvate riskidega. Ning me esitasime selle seaduseelnõu juba novembrikuus, kuna sellele üleskutsele, peaminister minu augustikuu kirjale vastuseks ütles, et mõtleme, arutame, nuputame, aga kuud möödusid ja kriisiolukorras tuleb tegutseda otsustavalt, kiiresti, ei saa olla väga akadeemilist käsitlust. Sealsamas augustikuus kutsusin ka üles peaministrit rajama tõkked piirile, kiirelt ajutiselt tõkked, möödusid kuud, kuud, kuud, tõkked lõpuks ajutiselt paigaldati, tõsi küll, nendes on teatud näilisust, arvestades seda, et need tõkked, ma ütlesin, katavad ära üksnes mõndakümmend kilomeetrit territooriumist, maismaapiirijoonest. Ning selle seaduse puhul härra siseminister, meil oli ka arutelu riigieelarve kontrolli komisjonis, ütles, et nad veel kujundavad seisukoha. Valitsuse seisukoht oli, et sellisel kujul seda eelnõu ei toetata, aga põhimõtteliselt probleem on olemas, probleem on olemas. Ja probleem, nagu ma rõhutasin, on kriitiline, ajakriitiline, et meil peab olema tõhus heidutus. Ei saa olla niisugust olukorda ka võimalikule rünnakule, et Leedu, Poola on omale niisugused julgeolekulised meetmed rakendanud, aga Eesti lausa muutub eriti heidutuse asemel peibutuseks. Eestis on tegelikult, kui jalg, üks jalg asutab pühale maale selle käsitluse järgi, eks ole, siis tegelikult isikutele juba laieneb rahvusvahelise kaitse õiguse kaitseala. See on täiesti ebanormaalne olukord, täiesti ebanormaalne olukord. Me peaksime taotlema Euroopa Liidus loomulikult õigusraamistiku muutumist, aga seda enam tuleb akuutselt, nii nagu teised riigid seda on teinud, kes ründe, reaalse ründe all olid, õppida nende kriitilisest olukorrast ja see seadus vastu võtta sellisel kujul, nagu me oleme ette pannud. Me ei ole kindlasti mitte suletud selle teksti muutuste osas. Ekspertide ja ametnikega on võimalik seda, neid nüansse ja rõhuasetusi ja termineid muuta. Meie jaoks on oluline, et selle õiguslünga, julgeolekulünga täitmiseks me tegutseksime viivitusteta. Ja iseenesest ma tunnustan sümpaatiaga, et parlamendis koalitsioon otsustas seda, ma saan aru, ettepanek on, eks, komisjonis toetati, et mitte menetlusest välja arvata. Aga ma loodan, et see ei ole lihtsalt, et näed, siis ta läheb sahvrisse. Sahvris on kasulik erinevaid toitaineid hoida ja neid eelnõusid, mida opositsiooni poolt tundub võib-olla poliitiliselt mitte nii ohutu välja hääletada. Ma loodan, et me ikkagi suudame selle eelnõu võimalikult kiiresti Siseministeeriumi ettepanekutel viia sellisesse olukorda. Või kui on olemas ka mingi eelnõu, tuleb valitsus lagedale oma eelnõuga, siis seda enam on see meie eelnõu täitnud oma tulemust. Tähtis on, et me saavutaksime õiguslünga kinnitoppimise. Praegu on meil nii-öelda katuseaken lahti ja vihma võib hakata iga hetk sadama, ma hoiatan. Aitäh!
Suur aitäh! Nüüd on võimalik küsimusi esitada. Paul Puustusmaa, palun!
Suur tänu, juhataja! Hea Urmas! No igati tänuväärne initsiatiiv, peab ausalt tunnistama. Seda laadi seaduselüngad tuleb ära lappida, see on selge. On ju tegelikult täiesti ebanormaalne see situatsioon, see püha maa kontseptsioon, nagu sa nimetasid, mille Euroopa Liit on loonud. Tõepoolest, ega rahvuskonservatiivid on ka alati seisukohal, et riik on suveräänne, riigipiir on püha ja seda peab kaitsma ja peab hoidma. Iseenesest sellele seaduseelnõule mingisuguseid etteheiteid siitpoolt nagu ei ole ja ka küsimustes ei tule etteheidet. Küll aga on mul küsimus praktilise osa kohta. Ka eelnevalt sa siin mainisid juba, et kui nüüd tullakse sealt üle, kui õnnestub see ületulek nendel pahalastel või mis iganes ajenditel [nad üle piiri tulevad], siis me peame nad välja toimetama või peame nad tagasi lähteriiki saatma. Aga kuidas see praktiliselt toimub? Üks asi, üks võimalus on see, et meil on rahulik riik teisel pool, kuhu ta tagasi toimetada, ja meil on lepingulised seosed olemas. Teine variant on see, et meil on [teisel pool piiri] selline riik, kuhu pole võimalik tagasi toimetada, nad ei võta. Kas toimub sedasi surnud kassi põrgatamine või kuidas see käib, kuidas see füüsiliselt toimub?
Aitäh! Tähendab, jutt ei olegi mitte selles mõttes läbi õigusliku otsuse langetamise, tagasisaatmismenetlus nii-öelda, ma ei tea, à la Iraaki, eks ole. Vaid jutt käib sellest, et lihtsalt füüsiliselt nad suutsid siseneda kümme meetrit, ma ei tea, kilomeetri, 20 kilomeetrit Eesti territooriumile, see nii-öelda grupiviisiline rünne oli ositi edukas. Me kujutame ju ette, kui keeruline see olukord on, selles mõttes, et piirijoone kaitsmine praegu on ju väga keeruline looduses, eks ole, ja sa ei tohi ju Vene Föderatsiooni territooriumile minna, eks ole. Me kujutame ette, et kui inimene astub sealt, siis kuidas on seda sentimeetripaelaga – praegu on olukord selline, et kui ta sentimeetripaelaga juba kukub kas või sinna Eesti territooriumile, siis ta tuleb hoopis kinni võtta ja Eesti poolele tõmmata, kuna temaga algab hoopis teistsugune, rahvusvahelise kaitse menetlus. Nii et jah, vastus on põhimõtteliselt ju selline, mida me eelnõus ette paneme, nagu me nägime Poola-Valgevene piiril. Eks need inimesed ju rändasidki siia-tänna. Tõrjuti tagasi ja tulid uuesti ja tõrjuti jälle tagasi. Ega seda tüüpi olukordades siin alternatiivi ei olegi. Me ei näegi selles eelnõus ette mingisugust ametlikku protseduuri, väljasaatmist. Meie lähtekoht on, et nendele inimestele ei antakski mingit õiguslikku staatust, ei omistataks, sest siis tuleks neid kuskil Narva jõel rongiga hakata, või noh, ütleme, rongiga inimesi sealt Narva silla pealt edasi saatma, eraldi vastu võetuna. Meie loogika on selline, et kui nad on sisenenud ebaseaduslikult niisuguse rünnaku käigus, mis on julgeolekuline kriisiolukord, siis julgeolekukriisile reageeritakse relevantselt, kasutades proportsionaalselt jõudu, et neid tõkestada, ja selle jõu tulemusena sunnitakse nad taanduma. Käsitlus, ja selles mõttes, ma arvan, ongi see massilise sisserände tõkestamise seadus, mis meil oli, parlamendis me võtsime vastu, tegelikult seal oligi minu jaoks teatud põhimõtteline ideoloogiline lünk sees. See kõik tegeleski, see seadus tegeleski, mis on parlamendis vastu võetud – noh, mille üldpaatos on mõistlik, et tulla sellega toime. Aga see üldpaatos oli, kuidas tegeleda nende inimestega, kui nad on juba riigi territooriumile jõudnud, tuhandetes jõudnud. Kuidas siis neid menetleda? Ma arvan, et meie lähtekoht peaks olema ikkagi selline, et me peame kõigepealt kõik ja veidike rohkem veel tegema, et nad siia ei tuleks. See on tegelik olukord. Me vaatame ka seda koormust, mis Leedu riigis on – hästi, tuli 5000. Aga mis siis, kui see number on 50 000? On selge, et riikidel on oma taluvusvõime, ja see ei ole naljaasi. Järelikult tuleb valida mõistlik, terve arusaama järgi lahendustee ja meie pakutud lahendustee on see, et suruda nad piirilt tagasi. Kui neil õnnestub ka nii-öelda sisse tungida siiski, siis see sissetungiepisood peaks jääma ülilühikeseks ja nad surutakse piirilt tagasi. Hüpoteetilised olukorrad muutuvad muidugi keeruliseks, kui vastaspool kasutab samuti oma jõudu ja need isikud asetuvad nii-öelda kuhugi vahele. Aga siis nad jäävad ikkagi pidama mingi riigi territooriumil, eks ole. Aga see on siis juba konkreetse operatsiooni kavast tulenev.
Toomas Järveoja, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud ettekandja! Te väitsite oma kõnes või sissejuhatavas ettekandes, et Eesti piiri on välja ehitatud 20 kilomeetrit okastraati. Eelmine nädal käis siin riigikaitsekomisjoni liikmena kagupiiril, kus ma nägin väga ilusti välja ehitatud piiri kõiksuguste jälgimisvahendite ja kaameratega. Kas te eksisite või te ei ole lihtsalt teadlik, et kagupiir on päris ilusti välja ehitatud?
Aitäh! Ei, kagupiir ei ole välja ehitatud. Kagupiiri me jaotame tsoonideks, tõepoolest. Ma korrigeerin mõtet. Üks, lühem osa on välja ehitatud, kuid sellest territooriumist, mis ei ole välja ehitatud, on väiksem osa paarikümne kilomeetri ulatuses kaetud okastraadiga. Mu mõte oli see, ma korrigeerin. Nii see oli teil õige täpsustus. Aitäh!
Anti Poolamets, palun!
Aitäh, juhataja! Hea ettekandja! Hädavajalik asi praeguse hübriidründe olukorras. Kuid ma küsin seda, et kuidas me saaksime ikkagi edasi liikuda, sest ajastul, mil Brüssel kollase viisnurga all nõuab ikkagi sisserännet ja korraldab seda üsna usinalt ja keelab isegi raha anda piirirajatistele, siis see ei näe hea välja üldse, mis sealt tulekul on. Mamma Merkeli kutsest ma ei räägigi, miljoneid marsivad läbi Euroopa. Nüüd on küsimus selles, et kas ei peaks tegema asja selliseks, et mitte ainult massilise sisserände korral ei keelustata nende taotluste menetlemist, vaid igasuguse illegaalse ületuleku korral. Jäävad ainult saatkonnad või kirja teel. See ju aitaks selle tahtmise ära võtta üle jõe ujuda või üle marssida.
Aitäh! Ma arvan, et see on kindlasti äärmiselt tõsine probleemide kompleks, mis puudutab nüüd kogu rahvusvahelise pagulasseisundi konventsiooni ja ennekõike Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika kohaldamist, mis puudutab sedasama pagulasseisundi konventsiooni. Ma arvan, et kindlasti, kui me peame silmas ka näiteks kas või Vahemerel tegelikult olukorda, mis on tekkinud inimsmugeldamise puhul, siis kindlasti kõige humaansemad on meetmed, mis vähendavad tegeliku rände survet või motiive sellist tüüpi rändeks. See nüüd puudutavalt, et kas seda laiendada igasugusele riiki sisenemisele ja seda määratleda, siis eelnõu algatajad on ennekõike pidanud silmas seda julgeolekukriisi, kus on niisugune jõuga tõkestamine. Ma arvan, et põhimõtteline käsitlus selle kohta, et ebaseaduslik piiriületus, tegelikult seda tuleb käsitleda ikkagi süüteona, see on seaduse rikkumine, on ebaseaduslik piiriületus. See käsitlus kindlasti peaks olema maksev. Eri tüüpi sätete puhul me peame hindama selle kohaldamist selles õiguskorras, milles me asetseme. Ma pean silmas siin ka Euroopa Liidu reegleid. Nagu ma ütlesin, et see tõlgendus, mida ka Poola ja Leedu on võtnud, ongi just nimelt, Poola käsitlus oligi see, et nad lähtuvad sellest, et see julgeolekuolukord on isoleeritud rahvusvahelise kaitsemenetlusest ja Schengeni ruumis kehtestatud pagulasmenetlustest seoses sellega, et ta orgaaniliselt vastab nii-öelda julgeolekukriisi, mitte nihukese selle konventsiooni omistatud eesmärkidele. Ma arvan, see on väga oluline, et me püüaksime tõlgendada ja käsitleksime ... On olemas ka rahvusvahelises õiguses, ma ei jaga seda suunda, aga on loogika, mis ütleb, et see püha maa teooria või doktriin on tegelikult absoluutne, sellele ei saagi olla erandeid. Selles mõttes, et kui meile tuleka ka ida poolt miljon inimest korraga üle piiri, et siis konventsiooni praktilist täitmist ei saaks see hälbida. Me saame loomulikult aru, kui õigus läheb õiguse enda vastu, siis see õigus, minu hinnangul, kaotab sellega õiguse õigus olla oma loogika järgi. Me peame hindama õigust eesmärgipäraselt. Nii et lühike vastus on, et kindlasti me peame leidma täiendavaid võimalusi nii-öelda tavaolukorras konservatiivse rändepoliitika põhimõtete kaitsmiseks. Aga see, nagu ma ütlesin, on just nimelt selle kriitilise baasjuhtumi lahendamiseks, mis meile siin suvel kerkis esile.
Paul Puustusmaa, palun!
Suur aitäh! Mul on ikkagi, Urmas, siuksed praktilised küsimused. Eelnõu ennast ma toetan igati, aga ikkagi jälle. Siis, kui piiriületus peaks toimuma, ütleme, sealt kuskilt ajutiselt okupeeritud territooriumilt Petseri juures või sealt Narva juurest, pole nagu iseenesest probleemi. Aga kui nad ujuvad ühe või tulevad kummipaatidega üle Peipsi-Pihkva järve, siis tekib meil probleem esiteks ulatuse järgi, kus see piir, ulatuse ajendil, ja teiseks, kui nad nüüd üle jõuavad, siis nad on vaja kinni võtta ja kuna nad on tõesti nii ehk naa seaduserikkujad, mittetolereeritavad, menetlust ei algatata, nad tuleb tagasi toimetada. Kuidas sa näed, kas siis Venemaa võtab hea meelega nad kuskil Narva juures vastu, võtab üle ja ütleb, aitäh teile poisid? Või mis siis, kuidas see füüsiliselt toimuma peab?
Politseiasutus peab seadust täitma. Ega iseenesest ei ole meie ettepanekus öeldud, et nad peavad täpselt samas piiritrajektoori punktis ka sinna lähteriigi territooriumile jõudma. Kuidas see oli kirjeldatud? Siin soojas toas on hea ette kujutada, et ta muutub niisuguseks võmmide ja politseinike mänguks, eks ole, kus ühelt poolt surutakse tagasi, teiselt poolt otsast tulevad sisse. Aga ma arvan, et see on meil tööriist, mis võimaldab siis selles kohas, kus nende isikute tagasitoimetamine on kahtlemata turvaline nii toimetajatele kui ka kindlasti ei tohi nende toimetatavate inimeste elu ohtu seada. See on mõeldav praktiliselt, sealtpoolt minu hinnangul peaks see aset leidma. Mis puudutab veetõkke ületamist, sest meil on ju Soome laht, meil on, kui me räägime, Peipsi jõgi, me räägime tegelikult Peipsi järvest, eks ole, siis see on omaette tõsine küsimus, kus meil on neid piisavalt ... Varustus on oluline küsimus, kus me oleme pannud ette, ettepaneku teinud just nimelt ujuvtõkkeid kaaluda, mis on väga oluline, kui me näeme juba, radaritega on võimalik näha, et hakkavad mingid alused lähenema, et kuidas neid siis tagasi tõrjuda. Nendest dramaatilisest võitlustest nende madalate pargaste ja paatidega, mis toimus Türgist lähtuva tegelikult oma iseloomult sarnast tüüpi ränderündega, mida me mäletame, kui ma ei eksi, eelmise aasta algusest. Need kogemused on meil ju, teiste riikide valusad õppetunnid on ka olemas. Ja meil on tegelikkuses, see olukord on meil ka praegu, Narva jões asub üks isoleeritud saar. Väikene saar, eks ole, mille puhul ei ole iseenesest, ta ei ole selles mõttes, et Eesti piirivalve seal füüsiliselt ei ole peal ja ja jurisdiktsiooni ei ole. Ma tuletan meelde, et see õiguslünk on selles mõttes seda kurioossem, selle pisikese saaretüki puhul on põhimõtteliselt mõeldav, et sinna tuleb üks suur seltskond peale Venemaa poolt, nii-öelda Narva jõe juures ja siis tegelikult kehtiv õigus tähendab, et Eesti poolelt tuleb saata paat välja, korjata nad pardale, toimetada nad arestimajja, ma ei tea kuhu, Narva arestimajja ja hakata nendega menetlema edasi kogu seda staatust. Niisugust tüüpi võib ... Noh, ma ei hakka rääkimagi, Saatse, eks ole, eriti spetsiifilisi eksootilisi piirijoone kohti, mis võivad muutuda, meile väga valusalt kätte maksta, kui me vähemalt õiguslike vahenditega ei ole seda heidutanud, neid tegevusi. Üks asi on massiline ebaseaduslik piiriületus. Üks asi on, üks eeldus on see, et ta on kolmanda riigi või teise riigi poolt organiseeritud selline mõjutusaktsioon, aga kindlasti teoreetiliselt võib kujutada ette teistsugust tüüpi kriise, kus ongi rahutused ja kus segaduses mingi hulk inimesi püüab üle piiri riigi territooriumile tulla. Küsimus oli ka Siseministeeriumi esindajatelt või kellelt tuli küsimus, vist kellelgi põhiseaduskomisjonis oli, aga kas me oleme humaansed siis, kui tõepoolest toimub mingi tsiviilkatastroof mingis riigis, kas või Venemaal, eks ole. Aga ei, ega me seda ... Kehtivas õiguses on olukord olemas, kui keegi lubab põgenikke ökoloogilise katastroofi puhul, et riigil peab olema suveräänne õigus otsustada. Kui riik otsustab seda, siis ta otsustab kedagi lubada riiki, aga kui riik leiab, et ta seda ei ei luba, siis tal peab olema õigus oma piiri kaitsta. Kaitsta seda tingimusteta. Ei saa olla niisugune "Uka-uka, mina prii!" mäng, praegu saad ühe jalaga pühamaale ja tegelikult su staatus on teistsugune. See on väga voluntaristlik, voluntaristlikuks muutub.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! Kellegi hääl tuleb ka ... Kui ma tohin ... Me räägime siin nagu teoreetiliselt, mis oleks, aga meie seas on inimesi, kes on pühale maale tulnud reaalselt tagasi saatnud, kolleeg kolonel Breivel saatis kunagi 22 vietnamlast tagasi. Sai karistada, aga näed, tegi seda. Ma küsin: kui me seda eelnõu vastu ei võta, kas siis, kui mingisugune Breiveli tänapäevane kolleeg sama teeks, saaks ka karistada või?
Aitäh! Jah. Vastus on see, et me käisime ju, Peeter, ka politseiametis, eks ole, n-ö vaatlusmissioonil, vestlesime politsei juhtidega, uurisime, mis suunised on antud. No need suunised muutuvadki selles mõttes ähmaseks, et viis meetrit Eesti territooriumist ja nõnda edasi. Siin ongi selles mõttes kõige halvem see, et niisuguste õiguslike formaalsete nõuetega, mida on otsesõnu õigusriigis seadusandja kehtestanud, on väga raske sundida meie politseinikele peale, et nad peavad kuidagi neist mööda hiilima, eks ole. See tähendab, et me oma korrakaitsjatele tegelikult anname neile ... Nad ei tunne, et nende seljatagune on kindel. See on kõige ohtlikum, et kuidagi, piltlikult öeldes, kui nad kaitsevad seda piiri täies mahus, siis võib tekkida olukord, kus nad rikuvad seadust. Ja tõepoolest, vastus on minul formaalne, kehtiva õiguse tõlgendamine, kas see võetakse vastu või mitte, aga see on kehtivat seadust rikkuv käitumine, kui nad surutakse pühalt maalt tagasi, eks ole, jõudu kasutades. See loomulikult on ebanormaalne olukord, kehtiv olukord. Ja veel kord ma tahan rõhutada: see eelnõu ei olegi meil tekkinud akadeemilisest inspiratsiooni- ja poeesiapuhangust, vaid see on tekkinud ikkagi nii, et selle taga on ka politseinike selge mööndus. See õiguslünk on reaalne ja ulatuslik. Aitäh!
Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Hea Urmas! Mul on küsimus selle n-ö perspektiivi kohta, mida sa viitasid, et koalitsioon komisjonis vähemalt toetas eelnõu, ei saatnud tagasi. Aga kui ma vaatan seda koalitsiooni tegevust, siis enamasti nad jooksevad sündmustel sabas, kui ma vaatan koroonakriisi, elektrihinna hüvitamist. Julgeolekuvaldkonnas nüüd me eelmisel nädalal kuulsime esimest korda niisugust poliitilist, ma ei teagi, kas see on kampaania või mingid seisukohad, mille sisu ei ole arusaadav muul kujul kui et käesoleval aastal riigieelarvest 13–16 miljonit selleks läheb, aga see, mis 380 miljoniga julgeolekukontekstis päriselt saab, see meile endiselt teada pole. Kuivõrd minu hinnangul üksiti on hilja sellega menetleda, milline see arusaam sul on, et kas me jõuame ikka sündmustest ette selle eelnõu ellukutsumisel, kehtestamisel?
No ma loodan. Et ega see ei olegi küsimus, et nüüd praegu, et teatud surve fookus on praegu Venemaa-Lääne vastasseisus mujal hetkel, aga see ei tähenda, et see ei võiks otsekohe nagu välk selgest taevast, muu hulgas ka selle hübriidrelva kasutamisega meie vastu pöörduda. See võib juhtuda nädalate perspektiivis. Selles mõttes tuleb jah tegutseda kiirelt, ma loodan, et seda tehakse. Ja ega sündmustel sabas. Eks enamik inimesi tänapäeva maailmas üldse jookseb sündmustel sabas, börsid ju töötavad sellel põhimõttel, sündmustel sabas jooksmine. Kui siis kukkumine tuleb, siis on jälle sündmustel sabas. Vähemusele on antud jah võimet olla kas sündmustega kaasas või neist ees. Aga meil peab olema, me peame ise looma nii ulatusliku kaitsekilbi, füüsilise kui ka õigusliku, mis ei jäta vastasele illusiooni, tegelikku või tegelikku muljet, tegelikkusele vastavat muljet, et otsekui me oleme praegu idapiiril õigusliku kaitse mõttes kõige nõrgem lüli. Hetkel, kui ma vaatan õiguslikke, neid muudatusi, mida Leedu ja Poola on teinud, hetkel see olukord tundub selline.
Valdo Randpere, palun!
Aitäh! Lugupeetud ettekandja! Hea eesistuja! Mul on selline küsimus. Siin väidetakse küll eelnõus, et uusi termineid ja mõisteid kasutusele ei tooda, aga minu jaoks on suhteliselt uus see "massiline piiriületus". Mida selle all mõeldakse? Ma olen ise ka kunagi elus ebaseaduslikult piiri ületanud, Rootsi läinud. Õnneks ma läksin sinna kahekesi, läksime koos naisega, nimeks Leila Miller, kellel täna muide on sünnipäev. Palju õnne, Leila! Aga seda ei peetud kindlasti massiliseks ja ei peetaks ka siin. Aga kust käib see piir? Kas kolm on massiline või neli on massiline? Ja teine küsimus lisaks. Äkki peaks siin siiski defineerima ka selle, et see piiriületus on kuidagi organiseeritud? Kui me tahame nüüd tõesti jäljendada või kopeerida natuke seda olukorda, mis juhtus Valgevenes, mis juhtus Poola-Leedu piiril seal, siis seal oli organiseeritud kambad, kes toodi sinna. Et sellega võib-olla võidelda kuidagi?
Aitäh! No siin on nüüd mitu tahku. Üks tahk on see, et massilise sisserände tõkestamise seadus, see on tegelikult kehtiv õigusmõiste, selle seaduse puhul, mille võttis vastu, ma arvan, see parlamendikoosseis, vist see parlamendikoosseis. Tegelikult, tõsi küll, selles seaduses ei kasutatud terminit "massiline ebaseaduslik piiriületus", aga ma arvan, et see sõna "massiline" ongi selline õigusmõiste, mida seadusandja annaks sisustada Politsei- ja Piirivalveametile. Nii et jah, ma arvan, et kaks inimest, abipaar, ei ole massiline, kui selle loogika järgi minna. Nagu ma ütlesingi, me ei soovinud kirjeldada päris täpselt ära, niisugust kasuistlikku normi luua, võttes täpselt selle Poola kontuuri ette, aga me püüdsime seal mitte ennast kiiluda täpselt liiga detailiseeritud olukorda, ebaseadusliku piiriületuse puhul, à la, mida mahitab veel, võib öelda, kolmas riik ja nõnda edasi neid tingimusi laduda. See võib olla meile ka tõendamise mõttes keerukam. Aga veel kord: ma ütlesin, et me oleme täiesti avatud. Esitab valitsus oma eelnõu, esitab ettepanekuid selle täiustamiseks, me ei ole nendes mõistetes kinni. Meie on tähtis, et see mõte, see iva saab klaaritud ära. Formuleeringud ei ole kuidagi tsementeeritud meie jaoks.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Hea ettekandja! Mina mõistan seda vajadust ikkagi siin regioonis enda liitlastega seljad kokku panna. Kui nemad juba menetlevad ja neil on reaalselt olnud juba see probleem, siis Eesti ei saa jääda siia üheks seniseks hallalaks. Kujutame ette, et me oleme juba niigi rahapesumaa, nüüd saame veel inimveo sihukeseks maaks ka võib-olla, sellepärast et me seadusandlust kuidagi käsitleme teistmoodi. Ja siit ka minu küsimus: selleks, et võib-olla see eelnõu sobiks ka võimuerakondadele, äkki annab sinna juurde panna, et see vähendab ka näiteks rahapesu võimalusi? Siis ta tundub selline hea koostööd, et iga erakond leiab mingisuguse momendi, mis ta saab oma valijatele öelda, sest surve tegelikult juba käib tööandjate poolt, kes tahavad, et me kõik piirangud maha võtaksime.
Mis ta siis oleks? Et täiendada sõnu "massiline ebaselge piiriületus" sõnaga "raha"? "Massiline ebaselge raha piiriületus"? Ma arvan, et need ... ja need reeglid vist seda peaksid täitma. Muidugi, kui me vaatame nüüd seda probleemideringi laiemalt, mida reguleerida, siis me peame ausalt ütlema, et see rändesurve ja nüüd ka rände kasutamise sellise tööriistana, mis on aset leidnud, siin me peame täiendavate õiguslike mehhanismidega reageerima. See on üks juhtum. Aga ma tajusin valitsuse kirjalikus tekstis, kui ma lugesin läbi, siis valitsuse kirjalik tekst, poolteist lehekülge oli Siseministeeriumi dokument või kiri, oli kantud sellest paatosest, kuidas midagi teha ei saa. Esitatud eelnõu on vastuolus Euroopa Liidu õigusega, rattatatatatata, ja seetõttu ei saa sellisel kujul seda toetada. Probleemi mööndati, mööndi, aga lahendust omalt poolt ei olnud. Öeldi, et see on Euroopa Liidu õiguse ja Schengeni ruumi põhimõtetega ja seal selle pagulaspädevuste menetlemisega vastuolus. Mida ma ootaks? Et Eesti oleks initsiatiivikas ja tuleks just nimelt Euroopa Liidu tasemel lagedale ettepanekutega, mis just nimelt Euroopa Liidu õiguse tasemel aitaksid ka neid küsimusi lahendada ära. Kui massiliselt, ebaseaduslikult ületatakse Eesti Vabariigi piiri, siis ületatakse ka Euroopa Liidu piiri ja see on kahtlemata kõigi Euroopa riikide huvi, peaks olema, et ei oleks kas poliitilise tahtetuse või tahtlikult lausa mõni riik ei ava või tegelikult ei osutu hiireauguks. Täna kõneldakse väga palju Euroopa reeglistiku puhul sellest, millised on ebaseaduslikult sisserändajate õigused, mida tuleb Euroopa reeglistiku järgi tagada, aga Schengen on ennekõike piiriruum. Teistel Euroopa riikidel või kõigil Euroopa riikidel lasub kohustus seda piiri kaitsta. Kui välispiir ühest august ei pea, siis muutub paratamatult, habrastub laiali kogu Schengeni ruumi toimimine ja turvalisus liidu siseterritooriumil. See on väga tõsine probleem. Riikidel peab olema kohustus tagada, et piir peab, õiguslik kohustus. Õiguslik kohustus, Euroopa õigusest tulenev. Ma arvan, et sellest niisugusest poliitilisest veenvusest minu jaoks valitsuse seisukohas, kõige austuse juures, jäi kuidagi vajaka.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! Et kui nüüd vaadata veidi kõrgemalt, siis noh Mustamäe on kohati juba praegu oma nime õigustanud ja minu meelest me liigume juba Euroopa Liidu nende mängureeglite järgi juba, et terve Eesti võib muutuda Mustamäeks või värvimäeks või kuidas me soovime. Ja see praegune initsiatiiv Poola ja Leedu n-ö näite varal on väga õige. Aga mul on olemas, poolakad ja leedukad tegid selle, kuidas nad nimetasid, eksinud turisti seadus. Eksinud turisti seadus, kui ma õigesti mäletan. Ja see muidugi Brüsselile ei meeldinud, kuna siseloogika on see, et mida rohkem värvilisi ja muid, see on, mitmekesisus rikastab. Kas sa oled, mu küsimus on, kas sa oled selle eksinud turisti seadusega kursis, mida kolleegid Poolast ja Leedust on teinud?
Jah, olen küll kursis. Tähendab, mul ei ole seaduse teksti olemas, aga selle n-ö populaarses võtmes nende mõlema riigi õiguse initsiatiivide kirjeldusega me oleme kursis jah.
Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu aseesimees! Hea ettekandja! Mul on ikka küsimus selle võimaliku seaduse ellusaamise kohta. Sa viitasid mitmel puhul, et oled suhelnud politseiametnikega ja nad sisuliselt möönavad probleemi ja toetavad selle lahendamist. Aga nüüd mul on küsimus, kas sa oled suhelnud ka siseminister Jaaniga ja kas tema on suhelnud ka oma endiste kolleegidega ja mõistab seda probleemi samavõrd ja nende muret, et see seaduseauk tuleb täita, kuivõrd sa kirjeldasid meeleolukalt siin valitsuse seisukohti ja tagasisidet sellele eelnõule? Eile, mäletad, me menetlesime ka eelnõu, eks ole, millele ma viitasin, et valitsus jookseb erinevatel sündmustel järel ja n-ö tehakse eelnõusid, kus Brežnevi pakike kaasneb. Kas meil võiks lähiajal olla oodata, tead sa, on valitsus arutanud seda, et kas see pügal n-ö saab lahenduse ja millise eelnõu raames ja kuna, kui meie eelnõu ei peaks mingil põhjusel toetust leidma või sellega edasi minema?
Põhiseaduskomisjoni istungil osalenud Siseministeeriumi rändeosakonna juhataja proua Annus ütles, et nad tegelevad selle küsimuse lahendamisega sellist profiili pidi, mis n-ö oleks kooskõlas Euroopa Liidu õigusega. Et neil on see plaanis, kui ma õieti mäletan, Mart saab hiljem protokolli, oli vist esimene kvartal, oli vist isegi, kui ta mainis seda, et esimese kvartali lõpuks. Jah, muidugi siseministriga olen ma rääkinud, kui ma vist olin novembris, novembris rääkisime sellest, pärast seda kohe, kui me oma eelnõu menetlusse andsime, et tuleks kiiresti tegutseda. Siseministri vastus oli: ei ole vaja muretseda, me anname vastuse teie eelnõule detsembrikuus. Aga noh, ma ütlengi, et sellises olukorras, kriisiolukorras tuleb lihtsalt tõsta reaktsiooni tempot, reaktsiooni tempot.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Hea ettekandja! Kui ma juba kord mingi ettepaneku teen, siis tuleb ju ka järgmine ettepanek. Ja järgmine ettepanek tugineb faktile, et nendel juhtumitel, kus hulgikesi on turistid ära eksinud ja kipuvad Euroopasse, on nad kõik tunnistanud avalikult, et nad on selle eest raha maksnud. Ehk inimkaubandusmõõde. Inimkaubanduse mõõde oli tegelikult juba ka Vahemere ääres. Euroopa Parlamendi koridorides räägiti. Aga ennäe imet, mingi riigi põhjusel, kes võib-olla kõige rohkem sellest teenis, kadus see kuidagi sealt nagu vits vette. Tol hetkel oli ka mõte, et Aafrika põhjarannikut kõik need alused lihtsalt pilbasteks lasta. Aga selle eelnõu menetluse puhul see oleks ju konkreetselt üks meede, mis takistaks inimkaubandust. Kas sellest võiks olla abi?
Jah, see meede enesestmõistetavalt takistab inimkaubandust. Vähemasti, kui need isikud, keda kasutatakse ära selles n-ö rändevõitluses potentsiaalselt Eesti riigi vastu, kui nad on vähemalt teavitatud sellisest õiguslikust raamistikust, noh, siis vähemalt lähteriigi territooriumile, enne, kui nad hakkavad seda reisi ette võtma, siis see kindlasti peaks võib-olla kaaluma, et on ehk otstarbekam valida mingi muu territoorium oma sihtmärgiks, sihtriigiks.
Leo Kunnas, palun!
Austatud istungi juhataja! Hea Urmas! Kommenteeriks ka seda väidet, et julgeoleku kaalutlustel ei saa keelduda rahvusvahelise kaitse taotluse vastuvõtmisest. Poolakad, leedulased ja lätlased on kõik seda ju ometi teinud. Käisin eelmisel nädalal Lätis, lätlased mainisid, et rändesurve keskendub praegu just nendel, et 50 tagasisaatmist päevas on nende tempo. Lätlased, leedulased ja poolakad ehitavad nüüd kõik selle aasta jooksul oma piirirajatised, poolakat 350 pluss miljonit, leedulased 140 miljonit. Ja Leedu riigikaitsekomisjoni esimees mainis, et talle iga päev kantakse ette töödest, mis on valmis tehtud. Tõesti, võrreldes lõunanaabritega me oleme aeglased. Ma olen sinuga nõus, et peaksime tempot tõstma. Aitäh!
Aitäh! Väga õige. See oli ka minu küsimus, mis ma kirjas peaministrile augustikuus tõin esile, et igati elementaarne on praeguses kriisis kolme Balti riigi poolt püüda, ütleme, Euroopa Liidu idapiiril vähemalt minimaalselt teatud tõkestus füüsilise tõkestuse tasemel välja ehitada. Siin me saame suurepäraselt aru, et kui Läti seda ei tee, siis oleme meie ka kaitsetud, kuna meil ei ole ju plaanis füüsilist tõket rajada Läti-Eesti piirile. Samamoodi, kui meie oma kohustusi täidame hilinemisega, siis on jälle, tagurpidi, ka Lätil, eks ole, probleem edasi-tagasi liikumise mõttes. Seni kahjuks jah seda koostööd sellisel kujul piirirajatiste planeerimisel ja püstitamisel ei ole olnud. Ma arvan, et see koostöö võiks olla tugevam Balti riikide tegevuses. Jah, loomulikult on küsimus ka selles, et kui me kõneleme sellest, mis ajaks me oleme võimelised piiri välja ehitama, ega ka see valitsuse otsus, mis kõneles vajadusest idapiiri täiendavat ressurssi suunata, mis oli nii-öelda poliitiline üleskutsete, et riigi eelarvestrateegia puhul hakatakse seda planeerima, ei ole tegelik otsus, see ei ole tegelik raha suunamise otsus. Ja see loomulikult ei sisaldanud endas kogu piirijoone füüsilise tõkke rajamist. Ma võtsime Peetriga ilusti suured Sherlock Holmesi luubid ja võtsime kogu maismaapiiril planeeritud või ka heaks kiidetud elemendid, tsoonid, mis tasemel tõkked rajatakse, mis sektoris läbi. Siin see ambitsioonitase peaks olema kiirem ja see peaks olema ulatuslikum.
Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh! Auväärt ettekandja! Kas minule teadaolev informatsioon on õige, et esialgselt Vabariigi Valitsus kuulutas oma seisukoha Isamaa algatatud eelnõu osas salajaseks ehk ametkondlikuks kasutuseks ainult, AK-märkega ja hiljem võttis selle maha, ja kas komisjonis oli arutelu või oskad sa selgitada, mis põhjustel see AK-märge sinna tehti ja mis põhjustel hiljem siis loobuti? Ja kuidas me oleks siin suures saalis seda arutelu pidanud, nii et me oleks saanud Riigikogu liikmetele avada valitsuse seisukohta, teades, et Riigikogu istung on avalik? Kas oleks pidanud kinniseks istungiks kuulutama selle päevakorrapunkti või kuidas see lähenemine oleks olnud? Ja teine küsimus. Kas Eestis nüüd ebaseaduslik piiriületus, massiline ebaseaduslik piiriületus, kas me peaks vahet tegema ka organiseeritud massilise piiriületuse ja organiseerimata ebaseadusliku massiületuse vahel või ei peaks?
Aitäh! Mina ei kitsendaks meie tööriistakasti nagu selle vaheteoga, mida õigupoolest see selles mõttes, see muutub nii või teisiti subjektiivseks, ja mida see sellisel juhul tähendab, et kui on niisugune massiline inimeste grupp või inimeste suur hulk, siis organiseeritud, mitteorganiseeritud. Ma jääksin, ma arvan, selle valiku juurde, mis eelnõu algatajatel on, et ta oleks sõna "massilisus". Organiseeritud piiriületusega võib ka hiljem osaleda, ju spontaanselt inimesi tulla. Et siin iseenesest, ma siin suurt asja, noh, vahetegu, ma arvan, et me ei peaks ennast kitsendama. Ma arvan, et see lähtekoht on see, kus tegelikult on olukord, kus eeldusena seda, et seda massilist piiriületust suudab, eeldus peaks olema see, et politsei suudab piiril tõkestada. See on nagu variant A, et nad ei tulegi riigi territooriumle sisse. Kui ta on juba sellise murdejoonega, et nad, tegelikult politsei ei suuda seda ülesannet enam täita, puhtfüüsiliselt juba nii-öelda jõu hajumise või selle konkreetse konfliktijoonise kulu järgi, siis tegelikult see ongi see olukord, kus see norm peaks rakendama. Nüüd jah, meil oli probleem komisjonis, tegelikult see ametkondlikuks tunnistamise asjad ja nende alused, milleks tunnistatakse, need on kuidagi läinud nagu sitikad praegu laiali. Õiguspärane on tunnistada ametkondlikuks kasutamiseks kuni otsuse vastuvõtmiseni valitsuses dokumente, kuni on valitsus otsuse langetanud oma arvamusena mingi eelnõu osas, ja siis tegelikult need kirjutatakse nii peale, et kuni otsuse langetamiseni valitsuses on see ametkondlikuks kasutamiseks, kuni valitsus on otsuse, kuna valitsus võib oma otsust muuta ka, eks ole, käigu pealt sõnastas istungil ümber. Aga see dokument oli kuulutatud, millest see segadus tekkiski, viieks aastaks. Jäi mulje, et samal päeval küll saatis Siseministeerium, kui ta saatis parlamenti selle eelnõu, kus oli peal kirjal templil "Viieks aastaks", et see on maha võetud, aga see, kuna paberilt, originaalilt ei kõrvaldatud, sellest tekkis see poleemika. Oluline on jah täpselt, kui on tingimuslik või ajalise või mingi jõustuva sündmusega seotud ametkondlikuks tunnustamine, siis avaliku teabe seaduse mõte on see, et siis tuleb ka see märkida tähtaeg, mitte lihtsalt viis aastat, maksimumaeg panna sinna peale.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Hea ettekandja, sa mainisid oma kõnes seda, et tõepoolest me oleme nüüd selle algatuse teinud ja Vabariigi Valitsus on niisuguse pika vinnaga või pika hambaga seda aktsepteerinud. Aga siit on ka järgmised sammud. Ka Euroopa Liidu õiguses tegelikult peaks ju ka hakkama keegi selle muutmist vedama. Võib-olla sa lühikese ülevaatena avaksid veel järgnevaid probleeme, mis, kui me nüüd rahvusvahelist õigust vaatame selles valguses, et ehk peaks selles osas ka valitsusele sõnumi saatma.
Jah, ma arvan, et see on igati asjakohane, et see kõne muutuks ka selliseks üleskutseplatvormiks valitsusele sellekohase üleskutsega. Eriti just sarnaselt mõtlevate riikide grupi poolt võiks tulla üleeuroopaline õigusinitsiatiiv, seesama Schengeni või rändepakett või rände-, mis ta on, compact. Euroopa migratsiooniraamistik on tegelikult, Ursula von der Leyen on ühe prioriteedina välja toonud... Kas see n-ö kirg taltub, võrreldes neid sündmusi, mis see aasta või eelmisel aastal on aset leidnud, eks me näe. Rohepöörde ja muud küsimused on tulnud fookusesse, ammugi veel julgeoleku küsimused. Kindlasti me neid ettepanekuid peaksime tegema. Nüüd, ma arvan, et see rahvusvahelise õiguse mõttes on meile suurepärane näide sellest naivismist, mis valitses ka ÜRO ränderaamistiku puhul. Tegelikult ränderaamistikus oli kümnete lehekülgede kaupa õigusi, mida igasugustele migrantidele, olgu nad seaduslikud või ebaseaduslikud, tuleb omistada. Täies mahus selle poliitilise ränderaamistiku rakendamine õiguslikult või ka ränderaamistikuga sisuliselt ennast ühinejana deklareerides tuleb ausalt tunnistada, et siis selle eelnõu koht oleks prügikastis. Me rikuksime endale võetud rahvusvahelist, Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kohustust. Aitäh!
Leo Kunnas, palun!
Austatud istungi juhataja! Hea Urmas! Gerassimovi doktriini järgi võib relvaks muuta mida iganes. Kui me kasutame näiteks termineid "infosõda" ja "kübersõda", siis seal ei ole füüsilist vägivalda, keegi ei sure, siis võib-olla oleks meil kohane kasutada õiget terminit, milleks on "migratsioonisõda". See ei ole siia veel jõudnud, aga see võib jõuda. Siin on kolm komponenti, kuidas me seda tõkestame. Ongi seadusandlus, milles on sellel eelnõul väga tähtis koht, et seda parandada, siis on füüsilised tõkked, millest me rääkisime, ja kolmas on inimkomponent ehk PPA võimekus seda tõrjuda. On selge, et kui see tuleb, et PPA oma n-ö rahuajastruktuuriga seda ei tõrju, ja räägime Sisekaitsereservist, siis mis on sinu hinnang, kuidas sellega peaks edasi minema? See ei puuduta otseselt seda eelnõu, aga see selgelt liitub selle probleemi valdkonnaga, see küsimus.
Aitäh! Kindlasti meil peab olema see võime olemas. Ilmselgelt seda suuremahulist aktsiooni ette kujutades täna, ma kujutan reaalselt – ja see oli ka meie sügisese, hilissügisese õppuse, eks ole, mudel –, ega siin alternatiiv ... Tänase võime loogika puhul kindlasti oleks pidanud laiemas mõttes Kaitseväe abi paluma sellise aktsiooni puhul ja ennekõike Kaitseliidu abi paluma. Nii et ma arvan, et see reserv, ütleme, ennekõike see, niisugust võimet me vajame, loomulikult, seda tüüpi rünnete tagasilöömiseks. Ennekõike ma kujutan ette vabatahtliku riigikaitseorganisatsiooni pinnalt, kus on inimestel teatud reeglid ja kohustused välja tulla teatud ajalise viibega, asuda ülesandeid täitma.
Aivar Kokk, palun!
Hea juhataja! Austatud ettekandja! Kas ma saan aru, et praegune valitsus ei ole aru saanud, mis Poola ja Leedu piiri peal on juhtunud? Küll saadetakse sinna abijõudu, aga ühtegi otsust pole tehtud. Nüüd on Isamaa erakond teinud eelnõu ettepaneku. Kuidas sa arvad, kas valitsus hakkab mõtlema tänu sellele eelnõu ettepanekule või mitte, et oleks vaja riigipiiri seadust natukene muuta?
Ma tahaksin loota. Tähendab, ütleme, oli hoopis teine paatos valitsuse esindaja hoiakutes proua Annuse seisukohtade näol, kui tegelikult see kirjalik kiretu tekst, mida valitsuse arvamusena, et ta ei pea võimalikuks seda teksti toetada, oli. Ma arvan, et siin ongi oluline, et meie käsitlus oli ju eelmisel aastal, kui me võtame seda migratsioonikriisi, ma arvan, et kahes suhtes vildakas. Suvel oli käsitlus, me mäletame, valitsuse käsitlus selline, et Eestile ohtu ei ole. Millele see tugines, seda informatsiooni meil ei ole. Väide oli, et see on julgeolekuasutuste hinnang, Eestile selles kriisis ohtu ei ole. Teiseks, minu meelest oli kitsendav probleem see, et ei tajutud seda, et see on üks osa tegelikult Venemaa laiaulatuslikust ründest lääne vastu ja seda tulebki sellisena käsitleda. Ja see oli põhjus, miks ma augusti alul proua peaministrit kutsusin üles, me olime toona veel julgeolekunõukogu liikmed, et see probleem, ütleme, mida Leo Kunnas tabavalt nimetas migratsioonisõjaks, see on küsimus, mis ei olegi mingi rahvusvahelise pagulasstaatuse taotlemise küsimus eraldi võetuna, vaid see on tegelikult julgeolekukonflikt ja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Julgeolekunõukogus tuleb seda käsitleda. Mind hämmastas, et ainsa Ida-Euroopast valitud julgeolekunõukogu liikmesriigina Eesti seda probleemi julgeolekunõukogus ei tõstatanud. See mind üllatas, et me vaikisime ja jäime filosoofiks.
Heiki Hepner, palun!
Aitüma, hea istungi juhataja! Hea ettekandja! Sellestsamast kohast ma tegelikult tahaksingi jätkata ja mu küsimus oligi mõeldud, aga sa juhatasid väga hästi selle sisse. Inimeste kasutamine relvana, mis antud juhul, sisuliselt hübriidrünnete puhul ju toimus, on ju kindlasti vaieldamatult rahvusvahelise õiguse räme rikkumine. Võib-olla me mäletame kuidagi sealt teisest ilmasõjast, kus siis lükati inimhorde ees ja püssimees oli taga, tšekaa mees oli taga, ja kes julges tagasi tulla, sai kuuli. Inimeste kasutamine relvana on tõesti räige rikkumine. Ja meie julgeolekunõukogus ei julgenud või ei tahtnud seda teemat üldse üles tõsta. Kuidas me siit edasi peaksime minema? Tänaseks on see julgeolekunõukogu minevik, aga me peaksime siiski ju suutma seda protsessi ka sellest vaatevinklist vaadata.
Ma arvan, et enda ja nende väärtuste eest [seista], millesse sa usud, neid väärtusi nendes rollides, mis sulle on omistatud, kaitsta ei saa moka otsast. See oli küsimus, mis mind tõesti hämmastas. Detsembrikuus ... [[Hääl saalist.]] Kes meil siin lindistab? Aga küsimus on selles, et probleem, mis oli: Putin esitas oma ettepanekud detsembri alul. Me läheme jälle tagasi, asetame ulatuslikuma perspektiivi sellele kriisile, mille üheks elemendiks on migratsioonisõda, nimetame seda siis nii. Ja jällegi sõja, relvade kasutamise ähvardus olukorras, kus nõutakse riikide suveräänsetest valikutest loobumist, on tegelikult vastuolus ÜRO põhikirjaga. Mind hämmastas ka see, et olukorras, kus Ameerika Ühendriigid olid alustanud oma läbirääkimisi – noh, Bideni ja Putini kahekõne, mis leidis aset jõuluajal või enne jõulu –, et tegelikult on see küsimus, see on täpselt samamoodi see küsimus, mida saanuks adresseerida julgeolekunõukogus veel nendel viimastel nädalatel, mis me olime julgeolekunõukogu liikmesriik, sest see vastas täpselt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirjas toodud julgeolekunõukogu ülesannetele. Kui Eesti oleks seal olnud üksi, oleks ta olnud üksi, aga ma arvan, et meie liitlased oleksid kindlasti väljendanud samuti oma seisukohta ja see oleks olnud ka oluline meie hoiaku näitaja. Aga praegune olukord on praegune olukord. Me peame aru saama, et meil ei tohi olla passiivsust eluliste, ka teiste riikide eluliste julgeolekuhuvide eest seismisel, kes on meie liitlased. Julgeolek on selles mõttes jagamatu, et praegust julgeolekukriisi püütakse jagada teatud sektoriteks. See käsitlus on niisugune sektoriaalne jagamine ja see mulle teeb teatud määral muret. See on üks osa tegelikult kogu Euroopa suurimast julgeolekukriisist, mida meie silmad näevad praeguses olukorras ju aset leidvat pärast meie liitumist NATO-ga. Ja see tegelikkuses tähendab ka seda, et me peamegi julgeolekuperspektiivist kõiki neid üksikküsimusi menetlema. Kui me hakkame tegelema alt üles üksikprobleemide lahendamise pinnalt, nägemata suuremat perspektiivi, siis me teeme suure vea.
Oudekki Loone, palun!
Aitäh selle olulise eelnõu eest, mis kindlasti tegeleb ühe reaalse probleemi lahendamisega! Aga kui ma vaatan, kuidas see on sõnastatud, siis siin tegelikult pannakse igasugusel juhul, kui toimub massiline piiriületamise, ebaseaduslik piiriületamise katse, kohustus see tõkestada, jätmata inimliku käitumise võimalust. Kujutame ette, et näiteks juhtub mingi katastroof Leningradi tuumajaamas või juhtub niisama üle piiri suur loodusõnnetus ja inimesed lihtsalt põgenevad siiapoole, sest neil ei ole mujale tulla. Et tegelikult me ju ei jätaks sellisel puhul inimesi lihtsalt maa ja taeva vahele, aga Politsei- ja Piirivalveamet niisuguses sõnastuses ei saa inimlikult käituda, näiteks oodata, kuni Eesti valitsus mingi otsuse vastu võtab, ta peab neid tagasi saatma. Et kas me ei võiks mõelda, et selle kohustuse me siiski sõnastaks võimalusena, et jätta need juhtumid, kus inimesed tõesti ausalt põgenevad, et me ei anna oma piirivalvuritele kohustust ebainimlikult käituda?
Aitäh! Meil tegelikult on see võimalus olemas. Iseenesest kehtiv rahvusvahelise kaitse ja pagulasseisundi seadus, ...kaitse seadus näeb ette selle, et põhimõtteliselt on võimalik ka teiste riikide territooriumilt, võtta vastu otsus, et inimesi ümber paigutada või ümber asustada. See ümberpaigutamine, ümberasustamine võib toimuda, ma ei tea, lennuk lendab või on tegelikult ka iseenesest piiri avamine põhimõtteliselt mingile hulgale inimestele. See teoreetiline konstruktsioon on iseenesest olemas. Aga ma ei jätaks niisugust käsitlust, et meil on tegelikult nagu niisugune avatud piiri kontseptsioon sellises olukorras, on kindlasti oma humanistlik mõõde ja puhtobjektiivne mõõde või mis võib tulla tõesti selliste katastroofifilmide stsenaariumide korral, kus õiguslikud konstruktsioonid võivad osutuda ka mingites olukordades puhtteoreetilisteks või puhtakadeemilisteks. Aga samas ma pean ütlema, et ega seesama küsimus, mida küsis ka Heiki Hepner selle kohta, et tulevad inimesed, kes on, kasutatakse inimesi relvana või inimkilbina, aga üldiselt ma vaatan nende, ka Iraagist tulnud, Valgevenest, nad olid ikkagi teadlikud, neile maksti ja nad ei olnud päris niimoodi, et inimesi võeti tänavalt kinni ja sunniti siis, eks ole, nagu selle rahvusvahelise humanitaarõiguse inimkilbikeelu üldine eeldus on. Ning ma pean ütlema, et aga küsimus ongi selles, et üks asi on, et tulevad inimesed, kes on mingist suvalisest päritoluriigist, aga võivad ka tulla lihtsalt, eks ole dressipluuside, dressipükstega mehemürakad, kes on lihtsalt juhuslikult kolm kuud hiljem erru läinud, eks ole, Pihkva dessantdiviisist, hakkavad tulema lihtsalt, seljakotid seljas ja suusad käes, üle piiri ja on ka, ütleme, ja nad ei ole tulirelvadega, nad on, ütleme siis, eks ole, mingid tümikad käes või nuiad käes ja tulevad sealt peale. Ja see küsimus on, et tulevad 1000 inimest, tulevad ka 50 000 inimest, nagu ma ütlesin, et see inimmaht ei ole ka midagi absurdset või ebarealistlikku. Me räägime siin ju Euroopa Liidu 2015. aastal inimhulgast, mis sisenes suures jaos ebaseadusliku rände näol Euroopa Liidu territooriumile, oli miljon pluss inimest. Need ei ole kümned tuhanded, siin rääkida nendest kategooriatest pigem väiksema kaaluga numbrid. Nii et ma ütlen, et see võimalus peab olema, kehtiv õigus seda võimalust näeb, kui seda võimalust on vaja täpsustada, ma muidugi möönan, et see võimalus peab olema, aga see ei saa toimuda spontaanselt või sporaadilise aktsiooniga, lihtsalt et asi kõik laguneb laiali. Meie lähtekoht peab olema, et me säilitame kõigi kriiside igas faasis, säilitame oma tahtelise kontrolli kontrolljoone ületamise üle, langetame ise selle üle valikuid, kas seda avada, keda sisse lasta või seda sulgeda ja kedagi mitte sisse lasta. Aga ma ütlen, see loomulikult toimib siis sellise, kui me räägime katastroofifilmi stsenaariumidest, eks siis ilmselgelt on riik astunud juba vähemasti eriolukorda. Ja siis tegelikult on see riigi juhtimise skeem juba hoopis teistsugune, ma kujutan ette, kui reaalajas võetakse vastu neid otsuseid, kui näiteks ökoloogiline katastroof, hoidku selle eest, on meie naaberriigis aset leidnud ja selle tulemusena toimub inimeste spontaanne põgenemine.
Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh! Auväärt ettekandja! Tegemist on väga olulise eelnõuga, millel on siirded ja puutumus mitme teise seadusega. Ja minu küsimus ei puudutagi otseselt seda eelnõu, küll aga seda teemat ja problemaatikat. Me teame ju, et Eesti on saatnud ka ebaseadusliku piiriületuse takistamiseks oma abiväge Poola piiridele, näiteks. Kas ei ole praegu nii, et selleks, et oma jõustruktuure saata missioonidele teistesse riikidesse, peaks olema parlamendi mandaat? Me oleme saatnud erinevatele missioonidele erinevatesse riikidesse parlamendi mandaadiga inimesi, aga Poola piirile mitte. Kas see on kooskõlas ikkagi praegu kehtiva üldise seadusandlusega ja senise praktikaga? Ja kas siis nii ongi, et teatud missioonidele, ka relvastatult, me võime oma inimesi saata ilma parlamendi mandaadita?
Aitäh! Ma arvan, et see on väga tõsine küsimärgi koht. Ma olen kindel, et ei küsijal ega vastajal ei ole kahtlust, et see oli väga õige ja aateline tegu, abistada kriisi või ründe all olevaid naabreid. Ma arvan, et selles ei ole mingit küsimust. Aga loomulikult me saame aru, et seda tüüpi missioon või tegelikult ka mandaat, millise mandaadiga me oma korrakaitsjaid, olgu need kaitseväelased või politseiametnikud, tegelikult laias mõttes lähetame, iseenesest võib ju muutuda ka sellises konfliktsituatsioonis reaalseks konfliktis osalemiseks, palju suurema tõenäosusega, kui seda on näiteks mingil ÜRO vaatlusmissioonil osalemine, mis on tegelikult lihtsalt mingite kehtivate vaherahu või rahvusvaheliste vaherahukokkulepete täitmine, mis võib olla vägagi mitte seda tüüpi reaal-, eheda konfliktiga olukord. Ma arvan, et see on küll koht, kus ... Aga millega meil üldse parlamendi vanematekogu tegeleb? See peaks olema ju tegelikult nii, et parlamendi eesõiguste eest peab seisma parlamendi juhatus.
Täna hommikul kogunes.
Jah, aga ei saa olla nii passiivne, tuleb võtta härjal sarvist. Parlamendi eesõigused. Kõigil, nagu näitab minu kogemus, kõigil valitsustel, Martin, on alati kiusatus parlamenti temale kuuluvast esmasünniõigusest paljaks varastada. Aga me ei tohi seda läätseleeme eest ära anda. Sest tagasi seda kotti toppida, me näeme, [ei saa], dünaamika on olnud alati vastassuunaline, pigem parlamendis tegeliku võimu ahenemise suunas. Nii et ma arvan, et see küsimus – ja see on ju riigiõiguslik küsimus, parlamentaarses riigis jõu kasutamise mandaadi andmise üle väljaspool oma riigi territooriumi – ei ole küsimus mitte kantuna sellest, kas see kuidagi oli kaheldav. See valitsuse seis oli tervitatav ja väga asjakohane otsus. Tunnustus neile meestele ja naistele, kes seal nendel missioonidel osalesid! Aga ma arvan, et see ei saa parlamendi järelevalve väljast ... Eriti olukorras, kus me jälle ütleme, et kõik on üks kriis, ma juhin tähelepanu, laiemas tasapinnas, on sõjaline kriis, julgeolekukriis, sisejulgeoleku kriis, välisjulgeoleku kriis, liitlaste seas toimuv sisejulgeoleku kriis, mis võib kasvada üle välisjulgeolekukriisiks – kui see kõik tegelikult muutub niisuguseks pastelseks sügismaaliks, siis me peame ka aru saama, et selline laiem, kõikehõlmav käsitlus või doktriin peaks olema ka parlamendi pädevuses.
Uno Kaskpeit, palun!
Aitäh! Lugupeetud ettekandja! Tore oli kuulata, kui te rääkisite Leedu ja Läti piirivalvest. Siis tulite nagu Eesti piirivalve peale. Aga ma peaks täpsustama, et aastaid tagasi üks seltskond siit saalist hävitas Eesti piirivalve. Ja täna ei ole meil enam piirivalvet. Ma siin mõni aeg tagasi televiisoris nägin, kui niinimetatud piirivalvuritelt võeti intervjuud, nad olid rohelises mundris ja rinna peale oli kirjutatud "Politsei". Nii et kui te siin räägite piiri valvamisest, siis rääkige, et meil valvab piiri politsei, aga mitte piirivalve.
Teie elukogemus ja teie professionaalne truudus nendele piirivalve ideaalidele ja piirikaitse ideaalidele kindlasti õigustavad teid mulle seda osundust tegemast. Jah, meil on tegelikult piirivalvega tegutsevaid ülesandeid täitvad politseiametnikud on see õige formuleering.
Aivar Kokk, palun!
Aitäh, hea juhataja! Hea ettekandja! Jätkame sedasama teemat. Ma vaatan, et kaitseminister on saatnud sõjaväelased sinna piiri peale. Siin räägime küll politseist ja kõigest muust, aga tegelikkuses on kaitseministri poolt otsus tehtud ja saadetud sinna nii kaitseliitlased kui kaitseväelased. Ühelt poolt on, küll me teame, et siin on ka Riigikogus olnud see, et kuni 100 kaitseväelast võib kuidagi saata, aga tegelikult peaks teavitama sel juhul ka Riigikogu. See teavitus on tegemata jäänud. Ühelt poolt on loogiline, et tuleb kiiresti tegutseda, aga teistpidi peaks olema selle otsus, sest need on perede juurest ära viidud inimesed ja need inimesed peavad seal kohapeal tegema teatud otsuseid, mis on ühelt poolt Euroopa Liidu piiri peal. Kuidas tunne on, et võib-olla selle seaduseelnõu edasi menetluses tuleks ka sellistele asjadele rohkem tähelepanu pöörata? Aitäh!
Ma arvan, et jah, ma ei välista seda, et ka rahvusvahelistel sõjalistel operatsioonidel või rahvusvahelises sõjalises koostöös osalemise seadust võiks täiendada. Me võime sellest seadusest teha niisuguse külgkorviga mootorratta Iž Planeta, kus on erinevaid teemasid lahendatud. Mul selle vastu ei ole midagi, peaasi, et ta selle akuutse probleemi kiiret lahendamist kuidagi, ei tõmba sellele käsipidurit peale.
Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Austatud ettekandja! Mu küsimus natukene väljub küll teemast, aga ma usun, et olles te nüüd väga pikaajalise ministrikogemusega, sooviksin ma teada järgmist. Asi selles, et tihtipeale tullakse siia saali kaitseministri poolt palvega, et Riigikogu annaks mandaadi välismissioonile teatud ülesande täitmiseks, ja Riigikogu menetleb seda missioonitaotlust siis täpselt selliselt, nagu ta on esitatud. Minu küsimus kõlab: kas kaitseministril on õigus muuta missiooni eesmärki selles, milleks ta algselt luba sai, ilma Riigikogu mandaadita?
Missioonil, tähendab, missioon ei ole, ütleme, et missioon on põhimõtteliselt rahvusvahelises koostöös osalemiseks, see saab olla siis ju riikidevahelise, olgu ta riikide kokkuleppel või ka meie ühepoolse üksuse saatmisena, tegelikult Riigikogu määrab ju otsusena ära kaitseväelaste arvu, piirarvu, nende saatmise sihtkoha, aja ja selle nii-öelda, selle formaadi, juhul kui see on olemas, ravusvaheline formaat, või lihtsalt viitab, et Eesti kaitseväelaste osalemise. Aga ma arvan, et see eesmärk, kas on tegemist rahuvalve või missioon läheb üle seal sõjaliseks missiooniks, ma arvan, et seda, ütleme, ilma parlamendi tahteta, ma arvan, see küll sündida ei saaks, kui me toome niisuguse näite, mismoodi formaat või, ütleme, sõjalise jõu kasutamise või potentsiaalse sõjalise jõu kasutamise või ka, ütleme siis, missiooni intensiivsus, niisugune lahingulise intensiivsus võib olemuslikult muutuda, on minu vastus. Kui te küsimus puudutas konkreetselt seda kirjeldust, meie kaitseväelaste lähetamist sinna meie naabrite piiride kaitsele, ju see oli, ma arvan, siis kuidagi käskkirjaga seal, valitsuse otsusega määratletud või siseministri käskkirjaga kinnitatud. Aga ma tahaksin öelda ühte asja, teate. Ma vaatan, et Maris Lauri oli siin saalis. Endise justiitsministrina ma olin tegelikult ikkagi šokeeritud sellest, kui ma üllatusena lugesin sellest rikkuja või tähendab nii-öelda vilepuhuja seadusest, mis on meie laudadele toodud. Ma pean küll ütlema, et 2018. aastal ma viisin valitsusse selge positsiooni, et Eesti sellisel kujul seda direktiivi ei peaks toetama. See on täiesti hullumeelne ülereguleerimine ja tegelikult viib hoopis õiguste kaitse moonutamiseni ja võib viia mingi väga drastilise pealekaebamiseni. Ja siis, kui ma võtsin eile selle seaduse ette, ma lugesin, et Euroopa selles direktiivis, mis on nüüd heaks kiidetud, kõneletakse ainult teatud tüüpi tegudest, mille puhul see hellitava nimega vilepuhumise või kaebamise süsteem on üles ehitatud, aga meie kavatseme oma siseriiklikku õiguskorda võtta nagu elevant, hammustada kogu selle direktiivi ja veel takkapihta kogu õiguse. Ja sisuliselt on muutunud olukord selliseks, et me kõneleme õigusrikkumistest ja mitte ainult õigusrikkumistest, seaduserikkumistest, ükskõik mis seadus, olgu ta tootja ohutuse seadus või veterinaarseadus, vaid me kõneleme tegelikult ka tegevusetusest, mis võib olla vastuolus õigusnormi eesmärgiga. Andke andeks, mina loen seda Orwelli teksti, ma ei saa aru, ma ei saa aru. Ma ütlen, et see on äärmiselt ohtlik juriidiline konstruktsioon, see tegelikult ei vii välja mitte usalduse ja õiguskindluseni ühiskonnas, vaid viib välja täiesti meelevaldse kaebamissüsteemini ühiskonnas. Ja ma kutsun ülesse kõiki parlamendiliikmeid olema ülitähelepanelik selle seaduse koha pealt. Ja selline kaadervärk, mis on meile valmis konstrueeritud, kus ka Riigikogu peab moodustama pealekaebamiskontori, asutuse, on öeldud. Ma pean tunnistama, et tõsiste kuritegudega finants-, rahapesu, pettustega – loomulikult tuleb tegeleda. Aga see mehhanism, et me hakkame mingeid niisugusi, loome virtuaalse, kõikides asutustes, kõikides ettevõtetes eksisteeriva pealekaebamismehhanismuse – tule taevas appi! Ja me tegeleme niisuguse kaadervärgiga olukorras, kus sõda koputab Euroopa uksele! Niisuguste konstruktsioonidega on kellelgi aega praeguses kriisiolukorras tegeleda, selle asemel et täita neid akuutseid julgeolekuprobleeme, mida me siin oleme ette näinud. Ja ma tegelikult ütlen, et – see on veidi tavatu, aga ma kasutan ära – halbadele aktsioonidele, õiguslikele aktsioonidele, peab olema ka sissejuhatav kõne. Ma selle kõnega, selle avaldusega lõpus juhatan sisse Maris Lauri ettekantava valitsuse järgmise punkti ja teatan: Isamaa fraktsioon teeb ettepaneku see tagasi lükata. Ma lähen laua juurde ja annan ettekandjale selle ettepaneku üle. Parlament on juba loonud siia Mannerheimi liini selle hullu seaduse vastu, enne kui jõuab valitsuse esindaja sellega kõnetooli. Aitäh!
Aitäh, Urmas! Sul läksid muidugi žanrid sassi praegu. Protseduuriline, Mart Võrklaev.
Lugupeetud istungi juhataja! Ma saan aru, et eelkõnelejal on ikkagi vastupandamatu soov oma häält kuulata ja nautida, aga minu teada ikkagi me hetkel menetlesime seaduseelnõu 489, ja minu teada peaks piirduma ikkagi selle seaduseelnõu menetlusega, kui me sellega tegeleme. Kui te minuga nõustute, siis ehk te oleksite nii hea ja selgitaksite eelkõnelejale, millise eelnõu juures me oleme ja millega me tegeleme? Nagu te ise ütlesite, kõiki maailma probleeme võib-olla ei peaks siin ühe eelnõuga ära lahendama.
Jaa, aitäh! Ma olen alati üritanud seda liini hoida, et Riigikogu saadik kas kohapealt sõna võttes või puldis sõna võttes on võimalikult vaba oma mõtteid avaldama. Ta sidus selle ära eelnõuga. Aga jah, muidugi teise eelnõu poliitilise debati seisukohavõtud peaksid jääma kas küsimuste või läbirääkimiste aega. Ja sinna me võiksime suunduda. Aga nüüd on ... Ahah. Helir-Valdor Seederil on ka protseduuriline. Muidugi.
Aitäh! Ma ei tea, see protseduuriline küsimus on meil kodukorras, kuid protseduuriline tänuavaldus, seda ei ole. Aga võib-olla see mahub sinna küsimuse alla. Mina tahtsin küll ettekandjat väga tänada selle just nimelt laiapõhjalise ja tervikliku käsitluse eest eelnõu tutvustamisel, et kõik need erinevad siirded ja tahud ka põhjalikult lahti seletatakse. Minu arvates see oli ääretult vajalik. Nii et suur tänu! Ja ma arvan, et seda peaks tooma Riigikogu liikmetele heaks eeskujuks ja näidiseks, kuidas ühte eelnõu tutvustatakse parlamendisaadikutele. Aitäh!
Selge. See läheb ilusti stenogrammi. Saame jätkata eelnõuga 489 ja nüüd kutsun siia ettekandjaks põhiseaduskomisjoni liikme Mart Võrklaeva. Palun!
Lugupeetud istungi juhataja! Head kolleegid! Ma küll ütlesin Urmasele, et ära mine saalist ära, selle suurepärase eelnõu menetlus jätkub. Aga Urmas sellegipoolest lahkus. Eks ma siis räägin neile, keda see eelnõu huvitab. Kõigepealt ma parandaksin-täpsustaksin paar küsimust ära ja kahju küll, et Urmas ei kuule, aga tema väited Vabariigi Valitsuse arvamuse kohta. Kindlasti ei olnud see arvamus selline, et see probleeme eitaks või kuidagi pisendaks. Loen siit ette viimase lõigu: "Selleks, et massilise sisserände olukorras saaks välismaalasi, kes on välispiiri ebaseaduslikult ületanud või pole saanud luba Eestisse siseneda, kiiremini tagasi saata, toetame kehtiva õiguse täpsustamist. Samas – nagu eelnevalt mainisin – on vajalik leida laiaulatuslikum ja Eesti rahvusvahelisi kohustusi arvestav lahendus, mida Isamaa algatatud eelnõu ei paku. Siseministeerium on juba alustanud vajalike seadusemuudatuste väljatöötamist ning edastame need peatset ministeeriumile kooskõlastamiseks." Siinjuures ka oli küsimus, et millal Siseministeerium või valitsus vastava eelnõuga välja tuleb, et ruttame natukene ette, aga ka siin protokollis on kirjas, kui me põhiseaduskomisjonis arutasime, et praegu on kõnealuse regulatsiooni väljatöötamine kõige prioriteetsem ülesanne Siseministeeriumis. Aga nüüd siis põhiseaduskomisjoni istungi juurde. Arutasime seda Isamaa fraktsiooni algatatud riigipiiri seaduse muutmise eelnõu (489 SE) 18. jaanuaril 2022. aastal. Kutsutud olid ka Siseministeeriumi kodakondsus- ja rändepoliitika osakonna juhataja Ruth Annus ja nõunik Ele Russak. Esmalt oli probleemiks, mille Urmas Reinsalu tõstatas ja mis juba ka siin saalis kõlas, et see asutusesisese kasutamise märge sellel Vabariigi Valitsuse dokumendil. Tegelikult Urmas juba ka vastas sellele, et jah, see märge peaks kehtima nii kaua, kuni see dokument on Vabariigi Valitsuse poolt heaks kiidetud. Seda viidet siin küll pole, aga tõesti, tänaseks on ta avalik ja see info jõudis ka põhiseaduskomisjoni istungile. Kindlasti ei olnud siin hetkekski tegelikult murekohta selles, et justkui Riigikogu saalis ei saaks seda teemat arutada, sest dokument on asutusesiseseks kasutamiseks. Ei, allkirjastamise hetkest oli ta avalik. Aga see sai ka komisjonis läbi räägitud ja lõpuks selguse. Nüüd eelnõu sisu juurde. Urmas Reinsalu tutvustas seda eelnõu sama värvikalt, nagu ta tegi siin saalis seda, nii et ma seda osa ei hakkagi üle kordama, sest me seda juba kuulsime. Ja läheks siis juba küsimuste ja arutelu juurde. Paul Puustusmaa sõnas, et see eelnõu on iseenesest ääretult vajalik ja ta toetab seda, aga ühise arusaama huvides on tal siiski mõned küsimused. Ta uuris, mis hetkel tekib massiline ebaseaduslik piiriületus, et oleks võimalik neid norme rakendada, ja samuti soovis ta teada, milline on maksimaalne viis tõkestada: kas lubatud on näiteks tulirelva kasutada või mitte? Paul Puustusmaa uuris veel, mis saab siis, kui riik, kuhu soovime piiriületajad tagasi saata, ei ole nõus neid vastu võtma. Urmas Reinsalu vastas, et esmane eeldus massiliste piiriületuste puhul on see, et Eesti suudab siiski neid inimesi piirijoonel kinni hoida, aga kui ei suudeta enam kinni hoida ja inimesi on palju, siis algabki massiline rünnak. Kindlasti ei peeta silmas üksikuid juhtumeid, kus inimene on lihtsalt salaja üle piiri hiilinud ja politseinikud pole tema piiriületusest teadlikud, vaid selliseid olukordi, kus tekib sisuline ründesituatsioon, kus jõudu kasutades püütakse piiri ületada ning politsei pole suuteline neid isikuid piirilt tagasi tõrjuma. Tulirelva kohta ta lisas, et tulirelva kasutamine on proportsionaalne sellisel juhul, kui rünnakuks kasutatakse tulirelva või sellist tüüpi relvi, mis seavad ohtu piirivalvurite elu. Aga ta usub, et on olemas siiski selliseid jõu kasutamise võimalusi, mis inimkaotusi kaasa ei too. Siis Paul Puustusmaa ütles lisaks, et talle on jäänud arusaam, et pagulasseisundi konventsiooni kasutamine on võimalik olukorras, kus ollakse esimene riik, kuhu pagulased tulevad, aga Eesti pole ilmselt esimene riik, sest need pagulased tulevad kusagilt kaugemalt. Ta ütles, et kui tullakse näiteks Iraagist läbi Venemaa Eestisse, siis Eesti pole ju esimene riik ja need tingimused ning kohustused ei peaks Eestile laienema. Ta küsis, kas ta sai asjast valesti aru. Urmas Reinsalu selgitas, et üks asi on selle konventsiooni üldine rakendatavus rahvusvaheliselt, aga tegelikult siin selle tõlgenduse on andnud Euroopa Liit. Euroopa Liidu siseses õiguses on antud rahvusvahelise kaitse andmise reeglid ja selle järgi loetakse esimeseks riigiks seda riiki, mille kaudu inimene on esmaselt Euroopa Liidu territooriumile jõudnud. Toomas Kivimägi ütles, et ta arvab, et Urmas Reinsalu nõustub temaga, et Euroopa Liidu välispiiri ületamisele kohaldataks riigipiiri seadust ulatuses, mis on Schengeni piirieeskirjadega reguleerimata. Ta uuris, kas Isamaa poolt esitatud eelnõu on kooskõlas pagulasseisundi konventsiooniga või tekib siin riive või on see lausa vastuolus konventsiooniga. Urmas Reinsalu vastas, et eelnõu on täielikus kooskõlas pagulasseisundi konventsiooniga. Seejärel sai sõna Ruth Annus Siseministeeriumist ja ta märkis, et Eesti kehtivas õiguses on olemas juba päris palju meetodeid, mis võimaldavad Eestil toime tulla massilisest sisserändest tuleneva hädaolukorraga. Seda, millal saabub ära hädaolukorda, otsustab asutus, kes peab hädaolukorrale reageerima, antud juhul PPA peadirektor. Annus tõi ka välja, et Vabariigi Valitsus peab siiski vajalikuks kehtivat õigust täpsustada, näiteks kohtumenetluse osa. Seega vajab kogu eelnõus sisalduv küsimus laiapõhjalisemat lähenemist. Lisaks on Euroopa Liit asunud oma õigusega reguleerimine instrumentaliseeritud rännet, näiteks looma konkreetseid meetmeid massilise sisserände olukorraks, mis on toimunud Valgevenest Poola, Leedu ja Läti suunal. Samuti on EL algatanud vastava määruse, kus on ette nähtud tingimused, mille korral oleks võimalik EL-is tervikuna reageerida. Ehk ka see küsimus siin Isamaa saadikute poolt oli, kes on küll praegu lahkunud saalist, aga lisaks sellele, et me riigisiseselt, Siseministeerium on antud problemaatikaga asunud tegelema ja kehtivat õigust vajadusel muutma või selles suunas tööd tegema, et jah, ka Euroopa Liidu tasemel selle problemaatikaga ja Euroopa õigusega juba tegeldakse. Siit ka vastus. Ruth Annus selgitas, et Siseministeerium on samuti mõelnud, kuidas oleks massilise sisserände küsimust võimalik kõige paremini korraldada, et see oleks kooskõlas rahvusvahelise õigusega ning Euroopa Liidu olemasoleva õigusega. Kui Euroopa Komisjon on välja tulnud reaalse õigusakti kavandiga, siis liikmesriik üldjuhul ei saa asuda reguleerima sama valdkonda. Tuleb aga möönda, et Euroopa Liidu õigusaktide menetlemine ei ole väga kiire. Ruth Annus sõnas, et eeltoodud kaalutlustest tulenevalt leidis Vabariigi Valitsus, et eelnõu 489 on samm õiges suunas, aga antud küsimuses vajab lisaks teiste seaduste muudatuste väljatöötamist ning eelnõus 489 välja pakutud teksti kohendamist. Võib arutada, kas see peaks olema just julgeolekuküsimus, mille alusel peaks saama inimesi välispiirilt tagasi tõrjuda. EL-is käsitletakse seda pigem rändeküsimusena. Seejärel sai sõna Ele Russak, kes sõnas, et 2019. aastal oli tal samuti võimalik põhiseaduskomisjonile tutvustada väljasõidukohustuse ja sissesõidukeelu seaduse ning välismaalastele rahvusvahelise kaitse andmise seaduse muudatusi. Need muudatused olid tehtud selleks, et tulla paremini toime massilise sisserände põhjustatud hädaolukorraga, ning need võeti vastu aastal 2020. Kõige olulisema muudatusena nähti juba toona ette, et PPA-l peab olema piisav aeg, et teha kindlaks, kellega on piiritöötajate näol tegemist, mis kaalutlustel ja motiividel on need isikud Eestisse tulnud ning seejärel teha otsus, kas isikud kuuluvad tagasisaatmisele või nad tuleks suunata rahvusvahelise kaitse menetlusse. Selleks loodi seaduses võimalus isikuid halduskohtu loal kinni pidada kuni seitse päeva, et menetlustoimingud läbi viia. Samuti nähti ette, et PPA saab sellised kinnipidamise taotlused esitada nimekirjana, mitte individuaalselt nagu tavaolukorras. Lisaks anti ka kohtutele võimalust teha välismaalase kinnipidamise määrus kirjeldava ja põhjendava osata. Loodi võimalus võtta kasutusele kõik Eestis olevad kinnipidamiskohad, sealhulgas vanglad, et piirata isikutele antavaid teenuseid. Ele Russak märkis lisaks, et Valgevene ja Euroopa Liidu välispiiril toimuvad sündmused on pannud kõiki liikmesriike oma seadusi uuesti läbi analüüsima. Siseministeerium on samuti põhjalikult kaalunud, kas olemasolevad meetmed on piisavad hübriidolukorraga toimetulekuks. Siseministeerium leiab, et massilise piiriületuse ennetamiseks ja tõkestamiseks on korrakaitseseaduses olemas meetmed, mida PPA saab kohaldada. PPA saab kohaldada kõiki ennetava ja tõkestava iseloomuga järelevalvemeetmeid, sealhulgas sundi. Küll aga leiab, et väga mõistlik oleks vaadata veel kord läbi valdkondlikud seadused, et võimaldada piiriületajate kiiremat tagasisaatmist. Lisaks tõi ta välja, et kaaluda võiks võimalust teha erandeid Euroopa Liidu õigusest ja saata kiirendatud korras tagasi välismaalased, kes on riiki sisenenud, eirates selleks loodud seaduslikke kanaleid. Seda õigust on kinnitanud 2020. aastal ka Euroopa Inimõiguste Kohus, kes asus seisukohale, et riigid võivad keelata välismaalasel riiki siseneda, sealhulgas potentsiaalsel rahvusvahelise kaitse taotlejal, kui ta siseneb riiki selleks mitte ette nähtud kohas, ja tal oleks olnud võimalik oma rahvusvahelise kaitse taotlus esitada riigi määratud piiripunktides. Siseministeerium sooviks edaspidi anda PPA-le õiguse näha ette piiripunktid, kus isikul on õigus rahvusvahelise kaitse taotlus esitada. Samuti olukorras, kus isik seaduslikke riiki sisenemise kanaleid eirab, peab PPA-l olema võimalus isik kiiresti tagasi saata. Urmas Reinsalu sõnas, et praegu käib jutt mõnevõrra erinevatest kategooriatest. SiM rääkis väljasaatmisprotseduuride kiirendamisest ja see kõik on väga kiiduväärne. See puudutab isikuid, kes on juba Eesti territooriumil, ja nende suhtes alustatakse menetlust. Urmas Reinsalu märkis, et eelnõu 489 puudutab praktilist õiguslünka, mis on seotud sisserände tõkestamisega piiril. Ruth Annus vastas, et kehtiv õigus ei näe ette, et keegi hakkaks sellisel juhul kirjalikku menetlust tegema, vaid kui inimene on tulnud ebaseaduslikult üle piiri, siis sõltumata sellest, kas ta on esitanud rahvusvahelise kaitse taotluse või mitte, suunatakse ta piirilt tagasi sellesse riiki, kust ta üle piiri Eestisse tuli. Urmas Reinsalu küsis, et kas isik suunatakse tagasi läbi õigusmenetluse, mille käigus isik viiakse arestimajja ja kohus teeb tema suhtes otsuse. Ruth Annus vastas, et isik suunatakse sama koha pealt, kus ta kinni peeti, tagasi riiki, kust ta tuli. Sellist taktikat kasutasid ka Poola ja Leedu. Välismaalastel on keelatud nii rahvusvahelise õiguse kui ka EL-i õiguse järgi ületada riigipiiri selleks mitte ette nähtud kohas. Urmas Reinsalu ikkagi märkis, et tema küsimus on kehtiva õiguse kohta, et kui suur hulk isikuid on juba tulnud üle piiri Eesti territooriumile, siis kuidas tuleks seda kehtiva õiguse kohaselt käsitleda. Ele Russak vastas, et kehtiva õiguse kohaselt loetakse välispiiri ületamist põgenemisohuks, ja põgenemisoht on aluseks isiku kinnipidamiseks. Kinnipidamine on võimalik üle 48 tunni üksnes halduskohtu loal. PPA on seega kohustatud isiku kinni pidama ja üritama ta kohe välja saata. Väljasaatmise eelduseks on haldusakt, mis tähendab seda, et PPA peab tegema lahkumisettekirjutuse ja pöörama selle täitmisele. Kui seda ei suudeta teha 48 tunni jooksul, peab PPA saama isiku kinnipidamiseks halduskohtult loa. Siis Urmas Reinsalu sõnas, et ta lähtub praegu kehtivast õigusest ja kehtiv õigus on viimasel ajal aset leidnud sündmuste valguses tema hinnangul ebapiisav. Kui on lahingusituatsioon, kus toimub massiline piiriületus, siis Eesti politseinikel peab olema õigus suruda need inimesed piirilt tagasi. Toomas Kivimägi küsis, kas Siseministeeriumi arvates peaks eksisteerima erinev õigusrežiim sõltuvalt sellest, kas rahvusvahelise kaitse taotluse esitamine toimub määratud piiripunktis või kui isik on tulnud üle piiri selleks mitte ette nähtud kohas. Kas selles osas on SiM eelnõu algatajatega ühte meelt? Ruth Annus vastas, et sellist hübriidrünnaku olukorda, nagu oli Poolas ja Leedus, keegi ette ei näinud. Olukord on muutunud ja rahvusvaheline üldsus on saanud aru, et inimesi on põhimõtteliselt võimalik sellisel kujul kasutada poliitiliste eesmärkide saavutamiseks ja EL-i destabiliseerimiseks. Kui SiM oleks osanud ette näha, et selline olukord tekib, siis oleks Siseministeerium palunud juba eelmisel aastal kõnealused muudatused, mida praegu planeeritakse, kiireloomuliselt ära menetleda. Ja siin ka Ruth Annus ütles, et praegu on kõnealuse regulatsiooni väljatöötamine kõige prioriteetsem ülesanne Siseministeeriumis. Oudekki Loone küsis sama küsimuse, mille siin saalis, looduskatastroofi kohta, ja sai ka samasuguse vastuse. Ma ei hakka seda üle kordama. Samuti küsis ta relvakasutuse kohta ja ka sellele tegelikult sai juba Paul Puustusmaa jutust vastuse, mille ma siin ette lugesin. Seejärel võttis Toomas Kivimägi teema kokku, leides, et ka tema arvates ei peaks rahvusvahelise kaitse taotluste vastuvõtmisest keeldumine olema sätestatud kohustusena, nagu praegu eelnõus kirjas, vaid pigem PPA võimalusena. Toomas Kivimägi sõnas, et ta teeb ettepaneku, et eelnõu esimese lugemise võiks lõpetada, kuna ta tahab, et antud teema jääks aktuaalselt üles. Tegemist on teemaga, mis vajab seadusandja sekkumist. Vabariigi Valitsuse arvamuse viimases lõigus ka Vabariigi Valitsus siseministri isikus möönab seda, et tegelikult on vaja seadusi täpsustada. Samas on oluline ka Vabariigi Valitsuse märkus, et muudatusi saab teha kooskõlas nende rahvusvaheliste kohustustega, mis Eesti on endale võtnud. Toomas Kivimägi märkis, et seega ta ei toeta päris üks ühele eelnõu teksti. Samas kõik osapooled siiski möönavad, et probleem on olemas ja vajab kiiret lahendust. Selle arutelu põhjal tehti järgnevad otsused: teha ettepanek võtta eelnõu täiskogu päevakorda 25. jaanuaril ehk täna ning teha ettepanek eelnõu esimene lugemine lõpetada ja määrata juhtivkomisjoni esindajaks põhiseaduskomisjoni esimees Toomas Kivimägi. 24. jaanuaril kogunes põhiseaduskomisjon uuesti ja kuna Toomas Kivimägil ei olnud võimalik täna tulla arutelu ette kandma, siis põhiseaduskomisjon 24. jaanuaril määras juhtivkomisjoni esindajaks põhiseaduskomisjoni liikme Mart Võrklaeva ehk minu. Sellega said otsused tehtud ja nüüd ootan küsimusi.
Aitäh! Küsimusi ei ole. Oli põhjalik ettekanne ja me saame minna läbirääkimiste juurde. Läbirääkimistel saavad sõna fraktsioonide esindajad. Kõigepealt Heiki Hepner Isamaast.
Suur tänu, hea istungi juhataja! Head kolleegid! On suur rõõm siin tunnistada, et me oleme seda olulist seaduseelnõu, riigipiiri seaduse muutmise või õigem oleks öelda, täpsustamise osas nii põhjalikult ja pikalt arutanud. Ja tänud muidugi Urmas Reinsalule väga põhjaliku ja laiapõhjalise tutvustuse eest, aga ka Mart Võrklaevale, kes samuti käsitles väga põhjalikult komisjonis toimuvat ja andis ülevaate. Pole kahtlust, et tegemist on oma loomult küll hästi lühikese eelnõuga, ainult kaks paragrahvi, pikka teksti ei ole, aga meie õigusruumi hädavajaliku sisustava eelnõuga. Ja tõsi on ka see, et kui me vaatame tagasi, kuidas me tänase päevani oleme jõudnud, siis tõesti, aeg on erakorraline ja erakorraline aeg nõuab erakorralisi lahendusi. Kui üks riik kasutab teise riigi vastu inimesi relvana, siis on tõesti väga kummaline kuulda, kui see riik, kelle vastu neid inimesi relvana kasutatakse, satub justkui süüdistuste alla, et miks ta kaitseb ennast ja ei võta neid inimesi lahkelt kõiki vastu. Samas ollakse selle teise riigi vastu, kes neid inimesi relvana kasutab, suhteliselt suhteliselt üldsõnalised. Ja seda kõike me kogesime tänavu suve alguses Leedu, Läti, Valgevene piiri peal, ka Poola piiri peal hiljem, kus oli selline suurem hübriidrünnak Poola-Valgevene piiri peal. Ja sellest ajendatuna ka Urmas Reinsalu kiri meie peaministrile, et on vaja midagi ette võtta, et me ei satuks ka rahvusvahelise rünnaku alla justkui tagasi lükates seda inimrelva ebaseaduslikult ja tõesti ka inimväärikust rikkuvalt, aga ikkagi meie riigi suhtes olevat ebaõiglast relva. On vaja täiendada seadust, aga paraku valitsus ei olnud jõudnud selleni. Ja tuli see vaev ja ülesanne ise ette võtta ja ka teie ette tuua. Ja on tõesti hea meel ja tänusõnad kolleegidele, et te olete selle tähtsust mõistnud. Kuigi valitsus, nii nagu kuulsime, ei ei andnud sellist otsest jah-sõna, siis nad ikkagi niimoodi mokaotsast ju olid probleemiga nõus ja olid valmis selle teemaga edasi minema. Ma loodan, et selle seadusega tõesti siis ei lähe nii, nagu meil läks eelmisega, et me lihtsalt hääletame selle välja ja arvame, et probleem on lahendatud. Ma loodan ka, et see seadus ei jää sahvrisse paremaid aegu ootama, vaid me läheme ikkagi edasi, teeme vajalikud muudatused, mis siin kõik üles on tõusnud, ja viime need sisse ja kindlustame oma riiki. Sest tõesti, kriisi ajal tuleb tegutseda kiiresti ja need, kes tegelikult julgeolekukriisis ei tegutse, riskivad sellega, et võivad kaotada oma riigi. Nii kõrge hind ongi julgeolekukriisis mitte tegutsemisel. Soovin meile kõigile jõudu selle väga olulise seaduse arutamisel ja ühel hetkel ka heakskiitmisel. Aitäh!
Aitäh! Rohkem sõnavõtusoove ei näe, sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku eelnõu 489 esimene lugemine lõpetada. Esimene lugemine on lõpetatud, määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks k.a 9. veebruari kell 17.15. Tänane teine päevakorrapunkt on sellega läbi.
Saame liikuda edasi kolmanda päevakorrapunkti juurde. See on Vabariigi Valitsuse algatatud äriregistri seaduse eelnõu eelnõu numbriga 493 SE, meil on tegemist esimese lugemisega ja ettekandja on justiitsminister Maris Lauri. Palun!
Lugupeetud istungi juhataja! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Äriregistri seaduse eesmärk on kõikide eraõiguslike juriidiliste isikute registriregulatsiooni ühtlustamine. Nimelt on praegu väga palju erinevaid õigusakte, samuti on väga palju erinevaid registreid ja alamregistreid. Selle eelnõuga luuakse üks register ja kõigi nende erinevate regulatsioonide asemel ühtne reeglistik. Täiendavalt ajakohastatakse seadusandlust ja registripidamist elektroonilisele registrile sobivaks ning tehakse ta ka tehnoloogianeutraalseks. Lisaks tehakse mitmed registritega seotud muudatused, mis toetuvad ühinguõiguse revisjoni töörühma esitatud ühinguõiguse analüüs-kontseptsioonile, täpsemalt selle neljandale peatükile, mis esitati siis 15. septembril 2018. aastal. Mida siis muudetakse registrikorralduses? Praegu on lisaks äriregistrile olemas ka mittetulundusühingute ja sihtasutuste register, millel on terve hulk alamregistreid: usulised ühendused, ametiühingud, korteriühistud, maaparandusühistud. See muutub äriregistri osaks ning hakkab kehtima ühtne regulatsioon. Äriregistris hakkavad sellega olema kõik eraõiguslikud juriidilised isikud, sealhulgas ka FIE-d. Kogu registrimenetlus muutub ühtseks ja arusaadavaks. Ehk ei pea enam erinevatest seadustest otsima, kuidas ühel või teisel juhul käituda. Registriandmed jaotuvad kolmeks, nad jaotuvad praegu ka kolmeks. Registrikaardi andmed: siin pannakse kirja need andmed, mida võib siis kanda. Ja eriseaduste puhul on see, kus pannakse kirja, mis peab kirjas olema. Siin näiteks, milliseid andmeid peavad korteriühistute puhul registrisse kandma, aga mida võib-olla ei ole vaja kanda näiteks usuühingute puhul. Avaliku toimiku andmed, praegu nimetatakse äriregistris seda äritoimikuks, siin on muud avalikud andmed. Registritoimiku andmed, ka sellel on praegu sama nimetus, sellel osal, ja siin on siis sellised andmed, mis ei ole otseselt koheselt avalikult kättesaadavad. Registrikaardile hakatakse tulevikus kandma ka osaühingu osanike andmeid. Praegu peab osanike nimekirja osaühingu juhatus ja kui keegi kannab selle informatsiooni äriregistrisse, siis ta on informatiivne, ja nad ei pruugi olla ajakohased, need andmed. Kui nüüd need andmed muutuvad äriregistrikaardile kantuna n-ö juriidilist sisu omavateks, siis see tähendab seda, et kui tehakse tehinguid osaühingu osadega, siis selle äriregistri andmeid saab lugeda õigeteks. Nii et kui on mingi asi sisse kandmata, siis loetakse õigeks ikkagi see, mis on äriregistris olemas, ehk tekib heauskse omandamise võimalus ja vähenevad pettuste võimalused. Eelnõuga laiendatakse ka registripidaja järelevalvevõimalusi. Nagu te teate, on kahjuks päris palju probleeme andmete õigsuse, usaldusväärsuse ja mitteesitamisega. Eelnõuga luuakse mitmed võimalused, et need andmestikud oleksid korrektselt täidetud ja et saaks järelevalvet teha ja ka juhtida tähelepanu inimestele, kes äriregistri andmeid vaatavad, et tegemist ei pruugi olla õigete andmetega või et selle ettevõtte puhul on tegemist mingi probleemse olukorraga. Mis siis võimaldatakse teha? Võib teha e-äriregistrisse märke kontakteerumisraskuste kohta. Tavaline olukord, näiteks meil, mis pannakse kirja, ei tööta või ei ole aktiivses kasutuses või sellele ei vastata. Seotud füüsilise isiku juures pannakse kirja trahvimääruste info, mis puudutab äriregistriga seotud trahve, ning see pannakse kirja üksnes juhul, kui neid on piisavalt palju, et ühe trahvi puhul ei panda kirja. Mis see on? Näiteks juhatuse esimees. Ja milleks see võib kasulik olla? Me teame seda, et probleemsete ettevõtete puhul on tihtipeale nii-öelda tankistid, kes on ühed ja samad inimesed, ja kui nüüd nende puhul tekivad need märkmed, siis kui tutvuda äriregistriandmetega ja on näha, et selle äriregistri juhatusse kuulub inimene, kellel on juba korduvalt märkusi selle kohta, et ta ei täida oma kohustusi, siis on ilmselt hoiatus selleks, et selle äriühinguga võib-olla tehingusse astumine ei ole mõistlik. Lisaks võimaldatakse trahvida osaühingu osanikke juhul, kui majandusaasta aruanne jäetakse esitamata. Tihtipeale juhtub see, et puudub juhataja ja siis on ainult nii-öelda osanikud ehk omanikud, et siis on võimalus pöörata ka osanike poole see trahvi. Jätta tegemata reorganiseerimise kanne, kui ühel asjaosalisel on või majandusaasta aruanne esitamata. Ka üks võimalus, mida tihtipeale kasutatakse, et teha pahatahtlikke tehinguid ja näiteks varasid välja kantida ja ütleme, kohustustest vabaneda. Lisaks luuakse võimalus juriidiline isik registrist kustutada juhul, kui majandusaasta aruanne on esitamata ja puudub kontaktisik. Nimelt on kontaktisiku esitamine kohustuslik. Kuid see võimalus, kuna see on üpris karm võimalus, siin on kaks tingimust, tegelikult kolm. Esiteks, sellel juriidilisel isikul puudub vara, tal pole kohtumenetlust ja kui näiteks esitatakse need majandusaasta aruanded, siis kolme aasta jooksul siis on võimalik selle juriidilise isiku ennistamine registrisse. Eelnõuga luuakse ka kontsernireeglid. Väike selgitus. Nimelt võivad emaettevõtted anda tütarettevõtte juhtorganite liikmetele juhiseid, mis võivad olla emaettevõte huvides, kuid käia tütarettevõtte huvide vastu. Teatavasti võidakse juhtorganit karistada selle eest, kui nad teevad otsuseid, mis on ettevõtte kahjuks. Sellisel juhul, kui emaettevõte selliseid otsuseid teeb, vastutab emaettevõtja oma otsuse eest, kui tütarettevõtja satub keerulisse majandusseisu, kus maksejõuetuse tekkimine on tõenäoline. Ehk siis tütarettevõtte juhid ei vastuta selle eest, kui emaettevõte suunab ja sunnib neid tegema võib-olla mitte kõige mõistuspärasemaid otsuseid just nimelt tütarettevõtte huvide vaates. Eelnõuga nähakse ette osaühingute miinimumkapitalinõude kaotamine. Praegu on miinimumkapital 2500 eurot, mis on sisuliselt olnud sama alates 1995. aastast. Ta oli tollal 40 000 krooni. Samas me saame ju aru, et selle sisuline väärtus on tuntavalt vähenenud. Ja tuletan meelde, et alates 2011. aastast on võimalik asutada osaühinguid ilma sissemakseta. Põhimõtteliselt, kui me loome ettevõtte, siis ettevõtte kapital peaks vastama ettevõttega seotud riskidele ning seda peaksid osanikud ettevõtte asutamisel ja ka ettevõtte toimetamise juures kaaluma. On kindlasti ettevõtteid, kus kapitalivajadus ongi väike, võib-olla see 2500 isegi tundub palju, ja kindlasti on olemas ettevõtteid, kus on hädavajalik, et see kapital oleks oluliselt suurem. Nii et teatud mõttes suunab see omanikke natuke läbi mõtlema selle üle, kuidas ettevõtet kapitaliseerida nii asutamisel kui ka vajadusel kapitali suurendamisel. Väiksematest muudatustest võimaldatakse eelnõu kohaselt näiteks ärinime broneerimist kuni kuueks kuuks, aga põhjendatud juhtudel võib teha ka kande kindlal kuupäeval, näiteks kui toimuvad mingid ühinemised või reorganiseerimised, mis võivad olla keerulisemad tehingud ja kus on võib-olla seotud ka erinevate asjaosalistega või erinevate ärinimede ja turunimedega tegevustel. Lisaks viiakse juriidilisi isikuid puudutavad raamatupidamise ja audiitorkontrolli reeglid kooskõlla raamatupidamise seaduse ja audiitorkontrolli seadusega. Lihtsustatakse ka ainuosanikuga osaühingu likvideerimist, kuna puudub osanike täiendava kaitsmise vajadus. Tulenevalt infosüsteemide arenduse suurest mahust jõustuks see eelnõu kolmes etapis. Üldine jõustumine toimuks 2023. aasta veebruarist, osanike nimekirja puudutavad muudatused 2023. aasta 1. septembril ning ärinime broneerimist ja kindlat kuupäeva võimaldavad kanded 2024. aasta märtsist. Tänan tähelepanu eest!
Aitäh! Küsimused ka. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud minister! Esimene küsimus on see, et ma vaatan nende igasuguste ühistute nimekirja ja siin on kõikide osaühingute ja täisühingute ja maaparandusühenduste puhul ka üks Euroopa ühistu, ainult üks. Äkki te avate meile, see on mitmes Euroopa Liidu riigis tegutsev ühing, mida see kujutab [endast], see Euroopa ühistu? Miks neid ainult üks on ja millega ta tegeleb? On teil aimu?
Aitäh! Ma kindlasti ei tea, millega üks konkreetne ettevõte tegeleb. Minul teadmised iga ettevõtte tegevusvaldkondadest puuduvad ja on ilmselt ka palju eeldada, et keegi seda suudaks osata öelda. Ju siis on asjaosalised leidnud, et nendele sobib ühistu vorm, kuna nad soovivad ühistulises vormis tegutseda mitmes Euroopa Liidu riigis, siis nad on selle vormi valinud. Igal ühel on ju võimalus valida selline tegutsemisvorm, mis tundub nendele kõige õigem ühes või teises valdkonnas. On kindlasti valdkondi, kus ühistu selline tegevus on mõistuspärane ja mõistlik ja ju siis asjaosalised on leidnud, et just nii tuleks teha.
Peeter Ernits, uuesti, palun!
Jaa, aitäh, juhataja! Proua minister! Ega ma ei tahtnudki teada, kas ta vorsti või naftaga tegeleb, aga lihtsalt, kui kogu selles 323 786 on ühte asja ainult üks, siis ma lootsin saada üldist, et mida selline asi kujutab. Aga küsimus on selles, et ühelt poolt on positiivne, et siin ühtlustatakse nende erinevate suleliste ja karvaliste kogu seda arvepidamist ja kõike seda. Hiljuti me käsitlesime siin, kuidas need riigilõivud ja need olid küll erinevad. Ja ma küsisin toona siin, miks maaparandusühistutel on selline ja osaühingutel teistsugune taks, aga ma ei saanud vastust. Ma küsin nüüd. Ühelt poolt ühtlustamine, mis on positiivne, aga teiselt poolt mingite kannete tegemisel erinevad summad, mul ei ole need summad praegu peas, aga võib-olla ... [[Juhataja helistab kella.]]
Aeg, Peeter!
Aitäh! Riigilõivude puhul on väga erinevaid aluseid, mille põhjal neid määrata. Üks põhimõte kahtlematult on see, et riigilõiv võiks katta need kulud, mis kaasnevad selle riigilõivuga seotud tegevuse eest. Samas on riigil, seadusandjal võimalus luua ka soodsamaid tingimusi mingitest kaalutlustest lähtudes. Noh, korteriühistutel, maaparandusühistutel võiks ju olla madalam, kuna see on ühistuline tegevus, võib-olla riik tahab näha, et ühistulist tegevust oleks rohkem. Seadusandja võib näha ka selles seda olukorda, et asjaosalised, kes selles tegutsevad, on võib-olla materiaalselt vähem kindlustatud. Siin võib olla väga erinevaid kaalutlusi, nii et sellest tulenevad ka need riigilõivud erinevad.
Suur tänu, rohkem küsimusi ei ole. Nüüd saab tulla siia õiguskomisjonist ettekandjaks Vilja Toomast.
Suur tänu! Head kolleegid! Õiguskomisjon arutas Vabariigi Valitsuse algatatud äriregistri seaduse eelnõu numbriga 493 ettevalmistamist esimeseks lugemiseks oma 17. jaanuari istungil. Lisaks komisjoni liikmetele olid komisjoni kutsutud ettekandjana justiitsminister Maris Lauri ja lisaks ministrile Justiitsministeeriumi õiguspoliitika osakonna eraõiguse talituse juhataja Vaike Murumets ja sama talituse nõunik Maarit Puhm. Kõigepealt tegi Justiitsminister Maris Lauri samasuguse põhjaliku ettekande, nagu ta just äsja lõpetas. Ja ma sellel pikemalt ei peatu. Lühidalt tutvustan neid küsimusi, mis pakkusid huvi õiguskomisjoni liikmetele. Kõigepealt küsis Urve Tiidus, mis selle seaduseelnõuga lihtsamaks läheb. Ja Maris Lauri vastus oli see, et kui seni on olnud erinevad regulatsiooni dkirjas mitmes erinevas seaduses, siis nüüd tuuakse need loogiliselt järjestatud järjestatuna ühte seadusesse kokku olenemata vormist, mis äritegevuseks valitakse. See lihtsustab inimestel vastavalt seadusele käituda. Tarmo Kruusimäe küsis, kas praeguse äriregistri infosüsteemi keskuse ning notarite poolt eelnevalt koostatud andmebaasid ühildatakse uue ühise registriga. Minister vastas, et et eelnõu ei puuduta notarite poolt kasutatud andmebaase. E-äriregister jääb endiselt tööle. Ja Vaike Murumets lisas, et kodaniku jaoks kuigi palju ei muutu, kuivõrd e-äriregister on endiselt see koht, mille kaudu riigiga suhelda. Notarite roll osaühingu osa võõrandamise tehingutes ei vähene, kuivõrd sellised tehingud on notariaalselt tõestatud. Notarid esitavad vajaliku info äriregistrile ning see info võetakse aluseks õiguskindla osanike registri loomiseks. Tarmo Kruusimäe küsis veel teistest andmekogudest saadud info ühildamise kohta äriregistri andmebaasiga ja juhtis tähelepanu nimekaimudele ja erinevate ettevõtete vahel ühe aadressi jagamisele. Maris Lauri selgitas veel kord, et e-äriregister ei ole sama. mis äriregister. E-äriregister on ettevõtjaportaaal, kuhu lisaks äriregistris sisalduvatele andmetele võib juurde lisada ka teistest andmekogudest saadavaid andmeid. Kõiki andmebaase kokku ei koondata, vaid vajadusel vahetatakse andmeid eri andmebaaside vahel. Tavaline on see, et isiku kohta käiv informatsioon seostatakse tema isikukoodi ja mitte nimega – nimekaimudega kaasnevate segaduste vältimiseks just nimelt. Äriregistri IT-lahenduste arendamiseks on rahastusplaan olemas. Arendusteks kasutatakse Euroopa Liidu fondide vahendeid. Ta lisas veel, et justiitsvaldkonnas arendatakse hetkel väga mitmeid IT-lahendusi ning vajadusel saab rahalisi ressursse jooksvalt ümber jaotada. Anti Poolamets küsis, kas tehtavad muudatused aitavad võidelda kuritegevusega, näiteks rahapesu või muu ebaseadusliku äritegevusega. Maris Lauri selgitas, et ennekõike käib see ikkagi äriühingu usaldusväärsuse tõstmise kohta, näiteks majandusaasta aruande esitamata jätmise sanktsioneerimine ja äriühingu juhatuse liikme äritegevusega seotud trahvide avalikustamine. Anti Poolamets küsis täienduseks, et kas on kindlaks määratud, mis aja jooksul ja mis ulatuses saadud trahve avalikustatakse. Vaike Murumets ütles, et trahve avalikustatakse füüsiliste, mitte juriidiliste isikute kaupa. See on oluline selleks, et äriühinguga tehingulistesse suhetesse astuvad isikud saaksid infot äriühinguga tegutsevate füüsiliste isikute usaldusväärsuse kohta. Tarmo Kruusimäe tahtis teada, kas äriregistris peab olema kajastatud ka MTÜ liikmete nimekiri ning kas ja kuidas hakatakse infosüsteemi kandma seltsinguid. Maris Lauri selgitas, et füüsiliste isikute kohta pannakse äriregistrisse äritegevusega seotud trahvid ja MTÜ liikmete nimekirja avaldamine ei ole samuti kohustuslik. Vaike Murumets kinnitas, et jutt käib registrimenetluses tehtud tsiviilkohtu trahvidest, mis ei lähe karistusregistrisse, näiteks äriühingu juhatuse liikmetele tehtud trahv vajalike andmete esitamata jätmise eest. Ja nimekirjade suhtes seltsinguid eelnõu 493 ei puuduta. Ja trahvide osas veel võib lisada seda, et see kahtlemata ei puuduta liiklus- ega hoiatustrahve. See puudutab siiski äritegevusega seotud rikkumisi, mille eest on trahvid määratud. Ja nüüd ka menetluslikud otsused. Komisjoni esimees tegi ettepaneku võtta eelnõu täiskogu päevakorda 25. jaanuaril käesoleval aastal. Paraku see on nihkunud 26. jaanuari, kuna me menetleme alles eilset päevakorda. Selle ettepaneku poolt oli 8 liiget ja üks oli vastu ehk Tarmo Kruusimäe ei toetanud seda ettepanekut. Teine ettepanek oli esimene lugemine lõpetada – poolt 8 ja 1 vastu, sama koosseis –, teha ettepanek muudatusettepanekute tähtajaks 8. veebruar kell 16.00 – see otsus oli konsensuslik – ja määrata juhtivkomisjoni esindajaks õiguskomisjoni liige Vilja Toomast. Ettepanek võeti vastu konsensusega. Ma tänan!
Hea ettekandja, suur tänu! Küsimusi teile ei ole. Aitäh teile! Kas soovitakse avada fraktsioonide poolt läbirääkimisi? Läbirääkimiste soovi ei näe. Juhtivkomisjoni seisukoht on esimene lugemine lõpetada. Määran eelnõule 493 muudatusettepanekute esitamise tähtajaks 8. veebruari kell 16. Esimene lugemine on lõpetatud ja kolmanda päevakorrapunkti käsitlemine lõpetatud.
Läheme siit mõnusas tempos edasi juba neljanda päevakorrapunkti juurde, milleks on Vabariigi Valitsuse algatatud rikkumisest teavitaja kaitse seaduse eelnõu 504 esimene lugemine, selline huvitav seaduseelnõu. Palume Riigikogu kõnetooli ettekandeks justiitsminister Maris Lauri. Palun!
Lugupeetud Riigikogu juhataja! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Rikkumisest teavitaja kaitse seaduse eesmärk on tagada kaitse neile inimestele, kes saavad tööalaselt teada mingisugusest rikkumisest ja annavad sellest teada. Rikkumiseks on ebaseaduslik tegevus, aga ka tegevusetus, samuti olukord, kui õigusnormide eesmärgiga tehakse mingi tegu, mis on vastuolus, mis iseenesest formaalselt ei pruugi õigusrikkumine olla. Näiteks, selgituseks selle asja juurde, kui lastekaitsealases tegevuses lastekaitsja teeb midagi või jätab midagi tegemata, mis võiks last kaitsta, kuigi tal ei ole iseenesest seda seaduslikku kohustust, aga eesmärgina on tal ülesanne lastekaitsega tegeleda, aga ta jätab midagi tegemata, mistõttu lapse heaolu kannatab. Rikkumine võib toimuda nii avalikus kui ka erasektoris. Kindlasti on esimene küsimus selles, et miks vajab selline teavitaja kaitset. Tihtipeale juhtub see, et inimesed panevad seaduserikkumist tähele, kuid ei anna sellest teada. See on ka see, mida seaduserikkujad ju loodavad. Esiteks, et neid ei panda tähele, nende tegu, ja kui pannakse, siis ei anta teada. Miks ei anta teada, eriti, kui me räägime tööalasest rikkumisest, tööalases olukorras teada saadud rikkumisest, mida just nimelt see seadus puudutab? Kardetakse, et sellele järgneb tööalane kiusamine, karistamine, näiteks palgatõusust või edutamisest ilma jäämisega, aga võib-olla ka töökoha kaotamist. Teavitamist on aga vaja, sest kui rikkumisest teada ei anta, siis ei saa ju rikkumist ka lõpetada, eriti kui seda tehakse sihilikult. Milliseid rikkumisi eelkõige siin võime käsitleda? Keskkonnaalased rikkumised, näiteks prügi kallatakse kuskile, kästakse metsa alla kallata, ehitusplatsil ei peeta kinni tööohutusnõuetest, aga kindlasti ka korruptsioonijuhtumid, kus raha kanditakse omadele või luuakse omadele soodsamad tingimused, saades siis võib-olla midagi vastu või jumal teab, mida tehes. Seadusega luuakse teavitaja jaoks konfidentsiaalsust võimaldav süsteem, see ongi see, mis kõige esimese vallina peaks teavitajat kaitsma. Lisaks luuakse kaitsemeetmed teavitajale, kui tema isik tuleb välja, ning luuakse karistamisvõimalus teavitaja kiusamise eest, aga luuakse ka võimalus karistada inimesi, kes annavad teadvalt valeteavitusi ehk kasutavad teavitamist mingitel muudel eesmärkidel, võib-olla kellegi teise kiusamiseks. Seaduseelnõu kohaselt peaks rikkumisest teavitamise süsteem olema kolmeastmeline. Kõigepealt asutusesisene, seejärel asutuseväline ja siis, kolmandana, avalik teavitamine. Rikkumisest teavitamise eesmärk on rikkumise lõpetamine ja seda saab teha kõige kiiremini asutus või ettevõte, kus rikkumine toimub. Järgnevalt sekkuda saab järelevalveasutus. Just nimelt sellest loogikast ongi see kolmeastmeline süsteem üles ehitatud. Asutusesisene teavitamiskanal tuleb luua kõikides valitsusasutustes, põhiseaduslikes institutsioonides, muudes riigiasutustes, omavalitsustes, kus on üle 10 000 elaniku või kus on üle 50 töötaja, aga ka omavalitsuste hallatavates asutustes ja teistes juriidilistes isikutes, kus on üle 50 töötaja. Tuleb luua vähemalt üks turvaline teavituskanal. See võib olla näiteks meiliaadress, postkast, mille haldajaks võib olla ka lepinguline partner, näiteks õigusbüroo. Asutusevälise teavitamiskanali peavad looma riigiasutused, mis teevad mingis valdkonnas järelevalvet või menetlevad süütegusid. Avaliku teavitamiseni peaks jõudma peale eelnevate etappide või etapi edutud läbimist. Seda põhjusel, et rikkumise saab lõpetada ikkagi eelkõige asutus või järelevalve tegija. Lisaks on võimalik tuvastada sellisel tasemel, kas rikkumine tegelikult ka toimus, ehk vältida seda, et tullakse pahatahtlikult kohe avalikkuse ette mingi väidetava rikkumisega, mida tegelikult ei toimunud. Enne vaadatakse ikkagi üle ja hinnatakse, kas asi ikka tegelikult toimus. See võimaldab vältida ka põhjendamatult mainekahju, sest kahtlematult on tagantjärgi seletamine, et tegelikult midagi ei juhtunud, palju keerulisem kui sellise asja ärahoidmine. Endiselt jääb võimalus siiski minna kohe avaliku teavitamiseni, aga see on teatud piiratud juhtudel võimalik. Avalik teavitamine on lisaks sellele, et minnakse ajakirjandusse, ka sotsiaalmeedia kaudu teavitamine, näiteks. Millised on teavitamise tingimused, millele siis see kaitse tuleneb ainult sellistes olukordades, kui teavitamine toimub olukorras, kus on jälgitud seda teavitamise tingimust? Esiteks, nagu öeldud, peab olema turvaline teavituskanal, mis tagab teavitaja konfidentsiaalsuse. Konfidentsiaalsus nimelt ei ole tegelikult seesama, mis on anonüümsus. Teavituse tegemise järel peab teavitajale andma seitsme päeva jooksul teada, et teavitus on kätte saadud ja sellega tegeletakse. Sisuliseks tegelemiseks on aega kuni kolm kuud, asutusevälisel teavitamisel põhjendatud juhtudel kuni kuus kuud. Teavitajat tuleb informeerida võimalikult kiiresti toimunud menetluse tulemustest, ka sellest, kui tegelikult midagi ei ole toimunud, või kui on toimunud, siis mis asjad on ette võetud. Kui teavitajat ei informeerita või ei võeta ette midagi rikkumise lõpetamiseks, alles siis on teavitajal õigus kasutada järgmist teavitamiskanalit. Teavitaja saab kaitse üksnes juhul, kui ta on läbinud teavitamise eelkirjeldatud viisil. Teavitaja peab objektiivsetele asjaoludele tuginedes uskuma, et see rikkumine toimub. Teavitajat, kui tema isik tuleb välja, ei tohi survestada või ka survega ähvardada. Ka teavitaja isiku avaldamine on karistatav. Karistused on järgmised, need on väärteolised karistused: inimesele kuni 300 trahviühikut, praegusel juhul kuni 1200 eurot, ja juriidilisele isikule kuni 400 000 eurot. Juhtumite väärtegude menetlejaks on Politsei- ja Piirivalveamet, välja arvatud juhtumitel, kui rikkumine ilmneb menetlustes, mida viib läbi kapo. Oluline on seegi, et rikkumisest teavitamine ei välista teavitaja vastutusele võtmist tema rikkumiste eest. Ettepaneku kohaselt võiks seadus jõustuda selle aasta 1. juunist, kuid ettevõtetele antakse asutusesiseste teavitamiskanalite loomiseks aega 2023. aasta 17. detsembrini. Tänan!
Suur aitäh, austatud minister! Teile on ka küsimusi. Peeter Ernits, palun!
Lugupeetud juhataja! Hea justiitsminister! Noh, tere tulemast siia ilusa koputamise eelnõu tutvustamisega. Aga palju küsimusi. Esimene küsimus on see, et siin on öeldud, et kahjuks teavitamiskultuur on Eestis vähe arenenud, see tähendab koputamine, et seda peaks nagu arendama. Aga konkreetne küsimus nüüd. Kui ka tegevusetus, võtame siin Riigikogu, ärme Justiisministeeriumi lähme, et näiteks kui keegi kolleeg, ma näen, suhtub mitte liiga lugupidavalt valitsusse või näiteks istungi ajal istub tervisekeskuse saunalaval või teeb prill-lauda märjaks, kelle poole siis peaks pöörduma? Ja kas siis on vaja ka seda, on kindel, et kes tagab anonüümsuse?
Aitäh! See ei ole kindlasti mingi pealekoputamise eelnõu. Nagu ma veel kord ütlen, et tegemist on rikkumist, kui me näeme rikkumise toimuvat, näiteks korruptsioonijuhtumit. Me ju reaalselt riigis ka loome seda, oleme loonud olukorra, kui me näeme, et keegi rikub liiklusseadust, et me võime helistada ja anda teada, et keegi läheb purjus peaga rooli näiteks. Nii et kui tegemist on seadusrikkumisega, siis tuleks teavitada. Ja ma ei tea, et teie kirjeldatud juhtumid oleksid seadusega kuidagi piiritletud, nii et nendest ei ole vaja teavitada.
Raimond Kaljulaid, palun!
Aitäh! Austatud minister! Seaduse § 12 lõige 2 räägib sellest, et üldsusele teavitaja saab kaitse sellisel juhul, kui see rikkumine kujutab vahetut või pöördumatut avaliku huvi kahjustamise ohtu. Kas te saaksite palun pisut lähemalt, kui on eelnõu seletuskirjas, selgitada, mida antud juhul see avaliku huvi kahjustumise oht tähendab ja kuidas see töötaja saab seda hinnata? Ma mõistan, kui me räägiksime sellest, et mingi tegevus kujutab ohtu inimeste tervisele või ohutusele, riigi julgeolekule, aga just nimelt see avaliku huvi mõiste – mida see antud juhul tähendab? See oli § 12 lõige 2.
Aitäh! Siin mõeldakse eelkõige sellist situatsiooni, kus tehakse midagi, mis tuleks koheselt peatada. Piltlikult öeldes, kui te näete, et keegi kallab prahti metsa alla või, ütleme, võib-olla metsa all on, noh, ka sellest tuleks teavitada tegelikult vastavat ametkonda, et nad saaksid kiiresti reageerida. Aga avalikkusel võib-olla tõesti näiteks supluskohta kallatakse mingeid kemikaale, on selgelt see protseduur, kui keegi läheb sinna ujuma, võib väga suurt kahju põhjustada. Näiteks sellised olukorrad, kus tuleb kiiresti reageerida, muidu inimesed saavad kahju või ... Eelkõige inimesed, aga kahju võib tekkida ka riigile mingites olukordades. Siin tulebki inimesel kindlasti kaalutleda, kas see asi on piisavalt oluline. Jah. Ja tal peab olema veendumus, et see on nagu rikkumine, et seda asja ei tohi teha, ütleme niimoodi. Ma oletan, et me kõik saame aru, et näiteks keskkonnakahjulikud tegevused, kus kallatakse tõesti mingeid kemikaale kuskile, ei ole lubatavad. Kui tõesti kohe midagi võib juhtuda, siis on iseenesest ju loogiline, et me reageerime koheselt ja seda kanalit mööda, mis annab tulemuse. Avalik teavitamine antud juhul ei pruugi olla see, et te lähete ajakirjanduse juurde, vaid võib-olla tõesti niimoodi, et sotsiaalmeediasse paneme välja, Instagrami või Twitterisse, et ärge sinna minge ujuma, ma nägin, et sinna – foto –, näete, sellised tünnid kallati sisse, millel on need ohumärgid peal. Näiteks sellisel viisil.
Kert Kingo, palun!
Ma tänan, lugupeetud istungi juhataja! Hea minister! Ma kuulan teie juttu siin ja mul tekib tõsine küsimus, et milleks meil on politsei ja prokuratuur. Te räägite siin, et rikkumiste menetlemiseks, te räägite, et peab looma turvalise teavituskanali. Kas te tahate sellega öelda, et me ei saaks politseid, prokuratuuri või kaitsepolitseid usaldada, et nemad ei ole turvalised? Või on teil plaanis veel lisaks teha siis mingi eraldi salajane üksus, kes hakkab selliseid rikkumisi, seaduserikkumisi, nagu te nimetasite, menetlema? Mis meil siis see politsei, milleks meil siis politsei on ja prokuratuur?
Aitäh! Ma selgitan veel kord, et selle seadusega ei muudeta rikkumiste menetluse korda. Siin luuakse olukord, kus inimene, kes midagi märkab, annaks sellest teada. Selleks, et politsei saaks oma tegevust teha ja hakata menetlema, ta peab sellest teada saama. Kui sellest keegi teada ei anna, kui näiteks korruptsioonijuhtumeid varjatakse, ei anta teada, siis on kindlasti avastamine palju keerulisem. Just nimelt see on ju ka tegelikult kurjategijate eesmärk, et ei avastataks neid asju, et ei räägitaks. Ja inimene tööalaselt – ma rõhutan veel kord, need on tööalased asjad –, kui te näete selliseid asju, tööga seotud küsimusi, siis annate teada. Inimene tihtipeale ei tee seda, sellepärast et ta kardab, et kui ta annab teada, siis tema isik tuleb välja ja selle eest hakatakse teda kiusama. Kui me tahame, et sellised asjad lõpetatakse, siis tuleb luua inimestele võimalus, et nad oma hirmu ületaksid ja annaksid seaduserikkumistest teada nendele, kes saavad selle rikkumise lõpetada. Loomulikult esialgu võiks see toimuda ettevõttes, asutuses kohapeal, aga kindlasti peab olema ka võimalus pöörduda nende asutuste poole, kes teevad järelevalvemenetlusi. Ja täpselt samuti võimalus pöörduda politseisse või prokuratuuri, andmaks teada. Ja anda seda teada mitte anonüümselt, vaid konfidentsiaalselt, et nende isik ei tule koheselt välja, et selle eest, niikaua kuni on võimalik, seda inimest ei hakataks kiusama. Aitäh!
Helle-Moonika Helme, palun!
Aitäh, hea eesistuja! Lugupeetud minister! Seda seadust tutvustades te tõite sellise näite elust enesest, et see oleks justkui nagu pahatahtlike, see seadus, millega me saaksime hakata pahatahtlikke lastekaitsjaid nüüd vahele võtma. Aga ma toon ka ühe näite elust enesest, eks ole, täpselt samamoodi. Et siin, selles sisukokkuvõttes ja selgituses on öeldud, et selline lähenemine kaitseb potentsiaalselt rikkujaks olevat asutust või ettevõtet võimaliku mainekahju eest. Ja kui nüüd rahapesuajal, näiteks kui oleks teller läinud ja teatanud pangasiseselt, et vot ta nägi, et keegi seal, tema kaastöötaja tegeleb seal rahapesule viitavate toimingutega, ja me teame, et see tegelikult lõppes väga suure mainekahjuga mitte ainult pangale, vaid tervele Eesti riigile, siis kui see seadus oleks siis kehtinud, kas me ei teaks siiamaani, et Swedbankis pesti suures koguses raha läbi, lihtsalt oleks Swedbank mainekahju ära hoitud selle seadusega?
Aitäh! Iseenesest näiteks rahapesujuhtumitel, kui inimene oleks reageerinud koheselt, kui rahapesu ta pani tähele, et midagi tehakse, mitte näiteks lasknud selle rahapesul aastaid toimida, oleks ta koheselt teada andnud, siis oleks saanud kõigepealt panga poolt kohene sekkumine ja kui pank ei oleks reageerinud, siis järelevalveasutuse poolt reageerimine, ehk see rahapesu ei oleks saanud minna nii suureks ja niivõrd ulatuslikuks, kui ta läks. Siin olid põhjendused, põhjused, miks inimene seda võib-olla ei teinud. Võib-olla väga paljud ei teinud. Lõpuks leidus üks inimene, kes seda tegi, aga väga paljud ju, olles nähes seda võib-olla kõrvalt, ei reageerinud. Jaa, küsimus on ka alati selles, et karistamises, aga on asju, kus on mõistlikum ju nii,et me reageerime, kui see asi alles hakkab pihta, koheselt. Näiteks ohutu töökeskkond, kui antakse teada, et töökeskkond on ohtlik, näiteks ehitusplatsil olev n-ö madalama astme juht ei suvatse sellega tegeleda, kuigi võib-olla töötajad on öelnud, et see ei ole päris nii, ja kui nüüd töötaja annab teada sellest kuskile suurematele ülemustele, siis nende huvides on see olukord lõpetada, ja ma arvan, et ka töötajate huvides on see lõpetada. Nii et näiteks sellised. Et mida kiiremini reageeritakse, seda kiiremini on võimalik lõpetada ka seadusetu tegevus ja seda kiiremini ja väiksemat kahju seadusevastasest tegevusest tulenevad. Loomulikult, kui reaalselt on seadust rikkunud, siis kui sellest antakse teada, siis saab ju ka politsei või prokuratuur või muu järelevalveasutus reageerida ja ikkagi karistuse teha. Kas meil on alati vaja saavutada seda olukorda, et kõik kuriteod läheksid võimalikult ulatuslikuks ja kahju oleks võimalikult suur? Ma arvan, et meie kõigi huvides on see, et kui midagi tehakse, et nendele saadakse, pahategudele saadaks võimalikult kiiresti jälile ja need pahateod võimalikult kiiresti lõpetataks.
Paul Puustusmaa, palun!
Suur tänu, austatud juhataja! Lugupeetud minister! See kuldaväärt direktiivi alusel koostatud seadus suunab inimesi teavitama õigusrikkumistest, aga ka mitte õigusrikkumistest, mis on seotud tööalaste tegevusega. Ja siit küsimus: kas see sätestab neid õigusrikkumisi ja mitte õigusrikkumisi, millest tuleb teavitada, kui nad on tööajaga seotud, ja puudutab ka meeste ja naiste vahelisi suhteid, omasooliste ja erisooliste vaheliseid suhted, tööalaseid, võrdse kohtlemise küsimusi tööalastes suhetes? Kas ka seda?
Jaa, aitäh! Kuna meie põhiseadus juba nõuab, et inimesi koheldaks võrdselt, siis loomulikult, kui mõnda inimest ei kohelda võrdselt või kiusatakse selle tõttu, et ta on, ma ei tea, meesterahvas või naisterahvas või on tal mingid muud tunnused, siis loomulikult on tegemist rikkumisega ja seadusrikkumisega. Sellest tuleks teavitada ja see tuleks lõpetada.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud minister! Lähme n-ö muru tasemele. Te rääkisite, et keegi kemikaali viskab kusagile, aga palju tavalisem kemikaal on lihtsalt, kui keegi pissib vette, kas basseini või järve, aga mõnikord ka midagi paksemat. Te kirjutate siin, et tegelikult peaks vaatama, et liiga väikestel omavalitsustel võiks need vihjekanalid olla väiksematel, nagu koos võtame niimoodi, et Elva suur vald seal piisaks, üks vihje kanal, et kui vere järjes järves midagi juhtub, aga nõu või, või Luunja või Peipsiääre vald. Et neil võiks olla mingi ühine kanal või? [[Juhataja helistab kella.]] Või milline see loogika on, et omavalitsuste puhul ...?
Teie küsimuse aeg. Palun, austatud minister!
Aitäh! Nagu seaduses on öeldud, tuleb teatud suurusega omavalitsustes-asutustes luua teavitamiskanal, vähemalt üks teavitamiskanal. Kui soovitakse, võidakse teha ka mitu. Eks see on valikuvõimalus. Ja loomulikult on meil ka olemas mõned väiksemad omavalitsused, nendele iseenesest kohustust ei ole, aga eeldades, et ka nende huvi on teatud rikkumistest teadasaamine ja nende lõpetamine, siis nad võivad omavahel koopereeruda ja teha selle ühise teavitamiskanalit. Mitte keegi ei keela.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea esimees! Austatud minister! Seletuskiri avab § 16 lõike 1 mõtte. Jutt käib survemeetmetest ja seal on toodud ära ka selline, et on keelatud saata psühhiaatrilisele konsultatsioonile või ravile. Ja ausalt öeldes, kui ma seda lugesin, siis, ma ei oska ütelda, hea oli, et istusin, sest tundus, et see seaduseelnõu on aastast 1950. Me teame, et meil on raske inimestel pääseda psühhiaatri juurde ja nüüd me seadusega keelame või arvame, et osaühingus Kõva Käsi saadetakse Ants psühhiaatri juurde. Võib-olla kuu peale ta saadetakse, aga kas te tõesti arvate, et saadetakse psühhiaatri juurde? Aitäh!
Ma ei tea, mida osaühingu Kõva Käsi juhtkonnas tehakse, kui nad leiavad, et keegi on andnud millegist teada. Inimeste fantaasia on teatavasti üpris piiritu. On selge, et on teatud olukordi, kus võidakse inimest hakata süüdistama selles ja ütlema, et teda ei tasu kuulata, sest ta on vaimuhaige või tal on mingid vaimsed probleemid ja et ta peaks kuskile minema. See puudutab just nimelt selliseid olukordi. Aitäh!
Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Austatud ettekandja! Mulle tundub, et te olete päris tükk aega olnud kuskil kapis peidus ega tea, mis reaalses elus toimub. Räägite, et on vaja teavitamiskanalit. Kui ma helistan kuriteo või väärteo puhul politseisse, siis ma teavitan seda. Politsei sekkub. Kui ma näen tulekahju, ma helistan 112, reageeritakse, tullakse appi. Kui ma näen, nii nagu te ütlesite, kemikaali maha puistamist randa, ma helistan Keskkonnainspektsiooni. Reageeritakse. Kui ma näen tööohutuse rikkumist, mida ma olen ise näinud, kui turniti katusel ilma köiteta, helistasin Tööinspektsiooni. Reageeritakse. Mitte keegi ei anna minu andmeid teada. Politseis on olemas sisekontroll, reageeritakse. Pangas on olemas oma järelevalve ja nii edasi ja nii edasi ja nii edasi. Peale selle on Tallinnas olemas korruptsiooni teavitamise kanal kohaliku omavalitsuse mõistes, mida saab kasutada. Miks te loote seadust, mis tegelikult keerab pea peale toimiva süsteemi?
Aitäh! Ta ei keera midagi pea peale, ta lisab siia mõned elemendid. Te olete väga tubli inimene, kui annate teada sellest, mida te näete ja mille puhul leiate, et on tegemist seaduse rikkumisega. Aga veel kord: on inimesi, kes oma töökohal näevad, et toimub mingi rikkumine, ja nad ei tihka sellest teada anda, sest nad kardavad, et kui nad annavad teada, saadakse nende tegevusest teada ja neid hakatakse taga kiusama. Kahjuks nii see on. Just nimelt sellise olukorraga – ma loodan, et neid olukordi on vähe – see seadus tegeleb, et kui inimene näeb midagi, siis teda ei hakataks kiusama. Teile on hea, et teil ei ole politseisse teada andmisel midagi juhtunud ja erinevates muudes olukordades, aga on olukordi, kus inimene informeerib – ka meil on Eestis neid olukordi olnud, kus inimene annab teada –, tema isik tuleb koheselt välja ja teda hakatakse kiusama. Asutuses see võimalus on kahjuks olemas, inimene võib jääda tööst ilma ja nii edasi. Kahjuks selliseid olukordi eksisteerib. Nii et see on just nende inimeste jaoks, kes näevad, aga mingil põhjusel ei tihka teavitada. Nad tahavad turvalisust, et nendega midagi juhtuks.
Kert Kingo, palun!
Ma tänan, lugupeetud istungi juhataja! Hea ettekandja! Te siin räägite kogu aeg, et see seadus on selle jaoks, et inimesed ei julge muidu nagu rikkumisest teavitada, teatada, või ei tihka ja nüüd on vajalik need teavituskanalid luua. Mul nagu tekib küsimus, et miks peaks seaduserikkumise nägija usaldama just nimelt neid teavituskanaleid rohkem kui näiteks korrakaitseasutusi. Ja mul on veel küsimus, et kas te tahate siis öelda sellega, et vastupidiselt avalikkusele väidetule siis rahvas ei usalda järelikult politseid ja prokuratuuri, et on vaja sellised salajased kanalid teha, mille puhul te usute, et õudsalt tihatakse sinna helistada ja teatada. Ja kuidas te siis oskate arvata, et kas nad siis sellele kanalile tihkavad teatada?
Aitäh! Ma tuletan meelde, et siin on loodud kolmeastmeline teavitamissüsteem, mille esimene aste on asutusesisene teavitamine. Ehk kui inimene näeb, et töökohas, kas siis avaliku sektori asutuses, võib-olla ka suuremas ettevõttes, näeb, et midagi rikutakse, ta annab sellest teada oma asutuse sees, mitte ei pöördu koheselt mõne järelevalveasutuse poole. Esimene samm: töökoha poole. Töökohal on ju see koht, kus saab kõige kiiremini probleemid ära lahendada. Sellepärast on see esimene kanal, töökohapõhine teavitus. Selliseid kanaleid on osades asutustes juba loodud vabatahtlikult, nii et see on, ma arvan, mõttekas ja eriti võib-olla mõttekas avaliku sektori puhul, kus tihtipeale on tegemist võib-olla mitte kõige korrektsemate otsuste langetamise protsessidega, kus inimene näeb, aga ei anna teada, sellepärast et ta ei tea, kellele edasi anda. Et kui tekib selline võimalus anda teada turvaliselt. Inimesel on ka see olukord, et ta tavaliselt suhtleb oma kõige otsesema ülemusega ja tegelikult tuleks probleeme edastada n-ö ettevõtte tipptasemele või tipptaseme lähedale, kus siis saadaks ja suudetaks probleemidega tegelda ja need lahendada.
Mart Helme, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Lugupeetud Maris Lauri! Teil on täielik terminoloogiline segadus: teavitaja on koputaja, on pealekaebaja. Kas te saate aru, et te täidate praegu stalinistlikke unistusi? Kas te saate aru, et pealekaebamine hakkab rikkuma tuhandete ja tuhandete inimeste elusid alates mingitest MeToo skandaalidest ja lõpetades täiesti fabritseeritud süüdistustega, mis aastate kaupa võivad inimesi ruineerida ja elust kõrvale tõrjuda? See on kuritegelik, mida te siin praegu teete. Kas te ise saate aru, kui kuritegelik see on, mida te siin praegu teete?
Aitäh! Selle seaduse puhul, kui keegi annab pahatahtlikult valeinformatsiooni, et keegi on midagi rikkunud, siis seda inimest karistatakse.
Raimond Kaljulaid, palun!
Aitäh! Ma püüan pisut tasakaalukamalt küsida. Kõigepealt, mis seda eelmist punkti puudutab, seda avalikku huvi – ma arvan, et te peaksite natukene võib-olla ministeeriumis arutama, selle seletuskirja saab paremini sisustada. No mina kujutan ette, et võiks apelleerida sellele mõni ametnik, kes vahetult enne valimisi näeb õigusrikkumist, mille paneb toime poliitiline juht, ja peab vajalikuks sellest avalikkust teavitada, enne kui inimesed tulevad valima, et nad ei teeks otsust teadmata seda, et seadust rikutakse. Aga see selleks. Teine selline küsitav koht selles eelnõus on see, et rikkumine pole mitte ainult seadusevastane või õigusrikkumine, vaid ka selline tegu või tegevusetus, mis on vastuolus õigusnormi eesmärgiga. Ja nüüd ma küsin teilt. Üldiselt õigus võiks olla selline, et tavatöötaja, kui ta loeb seda, ta saab sellest aru, mõistab, mida temalt oodatakse või millised on tema õigused. Mil viisil siis inimene peaks hindama, mis on õigusnormi eesmärk ja vastavalt sellele tegutsema? Aitäh!
Aitäh! Ma oma ettekandes proovisin seda kohta natuke selgitada, kuna see teema tuli komisjonis aruteluks. See võib olla näiteks selline olukord, kus ametiisikule on määratud suhteliselt üldised eesmärgid, mida ta peab tegema. Tal võib olla ka mingeid tegevusi, mis on väga selgelt ära kirjeldatud, mis tema ülesanded on, aga mingis osas on jäetud kaalutlusruum. Ja ma tõin siin näitena just nimelt lastekaitselise olukorra. Lastekaitsja ülesanne on last kaitsta ja tal on kindlasti ette nähtud tööülesannetes seda, teist ja kolmandat, mida ta peaks tegema või kus ta võib valida. Aga võib tekkida mingi olukord, mida me ei suuda seadusesse kirja panna, mida ta peaks ka tegema. Ta peaks reageerima, ta peaks mingi tegevuse tegema, aga formaalselt ei ole seda seaduses kirja pandud, tööjuhendis kirja pandud, et ta peab seda tegema. See on nagu sisuline asi. Ja mis on selle eelnõu puhul, selle teavitamise puhul viidudki see, et see inimene, kes teavitab, tal peab olema see sisemine arusaam, et just nimelt tegemist on mingi vastuoluga, kui ta näeb, et see inimene ei täida oma kohustust. Näiteks noh, mis on lastekaitselised kohustused? Me oleme neid lugusid kahjuks lugenud, kus formaalselt on kõik justkui korras, aga inimene oma ametikohustustest tulenevalt oleks võinud astuda veel ühe sammu ja teha midagi. Aga ta jätab selle tegemata, sest ta ütleb, et temal ei ole seal kirjas. Ja selle pöördumise eesmärk ongi see, et võib-olla selle lastekaitsjaga vesteldakse ja räägitakse, et ta nii-öelda ei ajaks alati näpuga järge, vaid lähtuks just sellest ülesandest, mis talle on pandud: lapse kaitsmine. Ma loodan, et ma suutsin seletada seda loogikat. Aitäh!
Mihhail Lotman, palun!
Aitäh! Austatud minister! Mul on väga piinlik selliseid asju küsida, aga ma olen piisavalt vana mees ja ma mäletan eelmisest riigikorrast, et sellised institutsioonid olid, igas asutuses oli esimene osakond. See oli KGB selline [osakond], mis võttis väga lahkelt [vastu] kõik anonüümsed kaebused. Ja siin ma näen sedasama, oluline disproportsioon. See, kes kaebab, tal on igasugused õigused ja kaitse, aga see, kelle peale kaevatakse, talle ma ei näe selles seaduses mingisugust õigust. Ja veel, seesama kogemus õpetab mulle, et kõige suuremad rikkumised on just nimelt neid kaebusi vastuvõtvate organite poolt, sest neid keegi ei kontrolli. Peaks olema veel mingisugune organ, kuhu saab kaevata selle peale, kes käsitleb neid kaebusi. Kas teile ei tundu, et siin on ohud?
Aitäh! Ma mõistan kindlasti teie muret ja kui ma sellest eelnõust ise kuulsin, siis mul tekkisid analoogsed küsimused. Siin on üles ehitatud just nimelt see süsteem, et kõigepealt ta on kolmeetapiline. Lõpuks, kui rikkumine reaalselt toimub, inimene annab teada, sellele ei reageerita, ehk tõesti see lahendaja on see, kes ei lahenda, olgu see siis nii-öelda esimese aasta asutusesisene või ka asutuseväline pöördumine, ja ei reageerita ja ei lõpetata rikkumist, siis on inimesel võimalus minna avalikkuse ette. Seda tegelikult ju praegu ka tehakse. See võimalus on alati olemas. Teine asi on kindlasti ka see, et kui inimene annab teada, et on rikkumine, ta võib tõesti arvata, et on rikkumine, heast südamest arvab, et midagi on valesti, selgub, et tegelikult ei ole, siis antakse talle teada, et kuule, siin midagi ei toimu tegelikult, siis ta võib minna edasi. Aga kui ta ikka on veendunud ja tal on mingid faktid selle kohta ... Aga, veel kord, kui tema läheb ja esitab pahatahtliku kaebuse ja tekitab sellega probleeme, just nimelt võtab kätte ja läheb esimese sammuna kohe avalikkuse ette ja tal ei ole seda klauslit, et siin on mingi erakorraline olukord, siis sellisel juhul see inimene kaitset ei saa. Ta saab karistada nii selle eest, et ta esitab valekaebusi, kui ka lisaks on võimalus pöörduda tsiviilhagiga kohtusse. Ja loomulikult, kui on veel muud võimalused, siis on inimesele, kes seda pahatahtlikult teeb, võimalus ikkagi karistused määrata. [[Saalist kommenteeritakse.]] Ei, ma veel kord ütlen, siin ei ole tegemist anonüümse kaebamisega, see on konfidentsiaalne. See tähendab lihtsalt seda, et tema isik on teada, kes selle teavituse teeb, aga seda ei avalikustata koheselt või vähemalt, ütleme niimoodi, sellises olukorras.
Siin Pohlak, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Hea minister! Mulle tundub, et kui Eesti inimene ikka näeb seaduserikkumist, siis ta pöördub politsei poole. Vaevalt, et ta kuskil sellist mingit teavituskanalit kasutama hakkab. Mulle tundub, et sellest teavituskanalist võib saadagi pigem selline meelsuskontrolli juurutamise koht. Toome asja päriselusse. Ühes Eestimaa gümnaasiumis X õpetajate toas kehalise kasvatuse õpetaja räägib ühe nalja, kus peategelaseks on neegrid või LGBT-rahvas või keegi kolmas. Bioloogiaõpetaja kuuleb seda pealt ja tunneb end hirmus solvatuna ja pahasti. Kas see seadus ongi nüüd selleks, et bioloogiaõpetajal oleks teavituskanal, kuhu pöörduda, et kehalise kasvatuse õpetaja selliseid rumalaid nalju räägib õpetajate toas? Äkki te natuke annate oma hinnangu?
Aitäh! Minu teada rumalate naljade rääkimine ei ole Eesti seadusega keelatud. Nii et võib edasi rääkida, mats olla.
Andres Metsoja, palun!
Jaa. Oh sa Juudas, ütleks selle asja kohta. Ei teagi, kus otsast alustada. Kõigepealt, et kas siis luuakse mingi täiendav andmekogu? Te ütlete, et need kaebajad justkui on või teavitajad on anonüümsed. Ühel hetkel nad enam ei ole anonüümsed. Võtame kas või kohaliku omavalitsuse näite. Kohalikke omavalitsusi kontrollitakse läbi ka revisjonikomisjoni näiteks. Kas siis revisjonikomisjoni liikmed saavad automaatselt sealt andmekogust neid kaebusi kätte või kuidas on mõeldud? Kas siis sisekontroll hakkab menetlema, teavitades valdkonna juhti selles küsimuses? Miks on toodud sisse piirang 50 töötajat või 10 000 elanikku selle omavalitsuse territooriumil, kus on siis tööpere ja kohaliku omavalitsuse elanikkonna arvu suhte küsimus selles eelnõus? Ausalt öeldes see on nagu pudru ja kapsad, et mitte midagi ei saa aru. Kellele seda andmekogu luuakse ja kes seal andmekogus olevaid küsimusi siis hakkavad päeva lõpuks lahendama?
Aitäh! Andmekogu ei looda. Kanal on. Ühesõnaga näiteks meiliaadress. See võib olla, nagu ma oma ettekandes tõin, see võib olla väljaspool konkreetset ettevõtet, on õigusbüroo näiteks, nendel on leping, on kirjutatud "vihje" ja siis on selle büroo aadress. Büroo saab meili, seal all on inimese meiliaadress, inimene on tuvastatav, ta ei ole anonüümne, ta on konfidentsiaalne. Siis see bürooinimene saab teada, saab selle informatsiooni. Ta pöördub sellesse ettevõttesse, kust tuleb see informatsioon, et seal on mingi rikkumine. Ütleb, et mulle on jõudnud informatsioon, et siin võib teil olla seda laadi rikkumine. "Kas teil on mingisugune probleem seal, mis seal on? Olge hea, vaadake palun üle." Ta ei avalda inimese isikut, kes tema poole on pöördunud. Ettevõte saab vaadata, kas tõesti näiteks ehitusplatsiülemus ei täida tööohutusnõudeid, saab vaadata, selgub, tõesti ei täida, saab astuda sammud. Selle inimese isik, kes selle teavituse tegi, tema isik ei tule kunagi välja. Mitte keegi ei saa seda isikut hakata kuidagi kiusama. Kui tegelikult rikkumist ei olnud, siis tuleb sellele inimesele teade, et rikkumist ei olnud, kõik on korras, eks. See on nagu valiku koht. Kindlasti ei ole see see koht, et inimesed peavad midagi, ütleme niimoodi, et kui anonüümne, siis nagu anonüümsete asjadega on, et võib ju peale vaadata, aga kellelgi kohustust ei ole. Et eelkõige on ikkagi konfidentsiaalsus, et inimene, kes midagi märkab, et koheselt tema isik välja ei tule ja seda ei hakataks pahatahtlikult kasutama.
Paul Puustusmaa, palun!
Aitäh, Jüri! Austatud minister! Ma juba komisjonis olin väga kriitiline selle eelnõu suhtes ja olen ka praegu veendumusel, et tegemist on täiesti mittevajaliku õigusloomelise käkiga. Aga sellegipoolest, ma tean, et see lähtub Euroopa Liidu direktiivist. Me teame, et Euroopa Liidus tehakse igasuguseid naljakaid direktiive, mis meile saadetakse. Kuid Euroopa Liidu õigusloominguga on ka niimoodi, et määruste ja direktiivide puhul on erinevad teed. Direktiivid ei ole otsekohalduvad ja neid ei pea rakendama, juhul kui meil endal on olemas piisav regulatsioon. Ja minu arvates on meie õiguses olemas piisav regulatsioon. Küsimus on: kas teie ministeerium ei kaalunud Euroopa Liidu ülemustele vastata, et seda direktiivi meil ei ole vaja siin kohaldada, kuna meil on olemas piisav regulatsioon nende küsimuste jaoks olemas?
Aitäh! Ma pean nimetama seda, et selle eelnõuga ja selle direktiiviga tegelesid minu eelkäijad, ministritena Urmas Reinsalu ja Raivo Aeg. Ja tõesti, Eesti esitaski väga mitmed küsimused ja probleemid, mis just nimelt selle eelnõu puhul või selle algatuse puhul on küsitavad. Kõik need etteheited, mis Eestil olid ja mille esitas härra Reinsalu, kõik need probleemid lahendati. Mul on olemas kõik ilusasti ära loetletult, et vot sellised etteheited olid ja sellised regulatiivsed muudatused olid ja sellised lahendused pakuti välja. Nii et me oleme ise aktiivselt selles, või tähendab, Eesti on ise aktiivselt selle eelnõu väljatöötamisel osalenud.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea esimees! Austatud minister! Minu meelest te eksitate inimesi ja kutsute neid küll kaebama, lubades, et nendest teada ei saada, aga see ilmselt nii ei ole, kui juhuslikult just tegemist ei ole kriminaalasjaga. Teatavasti väärteomenetluse puhul ei ole meil tunnistaja kaitset ja kui seda peaks menetlema, peab olema teada, kes konkreetselt on kaevanud. Ütleme, kui ka väärtegu ei järgne, siis ka kedagi teist lahti lasta mingisuguse asutuse rikkumise või ettevõtte rikkumise pärast, on keeruline lihtsalt selle peale ütelda, et see nii oli, ja ei ole mingisugust muud tunnistust. Nii et kuidas te seda kommenteerite? Kui ei ole kriminaalasja, siis ei saa ütelda, et selle inimese nime ei tehta teatavaks, kelle vastu ta on esitanud vihje või kaebuse.
Aitäh! Kui te tähelepanelikult kuulasite, siis ma ütlesin, et koheselt ei teavitata. Kui tekivad menetluslikud protsessid, siis jah, Eesti seaduse kohaselt isikuandmed tulevad avalikuks. Aga üksnes siis, kui tõesti jõutakse selle punktini. Tihtipeale võib ju tegelikult jõuda ka niimoodi, et antakse teada, et on rikkumine, rikkumine likvideeritakse. Ei pruugi, eriti, kui on tegemist asutusesisese teavitamisega, ju järgneda kohe mingisugust seadusandlikku reaktsiooni. Ei pruugita minna politseisse või kohtusse või midagi kasutusele võtta. See on sellises olukorras sellises olukorras, kui asi lahendatakse enne, kui jõutakse mingitesse konkreetsetesse menetlustesse. Siis, sellises olukorras kaitstakse isiku nime, või et tema andis teada sellest, just nimelt selleks, et likvideerida või välistada rikkumised võimalikult kiires ja algses faasis. Jah, siis kui asi läheb juba kaugemale, siis on tõesti inimene tunnistajana ja siis ta isik tuleb välja. Aga siis on tal muud kaitse... Need kaitseklauslid meil on olemas, aga sellises olukorras, kus inimene lihtsalt märkab, aga veel ei jõuta ...Ütleme, rikkumine lõpetatakse enne, kui ta jõuab mingisse menetlusse, siis sellises olukorras luuakse inimesele kaitse. Seda meil ei ole praeguses meie õigusruumis. Aitäh!
Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Austatud minister! Ilmselgelt ei ole te lugenud Solženitsõni raamatut "Gulagi arhipelaag", kus räägitakse väga konkreetselt sellistest koputajate süsteemist ja teavitajate süsteemist, mille tulemuseks oli see, et miljonid inimesed tassiti ära laagritesse, kus nad surid, ja sealt tulid tagasi vähesed. Ma ei kahtlegi selles, et praegune on Euroopa Liidu poolt meile etteantud direktiiv nende reptiilide poolt, kes seda meile pakuvad, võtavad üle stalinistliku korra poolt kasutatud meetmed selleks, et Eesti rahvast lõhestada, üksteise peale kaebama panna ning eesmärgiks on ülemaailmse korra kehtestamine. Ma ütlen teile ausalt ja otse välja: tähendab, selle eelnõuga võib tõepoolest kuu peale minna, sellepärast et meil on kogu süsteem teavitamise osas absoluutselt välja töötatud. Aitäh!
Aitäh! Ma ei kavatse kuu peale sõita.
Mart Helme, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Te olete liiga noor ja võib-olla sellest tulenevalt ka piisavalt naiivne, et mitte öelda rumal. Teie ei mäleta seda jäist hirmu, mida minu põlvkonna lapsed tundsid, kui nad elasid stalinistlikus Nõukogude Liidus. Teie ei tea, mis tähendas, kui koputus uksele ajas kõigil kananaha ihule. Teie ei tea, kui kutsuti direktori kabinetti ja seal öeldi, et sinu kohta on tulnud kaebus. Mis me sellega nüüd teeme? Aga mina tean, mina mäletan. Räägite meile siin mingeid eufemisme, kaalutlusõigus. Kuulge, KGB troikal oli ka kaalutlusõigus. Timukatel oli ka kaalutlusõigus, kas lömastada sõrmi haamriga või mõne muu instrumendiga. Te pakute meile siia midagi, mis absoluutselt ei kuulu meie ühiskonda [[Juhataja helistab kella.]] ja te ei häbene seda. Palun tunnistage üles, et te täidate võõra instrumendina düstoopilise ühiskonna ehitamise ülesannet. (Juhataja: "Hea küsija, teie aeg!")
Suur tänu komplimendi eest! Ma olen piisavalt vana, et mäletada Nõukogude süsteemi ja kuidas see toimis.
Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh! Auväärt minister! Mina olen ka arvamusel, et on ääretult kahetsusväärne, et me unustame oma ajaloolise kogemuse nii ruttu. Ja kindlasti on ka siin Ida-Euroopal ja Kesk-Euroopal ja Lääne-Euroopal oma erinev ajalugu ja oma erinev kogemus ja erinev kultuur ja ühtemoodi juurutada niisuguseid eelnõusid, mis Brüsselist tulevad, on lausa ohtlik. Ja minu arvates see eelnõu on küll ehe näide Pavlik Morozovite kloonimise eelnõust, mis laastab ühiskondlikku moraali ja loob täiendavalt kohutavat bürokraatiat. Aga mul on konkreetne küsimus ka sellele hinnangule lisaks. Kes hakkab teostama järelevalvet nende niinimetatud vihjekanalite või pealekaebamisprotsessi üle, et kas neid ikka võetakse menetlusse ja kui ei võeta, siis miks jäetakse kõrvale, ja kust tulevad need spetsialistid, kes hakkavad otsuseid langetama? Töökollektiivides, juhin tähelepanu, mitte enam prokuratuuris ega vastavates õiguskaitseorganites, vaid kõikides töökollektiivides hakkavad olema uurijad ja kohtumõistjad. Mis ettevalmistusega ja kust need inimesed saavad tulema?
Aitäh! Ma ei tea, kust kohast te loete sellest eelnõust välja, et kõikidesse asutustesse tulevad uurijad ja menetlejad ja nii edasi. Veel kord: vihjekanal tähendab seda, et see võib olla näiteks meiliaadress, kuhu antakse teada, et on võimalik, et seal või selles kohas on teavitaja arvates toimumas mõni seaduserikkumine. Kuidas sellega edasi toimetatakse? See kindlasti sõltub asutusest, sõltub inimestest. Piisab võib-olla sellest, et vaadatakse üle, kas tõesti ehitusplatsil jälgitakse tööohutusnõudeid. Võib-olla piisab sellest, et vaadatakse üle, kas hankemenetluses otsuse tegijad tõesti kaalutlevad ja mitte ei jaga hanke tulemust oma sõpradele-tuttavatele. Minu teada suuremates ettevõtetes tegelikult aeg-ajalt ikkagi sisekontroll vaatab ka neid protseduure ja protsesse üle. Nii et mingeid täiendavaid inimesi selleks tööle vaja ei ole võtta. Seda enam, et ma tõesti loodan, et Eestis ei ole mingit massilist seaduserikkumist ja igasugustel erinevatel tasanditel. Ja neid rikkumisi on tõesti vähe, harva, ja need inimesed, kes ei tihka kasutada viise, teavitamisviise, et neid on vähe. Nii et konfidentsiaalset teavitamiskanalit hakatakse kasutama väga vähe. Nii et see on lihtsalt üks võimalus teatud olukordade lahendamiseks, üks teatud võimalus. Siin ei tekitata mingit täiendavat bürokraatiat, lihtsalt väike võimalus anda teada, kui rikutakse seadust, Nagu ma ütlesin, hangete puhul, tööasjade puhul kuskil. See ei eelda mingite inimeste töölevõtmist, või ma ei tea, mingit süsteemide loomist. Ja loomulikult on see süsteem selline, nagu on kirjeldatud, kolmeetapiline, et enne, esiteks võiks proovida asja lahendada ettevõtte sees ja seal on seda turvalisust vaja võib-olla inimesel kõige rohkem, kui ta näeb, et midagi rikutakse. Järgmisena teada anda järelevalveasutustele. Eestis need kanalid tõesti on, mitte kõikidel asutustel, aga enamusel olemas. Ja kolmandaks on võimalus minna avalikkuse ette, kui tõesti inimest kiusatakse ja on rikkumine ja sellele ei reageerita.
Henn Põlluaas, palun!
Aitäh! Hea minister! Ma õnnitlen teid õigusloome triumfi eest. Tõepoolest, leidsin sihukese lause, mis pakatab nõukogulikust paatosest, et eelnõu puudutab kogu töötavat elanikkonda ja nii edasi. Aga siin on öeldud ka seda, et teavituskanalite loomise kohustus on põhiseaduslikul institutsioonil. Riigikogu on põhiseaduslik institutsioon. Ja nüüd satun ma väga suurde muresse, sellepärast et kui ma loen siit, kellele koputamise eest kaitset antakse, siis küll on siin ametnikud ja füüsilisest isikust ettevõtjad ja aktsionärid ja sportlastoetust saav isik. Kultuuritoetust saavat isikut ega haridustoetust saavat isikut ei ole millegipärast, aga täpselt samamoodi ei ole Riigikogu liikmeid. Meie siis kaitset ei saa, kui me siin vastavalt seadusele hakkame teineteise peale koputama. [[Juhataja helistab kella.]] Kuidas te minu seda suurt muret siis nüüd lahendate? Kas me peame valima Riigikogu esimehele lisaks veel ühe sihukese koputususaldusisiku? Aitäh!
Aitäh! Kindlasti väga oluline küsimus. Ma tuletan meelde, et Riigikogu liikmeid teenindab terve hulk ametnikke ja töötajaid, nemad vajavad võib-olla oma tööalastes olukordades teavituskanalit. Ja teiseks ma tuletan meelde, et Riigikogu liikmed ei ole töötajad. Ehk teil ei ole töösuhet, nii et teile see ei rakendu.
Helle-Moonika Helme, palun!
Aitäh! Lugupeetud minister! Me teame et te valmistate oma ministeeriumis juba ette ka Euroopa poolt peale surutavad, meile peale surutavat vihakõneseadust. Aga kui tänane seadus ja teie poolt plaanitav vihakõne seadus meie seadusandlikus ruumis koos toimima hakkavad, siis on täiesti selge, et me saame näha sellist nõiajahti, mida me varem kunagi pole näinud. Ma saan aru, et Euroopa surub liikmesriikidele igasuguseid jäledaid asju peale, aga miks teil seda vaja on? Miks te seda kõike teete?
Aitäh! Vaat nüüd on see lugu, kus teie teate ministeeriumis valmivatest eelnõudest rohkem kui mina. Mina ei tea, et oleks mingi vihakõneseadus valmimisel. Nii et ma natukene ei saa aru teie loogikast. Ja teiseks, ma olen korduvalt siin selgitanud, mis on selle eelnõu eesmärk. Selle eelnõu eesmärk ei ole see, et inimesed saaksid peale kaevata. Pealekaebamist hoopistükkis hakatakse karistama. Nimelt, kui praegusel juhul keegi teeb seda, siis teda ei pruugita iseenesest väga kergesti karistada, kui ta levitab valet. Tuleb kohtusse minna ja see on palju pikem protsess. Siin, selle eelnõuga loodakse võimalus, et kui inimene levitab valet, kaebab asjade peale, mida ei ole toimunud, siis saab Politsei- ja Piirivalveamet väärteomenetluse korras seda inimest koheselt karistada.
Ruuben Kaalep, palun!
Aitäh, auväärne esimees! Lugupeetud minister! Kas te saaksite natukene põhjalikumalt selgitada, kuidas täpselt see infokanal hakkab toimima, millest te räägite? Ma saan aru, kui ma sain õigesti aru, siis need vihjed jõuavad kõigepealt kuhugi õigusbüroosse, kust siis saadetakse teade sellele asutusele, mille kohta on kaebusi esitatud. Kuidas, kes otsustab selle üle, millal algatada menetlus, kas algatada? Mille põhjal see otsus tehakse? Kuidas sealt menetlusest jõutakse lõpuks välja võimaliku karistuseni ja nii edasi? Kogu see protsess jääb kuidagi väga häguseks. Palun kirjeldage seda põhjalikumalt. Aitäh!
Aitäh! Meeldiv kuulda, et te tunnete detailide vastu huvi. Selle protsessi eesmärk on, et tuleb luua üks teavituskanal. Ma tõin näitena, et see võib olla meiliaadress, see võib olla postkast, see võib olla, noh, ütleme siin on ettevõttel-asutusel võimalus lahendada see asi väga erineval viisil. See meiliaadress võib olla, nagu ma näiteks tõin, mingi õigusbüroo. See võib olla meiliaadress, mida kasutab näiteks sisekontroll, väga paljudes asutustes on sisekontroll kohustuslik. Need inimesed saavad vihje, teavitaja näeb rikkumist, ütleb, et tema arvates rikutakse sellist seadust, tehakse sellist asja. See, kes teabe saab, tema ülesanne on kõigepealt anda inimesele teada, et jah, me saime sinu teavituse kätte, ükskõik mis kanalil ta siis tuli, ja siis vaadata ja püüda selgeks saada, kas tõesti see rikkumine toimus. Ja siin on kindlasti valikuvõimalus, kuidas tuvastada, kas see rikkumine reaalselt toimus või mitte, või toimub. Ja kui see toimub, siis vastavalt rikkumise iseloomule loomulikult tuleb ka reageerida. Ja siin on valikuvabadus. Aga eesmärk on tegelikult see, et rikkumine lõpetataks, ja just nimelt sellest lähtudes tuleb valik teha. Tõsiasi on see, et võib olla tegemist rikkumisega, mis on väga väike. Selle saab kiiresti ära lahendada, tuletada töödejuhatajale näiteks meelde, et ehitusplatsil on kiivrite kandmine kohustuslik ja et ta peab seda jälgima, et kõik kannaksid kiivreid. Aga see võib olla ka midagi sellist, mis viib selleni, et avastatakse reaalselt toime pandud kuritegu. Noh, ma ei tea, korruptsioonikuritegu või suuremat tüüpi vargus. Kõike võib juhtuda, nii et selles mõttes on paindlikkus. Veel kord: menetlust, kuidas tehakse, seda see seadus ette ei kirjuta. See kirjutab ette, kuidas tuleb teavitada, keda tuleb teavitada, milliseid reegleid jälgida. Ma lugesin etappide viisi ette, kuidas see asi peaks käima. Ja kui siis midagi selle protsessi käigus, ütleme, kui inimene annab teadlikult valeteavet, siis teda karistatakse. Kui keegi hakkab inimest, kes on andnud teada, et on rikkumine, kiusama, kui teda hakatakse tööl kiusama selle pärast, siis karistatakse kiusajad. Nii et need on need võimalused, mis selle seadusega luuakse. Selle seadusega ei tegelda sellega, kuidas konkreetselt ühte või teist seaduserikkumist lahendatakse.
Protseduuriline küsimus, Helle-Moonika Helme, palun!
Jaa, mul on protseduuriline teadaanne, et lugupeetud minister praegu puldist valetas. Ja valel on täpselt nii lühikesed jalad, kui kaugel on telefonis Google. Võtame lahti ja siin on järjest läheb: "Justiitsiminister Maris Lauri, vihakõneseadus tuleb koos vanglakaristusega."; "Vihakõne, täpsemalt vaenukõne seadus ikkagi tuleb"; "Justiitsminister Maris Lauri: valitsus võtab viha- või vaenukõneseaduse eelnõu uuesti lahti"; "Justiitsminister Maris Lauri sõnul tuleb vihakõneseadus koos vanglakaristusega". Siin järjest läheb ja te ütlete, et te ei tegele vihakõneseadusega, seda ei ole ega tule. Miks te valetate?
Aitäh! Läheme edasi. Andres Metsoja. Vabandust! Nüüd on vist küll nii, et kellelgi on võib-olla mikrofon katki, kohe saame teada. Kalle Grünthal, teil on protseduuriline küsimus. Kas on mingi mure töökohaga seotud?
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Praegu me oleme olukorras, kus justiitsminister otsesõnu valetab Riigikogu liikmetele selgelt näkku, öeldes, et vihakõneseadust ei ole ja tulemas ka ei ole. Ja hetk tagasi loeb Helle-Moonika Helme ette, et tegelikult on olemas. Kuidas saab üldse selline valetav minister praegu olla puldis ja jagada selgitusi? Kas Riigikogu juhatusele või Riigikogu liikmele on mingeid võimalusi? Me ajame tõsist asja siin ja nüüd täiesti suisa tullakse meile valetama siia.
Aitäh! Mitte keegi ei tohi valetada. Ei, mina küll praegu hindama ei hakka, kas keegi on öelnud vale infot või mitte. Hetkel me menetleme eelnõu 504. Teil on võimalus küsida, teie fraktsioonil on võimalus esimesel lugemisel fraktsiooni poolt sõna võtta. Andres Metsoja, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Hea ettekandja! Tegelikult me elame ajas, kus spetsialist valib ettevõtet. Me teame, et töökäsi on puudu. Me teame, et ettevõtja peab pingutama iga päev selle nimel, et tema juures tahetakse tööl olla. See on tegelikult see baas, kus me reaalajas täna elame. Mulle jääb ikkagi täiesti arusaamatuks see, et me loome paralleelselt justkui mingit infokanalit. Ja ma küsin siis nii. Te mainisite, et kas e-posti aadress või postkast. Paljudel tööstusettevõtetel on sihuke kohvinurk, kus on seina peal tabel, kuhu pannaksegi lihtsalt teade "Ants, kurat, määri masin ära! Tegemata!" ja see info saadakse sealt kätte ja see töö tehakse ära. Kas seda võib ka edaspidi tõlgendada sellise infovahetuskohana? Või ilmtingimata peab see olema ikkagi kuidagi uuesti loodud? Äkki veel kommenteerite?
Aitäh! Eks teavituskanali loomise võimaluse saab iga asutus, kes selle kanali peab looma, ise otsustada, mil viisil ta seda teeb. Selle eelnõu loogikas on olemas teatud etapid. Muidugi võib panna ka sinna seina peale. Ja ma arvan, et kui see asi ära lahendatakse, siis tegelikult ei olegi seaduse mõttes seda teavitust tehtud. Teine asi on see, kui inimene paneb sinna üles "Ants, paranda ja õlita see ära" ja alla kirjutab oma nime, eks, ma ei tea Peeter või Mati või ükskõik, mis ta seal on, ja pärast seda Ants hakkab kiusama seda inimest, et miks ta selle sildi sinna üles pani ja teda niimoodi alandas, ütleme niimoodi. Aga siis tekib küsimus, kas see on seaduspärane teavituskanal. See ei pruugi selle seaduse mõistes olla, sest see teavituskanal ei taga teavitaja konfidentsiaalsust. Nii et kui asjad saab niisama lahendatud, on väga tore. Aga igaks juhuks võib olla ka selline meiliaadress, kuhu saab anda teada rikkumistest. Ja väga tore, kui ei tekigi vajadust kunagi seda meiliaadressi kasutada. Aga ma kahjuks ei ole veendunud, et see kehtib kõikide asutuste ja töökohtade puhul. Ja kindlasti ma tahaksin veel natuke kommenteerida seda tööandjate huvi. Kahjuks on niimoodi, et meil on Eestis olemas piirkondi, kus inimestel töökoha valik on ülimalt napp ja selle tõttu nad on, ütleme nii, äärmiselt leplikud asjade suhtes, mida võib-olla siin Tallinna piirkonnas hästi haritud ja väga professionaalsed inimesed ei karda, aga nemad oma väiksemas asulas võib-olla väga pelgavad, töökoha kaotust.
Kalle Grünthal, protseduuriline küsimus, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu juhataja! Me oleme praegu pretsedenditus olukorras. Justiitsminister on tulnud meile selgitama oma esitatud eelnõu, nii hästi või halvasti, kui ta oskab. No see on n-ö ettevalmistuse tase ja siin ei saa põhimõtteliselt mingeid etteheiteid olla. Küll on aga juhtunud selline lugu, et minister on otseselt Riigikogu liikmetele valetanud, mis on koheselt Helle-Moonika poolt ümber lükatud. Nii. Minu jaoks on praegu väga oluline küsimus selles, et kuidas me saame selle eelnõu menetlust jätkata, sest me ju ei tea, millal minister võtab vaevaks jälle valetada või millal ta räägib tõtt. Et see on, see on ebaloogiline praegu jätkata antud eelnõu menetlemist, sest minister on kaotanud Riigikogu silmis usaldusväärsuse. Kas on meil mingeid tööriistu selles meie kodu- ja töökorra seaduses, mis võimaldab, ütleme, valetavat ministrit eemaldada eelnõu tutvustuselt?
Aitäh! Ma ütlen veel kord, et ma kindlasti ei saa hinnata, on see vale või see ei ole vale. Punkt üks. Punkt kaks on see, et ma olen täiesti veendunud, vähemalt ma usun sellesse, et Riigikogu liikmed ja valitsuse liikmed, me ei valeta siin auväärt Riigikogu saalis kas kohapeal või kõnetoolis. Kolmandaks, mis on need võimalused? Te teate, härra Grünthal, väga hästi, et võimalused eelnõu 504 SE menetlemisel tulenevad meie kodu- ja töökorrast. Et kas esimesel lugemisel tagasi lükata, siis tuleb teine lugemine ja kolmas lugemine. Selles mõttes ju Helle-Moonika Helme andis ju protseduurilise küsimusega kohe teada, kuidas tema tundis seda informatsiooni, mida minister ütles. Nii et need on need võimalused. Rene Kokk, palun!
Suur tänu, austatud eesistuja! Lugupeetud minister! Meid kahtlemata vaatab ka hulk ettevõtjaid, kes tegelevad ehitusega, kes metallitööstuses, kes veel ühes teises kohas, ja ma arvan, et nad ülima põnevusega jälgivad seda arutelu ja mõtlevad, et huvitav küll, et Tööinspektsioon käib neid pidevalt kontrollimas: nad on pidanud ära tegema töökeskkonna riskianalüüsid igal pool, tohutu hunnik erinevaid juhendeid, ohutusjuhendeid tööohutuses, nad on ära pidanud määrama töökeskkonna spetsialisti, ja siis tekib küsimus, et mis siis nende roll nüüd on. Hea minister on siin täna korduvalt toonud näiteid sellest, kuidas siis saab hakata anonüümselt teatama, et keegi käib ilma kiivrita ringi ehitusplatsil ja nii edasi. No tule taevas appi, tsiteerides klassikuid. Kuhu me jõudnud oleme? Hea kolleeg Ruuben Kaalep küsis selle kohta, kuidas see protsess välja näeb, kes on see õigusbüroo või kuhu poole minnakse ja kuidas see käib. Palun rääkige lahti nüüd päriselus, kuidas see olema hakkab. Kuidas ehitusfirmas olema hakkab kogu see käik alates sellest hetkest, kui inimene tegi kaebuse millegi kohta, ja mis saab temaga siis, kui ta teeb valekaebuse ja korduvalt?
Austatud minister, ma korraks vabandan teie ees. Kuna on protseduuriline küsimus, siis minu kohustus on anda sõna. Protseduuriline küsimus. Mart Helme, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Ma juhiksin tähelepanu sellele, et tõepoolest Helle-Moonika Helme näitas ära need allikad, millele põhinevalt ta väitis ja kinnitas, et minister on valetanud. Ja ma võin kinnitada seda. Ka varasemalt on minister korduvalt oma intervjuudes ja muudes kohtades öelnud, et vihakõneseadus tuleb, ja siin ta täna valetas meile, et sellist asja ei ole päevakorras. Me teame, et see on päevakorras. Teiseks, see eelnõu, mida minister meile esitleb praegu, on selgelt vastuolus nende põhiõigustega, mida tagab meile meie põhiseadus. See on selges vastuolus. Ainult, ma ei tea, juriidiliselt kõike õigustav, kõike väänav, kõike tagurpidi pöörav inimene võib väita, et seda vastuolu ei ole. See vastuolu on. Sundida inimesi üksteisele peale kaebama ja suukorvistada, tsenseerida inimeste vaba mõttevahetust on selges vastuolus meie põhiseadusega. Ma palun, et te katkestasite istungi juhataja õigusega selle eelnõu menetlemise. Ma julgen isegi nii kaugele minna, et avaldan sügavat imestust, et teie kui koalitsiooni ühe osapoole juht niisuguse asja olete lubanud siia saali.
Aitäh! Ma vastan teie protseduurilisele küsimusele. Kõigepealt, kui keegi tunneb siin saalis, et on valeinfot antud, siis meil on võimalusi Riigikogu liikmetena seda väljendada, seda küsida. Olgu see kirjalik küsimus, olgu see arupärimine. Te olete andnud, te ütlesite ise ka, et Helle-Moonika Helme andis sellest protseduurilise küsimusega koheselt teada. Nüüd, kui teie ütlete, et mina katkestaksin juhatajana selle menetluse, siis seda võimalust minul ei ole kodu- ja töökorra seaduses. Jah, ma tean, et hetkeseisuga on kaks tagasilükkamise ettepanekut selle eelnõu kohta siin laual, ja ma käsitlen neid ettepanekuid, kui me jõuame sellesse menetluse etappi. Juhatajana ei ole mul võimalik kuidagi seda eelnõu kiirendada, edasi lükata ega katkestada. Protseduuriline küsimus, Helle-Moonika Helme, palun!
Aitäh! Ma ikkagi kinnitan veel kord üle, et need on justiitsminister Maris Lauri sõnad: vihakõne seadus tuleb koos vanglakaristusega. Ta on seda ise öelnud ja seda on terve internet täis. Nii et mul on tegelikult protseduuriline ettepanek, et koalitsiooni juhtiv erakond Reformierakond, kelle minister on Maris Lauri, kutsuks praegu selle valetanud ministri puldist ära ja kutsuks ühtlasi ta ka tagasi. Aitäh!
Aitäh! Mul oleks palve, et me läheme nüüd edasi küsimuste ja vastustega. Oli Rene Kokk, kes esitas küsimuse. Palun, minister.
Aitäh! Kindlasti on enamus Eesti ettevõtjaid, ettevõtteid väga seaduskuulekad ja jälgivad neid reegleid, mis on kehtestatud. Kahjuks ei saa olla sada protsenti kindel, et kõik ettevõtted, kõik ettevõtete töötajad iga hetk peavad kinni seadustest. Need näited, mida ma olen toonud, on väga lihtsalt just nimelt selleks, et võib-olla tuua lähemale kuulajatele võimalikke olukordi. Need ei puuduta ühtegi konkreetset ettevõtet, ei ühtegi ehitusplatsi, aga lihtsalt näitena, mis võib juhtuda, kui ei peeta kinni näiteks tööohutusreeglitest. Isegi kui käiakse kohal. Ja inspektorid tihtipeale käivad, aga tuletan meelde, et nad ei käi mitte alati ja nad ei püsi sealt püsivalt, vaid nad käivad seal aeg-ajalt. Nii et need on need olukorrad. Ma ei ütle, et üks või teine lahendus tuleb teha, vaid need võivad olla väga erinevad lahenduskohad, kus rikutakse seadusi ja kus oleks sekkumine vajalik, oleks vajalik lõpetada seaduserikkumine. See on see, millega see eelnõu tegeleb. Ja tõesti, kui inimene paneb tähele, et on seaduserikkumine, siis ta annab teada. Asutuse sees näiteks – ma veel kord rõhutan, need on näited –, igal asutusel on võimalus päris suureks paindlikkuseks. Siin on üks võimalus, nagu ma olen öelnud, saata meiliaadressile, esitada küsimus ja juhtida tähelepanu meiliaadressi kaudu, et on toimumas rikkumine. Seda rikkumist võidakse kontrollida või tähendab, tuleks kontrollida, kas see tõesti on nii või ei ole. Kui on rikkumine, siis on loogiline, et rikkumine tuleks kiiremas korras lõpetada. See on, millega see seadus tegeleb.
Aitäh! Nüüd on jälle protseduuriline küsimus. Mart Helme, palun!
Jah, härra eesistuja, ma tahan informeerida juhatajat, et protestiks valetava ministri puldisoleku vastu me võtame oma küsimused maha ja lahkume saalist. Aitäh!
Aitäh! Küsimus, Oudekki Loone, palun!
Aitäh! Aitäh selle retoorika eest, millega te tõepoolest tahate kaitsta Eesti töötavat rahvast. Ma tuletaksin meelde, et Eesti töötajatel tegelikult on täna õigus ka konfidentsiaalselt anda teada kõikvõimalikest rikkumistest, eriti, mis puudutavad sellist töökeskkonna ohutust. Neil on võimalik pöörduda töötajate usaldusisiku poole, neil on võimalik pöörduda ametiisiku poole ja nende enda nimi jääb konfidentsiaalseks. Küll aga õigus, mida neil ei ole, on tööpostilt lahkuda, isegi siis, kui see tööpost on neile ohtlik. Kas te ei leia, et me alustame seda töötava rahva kaitsmist natukene valest otsast? Me anname neile mingisuguse e-meiliaadressi, kuhu nad saavad kirjutada aga nad ei või lahkuda tööpostilt, mis on neile ohtlik. Neil ei ole täna väljakõnniõigust. Võib-olla me lahendaksime enne reaalse probleemi?
Aitäh! Kahtlematult, kui on reaalne probleem, siis tuleb ka reaalselt probleemi lahendada. Antud eelnõu ei lahenda mitte üksnes olukordi, kus on tegemist tööohutuse rikkumistega, vaid võivad olla ka muud seadusrikkumised, nagu ma olen korduvalt siin puldis ka osutanud. Ja mitte kõik need rikkumised ei pruugi olla seotud inimese kui töötaja olukorra kahjustamisega, vaid need võivad olla seotud näiteks ka riigi kahjustamisega, selle kaudu näiteks, et riigieelarvelisi vahendeid kasutatakse ebakohaselt, sellega, et toimub korruptsioon, korruptsiooni võib juhtuda ka eraettevõttetes. See ei tegele nii kitsalt teemal, aga kahtlematult, kui on probleem, siis tuleb ka probleemidega tegeleda. Töökeskkonna probleemide lahendamine on ühe teise ministri vastutusvaldkonnas, nii et ma loodan, et ta sellega tegeleb. Aitäh!
Austatud minister, ma tänan teid! Rohkem küsimusi ei ole. Palun nüüd Riigikogu kõnetooli ettekandeks õiguskomisjoni esimees Marek Jürgenson.
Aitäh, austatud esimees! Head ametikaaslased, kes te olete siia saali veel jäänud! Jah, tõepoolest, õiguskomisjonis antud eelnõu 504 SE arutati 17. jaanuaril käesoleval aastal. Komisjoni tööst võtsid osa komisjoni liikmed Marek Jürgenson, Sulev Kannimäe, Jaanus Karilaid, Uno Kaskpeit, Tarmo Kruusimäe, Heljo Pikhof, Anti Poolamets, Urve Tiidus ja Vilja Toomast. Nagu ka siin esitas ettekande meile Maris Lauri, justiitsminister. Ja nii tuliseks aruteluks muidugi meil õiguskomisjonis ei läinud. Aga kõik see, mis Maris Lauri rääkis täna siin saalis meile, seda esitas ta ka meile ka õiguskomisjonis. Kuigi jah, siin saalis toimunud diskussiooni käigus on seda infot oluliselt rohkem, ma arvan, kõigil, kes kuulasid ja siin saalis viibisid. Aga minu kohus on siis anda ülevaade sellest, mis komisjonis toimus. Loomulikult olid ka teatud küsimused komisjonis üleval. Kohe alguses sai eelnõu nimeks endale vilepuhujate eelnõu. Kuigi siin saalis täna neid n-ö nimesid sellele eelnõu tuli juba oluliselt rohkem, aga heal lapsel ikka mitu nime. Ja Urve Tiidus küsis, kuidas on praeguse eelnõuga seotud vilepuhujate kaitsega ning millist sotsiaalpsühholoogilist mõju võiks eelnõu tekitada, arvestades eestlaste ajaloolist kogemust pealekaebajatega, mille peale minister Maris Lauri vastas, et seda eelnõu võibki nimetada vilepuhujate kaitse eelnõuks. Ja oluline, mis puudutas ka veel nii-öelda valekaebusi. Ja minister täiendas veel, et kui selgub, et teavitatud rikkumine ei vasta tõele ning on edastatud pahatahtlikult, siis on teavitaja teada ning teda saab ka karistada. Tarmo Kruusimäe küsis, kuidas peaksid Riigikogu liikmed suhtuma nendesse õigusrikkumistesse, millest kirjutavad neile kodanikud, Eesti elanikud. Ja trahvi suuruse proportsionaalsuse kohta oli Tarmo Kruusimäel küsimus. Kätlin-Chris Kruusmaa, kes toetas ministrit komisjonis, vastas, et keeleseaduse rikkumisi menetletakse keeleseaduse alusel, aga rikkumise teavitaja kaitse seaduses toodud trahvid rakenduvad siis, kui rikkumisest teavitamist on piiratud või on muid nõudeid rikutud. Täiendavalt küsis Tarmo Kruusimäe, kui seitsme päeva jooksul ei ole saadud teavitaja tagasisidet ei asutusesisesest kanalist või õigusbüroost, kellega siis mõni ettevõte või kohalik omavalitsus koostööd teeb, siis peaks trahvi rakendamine olema analoogne keeleseadusega. Minister Maris Lauri vastas, et kui inimene märkab rikkumist ja teavitab sellest asutusesisese kanali kaudu, siis seitsme päeva jooksul peab ta saama ka kinnituse, et see teavitus on kätte saadud, ja seejärel on kolm kuud aega rikkumismenetluseks. Kuid soovituslikult tuleks igasuguste kaebustega tegeleda võimalikult kiiresti. Anti Poolamets küsis, mis on õigusvastane tegu, mis formaalselt õigusrikkumine ei ole, kas heade kommete puudumine on selline õigusvastane tegu. Minister vastas, et on mõeldud situatsioone, kus teavitajal ei pruugi olla piisavaid õigusalaseid teadmisi, et viidata mõnele konkreetselt rikutud paragrahvile, näiteks teavitab, et prügi viiakse loodusesse. Anti Poolamets küsis veel, et kas ning kui jah, siis kus on Eesti ühiskonnas nõudlus rikkumisest teavitaja kaitse seaduse järgi. Minister vastas, et ühiskonna jaoks on väga oluline, et tööalased rikkumised väheneksid. Riigi kui terviku huvides on oluline nendest rikkumistest teada saada. Sellistest rikkumistest teavad tihtipeale töötajad, kes peavad tundma end teavituste tegemiseks turvaliselt. Tarmo Kruusimäel oli küsimus pahatahtlike sarikaebajate kohta, mille peale minister vastas, et igasugune teavitamine peab olema põhjendatud. Anti Poolamets küsis veel täiendavalt, et faktiliselt on juba täna olemas kõik võimalused seaduserikkumisest teavitada. Ta ütles, et ettevõtjaid koormatakse, hirmutatakse üleliia, kõik tööalased vaidlused lahendatakse töövaidluskomisjonis. Viitas meediast läbi käinud ka ahistamisskandaalidele ja mainekahjule. Nii et kõik need küsimused, mis ma siin ette lugesin, ja need vastused, tegelikult mul on tunne, et olid ka siin saalis olemas ja rohkemgi veel. Aga tulenevalt eeltoodust ikkagi otsustati teha komisjoni poolt ettepanek võtta eelnõu täiskogu päevakorda 25-ndal, mis on siis eile, käesoleval aastal. Poolt 4: Marek Jürgenson, Sulev Kannimäe, Urve Tiidus, Vilja Toomast. Vastu 3: Uno Kaskpeit, Tarmo Kruusimäe, Anti Poolamets. Erapooletu: Heljo Pikhof. Järgmiseks, teha ettepanek esimese lugemise lõpetamiseks. Poolt samamoodi Marek Jürgenson, Sulev Kannimäe, Urve Tiidus, Vilja Toomast. Vastu 3: Uno Kaskpeit, Tarmo Kruusimäe, Anti Poolamets. Erapooletu: Heljo Pikhof. Järgmiseks, teha ettepanek määrata muudatusettepanekute tähtajaks 8. veebruaril kell 16.00. Poolt täpselt samasugune koosseis: Marek Jürgenson, Sulev Kannimäe, Urve Tiidus, Vilja Toomast. Vastu: Uno Kaskpeit, Tarmo Kruusimäe, Anti Poolamets. Erapooletu: Heljo Pikhof. Määrata juhtivkomisjoni esindajaks õiguskomisjoni esimees Marek Jürgenson. Selles osas valitses konsensus. Nii et sellised otsused langetati ja sellised küsimused ja vastused saadi ka komisjonis. Aitäh!
Aitäh, hea ettekandja! Teile on vähemalt üks küsimus. Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea ettekandja! Mul on küsimus: kas komisjonis oli juttu ja arutelu või on teil teada, kui seal jäi esimesel lugemisel ei olnud arutelu, mis põhjusel meie Vabariigi Valitsus otsustas seda ulatust laiendada, mis puudutab neid võimalusi, kellele see laieneb? Kui direktiiv iseenesest näeb ette, et see puudutab finantspettusi ja selliseid rahapesu ja suuremaid orgatsioone, siis Eestis on otsustatud valitsuse poolt, et see laieneks kõikidele organisatsioonidele, kus on rohkem kui 50 töötajat, mis tundub täiesti jabur ja arusaamatu. Miks valitsus otsustas seda nii ulatuslikult laiali tõmmata?
Aitäh, härra Sibul! Hea küsimus! Küll ei arutatud konkreetselt seda küsimust, mida teie küsite. Kui see eelnõu jõuab teisele lugemisele komisjoni, siis ma olen veendunud, et see küsimus kindlasti tõstatub. Ja teil on täiesti õigus, et kui vaadata, siin eelnõus on välja toodud informatsioon kehtiva regulatsiooni kohta, siis on rohkem Euroopas viiteid korruptsioonivastase tegevuse vastu, rahapesu ja terrorism, finantssektor, tsiviillennundus, finantssektori all, turukuritarvitused ja nii edasi. Aga kui me jõuame komisjonis teisele lugemisele, siis ma olen sada protsenti veendunud, et see on üks põhiküsimusi.
Aivar Kokk, palun!
Hea juhataja! Austatud eeskõneleja! Ma saan aru, et sa komisjoni esimehena ja menetlemisel oled selle seaduse korralikult läbi lugenud, võib-olla sa selgitad natukene. Ajakirjanduses ma loen selle seaduse kohta umbes sellist, et kui kollektiivis on vähemalt 50 töötajat, siis peaks nagu vilepuhuja sinna peaaegu palgale võtma. Meil Riigikogus on 101 liiget, tähendab, vähemalt kaks inimest saavad järgmises koosseisus siis siia lisapalga peale. Või peab neid rohkem olema? Kas ajakirjanduses on õiget juttu kirjutatud või olen ma millestki valesti aru saanud?
Aitäh, härra Kokk! Ma ei ole konkreetselt nüüd ... Kas see on mingi värskelt ilmunud kommentaar, konkreetne lugu või informatsioon ajakirjanduses? Ma ei ole jõudnud veel seda kahjuks lugeda, aga ma olen veendunud, et meile Riigikokku ei ole vaja küll kahte vilepuhujat. Tegelikult kuskil juba tõstatus see küsimus samamoodi. Siin täna vist Peeter Ernits küsis, et kui keegi on istungi ajal saunas, kellele tuleb teatada ja nii edasi. Aga ma usun, et meie hulgas võib küll olla juba täna vilepuhujaid, aga ametlikult kahte, ma arvan, ette ei peaks nägema.
Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud esimees! Hea ettekandja! Te rõhutasite kahel korral, et kahte pole küll tarvis. Palju neid siis teie hinnangul olema peaks? Kaks või mitte ühtegi või rohkem? Kuivõrd tõesti see kaks käis teil kaks korda vähemasti selle Aivarile antud vastuse juures läbi. Aga mul on tõsisem küsimus ka. Kui minister viitas siin, et selle eelnõuga on tegeldud pikalt, minister Reinsalu ja minister Aeg ja nii edasi, siis see kõik vastab tõele. Aga see laiendamine ja eelnõuks sai ta ikkagi praeguse valitsuse ajal, eks ju. Kas ma sain teie vastusest minu esimesele küsimusele õigesti aru, et teil endal on ka nüüd tekkinud kahtlust selles, kuivõrd te arvasite, et enne teist lugemist tekib oluline küsimus, miks see laiendus toimunud on? Te ütlesite, et esimese lugemise ja tutvustuse käigus see teema ei tekkinud, aga nüüd ta kindlasti kerkib. Kas te arvate nii ja olete sama meelt või tundub teile samuti nagu mulle, et nii laiali tõmmatud õigused ei ole kohased?
Aitäh, hea küsija! Väga hea küsimus. Eks see kahtlus tekkis tänu sellele, et on ka minuni jõudnud informatsioon, et kaks fraktsiooni soovivad esitada või on esitanud tagasilükkamise palve. Nii et vaadates, kui palju meid siin saalis on, ma ei tea, võib-olla inimesed on kabinettides laiali, osa on koju läinud, ma tõesti ei tea, mis sellest võib saada. Teatud ebakindlus on küll, jah, et see eelnõu teisele lugemisele jõuab.
Aivar Kokk, palun!
Aitäh! Ma ikka ei saanud enne oma küsimusele vastust. Kas seal seaduseelnõus mingi 50 ja enam töötajaga kollektiividele mingid kohustused tulevad? Ja teine küsimus on selle juurde: kas vilepuhujale, kes puhub valesti vilet ehk valetab, see seaduseelnõu näeb [ette] nende karistamist mingil moel? Paljud meist poliitikutest on kogenud vilepuhumist, kui nelja aasta pärast selgub, et oli kõik vale, aga ega sellepärast keegi vabandama ei hakka ega sinu tervist ei paranda sellega.
Aitäh! Jah, teil on tuline õigus, hea küsija, see valesti vile puhumine võib inimestele väga kalliks maksma minna, sellepärast et kaotatud närvirakud, tervis, advokaatidele makstud raha. Siin käis läbi summa trahvist 1200 eurot, ma täpselt seda kohta kohe ei leia, aga see oli ka ministril tõstatatud komisjonis, et ebaõige info andmise korral füüsilisele isikule saab määrata trahvi 1200 eurot ja juriidilisele isikule kuni 40 000 eurot.
Hea ettekandja, ma tänan teid! Rohkem küsimusi ei ole. Avan läbirääkimised ja palun Riigikogu kõnetooli Isamaa fraktsiooni esindaja Mihhail Lotmani.
Austatud Riigikogu esimees! Austatud Riigikogu. Mul on, ma ei tea, väga halb tunne siin rääkida sellest seaduseelnõust, mida ma poleks iialgi lootnud ega kartnud, et siin saalis tuleb käsitleda. Ma tuletan meelde, õigemini teatan teile oma varajasemast kogemusest. Perestroika ajal ma tegelesin mõne Tartu Ülikooli õppejõu teadusliku pärandusega ja siis olid lühikest aega kõik arhiivid lahti, kaasa arvatud, sinna oli lisatud 1. osakonna arhiiv. Ja ma suure hämminguga ja vastikusega nägin, kui palju kaebekirju seal oli. Muu seas ma tegelesin kolleeg Villem Ernitsa teadusliku pärandusega ja seal oli üks selline kaebekiri kirjutatud, mitte anonüümselt, vaid väga kuulsa teadlase poolt. Hiljem ta esines suure eesti rahvuslasena. Vigases vene keeles oli kirjutatud, et seltsimees Ernitsa loengutes on näha kodanliku aktivismi ja formalismi tunnuseid. Kui ma vaatan seda seadust, siis see oli täiesti õigesti puhutud vile. Seltsimees Ernitsa loengud väga halvasti vastasid nõukogude õppejõu loengustandardile ja see oli täiesti õige signaal. Ma tahan öelda, et siin ei olnud sellel vilepuhujal, maakeeli kitupunnil mitte mingit isiklikku vimma. See Ernits ei olnud tal kuidagi ees. Üldse nad olid erinevatest teaduskondadest, lihtsalt inimene tundis, et tema kohustus on informeerida, et loengud on sellised, et Nõukogude tudengeid on kuidagi halvasti suunatud tema loengutel. Mis oli tulemus? See, et seltsimees Ernits, dotsent Ernits kaotas töökoha ja tal ei olnud mitte mingit kaitset.
Hea ettekandja! Hea ettekandja, ma korra vabandan teie ees. Stopper on kinni, te saate aega juurde. Ma võtan ühe minuti vaheaega, sest mitte siin saalis pole probleem, vaid mulle tundub, et probleem on seal ukse taga, nii et ma lähen korra sinna.
Juba läks lööminguks.
Vaheaeg üks minut.
Head ametikaaslased, juhataja vaheaeg on lõppenud. Hea ettekandja, ma vabandan teie ees. Palun, teie ettekanne.
Kui ma loen seda seadust ja kuulsin austatud ministri kommentaari sellele, siis isegi, kui on valekaebajatele mingisugused sanktsioonid ette nähtud, siis siin ei ole, ma ei näe ühtegi kaitsemeedet selle peale, kellele puhuti valesti vilet. Ja üldiselt ta võib muidugi pöörduda kohtusse, et teda laimati ja nii edasi. Kuid reputatsioon sai kõvasti kannatada. Ma ei räägigi seal läbielamistest, närvikulust ja nii edasi. See on praegu Pandora laeka avamine ja see ei ole nii niisama lihtsalt üks naljaasi, mis muuseas võib olla üsna kulukaks, kui igas suuremas ettevõttes peab olema veel lisaosakond, mis tegeleb kaebustega, inimesed, kes otsustavad, kas neid kaebusi tuleb menetleda või mitte jne. Ma tahan öelda, et see ei ole sugugi ... Ma ei taha öelda, et probleemi üldse ei ole. Kindlasti on, aga see on umbes nagu peavalu ravimine giljotiini abil. Väga radikaalne meetod. Aga ta toob omakorda veel hullemaid probleeme, kui see, mida ta lahendab. Mõnes mõttes see võib lahendada kollektiivis mingisuguseid probleeme, aga samas tekitab väga halba õhkkonda, kus igaüks võib kahtlustada teist, et tema peale on vilistatud või puhutud vilet. Ma olen sellises kollektiivis töötanud ja see ei ole sugugi meeldiv. Inimene vaatab sulle otsa ja sa tead, et tegelikult ta kirjutas anonüümse kaebuse kolmetähelisse asutusse. Mida ma veel tahan rõhutada?
Kas võtate lisaaega ka? Teil on kõik, ühtegi sekundit minu meelest ei läinud kaduma. Pigem mõni minut tuli boonuseks juurde. Nii et lisaaega kolm minutit.
Aitäh! Nii et siin ei ole mingi kriteerium, millal see kaebus on põhjendatud ja millal mitte. Seesama Ernitsa näide, mille ma tõin. Kas on seal seaduserikkumine või ei ole? Kui minister ütles, et kui inimene täidab kõik, mis on ette nähtud, aga võib-olla ta ei täida seda kogu hingest ja ei täida seal mingisuguse missioonitundega ja ma kaeban, et ta kuidagi täidab formaalselt neid oma ülesandeid. Särtsu pole! No vaat. Ja ma tahan veel üht asja öelda. Peale selle, et ... Vabandust, kõige olulisem on see, et see õõnestab õigusriigi põhimõtteid. Kui on kohtuvälised erinevad meetodid, kuidas õiendada oma arveid, siis see ei ole hea. Ja veel lisaks ma tahan rõhutada, ja see on väga oluline, et siin me ei saa pugeda Euroopa Liidu direktiivi selja taga. Euroopa Liidu direktiiv oli väga kitsas. Seal olid väga konkreetselt ära märgitud need valdkonnad, mis käivad selle vilepuhumise kaitse alla. Meil on siin väga laias laastus see asi võetud ja selline tunne on, et vaataks, kõik paneks sisse. Aga kui äkki läks midagi meelest ära, siis me paneme "ja muu". See on nagu ühes Hiina entsüklopeedias, kõik loomad jaotuvad nendeks ja nendeks, kes kuuluvad keisrile, need, kes jooksid põrandatel, ja muud ja nii edasi. See ei ole hea. Isamaa fraktsioon on juba esitanud ...
Dokument on olemas.
Dokument on olemas, järelikult leiame ka inimese. Dokument on olemas ja ma palun, teen üleskutse, et see Pavlik Morozovi nimeline eelnõu leiaks oma kohta seal, kus ta peabki olema: prügikastis. Aitäh!
Aitäh! Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli, Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni esindaja Raimond Kaljulaid! Palun!
Aitäh, väga austatud Riigikogu esimees! Head kolleegid! Ma avaldan kõigepealt head meelt selle üle, et tasapisi on tagasi saali tulnud ka juba päris mitmed EKRE saadikud. Teie pisike boikott on lõppenud. Kõigepealt ma muidugi pean ütlema, et sellised filosoofilised arutelud, mis siin Riigikogus toimuvad hilistel õhtutundidel, väga nauditavad. Ma arvan, et see on oluline, et meil oleks siin omavahel mõttevahetus, mitte lihtsalt igaüks ei loeks oma kõnesid ette. Ma sooviksin eelkõneleja, väga austatud professor Lotmani Lotmani mõningatele väidetele reageerida. Esiteks, ma arvan, et need paralleelid Eesti Vabariigi ja Nõukogude Liidu vahel on antud kontekstis grotesksed. Meil ei ole KGB enam riigis. Me ei räägi siin ju enam sellest, et üks õppejõud läheb kaebama teise õppejõu peale, et tema loengutes ei käsitletud piisavalt mingisugust nõukogude propagandistlikku jama, mida tol ajal pidi käsitlema. Me ei räägi ju sellest, me räägime ikkagi selle eelnõu puhul, nii nagu mina sellest aru saan, sellest, et märgatakse seaduserikkumist, õigusrikkumist ja siis sellele soovitakse reageerida. No see, et on sellised kanalid. Ma toon teile näiteks Tallinna linna kindlasti üks Eesti arvestatava suurusega tööandja. Seal on 2018. aastast alates selline korruptsiooni vihjetelefon, kuhu saab töötaja helistada, see vihje läheb sisekontrolli, see on anonüümne, et anda teada, et on kahtlus, korruptsioonikahtlus. Nii palju, kui mina olen suhelnud sisekontrolli juhtidega, see korruptsiooni vihjetelefon on täitsa hästi ennast õigustanud selles omavalitsuses. Läbi selle on saadud informatsiooni, sellele reageeritud ja kas ennetatud kuritegu või võib-olla isegi jõutud pahatahtlikult tegutseva töötaja jälile. Mis on veel oluline? Mõned olulised asjad, mis on vaja ära markeerida. Õigusvastase käitumise eesmärk, kui me räägime erasektorist, tavaliselt on saada mingi konkurentsieelis. Ehk kui üks ettevõtja maksab makse ja teine ettevõtja ei maksa makse, siis vähemalt lühikeses perspektiivis see ebaaus ettevõtja saab pakkuda võib-olla odavamat hinda ja saab sellega selle ausa ettevõtja ees eelise. Ja vot, me ei peaks nagu kiitma sellist rehepaplikku suhtumist, et loll on see, kes seadust täidab ja makse maksab. See ei peaks olema. Ma arvan, et Riigikogu saalis ei peaks selline suhtumine kõlama. Aga ma ei eita, et see seadus on mõnevõrra nurgeline. Ma pean silmas seda – see ei ole õigustermin, –, et tal on mõned teravad nurgad ja Riigikogu peab siin saalis ja, ma arvan, ka komisjonides nende nurkade osas tõsiselt kaaluma. Ta sekkub töösuhetesse, ta sekkub sellesse, mil viisil on korraldatud tööandja ja töötaja omavahelised suhted. Selles mõttes see on tähtis. See on tähtis, et sellele pööratakse tähelepanu. Sotsiaaldemokraatidele on muidugi valdkond on oluline, tööõigus on väga tähtis. Me seisame üldjuhul alati töötajate eest. Samas tuleb muidugi rõhutada, et mitte mingil juhul ei tohi läheneda tööandjatele eelarvamuslikult. Ehk siis valdav enamus Eesti tööandjaid on õiguskuulekad, nad soovivad luua väärtust ühiskonnas ja läbi selle teenida tulu omanikele, aga ka tagada oma töötajatele sissetulek, stabiilsus, majanduslik toimetulek. Ma rõhutan, et sotsiaaldemokraadid kahtlematult soovivad kõigiti toetada eriti Eesti kapitalil tegutsevate ettevõtete tegevust. Ja sellest tulenevalt ei saa me mingil juhul kergekäeliselt seada tööandjatele lisakohustusi või piiranguid nende tegevusele. Kergekäeliselt seda teha ei tohi. Nende kohustuste ja piirangute proportsionaalsust peabki Riigikogu hindama. Kuigi me oleme selle eelnõu üldeesmärgi suhtes pigem toetavad, pole vastu, et seda võiks edasi arutada, siis see arutelu peab kindlasti olema sisuline. Sest eesmärk on tegelikult ikkagi see, et oleks korruptsiooni vähem ja ärikeskkond oleks ausam. Küsimus on selles, et kas need meetmed, mida pakutakse, on head meetmed. Neid lõplikke järeldusi, ma arvan, on vara teha. Ma enne markeerisin mõned küsimused, ma arvan, mida võib-olla komisjon ja ministeerium tegelikult tõepoolest võiksid kaaluda. Kui härra juhataja lubab, siis ma sooviksin lisaaega.
Muidugi.
Suur tänu!
Kas te paluksite või palute?
Te olete ennegi küsinud seda küsimust. Ma palun ikka, jah.
Selge. Palun! Kolm minutit. Sest see on tingimuslik kõne, ma ju ei tea, kas te tahate või ei taha.
Ei, ma olen siin niimoodi viisakalt küsinud. Näiteks "Kas te ulataksite soola?", mitte: "Anna soola." Ma proovisin olla lihtsalt viisakas.
Jah. Jaa, muidugi. Kolm minutit, palun!
Ma tänan! Nagu ma tõin ka välja oma küsimuses, et rikkumine käesoleva seaduse tähenduses on ka tegevus või tegevusetus, mis ei kujuta endast õigusrikkumist, kuid on vastuolus selle õigusnormi eesmärgiga, see on asi, mille üle, ma arvan, tuleb kindlasti diskuteerida. Sellepärast, et seletuskiri ju möönab, et selles teavitajate kaitse direktiivis ka ei ole täpsustatud ja see jääb kohtupraktika sisustada. Üldprintsiibina me peaks alati vältima selliste sõnastuste kasutamist seadustes, mis ei ole üheselt arusaadavad, mis võivad tekitada suuri vaidlusi. Peavad olema kaalukad põhjused midagi sellist seaduses sätestada. Kuigi, ma tunnistan, ministri selgitused siin olid sisulised. Aga seda peaks kindlasti arutama. Mina olen kahtlev, kas selline printsiip peaks olema selles seaduses. Teine oli see avaliku huvi kahjustamise oht. Seletuskiri ka toob välja, et kui näiteks rikutakse avalikult kasutatava hoone tuleohutusreegleid või lastakse toksilisi jäätmeid veekogusse. Mulle tundub, et nende näidete ühine nimetaja pigem siiski on see, et selle ohustatakse kuidagi inimeste tervist, inimeste elu, vara. Võib-olla see seadus peaks ka antud juhul rääkima otsesemalt sellest, mida on tahetud öelda. Ja need näited ka, mis minister tõi, et keegi näeb kusagil veekogu ääres sinna valatakse ohtlikke ... No ma ei räägi tuumajaama rajamisest, kujutame ette, et meil on suurettevõte, rajavad tuumajaama, ja siis keegi näeb, et neid tuumajäätmeid Võrtsjärve näiteks keegi paneb. Aga see näide, tegelikult, nagu minister tõi sarnase näite, see ei käi selle seaduse kohta, sest siis peaks olema selle tuumajaama töötaja, kes seda näeb, ja vaat siis võib tõesti öelda, et tegelikult on ju kaalukas avalik huvi, et inimesed saaksid teada otsekohe Instagrami vahendusel, et Võrtsjärve on tuumajäätmeid pandud. Aga ühesõnaga, see on ka asi, mille üle võiks diskuteerida, kas see printsiip on vajalik. Loomulikult, see ettevõtetele kohustuste panemine, see on probleem, see on probleem. Me räägime siin näiteks "Eesmärk 55" puhul energiaauditi kohustuse laiendamisest viiekordselt. Oli 150 ettevõtet, kes pidid tegema energiaauditeid, saab olema 800. Need on nagu elulised näited ja need on õiged asjad. Aga üks asi, millele ma veel juhiksin tähelepanu, on see, et siin väga mitmed kolleegid võtsid sõna, et justkui ettevõtjad kindlasti seda eelnõu ei tervita. Tegelikult jah, olid väikeettevõtete assotsiatsioonil vastuväiteid, aga seal oli kaasatud ka infotehnoloogia, telekomi liit, kaubandus-tööstuskoda, pangaliit, neil ei olnud mingeid selliseid suuri sisulisi vastuolusid, et appi-appi, mis meiega nüüd tehakse. Korruptsioonivaba Eesti toetab seda. Ja see on, ma arvan, oluline, korruptsiooni küsimuse lahendamine on oluline. Nii et jah, sotsiaaldemokraatidena me ei ole nii ehmatanud sellest seadusest kui võib-olla mõned mõned kolleegid. Ja ma arvan, et seda edasi arutada ikka võib. Aga kahtlematult seda võiks edasises menetluses täpsustada ja täiendada. Ma tänan teid tähelepanu eest ja soovin ilusat õhtut.
Aitäh ja aitäh heade soovide eest! Nüüd on vastusõnavõtt koha pealt. Mihhail Lotman, palun!
Aitäh! Ja ma tänan ka kolleeg Kaljulaidi, sest ta nimetas mind.
Jah, oli küll.
See, et ma näen siin kolli ja on demagoogiline võrrelda praegust Eesti Vabariiki Nõukogude Liiduga, on osaliselt õige. Aga ma võrdleks mitte Eesti Vabariiki, aga Inglismaad. Cambridge"i ülikoolis üks õppejõud kasutas n-sõna. Selle pääle esitati kaebus, kusjuures õppejõud, ta kutsuti loomulikult välja, õppejõud ütles, et ta ei kasutanud seda sõna, ta tsiteeris ühte autorit, kus kasutati seda sõna. Tegemist oli kirjandusklassiga, kus tsiteeriti seda sõna. Ja ta muuseas ütles, et seda sõna nagu normaalne inimene ei kasuta. Aga kuna ta kaks korda kasutas seda sõna, üks kord tsitaadis ja teine kord öeldes, et seda normaalne inimene ei kasuta, siis ta kaks korda kasutas seda sõna ja ta vallandati. Ja see on demokraatlik riik, kus on koputamine viidud süsteemi. Eestis veel sellist asja ei ole, aga ma ei taha, et me teeksime esimesed sammud selles suunas. Ja ma näen ohumärke. Ma, lubage, ma vilistan siin vilet, et ma neid ohumärke, nende peale tuleks reageerida ja mitte neid, et need märgid muutuksid reaalsuseks. Aitäh!
Aitäh teile! Ja mina omalt poolt tänan, et te lihtsalt kujundlikult ütlesite, et vilistate vilet. Mulle kohe tuli meelde see, et toas ei vilistata, see kutsub tulekahju siis välja. Seda küll ei ole vaja. Aga aitäh, te ei teinud seda. Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni esindaja Kert Kingo. Palun!
Lugupeetud istungi juhataja! Head kolleegid! Oli vaja ainult kahte sobivat erakonda ja nende erakondade ühist valitsust, et sellise pealekaebamise seaduse eelnõuga lagedale tulla. Uskumatu! Aga ministri toodud põhjendused selle seaduse vajalikkuse osas ei päde, sest kõik need niinimetatud probleemid on reguleeritud erinevate seadustega, mis on praegust kehtivad. Tsiteerin siin üksikuid seletus[kirjas] toodud aspekte ja siis toon kohe näiteid. Tsiteerin: "[J]uriidilistel isikutel on kohustus luua asutusesisene teavituskanal, mis võimaldab konfidentsiaalselt rikkumisest teavitada. Asutusevälise teavituskanali loomise kohustus on eelnõu kohaselt pädevatel asutustel, st riigiasutustel, millel on seadusest tulenevalt kohustus rikkumisi menetleda." Riigiasutused teatavasti suuremalt jaolt avaliku teenistuse seaduse järgi tegutsevad ja avaliku teenistuse seaduses on ilusti 8. peatükk "Ametnike distsiplinaarvastutus". Selle puhuks on loodud asutustes sisekontrolliteenistused. Mul tekib täiesti põhjendatud küsimus, millega siis tegelevad asutuste sisekontrolli töötajad. Kas istuvadki aastakümneid ühed ja samad inimesed lihtsalt sooja koha peal, saavad oluliselt kõrgemat palka kui teised ametnikud ja mitte midagi ei tee, et on vaja sellise kanali, väidetavalt turvalise eraldi kanali loomine? Kui ei ole piisav, kui valitsusele tundub, et see avaliku teenistuse seaduse regulatsioon ei ole piisav, siis piisaks ainult sellest, kui viia muudatused sisse avaliku teenistuse seadusesse. Järgmine seletuses toodud tsitaat: "Üldsusele avalikustamisel [kõnesolevas] seaduses sätestatud eelduste sisustamisel on oluline tagada ühelt poolt avalikud huvid ja sõnavabadus ning teiselt poolt teavitamisest puudutatud isikute õiguste kaitse ja avalikkuse poole pöördumise õiguse kuritarvitamise vältimine." Võib-olla minister ei tea, aga juhin tähelepanu, et igasugune tunnistajate kaitse ja [nende kaitse], kes avaldused esitavad või kaebused esitavad, need on reguleeritud kriminaalmenetluse seadustikus. Kriminaalmenetluse seadustikus on § 67 "Tunnistaja turvalisuse tagamine". Kui tunnistaja tunneb, et tema on ohustatud, siis on võimalik tunnistaja muuta anonüümseks, mõelda välja talle leppenimi. Tunnistaja tõelisi andmeid teab ainult menetleja, neid ei saa teada kohtunik, ei saa teada prokurör. Järelikult ka see põhjendus ei päde. Järgmine: "Teavitaja kaitse tagamine aitab kaasa ka sellele, et töökeskkonnas ette tulevad rikkumised saaksid juba asutusesiseselt kõrvaldatud kiiresti nii, et need ei mõjutaks töötajate, partnerite, klientide jt inimeste turvalisust ja ohutust, töö tegemist ning ettevõtete või asutuste mainet. [...] [E]elkõige on nõutav, et teavitati esmalt asutusesiseselt või asutuseväliselt. [...] Ühiskonna jaoks on oluline, et rikkumised saaksid kõrvaldatud." Kõigepealt, meil on ka Tööinspektsioon, kes tegeleb töökeskkonna teemadega. Ja teiseks, siin räägitakse, et oluline on ainult see, et rikkumised saaksid kõrvaldatud. Aga kuhu jääb vastutus? Kes vastutab? Kuhu jääb siis riigi senine läbipaistvus korruptsiooniga võitlemise mõistes? Kas eesmärk selle seaduse mõistes on eelkõige just see, et kõik probleemid, kõik rikkumised vaiba alla pühkida, sest järgmine seaduse tekst on: "[Asutuseväline teavitamine] kaitseb potentsiaalselt rikkujaks olevat asutust või ettevõtet võimaliku mainekahju eest." Selleks on korruptsioonivastane seadus, kus on reguleeritud kõik vajalikud teemad, vajalikud probleemid, mitte teha sellist pealekaebamise seadust. Korruptsioonivastases seaduses on eraldi § 6 "Avaliku või erasektori korruptsioonijuhtumist teatamine" ja 4. peatükk käsitleb vastutust, §-d 17–19. Miks me leiutame jalgratast? Ja siis serveerime seda, kui väga-väga vajalikku, et inimesed ei julge rikkumisest teatada, ja teeme turvalise kanali. Absurdne! Järgmine tsiteering ... Palun kolm minutit lisaaega.
Jaa, palun, kolm minutit lisaaega!
"Rikkumisest teavitaja kaitse seaduse eelnõu eesmärgiks on reageerida võimalikult kiiresti ja tulemuslikult ebaseaduslikele tegudele ning seeläbi tagada õiguskorra toimimine ja avalik huvide kaitsmine." Tekib põhjendatud küsimus, milleks on meil politsei, prokuratuur, kaitsepolitsei. Kas need asutused jäävad siis edaspidi tegelema ainult kaitsemaskide kandmise kontrollimisega? Karistusseadustikus on olemas 17. peatükk "Ametialased süüteod". Selleks, et neid väidetavaid probleeme lahendada, piisab sellest, kui taas jõustame sellised paragrahvid nagu ametiseisundi kuritarvitamine, ametialane lohakus, andmekogu pidamise nõuete rikkumine, notari poolt teadvalt ebaseadusliku ametitoimingu tegemine. Sellest piisaks. Siis on need probleemid ära kaetud, mitte ei ole vaja teha mingit pealekaebamise kanalit ega pealekaebamise seadust. Samamoodi on sätestatud karistusseadustikus paragrahv võimuliialduse kohta: ametiisiku poolt relva, erivahendi või füüsilise jõu ebaseaduslik [kasutamine]. Ja veel hunnik igasuguseid muid paragrahve alates altkäemaksu võtmisest ja lõpetas riigihangete teostamise nõuete rikkumisega. Minister tuleb ja lihtsalt valetab. Valetab tõenäoliselt kõige kohta, valetab seaduse sisu kohta, valetab seaduse tegeliku eesmärgi kohta ja valetab ka selle kohta, mis veel tulevikus plaanis on. See on täiesti lubamatu ja sellega ei saa leppida. Arvestades seda, milline – peaministri sõnu kasutades – seadusekäkk see seadus on, seda seadust ei ole vaja, sest meil on kõikide teiste seadustega need probleemid lahendatud, siis Eesti Konservatiivne Rahvaerakond teeb ettepaneku see seadus tagasi lükata. Aitäh!
Nüüd on Keskerakonna fraktsiooni esindaja sõnavõtt kohalt. Jaanus Karilaid, palun!
Aitäh! Enne hääletamist paluksin vaheaega 10 minutit.
Jah, aitäh! Mina nüüd pean küll tagasi selle soovi põrgatama. Seda te peate ütlema siis, kui läheb hääletamiseks. Nii et seda tuleb uuesti öelda, et siin ei toimuks pärast ka mingisugust minu vastu, et protseduuriasju rikun siin. Öelge palun seda siis, kui asi hakkab jõudma hääletusfaasi. Me oleme hetkel läbirääkimiste faasis, siin on veel täiesti võimalik sõna võtta. Ma palun Riigikogu kõnetooli justiitsminister Maris Lauri.
Aitäh! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Lugupeetud Riigikogu esimees! Ma natuke selgitan, sest tundub, et mitte kõik Riigikogu liikmed ei pannud tähele, millest siin räägiti või millele ma püüdsin vastata. Ja võib-olla ma kõiges ei olnud väga täpne või jätsin midagi puudu. Kõigepealt ma kinnitan, et mingisugust osakonda ei ole üheski ettevõttes vaja rajada. Veel kord, teavituskanal, see on ettevõtte asutuse valik ja mingites paljudes kohtades juba nad töötavad siin. Teie kolleeg osutas Tallinna linnas näiteks, aga ma tean, et on ka ettevõtteid, kus selline asi on olemas. Lisaks, veel kord, valeinformatsiooni edastamise eest on ette nähtud trahvid. Ja kui on põhjust, siis on valetajat ja laimajat võimalik iga hetk kohtusse kaevata. Ja loomulikult on alati Riigikogul võimalus seda eelnõu täiendada või täpsustada. Ma arvan, et seda kindlasti saab paremaks teha. Siin on väga palju esitatud küsimusi sellest, et mis siis Riigikoguga juhtub. Lugupeetud Riigikogu liige, veel kord, ma tegelikult vastasin sellele küsimusele. Riigikogul on teatavasti teenistujad, ametnikud ja just nimelt nende jaoks tuleks luua nendele võimalus teavitamiseks. Riigikogu liikmed teatavasti ei ole töötajad, nendele ei kehti tööseadusandlus, nii et Riigikogu liikmetele ei ole vaja kanalit luua, Riigikogu liikmete seast ei ole vaja valida vilepuhujaid või määrata, et neid peab üks või kaks olema, aga seaduses on ette nähtud, et kui asutustes, omavalitsusasutustes või ettevõtetes on üle 50 töötaja, siis peaks sellise kanali looma. Ja veel kord selle eelnõu taustast. See on tõesti seotud Euroopa Liidu direktiiviga, mille seisukohad määrati Eestis Riigikogu poolt 2018. aasta kevadel ja tollel olukorral andis Riigikogu tingliku eituse ehk et seadis ette tingimused, mis tuleb täita selleks, et Eesti seda direktiivi toetaks. Kõik need Eesti poolt nõutud asjaolud võeti arvesse ja sellest tulemusena see direktiiv ka Eesti poolt toetuse sai. Eestil oli võimalus 2019. aasta alguses, peale seda, kui need meie poolt soovitud muudatused olid sisse viidud, uuesti seisukohti muuta, seda ei tehtud ja sellest tulenevalt kirjutaski eelmine justiitsminister sellele alla ja nõustus sellega. Nii et sellest tulenevalt on Eesti võtnud endale kohustuse see direktiiv vastu võtta. Nüüd küsimus, mispärast me oleme võtnud laiemalt selle vastu, tuleneb sellest, et vastasel juhul me peaksime looma äärmiselt keerulise süsteemi, väga detailselt niimoodi, et inimestel võib tekkida segadus, et kus kohas see seadus rakenduks, kus kohas mitte. Ssee valik tehti konsulteerides, see ei olnud ministeeriumi väljamõeldis, et Eestis rakendada seda laiemalt, kui ta ette on nähtud. Aga veel kord, Riigikogul on alati võimalus seaduseelnõu muuta vastavalt oma soovile, tahtele ja kindlasti saada nii parema eelnõu. Aitäh!
Suur tänu teile! Protseduuriline küsimus. Kert Kingo, palun!
Ma tänan. Ma sooviksin ära korrigeerida ministri eksitava väite, justkui seaduseelnõu sätestaks, et see on asutuse, teavituskanali avamine on asutuse valik. Seaduse § 8 lõige 2 ütleb selgelt ja loetelu annab, kuidas asutusesiseste teavituskanalite loomine on kohustus paljudele asutustele. Aitäh!
Aitäh! Rohkem kõnesoove ei ole, sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjoni seisukoht on, et eelnõu 504 SE esimene lugemine lõpetada, aga meile on tulnud kaks dokumenti. Esimene dokument on tulnud Isamaa fraktsioonist. Isamaa fraktsioon teeb ettepaneku Vabariigi Valitsuse algatatud eelnõu 504 SE esimesel lugemisel tagasi lükata. Teine dokument on tulnud Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni poolt, mille sisu on sama. Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsioon teeb ettepaneku eelnõu 504 esimesel lugemisel tagasi lükata. Jaanus Karilaid, palun!
Aitäh! Paluksin vaheaega kümme minutit.
Aitäh! Enne hääletamist on vaheaeg kümme minutit. Palun!
Austatud Riigikogu! Vaheaeg on läbi, oleme arutamas Vabariigi Valitsuse algatatud rikkumisest teavitaja kaitse seaduse eelnõu 504 SE ja meile on tulnud kaks ettepanekut eelnõu esimesel lugemisel tagasi lükata. Üks on tulnud Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni poolt ja teine on tulnud Isamaa fraktsiooni poolt. Ja nüüd on meil vaja need ettepanekud läbi hääletada. Seega panen hääletusele Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni ja Isamaa fraktsiooni ettepaneku lükata tagasi esimesel lugemisel Vabariigi Valitsuse algatatud rikkumisest teavitaja kaitse seaduse eelnõu 504. Palun võtta seisukoht ja hääletada! [[Müra saalis.]] Lugupeetavad! Tegelt ka!
Ettepanekut toetas 25 Riigikogu liiget, vastu oli 34. Ettepanek ei leidnud toetust. Juhtivkomisjoni ettepanek oli eelnõu esimene lugemine lõpetada. Sellega oleme esimese lugemise lõpetanud ja määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks 8. veebruar kell 16.00.
Meie tänane viies päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse muutmise seaduse eelnõu 439 kolmas lugemine. Avan läbirääkimised. Kõnesoove ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on viia läbi lõpphääletus. Kas me võime minna hääletuse juurde, kuna meil oli hääletus? Tänan! Panen hääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse muutmise seaduse eelnõu (439 SE). Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Tulemusega poolt 64 vastu ja erapooletuid null, on eelnõu seadusena vastu võetud.
Meie kuues päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud riikliku pensionikindlustuse seaduse muutmise seaduse eelnõu (466 SE) kolmas lugemine. Avan läbirääkimised. Reformierakonna fraktsiooni nimel Õnne Pillak, palun!
Lugupeetud istungi juhataja! Head saadikud! Pensionide erakorraline tõus on hea otsus, väga oodatud otsus, sest see on sõnum 321 000 pensionärile, et riik hoolib neist, et me pingutame selle nimel, et nende elu oleks muretum, et nad ei peaks muretsema, kuidas igapäevastele kulutustele ja ravimitele mineva raha väljakäimise järel ots otsaga kokku tulla. Muidugi me võime vaielda ja selle eelnõu arutelu ajal me vaidlesimegi selle üle, et kui palju on piisav või millal üks või teine otsus teha. Kuid iga lisaeuro, mis me pensionäridele anname, aitab neid. Iga tõus on vajalik. Nii ka 20-eurone erakorraline pensionitõus, mille tulemusel jõuab keskmine pension 654 euroni. Ma siinkohal meenutan, et 2019. aasta alguses keskmine vanaduspension oli 448 eurot. Nelja aastaga üle 200-eurone pensionitõus, see on samm väga-väga õiges suunas. Head kolleegid, ma usun, et te toetate seda ettepanekut. Toetate seda, et 2023. aasta jaanuarist pensionid erakorraliselt tõuseksid, sest see teeb pensionäride igapäevast hakkamasaamist paremaks ning vähendab ka pensionäride suhtelise vaesuse määra hinnanguliselt 1,6%. Kuid ma olen nõus, et erakorralisest pensionitõusust üksi jääb väheseks. Sellepärast ma tuletangi ka siin praegu meelde, et see on üks osa kolmeosalisest paketist, milles lisaks erakorralisele pensionitõusule saab järgmise aasta algusest tulumaksust vabaks ka keskmine vanaduspension. 1. aprillist 2023 tõuseb pension veel lisaks läbi indekseerimise. Nii nagu ma varem juba ütlesin, siis erakorralise pensionitõusu ja indekseerimise läbi tõuseb keskmine pension järgmisel aastal 590 eurolt 564 euroni. Lisades siia juurde keskmise vanaduspensioni tulumaksuvabastuse, saavad keskmise vanaduspensioni saajad järgmisel aastal kuus juurde 100 eurot. See kõik on tubli samm pensionide poole, mis suurendavad eakate heaolu ning see on kinnitus, et me teeme jõupingutusi pensionäridele väärika vanaduspõlve tagamisel. Reformierakonna fraktsiooni nimel ma palun teid kõiki seda eelnõu toetada, et siis koos teha pensionäride elu helgemaks. Aitäh!
Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni nimel Henn Põlluaas, palun!
Austatud eesistuja! Head kolleegid! Ma võiks isegi olla täiesti nõus või ma isegi olen nõus Õnne Pillakuga, eelkõnelejaga, kes ütles, et pensionitõus on hea. Loomulikult on hea, suurepärane, selles ei ole kahtlustki. Aga alles vähem kui nädal aega tagasi, kuus päeva tagasi me siinsamas saalis vaidlesime selle põhiküsimuse üle, millal seda teha. Me kuulsime, et pension tõuseb tänu sellele üks koma millegagi protsenti. Eelmise aasta inflatsioon oli 12%, selle aasta inflatsioon võib tulla oluliselt suuremgi veel. Ja siis me räägime sellest, et see 20 senti või eurot me paneme järgmine aasta pensionile juurde! Ja opositsioonist tulnud ettepanek hääletati siin eelmine nädal üksmeelselt koalitsiooni poolt maha. Nüüd, kui sellel 20 eurol veel on mingisugune väärtus. Aasta pärast tal pole mingit väärtust. Aga ilmselt loodate seda, et te saate inimesed lihtsalt ära lollitada, enne valimisi anda neile see 20 eurot pihku, et siis tulevad hääled. Ja neid põhjendusi ju me ei kuulnud, mitte ühtegi normaalset asjalikku põhjendust. Räägiti sellest, et koalitsioon on lihtsalt niimoodi kokku leppinud ja koalitsioonilepet tehes me ju ei teadnud, et meil tuleb selline inflatsioon ja selline tohutu hinnatõus. Ei teadnud jah, tõepoolest, olen nõus. Aga täna ma usun, et isegi koalitsiooni seas ei ole mitte ühtegi sellist saadikut, kes ei teaks seda ja kes ei teaks seda, et inimestel on täna seda abi vaja, täna seda raha vaja. Aga te ei hooli lihtsalt sellest. Teie ajate ikkagi oma mingisugust täiesti arusaamatut, arulagedat joont. Ja seda me näeme ju ka kõikides teistes küsimustes, kus tegelikult rahva hädad, mis täna on, need on hädad, milles meie rahvas vaevleb – see ei huvita. Peaasi, et saaks linnukese kuskile kirja. Ja pensionärid pidid ju meil olema kõik hästi turvatud ja saavad igalt poolt abi ja niikuinii tuleb ju indekseerimine ja mis iganes, tead sa, kellelgi polegi seda vaja ja keegi ei hooli. Aga teate, ma panin oma selle eelmise nädala kõne Facebooki. Ja täna on seda vaadatud ligi 100 000 korda. 100 000 korda! Järelikult on olukord risti teistsugune, järelikult just see ongi, mis meie inimesi liigutab, mida neil vaja on, sest muidu nad ei vaataks seda. Aga noh, jah, mis teha? Koalitsiooni see ei huvita, et inimestel on häda käes täna ja see, mis aasta pärast pudistatakse, sellel ei ole enam mingisugust väärtust. Aga nii nagu eelkõneleja avaldas lootust, et me kõik hääletame selle poolt, loomulikult me hääletame selle poolt. Aga me hääletame sügava nördimusega, sügava häbitundega Reformi ja Keskerakonna tegevuse suhtes. Sest see pensionitõus oleks pidanud olema juba selle aasta algusest tagasiulatavalt. Ma loodan, et maa ei neela teid ja te suudate oma häbi alla neelata ja edasi elada. Kuigi ma kujutan ette, et ühel normaalsel inimesel, moraalsel ja eetilisel inimesel oleks see ülimalt raske, aga mõnel on see vist väga kerge. Olgu teil siis kerge! Aga muu elu me teeme teil ikka raskeks, sest meie hoolime inimestest. Aitäh!
Sotsiaaldemokraatide nimel Helmen Kütt, palun!
Austatud eesistuja! Lugupeetud ametikaaslased! Täna viimasel lugemisel olev seaduseelnõu, mis õige pea ilmselt seaduseks saab, on ju sisult väga hea. Sotsiaaldemokraadid seda kindlasti oma poolthäältega ka toetavad. On aga väga kurb ja isegi küüniline, et pensioni baasosa tõus, 20 eurot, toimub alles 1. jaanuarist 2023 ehk siis alles 11 kuu pärast. Meil kõigil oli võimalus teisel lugemisel olnud Isamaa muudatusettepanekut toetades aidata kas või veidigi pensioni ja rahvapensioni saajaid juba sellel aastal. Siis oleks see seadus, mille täna vastu võtame, olnud veel parem ja oleks inimesi aidanud juba varem. Muidu oleks olnud võimalus ka valitsuskoalitsioonil, nähes drastiliselt muutust võrreldes koalitsioonilepingu allakirjutamise aegse seisuga ehk siis aasta tagasi toimunuga, tulla ise ettepanekuga erakorralise pensionitõusuks juba 2022. aastast või siis 1. jaanuarist või 1. aprillist, nagu pani ette Eesti Pensionäride Ühenduste Liit, ja näidata sellega oma empaatiat ja mõistmist. Selles ongi ju valitsuse ja Riigikogu roll, et olukorra muutumisel vaadatakse üle muutmist vajavad kokkulepped ja sellest tulenevalt ka seaduste jõustumise ajad. Kahjuks seda ei tehtud. Ilmselt ei peetud vajalikuks. Sotsiaalkomisjoni esimees seaduseelnõu teisel lugemisel eelmisel nädalal Riigikogu saalis rõhus vaid sellele, et nii me leppisime kokku aasta tagasi. Kokku lepiti ilmselt mitmetes teisteski küsimustes, aga suurepärane näide on see, et kaitsekulude suurendamise vajalikkusest saadi aru, kuna julgeolekuolukorra muutus seda tingis, ja tuldi peaministri poolt nii poliitilise avalduse kui ka ettepanekuga täiendavate rahade suunamiseks suurema turvalisuse tagamiseks. Väga hea ja õige otsus! Kas julgeolekukriis on suurem, kui inimesed on toimetulekukriisis, või vastupidi? Sotsiaaldemokraadid on seisukohal, et inimeste toimetulek ja tunne, et riik neid toetab, kui on rasked ajad, suurendab ka turvalisust ja seeläbi julgeolekut. Täna me oleme olukorras, kus kodukulude hinnaralli kõrval ohustab kümnete tuhandete pensionäride talutavat toimetulekut alles hoogu koguv toiduainete kallinemine. Inimesed vajavad hädasti lisaraha tänavu, mitte aga vahetult enne Riigikogu valimisi. Jah, ka siis tuleb tõsta pensioni ja vaadata, kuidas elukallidusele pension vastu peab. Eesti Pensionäride Ühenduste Liit oma pöördumises tõi välja selle, et keskmine pension, 552 eurot, moodustab alla 40% keskmisest palgast. 41% vanemaealistest elab suhtelises vaesuses. Muide, need andmed on ajast, millised olid energiakriisi ja hinnatõusude eelsed. Eesti Pensionäride Ühenduste Liidu arvates ka viimase aja inflatsiooninäitajad on selgelt andnud märku sellest, et kaaluda pensioni baasosa ja rahvapensioni tõusu vähemalt 1. aprillist 2022, mil toimub indekseerimisest tulenev pensionitõus. Tundub, et selline küüniline mäng ja juba järgmisel aastal toimuvaid Riigikogu valimisi silmas pidades sihitud tegevused on teadlikult valitud tegevused, mitte aga muutunud olukordadele kiire reageerimine. Sarnane tegevus toimub ju ka toimetulekutoetuse piiri ümber. Ühelt poolt räägivad Reformierakonna poliitikud eesotsas sotsiaalkaitseministriga toimetulekutoetuse tõstmise vajadusest, teisalt ei kaasne sellega teod. Peaminister esmaspäevasele arupärimisele vastates tõdes, et seda ettepanekut pole valitsus isegi arutanud. Järjest enam näib, et enne järgmist aastat ei juhtu mitte midagi, kuigi abi ja toetust oleks inimestel vaja juba täna. Lõpetuseks. Sotsiaaldemokraadid toetavad eelnõu seaduseks saamist, kuid on tõsiselt kurvad, et abi ehk pensionide erakorraline tõus toimub alles 1. jaanuarist 2023, kuigi nii valitsusel kui ka Riigikogul olid kõik võimalused see otsus teha nii, et abi ja toetus oleks tegelikult ka ajal, mil seda kõige rohkem vajatakse, inimesteni jõudnud. Suur tänu!
Keskfraktsiooni nimel Siret Kotka. Palun!
Hea istungi juhataja! Head Riigikogu liikmed! Erakorraline pensionitõus ei ole tavapärane pensionitõus. See eeldab selget poliitilist tahet tõsta pensione rohkem kui iga-aastane seadusega ettenähtud indekseerimine ette näeb. Keskerakond on ajalooliselt olnud see erakond, kes on soovinud erakorralisi pensionitõuse, et meie eakate igapäevane toimetulek paraneks. See lubadus on selgesõnaliselt kajastunud meie valimisprogrammides ja selle eest me ka seisame. Lubage mul teha lühiülevaade erakorraliste pensionitõusude ajaloost. Aastast 2004 kuni tänaseni on pensione erakorraliselt tõstetud seitsmel korral. Seitsmel korral. Tähelepanuväärne on, et 18 aasta jooksul on kuuel korral Keskerakond olnud erakorralise pensionitõusu otsustaja. See näitab selgelt, et just Keskerakond on seisnud erakorraliste pensionitõusude eest. Siinkohal kasutan võimalust ja loetlen üles need sammud, mida teeme eakate sissetulekute suurendamiseks. Käesoleva aastal toimub 1. aprillil tavapärane pensionide indekseerimine. Prognoosi kohaselt tõuseb keskmine vanaduspension selle tulemusel umbes 43 eurot. Samuti tõuseb 2002. aastal üksi elava pensionäri toetus 115 eurost 200 euroni, mida makstakse oktoobris meie pensionäridele, kes elavad rahvastikuregistri andmetel üksi. Erakorralise pensionitõusuga 1. jaanuarist 2023 tõuseb pensioni baasosa 20 euro võrra. See on just see seaduseelnõu, mida me täna menetleme. See tõstab keskmise staažiga vanaduspensioni eeldatavalt 615 euroni. Samuti saavad alates 2023. aasta 1. jaanuarist vanaduspensioniikka jõudnud inimesed kasutada maksuvaba tulu keskmise vanaduspensioni ulatuses ja seda sõltumata ülejäänud teenitava tulu suurusest. 2023. aastal toimub 1. aprillil tavapärane pensionide indekseerimine. Need on ridamisi sammud, mida me tegelikult teeme sellel aastal. Lisaks iga-aastasele indekseerimisele on Keskerakond seisnud selle eest, et vanaduspensionid tõuseksid ka erakorraliselt. Meie jaoks on eakate toimetulek olnud läbi aastate oluline mitte ainult sõnades, vaid ka tegudes. Tuletan meelde: ajalooliselt on seitse korda tõstetud ja kuuel korral on olnud Keskerakond otsustaja. Aitäh!
Isamaa fraktsiooni nimel Aivar Kokk, palun!
Hea juhataja! Head kolleegid! Selle eelnõu pealkirjaks võiks panna "Riik elab kriisis pensionäride arvel". Kas tõesti mõeldakse vaid järgmisel aastal toimuvatele Riigikogu valimistele, et erakorraline pensionitõus ja keskmise pensioni tulumaksust vabastamine on lükatud aasta võrra edasi, 2023. aastasse? Olles koalitsioonis, viis Isamaa Erakond ellu oma valimislubaduse, teise pensionisamba reformi. Tänu sellele oleks olnud võimalik viia erakorraline pensionitõus ellu juba k.a 1. jaanuarist. 2019. aasta koalitsiooni tegemisel oli väga selge sõnum: viime ellu teise pensionisamba vabatahtlikuks muutmise ja tänu sellele saame erakorraliselt tõsta pensione. Keskerakonna valimislubadus oli ju, et 2020. aastal tõstetakse pensione erakorraliselt koos indekseerimisega 100 euro võrra. Nüüd me räägime 2023. aastast. Kuigi meil on olemas rahalised vahendid, et tõsta seda juba selle aasta 1. jaanuarist. Keskerakonna tegevust ilmestab paraku ütlus "Käige meie sõnade, mitte tegude järgi". Me oleme kriisis. See ei ole enam vaid energiakriis, meil on ka majanduskriis, meie peredel on rahaline kriis – ja mitte ainult pensionäridel. Me oleme oma inimesed viinud viimaste kuudega vaesuskriisi. Kas keegi on viitsinud arvutada välja, mis mõju see 20-eurone erakorraline pensionitõus aastas riigieelarvele avaldab? Kas tõesti ei leitud 80 miljonit meie eakate toetamiseks? Me teame, kui palju laekus tulumaksu eelmisel aastal rohkem tänu sellele, et teine pensionisammas muutus vabatahtlikuks. Me teame, kui palju laekub tänavu esimesse pensionisambasse võrreldes eelmise aastaga rohkem raha. Need numbrid on sadades miljonites ja me ei raatsi toetada oma pensionäre sellesama rahaga, mis tegelikult neile kuulub. On kurb, et koalitsioon on loobunud erakorralisest pensionitõusust käesoleval aastal, mis peaks olema loomulikult tunduvalt suurem kui 20 eurot, ning keskmise pensioni tulumaksust vabastamine oli plaanis ju kaks aastat tagasi, kuid sama Keskerakonna ministri saamatusest juhtub see alles 2023. aastal. Sõbrad, te räägite täna, kuidas te pensionäre toetate. Tegelikult selle otsusega võtate te iga kuu ligi 330 000 Eestimaa pensionärilt taskust ära 20 eurot ehk kokku käesoleval aastal 80 miljonit eurot – 80 miljonit eurot! –, sõbrad, sel ajal kui Eesti elab kriisis. Ja siis me kuuleme, kuidas järgmised valitsused hakkavad jagama 380 miljonit eurot. Siis me näeme palju CO2 kvoodi müügist iga kuu laekub riigieelarvele rohkem tulu, kui me oleme arvestanud. Ja siis me räägime, kuidas pension on tõusnud viimastel aastatel. See tõuseb ka ilma selleta, ükskõik kes valitsuses on, indekseerimisest. Ärge palun tulge Riigikokku kiitma pensionide tõusu 1. aprillist. See on seadusesse sisse kirjutatud – indekseerimine. Jumal tänatud, et ei ole olnud viimastel aastatel, viimasel kümnendil olnud sellist valitsust, kes oleks tahtnud seda seaduseelnõu muuta. Ma tunnistan, et mul on piinlik. Samas ma tahan kiita peaministrit. Mul on ääretult hea meel, et meil on peaministriga vähemalt ühes asjas ühesugune arusaamine. See on üksi elava pensionäri toetus. Selle toetuse üks ellukutsuja olen mina ja mul on hea meel, et kui ma nägin, et peaminister andis lubaduse tõsta see 200 euro peale, siis ma andsin samasuguse lubaduse Riigikogu valimistel. Ja nüüd me mõlemad saame öelda, et üks lubadus on täidetud. Aga Keskerakond, kui Reformierakond täidab oma lubaduse sellel aastal, miks siis teie ei täida? Aitäh!
Nii. Sellega oleme kõnesoovid ammendanud. Juhtivkomisjoni ettepanek on viia läbi lõpphääletus, selline lugu. Vabandust, katkestan kutsungi! Härra Michal, teil on protseduuriline küsimus.
Jaa, vabandust, hea juhataja, mul on protseduuriline küsimus. Äkki te värskendate, õhtul mälu ei ole enam värske, kas Aivar Kokk oli see rahanduskomisjoni esimees, kelle ajal see süsteem, mis pensionäre röövib, tehti? Mäletate äkki?
Kui te nii küsite, siis ma pean oma mälus hoopis natukene sobrama, aga natukene seal tuhnides selgub, et oli küll. [[Naer saalis.]] Härra Kokk, teil on protseduuriline.
Kuna minu nime mainiti, siis ...
Ei, see ei ole sellega seotud, härra Kokk, protseduurilised ei ole vasturepliigi koht. Härra Kokk, veel kord, kui teie nime või teie seisukohti mainitakse kõnes või sõnavõtu käigus, siis on selleks vasturepliigi koht. Protseduuriline on Riigikogu liikme küsimus juhatajale, juhataja vastus. Seal ei ole seda kohta, et te saate sellele reageerida. Aga kui teil on omakorda ... Kas ma ... Härra Kokk, äkki te kuulate korraks. Härra Kokk, äkki te korraks kuulate? Kui teil on protseduuriline küsimus uuesti, siis ma annan teile sõna, vajutage sinna protseduurilise nupu peale, ma annan teile sõna protseduuriliseks küsimuseks. Nii, väga hea. Härra Kokk, palun!
Jaa, ma tahan protokolli märkimiseks selgelt öelda, et nii Tallinna linna fraktsiooni esimees kui ka praegu Riigikogu juhataja hetkel mõlemad valetasid. Rahanduskomisjonis, kui mina juhtisin, ei olnud seda seadust, millest te rääkisite, seda halba seadust. See seadus võeti tunduvalt varem [vastu] ja siis ma ei juhatanud seda [komisjoni]. Kui te räägite, ma saan aru, millest te räägite, te räägite tulumaksuseadusest, aga see on koosseis tagasi ja sel ajal ei juhatanud ma rahanduskomisjoni kahjuks.
Kui see nii oli, siis teil kindlasti on endal mälestused päris kenad, millal te juhatasite rahanduskomisjoni. Jaa. Nii, härra Poolamets, teil on ka protseduuriline. Siis me saaksime minna hääletuse juurde.
Jaa, ma soovitan aseesimehel mitte lasta end provotseerida siin järjekordselt päevakorrapunkti tekitama ja debatti edasi ajama. Läheks hääletuse juurde.
Tänan! See on väga hea märkus. Juhataja võtab seda arvesse. Härra Kokk, võtke nüüd sealt ka maha. Võtsite. Väga kena. Nüüd me läheme hääletuse juurde. Austatud Riigikogu, panen hääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud riikliku pensionikindlustuse seaduse muutmise seaduse eelnõu 466. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Tulemusega poolt 70, vastu ja erapooletuid null, on eelnõu seadusena vastu võetud.
Liigume edasi meie seitsmenda päevakorrapunktini, mis on ülevaade teadus- ja arendustegevuse olukorrast ja valitsuse poliitikast selles valdkonnas. Head kolleegid! Juhin tähelepanu sellele, kuidas me seda punkti menetleme. Kõigepealt on peaministri ettekanne 20 minutit. Seejärel on igal Riigikogu liikmel võimalik esitada üks suuline küsimus. Läbirääkimistel võtavad sõna fraktsioonide esindajad, soovi korral. Austatud peaminister, olete oodatud Riigikogu kõnetooli.
Austatud Riigikogu! Lugupeetud saadikud! Head kuulajad! Eelmisel kevadel siin Riigikogus vastuvõetud riigi pikaajalises strateegias "Eesti 2035" seadsime sihiks saada uuendusmeelseks, teadmiste loomist ja kasutamist väärtustavaks riigiks. Eesti eesmärk on muutuda teadmusühiskonnaks, kus saame oma valikutes alati teadmistele toetuda ning oskame neid teadmisi Eesti inimeste heaolu ja majanduse edendamiseks kasutada. Ilma teadus- ja arendustegevuseta ei lahenda me tegelikult mitte ühtegi arenguvajadust, kuulugu see keskkonna, tervise, ettevõtluse või riigijuhtimise valdkonda. Oleme ühiskonna arengus jõudnud etappi, kus teadus- ja arendustegevuse toel loodud lahenduste tähtsus on kasvamas kõigis valdkondades ja sektorites. Probleemid, millega meil täna tuleb ühiskonnas ja maailmas laiemalt rinda pista, on muutunud oluliselt keerukamaks ja mitmetahulisemaks, kui need olid 10 või 20 aastat tagasi. See kõik on ootuspärane, mis tähendab ka kordades suurenenud vastutust riiki ja ühiskonda mõjutavate otsuste tegemisel. Hea Riigikogu! Teadus- ja arendustegevuse rahastamine on koalitsioonileppega tagatud ja kasvamas. Teaduse konkurentsipõhine ja baasrahastus on üle paljude aastate taas tasakaalus. Mõlema rahastust oleme alanud aastal veel 6 miljoni euro võrra suurendanud. Investeeringute asemel on ülikoolid ja ettevõtted kasvatanud kulusid teadlaste palkadele, sest uut teadmist saavad luua vaid inimesed, mitte majad ega keerulised tehnoloogiad. Ülemöödunud aastal tõusid tööjõukulud teadus- ja arendustegevuse valdkonnas 14%. Valitsus on pidanud kinni laiapõhjaliselt kokkulepitud teadusrahastamise eesmärgist. Lõppenud aastal eraldati riigieelarvest 1% sisemajanduse kogutoodangust teadus- ja arendustegevuse toetuseks. Nii on see ka sel aastal. Vaatamata erakordsetele aegadele nii energia-, tervise-, julgeoleku- kui kliimakriisis oleme riigieelarvelisi vahendeid teadus- ja arendustegevusele tõstnud. Märgilised muutused on toimumas erasektori teadus- ja arendustegevuses. 2019. aastal möödusid Eesti erasektori teadus- ja arendustegevuse kulud avaliku sektori kuludest. See on ammu oodatud areng. 2020. aastal kasvasid need veelgi, ületades esmakordselt 10 aasta jooksul 1% sisemajanduse kogutoodangust. Avalikus ja erasektoris kokku kulutati teadus- ja arendustegevusele 481 miljonit eurot, mida on 115 miljonit rohkem kui kaks aastat varem. Ja selle muutuse vilju me näeme peagi. Teadus- ja arendustegevuse kulude poolest suhtena sisemajanduse kogutoodangusse olime Euroopa Liidu riikide võrdluses teist aastat järjest 11. kohal. Põhjamaadele järele jõudmiseks tuleb veel kõvasti tööd teha, ent oma teadus- ja arendustegevuse kulude 1,8%-ga oleme Läti 0,7%-st, Leedu 1,2%-st ning Poola 1,4%-st paremini toimetanud. Eesti erasektori teadus- ja arendustegevuse kulud ületasid Läti erasektori omi absoluutsummades rohkem kui neli korda. Meist suurema Leedu ettevõtjad kulutasid arendustegevusele meiega summaarselt sama palju. Eesti tööandjad on võtnud oma allkirja teadusleppel väga tõsiselt. Sooviga teadvustada teadus- ja arendustegevuse investeeringute olulisust läbi edulugude on käivitatud kahe protsendi klubi. Need on ettevõtted, kes investeerivad teadus- ja arendustegevusse rohkem kui 2% oma käibest või vähemalt miljon eurot aastas. Teiste ettevõtete innovatsiooni hoogustamiseks on tööandjate keskliidu juurde loodud innovatsiooni käivituskoda. Teadlaste ja inseneride arv ettevõtlussektoris on kasvamas ja ka noorenemas. Usun, et see trend toetab ka Eesti tööstusettevõtete jätkuvat arengut ning aastaks 2035 seatud tootlikkuse eesmärgi saavutamist. Tugevate alusuuringute kõrval on jõudsalt kasvamas ka rakendusuuringute ning katse- ja arendustööde maht. See tähendab, et me oskame loodud teadmisi üha paremini inimeste heaolu ja majanduse jaoks tööle panna. Kasvav osa riigieelarve teadus- ja arendustegevuse kuludest jõuab teadlasteni läbi ministeeriumite, aidates riigil teha ühiskonna arenguvajaduste lahendamisel nutikamaid valikuid. 2020. aastal kasvas riigisektoris rakendusuuringute maht poole ja ülikoolides tervelt neljandiku võrra. Kunagi varem ei ole riik tellinud nii palju teadust valitsemisalade probleemide lahendamiseks. Mõneski riigivalitsemise valdkonnas oleme eeskujuks ka naabritele. Eesti teadlaste osalus NATO teadusorganisatsioonis on suhtena kaitsekuludesse kõigi riikide suurim. Heaks näiteks on ka koroonapandeemiaga seotud uuringud ja nende mõju ühiskonnas: professor Krista Fischeri mudelid, professor Ruth Kalda seireandmed, professor Tanel Tensoni reoveeproovid. Nende analüüside põhjal on valitsus teinud koroonaviiruse levikuga võitlemisel ühiskonnaelu vahetult puudutavaid otsuseid. See koostöökogemus on olnud hea mitmeski mõttes ja õpetlik ja nii edasiviiv poliitikutele, teadlastele kui ka ametnikele ja ühiskonnale laiemalt. Toetamaks ettevõtteid rakendusuuringute käivitamisel, rahastamisel ja sobivate partnerite leidmisel, on edukalt alustanud uus rakendusuuringute programm. Esimesel tegutsemisaastal pöördus EAS-i poole arendusplaanide nõustamiseks üle 200 Eesti ettevõtte, hindamise on läbinud ligi 100 tehnoloogiaprojekti. Kahe taotlusvooru tulemusel on käivitatud 43 miljoni euro väärtuses uuringuid ja arendusi, millega muudetakse seni ettevõtetes kasutusel olnud tehnoloogiaid, protsesse ja tooteid. Ettevõtjate huvi rakendusuuringute vastu on olnud nii suur, et oleme programmi mahtu juba suurendanud. 20 miljonit oleme nendeks arendusteks planeerinud ka 2022. aastal. Näitena on Cleveroni programmi toel arendamas, Cleveron oma selle programmi toel arendamas uue põlvkonna pakiroboteid, mis aitavad e-poest tellitud kaupu tarbijale mugavalt kätte toimetada. Koostöös Tallinna Tehnikaülikooli teadlastega arendab ettevõte RS-OSA tehnoloogiaid põlevkivituha toorainena kasutusele võtmiseks. Eesti Energia ja Viru Keemia Grupi arendustööde fookuses on aga sellise plastjäätme ringlusse võtmine, mida me täna ei oska taaskasutada. Teadlaste panus majanduse ja ühiskonna teadmistepõhisemaks muutumisse ei ole olnud suurem. Ka ülikoolid on käivitanud erinevaid teadmiste ja tehnoloogia siiret toetavaid üksusi ja tegevusi. Lõppenud aastal õnnestus Tartu Ülikooli teadlaste baasil tekkinud personaalmeditsiini hargettevõttel Antegenes jõuda suurinvesteeringu ja strateegilise partnerluseni välisettevõttega. Tänu sellele jõuavad Eesti teadlaste poolt vähiennetuseks väljatöötatud uudsed geenitestid Suurbritannia turule. Energiakriisi valguses tuleb muidugi meelde Tallinna Tehnikaülikooli teadlaste teaduspõhine koostöö KredExi ja ehitusettevõtjatega, mille raames töötatakse välja ja piloteeritakse kortermajade tehaselist soojustamist. See aitab meid nii kliimaeesmärkide saavutamisel, kui leevendab energiakulu, vähendades ka rahalist survet perede toimetulekule. Ka meie ärihoonete energiakasutus on kõike muud kui säästlik. Teadmussiirde vajadus on selles osas suur ja kasvav. Õnneks saame selliseid näiteid iga aastaga üha rohkem. Hea Riigikogu! Palju tööd on muidugi veel ees. Eesti ühiskonna arenguvajadused on võimalus majanduslikuks ja sotsiaalseks innovatsiooniks. Eesti siht rohe- ja digipöörde elluviimisel peab olema ühiskonna arenguhüpe ja heaolu kasv. Ameerika astronaut Jim Lovell on öelnud, et inimese jõudmine Kuule ei olnud ime, see oli otsus. Et suurtes asjades edu saavutada, vajame palju inimesi, asutusi ja ettevõtteid, kes selle otsuse enda jaoks teevad. Skeleton Technologies on võtnud koos Tallinna Tehnikaülikooliga sihiks muuta Eesti kõrgtehnoloogiliste energiasalvestussüsteemide uurimise ja arendamise keskuseks. See on suurepärane näide ettevõtete, teadlaste ja ka riigi koostööst, uuest ökosüsteemist tehnoloogiamahukas valdkonnas, millest tõuseb kasu Eesti majandusele, keskkonnale ja teadusele, ent ka rohetehnoloogiate arengule laiemalt. Tartu Ülikooli teadlased professor Enn Lusti juhtimisel on löönud käed ettevõttega H2Electro, et ehitada uudsel tehnoloogial põhinevat elektrolüüserit. See on rohelise vesiniku tootmise tsüklis oluline lüli, mis aitab tuule- ja päikeseenergiat vesinikuna salvestada. Koostöös ettevõttega Auve Tech valmis sama instituudi teadlastel esimene Eestis loodud kütuseelement, mis suudab vesinikku muuta elektrienergiaks. Selliste ökosüsteemide tekkele peame kaasa aitama ka teistes valdkondades, olgu nendeks siis personaalmeditsiin, tark toidutootmine või tehisintellekt, kui nimetada vaid mõnda. Valitsus on loomas ka uusi omakapitaliinstrumente, et aidata kaasa teadusmahukate ja rohepööret toetavate ettevõtete arengule Eestis. Investeeringud uudsetesse tehnoloogiatesse sisaldavad riske, ent õnnestumine kasvatab meie tarka eksporti ja aitab täita kliimaeesmärke. Ka õiglase ülemineku fondi ja taasterahastu meetmetest on suur osa suunatud innovatsiooni toetamisele ja targa majanduse kasvule. Ees seisab aga suur töö, et nende mõju Eesti majandusele ja regionaalsele arengule pääseks valla. Teadus on vaba ja me oleme Eestis oma teadusasutuste autonoomia üle põhjusega uhked. Riigi arenguvajaduste lahendamisel vajame aga ka alusteaduste panust. Pikas perspektiivis sünnib kõige rohkem innovatsiooni ju siiski alusteadustest, kuigi sealsete tulemuste väärtustamine võib vahel aega võtta. Erinevalt rakendusuuringutest ja arendustoetustest ei hakka me alusuuringute toetamisel ka tulevikus uurimisteemasid ette kirjutama. Oma valikutega on aga kõigil teadlastel võimalik nendesse muutustesse oluline panus anda. Seatud sihtideni jõudmiseks vajame senisest rohkem teaduskogemusega töötajaid. Teadlaste arvu poolest 1000 töötaja kohta jääme paljudele OECD riikidele alla. Doktorikraade kaitstakse meil suhtarvuna vaid 87% Euroopa Liidu keskmisest. Me ei taha ennast ju siin võrrelda Lätiga, kus see on vaid 22%, või Leeduga, kus see on 48%, sest meie eeskujuks on Soome ja Rootsi, kus mõlemas kaitstakse doktorikraade Euroopa keskmisega võrreldes 139%. Doktorikraadi kaitsmiste arv meie ülikoolides tuleb pöörata tõusutrendi. Olen nõus president Alar Karisega selles, et tarkuse ja harituse mõõdupuu ei ole diplomite või kraadide arv, vaid oskus oma teadmisi kasutada. Ent teadlaseks kasvatakse doktoriõppes. Peame oluliselt suurendama noorte huvi doktoriõpingute ja teadlasekarjääri vastu, et tagada eestikeelse kõrghariduse ja teaduse kestlikkus. Meil ei ole liiga palju välisdoktorante, vaid meil on liiga vähe Eesti doktorante. Ülikool saab õppejõude palgata ainult doktorikraadiga inimeste hulgast. Eestikeelset kõrgharidust saavad pakkuda vaid doktorikraadiga eesti keelt oskavad inimesed. Nende abi vajavad üha rohkem ka ettevõtted ja riigiasutused. Lahendusena on valitsus saatnud Riigikogule arutamiseks doktoriõppe reformi paketi. Selle eesmärgiks on muuta doktoriõpe karjäärivalikuna atraktiivsemaks, paremini tasustatuks ja luua eri teekondi selle läbimiseks. Reformi elluviimiseks on 2022. aasta riigieelarves eraldatud 6 miljonit eurot. Nüüd tuleb see ülikoolidel koos partneritega ka sisuga täita. Kavas on muuta doktorantide ettevalmistust selliselt, et üha kasvav osa neist asub tööle ja viib Eesti elu edasi väljaspool ülikoole. Nii jõuamegi lähemale teadmusmahuka riigi ja ühiskonna eesmärgile. Lõppenud aastal Eesti teadus- ja arendustegevuse, innovatsiooni ja ettevõtluse arengukava, lõppenud aastal sai valmis Eesti teadus- ja arendustegevuse, innovatsiooni ja ettevõtluse arengukava 2035. aastani ehk lühidalt TAIE. Ootus uuele strateegiale on, et see suurendab senisest veelgi enam teaduskogukonna ja ettevõtjate ühist panust ühiskonna ja majanduse arendamisel. Oleme selleks tugevdanud ka Teadus- ja Arendusnõukogu ehk TAN-i rolli teadus- ja arendustegevuse ja innovatsiooni strateegiliste otsuste tegemisel. TAN-is on uues koosseisus innovatsiooni ja teadmussiirde kompetents kõigi aegade tugevaim. Tööd on alustamas EAS-i ja KredExi baasil loodud ettevõtluse innovatsiooni sihtasutus. Riigikogu sisukaid arutelusid ootab peatselt uus teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni korraldamise seadus. TAIE arengukavas seatud eesmärkide saavutamiseks peame üle vaatama ka valdkonna juhtimise ja korralduse, rahastamise ja erinevate osapoolte rollid. Sammuna terviklikuma poliitikaloome poole reguleerime sama seaduse raames esmakordselt nii teadus- ja arendustegevuse kui ka innovatsiooni riiklikku korraldust. Uut seadust ette valmistades ei ole me unustanud oma väärtusi, juuri ja keelt. Meie rahvusteadustega ei tegele mitte keegi, kui me ise seda ei tee. Seetõttu pakume uues seaduses välja, et teaduse tulemusrahastuse mudelis oleks kõrvuti üldiste kvaliteedi- ja tulemusnäitajatega, ettevõtluskoostöö ja ühiskonna arengusse panustamise näitajatega kriteeriumina ka rahvusteaduste arendamisega seotud näitajad. See on meile oluline, sest rahvusteaduste edendamine on Eesti kultuuri ja riigi püsimajäämise eelduseks. Eesti on väike riik, mis on mõnes mõttes hea. Meil on samas paratamatult suurtest vähem inimesi, vahendeid, et tegeleda ühtviisi hästi ja süvitsi kõigega. Me peame tegema valikuid. Aasta lõpus lükkasime käima arengukavas valitud viie teadus- ja arendustegevuse fookusvaldkonna sisustamise töö. Need viis valdkonda on digilahendused, tervisetehnoloogiad, ressursside väärindamine, kestlikud energialahendused ja elujõuline Eesti, mis keskendub Eesti ühiskonna, rahvuse ja kultuuriruumi arenguga seotud valdkondadele. Jätkame läbirääkimisi teadusasutuste ja ettevõtjate, erialaliitude ja ministeeriumidega, et täpsustada valitud valdkondade arenguks vajalikke tegevusi ja rahastamisvõimalusi. Need valdkonnad on väga eripalgelised, seetõttu on väga eripalgelised ka nende vajadused. Tahame kõiki fookusvaldkondade arengu teekaartideni jõuda selle kevade jooksul, et käivitada need vajalikud meetmed juba sügisel. Head kuulajad! Eesti teadlased ja teadusjuhid on aastaid teinud suurepärast tööd, on olnud mitmes vallas maailma tugevaimate hulgas ja suutnud oma taset ka väiksema rahastuse aegadel kasvatada. Aitäh teile selle eest! Oleme teiega koos kogemas seda hetke, kui Eesti tugev teadus hakkab tasahilju muutuma Eesti ühiskonna ja majanduse tugevuseks. Selle nimel on tehtud palju tööd, kogetud pettumusi, tagasilööke ja saadud ka edasiviivaid õppetunde. Peame selle laineharjal edasi liikuma, et saadud hoogu hoida ja kasvatada. Teadus- ja arendustegevuse riigieelarveline rahastamine kasvab 2022. aastal 40 miljoni euro võrra, tõustes sellega 323,7 miljoni euroni. Nii suur ei ole avaliku sektori panus teadus- ja arendustegevusse mitte kunagi varem olnud. See on hoog, mida meie teadlased ja ettevõtted edasiminekuks väga vajavad. Majanduse struktuuri ja inimeste harjumuste muutmine ei ole kerge, aga meil ei ole valikut. Kui me seda ei tee, peatub varem või hiljem nii Eesti ühiskonna heaolu kui inimeste palgakasv ning Eesti riigi ees seisvad arenguvajadused jäävadki lahendamata. Eelmiste aastate arengud annavad alust uskuda, et nii ei lähe. Eestis tehtav tippteadus panustab ühiskonna ja majanduse arengusse üha nähtavamalt. Üha rohkem ettevõtjaid on teinud valiku teaduspõhise ja tehnoloogiamahuka arengu kasuks. Riik on muutusi soodustava keskkonna loomisega lõpusirgel. Sihid on kokku lepitud, jätkugu meil vaid tarkust ja püsivust nende poole liikumisel. Aitäh!
Austatud peaminister, Riigikogu liikmed soovivad ka küsida. Alustab Valdo Randpere. Palun!
Aitäh, lugupeetud Riigikogu aseesimees! Lugupeetud peaminister! Ma olen terve päeva täna oodanud, et keegi ütleks ka seda, et Vabariigi Valitsusel täitub täna üks aasta ametisolekust, et keegi õnnitleks teid selle puhul – seda tehtud ei ole. Mina teen seda, täidan selle lünga. Minu meelest see viimane aasta on olnud Eesti palju sõbralikum, palju kergem on hingata olnud – võib-olla mitte alati siin saalis ei ole see sõbralikkus välja paistnud –, aga ka teadmistepõhisem ja teadmistejanusem. Aga minu küsimus on tegelikult väga konkreetne, just teaduse valdkonnast. Kas valitsuses või teie teada haridusministeeriumis on arutatud seda, kas Eesti peaks kunagi mõtlema kõrghariduses selle niinimetatud Bologna süsteemi muutmisele? Sellest on palju räägitud. Ma tean, et president Alar Karis on öelnud, et kui tema oli ülikooli rektori, siis ta keeldus isegi minemast esimese astme eksamitele või siis sinna selleks, et neid mitte tähtsustada. Küsimus on: kas on mõeldud selle peale, et muuta see 3 + 2 ära näiteks 5-ks, õigusteaduskonnas?
Aitäh! Selliseid ametlikke arutelusid ei ole olnud. Mina, kui ma olen kohtunud rektoritega, olen seda küsinud ja tõepoolest on arvamused, et selles süsteemis on palju puudusi, aga samas kõrghariduses pidevalt reforme justkui ei peaks tegema. Kuna see süsteem on mõnes mõttes sisse söönud või sisse elanud, siis ta peaks niimoodi hetkel jätkuma. Keegi sellist ettepanekut, et seda süsteemi tagasi muutma minna, ei ole küll teinud.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud peaminister! Erinevalt Valdo Randpere lepitsevast kõnest ma ei hakka tema eksnaist õnnitlema või valitsust aastal, mil jõustruktuurid muutsid olusid. Aga minu küsimus on selline, et meil on 100-miljoniline võlg ülikoolide ees. Alles oli siin meeleavaldus, kuidas almust saada ülikoolidele ja teadlastele, eriti nooremale seltskonnale. Ja nüüd ma kuulen, et oleme lõpusirgel. Aga minu küsimus on selles, et rohepööre tuleb ja te olete selle väga innukas tegelane. Kunagi, mõni aasta tagasi Stockholmi Instituut ütles, et see läheb maksma kusagil 17 miljardit. Praegu on ettevõtjad arvanud, et see tuleb mingi kahe-kolmega korrutada. On selliseid rahasid eraldatud, uuringuid, mida see Eestile tegelikult, Eesti erinevatele valdkondadele maksma läheb?
Aitäh! Teie küsimus tuletas mulle meelde, et ma ei tänanud õnnitluste eest. Aitäh õnnitluste eest! Tõesti on aasta valitsuses oldud. Nüüd teie küsimusest, seal oli nii palju erinevaid komponente. Kõigepealt, mis puudutab kõrgharidust, siis hetkel me räägime kogu sellest teadus-arendustegevusest ja loomulikult kõrgharidus on osake sellest. Ka seda me teame, et kõrgharidusel on rahastamisega probleemid ja seda me arutame neljapäeval ka valitsuses. Haridusminister tuleb ka oma ettepanekutega välja. Rohepöörde hinnasilti ei oska keegi, ma arvan, konkreetselt öelda. Nagu ei oska keegi ka konkreetselt öelda, mis on selle hinnasilt, kui me kõiki neid samme ei tee, arvestades seda, et elukeskkond muutub elamiskõlbmatuks. Nii et kui ma neid kahte asja kõrvutan, siis ma arvan, et nende sammude mittetegemine tuleb kallim kui see, kui me need sammud teeme. Hea näide on praegune energiakriis. Tegelikult oleks sammud tehtud selleks, et meil oleks rohkem taastuvenergiat, oleks rohkem erinevatel energiaallikatel tuginevaid tootmisvõimsusi, siis ei vaevleksid me praegu selle käes, et elektri hinnad on nii kõrged. Aitäh!
Ruuben Kaalep, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetav peaminister! Te tõite välja palju häid näiteid Eestis tehtud edukatest ja innovaatilistest arendustest. Samuti on mul hea meel, et te mainisite rahvusteadusi, kuna rahvusteadused on just nimelt need asjad, mida saab uurida ainult Eestis, mitte kusagil mujal maailmas. Kui me otsime seda, millega Eesti saab maailmale panustada, mis on need unikaalsed asjad, siis just rahvusteadused annavad meile need vastused, sellepärast et meie 21. sajandi kõige suurem väljakutse ongi see, kuidas ühendada esivanemate tarkus nende fundamentaalsete tehnoloogiliste muutustega, millega me silmitsi seisame. Aga olukorras, kus ülikoolid näiteks eelmisel nädalal taas kord teatasid, et kui nad ei saa vahendeid juurde, peavad nad asju kinni panema. [[Juhataja helistab kella.]] Kõige rohkem kannatavad rahvusteadused. Teine näide on Eesti Kirjandusmuuseum, rahvaluulearhiiv, kes samuti ei suuda oma ...
Küsimus!
... põhimõttelisi funktsioone täita. Mis on need konkreetsed sammud, mida te astute, et rahvusteadusi paremini rahastada?
Aitäh! Kõik see, mis te räägite, on väga õige. Täpselt, rahvusteadused on need, mida ainult Eesti saab ajada, keegi teine seda meie eest ei tee ja seetõttu needsamad Eesti rahvusteadused üks fookusvaldkond ka on. Nüüd, mis puudutab kõrghariduse rahastamist, siis tõesti, need probleemid on süvenenud. Meil koalitsioonileppes on kokkulepe, et otsime võimalusi eraraha kaasamiseks kõrgharidusse. On mitmeid ettepanekuid, millega haridusminister tuleb neljapäeval kabineti, et millised on need väikesed sammud, mida saaks teha, et seda probleemi lahendada. Ja kui ma olen rääkinud ülikoolide rektoritega, siis minule ei jäänud küll sellist muljet, et nad esimese asjana läheksid just rahvusteaduste kallale, sest ka nende arusaam on selline, et see on see, mida mitte keegi teine ei tee. Aga loomulikult otsime lisaraha, et seda auku, mis on süvenenud, katta. Põhimõtteliselt need konkreetsed sammud, mis me saame teha, on tegelikult erinevad väikesed sammud, mida saab teha. Näiteks kas tasuta kõrgharidus peaks olema? See, et sa saad üks kord täisajaga õppida ülikoolis ja see on tasuta, aga kui sa lähed teist kraadi tegema, siis võib-olla see ei peaks olema tasuta. Mikrokraadide võimalused on sellised, mida ülikoolid juba kasutavad, inimesed elukestvas õppes tahavad rohkem lihtsalt õppida, ei pruugita tahta tervet kursust läbi teha. Selliseid võimalusi peab olema ja et ka seadus seda võimaldaks.
Valdo Randperel on tekkinud protseduuriline mure. Mis vaevab teie südant?
Mul on protseduuriline küsimus. Ma tegelikult tahaksin rääkida natukene võrdsest kohtlemisest siin praegu küsimuste esitamisel. Kui mina esitasin oma küsimuse, siis ühe minuti pealt hakkas koosoleku juhataja kella helistama ja põhimõtteliselt katkestas mind. Ma ei saanud isegi tuua oma näidet sellest, kuidas president Alar Karise rektorina keeldus osalemast bakalaureusetaseme aktustel Tartu Ülikoolis, sest ta leidis, et ainult magistrikraadi omandanud inimesed on omandanud kõrghariduse, ja ta ei läinud nendele bakalaureuse aktustele. Ma ei saanud seda näidet tuua. Aga siin nad Ruuben Kaalepi esitas küsimuse, mis oli väga sisukas minu meelest, ja väga mõistlik, et sa lasid tal pikemalt rääkida. Tal oli minut ja 20 sekundit. Ja vot, peaminister vastas pikalt ja põhjalikult, järelikult oli hea küsimus. Nii et ära ole selline vahetegija, et võid siin omasid peksta ja võõraid hoiad. Ole kõigi suhtes õiglane – kas annad kõigile minuti ja 20 sekundit, hiline õhtutund, või siis kellelegi ei anna.
Hea Valdo! Ma arvan, et kui me võtame selle protokolli ette, siis ma julgen kahtlustada, et sa leiad sealt umbes sellise mustri, et minuti ja ühe sekundi või kahe sekundi pealt kõlas kell, umbes minuti ja kümne sekundi pealt tuli: "Palun küsimus!" Ja seejärel, härra Kaalepi oli minut ja 17, sinul oli umbes minut ja 16 sekundit. Nii et selles mõttes ma usun, et te leiate täpselt samasugused sekundid sealt. Ja ma hoian sedasama joont: kui minut saab täis, siis ma annan kellaga märku, kui kella peale ei reageerita, siis ma annan märku ka suuliselt: "Palun küsimus!" Teistmoodi ma ei saagi siin käituda. Ikka võrdselt kõiki. Aga kui on tõesti hoog sees, tahes-tahtmata tahaks kohe anda pikemalt, aga ei saa, reeglid ei luba. Ühesõnaga, proovime ikka küsimuse mahutada ühe minuti sisse, siis ei pea kella laskma. Priit Sibul.
Aitäh, austatud istungi juhataja! Hea peaminister! Ma loodan, et ma tohin esitada ühes küsimuses kaks, kuivõrd meil on ainult üks küsimus. Mul on küsimus sellest, et me oleme väike ja vaene rahvas. Ja valdkondi, mida tahaks arendada, on õige palju. Kas need prioriteedid, mis meil on ja mis teie kõnest ka läbi käisid, on teie meelest õiged või peaks seda fookust veel kitsamaks või laiemaks tõmbama? Ja kui see oleks nii palju, kui ta on teie teha, siis kuhu seda tõmmata? See on üks osa. Ja teine asi on see, et kui see avaliku rahastuse debati arutelu oli, et 1% teadusarendusele SKT-st läheb, siis oli jutt ka see, et loodetavasti ettevõtlussektor ka avalikule sektorile järele tuleb. Mis seis selle aastaga on?
Aitäh! Väga head küsimused mõlemad. Jah, need fookusvaldkonnad ühelt poolt kõik, kes sinna alla justkui ei kuulu, ütlevad, et aga see valdkond peaks olema ja teine peaks veel olema. Seda on arutatud erinevate ekspertide vahel ja need fookusvaldkonnad on välja valitud. Digilahendused, see on lihtsalt meie tugevus maailmas, meid teatakse selle järgi, see on üsna loogiline, et selle järgi on ka siis vajadus. Tervisetehnoloogiad on samuti asi, mis vananevas ühiskonnas järjest suuremat kõlapinda [leiab] või vajadus selle järgi on. Jällegi, olles väike riik, siis me ei saa pakkuda teenuseid või tooteid laiadele massidele, vaid pigem selliseid, mis aitavad lahendada teatud nišiprobleeme. Kestlikud energialahendused, sellega vaevleb kogu maailm. Kuivõrd tõesti meil on ka ettevõtted, kes näiteks vesiniku ja salvestustehnoloogiate asja ajavad, siis see on jälle üks konkreetne nišš. Ja viimane, elujõuline Eesti. Täpselt nii, nagu ma vastasin ka Ruuben Kaalepile, et keegi ei aja Eesti ühiskonna, rahvuse ja kultuuriruumi asja, kui me seda ise ei aja. Nii et need tunduvad mulle väga mõistlikud. Nüüd, teine küsimus, mis puudutab seda ettevõtlussektori järeletulemist, siis siin on küll häid uudiseid. Pikalt on olnud see probleem, et justkui erasektor ei investeeri nii palju. Aga eelmisel aastal esimest korda erasektor ületas avaliku sektori investeeringud teadus- ja arendustegevusse. Kuna nad on teinud ka selle "2% klubi", mis liidab neid ettevõtteid, kes investeerivad vähemalt 2% teadus- ja arendustegevusse või üle 10 miljoni euro, siis see on ka selline uhkuse asi. See on debateeritav, aga kui sa ettevõtjatega räägid, siis kuivõrd varasemalt võib-olla ei peetud seda arvestust ka nii, see ei tähendanud, et alati ettevõtted ei teinud piisavalt pingutusi. Aga mul on hea meel, et see tegelikult on tõusuteel ja see kogumis toob positiivset efekti kindlasti.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Austatud peaminister! Ma ei leidnud siit nüüd ka meile jagatud lühikesest kokkuvõttest seda numbrit. Te lugesite, kuidas need rahastused jagunesid. Aga ma küsingi pigem. Ma sain aru, et te väga selgelt ütlesite, et kõik need, mis te lugesite, on prioriteetsed. Kas siis meie rahvusteadused või elujõuline Eesti saab piisavalt raha teie meelest, kas ta on piisavalt rahastatud või peaks seda suurendama? Ja mis see summa siis lõpuks ikkagi on, mis nad saavad?
Jaa, aitäh! No eks te teate ise siin Riigikogu saalis olles, et tegelikult kõik valdkonnad võiksid alati saada rohkem raha. Ma arvan, et keegi ei ütle, et meil on liiga vähe raha, me saame hakkama, võtke meilt ära, anname kellelegi teisele. Seda kindlasti ei ole. Nii et alati võiks olla rohkem ka. Aga nüüd, kui tulla konkreetsete numbrite juurde, siis põhimõtteliselt on see baasrahastus ja siis on see konkurentsipõhine osa. Ja nüüd, kui puhtalt rahvusteadustest, siis sellest baasfinantseerimise osast kogusummas 5% ehk 2022. aastal 2,6 miljonit eurot läheb täiendavalt asutustele, kus arendatakse just rahvusteadusi. Hetkel jaguneb see summa seitsmeasutuse vahel: Eesti Keele Instituut, Eesti Kirjandusmuuseum, Eesti Kunstiakadeemia, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia, Tallinna Ülikool, Tartu Ülikool ja ETA Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus. Igal aastal, kui tõuseb baasfinantseerimine, tõuseb ka rahvusteaduste osa sellest. Tänavu oli see 1,5 miljonit suurem kui kaks aastat tagasi. Nii et puhtalt ... Ja Tartu Ülikoolile suunatud kõrghariduse tegevustoetuse kaudu toetatakse rahvusprofessuure kokku, 11 professuuri, nii õppe- kui ka teadustööd, ja selle suurus on 1,2 miljonit eurot. Kas ma ütlesin "krooni" vahepeal? Mul endal kõlas, et ma ütlesin "kroon". Vabandust!
Andres Metsoja, palun!
Aitäh, lugupeetud aseesimees! Austatud peaminister! Minu küsimus tuleb sellest valdkonnast, mis puudutab tuumaenergiat. Sellest me räägime üha sagedamini nii keskkonnakomisjonis kui siin suures saalis. Ja eelmisel aastal 8. aprillil moodustati vastav töörühm ja tegelikult te toote välja enda arenguvaldkondades ka kestlikud energialahendused. Tuumaenergia töörühm peaks jõudma mingi teekaardini, samas me teame, et see algatus, kui seda teed üldse minna, maksab väga palju, just teadussektori arenguid silmas pidades riigi vaates. Kas nüüd on nähtud ette ka mingisuguseid vahendeid selleks? Kas meil tekib mingil hetkel arusaam, mis see siis meie teadus- ja arendustegevusele maksma läheb ja kas sellel on mingi seemneraha tekkimas, selles strateegilises plaanis? Aitäh!
Aitäh! Väga hea küsimus! Me arutasime seda küsimust seoses kogu selle energiakriisiga ja tõesti, tuumaenergia kasutuselevõtu analüüs peaks valmima 2024. Aga see tundub liiga kaugel ja valitsuses või valitsuskabinetis ühtne arusaam oli see, et see tuleb tuua varasemaks. Mida ütleb keskkonnaminister või Keskkonnaministeerium selle peale?See tähendab seda, et meil on vaja sinna suunata rohkem raha, sest praegu on seal üks inimene, kes seda analüüsi teeb. Seal ei ole lihtsalt seda võimekust, sellepärast et meil puudub selline alusteadus ja seda tuleb õppida tegelikult mujal või seda teadmist koguda mujal. Nii et jäi selline kokkulepe, et keskkonnaminister tuleb konkreetsete ettepanekutega, kuidas selle protsessiga edasi minna. Ja vaatame, et me saaks seda protsessi kiirendada. Ja selle eesmärk on ainult saada vastuseid küsimusele, kas üldse on mõistlik, ja kui on mõistlik, siis millises koguses või suuruses on mõistlik ja millises ajakavas see kõik oleks mõistlik. Nii et eesmärk on tuua varasemaks kui 2024. Aitäh!
Anti Poolamets, palun!
Austatud peaminister! Ikka on hea meel, kui numbrid lähevad üles, rahvusteaduste osas. Ometi on neid rahasid ju ennegi makstud. Aga ometi kostub siit ja sealt olulisi signaale, et raha ei ole jõudnud õigesse kohta. Kirjandusmuuseum kiratseb. Ma toon ajalooteadusest näite: kümme aastat tagasi avastati Salme viikingilaev, kõik teised uurivad, aga meie omadel ei ole raha. Taanlased uurivad seda, rootslased uurivad, kõik teavad, et see on erakordselt suur teema ajalooteaduses, aga nemad virelevad kümme aastat juba. Kuskil on mingid tõrked, kas siis raha eraldamises või mujal. Mul on palve, et te ütleksite seda haridusministrile edasi. Ja küsimuse laadis võin seda ka küsida. Kas ei peaks haridusminister selliste tõkete kõrvaldamisega tegelema, et kuskil raha eraldatakse, aga see ei jõua sinna, kus peaks olema.
Aitäh! Nagu ma ütlesin ka kõnes, meie teadusasutused ja ülikoolid on autonoomsed ja me oleme uhked selle üle, et nad on nii autonoomsed. Kui nüüd tahta ette kirjutada seda, mida täpselt uurima peab, siis sellest tekib ainult tõrge. Ja üldiselt ülikoolid ei taha lasta seda autonoomiat kuidagi rikkuda. Baasrahastuse osakaalu on suurendatud ja seda, mida ülikoolid oma autonoomia raames uurivad või uuri, seda konkreetselt ette niimoodi ei suuna. Küll aga meil on ka see konkurentsipõhine rahastus, millega erinevad ministeeriumid tulevad Teadus- ja Arendusnõukogu ette, kes hindab neid erinevaid projekte, ja seal on juba konkreetselt võimalik tegelikult väga sihitult näiteks Kultuuriministeeriumil tulla ettepanekuga, mis puudutab just neid probleeme, mida teie välja tõite.
Margit Sutrop, palun!
Austatud eesistuja! Lugupeetud peaminister! Minu küsimus puudutab seda väga rõõmustavat uudist, et tõepoolest erasektori investeeringud on nii hästi toimunud. Ma küsiksin, et kas teil on andmeid selle kohta, millises valdkonnas on need erasektori investeeringud teadus- ja arendustegevusse tulnud. Eelmisel aastal oli üks selliseid, nagu pool sellest oli info- ja sidesektoris, kas see on ka praegu niimoodi? Ja sellega seotult on küsimus arvutiteaduste instituudi mure kohta. Näiteks kui tuua siia kõrvale, et õppejõudude palkadeks neil keskmiselt seda tegevustoetuse raha jagub 1200 eurot palka, kui samas sektoris palgad on kolm kuni neli korda kõrgemad. Õppejõudude konkurss – instituudi juhataja Jaak Vilo kirjutab, et 43 konkursi viidi läbi, ainult kuus Eesti kodanikku üldse kvalifitseerus. Järelkasv on väga suur probleem. Kuidas me saaksime erasektori investeeringuid kasvatada, kui samal ajal kõrgharidusest tulevate inimeste õpetamise võimekus on nii madal? Suur aitäh teile!
Aitäh! Tõepoolest, IT-sektori investeeringud on 50% nendest teadus- ja arendustegevustest. See on endiselt nii. Me loodame loomulikult, et tööstussektor tuleb järgi. Ja kui me vaatasime näiteks kui olid majandusprognoosi Kui me vaatasime, näiteks kui olid majandusprognoosid ja majandushinnangud, siis oli huvitav see, et tegelikult see IT-sektori osakaal kogu majanduses päris palju kasvanud. Mis on positiivne, on see, et seal on kõrgema palgaga töökohad. Aga tõepoolest see probleem, millele te osutate, et õppejõudude palgad jäävad tegelikult selles valdkonnas töötajate palkadele kõvasti alla, see on tõesti nii. Ja sellepärast on meil ette nähtud ka see doktoriõppereform, et tegelikult suunata rohkem raha ka doktoriõppesse, kes tegelikult saaks oma karjääri ka niimoodi valida, et nad ka õppejõudude tööd saaks teha ja jätkaksid oma panust teadusesse. See doktoriõppereform on ka Riigikogu arutada ja kõik head mõtted on loomulikult teretulnud, et seda probleemi lahendada. Aitäh!
Merry Aart, palun!
Aitäh! Ma ei saa jätta küsimata ikka põllumajandusteaduse kohta. Milline on see seis meil põllumajandusteaduse valdkonnas, tõuaretus, sordiaretus, taimetervis kliimamuutustega seoses? Ma tean, et Soome uurib toidutootmise võimalusi kliimamuutustega seoses, kliima soojenemisega aastal 2030, näiteks. Ma tean ka Maaeluministeeriumi rahalisi seise. Ja ma ei ole kunagi aru saanud sellest, et miks Maaeluministeerium on selline põlatud ministeerium, kellel on raha ikka suhteliselt vähem kui teistel ministeeriumidel, olgu siis palkadeks või uuringuteks. Aga ma küsin, kas meie valitsus on näidanud tahet sellisteks uuringuteks, näiteks just seoses kliimamuutustega, mida oleks vaja toidutootmisel näiteks teha, et aastal 2030-2040 oleks meil toidutootmine ikkagi tagatud ja me saaksime hakkama.
Aitäh! Teie olete selles valdkonnas muidugi suurem ekspert kui mina. Ma oskan ainult öelda või rääkida sellest, numbrite keeles, mida sinna ka läheb, kui me räägime põllumajandusest ja veterinaariast. Teadusagentuuri uurimistoetuste konkursil on 12% saanud põllumajandus ja veterinaaria. Ma ei tea, mis seal konkreetselt on, selles suhtes ma jään teile vastuse võlgu. Bio- ja keskkonnateadused on ka grantidest 23%, ilmselt ka haakub sellega. Nii et ka toiduohutuse ... [[Köhib.]] Vabandust! Mul ei ole küll seda paha haigust, aga köha on.
Kas vesi on olemas? Vett on piisavalt?
Ma joon ka seda vett, aga ...
Ma küsin, kas on piisavalt.
On-on. Kui meil oli nüüd see konkurentsipõhine raha jagamine ehk siis, kus ministeeriumid taotlesid, siis ka Maaeluministeerium sai just toiduohutuse alast ja põllumajanduse kestlikkust ja toidusektori konkurentsivõimet toetavaks teadus- ja arendustegevuseks neli miljonit. Ma eeldan, et see võiks, võiks sinna alla minna, et nad sellega konkreetselt tegelevad, aga nii sisusse ma ei oska võib-olla nii hästi minna. Väga spetsiifiline küsimus, mida võiks siis ka maaeluministri käest rohkem küsida.
Henn Põlluaas, palun!
Aitäh, hea eesistuja! Hea peaminister! Mina näen ühte üsnagi suurt probleemi selles, et teaduse projektipõhine rahastamine, selle osakaal on liialt suur. Tõsine teadustegevus vajab stabiilsust ja stabiilset rahastamist ja aega. Aga meil on proportsioon väljas. Näiteks Eesti Teadusagentuurilt taotles rühmagaranti 233 teadusgruppi, aga garandi sai vaid 43. Ja kõik nad pidid ju selleks tegema nädalaid tööd, et see taotlus sisse anda. Pahatihti see kipub olema selline lotovõit. Aga minu silmis selline püsiv, stabiilne, süvenenud teadustegevus sellest projektipõhisusest kannatab. Kas teie näete siin probleemi?
See on tõesti kaua nii olnud, aga enam see nii ei ole, sest et viimastel aastatel on riik suunanud rohkem vahendeid just teaduse baasrahastusse. Näiteks viimase kuue aastaga on baasfinantseerimine tõusnud 13,88 miljonilt 52,3 miljoni. Et kui võtta eelmisel aastal, ka sellel aastal, riigipoolne teaduse baas- ja konkurentsipõhine rahastamine on olnud tasakaalus ehk sellest 1% lisarahadest mõlemasse on läinud 6 miljonit, et seda tasakaalu hoida. Ja kuidas seda baasrahastust ülikooli sees jaotatakse, see on jällegi see ülikoolide autonoomia küsimus, millesse riik otseselt ei sekku, aga jah, et tegelikult see on läinud viimase kuue aastaga palju paremaks.
Urve Tiidus, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud peaminister! Mul on selline küsimus, et õige peatselt lõpetab üks aastakäik gümnaasiumi ja valitakse karjääriteed. Kui teie peaksite pidama nendele lühikese motivatsioonikõne, et tärkaks huvi teadus- ja arendustegevuse vastu, kas te ütleksite nendele midagi, mis meelitaks neid teaduse ligi?
Jah, see on hea küsimus. Ma kindlasti räägiks sellest, et igasugune õppimine ja uudishimu on tegelikult edasiviiv jõud – olla uudishimulik. Teadus, baasteadus tegelikult ju väga paljus põhinebki uudishimul. Ja selle uudishimuga sa leiad võib-olla lahendusi probleemidele, mis maailmas eksisteerivad, aga millele just sina võid leida lahenduse. Kui vaadata seda, kuhu maailm liigub – me elame järjest globaalsemas maailmas ja tänu sellele on meie lastel, õpilastel, tudengitel järjest rohkem võimalusi. Teadus annab sellise hea baasi leiutada midagi uut, otsida midagi uut, pakkuda midagi uut välja ja tegelikult lahendada ühiskonna ees seisvaid probleeme. Mida ma tahan öelda – ma hästi palju kohtun noortega, just keskkooli noortega, ja minu jaoks on see hästi inspireeriv, sest need noored teevad ja mõtlevad asju ja lahendusi, mis eelkõige aitavad just keskkonda muuta paremaks. Väga tihti nad juba praegu teevad koostööd ülikoolidega, olgu see siis materjaliteaduses näiteks. See uudishimu viib neid sinna ja see on väga positiivne. Mulle tundub, et noored näevad ja soovivad, et rohepööre toimuks, et keskkond oleks puhtam, ja soovivad, et majandusmudel, et nemad saaksid samasugust heaolu nautida, nagu meie oleme nautinud, aga loodusele ei tehtaks sellega haiget, ja otsivad lahendusi, kuidas seda teha. Teadus on just see koht, kus tegelikult neid lahendusi ka leitakse.
Austatud peaminister, Riigikogu liikmetel on küsimused otsa saanud. Tänan teid väga ja loomulikult soovime valitsusele edu ka järgmisteks aastateks. Nüüd on aeg fraktsioonide läbirääkimisteks ja kõigepealt keskfraktsiooni nimel Aadu Must. Palun!
Igaks juhuks palun kolm minutit juurde.
Jaa, kaheksa minutit, palun.
Lugupeetud proua peaminister! Hea juhataja! Head kolleegid! Kõigepealt ma tahan tänada proua peaministrit selle ülevaate eest, milles oli mitmeid hästi sümpaatseid aspekte. Kindlasti olen ka mina seda meelt koos fraktsiooni ja kultuurikomisjoniga, et üldiselt on Eesti teadlased, teaduse korraldajad, ka ametnikud hästi töötanud selles raamis, mis neile on antud. Kui suur või väike on see raam, see on muidugi eraldi küsimus. Ma tahaksin ometi teha väikese ... Ah soo ja siiski ütlen võib-olla niimoodi, et loomulikult on kultuurikomisjonis samu teemasid hästi palju arutatud. Meil on 24 teemat, mida tahaks veel lahata, neist siin jõuan teha mõne noppe. Hästi huvitav oli kuulata diskussiooni, mitte ainult kõnet, vaid ka diskussiooni, ja need küsimused, millest siin juttu oli, on kõik asjakohased. Ja kui küsiti näiteks seda, kas Bologna ülikooli süsteem tuleks kaotada, siis minul on olnud au rääkida Bologna rektoriga, kes ütles, et meie seda küll ei kasuta, see on nende ülikoolide jaoks, mida teil nimetati varem tehnikumideks. Täpselt samuti olen rääkinud, näiteks kõik me oleme kirunud kunagi Oki raportit, ma olen rääkinud sellest ka härra Oki endaga, kes ka kirus seda raportit. Ja nii edasi. Aga ma tahaksin siiski teha hüppe natukene kõrvale ja poliitika poole. Kõigepealt formaadist. Aastaid tagasi leiti, et tuleb igal aastal arutada teadus- ja arendustegevust, see on niivõrd tähtis, et sellest peab rääkima peaminister. Ja kindlasti see otsus omas ajas oli väga õige. Juba mõni aasta tagasi jõudsime küll selleni, et avastasime, et me räägime taburetist või õigemini tabureti kahest jalast ja räägime, kui hästi ta püsib, aga kahest ülejäänud jalast ei räägi. Kindlasti on vaja arglikult parandatud vigade parandus lõpule viia ja rääkida teadus- ja arendustegevusest koos kõrgharidusega. Kui Eestis on kõrghariduse või ülikoolide keskne teadussüsteem, ei saa nii, et me ühest poolest räägime, teisest nagu häbenedes. Veel mõni aasta tagasi räägiti, et me ei pea rääkima, räägime teadus- ja arendustegevust, humanitaarteadustest ei tule rääkida, sest need ei ole arendustegevus, sotsiaalteadustest ei räägi, need ei ole arendustegevus. Euroopas räägiti ka nii ja siis kui tuli Brexit, siis öeldi, oi, aga miks ei ole räägitud sotsiaalteadustest ja nii edasi ja nii edasi ja nii edasi. Miks on jäetud see osa teadmistest üldse kõrvale ja uurimata ja tähelepanuta? Nimetan siiski ka teiste riikide kogemust. Meil on teleka ja internetiühenduse ajastul olnud palju võimalusi vestelda, konsulteerida oma partneritega teistes riikides, Balti Assamblee kaudu, eelkõige Beneluxi ja Põhjamaade riikidega. Ja nemad ütlesid ühe sellise tarkuse, mida me ka natukene teame ja natuke ei tea. Kriisi ajal, näiteks koroonakriisi ajal on oluline, parlamendi tähtsaim töö tegeleda sellega, et riik oleks tugev pärast kriisi. Mõned põevad veel aastaid, on raskusi käpulitõusust püstisaamisega, mõned lähevad jõuliselt edasi ja konkurentsis võidavad. Just seda räägivad meie arenenud, mitme arenenud riigi kolleegid. Ja seetõttu ka mina tahan öelda seda, et meil, mitte selleks, et kuidas edasi minna. Lugesin Rahandusministeeriumi asekantsleri Sven Kirsipuu materjale. Ta kunagi esitas need tabelid. Ja teate, ma ei saa siin demonstreerida, kellel vaja, võime koopia saata või Rahandusministeerium ise saadab, ükskõik kuidas. Aga Sven Kirsipuu tegi toreda tabeli, kus ta näitab, kuidas riikide maksutulud ja teadusesse paigutatud rahad on ülitugevas korrelatsioonis. Muide, üks sümpaatne erinevus on Eestil, kes õhukestest riikidest ainukesena suudab rohkem panna, kui seda võiks eeldada õhukeselt riigilt. Sellel on kaks poolt. Ühelt poolt muidugi on näha, et järelikult meie edus on päris palju süüdi teadlaste entusiasm, mis elab, ja ma julgeksin öelda, veel, Eestis veel mitte väljasurnud hariduse ja teaduse usk, mis on meie rahvas siiani toonud. Aga seal on ka murekohti. Ja murekohad on nimelt selles et ... Arutame seda, milline, kui me räägime teaduspoliitikast, milline on ikkagi meie otsustusväli üleüldse. Muidugi see ajas muutub, aga üha enam ka mujal maailmas räägitakse, et kõik progressiivsed majandusteooriad on progressiivsed omas ajas. Meil jätkuvalt räägitakse madalatest maksudest, õhukesest riigist, sellest, et riik olevat halb peremees, odavam tulevat teenuseid sisse osta erasektorist. Ja tahan teile öelda, et õhukese riigi teooria töötabki. Kunagi an-Nāṣir või Egiptuse president, kes ütleb Gamal Abdel Nasser, kes an-Nāṣir, ütles seda, et teda õpetas üks eestlane. See oli Eesti Vabariigi silmapaistvaim majandusteadlane Nikolai Köstner, kes ütles juba siis: õhukese riigi teooria on väga hea kolooniatele, kes nagunii ise midagi ei otsusta. Me siin oleme ka öelnud, et, vahepeal oli isegi loosung, et riik on valmis, tegeleme peenhäälestusega. No see on üldse üks rumalamaid arusaame riigist üldse. Ja kuhu me praegu läheme? Kui keegi teist on lugenud, mulle öeldi, et mõlemad Riigikogu liikmed on lugenud, sellist toredat raamatut nagu Mariana Mazzucato "Missioonimajandust", siis seal räägitakse, näete, et seal räägitakse palju riigi vigadest, juhtimisvigadest. Ja piinlik, loed seda ja vahel tuleb tunne, et kuradid on Eesti pealt maha kirjutanud, just selle vigade poole. Ma ei ole nii meeleheitel, nagu ma võib-olla praegu mulje jääb, aga tulevikku kavandades tuleb vaadata sellest, et õhuke riik ei saa anda jõuka riigi, suure tulubaasiga riigi lubadusi. Kui ta seda räägib, siis arvatakse, et ta valetab, ja paratamatult valetab, sest tegelikult toimub meil teki rebimine, läbi aegade on toimunud. Selles on õnneks paremaks ka läinud. Kümme aastat tagasi käis siinsamas Riigikogus kõva teki rebimine erinevate erialade vahel. Füüsikud ütlesid, et tuleb õpetada matemaatikat ja füüsikat, humanitaarteadused on peaaegu et kurjast. Sellest oleme üle saanud. Aga praegu käib teki rebimine ikka sellessamas õhukeses riigis erinevate avaliku tegevuse valdkondade vahel. Ja seda, et meil on krooniline rahapuudus, seda tuleb vaadata läbi maksupoliitika. Aga ikkagi, ma tahan öelda seda, et loomulikult tuleb tegelda ka igapäevase tööga. Nagu ütlesin, me oleme suhteliselt hästi tegelenud, tahan kiita Arenguseire Keskust, kes töötab meil päris hästi, annab ka valitsusele head nõu. Üks asi on veel. Meil on teaduste akadeemia ka. Ja mulle tundub, et kui teadlased vajavad ka natuke oma entusiasmi toitmist, siis teaduste akadeemia liikmed, vaata, nad saavad stippi ka oma töö eest ja see on natuke väiksem kui Tartus sauna nõukogu liikmena.
Austatud professor ...
Ja teen ettepaneku, et peaminister mõtleks koos haridusministriga, suurendaks natuke nende stippi ka. Kui 750 on palju, siis 500 ehk poole võrra suurendada võiks olla jõukohane Eesti riigile. Aitäh!
Mõnikord on krooniline ajapuudus see, mis meid siin piirab. Ja siin on meil kaheksa minutit piiriks. Henn Põlluaas Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni nimel. Palun! Kaheksa minutit.
Aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud peaminister! Head kolleegid! Tegelikult pidi selle kõne täna siin pidama Jaak Valge, aga ta kahjuks haigestus ootamatult. Õnneks vist mitte koroona. Aga seetõttu on mul au lugeda see tema ettekanne ette. Mul ei ole väga palju öelda peaministri ettekande kohta. Tegemist on olulise teemaga, mida peaks hoopis põhjalikumalt käsitlema ning ka need ettekande põhiteesid oleks pidanud jõudma meieni juba märksa varem. Ma ei teagi, kui palju sellisest niinimetatud arutelust kasu on. Tegemist ei ole ju aruteluga, vaid monoesinemisega. Varsti on meil parlamenti tulemas teadus- ja arendustegevuse korralduse seaduse eelnõu ning sellega on nagu nende suurte eelnõudega ikka, mil seadusandliku ja täidesaatva võimu suhted on pea peale pööratud. See tuleb meile valmis kujul ning meie saame sinna teha üldjuhul kosmeetilisi parandusi. Tegelikult, isegi kui leppida sellega, et eelnõud on tohutud bürokraatlikud lohed, peaks olema ju vastupidi, meie ehk seadusandjad ja rahvaesindajad peaksime pakkuma põhikontseptsiooni või visiooni, mille ametnikud eelnõuks vormivad. See, et eelnõud, mis käsitlevad mõnda detaili, tulevad ametnikelt, on vastuvõetav, aga suure reguleerimisalaga eelnõude puhul nii ei tohiks olla. Aga Eesti teaduse peaprobleemiks on asjaolu, et Eesti teadus on nõrgalt seotud Eesti ühiskonnaga. Peaministri kõnest võis välja lugeda, et erarahastus moodustab kogu teaduse rahastusest poole ning seda oli esitatud saavutusena. Suund on õige, aga tuleb märkida, et see on siiski üliväike muudatus. Kui 2017. aasta arvestusega moodustas avalik rahastamine kogu arenduse ja teaduse rahastamisest Eestis 51%, nüüd aga 50% ning Euroopa Liidus keskmiselt 33, siis ei ole edusammud märkimisväärsed ja see olukord kaugeltki rahuldav. Ning peapõhjuseks on ilmselt asjaolu, et eraraha ei näe teadustegevuses piisavalt meile vajalikke väljundeid. Teaduskonna vaates on jätkuvalt suureks mureks liigne projektipõhisus. Loomulikult on konkurents edasiviivaks teguriks, aga uurimine vajab ka stabiilsust. Aga proportsioon on paigast ära. Liiga suur osa teadlaskonna sissetulekutest sõltub sellest, kas ta saab järgmise projekti või mitte. Ning loomulikult ei ole küsimus sissetuleku stabiilsuses, vaid ka uurimine ja heade uurimistulemuste saavutamine. Järelkasvu koolitamine ja muu selline vajab ka stabiilsust. Meie riigi teaduspoliitika keskne instrument on Eesti Teadusagentuur. Nagu ETAg-i koduleheküljelt lugeda võib, jagatakse aastas 71,8 miljonit eurot teadustööks. Mina ei tea ühtegi tegevteadlast, kes ETAg-i raha jagamise süsteemiga rahul oleks. Ma pole küll kõigiga rääkinud ja võib-olla selliseid on, aga mina ei tunne ühtegi. Esiteks ei vasta pakutavad teadusgrandid Eesti ühiskonna nõudmistele. Illustreerin seda humanitaarteadustega. Humanitaarteadused on rohkem individuaalne tegevus kui teised teadusharud. Meie teadustöö krooniks on monograafia, see on vaikimisi vajalik professoriks saamisel. Just monograafiaid arvestatakse ka teaduspreemiate andmisel. Samas on selleks ilma kahtlusteta vajadus. Ma tahaksin kiita Postimeest, kus seati sisse kaks grandiprogrammi, mille eesmärk on toetada humanitaar- ja ühiskonnateaduslikke uuringuid, mis aitavad kaasa eesti rahvuse, keele ja kultuuri kestlikkusele ning Eesti ühiskonna enesetunnetuse arengule. Need on suhteliselt väikesed summad võrreldes sellega, mida ETAg jaotab ning soovijaid on olnud väga palju, ehkki grandi saavad ainult mõned. Raamatugrandi suurus on 33 000 eurot. Kui ETAg-il ehk Eesti Teadusagentuuril oleks selline garant, kus jagatakse ära suhteliselt väike raha, üks miljon, siis saaksime igal aastal mõnikümmend monograafiat. Kümne aastaga oleme ilma jäänud kümnetest olulistest monograafiatest. Teiseks, ETAg-i granditaotluste realiseerumise edukaks osutumise osakaal on liialt väike neis tingimustes, kus teaduse projektipõhise finantseerimise proportsioon on endiselt liialt suur. Näiteks, rühmagranti taotles 233 teadusgruppi, tehes muide, selle koostamiseks kindlasti mitu nädalat tööd. Aga grandi sai vaid 43 ehk 18%. Seega on selle saamine nagu teaduspreemia saamine, aga selles konkurentsis esinemiseks on vaja võib-olla mitu nädalat taotluse kirjutamiseks, mis neljal juhtumil viiest osutub kasutuks. Kolmandaks, taotluste hindamine on juhuslik. Välisretsensentide kaasamine ei toimi. Eriti naljakad on välisretsensentide arvamused rahvusteaduste hindamisel. Üldjuhul pole ju tegemist pädevate inimestega, nagu ka näiteks mina pole pädev Prantsusmaa ajaloo uurimisküsimusi hindama. Välisretsensentide sedavõrd ulatuslik kasutamine iseloomustab meid, kes me viimased 30 aastat okupatsioonist vabanenud oleme, koloniaalmaana. Teadmine, et taotlust retsentseerib välismaalane, suunab taotlust kirjutama mitte Eesti-keskselt, vaid pigem mingit globalistlikku-poliitilist trendi järgides, mis väänab muidugi ka teadustöö tulemust. Vaatasin, et ETAg-is on ametis 62 inimest. Tegemist oleks justkui vägagi tüseda uurimisinstituudiga. ETAg-i eelkäijas, Eesti Teadusfondis, kus grantide jagamine oli märksa paindlikum, töötas minu teada kolm inimest. Oli kolm ja täna on 62. Aga tõsi, ETAg-il on ka laiemad ülesanded, näiteks soolise võrdõiguslikkuse tagamine. Seda võrdõiguslikkust ei mõisteta loogiliselt nii, et hinnanguid tuleks anda hoolimata soost, sest ainult rangelt teaduslike näitajate järgimine tagab teaduse edenemise. Aga mõistetakse nii, et tuleks korraldada, et mehi ja naisi oleks võrdselt kogude ja komisjoni liikmete ja kaasatud ekspertide, grantide, auhindade ja toetuste taotlejate ja saajate seas. Samas on ETAg-i enda 62-st töötajast 52 naist ning administratsiooni 11-st töötajast 10 naist ja üks mees, nimelt IT-spetsialist. Pole vist kommentaare vaja. Aitäh!
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna volitusel Raimond Kaljulaid, palun! Kas ka teile kaheksa minutit?
Vaatame, kuidas läheb. Aitäh, hea Riigikogu aseesimees, sõna andmast ja sotsiaaldemokraate volitamast! Ja, austatud peaminister, ühinen kindlasti õnnitlustega selle aasta täitumise puhul. Ma arvan, et see on oluline. Sellele eelnenud valitsus õõnestas Eesti julgeolekut, lõhestas ühiskonda, seda poole aasta aega olnud. Nii et ma arvan, et selles mõttes oleme me kindlasti paremal rajal. Sotsiaaldemokraadid loomulikult peavad teaduse toetamist ja riigi koostööd teadusasutustega erakordselt oluliseks. Ma arvan, et üks koroonaviiruse kriisi õppetundidest peab kindlasti olema see, kui oluline on teaduspõhiste otsuste langetamine. Näeme seda, kui suur on olnud valitsust nõustava teadusnõukoja roll nii eelmise kui praegu ametis oleva valitsuse otsuste kujundamisel, või kui lõpuni täpne olla, siis eelmise teadusnõukoja rolli võib-olla me nägime natukene rohkem, kui kui praeguse teadusnõukoja rolli. Mõnede meelest see on hea asi, mõnede meelest mitte. Nüüd, kiire vaktsiinide väljatöötamine on kahtlematult olnud väga oluline, saavutamaks seda, et me saame täna vähemalt osaliselt hoida ühiskonda vabana. Vaktsiinid on kahtlematult pääsenud üleilmselt miljoneid elusid. Selles kriisis on teadlastel olnud väga kaalukas sõna öelda ja see kriis ei ole veel läbi. Teadusel on ülioluline roll kliimamuutuste ohu teadvustamisel. Kusjuures üks esimesi kliima teemal tõsiselt tähelepanu pööranud maailma liidreid oli Briti konservatiivist peaminister Margaret Thatcher. Ta suhtus sellesse väga tõsiselt, hoolimata sellest, et mõned tema nõunikud seda isegi ei mõistnud, sellepärast, et teadlased teda hoiatasid. Ja ta suhtus väga tõsiselt teadlastesse. See on iseenesest huvitav, et tänased konservatiivid enam nii teaduse usku ei ole. Nüüd, ka julgeolekukriisis tegelikult on, ma arvan, Riigikogu liikmetele ja valitsusele väga väärtuslikud meie nii Venemaa kui piirkonna julgeolekuekspertide, aga laiemalt ka rahvusvaheliste suhete valdkonna asjatundjate poolt antud sisend. Õieti see on tegelikult vältimatu selle julgeolekukriisi lahendamisel. Kuid eelkõige tahan ma osutada tähelepanu sellele, mida ka peaminister puudutas, mis puudutab seda, et erasektori teadus- ja arenduskulud on kasvamas, avaliku sektori kuludest möödunud. 2020. aastal ületasid teadus- ja arenduskulud esmakordselt 10 aasta jooksul 1% mahu SKP-st. On väga oluline, et see trend oleks püsiv, aga paraku eriti viimastel kuudel majanduses toimuval on otsene negatiivne mõju ettevõtete võimele teha investeeringuid ja panustada ka teadus- ja arendustegevusse. Energia hindade kriis ei puuduta väga valusalt vaid kodutarbijaid. See põhjustab tegelikult väga tõsist peavalu Eesti kapitalil põhinevatele ettevõtetele ja me peame kõik endale andma aru ka sellest, et see kriis ei möödu paari kuuga. Kui ettevõtete jooksvad kulud suurenevad, siis osalt selle tulemusel tõstetakse hindu, aga osalt see kindlasti vähendab võimalusi teha investeeringuid ja panustada innovatsiooni. Pikas perspektiivis pärsib see kindlasti Eesti ettevõtete rahvusvahelist konkurentsivõimet. Riigikogu majanduskomisjon on sel nädalal pühendanud arvestatavalt tööaega, et analüüsida seda olukorda just ettevõtluse ja Eesti tööstuse seisukohast. Lühike kokkuvõte on see, et olukord on väga halb. Nüüd, kui me räägime innovatsioonist ja rohepöördest, siis paraku tõdesid ka majanduskomisjonis ettevõtjad seda, et vaatamata sellele, et nemad on valmis tegema arvestatavaid investeeringuid Eestis tuuleenergia rajamisse, ei ole Eesti riik teinud kaugeltki piisavalt, et tuuleenergia arengut toetada. Ja muu hulgas mainiti ka seda, et need tuuleenergia investeeringud sellisel juhul tehakse teistesse riikidesse, mitte Eestisse. Ma rõhutan, et see kriitika ei käinud ei tänase ega ka eelmise valitsuse pihta, vaid see on pikemaajalisem probleem, mis Eestis on olnud. Teine näide on päikeseenergia. Sel nädalal kohtusin muu hulgas selle valdkonna ettevõtete esindusorganisatsiooniga. Sain teada, et Eestis on omavalitsusi, kes võitlevad päikesepaneelidega, näiteks ei luba neid püstitada tänavapoolsele katusele. Tere tali! Kui me räägime päikese- ja tuuleenergiast, üldse taastuvenergia arendamisest, tehnoloogilisest innovatsioonist, siis kui me nii lihtsalt põhiasjadega hakkama ei saa, on see väga eriskummaline. Kui tohib, palun lisaaega.
Kolm minutit lisaaega, palun.
Hanno Pevkur muutus Martin Helmeks, Vaat see on teaduse ime! Sel nädalal, ma arvan, Riigikogu tegi kahtlematult märgilise otsuse ja see puudutab "Eesmärk 55" meetmete paketi osas valitsuse seisukohtade heakskiitmist mõningate täiendustega Riigikogu poolt. Nüüd, on täiesti ilmne, et on majanduselu valdkondi, millele "Eesmärk 55" meetmetel on negatiivne mõju, aga me ei tea, kui ulatuslik see mõju on, sest meil ei ole selle kohta veel piisavalt süvitsi minevaid analüüse. Näiteks valitsuse seletuskirja kohaselt võivad muudatused maakasutuse ja metsanduse osas oluliselt kahjustada Eestis turbatootmise, põllumajandus- ja metsandussektori konkurentsivõimet. Seletuskirjas on prognoositud, et metsandussektoris võib tööhõive väheneda tuhandete töötajate võrra, sektori loodav lisandväärtus sadade miljonite eurode võrra. Tuleb mõista, et metsandussektori hea käekäik on Eesti majandusele oluline. Metsandussektori maksulaekumised ületavad miljardi euro piiri ja seda on rohkem kui 10% Eesti maksutuludest. Eesti majanduse seisukohast on väga oluline, et metsandussektoril oleks vahendeid ja võimalusi investeerida muu hulgas tehnoloogiatesse, ja innovaatilistesse tehnoloogiatesse, mis võimaldaks puidu väärindamist siin Eestis ja kohapeal. Meil on head eeldused selles valdkonnas tarku investeeringuid tehes parandada oluliselt valdkonna ettevõtete konkurentsipositsiooni rahvusvaheliselt. Aga selge on see, et kui nende ettevõtete tulud vähenevad, siis on neil ka vähem vahendeid teha investeeringuid. Teine näide. Praeguse seisuga võib eeldada, et "Eesmärk 55" võib kahjustada ka meie merendussektori konkurentsipositsiooni, mis võib kaasa tuua sellise ebamugavuse nagu Soome-Rootsi liinilaevapiletite kallinemise, aga suunata näiteks kaubavoogusid Venemaa Föderatsiooni sadamatesse, millest võidab Venemaa riik. Ja paraku võib see ka seletuskirja kohaselt vähendada Eesti suurte merendusettevõtete võimet investeerida. Samal ajal me ootame laevade omanikelt üleminekut keskkonnasäästlikumatele tehnoloogiatele, mida, tõsi küll, täna veel suuresti pole olemas. Probleeme, mis praegu ja lähimatel aastatel pärsivad Eesti ettevõtete ja suurte ettevõtete võimet investeerida uutesse tehnoloogiatesse, innovatsiooni, on küll ja veel. Aga samas, et mitte olla üdini negatiivne, tuleb tõdeda, et kindlasti Eesti ettevõtetel on huvi ja soov innovatsiooni panustada. Eesti kapitali soov seda teha on väga tugev. Eesti ettevõtjad, kui nendega rääkida, tahavad olla rahvusvaheliselt konkurentsivõimelised. Eesti ettevõtjad tahavad liikuda väärtusahelas ülespoole. Me ei ole kunagi leppinud sellega, et Eesti peaks olema mingi odava allhanke maa. Vastupidi! Nii et selles mõttes on mul pigem palju optimismi Eesti majanduse tuleviku suhtes. Ja selge see, et panustamine teadus- ja arendustegevuse rahastamisse peab kindlasti olema meie riigi pikaajaline ja erakondadeülene eesmärk. Ma tänan teid! Iusat õhtut.
Suur tänu! Reformierakonna fraktsiooni poolt Margit Sutrop, palun!
Austatud eesistuja! Lugupeetud peaminister, õnnitlen ka iseenda poolt aasta möödumise puhul! On olnud väga meeldiv võimalus, tänu valitsuse ametisse astumisel sain ka mina Riigikogu töös osaleda. Ka mul täitub homme üks aasta. Ja on teine kord juba kommenteerida kõnet teadus- ja arendustegevuse kohta. Nii nagu ka eelmisel aastal enne oma kõne pidasin nõu oma kolleegidega ülikoolist ja on hea meel, et see sõnum, mida mul paluti edasi öelda, oli see, et siiralt soovitakse valitsust tunnustada, sest teadus- ja arendustegevuse toetamisel on astutud mitu pikka sammu edasi ja asjad on suures plaanis hästi, ütlevad mitmete ülikoolide esindajad. 2018. sõlmiti teaduslepe, alates 2019 on liigutud kokku lepitud sihttaseme 1%-ni SKT-st suunas. Ja rõhutatakse, et märkimisväärne on 2022. aasta eelarves 1% sihist kinnipidamine, mis tõi teadusele juurde 40 miljonit eurot. See on tõesti väga suur ja oluline saavutus. Näiteks, ületavad esmakordselt Tartu Ülikooli eelarves teadustulud õppetulusid sellel aastal. Raskemas olukorras on mõistagi need ülikoolid, kus teadust tehakse vähem. Ja ometigi alates Alexander von Humboldti põhimõttest 19. sajandi Saksamaa ülikoolides, mida ka meie ülikoolid on järginud, ülikoolis õpetab teadus. Aga keegi peab õpetama ja kellegi palgaraha pärast on meil endiselt mure. Nii et kurb on siiski sinna juurde nendele õnnitlustele öelda, et suurtest strateegilistest teemadest, mis vajavad tähelepanu, on kindlasti kõige olulisem kõrghariduse rahastamine. Mul on hea meel, et ka Riigikogus kõik esindatud erakonnad peavad seda oluliseks. Eelmisel aastal asutatud teatud kõrghariduse toetusrühma kuuluvad kõikide erakondade esindajad ja ühiselt loodame, et valitsus leiab ka sellele probleemile lahenduse, sest täna on tõesti nii, et hoolimata suurenenud teadusrahastusest õppejõud lahkuvad ülikoolist ja noored ei taha valida enam akadeemilist karjääri. Kõrgkoolide rektorid on välja öelnud, et kui lisaraha ei leita, siis nad pole valmis sõlmima uusi halduslepinguid, ilma et iga-aastaselt leitaks juurde see lisandunud 15%. Juurde küsitakse 2023. aastal 25 miljonit, edasi 28, 32 ja 37. Ma tean, et valitsus arutab seda juba oma järgmisel istungil ilmselt homme. See on absoluutne miinimum, et aidata säilitada tänane tase, et kõrghariduse rahastuse suhe SKT-st ei langeks alla 1%. Tegelikult vajalik tase kõrghariduse jaoks oleks 1,5%. Mõistagi tuleb arutada ka eraraha kaasamise võimalusi ja kõlab optimistlikult see, et teadusraha jaoks seda eraraha on eraldatud, küllap leitaks seda ka kõrgharidusele, kuigi on see veelgi pikaajalisem investeering. Järelkasvu küsimus on see, mis kõiki väga muretsema paneb. Nii nagu peaminister ütles, vaja on 300 doktoritöö kaitsmist aastas, aga seda arvu ei ole. Ja kuigi 6 miljonit on nähtud ette doktoriõppe jaoks, mis on tõesti väga-väga oluline, et võimaldada doktorantidel töötada ka nooremteaduritena, saada riigi keskmist palka ja saada sotsiaalsed garantiid, ei ole see ilmselt piisav, et motiveerida doktorantuuri astuma, aga veelgi enam jõuda kaitsmiseni. Praegu pole seda motivatsioonipaketti. Doktorikraadi vähene väärtustamine tööturul, akadeemilise karjääri ebaatraktiivsus tänu väikesele palgale ja teadustöös suur ebakindlus peletab noori ikkagi. Parandada saaks seda kindlasti: kõrghariduse parem rahastamine ja teadustöös stabiilsema finantseerimissüsteemi loomine, sest ka praegune baasfinantseerimine üksinda ei taga seda. Võrdne baasfinantseerimine koos konkurentsipõhisena üksi ei taga seda. Ei taga, sellepärast et baasfinantseerimise rahast täna kaetakse ka väga suurel määral ülikoolide investeeringud ja kõikvõimalikud muud kulud, mida ei saa anda pikaajaliseks investeeringuks teadusprojektidele. Ma arvan, et konkurentsipõhiste grantide raha suurendamine on kindlasti üks asi, mis lahendab. Paluksin lisaaega.
Kolm minutit lisaaega, palun.
See kindlasti aitab. Soovitakse tänada ka haridus- ja teadusministri jõulist sekkumist, mis vähendas ka selleks aastaks grantide jagamisel volatiilsust. Kindlasti on üheks väljapääsuks ka rahvusvaheliste grantide saamine. Eestlased on olnud tublid, aga me peaksime palju rohkem Euroopa Horisondist näiteks või muudest allikatest tooma siia ka teadusraha, sest meie teadmised ja oskused seda võimaldaksid. Vajadus on kasvatada taristuinvesteeringuid. Näiteks ainuüksi Tartu Ülikooli vajadus on üle 1 miljoni euro aastas, aga Riigikogu tuumiktaristu fond on kokku sama suur. Üheks märksõnaks, mida ma tahaksin mainida, on kindlasti see, et küsimus ei ole ainult rahas, vaid küsimus on ka koostöövõimekuse puudumises. Ja võib-olla see ongi see kõige suurem lootus, mis praegu uuenenud rahastamissüsteemi puhul on vajalik täita. Teadusraha jaguneb ju Haridus- ja Teadusministeeriumi, MKM-i, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi ja eri ministeeriumide vahel 40 : 40 : 20. See on suur väljakutse koostööle. TAIE elluviimise eest vastutavad esmakordselt kaks ministeeriumi: Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium ning Haridus- ja Teadusministeerium. Lähiaastad näitavad, kui hästi saavad hakkama erinevad ministeeriumid oma 20% teadusraha kulutamisega. Kui hästi nad suudavad määratleda Eesti riigi ja ühiskonna ees seisvaid väljakutseid, mille lahendamisele aitaks kaasa uurimistöö. Kuna probleemid, millele lahendust on vaja leida, on enamasti valdkondadeülesed, olgu selleks siis tervise-, energia- või julgeolekukriis või hariduses toimuv, siis sõltub palju sellest, kuidas eri ministeeriumid omavahel koostööd teevad, kui palju nad usaldavad ülikoole, kus enamasti ollakse juba harjunud interdistsiplinaarse teadustööga. On väga oluline see, et uue tõukefondide perioodi käivitamisel on just see aasta otsustav. Käivitatud on ka TAIE strateegia fookusvaldkondade arutelud, mis on aluseks tõukefondide ja teadustoetuste sisustamisel. Ühelt poolt on väikeriigina tõesti mõistlik teha valikuid, kuhu investeeringuid viia, samas peame tagama kõrghariduses ja teaduses valdkondliku mitmekesisuse ja kõikide erialade arengu. Kuna nii MKM-i kaudu liikuv raha ettevõtlusega koostöö tegemiseks ja ministeeriumide grandiraha on peamiselt mõeldud rakendusuuringuteks ning ka Euroopa struktuurifondide raha on nutikale spetsialiseerumisele ja innovatsiooni toetamiseks, siis on endiselt siiski mure, kes toetab alusuuringuid. Alusuuringute grante taotleti eelmisel aastal 141. 56 sai ainult rahastuse. Need on enamasti väga pikaajalised, väga hästi toimivad grupid, kes praegu jäävad ilma rahastuseta. Samuti ei saa kitsalt keskenduda vaid tehnoloogilisele arendustegevusele, vaid hõlmama peab ka sotsiaal- ja humanitaarteadusi. Selles peaministri ettekandes, ma tean, et tema ise ei otsi kokku neid edulugusid, on minul murelik see, et ei toodud esile minu teada ühtegi sotsiaal- ja humanitaarteaduses tehtud suuremat arendust või ühtegi monograafiat, mis oleks väärinud esiletõstmist, ja see teeb murelikuks. Sest tegelikult nendes suurtes kriisides, mis meil on, on vaja just humanitaar- ja loodusteadlaste võimet mõtestada, miks me nendesse kriisidesse oleme jõudnud. Maailm on lõhestunud erinevate lahkarvamuste [tõttu], isegi seesama usalduskriis teaduse vastu on see, mida koroonakriis on näidanud. Sellest arusaamiseks on vaja humanitaar- ja sotsiaalteaduste võimet aidata mõista inimest, aidata mõista kultuure, aidata mõista, [[Juhataja helistab kella.]] mikspärast sellised kriisid tekivad ja mis on ühiskonna toimimismehhanismid. Kuigi meil ei puudu loodus- ja täppisteadustest, (Juhataja: "Teil on aeg täis.") – viimane lause –, siis on selge see, et arengus edasi aitab meid kõikide nende erinevate teadusvaldkondade rahastamine, kriitiline mõtlemine, kultuuride mõistmine. Empaatia ja koostööoskus on ka need oskused, mida kõrgharidus peaks andma ja need on need, mida ka sotsiaal- ja humanitaarteadlased saaksid ülikoolides arendada. Suur aitäh teile! Ja lootusega, et selline mitmekesisus jätkub mitte ainult looduses, vaid ka teadusaladel. Aitäh teile!
Maru liitlause tuli. Mihhail Lotman, palun!
Austatud eesistuja! Austatud peaminister! Lubage ka mul õnnitleda valitsust selle aasta eest ja eriti õnnitlen Margitit, kes sai tänu sellele Riigikokku. Margitiga me oleme praktiliselt naabrid Tartus ja ka ülikoolis on meie kabinetid samal korrusel. See ei tähenda, et meie seisukohad on kuidagi ühtlustatud. On tänuväärne, et praeguses olukorras, kus meid raputab mitu kriisi korraga, leiab peaminister aega tulla meile andma ülevaadet teadus- ja arendustegevuse olukorrast ning ka valitsuse poliitikast nendes valdkondades. Paraku ma ei saa öelda, et ma olen rahul nende teesidega, millega sain tutvuda, ja ka peaministri kõnega. Ega seal midagi katastroofilist ei olnud, aga ta meenutas mulle neid aegu, kui koosolekutel räägiti plaanidest ja saavutustest. Võib-olla need saavutused ei ole päris valed, jah, aga siiski ma oleksin praegu eelistanud teistsugust formaati, kus oleks räägitud probleemidest ja lahenduste otsimisest. Nägime, et probleeme oli sisuliselt ainult kaks, võib-olla mingi jäi mul kahe kõrva vahele. [Öeldi], et vähe doktorikraade on, doktorandid kuidagi ei kaitse liiga kiiresti või piisavalt kiiresti. Ma arvan, et probleem on veel sügavam. See press, mis doktorantidele on pandud, on tihtipeale mõjutanud väitekirjade kvaliteeti ja see on palju halvem asi kui kvantitatiivsed puudused. Ma olen täiesti nõus peaministriga, et me peame ennast võrdlema mitte postsovjetlike riikidega, vaid näiteks Skandinaaviaga ja teiste edumeelsete riikide ühiskondadega. Aga see rahastamismudel, mis praegu meil Eesti Vabariigis on, see ei ole mitte üksnes mahajäämise fikseerimine, vaid see on mahajäämise põlistamine ja süvendamine. Eile Tartu Ülikooli rektor Toomas Asser ütles Vikerraadio saates "Uudis+", et ülikoolid ei kirjuta alla riigiga sõlmitavatele halduslepingutele, kui valitsus ei leia lisavahendeid järgmiseks kolmeks aastaks. Jah, halduskulud on olulised, aga mind on alati rohkem huvitanud [inimesed], mure inimeste pärast. On muretsetud selle üle, et Eesti ülikoolides on liiga palju välisõpilasi ja välisprofessoreid. Seda muret ma küll ei jaga. Olukord ei ole ju selline, et meil on üks supikastrul ja kui nemad sealt midagi saavad, siis meile jääb lahjem. Ei ole nii, vastupidi, supp jääb paksemaks. Meile on oluline, et Eesti ülikoolid oleks nii atraktiivsed, et siia tahaksid tulla õpilased ja ka välisprofessorid. Aga see ei tohi olla eestikeelse hariduse arvel. Nii on. Me räägime ja oleme korduvalt rääkinud sellest, et Eesti õpetajad ei ole piisavalt tasustatud ja see on õige. Aga veel halvem olukord on nendega, kes õpetavaid õpetajaid. Kui me võrdleme, kui palju saavad eriti humanitaar- ja sotsiaalvaldkonnas Eesti professorid võrreldes välismaa omadega, siis on parem sellest mitte rääkida. Aga professorid saavad hakkama. Minu mure on alati seotud ennekõike noortega. Lektorite koormus ja nende palk on häbiväärne. Kui doktorikraadiga õppejõud saab vähem kui kooliõpetaja – see ei ole normaalne. See ei tähenda, et kooliõpetaja saab üleliia palju. Tähendab, me keskendume doktoriõppele ja doktoriõpe on Eestis päris hästi finantseeritud. Ja ma toetan neid meetmeid, mida valitsus pakub, aga probleem on noortel sellega, mis saab pärast doktorikraadi kaitsmist. Paljudel on väga suur stress juba doktorantuuri ajal ja see pidurdab nende doktoritöö kirjutamist. Kuhu nad lähevad? Postdoktorantuuri saavad vähesed, töökohti on vähe ja ma ei hakka kordama seda, mida siin on öeldud grantide kohta. Samas, grandid ei ole halvad, aga meil on proportsioon paigast ära. Peavad olema ka pidevad töökohad ja nii edasi. Mis on veel oluline? Ma tahan öelda peaministrile, et mulle meeldib, kui ta toob näiteid oma perest, ehkki ta saab selle eest ajakirjanduses ja mujal kriitikat. Mulle meeldib, kui poliitik on elav inimene, mitte automaat, kes vuristab ette oma valmiskirjutatud teksti. Lubage ma toon ka näiteid. Minu 12 lapselapsest viis õpivad kõrgkoolides, neli õpib välismaal. Nende vahe sellega, kes õpib Eestis, on see, et kõik need neli töötavad. Näiteks Hollandis, kus õpib kolm minu lapselast, on suured eelised, ja ülikoolid ja tööandjad teevad koostööd. Tööandjad on huvitatud sellest, et tudengid tuleksid. Seal on üks minu lapselapse tuttav IT-spetsialist, ta on ta väga jõukast perekonnast, ta ei vajanud tööd, lõpetas briljantselt, kõik viied, aga ta ei saanud töökohta. Ta ei saa konkureerida nendega, kes õppisid võib-olla natuke halvemini, aga kellel on töökogemus. Ja see on riigi teha – selline mudel, mis ergutaks tööandjaid palkama tudengid. Mul oli veel igasuguseid häid ettepanekuid, aga kõike korraga ka ei saa. Aitäh!
Aitäh! Sellega on läbirääkimised lõppenud. Rohkem sõnavõtusoove ei ole ja saame päevakorrapunkti lugeda läbituks.
Läheme edasi oma päevakorraga. Kaheksas päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud rahvusvahelise sanktsiooni seaduse ning laeva lipuõiguse ja laevaregistrite seaduse muutmise seaduse eelnõu, eelnõu number 492 SE, esimene lugemine. Ja kutsun siia Riigikogu kõnetooli ettekandjaks välisminister Eva-Maria Liimetsa. Palun!
Austatud Riigikogu aseesimees! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Eelnõu on välja töötatud eelkõige selleks, et tagada, et me rakendaksime finantssanktsioone vastavalt rahvusvahelistele standarditele. Läbi parema finantssanktsioonide rakendamise tagame me parema majanduskeskkonna finantssektoris. Samuti on see oluline Eesti maine hoidmisel ning tõstab Eesti usaldusväärsust välispartnerite silmis. Kehtiva rahvusvahelise sanktsiooniseaduse kohaselt on võimalik finantsasutustel kontrollida sanktsioonisubjekte n-ö nimekirjade põhiselt, aga vaja on enamat kui nimekirjapõhist kontrolli. Sanktsiooniriskide tuvastamiseks, maandamiseks ja juhtimiseks peab finantsasutusel olema hea vastavusraamistik, mis vastab finantsasutuse tegevusele ja temale omastele riskidele. Hea vastavusraamistik aitab finantsasutustel sanktsiooni rikkumisi vältida ning ära hoida nende ärakasutamist finantssanktsioonidest kõrvalehiilimiseks. Sellest tulenevalt täpsustatakse erikohustusega isikute kohustusi. Need on peamiselt finantsasutused, kelle kohustusi täpsustatakse. Eelkõige kehtestatakse kohustus luua rahvusvahelise sanktsiooniriskide maandamise ja riskijuhtimise süsteem. Kasutades riskijuhtimise süsteemi, suudetakse paremini tuvastada isikuid, kelle suhtes on kehtestatud finantssanktsioon, ning kohaldada nende isikute suhtes vajalikke meetmeid, näiteks varade külmutamise näol. Riskipõhine lähenemine ja hoolsusmeetmete kohaldamine ei ole finantsasutustele uudne kohustus. Sellised kohustused on neil praegu olemas rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduse alusel. Käesoleva eelnõuga täpsustatakse, et neidsamu põhimõtteid tuleb rakendada ka finantssanktsioonide kontrollimise puhul. Seega on tegemist üldiselt erikohustustega isikutele tuttavate kohustustega ning finantssanktsiooni vastavusraamistiku loomine või liitmine finantskuritegevuse vastavusraamistikku ei nõua suures mahus täiendavaid ressursse ega ka muutusi. Olulise muudatusena lisatakse eelnõusse ka väärteokoosseisud, et kehtestatud kohustuste rikkumiste eest karistusi määrata. Kehtestatavad väärteokoosseisud aitavad tagada finantssanktsioonide korrektset kohaldamist. Tähtis on praeguse seadusemuudatuse puhul välja tuua ka, et käimas on Euroopa Nõukogu rahapesu ja terrorismi rahastamise vastase võitlusega tegeleva ekspertkomitee hindamine, mille käigus hinnatakse muu hulgas ka seda, kas Eesti rakendab finantssanktsioone vastavalt rahvusvahelistele standarditele. Juhul kui leitakse rakendamises puudusi, siis võib Eesti saada hindamisel selle kohta kehva hinnangu. Lõppastmes võib see viia selleni, et Eesti nimetatakse avalikult kõrge riskiga riikide hulka, kus on puudused rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamisel. See tähendab, et siinseid ettevõtteid ja isikuid hakatakse teistes riikides käsitlema suurema riskiga klientidena ning korrespondentsuhteid Eesti finantsasutustega võidakse katkestada. Seega, probleemid rahvusvahelise rahvusvaheliste sanktsioonide järgimisel võivad põhjustada finantssektorile rahvusvahelisi piiranguid ja probleeme teiste riikide finantsasutustega tehingute tegemisel. Sellega kahjustuks tugevalt Eesti konkurentsivõime ning ka rahvusvaheline maine. Seetõttu oleme planeerinud seaduse jõustumise enne eelnimetatud ekspertkomitee kohapealset visiiti Eestisse, mis toimub käesoleva aasta märtsi esimeses pooles. Aitäh!
Suur tänu! Küsimused ka. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud välisminister! Rõõm näha siin öö varjus teid harva ja kui selline võimalus on, ma ei saa kuidagi küsimata jätta, mida kõik küsivad. Kas teie meelest Venemaa ründab Ukrainat ja kui ta seda teeb, siis millal? See ei ole küll selle eelnõuga seotud, aga ma lihtsalt kasutan seda võimalust nii haruldase ja tähtsa külalise puhul.
Aitäh! See on tõepoolest kõige akuutsem teema täna Eesti jaoks, mille kohta teie küsimus tuli. Kuid täna ma olen siin küll teise teemaga ja seetõttu vastan eelkõige nendele küsimustele, mis on seotud rahvusvahelise sanktsiooni seaduse ning rahvusvahelise seaduse muudatustega. Kuid mis puudutab meie regiooni julgeolekuolukorda, siis heameelega vastan nendele küsimustele teisel moel, teisel ajahetkel, selleks sobival ajahetkel. Kuid praegu jah, Eesti välisteenistus, Eesti valitsus seisab ühiselt selle eest, et aidata seda julgeolekukriisi, Venemaa rünnet Ukraina suhtes, Venemaa järgmist rünnet Ukraina suhtes ära hoida.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Austatud minister! No mina küsin küll selle eelnõu kohta, kuigi oleks muidugi põnev olnud teada saada, kuidas siis see rahvusvaheline olukord teeb pilgu läbi on. Kehtiva seaduse § 34 lõike 3 osas siis Eesti Pangaliit tegi ettepaneku, et see info liikumine, mis praegu on ühesuunaline, kaaluda siis selle ühe sätte laiendamist, et paremini kindlustada toimivat diskussiooni, muu hulgas massihävitusrelvade levikut ja kahesuguse kasutusega kaupadesse puudutavates küsimustes. See jäeti, ettepanek jäeti arvestamata. Võib-olla avate natukene seda, miks see arvestamata jäeti ja miks see niisugust lahendust ei leidnud.
Aitäh selle küsimuse eest! Tõepoolest, selle seaduse muudatuste ettepaneku koostamisel suheldi Eesti Pangaliiduga, saamaks nende arvamust, ning kõik need pangaliidu arvamused, mis arvestasid või millega oli võimalik arvestada, nendega ka arvestati. Selle riskipõhist hindamissüsteemi ka nende poolelt peeti heaks. Nii et need muudatused, mis praegu on selle just nimelt riskipõhise süsteemi ülemineku tegemiseks, need on ka nende poolt kooskõlastatud.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud minister! Jah, kavalpeana ja diplomaadina te lipsasite osavalt mu küsimusest mööda. Aga nüüd ma küsin teise küsimuse ja see on nüüd selle eelnõuga seotud. Kõik targalt kirjutatud ja tore on, aga kui te peaksite näiteks oma vanaemale või kellelegi külamehele jutustama, et mida see eelnõu tegelikult sisaldab, selges eesti keeles, et kus see laevad on ja kes need erikohtlemisega isikud on ja kes see viis miljonit võib trahvi saada? Palun! Peeter Ernits, palun.
Aitäh selle küsimuse eest! Millest me praegu räägime? Sanktsiooniseaduses laiemalt me käsitleme neid meetmeid, millega meil oleks võimalik mõjutada rahvusvahelist olukorda. Ja siin me räägime näiteks ka nendest kohustustest, mis Eesti riigile tulevad kas ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni kaudu või ka Euroopa Liidu kaudu. Ehk siis need kohustused, mis üks või teine organisatsioon on seadnud sellel eesmärgil, et aidata kaasa rahu tagamisele maailmas või inimõiguste kaitsele. Vastavalt kehtestatakse kas siis riikide, isikute, organisatsiooni üksuste või gruppide suhtes mingit tüüpi sanktsioonid, et mõjutada neid isikuid või gruppe ära hoidma näiteks sõda või siis taas looma rahu. Sellel eesmärgil kehtestatakse sanktsioonid, mis riikidele on kohustuslikud. Praegu, kui me räägime konkreetselt finantssanktsioonidest, mis näiteks võivad olla ühel või teisel juhul kehtestatud, siis praegu meil Eestis nende finantssanktsioonide rakendamine toimub nimekirjadepõhiselt ehk keegi isik või grupp, näiteks Valgevene president, on ... nimekirjapõhiselt. Vaadatakse ainult nime järgi, kas tema on seal registris või mitte. Kuid need inimesed, kes on nendes registrites, nende eesmärk on loomulikult nendest sanktsioonidest kõrvale hiilida. Ja selleks, et seda kõrvalehiilimist ennetada, soovime me just minna üle sellele riskipõhisele olukorra jälgimisele. Ehk kui sellel isikul, kes on sanktsiooninimekirjas, on mõni tegevus, firma või laev, tema firmal näiteks on laev, mis on kusagil ... registris, siis praegusele riskipõhisele süsteemile üleminek annab võimaluse niimoodi laiemat pilti vaadata ja sanktsioneerida ära kõik seotud kinnisvara, laevad või seotud firmade finantsid. See uus süsteem on selles mõttes palju laiapindsem ja tulemuslikum kui ainult praegu kehtiv nimekirjade järgi kontrollsüsteem.
Heiki Hepner. Enne tuli protseduuriline, Peeter Ernitsal on protseduuriline.
Hea juhataja! Hea minister! Ma ei ole küll vanaema, aga mina küll aru ei saanud. Ma sain aru, et Lukašenko, see on juba natukene selge sott, aga kas jutt on siis Lukašenko laevadest või? Seal merd nagu ei ole või kuidas see värk on?
Peeter, see tegelikult ei olnud protseduuriline. Sa lihtsalt küsisid kolmanda küsimuse. Ikka lähme edasi küsimustega. Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Austatud minister! Tegelikult ma ikka jätkan sealt, kus ma esimese küsimuse pooleli jätsin. Minu meelest ikkagi Eesti Pangaliidu poole pealt just selle paragrahvi mõtte laiendamine oli see, et infovahetus ei oleks mitte ühesuunaline ja tekitaks seda diskussiooni ja just nimelt olla efektiivsem ka vajalike sanktsioonide rakendamisel. Ja ega ma ausalt öeldes teilt vastust sellele ei saanud, miks see rakendamata jäeti. Aga võib-olla te nüüd proovite siiski mulle nagu seda avada. Ja kui te Valgevene juba siia sisse tõite, siis teise poole küsimusest ma tookski praktilise näite. Me teame, et täna on Valgevene rakendanud nii meie heade naabrite suhtes hübriidrünnakuid ja Euroopa Liit on sinna pannud ka teatud sanktsioonid, aga meie ettevõtted osutavad ikkagi teenuseid. Kuidas see nagu selle seaduse valguses kokku läheb?
Aitäh selle küsimuse eest! Sanktsiooni, tähendab, ütleme nii, et praegu need muudatused ei ole konkreetselt seotud teie küsimusega, aga loomulikult on sanktsiooniseadus ise, nii et selles osas ma vastan natuke laiemalt kui see praegu muudatusettepanek. Ja Valgevene suhtes on tõepoolest Euroopa Liidus praegu vastu võetud juba viis erinevat sanktsioonipaketti, mis on siis kas füüsiliste või juriidiliste isikute vastu suunatud. Viimane pakett oli just nimelt seotud ka nende hübriidrünnetega ehk siis nende isikute suhtes eelkõige ja juriidiliste isikute suhtes, kes olid seotud immigrantide toomisega Valgevenesse, mida siis poliitiliselt Valgevene võimude poolt suunati Euroopa Liidu välispiiri ületama. Ja nende isikute ja juriidiliste isikute suhtes kehtestatud sanktsioone Eesti ettevõtted ei riku. Küll käib tõepoolest ka kaubavahetus Valgevenega, kuid Valgevene suhtes ei ole kuulutatud välja embargot, ehk siis ei ole kuulutatud välja täielikku kaubandus-või majandussuhtluse lõpetamist ja seetõttu need tegevused, majandustegevused, mis ei ole konkreetselt sanktsioneeritud, need on praegu lubatud.
Leo Kunnas, palun!
Austatud istungi juhataja! Hea välisminister! Minu küsimus ei käsitle selle seaduse juriidilist poolt, aga küll selle sisulist mõtet. See oleks selline: milliseid sanktsioone on Euroopa Liit valmis rakendama Venemaa suhtes juhul, kui Venemaa teostab otsese sõjalise kallaletungi Ukrainale? Ja milliseid Venemaa-poolseid vastusanktsioone võiksime omakorda oodata? Kas teil on ministeeriumis selle kohta olemas mingi analüüs?
Aitäh selle küsimuse eest, austatud Riigikogu liige! Jah, neid küsimusi on siin viimastel kuudel palju analüüsitud nii Eesti Välisministeeriumis kui Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumiga koostöös kui ka loomulikult Brüsselis, Euroopa Liidus. Euroopa Liidu poolt ollakse valmis vastu võtma mõjukad majanduslikud sanktsioonid. Need on ettevalmistamisel. Need koordineeritakse samameelsete liitlastega: Ameerika Ühendriikidega, Ühendkuningriigiga. Ning nendesse detailidesse, mis täpselt selles majandussanktsioonide paketis on, me avalikult ei lähe, kuid see sanktsioonipakett on ette valmistatud selliselt, et see oleks sedavõrd mõjukas, et see oleks majanduslikult kahjulik sellele, kes sõjalise ründega teist riiki Euroopas ohustab.
Rene Kokk, palun!
Suur tänu, lugupeetud aseesimees! Austatud minister! Mul selline lihtsam, maisem küsimus: kas te oskate öelda, kui palju rahalisi kulutusi selle eelnõu vastuvõtmine Eesti riigile kaasa toob, kui toob? Ja kas meil on vaja võtta selleks, et kõike seda rakendada, tööle uusi ametnikke riigiaparaati?
Aitäh selle küsimuse eest! Selle seadusemuudatusega konkreetselt ei ole näha ette suuri rahalisi mõjusid avalikule sektorile, sest peamiselt mõjutab muudatus Finantsinspektsiooni ja rahapesu andmebüroo järelevalve all olevaid subjekte, seega teatud määral mõlemat järelevalveasutust. Kuid need järelevalve asutused peavad kontrollima kehtestatud kohustuste täitmist. Samas toimub nende finantsasutuste kontroll juba ka praegu rahapesu ja terrorismi tõkestamise seaduse alusel. Seega, nüüd lisatakse lihtsalt üks aspekt sinna. Ja sellest seadusest tulenevalt ei ole seega ametikohti juurde vaja luua. Peamiselt see kohustus, millest me siin praegu selle seaduseelnõu muudatuse kontekstis räägime, tuleb eelkõige finantsasutustele.
Leo Kunnas, palun!
Jaa, aitäh! Mu küsimusel oli ka teine pool, millele te ei jõudnud vastata. Millised oleksid sel juhul Venemaa-poolsed vastu sanktsioonid ja kuidas need võiks Eestit mõjutada? Aitäh!
See, millised on Venemaa-poolsed võimalikud vastusanktsioonid, siin loomulikult ma ei soovi praegu spekuleerida. See on Venemaa mõistatus, kuidas meile siis sel juhul vastata. Kuid loomulikult tehakse ettevalmistusi laiemalt vastavalt sellele, milline on praegu meie majandus, millised on meie majanduslikud sidemed Vene Föderatsiooniga.
Andres Metsoja, palun!
Aitäh! Austatud minister! Mul, vabandust, ka ei ole täpselt asjakohast küsimust selle eelnõu kohta, kuid me elame sellisel ajal, kus me oleme pakkunud Eesti riigi poolt abi Ukrainale relvastuse kontekstis ja on juhtunud olukord, kus tootjariik või sertifikaati omav riik ütleb põhimõtteliselt, et ta ei ole nõus, et meie aitame Ukrainat oma relvastusega, mis nende käest on hangitud. Kas sellised juhtumid ka alluvad kuidagi rahvusvahelistele sanktsioonidele? Kui me ikkagi seda teeme ilma nõusolekut saamata, mis siis võiks kaasneda või kes Eesti riigis üldse sellist olukorda lahendab? Kas see on pigem Kaitseministeeriumi haldusala pädevus või on see välissuhete küsimus?
Aitäh selle väga olulise küsimuse eest! Tõepoolest, praegu Eesti jaoks on väga tähtis leida kõik need võimalused, kuidas meil on Ukrainat võimalik toetada selles keerulises olukorras. Teie poolt märgitud relvaabi on üks nendest võimalustest, mille kaudu me näeme, et on võimalik aidata tõsta Ukraina heidutus- ja kaitsevõimet. Ja praegu jutuks olevad, mis siin avalikkuses jutuks olnud relvaabi puhul kindlasti on, loodame, et meil on võimalik saada tootjamaade nõusolek ja see plaanitud tegevus lõpule viia. Või siis, kui see mitte, siis tuleb sellele leida alternatiiv. Alternatiivide leidmise kontekstis on loomulikult peamine kompetents Kaitseministeeriumil. Mis puudutab teiste riikidega läbirääkimisi, siis on see ka Välisministeerium õlul.
Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Austatud minister! Teatavasti on õiguse rakendamise üheks eelduseks territoriaalsus. Ehk, ütleme, ühe riigi õigus kehtib alati selle riigi territooriumil, millel kas isik või füüsiline isik või juriidiline isik asub. Küsiks, kas te kavatsete hakata rakendama ka seda territoriaalset õigust sanktsioonide osas ka välisriikide osas. Kuna ütleme, et juriidiliste isikute osas on maksimumrahatrahv kuni 400 000 eurot, äkki te selgitaksite täiendavalt juurde ka kaalutlusõiguse motiivid selle sanktsiooni rakendamisel?
Aitäh, austatud Riigikogu liige, selle küsimuse eest! Käesolev seadus puudutab eelkõige ikkagi Eestit, Eestis asuvaid juriidilisi isikuid, Eestis asuvaid finantsasutusi. Ja vastavalt rakenduvad need kohustused just nimelt Eesti asutustele-ettevõtetele. Tegemist on rahvusvaheliste standarditega, mille ülevõtmisest me praegu räägime. Loomulikult on teistel riikidel samasugused kohustused ja nemad vastavalt kujundavad selle õigusruumi oma riigis.
Kalle Grünthal uuesti, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Aga, austatud minister, nüüd jääb minu see arusaam küll teie arusaamast väga erinevale arvamusele. Kuidas on võimalik, et Eesti territooriumil kehtivad Eesti seadused näiteks ka sanktsioonide osas rakendatakse ainult Eesti ettevõtetele ja siinsamas tegutsevad välisfirmad siis teie jutu järgi ei saagi karistada, kuigi, ütleme, seesama ka sanktsiooniõigus peaks kehtima võrdselt kõigile. Rääkige mulle see õiguslikult lahti, mulle jäi natukene väga ebamääraseks teie selgitus. Aitäh!
Praegu, kui me räägime, kelle suhtes ... Jah, aitäh küsimuse eest! ... kelle suhtes see seadus rakendub, ehk siis erikohustusega isikud, kellest me räägime, need on Eestis vastavad finantsteenuse pakkujad, samuti virtuaalvääringu teenuse pakkujad, neid on Eestis 2020. aasta seisuga Finantsinspektsiooni järelevalve all 118 ja rahapesu andmebüroo järelevalve all 735 teenusepakkujat.
Paul Puustusmaa, palun!
Suur aitäh, hea eesistuja! Austatud minister! Siin te formaalselt põikasite kõrvale vastusest hea Peeter Ernitsale, mis oli seotud konfliktsituatsiooniga, mis on Venemaa ja Ukraina vahel. Aga ma küsin siis selle seadusest või sellele seadusele tuginevalt, see on ju rahvusvahelise sanktsiooni seadus ja selle muutmine. Et kas see on kuidagiviisi seotud või kas tal võib olla puutumust olukorras, kui tekib konflikt Venemaa ja Ukraina vahel, või tekib konflikt Venemaa ja meie vahel, kas seal on puutumus ja kui, siis milline.
Aitäh, austatud Riigikogu liige! Sellel ettevaatavalt, sellel seadusmuudatusel on ettevaatavalt kindlasti puutumus kõikide uute võimalike sanktsioonidega, mis on finantssanktsioonid. Sest kui me praegu muudame nimekirjapõhist lähenemist ja läheme üle siis riskijuhtimisepõhisele lähenemisele, siis see saab olema, siis see saab mõjutama kõiki tulevikusanktsioone. Ja see uus süsteem just nimelt saab olema selle võrra tõhusam, et peaks olema lihtsam ja mõjukam kontrollida sanktsioonide täitmist.
Aivar Kokk, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Austatud välisminister! Võib-olla te ikkagi lühidalt veel korra selgitaksite selle eelnõu olulisust just laevaregistrite seaduse mõistes.
Jaa. Laevaregistrite seaduse mõistes on peamine oluline aspekt siin see, et ka laeva registrisse kandmisel või selle kustutamisel tuleb silmas pidada, et ei laeva omanik ega prahtija ei oleks sanktsiooni, finantssanktsiooni all. Ja see muudatus on see, mis läheb sinna vastavasse seadusesse.
Paul Puustusmaa, palun!
Jah, mul on veel üks täpsustav küsimus ka. Siin § 351 muudatuse kohaselt nähakse ette ... See on vastutava juhatuse liikme ja vastutava isiku määramata jätmise ja Finantsinspektsioonile teatamata jätmise puhul siin on rahatrahviks kuni 400 000 eurot juriidilise isiku kohta. Kas see sanktsioon pisut karm ei ole? Või kas see on õigustatud, see 400-tuhandene sanktsioon?
Aitäh, austatud Riigikogu liige, selle küsimuse eest! See rahaline pool on kindlasti alati hinnanguline, kuid terrorismi ja ... ütleme, rahad, mis liiguvad selleks, et ... Ütleme, jah, rahasid, mille külmutamisest me räägime, need on oluliselt suuremates summades. Nii et tegelikult see on just nimelt väga õige suurus selleks, et heidutada finantsasutusi keelatud tegevusi läbi viima.
Aivar Kokk, palun!
Aitäh, hea juhataja! Austatud minister! Ma vaatan, et siin rahvusvahelise sanktsiooni seaduse § 2 lõiget 2 täiendatakse sõnadega "sealhulgas riskihinnangu, protseduurireeglite ja sisekontrollieeskirja koostamisel ja kohaldamisel ning hoolsusmeetmete kohaldamisel". Võib-olla te natuke räägiksite lahti, mida see § 2 üldiselt endas sisaldab, miks seda täpsustust siia juurde vaja oli?
[[Vaikus.]]
Palun Aivarile uuesti mikrofoni.
Jaa, aitäh! Rahvusvahelise sanktsiooni seaduse muutmise juures muudetakse § 2 lõiget 2. Ja sinna lisatakse sõnastus "sealhulgas riskihinnangu, protseduurireeglite ja sisekontrollieeskirja koostamisel ja kohaldamisel ning hoolsusmeetmete kohaldamisel". Mida see § 2 iseendast tähendab või sisaldab, et see lause sinna juurde tuleb lisada?
Selle peamine eesmärk on see, et kui erikohustusega isikutele antakse juurde uued kohustused, siis et need loodakse, et oleks tagatud nendes asutustes sisekontroll, et need tegevused, mis oleks sanktsioonide täitmise elluviimiseks vastavates asutustes, siis ka oleks nendes asutustes sisekontroll, kes jälgib, et neid tegevusi viidaks ellu.
Anti Poolamets, palun!
Lugupeetud minister! See, mis puudutab sakslastelt keelu saamist relvade Ukrainale andmisel, kas siis ei oleks pidanud Saksamaaga enne konsulteerima sellel teemal , eeltööd tegema? Mmiks me niimoodi jäime omamoodi tupikseisu sellega? Miks me üldse Saksamaa panime piinlikusse olukorda? Mis te arvate?
Aitäh, austatud Riigikogu liige selle küsimuse eest! See on tõepoolest selline aspekt selles loos, kus me oleme püüdnud maksimaalselt Ukrainat aidata nende heidutus- ja kaitsevõime tõstmisel. Tagantjärgi vaadates kindlasti võib-olla oleks võinud mõnda taktikalist aspekti teistmoodi teha, kuid see eesmärk on ikkagi just see, mille täitmise suunas on liigutud. Ja töö jätkub selles suunas, et ka see tegevus saaks lõpule viidud, nii nagu plaanitud, ehk siis et Ukrainat me saaksime aidata relvaabiga.
Andres Metsoja, palun!
Aitäh! Austatud minister! Siin on palju räägitud sanktsioonidest. Üks sanktsioon, millest Euroopa Liit on rääkinud Venemaa suhtes, on kõlanud nõnda, et Venemaa ülemaailmsest maksesüsteemist lihtsalt välja arvata. Me räägime siin ka rahade liikumisest, võimalikest riskidest. Kas see mõjuhinnang Euroopa tasemel on nagu läbi käidud, et kas see võib tuua kaasa lisaks majanduse sellise blokeerimisel tegelikult vastassuunalisi mõjusid? Kas selle kohta on ka Eesti riigi tasemel mingi selge seisukoht või on see Euroopa tasemel kokkulepe?
Aitäh, austatud Riigikogu liige, selle olulise küsimuse eest! Esmalt loomulikult avaldan lootust, et diplomaatilised pingutused aitavad selle sõjalise konflikti, uue sõjalise konflikti ära hoida niimoodi, et ei ole vaja neid sanktsioone rakendada. Kuid kui me räägime sellest järgmisest võimalikust stsenaariumist, siis milliseid sanktsioone ja kuidas täpselt, selles osas on küll Euroopa liikmesriikidel arusaam, et neid me praegu avalikult ei kommenteeri.
Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Hea minister! Siin enne, kui Paul Puustusmaa küsis, siis te vastust alustasite sellest, et hea Riigikogu. Tegelikult Paul on küll hea kolleeg ja ma enamasti olen temaga nõus, aga ta siiski kogu Riigikogu ei esinda, vaid enamasti ikka iseennast. Aga mul on küsimus § 81 kohta, kus on ettepaneku tegemine füüsilise või juriidilise isiku määramiseks rahvusvahelise sanktsiooni subjektiks. Meil mõni aeg tagasi oli siin üsna aktiivne arutelu vilepuhujate kontekstis ja kuidas neid hakatakse edutama pärast seda ja millised sanktsioonid või probleemid neid ees ootavad. Mul ongi küsimus, et keda ja mille alusel siin selleks – siin võib nii füüsiline kui juriidiline isik olla, kes võib sanktsiooni subjektiks saada –, mille alusel ja mis tingimustele ta peab vastama ja mis siis juhtub?
Aitäh, austatud Riigikogu liige! Kui me räägime siin nendest finantssanktsioonidest, siis eelkõige sinna sanktsiooninimekirja võivad sattuda juriidilised või füüsilised isikud kas selle kaudu, et vastava resolutsiooni on vastu võtnud ÜRO Julgeolekunõukogu või vastava sanktsiooni on vastu võtnud näiteks Euroopa Liit. Ehk siis on üks või teine organisatsioon koostanud sanktsioonid isikutele või isikule seoses sellega, et soovitakse aidata kaasa rahvusvahelise rahu ja julgeoleku tagamisele või ka inimõiguste kaitsele. Tulenevalt sellest, kas see sanktsioon on finantssanktsioon või kaubandussanktsioon – me räägime finantssanktsioonist, see läheb praegu selle seadusemuudatuse alla.
Ja vaat nüüd on saanud küsimused otsa. Suur tänu ministrile! Saame minna kaasettekande juurde. Kutsun siia rahanduskomisjoni esimehe Andrei Korobeiniku.
Head kolleegid! Austatud istungi juhataja! Enne seda põnevat välispoliitilist debatti tutvustas välisminister eelnõu 492 sisu, nii et ma võib-olla ei peatu sellel väga pikalt. Rahanduskomisjoni istungil oli see eelnõu jaanuaris, 15-ndal ja 20-ndal ning arutelu toimus esimesel istungil, 11. jaanuaril. Sellel istungil osales lisaks komisjoni liikmetele välisminister ja Välisministeeriumi asekantsler Erki Kodar ja ka Rahandusministeeriumi rahandusteabepoliitika osakonna nõunik Sören Meius. Huvi oli komisjoni liikmetel kahe teema vastu. Esiteks arutasime laiemalt Moneyvali hindamist, mis, nagu ka välisminister mainis, toimub märtsis. See eelnõu on üks nendest, mis üritab lahendada siin mõned lahtised küsimused Eesti seadusandluses, selle hindamisega seoses. Teine küsimus oli lisatöö ja IT-arenduste kohta. Aga arutelu käigus jõuti järeldusele, et võib olla väga suurt lisakoormust see osapooltele ei too, kuna nad igapäevaselt tegelevadki sarnaste teemadega. Teisel istungil üritasime klapitada enda graafikuid ja jõudsime otsuseni, et eelnõu on saalis täna, ettekandja olen mina. Juba esimesel istungil olime otsustanud, et esimese lugemise võib lõpetada. Need otsused olid konsensuslikud. Ja 3. veebruariks palusime ka turuosaliste arvamusi. Palusime ka väliskomisjoni arvamust. Ja muudatusettepanekute tähtajaks oli kümme päeva. Ja nii oligi. Aitäh!
Aga küsimusi on ka. Priit Sibul, palun!
Suur tänu, austatud aseesimees! Hea ettekandja! Küsimus seesama, mis ma ministrile esitasin: § 81. Siin on ettepaneku tegemine sanktsiooni subjektiks oleva juriidilise isiku füüsilisi kontekstis. Ma püüdsin aru saada, et keda ja mis tingimustel sinna võimalik nimetada on, ja minister hakkas rääkima sellest, kuidas peab olema Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni resolutsioon selleks. Aga siit eelnõust ma loen välja ja mis on loogiline, et me Eestis ju paneme neid asju seadusesse ikka selleks, et mida ja miks me ise teeme. Ja siin on kirjutatud seda, et Välisministeerium esitab vajaduse korral sinna selle. Mismoodi see on, kust Välisministeerium selgitab või kas Eestis on teada – mis põhjusel me seda seadust siis muudame –, kas on teada mõned isikud, keda oleks vaja nimekirja arvata? Aitäh!
Aitäh! Me päris nii süvitsi läinud komisjonis. Aga kui vastata, kui ma sain küsimusest õigesti aru, milles ma kindel ei ole, siis sinna nimekirja satuvad isikud niimoodi, et on olemas selline üldine andmebaas, mida kasutab ka Eesti. Kui Eesti lisab kedagi sanktsioonide alla, siis see info laekub ka meie välispartneritele ja nii ta lähebki, et ka täna finantsasutused peavad lähtuma sellest nimekirjast. Ja eks see nimekiri, need nimed ei ole seaduses ära mainitud. See on selline üldine üldine süsteem, mis on juba aastaid kasutusel. Ja tavaliselt tõepoolest need nimed ei satu Eestist sinna nimekirja, vaid on sellised rahvusvahelised. Eesti on suhteliselt väike riik. Elanikkonna arvu poolest, ma mõtlen.
Suur tänu! Rohkem küsimusi ei ole. Nüüd me saame avada läbirääkimised. Ärge nüüd kõik korraga. Läbirääkimiste soovi ei ole, sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku eelnõu 492 esimene lugemine lõpetada ja esimene lugemine on lõpetatud. Määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks käesoleva aasta 9. veebruari kell 17.15. Ka kaheksas päevakorrapunkt on meil täna läbi käidud.
Üheksas päevakorrapunkt, Vabariigi Valitsuse algatatud loovisikute ja loomeliitude seaduse ning töövõimetoetuse seaduse muutmise seaduse eelnõu 500 SE. Tegemist on esimese lugemisega ja ettekandjaks kultuuriminister Tiit Terik. Palun!
Suur tänu, härra aseesimees! Austatud Riigikogu liikmed, tere õhtust! Tänasel istungil on teie ees loovisikute ja loomeliitude seaduse muutmise seaduse eelnõu, mille raames soovime pikendada 2022. aastal neid leevendusi, mis on sisse viidud juba kahel eelmisel aastal. Algselt muudeti loovisikute ja loomeliitude seadust 2020. aasta aprillis, mil austatud Riigikogu menetles riigi 2020. aasta lisaeelarvet ehk teisisõnu COVID-i haigusest põhjustatud koroonaviiruse leviku meetmeid. Selle raames leevendati mitmeid loometoetuse andmisega seotud piiranguid, et võimaldada vabakutselistel loojatel, kes on kaotanud sissetuleku, saada toetust ning tagada ligipääs nendele inimestele ka tervishoiuteenustele. Pandeemia oludes on ääretult oluline, et kõikidel Eestimaa inimestel sõltumata nende valitud karjääridest oleks võimalik pöörduda abi saamiseks arsti poole või haiglasse. Kuna pandeemia ei näidanud vaibumise märke, siis tekkis loogiline vajadus leevendusmeetmete pikendamiseks. Ja minu eelkäija, kultuuriminister Anneli Ott esitas möödunud aasta 5. aprillil Riigikogule loovisikute ja loomeliitude seaduse muutmise eelnõu, mis oli ka austatud rahvasaadikute poolt heaks kiidetud. Suur tänu teile nende varasemate otsuste eest! Me oleme ka täna olukorras, kus pandeemiast põhjustatuna on osadel loovisikutel võimalus töötamiseks ning sissetuleku teenimiseks piiratud. Keerulised ajad on loomulikult kogu kultuurivaldkonnas, kuid suurima riski all on need, kellel ei pruugi olla juurdepääsu tervishoiusüsteemile siis, kui nad seda kõige rohkem vajavad. Selle mure lahendamiseks palume parlamendi nõusolekut ja soovime pikendada varasemalt heaks kiidetud ja sisse viidud leevendusi ka käesoleval aastal. Tuletan teile meelde nende leevenduste sisu, mida varasemalt ka parlament on kahel korral heaks kiitnud. Esiteks, peamine aspekt loometoetuse taotlemise kohustusliku kaheaastase ooteperioodi kaotamine. Seadusemuudatuse jõustumisel saaks sissetuleku kaotanud loovisik taotleda toetust ka siis, kui ta on seda teinud ka 20. ja 21. aastal. Toetust eraldatakse kuueks kuuks ning selle raames makstakse Eestis miinimumpalka ehk 654 eurot. Samuti on garanteeritud maksulaekumised, mis annavadki juurdepääsu piltlikult öeldes haigekassa teenustele, mis on selle valdkonna inimeste jaoks oluline mure. Teine oluline leevendus puudutab lubatud teenitava tulu suurust. Kui varasemalt oli selleks pool miinimumpalka, siis nüüd oleks luba teenida igakuiselt tulu ühe miinimumpalga ulatuses. Seega on loojal võimalik saada tulu ühe miinimumpalga ulatuses ilma kartuseta, et ta võiks kaotada sel perioodil riigi toetuse, kui tal on rasked ajad. Mõlemad leevendused kehtiksid meie pakkumise kohaselt käesoleva aasta lõpuni. Kolmanda leevendusena, mis erineb varasemalt rakendatutest, viiksime sisse erandi nendele isikutele, kes on saanud sissetulekut viimase kolme aasta jooksul kas ajateenistuses või viibinud lapsehoolduspuhkusel. Kui 2021. aastal pidime loomeliitu mittekuuluva isiku puhul tõendama Kultuuriministeeriumile, et ta on tegevloomeinimene ning esitama selle kinnituseks kolme viimase aasta lõikes avalikult kättesaadavat loomingut, siis nüüd on selles nõudes tehtud erandid neile, kes pidid keskenduma muudele elulistele kohustustele. Nii nagu ma varasemalt mainisin, tegelema oma tegevustes riigikaitseküsimustega või hoolitsema väikese lapse eest. On loomulik, et sellisel erilisel perioodil tekkinud pausi ajal ei pruugi olla võimalik tegeleda loometööga ning see ei tohiks saada takistuseks käesolevas eelnõus mainitud loometoetuse saamisel. Kui lugupeetud Riigikogu meie eelnõu toetab, saaksime seda meetmetepaketti rakendada juba käesoleva aasta kevadest ja kuni kalendriaasta lõpuni. Raha selle meetme jaoks on meil eelarves olemas, seda me täiendavalt ei palu, summa on natukene suurem kui 1,7 miljonit eurot. Selleks, et toetused jõuaksid abivajajateni, vajame kiiret menetlemist. Siinkohal soovin tänada Vabariigi Valitsuse kolleege ja lugupeetud kultuurikomisjoni, kellega me seda küsimust oleme juba ka korra arutanud. Tänan sisukate küsimuste ja abivalmi koostöö eest! Austatud istungi juhataja ja lugupeetud Riigikogu liikmed, tänan teid tähelepanu eest! Vastan meeleldi teie täpsustavatele küsimustele.
Aitäh! Küsimusi on tõesti ja esimesena Signe Kivi. Palun!
Suur aitäh, austatud Riigikogu juhataja! Lugupeetud minister! Kahel korral, aastal 2020 ja 2021, on loovisikute ja loomeliitude seadust ajutiste muudatustega täiendatud, et leevendada loometoetuse saamise tingimusi. Minu küsimus on, et kas Kultuuriministeeriumis on plaanis ka seadust tervikuna ajakohastada. Ja teiseks, kas on järgmisel aastal, ma kardan, et see vajadus toetuste järgi püsib, kas on plaanis loometoetuse summat Kultuuriministeeriumi eelarves suurendada?
Suur tänu! Alustan tagantpoolt. Jah, me saame riigieelarve koostamise käigus vaadata üle need summad ja hinnata seda olukorda siis. Aga tulles teie küsimuse esimese poole juurde, siis jah, tõepoolest, meil on plaanis loovisikute ja loomeliitude temaatikat puudutav seadusandlus värske pilguga üle vaadata. Nimelt on jäänud siia mõne päeva taguse perioodi ka see hetk, kus me palusime olulised valdkonna esindusorganisatsioonid ja inimesed nii-öelda väljatöötamiskavatsuse esimesele kohtumisele, et anda nendele teada, et selline protsess on meil kavas, panna paika need murekohad, mis vajaksid muudatusi tulevikus, ja peaksime sellega liikuma täna meie hinnangul tõenäoliselt ka kuni selle aasta lõpuni kindlasti. Protsess on pikk, see peaks kaasama väga palju erinevaid inimesi, kes valdkonnas töötavad. Ja ka teie suurepärane ministrikogemus kindlasti kinnitab seda, et valdkond on ajas kindlasti muutunud. Käesolev seadus kehtib ju tegelikult 2005. aastast, kui ma õigesti mäletan. Ja loomulikult, keskkond meie ümber on muutunud ja me peame selle seaduse värske pilguga üle vaatama ja siis tuleme juba lugupeetud parlamendi ette, et saada sellele teie hinnangut ja heakskiitu.
Aivar Kokk, palun!
Aitäh, hea juhataja! Austatud minister! Mul on hea meel, et te viite edasi seda edulugu, mis eelmine valitsus ja meie erakonna ministrina ellu viidi. Küsiksin natuke täpsustamiseks, et loomeisik, kes on need isikud, kes ikkagi võivad seda toetust saada, mis kriteeriumidele ta peaks vastama. Võib-olla natuke pikemalt seda räägiksid lahti. Kas piisab sellest, et ma teen ühe fotonäituse aastas, kirjutan iga kuu ühe muusikaloo? Võib-olla see on päris hea võimalus ka pensionäridel teenida lisa. Millised kriteeriumid on? Sest kui ma loen seda eelnõu, võib-olla minu viga, et ma ei ole nii süüvinud sellesse, aga äkki te räägite selle lahti? Kevadel tulevad valimised. Võib-olla osadel Riigikogu liikmetel on vajadus ka tegeleda loomega rohkem. Aga ma veel kord ütlen, et ma tõesti toetan seda, et loomeinimesi toetatakse, et selles ei ole küsimus.
Suur tänu, härra Kokk! Tõepoolest, kui teie loominguga tegelete, ma usun, et meil oleks kõigil sellest suurt rõõmu. Aga kui me tuleme loovisikute juurde, siis tegu on nende loojatega, kes kuuluvad mõnda loomeliitu või siis on vabakutselised loovisikud. Nende kriteerium on tõepoolest see, et nad peavad olema varasemalt, kas siis näiteks kolme aasta jooksul kas maalinud mõne kauni pildi, loonud mõne heliteose ja selle avalikult kättesaadavaks teinud. Ja siis ta põhimõtteliselt kvalifitseeruks selle konkreetse toetuse saamiseks. Siin on oluline meeles pidada, et tal ei tohi olla muud sissetulekut. Nii et ma usun, et kõik inimesed, kes loominguga tegelevad, ka ei kvalifitseeruks siia. Küsimus on ikkagi selles, et see on inimeste aitamise meede, mitte igapäevane sissetuleku saamise küsimus. Loovisiku puhul tõepoolest, on kriteeriumiks see, et ta ei ole avalikus teenistuses, ta ei tööta töölepinguga, ta ei ole näiteks juhatuse liige mõnes juriidilises isikus ja läbi selle ei saa näiteks juhatuse liikme tasu. Nii et selliselt on võimalik määratleda seda ringi, kes siia võiks kuuluda. Nüüd rääkides loovisikutest mõnevõrra laiemalt. Mitte väga ammu tehti üks uuring Praxise poolt, mis käsitles seda valdkonda. Meil peaks Eestis olema suurusjärgus 10 200 loovisikut vabakutseliste poole pealt nimelt. See ring inimesi on iseenesest päris-päris lai ja ma usun, et rõõmustavad oma kunstiga paljusid meist.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Austatud minister! Selle eelnõu menetlemisel on tehtud ka ettepanek, et see võiks tagasiulatuvalt jõustuda 1. jaanuarist 2022. Ja isegi öeldakse, et sellel oleks ju teatud määral positiivset mõju. Kuid negatiivse mõjuna tuuakse, tsiteerin "nende kuude eest, mis isik saab tagantjärele loometoetust, ei ole ta saanud ravikindlustust ja need kuud lähevad kaduma". Ausalt öeldes mina sellest asjast aru ei saa. Kuidas need kuud lähevad kaduma, kui inimene on, noh, kujutage ette, ta on hetkel ravikindlustuseta, kuna tal ei ole tööd. Ja ta saab nüüd veebruarikuus tagasiulatuvalt selle ravi, ütleme, selle toetuse, mismoodi talle siis selle praegusel hetkel ravikindlustus kuidagi kompenseeritakse või kuidas see inimest aitab? Sellest mina aru ei saanud.
Aitäh! Püüan teile seletada. Juhul kui me rakendaksime seda meedet nii, et tagasiulatuvalt inimene tõepoolest saaks selle rahalise vääringu endale kätte, saaks sellega tasuda oma arveid, osta süüa, mida iganes, aga loovisikutega suheldes kõige olulisema kindlustunde puudumist täna nad kirjeldavad läbi piltlikult öeldes haigekassakaardi. See, mida te ka mainisite. Ja tagasiulatuvalt seda haigekassa hüvedest osasaamist on mõnevõrra keeruline rakendada, arsti juurde eelmisel nädalal minna ei saa. Aga kui me rakendaksime seda loovisikute toetust, nad saaksid endale sissetuleku, selle pealt makstakse vajalikud maksud, neil tekib õigus haigekassa teenustele, siis siit alates edasiulatuvalt on neil võimalik näiteks kuue kuu jooksul selle hüvitise saamise perioodil saada ka haigekassat. Aga täna siin kuu lõpus näiteks mõelda, et minna tagasiulatuvalt arsti juurde, saades haigekassa liikmelisus, me oleme hinnanud seda, et see ei ole võimalik ja mõistlik. See ei tööta nii. Aitäh!
Andres Metsoja, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Austatud minister! Te mainisite seda isikute ringi, loovisikute ringi, üle 10 000 isiku. Kui palju võiks olla neid, kes tegelikult päriselt seda abi vajavad? Ja kuidas see menetlemine ikkagi käib? Te mainisite ka põgusalt, aga kas see on digitaalselt või mil moel üldse jõutakse sinnamaani, et see see otsus langeb? Ja kui pikk on see menetlusprotsess?
Aitäh! Loovisikutele seda toetust saavad välja maksta tunnustatud loomeliidud. Ehk nemad on ministeeriumi partneriks selles konkreetses küsimuses ja see taotlemine toimub läbi nende. Rääkides numbrite keeli, siis tõepoolest meil on suurusjärk 10 200 vabakutselist loovisikut. Me oleme hinnanud, et väga laias laastus võiks sellest meetmest osa saada suurusjärk 5000, sellepärast et meil on väga palju ja ma julgen öelda, et suurem osa vabakutselisi loovisikuid, kes saavad suurepäraselt oma tulu teenimisega ise hakkama ja nad ei vaja seda abi. Kui illustreerimiseks tuua näiteks eelmine aasta, siis seda meedet, mille Riigikogu kinnitas, kasutas suurusjärgus 2000 inimest, ainult. Nii et tegelikult see number on üle 10 000, aga meil on ka väga suurepäraselt hakkama saavaid loovisikuid, majanduslikus mõttes, ja juhul, kui tekib nendel tulenevalt turbulentsest aegadest ja keerulistest olukordadest see hetk, kus nad ei saa tulu teenida, siis on see võimalus neile pakkuda turvatunnet ja muid olulisi garantiisid, mida keerulisel ajal vaja läheb. Aga valdavalt võib öelda, et enda majandusliku kindlustamisega jooksvates küsimustes saavad inimesed hakkama. Ma toon lihtsalt näite. Enne COVID-i kriisi oli ka see eelarve suurusjärk poolteist miljonit eurot eelarves ja neid vajajaid oli suurusjärgus 100 inimese ümber. Tegelikult tegu on kriisimeetmega. Me loodame, et ühel hetkel saavad keerulised ajad läbi ja me ei pea rakendama selliseid meetmeid, inimesed tulevad ise toime.
Helle-Moonika Helme, palun!
Aitäh, hea eesistuja! Lugupeetud minister! See on kahtlemata väga hea eelnõu. Aga ma lihtsalt viskan õhku sellise mõtte, et selle seaduseelnõuga me pikendame loovisikute sotsiaalse kaitse tagamiseks toetusperioodi aasta võrra koroonapiirangutest tingitud raskete sotsiaal-majanduslike olude tasandamiseks. Aga kuna me oleme praegu täiesti uues olukorras, kus eelolev rohepööre toob ilmselgelt kaasa väga keerulisi sotsiaal-majanduslikke olusid ka edaspidi, kõrged energia hinnad ja ka muude hindade tõus seab loomeinimesed jätkuvalt väga raskesse olukorda, siis äkki Kultuuriministeerium kaaluks nende toetuste maksmise perioodi kas pikendada veel või muuta suisa tähtajatuks. Kas selline asi oleks mõeldav?
Aitäh! Selle üle muidugi saavad lugupeetud Riigikogu liikmed otsustada, aga ma ei näe täna, et see peaks olema pikem kui käesoleva aasta lõpuni. Kui te mainisite siin, et inimeste kulud kasvavad, siis tegelikult see teie välja toodud mure on ka meil selle eelnõu koostamise käigus peast läbi käinud. Kui varasemalt oli vabakutselisel loovisikul, kes seda toetust taotleb, võimalik teenida ise juurde pool miinimumpalka, siis me oleme näinud ette selle, et ta võib teenida ka ühe miinimumpalga. See tähendaks seda, et tal ei katkeks selle toetuse perioodil väljamaksed. Inimeste kulutused suurenevad, see on täna paratamatu fakt, ja me soovime seda, et inimesed oleksid ise endiselt aktiivsed ja et nad ka ise endiselt kasutaksid võimalust tööturul osaleda, tulu teenida, aga ilmselgelt ei pruugi sellest alati olla piisavalt palju selleks, et oma maksudest saavutada see lävend, kus kehtib haigekassa kindlustus ning loomulikult teenindada oma igapäevaseid kulutusi. Aga meil teiega mure on ühine kulutuste osas. Ent hetkel me loodame, et tegu on ajutise meetmega, mille järgi vajadus võiks ära lõppeda.
Aivar Kokk, palun!
Austatud juhataja! Hea minister! Ma veel kord rõhutan, et väga oluline eelnõu, et leevendada vabakutseliste loovisikute loometoetusi. Kui see nüüd kolmandat aastat sellisena toimib, kas me oleme ikkagi nagu läbi mõelnud sellele, et kõik need aastad need inimesed saaksid ikkagi haigekassakindlustuse, et ei tekiks lünka? Me täna, jaanuarikuus arutame seda ja eelmine toetus lõppes ära vist eelmise aastaga või. Kas vahepeal siis katkeb neil tervise-, haigekassatõend või ei katke? See on väga oluline inimestele, et tervisekindlustus neil säiliks. Selge, et rasketel aegadel peab riik appi tulema ja kultuur on väga oluline eestluse aluseks.
Aitäh! Jah, tõepoolest, kui inimesel lõpevad sotsiaalkindlustusmaksed, siis mõnda aega kehtib haigekassakindlustus, aga mitte pikalt. Kui tuua siia see, milline üldse võiks olla see seadusandlik keskkond meie inimeste jaoks, kes vajavad teinekord seda toetust, siis nii nagu ma ka proua Signe Kivile mainisin, siis meil on täna seadusemuudatused plaanis, väljatöötamiskavatsus on läbirääkimisel sektori oluliste partneritega. Nii et me kindlasti mõtleme sellele küsimusele laiemalt. Ja see puudutab tegelikult väga selgelt sotsiaalsete garantiide aspektist ka piltlikult seda haigekassakaarti, haigekassakindlustust. Me oleme seal erinevaid meetmeid ise läbi mõelnud, millised võiksid anda inimestele kindlust igapäevases toimetamises. Aga ma usun, et ka erinevad esindusorganisatsioonid oma ideedega siin ühinevad ja lugupeetud Riigikogu liikmed samuti, kes selle valdkonna vastu sügavamat huvi tunnevad ja saavad hea nõuga protsessi juures kaasas olla, on väga teretulnud.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! No 10 200 vabakutselist kunstnikku. Kui paljudel neist ei ole haigekassakaarti?
Aitäh! Ma julgen arvata, et suuremal osal ikkagi on. Nii nagu ma mainisin, siis see, et loovisik on vabakutseline, ei tähenda seda, et ta on automaatselt toetuste saamiseks sellises olukorras, et me peaksime talle appi tulema. Suurem osa vabakutselisi kindlasti saab enda igapäevaste kulutuste ja igapäevaste sissetulekutega hakkama. Nad lihtsalt ei ole näiteks ühegi teatri hingekirjas, püsitrupis, vaid nad tegutsevad ja toimetavadki vabakutselistena. Ja see ei tähenda seda, et kui sa oled vabakutseline, siis sinu sissetulek on väike. Kindlasti mitte. Aga on loomulikult ka selles sihtgrupis neid inimesi, kes võib-olla põhjusel või teisel on ajutiselt sissetuleku kaotanud. Mõtleme kas või näiteks selle peale, et kui hetkel filmide tootmine on mõnevõrra tagasihoidlikum ja näitleja, kes muidu teeb suurepäraseid rolle meile armastatud filmides, on pikalt olnud ilma töö ja sissetulekuta, siis loomulikult on meie, ma usun, oluline kohustus need inimesed raskest ajast läbi kanda, et siis, kui taas hakatakse filme tegema, oleks võimalik tal nendes osaleda. Aga võrdusmärki vabakutselisuse ja vaesuse vahele ma kindlasti ei julgeks tõmmata ja pigem üritan veenda ka teisi, et see nii ei ole.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Minu teine küsimus tuleb Eesti Kirjanike Liidult ja tegelikult nende murest, kus nad ütlevad, et mitmete nüüd siis niisuguste konkursside puhul, kus kultuurkapitalist makstakse preemiaid, auhinnarahasid, nad peavad sellest loobuma, sest vastasel juhul nad jälle ei saaks seda toetust, mis on omakorda seotud ravikindlustusega. Ja vastus on, et jah, midagi pole teha, et peate loobuma, sellepärast et meil on kunagi tulevikus kavas see seadus tervikuna ümber vaadata. Ja saame murest küll aru, aga noh, aitama ei hakka. Võib-olla oleks siin tark ka praegu, kui me seda seadust muudame, parandame, arvesse võtta nende mure ja leida see lahendus? Ja olgu öeldud, eelmise küsimuse korral ka veel see, et tegelikult see ettepanek 1. jaanuarist rakendada on teinud ka loomeliidud ise. Aitäh!
Jaa, tõepoolest, kirjanike liidu sellekohane ettepanek on ka eelnõu seletuskirja lisas toodud, aga tõepoolest me selle meetmega pehmendame inimeste saamata jäänud tulu, mis tagaks neile hea toimetuleku, aga ka need preemiad, auhinnad – ka see raha on ju sisuliselt võimalik arvestada sissetuleku hulka, millega on võimalik tagada oma igapäevaseid vajadusi. Aitäh!
Andres Metsoja, palun!
Aitäh! Ma arvan, et see on väga õige osundus, austatud minister, et loovinimesed versus vaesus, neid ei tohi käsitleda selles kategoorias. Võib jääda nendest aruteludes tihti selline mulje, et see on sihuke ..., mida on vaja aeg-ajalt aidata, aga tegelikult nad annavad väga olulise lisandväärtuse Eesti ühiskonna jaoks ja kultuuri. Minu küsimus tulebki ajendatuna ikkagi sellest, et te tõstatate selle omatulu teenimise poole poole miinimumpalga pealt terve miinimumpalgani. Ma saan aru, et elu on näidanud, et ikkagi tahetakse toimetada, teenitakse tulu. Aga kui nüüd ikkagi juhtub see, et teenitakse rohkem kui üks miinimumpalk, kas või 50 eurot rohkem, mis siis juhtub selle taotlejaga? Kas tekib tagasimaksekohustus või kuidas?
Aitäh! Aitäh ka selle täienduse ja osunduse eest! Ja kinnitamaks ka seda, et tõepoolest loovisikute ja halva majandusliku olukorra vahele ei saa võrdusmärki tuua, küsimus on ajutistes raskustes. Nüüd see, mis juhtub loovisikuga, kellele on otsustatud seda konkreetset toetust maksta. Jah, tõepoolest, tal on võimalik teenida käesoleva eelnõu mõttes ühte miinimumpalka. See hoiab inimesed endiselt tööturul aktiivsed. Nad kindlasti tahavad ju ka ise toimetada ja inimene ikkagi tahab ise hoolitseda oma hea käekäigu eest. Aga sellisel juhul, kui ta teenib sellest miinimumist suuremat tasu ehk väljamaksed talle on suuremad, siis konkreetne meede tema jaoks peatub lihtsalt. Ehk lõpeb. Jah, ütleme siis, meede tema jaoks lõpeb. See kuuekuuline periood, mille jaoks on see otsustatud, enam ei jätku. Otseselt tagasimakse kohustust ei teki, aga nii kui ta on oma sissetuleku asjad korda saanud, ei ole ta käesoleva meetme mõttes enam abivajaja.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Hea ettekandja! Me eelmises valitsuses kui meediat rakendasime, olime pannud selle kolmeaastase lõike ja soovisime ka haridust panna, kuid väga paljud on ka ilma hariduseta saanud loovisikuteks. Kuid ma toon näite, et kui on lõpetanud lavakunstikateedri, aga selle aja jooksul ta ei olegi saanud, sest meil on koroona olnud, tal ei olegi ette näidata päriselt tööd, aga ta on kvalifitseeritud näitleja. Kas me võiksime sinna panna selle tingimuse, et kolm aastat või haridus?
Aitäh! Ma saan teie küsimuse mõttest aru. Ja saan öelda, et ma iseenesest ei pea seda hariduse komponenti selle konkreetse eelnõu juures ülemäära oluliseks. Ma usun, et kui me koos hakkaksime arutama ja otsima neid armastatud näitlejaid või kunstnikke, kellel erialast haridust ei ole, me leiaksime neid päris mitmeid. Küsimus sellest ajalisest raamist, siis ka mõni inimene, kellel haridustee on jäänud võib-olla varem pooleli ja erialast valikut ei ole teinud mõne kauni kunsti osas, aga teeb suurepärase maali või kirjutab suurepärase heliteose ja kui tal on see avalikult esitatud, siis see ongi juab kriteeriumiks, et ta kvalifitseerub käesoleva toetuse saamiseks. Teine kvalifitseerimise võimalus, mis ei puuduta ajalist raami, on loomeliidu liikmelisus. Me usaldame, et need organisatsioonid, kui ta on kellegi oma loomeliidu liikmeks võtnud, on veendunud selles, et konkreetne inimene on ka loovisik. Ja meie jaoks oluliste partneritena tunnustatud loomeliidud oma liikmeskonna osas ei pea seda ajalist näitajat tõestama.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja ja ministrihärra! Ma küsin ainult ühte asja. 10 200 vabakutselist ja sa vastasid mulle, et enamikul on. Aga mis tähendab enamikul? Ma vahepeal tegin paar kõnet oma mõnele kunstnikust sõbrale, mõnega pole kaua rääkinud, küsisin, et mida nemad küsiksid, just selle haigekassa koha pealt. Mõlemad ütlesid, et see on väga suur probleem ja et kas ei oleks võimalik ... Kõigepealt, et kui palju see mitteenamik on sellest 10 200-st? Mingisugune hinnang võiks olla ministeeriumil. Ja kas see oleks väga suur kaotus, kui Kultuuriministeerium tagaks, et enamik või kõik need vabakutselised vähemalt saaksid selle haigekassakaardi?
Saan öelda, tõepoolest, et Praxise hinnangul 10 200 vabakutselist loovisikut meil Eestis toimetab. Me oleme eelnõu käigus näinud selleks vajaduseks suurusjärgus 5000. Kui me võtame praktiliselt eelmise aasta näite, siis vajas seda toetust suurusjärgus 2000 inimest, ehk et minu lihtne matemaatika ütleb, et 10 200 miinus 2000 inimest, kes seda toetust on vajanud – järelikult on üle 8000 neid inimesi, kelle jaoks ei ole see teema sedavõrd aktuaalne, et nad peaksid selle toetuse taotlemise läbi endale haigekassa kindlustuse saama. See tähendab teisisõnu seda, et suurem hulk, nii nagu ma väitsin ja olen selles endiselt selle arvutuse najal kindel, saab oma tulu erinevatest töistest tegevustest, mille pealt on ära makstud sotsiaalmaks, mis teatud määra ulatuses makstes tagab nendele ravikindlustuse. Ehk et jään selle seisukoha juurde, et suurem osa meie vabakutselistest loovisikutest seda meedet ei vaja. Aga ma usun, et ühiskonnana on meie kohustus keerulistel aegadel kanda kriisidest läbi need inimesed, kes ajutiste raskuste tõttu sellega toime ei tule. Aga kinnitan teie heade sõprade muret, mida kostab ka teiste inimeste suust, et kui me laiemas perspektiivis käsitleme vabakutseliste loovisikute temaatikat, siis ravikindlustus ja haigekassa, sotsiaalsed garantiid, on need, mis enim muret teevad. Kas nad on konkreetse inimese jaoks hetkel aktuaalne probleem või siis nii-öelda ebakindlus tuleviku ees, et mis saab siis, kui mul enam ei ole võimalik endale stabiilset sissetulekut tagada, siis jah, loomulikult, see on temaatika, millega me LLS-i ehk selle konkreetse loovisikute ja loomeliitude seaduse uuendamise protsessis peame kindlasti oma tähelepanufookuses hoidma. Ja palun ka heade Riigikogu liikmete panust sellesse protsessi.
Üllar Saaremäe, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud minister! Ma pöördun selle hariduse teema juurde tagasi. Me ei mõtle siin sugugi inimesi, kes on ennast juba tõestanud ja ei ole kutselise haridusega, vaid pigem neid noori inimesi, kes on lõpetanud oma kooli näituseks 2019. aastal ja ta ei ole lihtsalt temast sõltumatutel tingimustel saanud oma põhitööd isegi mitte proovida, kas siis näitlejana, filmioperaatorina, teatrikunstnikuna, kellena tahes. Tal lihtsalt ei ole olnud see võimalik ja tal ei olegi midagi muud ette näidata kui oma kutsetunnistus, mille ta on omandanud. Teda ei ole ka vastu võetud ühtegi liitu selle tõttu, et ta ei ole saanud ühtegi oma tööd teha. Räägime noortest inimestest. Milline on nende väljavaade sellisel juhul?
Aitäh! Jah, tõepoolest, kui nad ei kuulu ühtegi tunnustatud loomeliitu, siis see eeldus on neil ühtepidi täitmata, küll aga, et sellele toetusele kandideerida ja seda saada, on ka teine eeldus. Ja see teine eeldus on see, et varasema perioodi jooksul oled sa midagi loonud ja oma töö avalikult kättesaadavaks teinud. Ja ma usun, et ka need noored inimesed, kes on äsja koolist tulnud, on oma õpingute ajal või tegelikult ka võib-olla õppima asudes ju ette näidanud mõne oma töö, minnes õppima näiteks graafilist disaini, maalikunsti, minnes õppima näiteks helilooja, erinevatele muusikavaldkonna erialadele, on nad ju loomulikult midagi ise varem teinud. Tõenäoliselt ei ole nende esimene loometöö ootamas seda, kui ta saab diplomi. Ta on tõenäoliselt varem midagi loonud, kas või on ta teinud ühele A4-le kauni guaššpildi, ta on selle avalikult internetis kättesaadavaks teinud, see kriteerium järelikult on tagatud, ja ta on selle eelnõu mõistes õigustatud seda toetust küsima. Ja saan öelda siin juurde ka veel seda, et tegelikult ka sellel keerulisel ajal on võimalik olnud ka loometööga tegeleda, kas või kunstivorme luua, ka heliteoseid luua. Need, mis ei ole eeldanud inimeste kontakte ja mida on võimalik olnud teha ka, ütleme siis, uhkes üksinduses.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Hea ettekandja! Tol korral, kui seda menetleti, oli mul au olla ka kultuurikomisjonis poole kõrvaga kuulajana, ja tol hetkel käidi välja selline jaotuskava, et 50% ühingutele ja 50% niinimetatud vabakutselistele. Mina isiklikult olen veendunud, et kõik head loojad võiksid organiseeruda ja kuuluda kuskile ühingutesse, seltsidesse, aga teised, kes ei ole seda oluliseks pidanud, praegusel hetkel nendega võrdsustada, kas teile tunduks, et võib-olla kaks kolmandikku organiseerunud inimestele ja üks kolmandik siis nendele, kes on nii vabad, et nad ei taha organiseeruda? Oleks mõistlik sel juhul, kui me väärtustame haridust ja organiseerunud inimesi.
Aitäh! Tõepoolest, kunst on vaba ja teinekord kunstnik ei tahagi võib-olla mõnda organisatsiooni kuuluda. Muidugi on ju alati tore see, kui sa saad oma loomekaaslastega ühises loomeliidus olla. Aga tõepoolest, ka täna on mõte see, et suurem osa nendest vahenditest jaotatakse abivajajatele läbi loomeliitude ja mingi väga väikene osa on ka see, mida on võimalik taotleda läbi Kultuuriministeeriumi. Aga me eeldame, et see põhirõhk on ikkagi tunnustatud loomeliitudel.
Üllar Saaremäe, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud minister! Ma ikkagi küsin veel kord selle hariduse kohta. See, kui inimene on vastu võetud läbi erinevate katsete või eksamite, on omandanud hariduse, aga ei ole saanud oma põhitööd teha, on võrdsustatav sellega, et joonista siis üks guaššpilt või tee oma mobiiltelefoniga väike monoetendus ja siis on sul õigus seda toetust taotleda. Miks on sedasi, et haridus on teie jaoks või mitte teie jaoks, vaid ta on kuidagi nagu mitte niivõrd märgiline ja oluline ja teed tähistav?
Aitäh! Meie jaoks on eelduseks siin ikkagi inimese loominguline aktiivsus. Ja kui see loominguline aktiivsus on pälvinud sedavõrd palju tunnustust, et inimene on võetud loomeliidu liikmeks, siis on see meie jaoks ühtpidi aluseks. Aga teistpidi, kui tal puudub ka haridus, tal on lihtsalt soov, ta on aktiivne, ta soovib ennast väljendada ja on selle teinud ka teistele kättesaadavaks, siis jah, tõepoolest, selle eelnõu raames me ei ole näinud ette seda kitsendavad poolt, et tal peab ilmtingimata olema erialane haridus. Kui ma teist õigesti aru sain küsimuse puhul.
Aitäh! Rohkem küsimusi ei ole. Saame minna kaasettekande juurde. Kaasettekandjaks on kultuurikomisjoni liige Marko Šorin. Palun!
Lugupeetud istungi juhataja! Hea minister! Head saalisviibijad! Seda eelnõu arutas kultuurikomisjon oma istungil 18. jaanuaril, kus minister Terik koos oma nõunikega andis meile samasisulise ülevaate eelnõu eesmärgist. Minister tõi välja eelnõuga seotud eesmärgi toetada loomesektorit jätkuva kriisi ajal. Ma ei peatu järgnevalt sellele esitatud kõigil küsimustel, vaid toon mõned nüansirikkamad, millest mõned on siin saalis leidnud juba ka käsitlemist. Üks, mis kindlasti seda teemat laiendas, oli Üllar Saaremäe küsimus olukorra kohta, kus noor inimene on näiteks lõpetanud teatrikooli vahetult enne koroonakriisi perioodi ning ei ole saanud oma tööd teha. Ja kuna ta ei ole teinud tööd üheski professionaalses teatris, siis ei saa ta kuuluda ka ühtegi loomeliitu. Ministri vastus oli üsnagi analoogne siin saalis kõlanule ja ta vastas, et kui loomeliitu mittekuuluval loovisikul ei ole olnud kriisi ajal võimalust loominguga tegeleda ning seda kasvõi internetti üles panna, siis on ta täbaras olukorras. Samas on ka kriisiajal võimalus luua ning oma loomingut välja tuua. Piisab sellest, kui looming on internetis avalikult kättesaadavaks tehtud. Kristina Šmigun-Vähi küsis, kas leevendusteks ette nähtud toetussumma võrreldes eelmiste perioodidega on kasvanud. Minister tõi välja, et praegusesse eelnõusse ei ole täiendavat raha lisaeelarvega planeeritud. Küll aga kriisieelsel ajal oli planeeritud eelarveline kulu poolteist miljonit, siis tänaseks on see planeeritud summa 1,75 miljonit. Ka Heidy Purga soovis Üllar Saaremäe püstitatud näidet pisut laiendada ja tundis huvi, kas kriisitoetusmeetmete jagamine on loovisikute käitumismustrit kuidagi muutma hakanud. Ehk kas nii-öelda halli alasse kuuluvaid loomeisikuid on kultuurilises kontekstis juurde tekkinud. Ministriga kaasas olnud nõunik vastas, et ta küll vastab sellele enda hinnangutele tuginedes, kuid ta väidab siiski, et keegi ei ole hakanud tegema mingisugust loomingut seetõttu, et toetusele kvalifitseeruda. Kasvanud on aga loomeisikute teadlikkus. Jaak Valge viitas ettepanekule, et loometoetusele kvalifitseerub isik, kes on 16 või rohkem aastat vana ning kes ei ole veel vanaduspensioniikka jõudnud. Valge küsis, kas tegemist ei ole ealise diskrimineerimisega ja kui suur summa võiks lisanduda, kui vanaduspensioni puudutav ealine diskrimineerida kõrvale jätta. Sellele vastas minister, et piirang 16. eluaastaga on seotud töölepinguliste suhete loomisega. Minister nõustus, et rahvapensionimäär on väiksem kui töötasumäär, millest eelnõu lähtub ning sõnas, et Jaak Valge osundus on tema jaoks uus vaatenurk. Samas lisas nõunik, et kõik eelnõus toodud välistused on toodud seaduse algse eesmärgi pärast, milleks oli siin mitmel puhul käsitletud haigekassa kindlustuse tagamine. Lastele ja pensionäridele on see teadupärast tagatud. Nõunik sõnas, et küsimus lisatakse samuti ühe teemana eelnõu väljatöötamiskavatsuse protsessi, et hinnata selle mõju ning vajadust. Siis veel, mõned küsimused jätan vahele, mis täpsustasid pigem seda, millele minister alguses juba oma ettekandes osundas. Kultuurikomisjoni liige Eduard Odinets viitas eelnõu §-le 2, millega muudetakse töövõimetuse seadust ja parandatakse viga seaduses. Alates möödunud aasta aprillist ei ole olnud nendel isikutel õigus töövõimetoetusele, kes Kultuuriministeeriumilt loometoetust said. Samal ajal need, kes said loomeliitudelt loometoetust, nendel säilis õigus saada töövõimetustoetust. Odinets küsis, milline on töövõimetustoetuse saamise õigus nendel loovisikutel, kes on saanud aasta jooksul Kultuuriministeeriumilt loometoetust ning kas see jõustub tagantjärele. Siin täpsustasid ministeeriumi esindajad, et eelmisel aastal lahenes see teema kokkuleppel töötukassaga ning taotlejatele takistuseks ei osutunud. Selgitati seda olukorda ning tõlgendus on, et muud loomeliidu poolt määratud loometoetust võib Kultuuriministeerium maksta. Esimesel võimalusel tuleb see asi seaduses parandada. Rohkem küsimusi kultuurikomisjonis ei esitatud, mille peale komisjoni esimees Aadu Must tõi välja, et tegemist on kiireloomulise eelnõuga, nagu minister ka oma sõnavõtus täheldas, ning tegi ettepaneku määrata muudatusettepanekute tähtajaks pisut lühem kui kümme tööpäeva ehk seitse tööpäeva. Siis tegi Aadu Must komisjonile ettepaneku võtta eelnõu täiskogu päevakorda 26. jaanuariks käesoleval aastal, teha ettepanek esimene lugemine lõpetada ja määrata muudatusettepanekute tähtajaks 4. veebruar käesoleval aastal kell 17, juhtivkomisjoni esindajaks määrata mind. Kõik need ettepanekud leidsid komisjoni poolt konsensuslikku heakskiitu. Ma tänan!
Suur tänu! Ei näe küsimusi. Siis me saame minna läbirääkimiste juurde. Helle-Moonika Helme, palun!
Lugupeetud Riigikogu aseesimees! Head Riigikogu liikmed! Kõik, kes meid praegu veel hoolimata sellest hilisest tunnist läbi interneti jälgivad, ja eriti inimesed, keda see seadusemuudatuse eelnõu isiklikult puudutab ehk siis kõik loomeinimesed, keda Kultuuriministeeriumi andmetel on üle 10 000! See on väga oluline, et me just praegu, kohe aasta alguses seda seadusemuudatuse eelnõu menetleme, sest sellega on tõsiselt kiire. Aastatel 2020 ja 2021 koroonaga seonduvalt loovisikute ja loomeliitude seaduses kehtestatud ajutised muudatused lõppeksid ilma selle eelnõuta ära ning ajal, kui meil kehtivad kõik koroonaga seotud piirangud, jääksid loomeinimesed just praegu ilma neile selle kahe aasta jooksul senini kehtinud toetusest ja abist. Me võime muidugi vaielda, kas need koroonapiirangud üleüldse on sellisel kujul enam õigustatud või mitte. Äkki peaks seoses sellega, et suurem osa rahvast on kas vaktsineeritud või koroona läbi põdenud ning üleilmselt tuleb järjest enam tõenduspõhist teavet, et omikrontüvega nakatumine ja läbipõdemine ei ole enam sedavõrd ohtlik, et vastaks pandeemia formuleeringule, koroonapiirangutest üldse loobuma hakkama. Sellega oleks siis kogu mängu mänguväli eneseteostuseks avatud loomeinimestele ja kõikidele sektoritele, kus loomeinimesed ennast teostada ning väärikalt elatist saavad teenida ka ilma toetusvajaduseta. Kahjuks me praegu näeme, et praegune valitsus on selles osas paindumatu. Isegi kiirteste, millega kogu elanikkond saaks turvaliselt külastada kontserte, näituseid, teatreid, ooperit ning anda oma panuse loomemajanduse üles äratamisse ja loomeinimestele eneseteostuse ja sissetulekute tagamisse, isegi neid ei taha valitsus rahvale lubada. Kuid nagu öeldakse, parem pool muna kui tühi koor. Selle seaduse eeldatav sihtgrupp on 5000 loovisikut ja planeeritud eelarveline kulu on üks miljon ja 750 000 eurot. Eriti oluline on, et selle rahalise toetuse kõrval on loovisikud kaetud ka tervisekindlustusega, mis eriti praegu, kui erinevad haiguspuhangud räsivad kogu elanikkonda, on kõigile toetusesaajatele hindamatu väärtusega. Muidugi, kui vaadata, et kui koroonapiirangutest juhtuva kriisi kõrval me oleme praegu väga jõuliselt ka energiakriisis, kus meeletult tõusnud on elektri, toasooja, autokütuste ning gaasi hind, ja sellest tulenev hinnarolli alles kogub hoogu esmatarbekaupade osas, toidukauplustes ja tegelikult üle kogu välja igal pool ning ainuüksi elektri hind on viinud pea poole elanikkonnast sotsiaaltoetuste sappa seisma, siis ei saa olla päris kindel ka selles, kas 5000 toetust vajavat ja taotlevat loovisikut on enam relevantne prognoos ja kas selle eelnõu kohaselt eraldatud eelarveline kulurida on ikka piisav. Kui jätkuvad kõik need poliitilised piirangud meie kõigi tegutsemisele ühiskondlikus, majanduslikus ja kultuurielus, siis ma paraku näen, et ka need vabakutseliselt loomingulise tööga tegelevad inimesed, muusikud, kunstnikud, kirjanikud ja näitlejad, kes on siiani iseend ja oma peret ära toitnud ega ole pidanud toetust taotlema, siis kui kõrged energia hinnad söövad ära nende endi tulud, aga ka nende esinemiskohtade, näitusekohtade, galeriide ja klubide tulud, mis lihtsalt panevad oma uksed kinni, ei jäägi paljudel vabakutselistel loovisikutel üsna varsti muud üle kui üritada kvalifitseeruda neile toetustele, mida Kultuuriministeerium selle seaduseelnõu raames on välja pakkunud. Ma kordan siinkohal veel kord üle, et see on üks väga hea ja väga oodatud eelnõu. Eesti Konservatiivne Rahvaerakond seda kindlasti ka toetab läbi kogu menetlusprotsessi. Kuid selle kõrval ma kutsun üles nii valitsust, häid kolleege Riigikogust kui ka kogu avalikkust toetama mõtet, et me peaksime loobuma võimalikult kiiresti kõigist koroonapiirangutest. [[Juhataja helistab kella.]] Ma palun lisaaega.
Kolm minutit lisaaega, palun!
Et me peaksime loobuma võimalikult kiiresti kõigist koroonapiirangutest ja peaksime loobuma eelkõige siseriiklikult koroonapassi süsteemist, mis ei anna enam mingit efekti, küll aga on löönud sügavaid haavu meie ühtsustundesse, mis hävitab meie ettevõtlust, loomemajandust, kultuuri ja juba ka meie inimeste vaimset tervist. Need toetusmeetmed sellisel kujul on nagunii ju ainult selleks aastaks. Aga anname toetuste kõrval loovinimestele tagasi ka nende päriselu, pulbitseva kultuurielu näitused, lavastused ja, mis kõige peamine, publiku. Aitäh!
Aitäh, rohkem kõnesoove ei ole, sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku eelnõu 517 esimene lugemine lõpetada ja esimene lugemine on lõpetatud. Määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks k.a 4. veebruari kell 17. 00. Sellega on üheksas päevakorrapunkt ka läbi.
Läheme aga ilusti edasi 10. juurde, selleks on Vabariigi Valitsuse algatatud väärtpaberituru seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 505 esimene lugemine. Ettekandjaks palun siia rahandusminister Keit Pentus-Rosimannuse.
Aitäh, lugupeetud juhataja! Head Riigikogu liikmed, aitäh selle võimaluse eest hilisel õhtutunnil teile kahte olulist eelnõu täna tutvustada. Esimene neist, väärtpaberituru seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu. Selle teile esitatud eelnõuga muudetakse, nagu nimigi ütleb, eelkõige väärtpaberituru seadust, aga lisaks ka teisi finantssektori õigusakte. Kõik muudatused on seotud Euroopa Liidu õigusaktide ülevõtmise ja rakendamisega. Esiteks muudetakse eelnõuga investeerimisühingute juhtimis- ja kapitalinõudeid. Praegu kohaldatakse investeerimisühingutele üldjuhul pankadega sarnaseid juhtimis- ja kapitalinõudeid. Need ei ole aga investeerimisühingute suhtes piisavalt paindlikud ja riski arvestavad. Nii et nüüd on ettepanek muuta nõudeid nii, et need investeerimisühingute suhtes oleksid proportsionaalsemad. Täpsemalt jagatakse eelnõu kohaselt investeerimisühingud varade suuruse alusel kolme eri kategooriasse: suured, keskmised ja väikesed. Ja olenevalt sellest, millisesse kategooriasse konkreetne investeerimisühing langeb, kohaldatakse talle vastavaid nõudeid. Kõige väiksemate investeerimisühingute jaoks alaneb regulatiivne koormus üsna märkimisväärselt. Ja tuleb öelda, et Eestis asutatud investeerimisühingud kuuluvad enamasti keskmisesse kategooriasse, mõni neist tõenäoliselt ka väikeste investeerimisühingute kategooriasse. Muu hulgas muudetakse ka investeerimisühingute algkapitalinõudeid. Näiteks väheneb algkapitalinõue selliste investeerimisühingute puhul, kes vahendavad väärtpaberite pakkumisi või haldavad privaatklientide varasid. Nende kapitalinõue väheneb 125 000 euro pealt 75 000 euroni. Ja lisaks, kui investeerimisühing korraldab ise alternatiivbörsi, siis langeb kapitalinõue oluliselt, 730 000 eurolt 150 000 euro peale. Samas, kui investeerimisühing tegutseb maaklerina või nõustab investoreid, siis vastav kapitalinõue mõnevõrra suureneb, 50 000 pealt 75 000 euro peale. Lisaks muudetakse investeerimisühingute juhatuse liikmete ja muude juhtivtöötajate palkade maksmise ja eelkõige siis tulemustasude maksmise tingimusi. Eelnõu kohaselt tuleb tulemustasude maksmisel võtta arvesse rohkem neid riske, mis on konkreetse juhiga investeerimisühingus seotud, ja milline on tema töö tulemus pikema aja jooksul, ehk siis lihtsustatult: kahjumlik investeerimisühing tulemustasu maksta ei saa. Lisaks nähakse selle eelnõuga ka Finantsinspektsioonile ette täiendavad õigused nõuda investeerimisühingutelt täiendavat kapitali ja likviidsete vahendite hoidmist. Seda olukorras, kui järelevalve käigus on selgunud, et vastava investeerimisühingu puhul riskid on tavapärasest kõrgemad. Teine osa muudatusi on seotud investeerimisteenuse osutamise lihtsustamisega. Need muudatused on algselt ajendatud koroonakriisi tekitatud olukorrast. Laiemalt on eesmärgiks vähendada regulatiivset koormust pankadele ja teistele investeerimisteenuse osutajatele, nii et neil tekiks võimalus ressursse ümber jaotada ja jätkuvalt tagada reaalmajanduse rahastamine. Antud muudatusega vähendatakse nõudeid eelkõige sellistel juhtudel, kui teenuseid osutatakse professionaalsetele investoritele. Ehk vähendatakse info andmise kohustust ja seda eeldusel, et professionaalsed investorid on ise võimelised investeeringute kohta infot paremini analüüsima ja kätte saama. Samas, jaeinvestoritele investeerimisteenuste osutamisel jäävad nõuded endiselt sisuliselt sama rangeks, kui nad seda on olnud. Kolmas muudatus on seotud sellega, et suurendatakse hoiuste hüvitamise täiendavat piirmäära riikliku tagatisskeemi, Tagatisfondi poolt. Kui praegu on üldine hüvitamise määr iga hoiustaja kohta ühes pangas kuni 100 000 eurot ja lisaks peab Tagatisfond tagama täiendavalt 70 000 euro ulatuses rahalisi vahendeid, kui isik on hiljaaegu müünud eluasemega seotud kinnisvara ja see raha on hiljuti värskelt tema kontole laekunud, ehk siis maksimaalne hoiuste hüvitamise määr on praegu 170 000 eurot. Nüüd suurendatakse eelnõuga selle täiendava hüvitise piirmäära 70 000 eurolt 100 000 eurole ning nähakse ette, et see katab lisaks kinnisvaramüükidele ka muude sotsiaalsete sündmuste tõttu laekunud vahendeid. Näiteks kui kontole laekub summasid seoses koondamisega või siis ka kindlustushüvitise tõttu. Ehk siis edaspidi on kogu hüvitamise maksimaalne määr 200 000 eurot, praegu siis, nagu öeldud, 170 000, edaspidi 200 000, 100 000 + 100 000 eurot. Hea Riigikogu, palun teil seda eelnõu toetada. Aitäh!