Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Prema službenoj evidenciji sednici prisustvuje 101 narodni poslanik. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Sprečeni su da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Stevan Lilić, Radoslav Veselinović, Borivoje Drakulović, Slobodan Pavlović, Kasa Jožef, Miloš Radivojčević, Milan Radulović, Nataša Milojević, Živica Predojev, Juhas Atila, Biači Anton, Išpanovič Ištvan, Goran Ćirić, Jelena Milenković-Orlić i Boško Ničić; (pre podne) Pal Šandor, Petar Mišić i Predrag Stojanović. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O JAVNOM INFORMISANjU (pojedinosti) Podsećam vas da je Narodna skupština juče donela odluku da rasprava u pojedinostima traje najviše tri minuta. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušan Cvetković i Đura Lazić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosioci amandmana žele reč? Ima reč Dušan Cvetković.
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege poslanici, u ime poslaničke grupe SPS podneo sam amandman da se u članu 3. ovog zakona u prvom stavu reči "sa pažnjom primerenom okolnostima" brišu. Brisanje predlažemo zbog toga jer je ovaj izraz neodređen i neprecizan. On unosi konfuziju i može, kada vlastima zatreba, biti predmet zloupotrebe, ali i ograničavajući faktor u slobodi izražavanja, odnosno informisanja o određenom događaju, pojavi ili ličnosti. Ove reči smo predložili za brisanje, jer ako ostanu u tekstu zakona, uvek će davati mogućnost aktuelnoj vlasti da relativizuje proveru, istinitost i potpunost informacije pre objavljivanja. Uz ovu ogradu u zakonu vlast će uvek moći da svaku objavljenu notornu laž o opoziciji ne podvede pod ovu ogradu, a kada je u pitanju neka istina koja se odnosi na aktuelnu vlast a ne odgovara joj, preduzme ozbiljne mere protiv novinara koji su to saopštili. Sasvim je sigurno da se sve u određenom trenutku može podvesti pod član 3, kako vlastima odgovara. Činjenica da se gospodin potpredsednik Vlade u svom drugom jučerašnjem obraćanju nama poslanicima dva puta čak vratio na član 3, pokušavajući da nas ubedi da reči koje predlažemo za brisanje iz ovog člana upravo štite novinare, a da mi to ne razumemo, upravo nas još više uverava u naš ispravan stav. Moram vam reći, cenjene kolege poslanici, da je više od pet mojih kolega iz poslaničke grupe SPS potpuno autonomno imalo isto shvatanje i razumevanje ovog člana, što me u potpunosti drži u uverenju da sam sasvim u pravu sa svojim zahtevom za izmenu ovog člana. Zato bih onako žustro zalaganje potpredsednika da se u članu 3. ništa ne menja samo prokomentarisao onom narodnom: koje si ima čavku na rame, on si vika - iš. Zato vas, kolege poslanici, molim da prihvatite ovaj amandman, a kada počne njegova primena, onda ćemo se uveriti u to. Da završim, na mom leskovačkom, što će vas, nadam se, ponukati da još jednom razmislite o ovom amandmanu, kaže se: jezik koske nema, al koske krši. Zato je svaka reč koja se nalazi u ovom zakonu veoma važna. Sasvim na kraju, želim da zamolim predsednika Skupštine da u vreme kada usvajamo zakon o informisanju bar na neki način vrati u normalu informisanje poslanika u vezi sa dnevnim redom i da o sednicama i dnevnom redu budemo na vreme obavešteni. Ako ništa drugo, bar telegramom, jer je ovo stvarno sramota da i posle ovog zakona budemo obaveštavani, kao što je bilo za ovaj zakon, u 12,15 u ponedeljak.
Za reč se javio narodni poslanik Žarko Obradović.
Kolega Dušan Cvetković je podneo ovaj amandman sa zahtevom da se brišu reči "sa pažnjom primerenom okolnostima" u članu 3. stav 1. Mislim da je ovo jedna od formulacija koja daje mogućnost za različito tumačenje, za arbitrarnost. To je upravo jedan od primera kako se zakon može voluntaristički tumačiti. Zar nije samo po sebi dovoljno i logično da su novinari i odgovorni urednici dužni pre objavljivanja informacije, koja sadrži podatke o određenom događaju, pojavi ili ličnosti, da provere njeno poreklo, istinitost i potpunost? Pa, ako poseduju, a trebalo bi kao profesionalci da se drže svih elemenata kodeksa profesionalnog ponašanja, ako poseduju, a trebalo bi nešto što ih čini moralnim ličnostima, onda je logično da pre objavljivanja informacije o određenom događaju, ličnosti provere poreklo. Mislimo da ova formulacija "sa pažnjom primerenom okolnostima" apsolutno daje uredniku mogućnost, kao i novinaru, za voluntarističko tumačenje. Ne znam zašto uopšte ovde stoji ova odredba. Kolega Cvetković je predložio da se ona briše, jer smatramo da je višak. Nema potrebe da stoji ovako kakva je, jer ona kao i neke druge odredbe zakona jesu osnov za različito tumačenje. Ako se pojavi nešto, nema odgovora, tužba, sud i urednik uvek može da kaže: jeste, to sam sa pažnjom primerenom okolnostima razmatrao i smatrao sam da nema osnove. Logično je da ovakva odredba ne postoji. Mislim da bi ovaj član, a i zakon, bili mnogo čistiji bez ovakve formulacije, kako ovde stoji.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, nažalost, ni danas nema predstavnike Vlade, kome se obraćamo u podnošenju amandmana i koji ima mogućnost da odmah ovde u Skupštini i prihvati neki od amandmana narodnih poslanika. Ali, izašla sam da prokomentarišem ovaj amandman, jer je on unekoliko podnet u istom cilju kao i amandman gospođe Verice Marković na član 3. I jedan i drugi predlagač su shvatili da to sa pažnjom primerenom okolnostima u osnovnim načelima javnog informisanja ne znači apsolutno ništa. I jedan i drugi amandman traže da se precizira ta odredba i da se u zakon unese da su novinar i odgovorni urednik dužni da potpuno i pouzdano utvrde poreklo i provere istinitost informacije. Ako se u nekom mediju lokalnog značaja pojavi neka informacija, pa onda to prenese neko glasilo koje ima mnogo veći broj čitalaca, onda to ne amnestira ni novinara, ni glavnog urednika od odgovornosti. Morao bi da bude u obavezi, i to mnogo većoj prema broju čitalaca i zbog zainteresovanosti javnosti, da dobije istinitu i potpunu informaciju, da proveri tu činjenicu. U stavu 2. je neophodno da se unese i to da snosi potpunu odgovornost za prenetu informaciju. Nije dovoljno da, recimo, gospodin Čović izađe na televiziju i kaže da su surčinski i zemunksi klan na teritoriji opštine Zemun, da su svojevremeno srpski radikali bili na vlasti u opštini Zemun, da mu dozvoli da iznosi kojekakve neistine o tome da je neko dao zemljište Dušanu Spasojeviću, da je dao građevinsku dozvolu za izgradnju onog objekta i, naravno, ta televizija, taj glavni urednik, taj novinar nije odgovoran za tu informaciju koju je Čović izneo na televiziji. Celokupan ambijent stvaramo za javno informisanje, za objektivno javno informisanje, mi političari. Ne stvaraju ga sredstva javnog informisanja. Da smo imali mogućnost da u jednoj takvoj emisiji sučelimo gospodina Čovića i, recimo, gospodina Nikolića, pa da se ukrste argumenti, da se ukrste činjenice, onda bi javnost dobila objektivnu informaciju. Ovako smo sinoć mogli da gledamo Batića, koji priča sve i svašta, Čovića, koji priča nebuloze, koji iznose raznorazne neistine na račun svojih političkih protivnika. U sredstvima informisanja se potvrdilo ono što sam juče rekla u načelnoj raspravi, naročito u štampanim medijima i u državnoj televiziji niste mogli da pročitate, niti da čujete bilo šta što su srpski radikali izneli za ovom govornicom po pitanju zakona o javnom informisanju.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Odbor za kulturu i informisanje, i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, jedno od načela javnog informisanja je informisanje, kako predlagač kaže, o stvarima od interesa za javnost. Po nama, ne samo zbog čistote pravne regulative, potrebno je da se taj nadnaslov, naslov iznad člana 4. promeni u: "Informisanje od interesa za javnost". Stvari su pokretne ili nepokretne, a mišljenje i ideja je nešto sasvim drugo. Bilo bi celishodno da se to izmeni. Čitav član 4, koji govori o tome da se u javnim glasilima slobodno objavljuje ideje, informacije i mišljenja o pojavama, događajima i ličnostima o kojima javnost ima opravdani interes da zna, osim kada je drugačije određeno zakonom, trebalo bi da glasi: "U javnim glasilima slobodno se objavljuju informacije i mišljenja o pojavama, događajima i ličnostima za koje postoji interes javnosti da se informiše, pod uslovima i na način utvrđen ovim zakonom." Obrazloženje je sasvim jednostavno i tiče se onoga što smo iznosili kod amandmana na član 2, da nije jasno ko je taj koji određuje opravdanost interesa da se neka informacija objavi, da se za nju zna, jer je javnost jedina merodavna da sama proceni šta je za nju interesantno i šta nije. Onaj ko neće da čita o dnevno-političkim događajima, neće da kupuje tu štampu. Kupovaće neku štampu koja se tiče uređenja doma, kako se gaji cveće i tome slično. Ako hoće da se interesuje šta se dešava u političkom životu, očekivaće da to vidi na državnoj televiziji ili da pročita u dnevnim novinama, državnim medijima. Ne govorim o onima koji su u privatnom vlasništvu. Moramo da budemo objektivni, da kažemo da nema nezavisnih medija. Svaki medij je zavisan od odnoga ko ga finansira. Ali, kada su državni mediji u pitanju, finansira ih država i oni su u obavezi da budu objektivni, da daju potpunu informaciju i da prenesu sve ono što se u političkom životu dešava. Naročito potenciram to da izveštavanje iz Narodne skupštine nije ni potpuno, ni objektivno, a to je nešto što ne bi smelo da se dogodi. I ne govorim o tome da postoji, možda, neki pritisak. Postoji autocenzura koja je mnogo gora od cenzure, a protiv nje ne znamo kako da se borimo, sem stvaranjem političkog ambijenta od strane nas političara, da novinari mogu da izveštavaju onako kako se stvari zaista i odvijaju. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević. Podnosioci amandmana na sednici Odbora za kulturu i informisanje povukli su ovaj amandman. Narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević podneli su zajedno amandman kojim predlažu da se posle člana 4. doda novi član 4a. Takođe i ovaj amandman podnosioci amandmana su na sednici Odbora za kulturu i informisanje povukli. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Odbor za kulturu i informisanje nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor je odbio amandman. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Amandman koji smo podneli na član 5. Predloga zakona glasi: "Član 5. se briše." Radi se o obavezi stvaranja uslova radi ostvarivanja prava nacionalnih manjina i etničkih zajednica u informisanju, kao i radi zaštite interesa invalida i hendikepiranih lica. Mi smatramo da su članom 1. ovog zakona, čl. 2. i4. i Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima te obaveze države određene i da je svakome bar deklarativno i u zakonu garantovano pravo slobodnog javnog informisanja, tako da nije potrebno posebnim članom zakona ta prava koja su ranije bila stečena posebno definisati i posebno unositi u zakon. Svako ima pravo da osnuje javno glasilo, svako može u tom javnom glasilu da objavi ono što želi, da plasira svoje ideje i stavove, pa je i u ovom slučaju nepotrebno da se posebno propisuju neka prava koja već postoje. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodna poslanika Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, da se ne shvati da smo mi srpski radikali protiv ostvarivanja prava posebnih kategorija lica, moram da obrazložim ovaj amandman u smislu da njegovo mesto nije u ovom zakonu, jer je sve to već regulisano i garantovano Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima. Tako se u članu 30. povodom slobode medija kažeda svako može bez odobrenja da osniva novine i druga sredstva javnog obaveštavanja; televizijske i radio stanice se osnivaju u skladu sa zakonom država članica i tako dalje. Znači, bez obzira na etničku, nacionalnu, versku pripadnost, svakome je to pravo dozvoljeno i svako može na svom jeziku da osniva glasilo, bilo štampano, bilo radio ili televiziju. Takođe, član 52. utvrđuje pravo očuvanja posebnosti, da pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo na potpuno i nepristrasno informisanje na svom jeziku, uključujući pravo na izražavanje, primanje, slanje, razmenu informacija i ideja i da osnivaju sopstvena sredstva javnog informisanja. Zašto bismo jednu odredbu koja se nalazi u Povelji prenosili u zakon? Nema apsolutno nikakve potrebe, niko im to ne spori, pod jednakim uslovima kao i svako drugo lice u ovoj zemlji, pod uslovima određenim ovim zakonom ili Zakonom o radiodifuziji, to se pravo garantuje i imam utisak da je više deklarativnog karaktera, kao da sada pokazujemo neko dodatno garantovanje ljudskih ili manjinskih prava, a ovom poveljom smo im sve to priznali i iz tog razloga smo tražili brisanje ovog člana. Što se tiče drugo stava, zaista bih volela da mi predstavnik Vlade, koji je u međuvremenu stigao, objasni kako će se to u praksi izvesti.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Izvinjavam, se reč ima potpredsednik Vlade, gospodin Žarko Korać.
Ovaj čan nije samo deklarativnog karaktera, mada se može smatrati da su odredbe koje se zovu - načela javnog informisanja u tom smislu i deklarativnog karaktera, to ne sporim, ali ovaj član je veoma važan, pošto on naglašava obaveze države u oblasti javnog informisanja, kako bih rekao, u dvostrukom smislu. Želeo bih da kažem, kao predsednik Saveta za pitanja invalida Vlade Republike Srbije, da su invalidske organizacije insistirale - ovde govorim o Savezu invalidskih organizacija Srbije i o njihovim predstavnicima - da se izrazito napomene da, radi zaštite interesa invalida, hendikepiranih i druga lica sa posebnim potrebama Republika obezbeđuje deo sredstava. Na pitanje kako se to ostvaruje, rekao bnih - na više načina. Kao što znate u Zakonu o radiodifuziji predviđeno je da javni servis, u koji treba da se transformiše RTS i RT Novi Sad, obezbedi mogućnost da prate progtram gluva, nagluva i druga lica koja imaju neke druge probleme sa praćenjem programa;znači, postoje načini i oni za sada traže tehničke uslove. Što se tiče drugih lica, kao što su slepa lica, ovde država finansira njihovu specijaliziranu izdavačku delatnost na Brajevom pismu; to su uglavnom knjige, priručnici i stručna literatura, to je izdavaštvo. Što se tiče javnog informisanja i to može da se proširi, pa da se na tom pismu izdaju i dnevne novine, pitanje je samo da li je država spremna finansijski u tome da učestvuje. Drugim rečima, hendikepiranim licima, ovim licima, država je dužna da obezbeđuje u informisanju posebna sredstva za njihove specijalizovane i druge delatnosti. Znači, ne vidim nikakav problem da se ovo ovde zadrži, rekao sam već, što se tiče RTS-a i javnog servisa, i pokrajinskog i republičkog, to je u Zakonu o radiodifuziji, a ovde se samo to afirmiše kao princip.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Andrić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od dosadašnjih mintingaških predlagača, ovaj predlagač gotovo je smirio narodne poslanike, tako da možemo osmišljeno da obrazlažemo naše amandmane, jer je predlagač gotovo ženstveno obrazlagao ovaj zakon i zbog toga možemo da predložimo takvom predlagaču ono što po nama poslanicima SRS nedostaje u ovom zakonu. Naime, podneo sam u ime SRS amandman na član 6. koji je više terminološko usklađivanje. U tom članu se kaže da strana fizička i pravna lica imaju u oblasti javnog informisanja ista prava i obaveze kao i domaća. Poslanička grupa SRS, što piše u mom amandmanu, smatra da je primerenija reč - dužnosti, a evo zbog čega. Zbog toga što je ta rečdužnosti prisutnija što se tiče istinitosti i objektivnosti informisanja, pridržavanja međunarodnih ugovora i zakona i dužnosti da se novinar drži novinarske etike. Dakle, njega nema šta da obavezuje, nego je on dužan da u skladu sa propisima i zakonom obavlja poslove informisanja. Takođe, smatramo da bi u istom članu trebalo da se briše reč "je"; da bi bilo kompletnije, moram da kažem da se govori o domaćim licima, a posle zapete se kaže - osim ako je drugačije predviđeno zakonom ili potvrđenim međunarodnim ugovorom. Mi smatramo da treba da stoji - ako nije drugačije predviđeno u zakonu, što je sasvim logičnije... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) ... i nije potvrđeno međunarodnim ugovorom. Imajući u vidu da se radi ovde (izvinjavam se, samo da završim misao) o terminološkom usklađivanju, predlažem ministru da ovoliko, koliko je bio ženstven kada je izlagao, da toliko bude i razuman kada se tiče izmene ovog amandmana.
Za reč se javio potpredsednik Vlade, gospodin Žarko Korać.
Moram da kažem da sam se u ovoj skupštini do sada odnosio s poštovanjem prema svim poslanicima. Molio bih narodnog poslanika da se on s poštovanjem odnosi prema ovoj skupštini. Što se tiče moje uže struke, koju takođe mogu da upotrebim, mogao bih zaista da iskomentarišem mnogo štošta ovde, a do sada to nisam radio. Prema tome, vi poštujte ovaj dom i mene koji se s poštovanjem odnosim prema svima. Mislim da sam bio jasan.
Narodnom poslaniku Stevanu Kesejiću, zbog uvrede koju je naneo potpredsedniku Vlade, izričem opomenu na osnovu člana 101. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Lepo je što predsednik Narodne skupštine izriče opomene pod pritiskom potpredsednika Vlade, tako i mediji izveštavaju pod pritiskom članova Vlade. Dobro, to neću da komentarišem. Jedna opomena manje-više, navikli smo na to. Gospodine potpredsedniče Vlade, na član 6. smo podneli amandman koji može da izgleda samo kao terminološko usklađivanje. Međutim, ono je suštinske prirode, jer se reč "obaveza" koristi u obligacionim odnosima, a reč "dužnost" primerena je oblastima javnog života. Obzirom da se informisanje odnosi na važnu oblast javnog života, uneto je to u ovaj amandman i mislim da ništa ne škodi da se prihvati ovako kako smo to predložili. Zahtevali smo da iza ovog zareza, obratite pažnju, gde piše - osim ako je drugačije predviđeno zakonom, stoji - osim ako nije drugačije predviđeno zakonom, jer ovaj zakon nije dalje nigde išta drugačije predvideo. Smatramo da zaista ovo treba da bude pod uslovima reciprociteta i to smo tražili da se doda na kraju teksta. Vi znate da ima država, takva je kontrola, da ne može da se ni satelitski program uvede, kao što je recimo Holandija. Mislim da je i u Belgiji takva situacija. Ne možemo mi sada svim državama a priori da dozvolimo ovde da pod istim uslovima, kao što to imaju domaća lica u oblasti javnog informisanja, mogu osnivati medije. Samo pod uslovom reciprociteta, ako i mi možemo tamo. Znači, na osnovu nekih bilateralnih ili multilateralnih ugovora. Reciprocitet je ono što nas određuje u međunarodnim odnosima. To ništa ne smeta, a znači mnogo. Na izvestan način daje značaj samoj državi koja drži do sebe. Na taj način zahteva ista prava i za svoje građane koji žive u tim drugim državama.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đura Lazić, Dušan Cvetković i Živodarka Dacin. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedništvo, gospodine potpredsedniče, koleginice i kolege narodni poslanici, u ime SPS-a podneli smo amandman na član 6. predloženog zakona. Našim amandmanom mislimo da suštinski doteramo ovaj član. Suština je u tome da se zaštite državni i nacionalni interesi u ovoj vrlo važnoj obalsti društvenog života. Mislimo da je u redu da u članu 6. stoji kako je napisano - strana fizička i pravna lica imaju u oblasti javnog informisanja ista prava i obaveze kao i domaća lica - tu da se stavi tačka. Ostali deo člana - osim ako je drugačije predviđeno zakonom ili potvrđenim međunarodnim ugovorom - da se briše. To je suština našeg amandmana. Zašto ovo predlažemo? Prvo, ne vidi se iz ovog dela teksta kojim zakonom je to predviđeno, ako drugačije nije regulisano drugim zakonom, i kojim zakonom i potvrđenim međunarodnim ugovorom.Potvrđivanje i sklapanje međunarodnih ugovora i tome slično, to je druga stvar; ugovori se sklapaju, preciziraju se okolnosti, ali to uopšte ne treba da stoji u ovom članu zakona. Prihvatanjem ovog našeg amandmana eliminiše se mogućnost davanja prioriteta i prednosti strancima u preuzimanju domaćih medija. Prvim delom teksta zadržava se ravnopravnost i stranaca i naših domaćih osnivača. Dakle, jednaki su na planu osnivanja javnih glasila. Zadržavanjem ostalog dela teksta, koji predlažemo da se briše, daje se prioritet strancima u ovoj vrlo važnoj oblasti. Smatramo da to ne treba da stoji. Verujem da će potpredsednik uvažiti ove razloge, jer ako smo po Zakonu o privatizaciji omogućili da 70% kapitala državnih i društvenih preduzeća kupuju stranci ili domaći kupci, a da se 30% ostavlja radnicima, zašto u ovoj osetljivoj materiji davati prednost strancima. Negde treba da udarimo crtu na planu utvrđivanja ravnopravnosti ljudi iz naše države u odnosu na strance, bar u ovoj oblasti, gospodine potpredsedniče. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatrada je amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, razlog za podnošenje ovog amandmana najviše je sadržan u stavu 1. člana 7. ovog zakona koji počinje rečima - radi zaštite. Podneo sam amandman da se član 7. menja i glasi: "Zabranjena je svaka vrsta monopola u oblasti osnivanja, rasturanja, emitovanja i objavljivanja informacija i mišljenja u javnim glasilima." U pravnoj normi nije potrebno navoditi razloge zbog čega se nešto zabranjuje. To može, gospodine potpredsedniče Vlade, da piše u razlozima za donošenje ovog zakona, ali nikako ne može da stoji u članu zakona i mišljenja sam da je ovaj član zakona napisao neko ko je potpuni pravni diletant. Kada je u pitanju monopol i njegove posledice, on ne može da se odnosi samo na onoga ko objavljuje infromacije, da li su to pisana ili elektronska glasila, već na onoga koji služi kao izvor te informacije. Najgrublje kršenje slobode štampe i monopol nad informacijama sada u ovom vanrednom stanju primenjuje Vlada Republike Srbije. Konkretno, ministar policije i predsednik Vlade i potpredsednik Nebojša Čović,pa i vi gospodine potpredsedniče, najviše stvarate monopol nad informacijama. Kako to reče gospodin Dušan Mihajlović, zamolio je političare da ne objavljuju svoja mišljenja u sredstvima javnog informisanja, zato što ometaju istragu. Najviše ste istragu ometali baš vi, članovi Vlade, koji ste na svaki način u javnim glasilima pokušavali SRS da ocrnite da je sarađivala sa organizovanim kriminalom. To su vaše želje, vaša mišljenja i maltretirali ste policiju da na bilo koji način nađe bilo kakvu vezu između SRS i organizovanog kriminala. Pri tome, niste nam dali ni jedan jedini deo medijskog prostora...
Upozoravam vas da se držite teme dnevnog reda.
Pročitajte zakon, reč je o monopolu nad informacijama.
Pročitaću vam vaš amandman, da li hoćete, da li treba. Izvolite, pričajte o amandmanu.
U sredstvima javnog informisanja nam niste dali ni jedan jedini deo prostora da odgovorimo na vaše optužbe. To je monopol nad informacijama, gospodine potpredsedniče Vlade.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo što ste stavili u prvi stav člana 7. treba da stoji u obrazloženju zakona. Pravna norma ne trpi obrazloženje, zašto se nešto nalaže, zabranjuje. Norma mora da bude decidna, konkretna i jasna. Znači, opet je u najboljem interesu dat amandman, a imamo situaciju, bar što se monopola tiče, da je u protekle dve godine, naročito u poslednjih mesec dana, Vlada zavela apsolutni monopol u oblasti javnog informisanja. Obično u drugom dnevniku, negde u desetom minutu, možete da vidite - održan je brifing u Vladi za novinare, i kaže se, izvori izVlade tvrde da je Dušan Spasojević finansirao SRS. Moram da vas podsetim samo na jednu istorijsku činjenicu, da je i Hitler, kad je bio najjači, gubio sudske procese, pa će jednoga dana svi oni koji to govore, gospodin Živković, i gospodin Čović, i gospodin Orlić, sigurno odgovarati za ono što govore; a bilo bi dobro, evo pozivam ih sa ovoga mesta, neka pokažu jednu kasetu koju su pronašli u Šilerovoj, da vidimo ko je tamo bio, šta je radio, i neka podnesu dokaze da smo mi finansirani od strane kriminalnog klana.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sreten Mitrović i Đura Lazić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor je odbio ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedništvo, gospodine potpredsedniče, koleginice i kolege narodni poslanici, smatramo u SPS-u da je ovaj član, koji reguliše pitanje monopola u oblasti informisanja, nedorečen. Zato smo predložili našim amandmanom da se u članu 7. doda novi stav koji bi glasio: "Jedno pravno lice koje je osnivač javnog glasila može da učestvuje u vlasništvu, u skladu sa evropskim standardima i načelima". Smatramo da je jedna ovakva odredba neminovna, jer nije u ova tri stava određena granica dokle može taj procenat da postoji da bi se izbegao monopol. Da bi se zaštitio pluralizam ideja i mišljenja i sprečio monopol u oblasti javnog informisanja, moraju da postoje ograničenja do kog procenta osnivač može da učestvuje u vlasništvu novina, radija, televizije i drugih javnih glasila. Takođe, trebalo bi da postoje poreske olakšice ili državne subvencije za manjinske, alternativne, odnosno nekomercijalne medije. Ukoliko ne postoje ograničenja procenta vlasništva na tržištu, odnosno diverzifikovanog kapitala, onda postoji objektivna opasnost od monopola pojedinih vlasnika. Zato smatramo da bi neminovno bilo, a da bi ovaj član bio u potpunosti zaokružen, da se prihvati naš amandman koji precizira ovo pitanje. Mi nismo hteli da se mešamo ili da predlažemo određeni procenat koji bi sprečavao monopol, ali smo sugerisali da se to uredi u skladu sa evropskim standardima i načelima i da se iskustvo tih zemalja, koje imaju veće iskustvo na tom planu, preuzme i da zaokružimo ovaj član, koji bi bio kompletan i potpun.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč potpredsednik Vlade, gospodin Žarko Korać.
Smatram opravdanom vašu intervenciju, ali mi smo u Zakonu o radiodifuziji ugradili već ovo o čemu vi govorite, jer je tamo monopol izrazito opasan, pa možete doći u situaciju da je jedan čovek vlasnik svih medija, televizija. Mi u Srbiji imamo neke realne opasnosti da bi to moglo, recimo, nekoga dana u nekom razvoju da bude, zato što u nekim evropskim zemljama imamo primere gde su vrlo ozbiljni sudski procesi i politički pokreti zbog toga. Što se tiče medija, mnogo je komplikovanije. Na primer imate izdavačku kuću "Politika", ne mogu ograničiti broj dnevnih listova, izdanja, koja npr. oni mogu da imaju. Znači, ovde se samo može reći da se monopol kao takav suzbija, pa se onda u datim, konkretnim okolnostima, može vaše pitanje postaviti u jednoj sudskoj ili čak javnoj raspravi - da li je neko ostvario monopol time što npr. ima četiri ili pet dnevnih listova. Ali, to se ne može u Evropi, u praksi se ne može, jer imamo situacije da se dnevni listovi, nedeljnici, revijalna izdanja često koncentrišu, menjaju vlasništvo, ljudi pokreću nove dnevne listove itd. Znači, ova opšta odredba dozvoljava da se vaše pitanje otvori kao tema (vaše pitanje je opravdano) i onda može sud da zaključi da je neko ostvario monopol u nekom trenutku, ali ne može ograničavati; dok je kod elektronskih medija to vrlo precizno definisano, to se zove suzbijanje monopola. Odmah da vam kažem, tamo ne može jedno pravno lice biti vlasnik dve nacionalne frekvencije. Ne znam da li ste videli Zakon o radiodifuziji? Tamo smo jako o tome vodili računa. Mislim da ovde opštom odredbom o tome vodimo računa.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 8. Član 8. glasi: "Nijedna odredba ovog zakona ne može se tumačiti i primeniti na način koji bi doveo do ukidanja nekog prava koje ovaj zakon garantuje ili do njegovog ograničavanja u većoj meri od one koja je propisana". Amandman podrazumeva da se reč "ukidanje", koju sam naglasio, zameni rečima "zabrane korišćenja", a na kraju teksta tačka se zamenjuje zapetom i dodaju reči "ovim zakonom". Ovim amandmanom precizira se da tumačenje odredbe ovog zakona ne može da prouzrokuje zabranu korišćenja prava u javnom informisanju, jer je ono zagarantovano. Pravo u javnom informisanju je garantovano Ustavom i Poveljom o zaštiti građanskih i ljudskih prava. Ne možemo se igrati ljudskim i građanskim pravima, kada nama to odgovara onda ćemo to da koristimo, a kada nam ne odgovara onda nećemo. To se verovatno nejviše odnosi na sporni član 3, u kome se daje mogućnost uredniku ili novinaru da sa pažnjom primerenom okolnostima, što je suštinski problem uvek u tom tekstu (ovo "primerenom okolnostima") odrediti da li će neka informacija doći u javnost ili ne. Zbog toga mislim da je ovo daleko preciznije, ako se umesto "ukidanja prava" stave reči "zabrane korišćenja tih prava".
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, u dosadašnjoj raspravi već se pokazalo da se pojedine odredbe ovog zakona tumače tako da dovode do ukidanja nekog prava. Jer, ovde se postavlja pitanje - koliko su krivi novinari koji izveštavaju iz Skupštine, koliko je ta autocenzura njihova neka lična procena šta treba ili ne treba da rade; ili je to pod pritiskom onoga ko drži monopol nad medijima, odnosno Vlade ili pojedinih članova Vlade, naročito nad državnim medijima, koji, ponovo kažem, imaju obavezu da izveštavaju o tome šta se dešava u ovom domu. Pitam vas - ima li javnost pravo da sazna šta mi, poslanici SRS, mislimo o ovom zakonu i o pojedinim odredbama ovog zakona? Izveštač RTS-a je juče izveštavao o tome šta misle poslanici DSS, šta misle poslanici SPS-a, a o tome šta misle poslanici SRS apsolutno ništa. Vid autocenzure, ponovo to potenciram, najgori je vid cenzure. On je posledica upravo tumačenja svih ovih odredbi zakona, tako da se pojedina prava ukidaju. Prema tome, mislim da nije dovoljno da samo stoji ova odredba u članu 8. kako se primenjuju i tumače određene odredbe. Svaki član zakona bi trebalo da bude jasan i da ide, kao uopšte svaki zakon, ka tom cilju da se tumači na najširi način, a ne da se određena prava sužavaju. Situacija je takva da slobodnog novinarstva, slobodnih medija i informacija koje su objektivne neće još dugo biti; sve dok predsednik Vlade na svom brifingumože da kaže - postupak protiv osumnjičenih, protiv uhapšenih, ide ka tome da su naručioci ubistva u vrhu pojedinih opozicionih stranaka i da to prođe potpuno nekažnjeno, a da gospodin Mihajlović uopšte ne reaguje na to, nego upozorava tamo neke političare, kao da sa tim istim političarima ne sedi u Vladi i ne kroji svu tu politiku i čitavo to javno mnjenje u Srbiji. Nije džabe Televizija Trstenik kažnjena sa 50.000 dinara i jošglavni urednik sa 30.000 dinara zbog toga što je Tomislav Nikolić bio na toj televiziji. To je opomena svim ostalim medijima - ne smete da pozovete predstavnike SRS u emisiju, jer ćete biti kažnjeni. Čemu to onda vodi - satanizaciji jedne političke stranke. To je politički obračun kakav ne postoji nigde i kakav ne može da postoji u jednom demokratskom društvu koje vi želite da predstavite da se izgrađuje u Srbiji.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Ovim amandmanom želimo samo da preciziramo ono što predlagač nije želeo da uradi; tri vrlo važna pojma, dominiraju u ovom članu, tako su trapavo napisana i nedefinisana da, praktično, zahtevaju da novinar bude društveno-politički radnik i da novinar uvodi svoju slobodnu procenu šta može, kad može, koliko može i naročito da pazi da se ne zameri nekome. Mi amandmanom preciziramo ko to može da bude državni funkcioner ili nosilac političke funkcije. Odmah da vam kažem, oko tog našeg predloga u ovom amandmanu može da se razgovara. Taj spisak funkcionera i političara može biti i širi i uži i to nije problem. Problem u vašem članu 9. je što ste napisali da se ne zna ko utvrđuje važnost. Problem je u tome što u stavu 2. imate neku meru ograničenja - "srazmerno". Ko je taj kantar, ko će to da izmeri? Nalazimo se na nečemu što se zove teren objavljivanja podataka o privatnom životu nosilaca državne ili političke funkcije. Znači, mi samo amandmanom preciziramo minimum, da nema te arbitrarnosti koja zahteva politički uticaj. Ceo je ovaj zakon protiv slobode informisanja; zasniva na nekim načelima iz 1968. i 1969. godine, verovatno poznat većini predlagača, a to je, otprilike, onaj koncept nemačkog socijalizma gde građanin ne zna šta je njegov interes i šta je dobro za njega, već je potrebna partija, država koja će da procenjuje šta je to javni interes, da odlučuje o tome i da to nameće u formi interesovanja javnosti; kako se ovde kaže, važno za javnost, naročito važno itd. Dakle, ovaj član treba da postoji, jer neke sklonosti, osobine, nastranosti i neki detalji iz privatnog života nosilaca ovih funkcija su verovatno bitni, ali moraju da budu u uzročno-posledičnoj vezi sa funkcijom koju to lice obavlja. Zato predlažem da ovaj amandman hitno usvojite, jer na taj način štitite sve.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, mi smo apsolutno za to da nosioci državnih i političkih funkcija ne mogu da se pozovu na zaštitu privatnosti, ali samo ako je informacija u uzročno-posledičnom odnosu sa funkcijom koju oni obavljaju. To da li neko ima švalerku ili nema, to ne utiče na njegovu funkciju, ne bi trebalo da utiče i nije od interesa za javnost. To da li je neko povezan sa kriminalom, da li neko ima kriminogenu prošlost a obavlja neku visoku državnu funkciju, da li se negde već izbrukao na sličnoj funkciji, kao recimo gospodin Đelić, to je od interesa za javnost i ona tako nešto mora da sazna. Naravno da ne može da bude niko od toga zaštićen. Obzirom da ne date da se ode na televiziju, da novinari ne smeju da pišu o državnim funkcionerima danas - vanredno stanje će, kako čujem, biti ukinuto za koji dan, jednog dana mora - ni tada ne očekujemo da ćemo moći da idemo na televizije i da govorimo ono što o svima vama znamo. Budite sigurni, ići ćemo od sela do sela, od zaseoka do zaseoka i govorićemo sve što o vama znamo i ponavljaćemo sve ono što je gospodin Šešelj govorio na svojim konferencijama za štampu; počeo je još od januara meseca da spominje Spasojevića i Legiju, iako je juče Čović rekao da ga nikada u životu nije spomenuo. Evo jedne konferencije za štampu od 19. aprila 2001. godine, gde on kaže da je "svima očigledno i da je činjenica da bez Legije i Frenkija niko ništa iz Crvenih beretki nije mogao da uradi na svoju ruku...". (Predsednik: Upozoravam vas da se držite teme dnevnog reda.) Upravo govorim o informisanju. "... ljudi koji su osumnjičeni u Crnoj Gori, pa pušteni iz zatvora za atentat u Budvi na Vuka Draškovića, sada su u Batićevoj bandi. Dušan Spasojević je sada u Batićevoj bandi."
Na osnovu člana 101. Poslovnika Narodne skupštine, izričem vam opomenu.
Možete da mi izričete opomenu, ali mene upravo ovaj zakon amnestira od kazni. Ako sada neko sredstvo javnog informisanja objavi ono što sam za skupštinskom govornicom rekla, to piše u zakonu, ne može za to da odgovara. Koliki je onda apsurd ako me vi za to opominjete ili, ne daj bože, oduzmete mi reč i ne mogu to da kažem. Onda se potpuno gubi smisao postojanja narodnog poslanika, institucije narodnog poslanika i parlamenta.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević. Podnosioci amandmana, na sednici Odbora za kulturu i informisanje, povukli su ovaj amandman. Narodni poslanici Ivan Andrić i Vera Marković podneli su, u istovetnom tekstu, amandman kojim predlažu da se posle člana 9. doda novi član 9a. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Kada bi predlagaču i našim skupštinskim odborima neko postavio pitanje zašto ovaj amandman nije usvojen, apsolutno sam siguran da ne mogu da navedu ni jedan razlog zbog čega ovo ne prihvataju. A ne prihvataju terminološku ispravku, jer je greškom navedeno u stavu 1. - sredstvo javnog informisanja, a radi se o sredstvu javnog obaveštavanja; znači, reč "informisanje" pretvara se u reč "obaveštavanje". To je ta promena, vi to ne prihvatate, iako je apsolutno terminološki ispravnije što se predlaže amandmanom. Kao i drugi deo, gde se reč "ideja" briše, jer apsolutno ništa ne znači posle informacije i mišljenja kao pojmova kojima se saopštavaju misli. I treći deo, niste prihvatili reč "rasturanje", a to je tradicionalna reč kojom se označava način, kako vi to kažete, distribucije štampanih javnih glasila. No, verovatno će kasnije da dođe do saznanja o potrebi prihvatanja ovoga, da naši zakoni liče na nešto. Da bih bio ubedljiv predlagaču da prihvati ovaj amandman, navešću slučaj jedne televizijske emisije obrazovnog programa koja je bila u "bunkeru". A bila je u "bunkeru" zato što je vrlo slikovito opisivala moć medijske manipulacije televizije. Snimljen je jedan događaj sa tri kamere, sa tri različite pozicije. Ako se pogleda prvi snimak, vidi se kako jedan automobil žestoko, brutalno gazi jednog čoveka. Ako se taj događaj posmatra putem druge kamere, onda se vidi kako je taj čovek skočio na automobil. Ako se pogleda snimak treće kamere, onda se vidi da je tog čoveka neko jurio, pa je on u bekstvu naleteo na taj automobil. Naravno, ta emisija je otišla u "bunker", nije mogla da se prikaže, jer skida masku sa RTS u to vreme. Ali, ta emisija skida masku i sa RTS danas, sa svih naših medija. Mene samo zabrinjava što je autor ove emisije zaboravio, od kada je postao političar, tu moć, mogućnost medija i potrebu da mediji budu objektivni, da potpuno i istinito obaveštavaju. Zbog toga nam taj nudi ovakav zakon protiv izveštavanja, protiv informisanja, protiv informacione slobode.
Ko dalje želi reč? (Niko.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, da nije bilo emisije "otvoreni studio" u ponedeljak uveče, na prvom kanalu RTS, naivno bih poverovao potpredsedniku Vlade Republike Srbije, gospodinu Koraću, koji je juče rekao da je ovaj predlog zakona izradila ekspertska stručna radna grupa, sastavljena od novinara i pravnika. Međutim, u toj emisiji su upravo sedeli ti isti novinari i pravnici, inače miljenici ovog režima, pa su doslovno rekli da ovo što je ušlo u skupštinsku proceduru nije verzija koju su oni izradili, da se bitno razlikuje i da je čak, kako rekoše, previše slično sa onim zakonom od pre dve godine, koji je ukinut. Tek toliko da se shvati i zna da je ovaj zakon sačinjen u nekim drugim, političkim krugovima, da je obojen politički. Što se tiče amandmana na član 12, on se odnosi na stav 4. ovog člana. Naime, članom 12, kao i prethodnim članovima 10. i 11. definiše se pojam javnog glasila. Treći i četvti stav člana 12. odnosi se na sferu elektronskih medija, gde se definiše pojam javnog glasila u sferi elektronskih medija. Smatram da je stav 4. suvišan i da je stavom 3. već jasno i precizno rečeno šta se smatra javnim glasilom u sferi elektronskih medija, tako da je stav 4. nepotreban. No, ako je već ostao, onda bi ga trebalo bar malo korigovati i izbaciti reči "javna glasila", koje se dva puta ponavljaju u tom stavu, čisto radi jezičke čistoće i tehničke korkcije. Pročitaću te stavove. Stav 3. kaže: "Svaki pojedini program radija ili televizije smatra se jednim javnim glasilom i u slučaju kada se emitovanje vrši na više od jedne radiofrekvencije." Stav 4. kaže: "Ako se na različitim radiofrekvencijama emituju različiti radio ili televizijski programi istog osnivača javnog glasila (te reči ovim amandmanom brišem), svaki program smatra se posebnim javnim glasilom." Logično je jasno da ova dva stava definišu javna glasila u sferi elektronskih medija na isti način i da je stav 4. suvišan, ali ako već ostaje, da bude jezički ispravan, treba da se ove reči "javnog glasila" izbrišu.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Ne znam kome da se obratim, gospodinu Lečiću ili gospodinu Koraću, ili obojici, ne vidim razloga zašto nećete da razmislite o amandmanima koje podnosi SRS. Kada se vratim na mesto posle obrazlaganja zakona, sa mojim kolegama vidim da kod vas nailazimo na odobravanje povodom pojedinih amandmana. Ovo je jedan od amandmana koji neće promeniti suštinu stvari. I čl. 10, 11. i 12. tiču su pojma javnog glasila. Ako smo već rekli šta je javno glasilo, onda je u stavu 4. potpuno nepotrebno da to stoji, jer to već stoji u stavu 3. ovog člana. Prema tome, samo je stvar jasnoće pravne norme, a može da vam smeta samo predlagač. Mislim da ne bi trebalo na taj način da razmišljate i kada se radi o ovakvim amandmanima trebalo bi odmah da izađete za ovu govornicu, da shvatite suštinu stvari i da kažete da amandman prihvatate ili da kažete gde smo mi to promašili. Možda smo pogrešno shvatili neku prethodnu normu, ali nemojte samo da ćutite i da ispadne da se mi ovde bavimo zarezima, terminološkim usaglašavanjem. Mi samo hoćemo da zakon izgleda onako kako treba da izgleda jedan savremen zakon i da svaka pravna norma, i svaka reč u njoj, ima svoju težinu.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na član 13, na koji je amandman podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Ima reč narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je podnela amandman na član 13. da se stav 1. "osnivač javnog glasila može biti svako domaće ili strano pravno ili fizičko lice, u skladu sa zakonom" promeni i da glasi: "Svako fizičko i pravno lice, domaće ili strano, može da osnuje javno glasilo u skladu sa zakonom". Ovim amandmanom SRS je pokušala da se tačno definišu osnivači javnih glasila. Podsetio bih da je još od Francuske buržoaske revolucije zagarantovana sloboda štampe. Kada su u pitanju elektronski mediji, televizija i radio stanice, potrebno je da bude pravno lice i registrovano, da je definisano kao pravno lice. Što se tiče same štampe, moguće je da i fizičko lice bude vlasnik odnosno osnivač javnog glasila. Ono što je bitno samo za pisane medije jeste da je taj list registrovan kod republičkog organa državne uprave, koji je nadležan za poslove javnog informisanja. Samim tim fizičko lice ima mogućnost da se definiše kao osnivač javnog glasila. Srpska radikalna stranka zbog toga želi da se promeni prvi stav i da se definiše da i svako fizičko lice, koje želi, može preko svog medija da informiše građane Srbije. Drugi stav je potpuno suvišan: "Osnivači javnog glasila ne mogu biti, ni posredno ni neposredno, država i teriritorijalna autonomija, kaoni ustanova, preduzeće i drugo pravno lice koje je u pretežnom delu u državnoj svojini ili koje se u celini ili pretežnim delom finansira iz javnog prihoda, osim ukoliko je to predviđeno posebnim zakonom kojim se uređuje oblast radiodifuzije." Pošto imamo Zakon o radiodifuziji i tačno je definisano tim zakonom, stav 2. je potpuno je nepotreban i u ovom zakonu ne treba da se definiše taj deo. Ovaj zakon se donosi u vreme vanrednog stanja. TV prenosa nema, tako da ni potencijalni osnivači javnog glasila ne mogu da budu blagovremeno informisani. Odlukom Saveta ministara Srbije i Crne Gore određen je skoro direktor Tanjug-a. Predloženim zakonom ne predviđa se postojanje državne agencije, kao ni Zakonom Crne Gore. Samim tim, plašim se, gospodo Lečiću i Korać, da je ovaj zakon u koliziji sa saveznim zakonom. S obzirom na to da oni drže vlast na saveznom nivou i na republičkom, krajnje je vreme da se usaglase, a ne da samo preko svojih medija daju informacije koje njima odgovaraju, a daleko su od istine.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Ima reč narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika, poslanička grupa Srpska radikalna stranka.
Dame i gospodo, član 13. govori o tome da osnivač javnog glasila može biti svako domaće ili strano pravno lice. Dakle, više fizičko lice ne može da bude osnivač javnog glasila. To je protivustavno, jer član 46. stav 3. Ustava kaže da je izdavanje novina i javno obaveštavanje drugim sredstvima dostupno svima i bez odobrenja, uz upis u registar kod nadležnog organa. Ne znam koji su vas razlozi, nema ih u obrazloženju, rukovodili da onemogućite fizičkim licima da budu osnivači štampanih medija, ali to biste mogli da nam dodatno objasnite. Što se drugog stava tiče, smatramo da je apsolutno suvišan, imajući u vidu čl. 96. i 126. Zakona o radiodifuziji. Imam utisak, kada ste govorili o teritorijalnojautonomiji, da ste mislili i na lokalnu samoupravu. Ako ste to mislili, moram da vas upozorim da jedinica lokalne samouprave nije oblik teritorijalne autonomije. Ako ste to znali i hteli ovakvu normu, onda vas pitam, zašto će u roku od godinu dana morati da prestanu sa radom mediji čiji su osnivači država ili teritorijalna autonomija, a po Zakonu o radiodifuziji će još četiri godine moći da rade mediji čiji su osnivači lokalna samouprava ili javna preduzeća lokalnih samouprava finansirana iz budžeta. Šta vam je cilj, osim političkog, da eventualno nakon nekih novih izbora, imajući vlast u nekim lokalnim sredinama, pokušate da te medije iskoristite u svoje propagandne svrhe. Dakle, svi mediji, bez obzira ko je njihov osnivač, ako se on finansira iz javnih prihoda, dakle ako su to i država, i teritorijalna autonomija, i jedinice lokalne samouprave, treba po ovom zakonu da prestanu da rade u roku od godinu dana. Kao zakon leks specijalis može da suspenduje ove odredbe člana 96. i člana 126. Zakona o radiodifuziji ili se iza toga krije nešto drugo. Volela bih da čujem objašnjenje. Hvala.
Reč ima potpredsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Žarko Korać.
Da objasnim narodnom poslaniku, gospođi Pop-Lazić, koja je postavila pitanje. Ovde je prihvaćen amandman kojim je ovaj rok produžen na dve godine. Znači, nije više 12, nego 24 meseca. To je postalo sastavni deo Predloga zakona. Moram da kažem da treba pažljivo pročitati ovo što se ovde nalazi. Ovaj član kaže da ne mogu postojati državni štampani mediji na nivou republike i na nivou pokrajina. Drugim rečima, to ne postoji nigde u Evropi, da je država vlasnik štampanog medija. Znači, "Pravde" i "Izvestija" više nema. Svi veliki mediji danas u Evropi su u drugom obliku vlasništva. Da ne objašnjavam, zašto država ne treba da bude vlasnik medija. To je bila "Borba". Znači, ostatak vremena koje je iza nas i istorijski je završeno. Što se tiče lokalnih medija, molim vas da pažljivo pogledate, ovde se kaže - koji se pretežno finansiraju iz javnih prihoda. Ovde je ostavljen rok od dve godine za te štampane medije. Mi ne želimo iz čitavog niza kulturnih i drugih razloga da ih ukinemo, da niz tih lokalnih medija, štampanih, koji su vrlo kvalitetni, nestane. Ima nekih, ne bih za govornicom izdvajao, koji su od koristi. Ima nekih koji postoje po 80 do 100 godina. Znači, ne bismo želeli da prekinemo tradiciju onih koji su hronika tih mesta. Igrali su veliku ulogu u lokalnoj samoupravi. Mi smo ovde, usvajanjem amandmana, dali rok od dve godine da moraju da budu većinski u privatnom vlasništvu. To ne znači da opština ne može da bude vlasnik 49% toga i da se onda napravi balans, da ne bi imali teret da svi građani moraju u datoj opštini da finansiraju glasilo, jer je pitanje da li oni to žele, s obzirom da to inače nije praksa. Ovde se daje rok od dve godine da se nađe privatno ili neko drugo akcionarsko ulaganje; mogu grupe građana da budu većinski vlasnik, ali opština ima uticaj na politiku i to faktički ostaje lokalno glasilo, u kome opština, odnosno lokalna zajednica, može imati manjinsko vlasništvo. Što se tiče Zakona o radiodifuziji, skoro će biti godinu dana, četiri godine je rok, praktično njima ostaje tri godine; ovde smo povećali na dve, ali nije ista stvar, lokalni štampani mediji i elektronski. Elektronski su u principu skuplji i više vremena je potrebno da se izvrši proces njihove transformacije i privatizacije, s obzirom na to da su tu mnogo veća ulaganja. Hvala.
Samo jedno objašnjenje, replika je u pitanju.
Replika - narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Nisam stekla utisak da mislimo o istoj stvari. Kada ste gororili o javnim glasilima, čini mi ste da ste govorili o štampanim medijima. Međutim, javna glasila su članom 10. određena. Vi niste ovde rekli štampana. Trebalo je da budete precizni. Javna glasila su po članu 10. kako novine, tako radio i televizijski programi. U članu 13. vi ne kažete da su to radio i televizijski programi. Vi se tu ne ograničavate, pa onda govorite o svemu ovome što ste rekli, odgovarajući na moje pitanje, koje sam postavila vezano za ovaj amandman. Ovo može da se odnosi kako na štampane medije, tako i na radio i televizijske programe koji su javna glasila. Ne možete da suspendujete moju tvrdnju, prošlo je godinu dana od donošenja Zakona o radiodifuziji, da će još tri godine radio i televizijske stanice čiji su osnivači jedinice lokalne samouprave nastaviti da rade. Oni su morali u ovih godinu dana da se usaglase sa ovim zakonom. Oni čiji je osnivač država, tu vidim i RTS, vidim u budućnosti Televiziju Novi Sad, moraće u roku od godinu dana prestati sa radom. Znam da to nije vaša želja, to nije vaša volja, ali vi ste tako ovu pravnu normu uredili da može tako da se zaključi. Bilo bi dobro da Vlada na ovo da amandman, da precizira, da ne bi došlo do zabune, jer mi ne znamo da li ćemo za godinu dana imati RTS ili nećemo. Koliko godmislila loše o RTS-u, uređivačkoj politici i monopolu Vlade nad RTS-om, monopol bi trebalo da ima Skupština, ali dobro, kod nas je sve naglavačke okrenuto, država mora da ima barem jedan elektronski medij pod svojom kontrolom jer je to interes same države i interes javnosti. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na član 13. na koji su amandman zajedno podneli narodni poslanici: Živodarka Dacin i Dušan Cvetković. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Živodarka Dacin.
Poštovana potpredsednice, gospodine potpredsedniče Vlade, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, očigledno je ovo zakon o javnom informisanju koji se dugo očekivao da dođe u skupštinsku proceduru i samim tim pobudio je veliko interesovanje svih poslaničkih grupa, a rekla bih, ponajviše, upravo, možda oko, ne najspretnije date definicije ovog člana 13, tako da smo kolega Cvetković i ja u ime poslaničke grupe SPS predložili da se u članu 13. stav 2. briše ili, rekla bih, da se bar možda malo spretnije definiše. Zašto? Upravo zbog toga što nas je ponukalo razmišljalo da se radi o elektronskim medijima i da prosto za nas nije prihvatljivo da recimo država ili državni organi ne budu i nemogu da budu, ustvari onemoguće se, da budu osnivači javnog glasila. Postoje, rekla bih neka dva razloga, pre svega, mediji su čudo, oni formiraju javno mnjenje i bez obzira na onu priču iz prošlosti kako RTS ili bilo koje drugo javno glasilo, bilo režimsko, uvek je postojala i neka druga televizija i neka druga novina i ko je hteo objektivno da se informiše, mogao je da pogleda i jednu i drugu ili da pročita. Danas je sve to apsolutno isto. Da li zaista svi tumače prave stavove i objektivno saopštavaju stavove Vlade, pitanje je. Smatramo da bi, radi objektivnosti informisanja trebalo da postoji mogućnost da elektronski mediji bude i osnivač država. Sa druge strane, postoji i nešto drugo, a to je da se u članu predviđa da, naravno, osnivač može da bude čak i strani državljanin. Pazite, logično je da stranac može da bude osnivač, mislim na izvornog stranca i da njegov interes ne može biti, da recimo, očuva nacionalni identitet nas kao naroda, da se bavi istorijom, kulturom, pa čak i ekonomijom, jer šta je to što bi bio njegov interes. Zbog svega toga smatramo da bi trebalo ovo na neki način da se ugradi, iako je jasno da je ovo zakon po meri svih zemalja Evropske unije, ali čuli smo juče u jednoj vrlo korektnoj polemici da je u svim tim zemljama ostala mogućnost da država i državni organi mogu da budu isnovači. Zahvaljujem.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Da.) Reč ima potpredsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Žarko Korać.
Upravo zbog razloga koje ste naveli, znači očuvanja i brige za nacionalnu kulturu, Zakon o radiodifuziji, usvojen pre godinu dana, osniva javni servis - to su televizija i radio potpuno različiti od privatnih. Imamo dva javna servisa zbog specifičnosti Srbije, to su RTS i RT Novi Sad; da li će menjati ime, to zavisi od njih; ali, u ovom trenutku u 12 sati su se u Skupštini sastali izabrani ljudi, vi ste ih upravo izabrali pre sedam dana, članovi Saveta radiodifuzne agencije; oni moraju da sečekaju zakon o telekomunikacijama, Skupština će ga dobiti za koju nedelju, onda raspisuju konkurse za dodelu frekvencija, pa daju dozvole za emitovanje; ali, ne što se tiče RTS-a, jer on ima zagarantovanu frekvenciju, ne mora da se pojavljuje ni na kakvom konkursu; znači, praktično počinje transformacija RTS-a. Ovde je samo u zakonu ugrađeno ono što je već sadržano u onom zakonu, to je da država više ne može biti vlasnik televizije ili radija, niti pokrajina, u ovom slučaju, Pokrajina Vojvodina. Moram da kažem da je to evropski standard. Nigde u Evropi država nije vlasnik televizije. Znam da su mnogi ljudi postavili to pitanje, da li će pod tim uslovima država imati mogućnosti da zaštiti svoj nacionalni interes; vrlo je opravdano pitanje: hoće, preko javnog servisa. Molim vas, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, da pogledate Zakon o radiodifuziji, jer on specifično navodi šta javni servis mora da radi i specifično piše - briga za nacionalnu kulturu, za nacionalni jezik; naravno, to neće privatna televizija, posebno strana, raditi, jer tu nema profita, nema zarade i svesni toga mi moramo da se borimo da očuvamo javni servis. Mislim da su ljudi koje ste vi izabrali, ovih osam koji su vrlo različiti, garant toga da će, što vi stalno postavljate kao političko pitanje, RTS i RT NS biti neutralni. Tada će primedbe, ovde ih ima i opravdane su, da postoji selektivnost u informisanju, ići na dušu tim ljudima zaduženim da vode računa o radiodifuziji, o televiziji i radiju, a posebno o tom javnom servisu. Država, Vlada, Skupština, ništa više neće imati sa tim, sem u smislu neke opšte brige da li postoje finansijska sredstva. Dakle, usvojen je taj zakon pre godinu dana, on upravo definiše javni servis kao nešto što mora da vodi, naravno, računa o nacionalnoj kulturi i tako dalje. To je jedino rešenje koje danas Evropa poznaje, državnih televizija i državnih radija više nema. Lokalna samouprava može da zadrži lokalnu televiziju i radio u roku od četiri godine, praktično sada tri godine, prihvatam; ona mora samo da odredi vlasničke odnose, moraće da napravi ugovor, sporazum, da ima mešovito vlasništvo, jer može opština da bude vlasnik lokalne televizije 40-45% pa da obezbedi deo programa za sebe, ali se ide na privatizaciju i to je skupa igračka. Ne mogu građani u svakoj opštini plaćati radio i televiziju. Ljudi, moramo imati u vidu ovu ekonomsku situaciju u kojoj se nalazimo, moramo biti realisti, znači da se ipak privatne investicije održe, to pre svega, a može opština biti vlasnik 49%, imati veliki uticaj na uređivanje, jer je njen veliki deo vlasništva.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman zajedno su podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Adam Urošević i Miloš Lukić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana, reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo članovi Vlade, SSJ je podnela amandman na član 13. stav 2. da se posle reči "javnih prihoda" briše tekst "osim ukoliko je to predviđeno posebnim zakonom kojim se uređuje oblast radiodifuzije". Zašto tražimo da se ove reči brišu? Iz razloga što praksa pokazuje da u poslednje vreme mnogo lokalnih samouprava u Srbiji žele da iskoriste ovaj vakuum u zakonskoj regulativi i ovaj prelazni period u završnim odredbama o radiodifuziji i da osnuju uglavnom televizijske stanice, da bi na taj način pokušale da plasiraju svoje ideje, s obzirom na to da se izbori približavaju. Da li će ih biti ove godine, iduće godine, u svakom slučaju ih mora biti, bez obzira na želju nekih iz vlasti da ih ne bude bar do 2010. godine, ali zakon je jasan i biće 2004. godine. Samo je to želja, da se ne koristi ovaj vakuum, jednostavno da se ovim zakonom zabrani mogućnost lokalnim samoupravama da mogu i ubuduće da formiraju javna glasila, konkretno da formiraju televizijske stanice, da troše državne, narodske pare, a tih para je malo i nema ih za druge mnogo bitnije stvari. To važi i kada je u pitanju kultura, sport, infrastruktura, komunalno opremanje opština i tako dalje. Za to nema para, ali zato se za televizijske stanice nalaze pare. Samo jedan primer, pošto dolazim iz opštine Jagodina, televizijska stanica u Jagodini, gleda je samo opština Jagodina i možda tri ili četiri sela iz okoline Jagodine, trošiće ove godine 22 miliona dinara iz državnog, odnosno opštinskog budžeta. Kada smo mi građani, recimo iz moje mesne zajednice, tražili da se asfaltiraju neke ulice koje od oslobođenja do danas nisu asfaltirane, kažu - nema para; ali zato ima para da se na toj televiziji pojavljuju supruge čelnika da nam pričaju o receptima i slično. Zato mi tražimo da se ovo izbriše u ovom članu i mislim da ništa neće promeniti suštinu člana, ali će onemogućiti lokalne samouprave da koriste ovaj vakuum, ovaj međuprostor, da opet ne dozvolimo da se opštinske pare preliju sutra kada bude privatizacija u privatne džepove, kada te televizije budu prodate. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetalana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Predlog za dodavanje novih članova. Narodni poslanik Dragor Hiber jednim amandmanom je predložio da se posle člana 13. dodaju novi članovi 13a i 13b. Odbor za kulturu i informisanje nije prihvatio amandman, kao i predstavnik predlagača na sednici tog odbora. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, a predstavnik predlagača na sednici tog odbora je prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika želi reč? (Da.) Reč ima potpredsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Žarko Korać.
Samo da objasnim o čemu se radi. Kolega Hiber je predložio ono što je nekada postojalo, pa je sada ovim predlogom zakona bilo izmenjeno, a to je da Ministarstvo kulture i medija vodi registar glasila koja postoje. Smatrali smo, a što je jednostavnija procedura, da je dovoljan impresum, da svako napiše sve o sebi, ko je vlasnik, ko je izdavač, adresa itd. Kao što znate, u Trgovinskom sudu to se inače mora pojaviti, da može Ministarstvo kulture i medija da dobije taj spisak i da ga ažurira. Međutim, pošto kolega Hiber ovde predlaže i Zakonodavni odbor je usvojio, kada neko pokreće glasilo mora da to prijavi, pa je Ministarstvo obavezno da vodi taj spisak. Ne vidim neki poseban razlog da se to ne prihvati. Sada ću u ime predlagača prihvatiti, pošto je Zakonodavni odbor prihvatio. Mi smo mislili da to nije neophodno, ali pošto je Zakonodavni odbor prihvatio, štete nikakve neće biti. Prosto, Ministarstvo kulture i informisanja će imati ažuriran spisak svih medija koji će dobijati direktno od osnivača, odnosno pokretača medija. U ime predlagača prihvatam.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslanička grupa SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 90. je predviđen nadzor u oblasti javnog informisanja i tu je rečeno da nadzor nad sprovođenjem ovog zakona vrši republički organ državne uprave nadležan za poslove javnog informisanja. To je jedna jedina odredba. Šta, kako, gde, na osnovu čega, nigde u zakonu ne piše, pa tako predstavnik Ministarstva za medije dođe u izdavačku kuću, u javno glasilo, u "Novosti" i kaže, dobar dan, došao sam radi nadzora, a onaj kaže, dobar dan i možete da idete. A on nema na osnovu čega bilo šta da uradi. Iz toga je trebalo pratiti intenciju amandmana SRS, gde smo tražili da im fizičko lice na osnovu ustavnih ovlašćenja bude osnivač javnih glasila i da je normalno onda da se on upisuje u registar kod nadležnog ministarstva. Ako su osnivači samo pravna lica, oni se po Zakonu o preduzećima registruju kod nadležnog suda. Kako će uopšte onda Ministarstvo imati popis svih medija. Da li će ići u sud i da kaže, dajte mi, izlistajte mi koji sve mediji u Srbiji postoje, bilo elektronski, bilo štampani. Neće. Neće imati nikakva saznanja o tome. To su gospodin Hiber, odnosno Vlada na vreme shvatili i preko amandmana gospodina Hibera pokušali da isprave. Otuda taj amandman. Kažem, trebalo je tu intervenisati i u članu 13. i onda bi tek ovo imalo smisla, jer ovako vi terate pravno lice da se dvostruko registruje. Znači, ode u sud da se registruje, pa dođe u ministarstvo da se prijavljuje. To je nelogično. Svakome se garantuje pravo, i fizičkom i pravnom licu, da može da bude osnivač javnog glasila. Normalno je da kao takav dođe u ministarstvo i da se upiše u taj registar. Naravno, onda da se predvide i ovlašćenja ministarstva u tom smislu. Inače, ova odredba člana 90. posle gubi apsolutno svaki smisao.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika žali reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima podnosilac amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predloga zakona o javnom informisanju da se član 14. menja i glasi: "Rasturanje i distribucija domaćih i stranih javnih glasila je slobodna." SRS, kao partija izrazito demokratskog karaktera, zalaže se za potpuno slobodno informisanje, za slobodu štampanja i emitovanja. Sloboda štampe ogleda seu pravu da se bilo šta objavljuje bez ikakvog prethodnog pregleda i kontrole. Sloboda informisanja je tesno povezana sa drugim ličnim i političkim pravima i slobodama, kao što su sloboda savesti i veroispovesti, nastave, komuniciranja, udruživanja i okupljanja. SRS smatra da su sloboda mišljenja i informisanja neophodan uslov brzog napretka ljudskog društva i preduslov funkcionisanja demokratije i razvoja ličnosti. Vaša dosmanlijska prevlast u društvu i državi zasnovana je na totalitarizmu i sistematski guši slobodu informisanja, pa zahvaljujući vama Srbija predstavlja klasičan primer gušenja ove političke slobode. Vi vršite potpunu kontrolu nad svim vidovima informisanja, pa se tako najbolje vidi priroda i suština vaše vlasti. SRS smatra da sloboda štampe mora biti zagarantovana, osim u slučajevima podsticaja na vršenje krivičnih dela. Mi, srpski radikali, zalažemo se za potpuno slobodnu razmenu informacija i unošenje inostranih štampanih stvari u našu zemlju. Sloboda informisanja mora biti apsolutno zagarantovana. Haos vlada u sferi informisanja, vi ste za njega odgovorni, a ogleda se u tome da postoji oko 300 televizija lokalnih samouprava, ali su nedostupne isključivo za SRS. Na državnoj televiziji RTS niko od srpskih radikala ne može da bude gost, nema ni prenosa sednica Narodne skupštine. Štampani mediji bukvalno su istog sadržaja, kreirani u jednom centru moći, preslikani kao kroz indigo. Izgleda da je tu glavni i odgovorni urednik Vladimir Popović-Beba, a pretpostavljam zamenik Goran Vesić. Mi, srpski radikali, od vas ništa ne očekujemo, ništa što će biti od koristi za građane Srbije u svim sferama. Vaš strah je evidentan, takođe i kraj vaše pogubne vladavine. Sferu informisanja urediće oni koji to znaju i mogu i potpuno izvesno, SRS. Kakvi ste, kakva je sloboda informisanja i za šta se vi zalažete, najbolje dokazuje "Glas javnosti", 16. april 2003. godine, ministar za kulturu i medije Srbije Branislav Lečić izjavio je juče da je TV Trstenik kažnjena sa 50.000 dinara, a njen glavni i odgovorni urednik Dragoje Rajović sa 30.000 dinara. Kazna izrečena zato što je TV Trstenik 10. aprila, ne poštujući mere Vlade o radu medija... (Predsedavajuća: Tri minuta.) ... u vreme vanrednog stanja, reprizirala ranije zabranjenu emisiju Otvoreni studio; to je rekao Lečić u razgovoru sa urednicima beogradskih medija. To je neistina, jer je glavni problem Vlade Republike Srbije i ministra Lečića gostovanje Tomislava Nikolića na TV Trstenik 11. aprila...
Narodni poslaniče, tri minuta i 30 sekundi. Izvolite, reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, infromaciona sloboda očigledno je počela sa kaznama, a kazna je verovatno usledila zbog toga što emisija počinje uvek sa - pomoz Bog. Verovatno to gospodinu Lečiću smeta. Ne znam šta je drugo moglo u celoj toj emisiji da mu zasmeta. Član 14; kada kažemo distribucija, tu se pre svega misli na prenošenje elektronskim medijima, Internetom, a ne odnosi se na štampane medije. A da se odnosi, ne biste u članu 1. upotrebili oba termina, i distribucija i rasturanje. Rasturanje se odnosi na štampane medije i upravo zbog toga bi moralo da u članu postoji i jedan i drugi termin, kako bi se odnosilo na sva javna glasila. Inače, imaćemo istu situaciju kao u članu 13, gde se odnosi samo na štampane medije, a ovde se član 14. odnosi samo na elektronske medije. Prateći dalje član 15, gde se govori o zabrani diskriminacije na tržištu javnih glasila, opet imamo distribuciju i nejasnoću, pa će oni koji se bave elektronskim medijima i informisanjem u elektronskim medijima tumačiti određene pravne norme da se odnose na njih, drugi da se ne odnose, a oni iz štampanih medija opet da se one koje se ne odnose na elektronske, odnose na njih, a ne i na elektronske. Molila bih gospođu predsedavajuću, zaista nemam mogućnosti da ovde ugradim retrovizor, ali sam primetila i čula da stalno gestikulira dok neko od nas govori, ili se domunđava sa predstavnicima Vlade i sekretarom. To je zaista nepristojno.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević. Podnosioci amandmana, na sednici Odbora za kulturu i informisanje, povukli su ovaj amandman. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača su prihvatili amandman, sa pravno-tehničkom redakcijom, sa kojom se saglasio predstavnik podnosilaca amandmana, narodni poslanik Svetlana Stojanović, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman, sa pravno-tehničkom redakcijom postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rade Bajić i Nebojša Jović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Rade Bajić.
Poštovani poslanici, sa kolegom Nebojšom Jovićem podneo sa amandman na član 16. Naime, član 16. govori o tome da okružni sud može, na predlog javnog tužioca, da zabrani distribuciju informacije o propagiranju rata, a mi smo dodali da posle reči "propagiranje rata" treba da se unesu i reči "i medijskog rata". O čemu se radi; svedoci ste, zaista kod svih iole značajnijih ratnih sukoba u svetu, a i ovde ako bi se nešto dešavalo, da je medijski rat u stvari artiljerijska priprema za uvođenje u pravi rat. Jer,do sada je toliko jaka medijska mašinerija da se praktično pripremi javno mnjenje i odobri ono što nikada ne bi odobrilo da je saznalo pravu istinu. Svedoci smo sada, bez obzira kakav je režim u Iraku, da li je tiranski ili nije, da je pod geslom da se proizvodi hemijsko-biološko oružje napadnuta zemlja, uništeno toliko nevinih života, a na kraju nije pronađeno ništa. Pre izvesnog vremena bili smo svedoci medijske pripreme u svetu da smo kršili ljudska prava na Kosovu. Nažalost, i neki naši nezavisni mediji su se priklonili toj informaciji i usledilo je bombardovanje zemlje, i opet tako, nevine žrtve; a danas, kad se ponavljaju terorističke akcije na jugu Srbije, kad se postavljaju mine na putevima i ruše mostovi, to je isto tako teroristički akt i mora se protiv toga boriti. Ali, tada je pripremana medijska kampanja do te mere da je jednostavno izazvano svetsko mnjenje i odobrilo je to bombardovanje. Iz tog razloga predlažemo da se unese zabranjivanje širenja medijskog rata, jer smo svedoci, uz sve uvažavanje poslanika javne reči, da se sada npr. na televizijskim stanicama obrću svakodnevno, čak iz sata u sat, samo menjaju položaj u foteljama u TV studijima, gospoda iz vladajućih stranaka, da bi satanizovali političke protivnike, maltene da su svi zločinci, da su sve stranke zločinačke, što nema nikakvog smisla, bar na tom "okruglom stolu". Hajde, dovedite još nekoga iz te opozicije, pa neka se suprotstavi rečima, da se dokaže. Niko dobronameran, niko normalan i niko čestit nije protiv toga da odgovara onaj ko je zločinac, da odgovara ko je kriminalac, ili lopov, što kaže narod, ali dozvolite da nisu svi takvi i dozvolite da se to kaže na jednom mestu, da se može rečima suprotstaviti, a ne toliko jednosmerno da se praktično priprema javno mnjenje da svi ostali, sem vladajućih stranaka, ne valjaju. Mislim da se zaista može prihvatiti ovaj amandman, jer je zbilja pogubno ako se dopusti taj monopol da se medijski rat povede jednostrano kad je neka pojava u pitanju. Zahvaljujem.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Poštovane kolege narodni poslanici, ispred SRS podneo sam amandman na član 16. koji se bavi distribucijom informacija. Moram da pročitam ovaj član 16. koji kaže: "Nadležni okružni sud može, na predlog javnog tužioca, zabraniti distribuciju informacije ako utvrdi da je to neophodno u demokratskom društvu radi sprečavanja propagiranja rata, podstrekavanja na neposredno nasilje ili zagovaranje rasne, nacionalne ili verske mržnje koje predstavlja podsticanje na diskriminaciju, neprijateljstvo ili nasilje, a od objavljivanja informacije neposredno preti ozbiljna, nepopravljiva posledica čije se nastupanje ne može sprečiti na drugi način." Ne znam zašto je predlagač zakona koristio ove reči "radi sprečavanja propagiranja rata", jer se ti termini ni u Ustavu, ni u Ustavnoj povelji ne koriste, pošto su u suprotnosti sa ljudskim pravima i slobodama, a naročito sa slobodama javnog informisanja. U tom cilju, predložio sam da se ovaj član zakona menja i da glasi: "Na predlog javnog tužioca nadležni okružni sud može sudskim rešenjem da spreči rasturanje štampe i širenje drugih informacija u javnom glasilu ako utvrdi da se njima poziva na rušenje slobodnog demokratskog poretka, postojanje i sigurnost države, kršenje zajamčenih sloboda i prava čoveka i građanina, ili izazivanje mržnje, netrpeljivosti ili dominacije". Ovo je konciznije i bolje rešenje, koje odbacuje ovaj nesuvisli predlog predlagača i mislim da Vlada i ovaj dom treba da prihvate ovaj amandman. Ovo iz još jednog razloga, što se ovim mojim amandmanom preciziraju uslovi pod kojima može da se spreči rasturanje štampe i širenje drugih informacija u javnom glasilu i određuju organi koji o toj zabrani odlučuju. Sloboda javnog informisanja može da bude tolika, i samo tolika, da ne narušava ustavni poredak i teritorijalni integritet i ne krši ljudske slobode i prava. Ako mi dozvolite, pošto sam sa Kosova i Metohije, ja bih da ukažem na to da građani severne Kosovske Mitrovice i do današnjeg dana nemaju program RTS-1, RTS-2, RTS-3, niti bilo kakav program RTS-a. Primorani su da gledaju programe šiptarske televizije ili pak da gledaju programe na satelitskoj mreži. Zahvaljujem.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, kada se u jednom članu zakona kaže da nadležni okružni sud može, to znači i da ne mora, i zbog toga je neophodno da se preformuliše ovaj član 16. i da glasi: "Na predlog javnog tužioca, nadležni okružni sud može sudskim rešenjem ...", zna se kako sud odlučuje. Neko ko se bavi parničnim postupkom morao je da vam pomogne u ovome, ali suština je u drugom delu ovog člana, gde se traži da se konkretizuje šta treba da se spreči, kakva štampa i širenje kakvih informacija ujavnom glasilu: ona informacija kojom se poziva na rušenje slobodnog demokratskog poretka, postojanja i sigurnosti države, kršenje zajamčenih sloboda i prava čoveka i građanina (vi ih tu uopšte ne spominjete), ili izazivanje mržnje, netrpeljivosti ili dominacije. Smatram da je ovo, kako smo mi predložili amandmanom, bolje rešenje nego ovako kako je to predlagač zamislio. Očekujem da će, nakon usvajanja ovog zakona, javni tužilac imati pune ruke posla i da će onda moći da predloži odgovarajuće mere kad god Vladan Batić izađe na televiziju, pa kao juče kaže: "Ubijen je Zoran Đinđić, nije Vojislav Koštunica". Šta je time hteo da kaže, da treba neko da ubije Vojislava Koštunicu? Da li se tu stvara ne samo netrpeljivost, nego sada neki poziv da izravnamo račune između DSS-a i DS-a. Tako sam shvatila, tako su mnogi shvatili. Da li će imati pune ruke posla kada Čović izađe na televiziju i kaže sve ono što je rekao za gospodina Šešelja, predsednika SRS, da se surčinska i zemunska mafija nalaze na teritoriji Zemuna, a slučajno i Vojislav Šešelj živi na teritoriji Zemuna i imali smo vlast do 1998. godine u Zemunu, ali slaže za to zdanje koje je srušeno (imalo je dozvolu, grad je dao dozvolu) da li je imalo dozvolu. Ko će da odgovara što je to srušeno, a moglo je da bude konfiskovano, jer smo doneli zakon posle 15 dana. Oštetili smo državu, potrošili mnogo para da se to sruši. Kasete su skupljene, ali izgleda da negde ima kopija, mora da ih ima. Gospodin Orlić je rekao da treba zabraniti SRS, čiji je predsednik u Hagu i odgovara za ratne zločine. Gospodo, njegov jedini zločin je taj što je dobio na predsedničkim izborima 1.100.000 glasova i ništa drugo. Kako može Orlić njega da osuđuje za ratne zločine? Neka Hag radi svoj posao, a javni tužilac ovde neka radi svoj posao.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo, ispred poslaničkog kluba SRS podneo sam amandman na član 17. Predloga zakona o javnom informisanju, s tim što je u tekstu mog amandmana greškom izostavljena reč "rasturanja", tako da tekst amandmana glasi: "Predlog za zabranu rasturanja štampe i širenje drugih informacija u javnom glasilu (u daljem tekstu: predlog za zabranu) podnosi nadležni javni tužilac. Ako objavljivanje i emitovanje informacije iz člana 16. ovog zakona ne može da se spreči na drugi način, predlogom za zabranu može da se traži zabrana rasturanja štampe, oduzimanje primeraka štampe koji sadrže tu informaciju, širenje drugih informacija u javnom glasilu i zabranu emitovanja informacije". Šta je suština predloženog amandmana? Suština je u tome da nadležni državni organ na druge moguće načine, osim represivnih mera po pitanju zabrane rasturanja štampe ili sprečavanja daljeg protoka informacija, pokuša da spreči ono što je u suprotnosti sa prethodnim članom 16. predloženog zakona, koji kaže - "radi sprečavanja propagiranja rata; zagovaranje rasne, nacionalne ili verske mržnje itd." Znači, da se pokuša raznim načinima, upozorenjem ili ukazivanjem na to da je informacija u štampi ili informacija koja teče na elektronskim medijima štetna za društvo, da je suprotna odredbama člana 16. i da bi trebalo onaj koji proizvodi tu informaciju da sam učini nešto da ta informacija ne ode u javnost i dobije neželjene posledice. Međutim, određenim odredbama Ustava Republike Srbije, članovima 45, 46. i 72, na koje se vi pozivate prilikom podnošenja ovog predloga zakona, kao i članom 10. Evropske konvencije o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda, daje se puna sloboda javnom informisanju. To je pravna norma, pravilo. U praksi je sasvim nešto drugo. Pomenuću slučaj kažnjavanja Televizije Trstenik sa 50.000 i glavnog i odgovornog urednika sa 30.000 dinara od strane ministra za kulturu i javno informisanje. To je suprotnoi osnovnim načelima slobode javnog informisanja i slobode javnog izražavanja, i suprotno je međunarodnim standardima, a suprotno je i ovom predlogu zakona. Gospodine ministre, sada me interesuje da li ima nekog pravnog osnova da donesete takvu odluku ili da naredite da se donese takva odluka, jer je to suprotno i odluci o uvođenju vanrednog stanja, pošto gospodin Tomislav Nikolić u toj emisiji uopšte nije pominjao vanredno stanje, niti razloge za donošenje odluke o vanrednom stanju.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Amandman na član 18. Zakona o javnom informisanju. Zar su trebali slobodniji mediji od onih koje ste vi kao opozicija koristili? U članu 18. stav 1. reči "pravosnažne odluke o zabrani" zamenjuju se rečima "pravosnažnosti rešenja o zabrani". Stav 2. menja se i glasi: "O predlogu iz stava 1. ovog člana sud odlučuje u roku od 12 časova od časa prijema predloga". Stav 4. menja se i glasi: "Rešenjem iz stava 1. ovog člana sud nalaže ministru nadležnom za unutrašnje poslove da sve primerke štampe privremeno oduzme i preda u sudski depozit ili zapečati i obezbedi prostoriju u kojoj se štampa nalazi". Ovim amandmanom se precizira postupak privremene zabrane. Vi ste koristili sve medije onako kako vam je odgovaralo. Dolaskom na vlast vi ste odmah suspendovali Zakon o javnom informisanju. To se i moglo očekivati, jer vam prethodni zakon ideološki nije odgovarao, a ta ideološka crta je bila mržnja prema drugim političkim strankama. Puštali ste u etar vaše komentare koji su prouzrokovali današnji stepen informisanja. Cilj svih vaših komentara je da se uništi srpski patriotizam, a da se neguje neko građansko društvo koje ima za cilj da sve srpsko uništi. Uništili ste državu, granice, geografiju, privredu, ekonomiju, zdravstvo, školstvo, kulturu, slobodu kretanja, slobodu reči, uništili ste budućnost srpskog naroda, ali ne zadugo, pošto će na sledećim izborima sve ovo biti vraćeno narodu na raspolaganje. Ovaj član 18. zakona predlaže privremene zabrane, kao u celom setu, a ovde su od 15. do 24. člana ovog zakona. Motiv svih vaših zakona su mentori koji usklađuju te vaše reformske zakone, protiv kojih smo mi srpski radikali. Vakuum od nekoliko godina nije opravdanje. Zakon se donosi u vreme vanrednog stanja. Čudi me da ljudi koji se bave ovim poslom danas ćute. Ne, ne, oni su samo zastali. Oni će imati težak zadatak u budućnosti da taj zakon skinu sa političke scene. Ovaj zakon je predložen i ispred Vlade potpisan od ministra policije, a navodno su ga gradili i izgrađivali ljudi iz struke, i to informativnog i pravnog bloka. To nije tako. Priznali ste da se imali haos u medijskoj sferi. Ovaj haos će biti uvećan ovim zakonom.
Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Slavka Pavlović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 19. Predloga zakona o javnom informisanju. Član 19. menja se i glasi: "Postupak u kome se rešava o predlogu za zabranu je hitan. Pretres mora da se zaključi u roku od 48 časova od časa prijema predloga za zabranu. Pretres o predlogu za zabranu može da se održi i bez prisustva uredno pozvanih stranaka, o čemu se stranke posebno upozoravaju u pizivu na pretres." U Predlogu zakona predviđeno je da se pretres o predlogu za zabranu javnih glasila mora održati u roku od tri dana. Iako taj rok na prvi pogled može izgledati privremen, predložio sam da se taj rok skrati na 48 časova. Smatram da je neophodno skratiti rokove u postupku zabrane zbog značaja pravovremenosti informisanja. Informacija je za upotrebu odmah, a ne posle tri dana, kada više nije interesantna i značajna. U amandmanu sam predvideo i da se termini "pretres se mora održati" zamene terminima "pretres mora da se zaključi", jer održani pretres ne mora da znači da je postupak završen, a mislim da hitnost postupka zahteva da to bude u roku od 48 časova, odnosno da se postupak zaključi. Naravno, vama u DOS-u nije mnogo bitno kako je nešto regulisano. Možete da kažnjavate i zabranjujete javna glasila i bez zakonske regulative. Ministar Lečić, kao i ostali predstavnici vlasti, široko koristi vanredno stanje da bi ukinuo neke novine ili kaznio neke televizije. Pošto nije imao zakonski osnov za to što radi, ministar Lečić objašnjava javnosti da je jedne dnevne novine privremeno zabranio zbog horoskopa koji su te novine objavile 12. marta ove godine. U nedostatku zakona o informisanju dobar povod za zabranu je i horoskop. I to je jedna od tekovina demokratije. Mene od vas ništa više ne iznenađuje, ali ovo što se u poslednjih mesec dana priča i piše u sredstvima javnog informisanja zaista je neviđeno u savremenom svetu. Svaki predstavnik vlasti iznosi klevete bez pardona, valjda zato što su znali da Srbija nema zakon o informisanju, ali zato smo mi, srpski radikali, koristili redovne sudove i postojeće krivično zakonodavstvo.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Volela bih, gospodo poslanici, da znam zašto je Zakonom o prestanku važenja Zakona o javnom informisanju prestao da važi ceo taj zakon, osim odredaba koje se odnose na upis u registar javnih glasila i objavljivanje odgovora i ispravki, kada ste sve iz glave 8. tog zakona, koji ste ukinuli, koji se tiče sprečavanja rasturanja štampe i širenja informacija u javnim glasilima i drugim sredstvima javnog informisanja, od člana 42. do člana 53, prepisali, s tim što ste neke rokove produžili. Kao, na primer, rok kada rešenje o privremenom sprečavanju rasturanja šampe i drugih sredstava javnog informisanja donosi nadležni sud na predlog nadležnog javnog tužioca; bio je šest sati od prispeća predloga, a vi sada propisujete duži rok, odnosno 12 sati. Mi smatramo da je primerenije da tu rokovi budu što kraći, jer se radi o informacijama koje se brzo šire, prenose i gde treba brzo da se radi i donose odluke. Dakle, nije bilo nikakvog osnova ni tada da se ove odredbe suspenduju. Ali u tom momentu, verovatno, 15. februara 2001. godine, u onoj euforiji posle revolucije, trebalo je poništiti sve što je donela prethodna vlast. Pošto smo ustanovili taj standard, mislim da ćemo vrlo bzo ukinuti sve ono što je ova skupština donela, s obzirom na to kako je sastavljena, nelegitimno, jer ovde 20 ljudi stalno odlučuje, iako nema status poslanika ili bar nema u skladu sa zakonom. Omogućili ste nam to svojim ponašanjem za ove skoro tri godine rada.
Nema više prijava za reč. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Lazar Marjanski. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Nema) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Joca Arsić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade, u ime SPS zajedno sa kolegom Jocom Asićem podneo sam amandman na član 20. Predloga ovog zakona. U ovom članu određuje se da na predlog nadležnog javnog tužioca o zabrani distribucije informacije nadležni okružni sud mora po hitnom postupku održati pretres i odmah po završenom pretresu doneti rešenje i objaviti ga bez odlaganja. Dalje se određuje da se rešenje mora izraditi u pismenoj formi i njegov overen prepis dostaviti strankama u roku od tri dana od dana objavljivanja. Podsećam, ovo se radi u slučajevima kada javni tužilac proceni da informacija propagira rat, podstrekava na neposredno nasilje ili zagovara rasnu, nacionalnu ili versku mržnju. Polazeći od činjenice da se postupak opravdano vodi po hitnom postupku, neprimereno se ostavlja dug rok, tri dana od objavljivanja rešenja, za koliko sud mora da izradi rešenje u pisanoj formi i da ga dostavi stranci. Amandmanom predlažemo da se ovaj rok od tri dana skrati na 24 časa. Skraćenje roka se predlaže zbog smanjenja naknadnih troškova koje može da izazove rešenje o zabrani distribucije informacije. Rešenje dostavljeno strankama u kraćem roku omogućiće skraćivanje vremena za žalbu i eventualni parnični postupak, odnosno dovešće do smanjenja troškova i naknade štete, ako stranka po žalbi ili u parničnom postupku uspe. Imajući u vidu da se, pored moralne, radi o velikim iznosima materijalne štete, ta činjenica bi trebalo da utiče da se ovo prihvati. Uzmimo za primer da se donese rešenje o zapleni celog tiraža novina. Predloženi rok od 24 časa za izradu i dostavljanje rešenja u pisanoj formi strankama je realan i sud može da ga ispoštuje.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, nezadovoljan načinom tretmana poslanika SRS u ovom uvaženom domu poslednjih dana, prema narodnim poslanicima SRS izriču se brojne opomene ...
Molim vas da se vratite na temu, da ne bih morala ponovo da izričem opomenu.
Vratiću se na temu, bio sam slobodan da vam se obratim i da kažem da sam nezadovoljan zbog toga što se tako čini, jer nema opravdanja za tako nešto, zaoštravati i za svaku sitnicu izricati opomenu. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je uložila amandman na član 23. stav 1. i 5. U prvom stavu stoji da se žalba protiv rešenja prvostepenog suda po predlogu za zabranu podnosi u roku od tri dana od dana dostavljanja prepisa rešenja. Mi srpski radikali smatramo da treba smanjiti ovo vreme, jer je to od velikog značaja. U pitanju su sredstva javnog informisanja i možda vrlo važne informacije za javnost i zato predlažemo da rok bude dva dana. U stavu 5. kaže se da drugostpeni sud odlučuje o žalbi u roku od tri dana; takođe predlažemo da se taj rok skrati na dva dana, jer bi se na taj način otklonile određene nepravilnosti, a potupak bi bio efikasniji i celishodniji. U članu 23. stav 2. stoji: "Žalba se ne dostavlja protivnoj strani na odgovor". Mislim da se postupak vodi po odredbama Zakona o parničnom postupku. Ako je tako, onda se mora dozvoliti protivnoj strani da odgovori na žalbu, jer bi joj inače bilo uskraćeno ustavno pravo. Imate pravo na žalbu, ali druga strana ima pravo odgovora na žalbu. Time bi se upotpunili neki podaci, dao bi se potpuniji odgovor, pomoglo bi se drugostepenom sudu, ako je eventualno nešto propušteno u prvostepenom sudu prilikom donošenja prvostepenog rešenja. Smatram da bi trebalo da se prihvati ovaj amandman i da se skrati ovo vreme, jer bi imalo uticaja na efikasnost i celishodnost vođenja postupka.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Ivan Andrić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača su prihvatili ovaj amandman sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni posalnici: Radojko Petrić i Joca Arsić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodanvi odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, kao što je predsedavajuća rekla, s kolegom Radojkom Petrićem podneo sam amandman na član 29. To je prvi član koji reguliše pitanje urednika, novinara, profesionalnih udruženja novinara, govori o tome kakve su obaveze glavnog i odgovornog urednika i ko može da ima svojstvo odgovornog urednika javnog glasila. Znači, uređuje ovu materiju koja se tiče glavnog i odgovornog urednika. Naš amandman u članu 29. dopunjuje stav 5. koji glasi: "Odgovorni urednik ne može biti lice koje uživa imunitet od ogovornosti". Mi smo predložili da se posle reči "odgovornosti" doda "niti može biti na platnom spisku nekog drugog pravnog lica koje nije osnivač tog javnog glasila". Znači da glavni i odgovorni urednik ne može imati primanja, niti biti u radnom odnosu kod drugih, podrazumeva se i javnih glasila. On se isključivo veže za javno glasilo, i materijalno, iradnim odnosom, ili kako god hoćete, u kome vodi uređivačku politiku. To je bila suština našeg amandmana. Prihvatanjem ovog amandmana otklonile bi se negativne posledice konflikta interesa i onemogućilo bi se povlašćivanje i favorizovanje jednog pravnog lica na štetu javnog glasila u kome je to lice odgovorni urednik. Znači, mogao bi neko drugi da ga plaća, da ga favorizuje, da u tom javnom glasilu ostvaruje neki interes koji nije u skladu sa interesima tog glasila. Ne znam šta bi ovaj amandman poremetio koncepciju zakona, šta bi u ovom zakonu učinio lošijim, već bi pomogao da se ovo još detaljnije odredi i onemogući ovo o čemu sam govorio pokušavajući da obrazložim ovaj amandman, ali me, očigledno, niko ni na Odboru za kulturu, a ni ovde, ne sluša, pa ne vidim ni neku naročitu svrhu. Hvala vam. Mislim da je obrazloženje bilo u pravcu da ovaj amandman može biti prihvaćen od strane Skupštine kako bi poboljšao tekst ovog zakona. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Mislim, dame i gospodo, da je na mestu ovaj amandman koji je moj kolega obrazlagao. Ne treba tek tako da pređemo preko toga ko koga finansira i ko je na čijem platnom spisku. Uređivačku politiku, barem deklarativno, formalno vodi glavni i odgovorni urednik, za pojedine rubrike odgovorni urednik,da ne govorimo o tome da vaninstitucionalno postoji još nešto. Politiku javnog glasila vodi onaj ko ga finansira. Opet dolazimo do onoga da nema apsolutno nezavisnih medija, kao što ih i nema. Ako je istina da glavnog urednika plaća neko van kuće u kojoj radi, onda je jasno za koga on radi. Mi imamo neslaganje ne samo funkcija i kontradiktornih interesa. Možda urednik kao novinar da misli jedno, ali onaj ko ga plaća traži da radi nešto drugo i onda nemamo pravu, objektivnu informaciju. To je isto i u parlamentu. Ne može jedna ista osoba da bude i narodni poslanik i član Vlade. Član Vlade može da bude po zakonu, ali ne može da bude zamenik ministra, kao, recimo, gospođa Aleksandra Joksimović, ne bi mogao ni gospodin Vesić, ne bi mogao ni gospodin Šutanovac, niti Srđa Popović. Tu postoji sukob interesa. Čim postoji sukob interesa, nema pravovaljane odluke. Ne zna čovek koje dve ličnosti da sluša kad nešto radi. U ovom slučaju ne treba zanemarivati značaj novca, jer se njime mnogo toga može da postigne. Što kažu - "para vrti gde burgija neće". To smo do sada mogli da vidimo. Nije čudo što se predsednik partije Demokratskog centra, predsednik Skupštine državne zajednice, gospodin Mićunović pita, posle svih ovih premetačina: "A gde su pare?" Valjda nije dobio svoj deo.
Upozoravam vas da vodite računa šta govorite, pošto je ovo bilo isto za opomenu.
Lepo je čovek na televiziji pitao: "A gde su pare?".
Da li još ima prijava za reč? Na član 30. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodnu poslanici Svetlana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača su prihvatili amandman sa ispravkom, a Zakonodanvi odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Adam Urošević i Miloš Lukić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li prestavnik podnosilaca amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Adam Urošević.
Uvaženo predsedništvo, poštovane dame i gospodo, u ime Stranke srpskog jedinstva zastupam amandman na član 31. predloženog zakona. Ovaj član definiše to šta se smatra novinarskom tajnom i glasi: "Novinar nije dužan da otkrije podatke u vezi sa izvorom informacije, osim ako se podaci odnose na krivično delo, odnosno učinioca krivičnog dela za koje je zaprećena kazna zatvora najmanje pet godina". Poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva predlaže daumesto "pet godina" stoji "tri godine". Evo iz kojih razloga. Imajići u vidu novelirane odredbe Krivičnog zakona Jugoslavije, nedavno usvojene, posebno član 136, po kome je za određena krivična dela, da vas podsetim, iz člana 114. do 119. i čl. 120, 123, 125, 129. i 132, zaprećena kazna najmanje tri godine, a radi se o krivičnim delima protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Savezne Republike Jugoslavije, mi predlažemo da se usvoji amandman Stranke srpskog jedinstva da se novinarskom tajnom ne može smatrati otkrivanje, odnosno neotkrivanje informacija u vezi krivičnog delaza koje je zaprećena najmanja kazna od tri godine. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospođo predsednice, gospodine potpredsedniče Vlade, sa kolegama iz SPS-a podneo sam amandman na član 32. U postojećem predlogu stoji: "Novinari mogu slobodno organizovati svoja profesionalna udruženja, u skladu sa posebnim zakonom kojim se uređuje udruženja građana." Dodajemo dva nova stava: "Novinarska udruženja mogu donositi svoje kodekse - pravila profesionalnog rada i ponašanja. Sva novinarska udruženja moraju biti jednaka pred zakonom". Iako je zakon dao opšta mesta koja mogu da definišu ovo što je predmet našeg amandmana, ipak želim da kažem da između novinara i političara postoji suštinska razlika. Političari su obavezni, naročito ako su na vlasti, da afirmišu društvenu stvarnost, novinari imaju obavezu da društvenu stvarnog kritikuju. Nije dobro da političari uvek propisuju pravila za novinare. Može se dogoditi, ukoliko ovaj amandman ne bude prihvaćen, da dođe do favorizacije jednog od novinarskih udruženja ili bi se to moglo dogoditi pod nekim drugim okolnostima. Zbog toga mislimo da bi prihvatanjem našeg amandmana to moglo da bude izbegnuto. Ima još nekih razloga što smo podneli ovaj amandman; pre svega, zbog toga što, bez obzira što to danas ne izgleda tako, može se dogoditi da neko, ko ima političke ambicije, okupi jedan broj novinara koji mogu formirati svoje strukovno udruženje i onda mogu u istom smislu zloupotrebljavati to udruženje, odnosno koristiti njihovu delatnost za svoje političke potrebe. Smatram da bi se na ovaj način to moglo izbeći i molimo potpredsednika Vlade, kao oficijalnog predlagača akta što ovde u ime Vlade sluša našu argumentaciju, da prihvati amandman koji smo predložili. Hvala lepo.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić.
Od prvog dana, od kada je krenula rasprava, odmah smo bili protiv ovog zakona, jer je u obrazloženju predlagača najpre izražena velika saglasnost međunarodnih organizacija i belosvetskih savetnika koji nas savetuju kakve zakone treba da donosimo, a koji nisu primereni ovde nama. Ovim amandmanom na član 33. jasno se precizira u kojim slučajevima udruženje novinara uzima u zaštitu novinara i ovako preciznom formulacijom bi se izbeglo mešanje udruženja u sporove koji nisu u vezi sa profesijom novinara. Može da se desi da novinar, mimo svoje profesije, učini neko krivično delo za koje treba da bude gonjen, a da se udruženju daje za pravo da se u takvim slučajevima meša i uzima ga u zaštitu. Treba jasno precizirati da se udruženje može staviti u zaštitu novinara samo u vezi sa članovima zakona od 30. do 33, gde su stvarno ugrožena njegova profesionalna i ljudska prava, a ne da i u njegovom privatnom životu udruženje može da se meša i da ga štiti, bez obzira što u normalnim situacijama ne bi trebalo to da radi. Slušajući o ovoj slobodi štampe koju propagirate na sva usta, vraćam se u neki period svoje mladosti kada sam čitao "Pepeljugu", pa kada zla žena otvori usta, ono joj ispadnu krastave žabe. Ovo što doživljavamo u medijskom mraku pogotovu je došlo do izražaja sada za vreme ove informativne blokade i vanrednog stanja. Pojavljuju se ljudi iz vlasti i oni koji se dodovoravaju vlasti, pričajući sve i svašta, a da za to nikome ne odgovaraju, niti pak onima koje napadaju dajete mogućnost da se od takvih izjava i insinuacija brane. Za protekle dve i po godine ovde, poslanička većina je izglasavala sve i svašta. Setite se famoznog izglasavanja, da za vas nije uvreda nekoga nazvati - dvorskom budalom; vi ste ovde glasali i rekli da to nije uvreda. Povodom toga, da bih vas podsetio na to šta ste sve izglasavali, rekao bih - u pamet se dvorske budale, odbacite ovaj zakon, jer će se medijski mrak koji ćete izazvati donošenjem ovog zakona vrlo brzo vama obiti o glavu. Dve trećine vašeg mandata je prošlo....
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena, a i na temu, pričate mimo teme, molim vas da završite. Hvala. Da li ima još prijava za reč? (Ne.) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov glave VII i član 34. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Ljubojević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Ljubojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS podnela je amandman na naslov glave VII tako da reč "obaveze" zamenimo rečju "dužnosti" i na član 34. stav 1. gde se reč "obavezan" zamenjuje rečju "dužan". Smatramo da je to terminološki ispravnije, jer obaveza se koristi u obligacionom pravu, dok se reč - dužnost, odnosno - dužan koristi u javnom pravu, a ovaj zakonski projekat jeste akt koji se nalazi u oblasti javnog prava. Predlagači su za ove dve godine, koliko su pisali zakon, imali sasvim dovoljno vremena da sve ove termine usklade, ali ne čudi me da potpredsednik Vlade nije znao koji su termini adekvatni i prihvatljiviji ovom zakonskom projektu i ne čudi me ni ministar za kulturu i medije - on je sada verovatno izašao da kazni još neke medije, ovde se pojavio na nekoliko minuta, nije mu cilj da sluša šta poslanici pričaju i kakve su amandmane podneli na njegov zakonski projekat, već da uvodi red u medijskoj sferi do stupanja na snagu ovog zakona - ali čudi me da Sekretarijat za zakonodavstvo Vlade Republike Srbije nije detaljno i pažljivo pročitao ovaj zakonski projekat i uskladio ove termine. Na njima mi insistiramo, jer smatramo da Srbija, kao ozbiljna zemlja, odnosno koja treba da bude ozbiljna zemlja, treba da ima ozbiljne zakone. Smatramo da bi Vlada trebala da prihvati ovaj amandman, jer suštinski ne menja sam zakonski projekat, već sam zakon postaje pismeniji i ozbiljniji.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Član 34, dame i gospodo, pripada glavi Posebna prava i obaveze u javnom informisanju, sa podnaslovom - Privremeno čuvanje zapisa javnog glasila, i na njega smo dali amandman. Sada smo čuli da je Vlada usvojila amandman poslanika poslaničkog kluba DOS - Reforma Srbije da sredstvo informisanja, obavezano da pojedine zapise čuva i duže od 30 dana, sve mora čuva 90 dana, što mene prosto zaprepašćuje. Ti rokovi su određeni u skladu sa rokovima postupka po predlogu za zabranu, nakandu štete, žalbe protiv rešenja prvostepenog suda. Procenjeno je da je rok 30 dana sasvim dovoljan da se pojedini zapisi čuvaju, da bi se u postupku pred sudom nešto moglo dokazivati. To im je jedini cilj. Produženje roka na 90 dana očigledno je posledica obrazloženja koje su ovi poslanici dali, da u Srbiji postoji oko 1.000 medija, da će Vladi i ministru Lečiću biti veoma teško da proprati baš svih 1.000 medija. Mi ćemo, poslanici opozicije, do nekih medija ipak moći da dođemo, bar onih privatnih, bilo da su radio ili TV stanice. Potrebno je da taj rok bude 90 dana. Za tri meseca ipak jedna služba to može sve da pregleda. Nećete moći baš sve da držite pod kontrolom, neka vam ostane 90 dana. Juče sam gospodinu Lečiću predložila da sve kasete, audio ili video, koje postoje u TV studijima ili radio stanicama gde smo mi gostovali, slobodno uzme da pravi svoju arhivu i da ih gleda. Mi nemamo čega da se ni stidimo, ni plašimo. Sve što kažemo, mi iza toga stojimo. Sve možemo da dokažemo. On može iz njih mnogo toga da nauči. Dakle, nemamo ništa protiv što je Vlada ovo usvojila. Očigledno je sama procenila da je potrebno da se formira neko novo telo koje će ubuduće ažurirati sve i naknadno praviti reviziju svega onoga što su poslanici, ljudi iz drugih političkih partija koji misle sasvim drugačije od njih, radili i govorili.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Jović i Joca Arsić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, u ime SPS-a kolega Joca Arsić i ja podneli smo amandman na član 34. Predloga zakona o javnom informisanju, koji određuje posebna prava i obaveze u javnom informisanju, i to privremeno čuvanje zapisa javnog glasila. Po članu 34. osnivač javnog glasila dužan je da čuva jedan primerak zapisa javnog glasila, i to svaki broj, svako izdanje novina i drugog štampanog javnog glasila, snimak celog jednodnevnog emitovanja TV ili radio programa i drugi zapis ostalih javnih glasila. I to: novina i drugog štampanog javnog glasila 60 dana od dana objavljivanja, a mi tu nemamo primedbi. Amandmanom smo intervenisali da se u stavu 1. alineja 2. broj "30" zameni brojem "60". To znači da se snimak emitovane radio ili TV emisije čuva 60, a ne 30 dana. Ne postoji ni jedan valjan razlog za različit odnos prema obaveznosti čuvanja zapisa kod štampanih glasila, elektronskih medija i drugih glasila. To se više ne može pravdati čak ni nekim tehničkim razlozima. Ujednačavanjem vremena čuvanja zapisa obezbeđen je isti tretman prema svim medijima, a što treba da bude jedan od ciljeva zakona o javnom informisanju, ako želimo valjan zakon. Zahvaljujem.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Adam Urošević i Miloš Lukić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Adam Urošević.
Uvaženo predsedništvo, poštovane dame i gospodo, pitanje je ima li smisla ili svrhe obrazlagati ovaj naš amandman, s obzirom na informaciju da je Vlada usvojila amandman da su osnivači javnih glasila dužni da privremeno čuvaju zapise javnih glasila 90 dana. Bez obzira na to, poslanička grupa SSJ podnela je amandman na član 34. alineja 2. gde zakonopisac predlaže dasnimak emitovane radio i televizijske emisije osnivač obavezno čuva 30 dana od dana emitovanja.Ovaj i svi ostali rokovi su sigurno vezani i za pravo odgovora ili pravo na ispravku informacije. Međutim, SSJ predlaže da se ovaj rok čuvanja radio i TV emisije, odnosno sredstava radiodifuzije, skrati na 10 dana. Dozvolite mi da pokušam da obrazložim ovaj naš stav. Sticajem okolnosti bio sam i sa druge strane kamere, tj. sa ljudima koji tehnički uobličuju TV program. Upoznali su me sa problemima sa kojima se suočavaju. Ni smeštajni, a ni finansijski kapaciteti mnogih TV kuća ne pružaju mogućnost, a pogotovo ako televizija ima celodnevni program i sopstvenu produkciju, stvaranja takve arhive gde bi se 30 dana od dana emitovanja čuvao sav materijal snimljen na kaseti. Želeo bih da podsetim one koji nisu upoznati sa tehnikom snimanja i presnimavanja: jednom kasetom se može snimiti više priloga i ona se može više puta presnimavati; to je vrsta ekonomičnosti u radu TV kuća. Nabavka novih kaseta, dok su one sa snimljenim materijalom blokirane 30 dana, u svakom slučaju dodatno finansijski opterećuju TV kuće. Iz iznetih razloga, mi smo i predložili ovakvu vrstu amandmana. Hvala na pažnji.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 34. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Grubački i Novica Đurašković. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Adam Urošević i Miloš Lukić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Ima reč narodni poslanik Adam Urošević.
Uvaženo predsedništvo, poštovane dame i gospodo, članom 35. predloženog zakona ostvaruje se i definiše pravo na uvid u zapis javnog glasila. SSJ predlaže kompletno brisanje stava 2. ovog člana, a taj stavglasi: "Obaveza iz stava 1. ovog člana postoji prema svakom licu koje ima pravni interes, ako u pisanoj formi zatraži uvid, odnosno kopiranje i predujmi stvarne troškove stavljanja na uvid, odnosno kopiranja". Smatramo da je dovoljno toga precizno rečeno i u prvom stavu. Dozvolite da obrazložim zbog čega predlažemo, pored ostalog, i brisanje ovog drugog stava. Želeli mi to da priznamo ili ne, svako od nas nosi u sebi određeni stepen samoljublja ili sujete. De fakto, na tome se i zasniva čitava čovekova aktivnost. Prevedeno na običan rečnik, svako od nas želi da se vidi ili da bude viđen na televiziji. Zato pojam "pravni interes" predstavlja širok pojam, pa iziskuje prilikom traženja kopije i pismeno objašnjenje - zbog čega se to traži. Znači, ovako širok pojam omogućava i objašnjenje da se kopija prikazanog materijala na televiziji, uz minimalni predujam, dostavi licu za tzv. privatnu arhivu, uz obrazloženje da npr. u anketi na ulici nije emitovana njegova cela izjava, već samo deo koji menja smisao te izjave. Time se dodatno opterećuje i tehnička služba u TV kućama ili u TV stanicama. I pored ogromnog opterećenja, da emituje tehnički kvalitetan program, dodatno se opterećuje u cilju zadovoljenja, dozvolite mi da kažem, ali i pojedinih sujeta, kojih nisu lišeni mnogi naši građani. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Joca Arsić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine ministre, zajedno sa kolegom Jocom Arsićem podneo sam amandman na član 35. U ovom članu propisuje se da je osnivač javnog glasila dužan da svakom licu, koje ima pravni interes, na njegov zahtev stavi na uvid čuvane zapise javnog glasila ili da izvrši njihovo kopiranje. Omogućavanje uvida ili dobijanje kopija zapisa uslovljava se podnošenjem zahteva u pisanoj formi i uplatom stvarnih troškova. Amandmanom se predlaže da se briše obaveznost podnošenja zahteva u pisanoj formi. Dovoljno je što ostaje obaveza da se moraju prethodno uplatiti stvarni troškovi. Nepotrebno je vršiti formalizovanje, da se obavezno zahteva da se napiše i podnese zahtev u pisanoj formi. Zainteresovano lice, koje ima pravni interes, samom činjenicom da dolazi kod osnivača javnog glasila i da je spremno da unapred plati određene troškove, dovoljno se legitimiše da mu se omogući uvid, odnosno kopiranje zapisa javnog glasila. Uzmimo za primer da dolazi lice čije je ime pomenuto u javnom glasilu, to dokazuje ličnom kartom, da se o njemu radi, uplaćuje stvarne troškove, i zašto sada komplikovati postupak, da i obavezno piše i podnosi zahtev u pisanoj formi? Ne treba sprečavati lice ako hoće da podnese zahtev u pisanoj formi, ali ne propisivati da to u svakom slučaju bude i obaveza. Potrebno je izbeći nepotrebnu proceduru i logično je da amandman bude i prihvaćen. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Vakić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Vakić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 36. umesto tačke stavlja se zapeta i dodaje tekst "bez obzira od koga informacija potiče". Ako se usvoji amandman SRS, član 36. bi glasio: "U javnom glasilu niko sene sme označiti učiniocem kakvog kažnjivog dela, odnosno oglasiti krivim ili odgovornim pre pravosnažne odluke suda ili drugog nadležnog organa, bez obzira od koga informacija potiče". Amandmanom se precizira da niko ne sme da objavljuje informacije predviđene ovim članom, pa ni ministar, ni predsednik Vlade ne sme optužiti bilo koga, proglašavati ga krivcem, bez pravosudne presude. Svedoci smo da u uslovima vanrednog stanja ministri ne rade svoj posao, već isključivo nastupaju na medijima i utrkuju se ko će više kleveta na račun političkih protivnika izneti. Primera ima bezbroj. Prednjače ministri u većini slučajeva, pa i sami poslanici DOS-a. U to smo uvereni preko svih medija. (Milka Marinković, sa mesta: Nije tačno.) Vi kažete da nije tačno, ali je tačno. Ministar poljoprivrede ne rešava probleme previsoke cene veštačkog đubriva, niske otkupne cene stoke, ali svojim izjavama unapred osuđuje neke ljude i tako utiče na sud. Mnogo je takvih primera. Naravno, posebno se ističu Čanak, Lečić, gospodin Batić i ostali ministri, a naš narod to dobro i ovako kaže: "Sve se vraća i sve se plaća". Zato srpski radikali ovim amandmanom potpuno preciziraju član 36. i određuju da ni ministri, ni ostali organi države, kao ni predsednici političkih partija, građani itd. ne mogu nikoga označiti učiniocem kakvog kažnjivog dela, odnosno krivim ili odgovornim pre pravosnažne odluke suda ili drugog nadležnog organa. Pretpostavka nevinosti mora postojati, svako mora biti apsolutno zaštićen, dok se na sudu drugačije ne dokaže. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, pretpostavka nevinosti je opšta prezumpcija nevinosti, kod nas sadržana u Ustavu Republike Srbije, a važi i u krivičnom i u bilo kom drugom postupku. Pretpostavlja se da to treba svi da poštuju i da se niko ne može označiti krivim, pre nego što se sud svojom pravosnažnom odlukom ne oglasi i kaže - taj i taj je kriv. Sve dotle, on je osumnjičen. Imamo situaciju, bar sada, poslednjih mesec dana, da pojedini visoki funkcioneri pojedinih političkih stranaka, pa čak i predstavnici Vlade, govore o tome ko je nalogodavac ubistva pokojnog premijera, i to vezuju za ljude koji se nalaze na čelu pojedinih opozicionih političkih partija. On ih, znači, unapred okrivljuje, izriče presudu i u javnom mnjenju stvara odbojnost prema tim ljudima, što je neminovno. Ne možemo da zanemarimo značaj elektronskih medija, oni su naročito udarna pesnica, u poređenju sa pisanim medijima, ne može baš kantar da se izjednači. Mislim da ovi elektronski mediji znatno prednjače u tome. Naravno da se zalažemo za to da se u Srbiji raščisti sa kriminalom, ali to nikako ne daje pravo ljudima iz vlasti da nekoga, i pre nego što je dao iskaz pred istražnim sudijom, oglasi krivim; tako treba postupati i prema svima ovima što su uhapšeni. Jedan dan kažete da je uhapšen zbog veze sa zemunskim klanom, posle pet dana pročitate u novinama - izrečena mu je kazna zbog neovlašćenog nošenja oružja. To je neprimereno pravnoj državi i zato ne bi smelo da se dozvoli da nas mediji svakodnevno izveštavaju o tome šta je ko od uhapšenih u pritvoru izjavio, jer to ne samo da ometa istragu, kako Dušan Mihajlović kaže, nego ostavlja utisak da je neko kriv i pre nego što je izrečena kazna. Setite se slučaja Milanović; sudija je, donoseći presudu, rekla - nemam dokaza, ali mi se čini da je to pravilno, obzirom da se mesecima i godinama stvarala ta atmosfera linča i krivice. Ko je za ono u RTS-u kriv, pretpostavljam da je Solana, Toni Bler i svi oni koji su naredili bombardovanje. Stvorena je takva atmosfera da sudija nije imala drugog izlaza, nego da izrekne onakvu presudu kakvu je izrekla.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 37. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Član 37. predloženog zakona, protiv koga će glasati poslanička grupa SRS, odnosi se na jednu kovanicu koja ne postoji u srpskom jeziku od kad je sveta i veka. Za one koji se nisu trudili da prouče srpsko pismo i srpsku gramatiku, ne vredi da im govorimo. Pre nego što je ovakva odredba ušla u zakon, mi smo im rekli da nešto što se naziva govor mržnje ne postoji. Postoji u izvesnim krugovima izrazito antisrpski nastrojenim, koji dobijaju novac od svojih mentora sa Zapada, od Amerikanaca, od svojih prijatelja iz Evrope. Postoji i u raznim sesijama koje oni organizuju i među predstavnicima političkih stranaka koje se najviše u tom smislu eksponiraju, a u biračkom telu nemaju ni 0,05%. Ono što ste vi hteli da objasnite u tom članu, na šta se pozivate da je zabranjeno, čisti je višak, iako to ne može da se podvede pod govor mržnje kao takav, jer je to sadržano u Povelji o ljudskim i manjinskim pravima, tačnije u članu 51. Povodom člana 16. zakona već smo govorili o tome i gospođa Pop Lazić o našem amandmanu, a predviđena je i sankcija za ono što bi neko izazvao takvim nastupom. Ovde je druga stvar mnogo važnije, a to je sankcija i mera za nosioce javnih funkcija,nije sadržana u Predlogu ovog zakona, gospodine Korać, a tiče se nečega što je izazivanje netrpeljivosti i mržnje među ljudima uopšte. Ako neko želi za sebe da kaže da je istinski demokrata, da se bori za slobodu i za ljudska prava, onda mora da se bori i protiv toga da nosioci najviših državnih funkcija, a pri tome i predstavnici nekih marginalnih političkih stranaka i pojedinci iz tih stranaka, vezani za raznorazne afere, gde je u pitanju ženska osoba, ne mogu da dobijaju prostor na državnoj i na drugim televizijama da govore o političkoj grupaciji - koja iza sebe ima trenutno, a taj broj će biti veći, milion i sto hiljada birača, 350.000 članova - da ima primese fašizma, jer ti nikad ništa o fašizmu nisu pročitali. Ako već govorimo o atmosferi opšteg linča, atmosferi netrpeljivosti, pretpostavljam da, kada vi gospodine Korać govorite o govoru mržnje ili vaši politički srodnici, pre svega mislite na ono što je neprimereno da se kaže ili na ono što nije po standardima vaših zapadnih mentora. Ako to uopšte može da se podvdede pod govor mržnje, po meni i po mišljenju svih časnih Srba, to je što su oni ostavljeni bez mogućnosti da rade, što nemaju mogućnost da prehranjuju svoju decu, a što vi, sa druge strane, uživate sve blagodeti i što ste, pokazalo se, najgora moguća vlast u istoriji srpskog parlamentarizma.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Stvarno je teško nešto dodati posle Nataše Jovanović, ali u prilog ovom amandmanu jeste to da je ova pravna norma već sadržana u članu 16. Predloga zakona, u delu koji se odnosi na zabranu distribucije informacija, odnosno javnih glasila, pa se kaže šta sve može nadležni sud na predlog javnog tužioca da zabrani, ukoliko se sve ovo što vi podrazumevate pod govorom mržnje u sredstvima informisanja pojavi. Nije ni diskriminacija naš termin, nije ni govor mržnje, ali je simptomatično to šta vi pod govorom mržnje podrazumevate. Za vas je civilizovano kad vi kažete nekome da je fašista, a necivilizovano je kad ja kažem da je taj što mi je rekao da sam fašista lažov i kriminalac, jer se družio sa Opačićem i ima veze sa kriminalnom bandom. To je onda necivilizovano. U takvim situacijama mi često dobijemo i opomenu ili može čak i Mihajlović da nas pozove da uzme od nas izjave. Šta je govor mržnje? Nemojte da se ovde bavimo nekim floskulama, neko nam rekao da treba to da stoji, nego da se ponašamo u skladu sa našim do sada stečenim običajima, u skladu sa našim jezikom. Sinonimi i bogatstvo jezika treba da nas opredeljuju kako ćemo da se ponašamo i kako ćemo da se izražavamo. Hoćete reći da neko govori neistinu ili iznosi laž? Da li je teže da kažete da je lažov ili da je rekao neistinu? Vi ćete reći da je govor mržnje ako kažete da je lažov. Šta ćemo kad nam je jezik takav da možemo da se koristimo svim tim terminima. Smatram da istina stvarno najviše pogađa, ali da ne možemo od nje da pobegnemo. Što kažu: "Zaklela se zemlja raju da se tajne sve saznaju". Prema tome, ono što je danas za vas govor mržnje, već sutra ne mora da bude. Može da bude teška, teška istina, koja može da ima dalekosežne posledice.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Dušan Cvetković i Radojko Petrić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miloš Nešović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade Republike Srbije, narodni poslanici Dušan Cvetković, Radojko Petrić i ja podneli smo amandman na član 37. zakona o javnom informisanju. Ovim članom se propisuje da je zabranjeno objavljivanje ideja, informacija i mišljenja kojima se podstiče diskriminacija, mržnja ili nasilje protiv lica ili grupe lica zbog njihovog pripadanja ili nepripadanja nekoj rasi, veri, naciji, etničkoj grupi, polu ili zbog njihove seksualne opredeljenosti. Mi smo predložili da se posle reči "etničkoj grupi" dodaju reči "političkoj i profesionalnoj organizaciji". Znači, amandmanom se predlaže da se propiše ista zabrana objavljivanja ideja, informacija i mišljenja kojima se podstiče diskriminacija, mržnja ili nasilje protiv lica ili grupe lica zbog njihovog pripadanja ili nepripadanja nekoj političkoj i profesionalnoj organizaciji. Mi znamo da je prisutna netolerantnost između pripadnika raznih političkih i profesionalnih organizacija. Nameće se potreba da se ovaj amandman prihvati. Možemo da budemo sudionici toga da, kada je u pitanju vera, nacija, etnička grupa, pol, seksualna opredeljenost, sve je manje, skoro i da nema nekih diskriminacija i govora mržnje. A kada su u pitanju političke stranke ili funkcioneri političkih stranaka, tu je izražena mržnja, razne uvrede i mislim da se ponašamo kao da to nisu politički neistomišljenici, već najveći neprijatelji. Smatram da ovaj amandman treba prihvatiti.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević zajedno su amandmanom predložili međusobno povezane izmene u članovima 37, 38. i 39. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandnam postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć.
Ovo što je predlagač zakona u članu 37. označio kao govor mržnje u suštini predstavlja krivično delo uvrede i krivično delo klevete. Pošto je ova materija regulisana Krivičnim zakonom, a nadam se da će biti i kodifikovanim krivičnim zakonikom Srbije, predložila sam da se briše član 38. Predloga zakona. Uvreda i kleveta mogu da budu izražene i govorom ljubavi i bola, ne samo govorom mržnje. Na primer, ako neka majka sazna da joj je sin homoseksualac i ona, u očaju i bolu, izađe u neku javnu emisiju ili u neke novine i kaže da je njen sin postao homoseksualac zato što je, recimo, neki član Vlade ili predsednik neke političke partije homoseksualac, pa je on njega nagovorio na to, usput kaže još niz uvreda i kleveta; znači, uvrede i klevete su u tom slučaju nastale kao govor bola te majke. Inače, kovanicu "govor mržnje" u srpski jezik je unela Biljana Kovačević-Vučo. Kad god se ta žena pojavi u javnosti, sa toliko mržnje govori pre svega o svom narodu da je to strašno slušati. Ta ista žena, povedena mržnjom, iznosi svakodnevno u javnim nastupima niz kleveta i niz uvreda na račun SRS, na račun našeg predsednika dr Vojislava Šešelja. Može da se takmiči za prvo mesto u izricanju uvreda i kleveta sa Nebojšom Čovićem, koji takođe kao posledicu mržnje prema SRS svakodnevno iznosi niz kleveta i uvreda. Tako je sinoć rekao (koleginica Pop-Lazić je pokušala nekoliko puta to da kaže, ali svaki put je bila na kraju vremena pa nije stigla da završi) da je opština Zemun u vreme radikalske vlasti izdala građevinsku dozvolu Dušanu Spasojeviću za onaj veliki tržni centar koji je porušen. Gospodo, trebalo bi da znate da građevinske dozvole za tu vrstu objekata daje Skupština grada, pa ako ste je dali, u vaše doba je građeno i vidite zašto ste je rušili.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Član 39. reguliše odgovornost i oslobađanje od odgovornosti. Jasno se kaže da se odgovornosti od eventualne diskriminacije oslobađa novinarski ili naučni tekst, ako je objavljen bez namere da podstiče diskriminaciju ili sa namerom da kritički ukaže na diskriminaciju. Tu ništa nije nejasno, osim dela, tu se već dugo sporimo i kod drugih članova, gde je ubačena kovanica "govor mržnje", jedno opšte mesto. Stiče se utisak da je to, prosto rečeno, urađeno sa namerom. Jer, šta znači mržnja? Pored ove reči - diskriminacija, koja je jasno definisana, ubačena je reč - mržnja. To je ubačeno s namerom da onaj koji je u mogućnosti, na poziciji ili u funkciji da objašnjava, on će da objasni šta je to mržnja. Kao što je govorila pre mene koleginica iz SRS, mržnja je regulisana Krivičnim zakonom. Ali, u poslednje vreme imamo jedan fenomen. Kolega Korać je rekao da je 10 godina bio opozicija, samo je zaboravio da kaže da je bio konstruktivna opozicija, za razliku od nas, radikala, koje su ovde dovodili specijalci, a vi ste, kolega, to gledali sa uživanjem. Evo, tu je kolega Evlija Čelebija, govorim figurativno, on je živi svedok. Trebalo je da vidite, dok ste bili opozicioni poslanik, sada je nebitno kakva je vaša uloga, to će istorija objasniti, tada je trebalo videti kako taj jezik mržnje, definicija jezika mržnje, političke nekulture, te nove kovanice mogu biti zloupotrebljene kada je u pitanju opozicija. Nemojte, kolega Korać, gubiti iz vida da ćete ponovo u opoziciju. Sada pravite zakon koji će u svakom slučaju biti ponos za vas kada budete u opoziciji. Šta je to mržnja? Ako član vladajuće koalicije okrivi pred TV kamerama lidera SRS da je direktno organizovao atentat, da je umešan u organizaciju, to nije mržnja, to je demokratija, to je demokratsko pravo. Ako član SRS, u ovom slučaju zamenik predsednika SRS, na lokalnoj televiziji Trstenik u svrhu odbrane, iznošenja argumenata da to nije tako, ako kaže bilo koju reč koja se odnosi na vladajuću koaliciju, to je jezik mržnje. Vlasnik te televizije mora da plati kaznu. Samo da vam kažem na kraju, kada dođemo na vlast, nećemo menjati vaše zakone, idealni su.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Raspravu nastavljamo u 15,10 časova. [[Posle pauze.]] Molim vas, radi utvrđivanja kovoruma, ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum za rad i odlučivanje. Nastavljamo raspravu u pojedinostima o Predlogu zakona o javnom informisanju. Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Bora Stanimirović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Bora Stanimirović.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče, u ime poslaničkog kulba Socijalističke partije Srbije predložio sam amandman na član 43. On je više formalne prirode. Radi se o objavljivanju informacija iz privatnog života i ličnih zapisa. Ovde je smanjena ta granica. Ranije se smatralo da sa punoletstvom lice može da objavljuje ove informacije, kao i kod nasleđivanja i rešavanja drugih pravnih akata, koji su vezani za pojedine slučajeve. Međutim, sada je to izmenjeno. Zato predlažemo da se reči "od navršene šesnaeste godine" brišu, a da stoji "od navršene osamnaeste godine života". Vi znate da se u mnogim zemljama u svetu punoletstvo stiče sa 21. godinom, negde sa 20, negde sa 18; kod nas je to sa 18 godina i ne vidim zbog čega bismo mi tu granicu pomerali, iako se na prvi pogled radi o objavljivanju neki informacija; te informacije, ti zapisi i te beleške mogu da povlače sa sobom i velika materijalna sredstva, zavisi od toga o kojim se beleškama i zapisima radi. Ovo utoliko pre što u tom slučaju možemo smanjivati tu granicu na 16 godina i kod zaštićenog svedoka, ili kod raznih prijema televizijskih emisija itd. Zbog toga mislim da ima mesta da se ova granica pomeri na 18 godina. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Joca Arsić. Zakonodavni odbor je na osnovu člana 142. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine odbacio amandman kao nepotpun, pa ovaj amandman ne može biti predmet rasprave na sednici Narodne skupštine. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Da li želite reč? (Da.) Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić.
Amandmanom na član 44. stav 1. tačka3) posle reči "povoda" treba dodati reči "na javnom mestu". Pošto se ovim amandmanom reguliše kad je potreban pristanak i dozvola za objavljivanje određenih podataka koji mogu da nanesu razne posledice po ličnosti, uvredljivo se odnose na određenu osobu, potrebno je ovako precizirati ovaj član zakona. Dobar primer za to je i firma "DIFENS-ROUD", čuvenog Čumeta, sadašnjeg zaštićenog svedoka. Sedište te firme je u Vranju. Gospodin Nebojša Čović je sa tom firmom sklapao izuzetno skup posao, a kaže da gospodina ne poznaje. (Predsednik: Molim vas da se držite dnevnog reda.) Ta firma je izvodila radove na teritoriji juga Srbije. Posao je sklopljen između Koordinacionog centra, odnosno gospodina Nebojše Čovića i gospodina Čumeta, koji je vlasnik "DIFENS-ROUD"-a. Sedište te firme je na benzinskoj pumpi u Vranju. (Predsednik: Ja vas upozoravam da se vratite na temu dnevnog reda.) Gospodin Nebojša Čović je na javnom mestu izrekao da ne poznaje Čumeta i pripadnike zemunskog klana.
Zbog nepoštovanja mog upozorenja, izričem vam opomenu na osnovu člana 101.
Ne znam kako vama čovek može da predstavi neki primer o nekom funkcioneru, o nekome ko se javno pojavljuje svake večeri na televiziji i kaže da ne poznaje određene ljude, a u stvari s njima je sklapao višemilionske poslove. Sada ti ljudi, gde je to sedište, završavaju u zatvoru, a ti ne smeš o vladinim funkcionerima da izneseš ni gole činjenice. Hvala.
Da li ima još prijava o ovom amandmanu? Ima reč narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle poglavlja o pravima lica na koja se odnosi informacija i kada pristanak za objavljivanje treba da daju i druga lica, član 44, naravno sledeći koncepciju ove glave, određuje kada nije potreban pristanak za objavljivanje neke informacije i to su slučajevi kada je to lice informaciju, odnosno zapis namenilo javnosti, znači želelo je da se javnost upozna sa tom činjenicom. Pod tačkom 3) je slučaj kada je to lice svojim ponašanjem dalo povoda za objavljivanje informacije, odnosno zapisa i po nama moguće je preširoko tumačenje, pa smo tu ubacili da je neophodno da se neka situacija desila na javnom mestu, da bi neko mogao bez pristanka tog lica da tu informaciju ili zapis objavi. Znate, ako vi neki posao obavljate, recimo glumac, pa jescena takva da zahteva da se pojavite bez garderobe ili u nekoj situaciji koja, radi umetničkog stvaralaštva, nije primerena da se pojavi to lice u privatnom životu u istoj pozi ili poziciji. Ako se pojavi slika NedeArnerić na naslovnoj strani kao sastavni deo nekog njenog filma, to je u redu. To može da se objavi, jer to je napravljeno u nameri da javnost to vidi. Ali, ako bi se ta ista osoba, recimo na plaži pojavila u toplesu iako ima više odeće, to je već nešto što bi moglo da se tumači na ovaj način kako smo mi predložili amandmanom. Dakle, tada ne bi bio potreban pristanak tog lica da se ta fotografija pojavi na duplerici ili na naslovnoj strani. Tačka 4) je takođe veoma interesantna, govori da za informaciju, odnosno zapis načinjen u javnoj skupštinskoj raspravi ili u javnoj raspravi u nekom skupštinskom telu, takođe nije potreban pritisak za objavljivanje, ali mi smo na žalost u situaciji gde bi ovde trebalo da stoji da je to obaveza onoga ko prati izvesne događaje u Skupštini da tu informaciju prenese javnosti.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo, u članu 46. stav 1. predviđa se da lice na koje se lično odnosi informacija podesna da povredi njegovo pravo ili interes može od odgovornog urednika zahtevati da, bez naknade, objavi odgovor u kome ono tvrdi da je informacija neistinita, nepotpuna ili netačno preneta. Ovde u stavu 1. reči "podesna da povredi njegovo pravo ili interes" predlažem da se brišu, jer je diskutabilno objašnjenje šta je to podesno da povredi pravo ili interes čoveka o kome je informacija preneta. Možemo da očekujemo da će tu biti dosta zloupotreba, pogotovu što o tome odlučuje urednik ili novinar koji je takvu informaciju inače preneo. Da bi se izbegle zloupotrebe, mislim da bi trebalo prihvatiti ovakav amandman.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, ako bi ostala u članu 46. ovakva odredba - da lice na koje se lično odnosi informacija podesna da povredi njegovo pravo ili interes može od odgovornog urednika zahtevati da, bez naknade, objavi odgovor u kome ono tvrdi da je informacija neistinita, nepotpuna ili netačno preneta - moglo bi se desiti da čovek nikada ne stekne i ne ostvari svoje pravo na demanti; jer ko određuje šta je to podesno da se povredi nečije pravo ili interes, valjda to svako za sebe sam određuje, a sama formulacija - podesna da povredi pravo ili interes treba da se vezuje za istinitost, za potpunost, za tačnost. Dosta ima ovakvih formulacija gde sve ostavljamo nekome da tumači šta je ko hteo da kaže, pa može i ovako ili onako, pa u parnici radi objavljivanja ispravke, raspravlja se o neistinitosti, nepotpunosti ili netačnosti prenosa informacije i o tome da li je informacijom povređeno pravo ili interes tužioca. U parnici treba da se raspravlja samo o tome da li je nešto istinito ili neistinito, da li je potpuno ili nije, odnosno da li je tačno ili nije. Da li je to nekoga povredilo ili da li je njegov interes ugrožen na bilo koji način, on će to dodatno u nekoj drugoj parnici utvrđivati ili dokazivati i na osnovu toga tražiti i naknadu štete, eventualno za klevetu ili tome slično. Ovde se radi o ostvarivanju prava na odgovor i u tom postupku ne može da se utvrđuje njegov interes i to koliko je on povređen, nego samo to da li je nešto potpuno, nepotpuno, istinito ili neistinito. Nažalost, vidim da nas potpredsednik Vlade gotovo uopšte ne sluša, a ministar u prepodnevnom zasedanju jedva je čekao da ode, pošto se u ovo apsolutno čovek ne razume.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Poštovani poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predloga zakona o javnom informisanju da se u članu 47. stav 3. brišu reči "druga lica čiju uspomenu na umrlog može da povredi". Istim amandmanom predložio sam da se briše ceo stav 4. koji kaže: "Ako je pravno lice na koje se informacija odnosi prestalo da postoji, pravo na odgovor, odnosno ispravku imaju učesnici pravnog lica." Zašto? Ovo je član 47. koji je sastavni deo podnaslova - Pravo ostalih lica na odgovor, odnosno ispravku, takozvani demanti gde se predviđaju licašto bi imala pravo da daju odgovor u ime umrlog. Kaže se u tekstu(a meni je žao što na vreme nisam video da ovim amandmanom predložim da se zameni naziv - bračni drug; gospodine potpredsedniče Vlade, imajte ovo u vidu, jer bračni drug je naziv ideološkog karaktera, nije sociološkog; to je ono iz vremena - drugovi i drugarice, pa vi možete eventualno sami da predložite, u srpskom jeziku je i ovo poznato, ali prava reč je - suprug, supruga, muž, žena i tako dalje) da druga lica imaju pravo da daju demanti, odnosno pravo na odgovor i tu može doći do velikih zloupotreba, jer je širok pojam, širok je spektar onih lica koja iz različitih pobuda mogu da ostvare po ovom zakonu i po ovoj odredbi pravo na odgovor, odnosno ispravku neke infromacije, neistinite, nepotpune ili netačne. Tu može doći i do lančanog sudskog procesa, gde je nemoguće utvrditi istinitost toga, jer sam naziv, ako bude ovako kao što ste predložili u zakonu, daje za pravo da se to uradi. Smatram da bi trebalo da prihvatite ovaj amandman, jer je član zaista apsurdan i treba da obuhvati lica realno zainteresovana u svakom konkretnom slučaju da daju odgovor.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, pored lica na koje se lično odnosi informacija i koja ima pravo na odgovor, predlagač je u članu 47. predvideo koja to još lica mogu da ostvare ovo pravo i koristi neprihvatljiv termin - učesnik pravnog lica, koji je nepoznat u našem pravnom sistemu. Zato smatramo da to treba da se ispravi. Kako stoji u ovom stavu, učesnik pravnog lica (član, organ, zaposleni) ima pravo na samostalan odgovor, odnosno ispravku, ako se objavljena informacija odnosi kako na pravno lice, tako i lično na učesnika. Pohvalila bih ovu pravnu normu, jer to omogućava svim članovima SRS da zatrpaju redakcije i da traže demanti i ispravke svega onoga što o nama pričate vašim poganim jezicima u poslednje vreme na radiju i televiziji. Što se tiče stava 2, zaista smo mislili da treba izbrisati ovu kategoriju kluba obožavalaca, druga lica, čiju uspomenu na umrlog može da povredi, iako je gospodin Korać sa Vladetom Jankovićem, Mitevićem bio u istoj partijskoj jedinici još u vreme Josipa Broza i neposredno posle njega. Vi kao sledbenici Josipa Broza možete na osnovu ovog člana zakona da tražite, zbog ovih feljtona koji se objavljuju o Josipu Brzonu kao zlikovcu i kao čoveku koji je naneo veliko zlo srpskom narodu, a sa čim se mi slažemo, kao njegov sledbenik, da tražite demanti. To ne bi mogao niko da vam ospori. To bi bilo zaista danas više bespredmetno. Današnji metodi za tako nešto su daleko savršeniji nego oni metodi koje je imao Josip Broz. Ovo je bukvalno nastavak njegovog dela. Mislim da bi vam na ovoj odredbi čak i on sam pozavideo. Razmislite koliko je ovo zaista suvišno, ako njegovi sinovi, unuci, praunici ne smatraju da treba nešto da demantuju, pa ne treba ni klub obožavaoca, sledbenici ili članovi iste grupe, već su obuhvaćeni stavom 2. ovog člana.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo, sasvim je logično i normalno da onaj ko je oštećen objavljivanjem neistinite, netačne ili nepotpune informacije u sredstvima javnog informisanja ima pravo na odgovor ili ispravku te informacije. Podneo sam amandman na član 52. stav 4. u kome se upravo i govori o mogućnosti oštećenog da dobije pravo na odgovor ili ispravku objavljene informacije. Naime, ukoliko odgovorni urednik javnog glasila ne prihvati da objavi odgovor ili ispravku, oštećeni ima pravo da podnošenjem tužbe okružnom sudu dođe u poziciju i da stekne pravo da odgovori ili objavi ispravku netačno objavljene informacije. Stav 4. na kojim sam podneo amandman glasi: "Ako se posle podnošenja tužbe promeni odgovorni urednik, a tužilac ne preinači tužbu do zaključenja glavne rasprave, sud odbacuje tužbu". Mojim amandmanom sam predložio da se ovaj stav promeni tako da se posle reči "urednik" dodaju reči "tuženi je dužan da sud i tužioca obavesti o toj promeni i od tog momenta se smatra da je tužba preinačena, a sud primerak tužbe dostavlja novom odgovornom uredniku". Naime, ako bi se ovaj amandman prihvaito, onda bi ovaj stav 4. glasio: "Ako se posle podnošenja tužbe promeni odgovorni urednik, tuženi je dužan da sud i tužioca obavesti o toj promeni i od tog momenta se smatra da je tužba preinačena, a sud primerak tužbe dostavlja novom odgovornom uredniku". Smatram da zakonom treba zaštititi onog ko je oštećen, a ne onog koji je namerno ili slučajno naneo štetu drugom licu. Ako bi stav ostao kako je predviđen zakonom, onda se faktički štiti odgovorni urednik koji je objavio netačnu, neistinitu ili pogrešnu informaciju, jer bi se promenom odgovornog urednika faktički tužilac obavezao da ponovo izvrši promenu tužbe i da ponovo tuži novog odgovornog urednika itd. Mislim da bi trebalo zaštititi oštećenog i da bi trebalo automatski, čim se promeni urednik u javnom glasilu, da je urednik tu dužan da obavesti i sud i tužioca o promeni i da se automatski smatra ova tužba preinačenom, znači da se postupak može nastaviti...
Upozoravam vas na prekoračenje vremena.
Znači, došlo bi do velikih problema u praksi, vrlo često bi se praktikovala ova promena odgovornog urednika da bi se izbegle neke konsekvence koje proističu iz zakona.
Da li ima prijava za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Članom 52. regulisana je tužba za objavljivanje odgovora, odnosno ispravka kome se podnosi, šta tužilac može da traži, šta se uz tužbu prilaže i situacija da ako se posle podnošenja tužbe promeni odgovorni urednik, tužilac bi trebalo da preinači tužbu do zaključenja glavne rasprave, jer ako to ne uradi sud će odbaciti tužbu. Ovo je situacija koja može da se dogodi. Dovodi u neprijatnu situaciju tužioca, jer on nije u obavezi da svakodnevno prati impresum i da gleda u bob da li je došlo do promene glavnog i odgovornog urednika. Znači, može da mu ta činjenica bude potpuno nepoznata. Istini za volju, tužba je više usmerena prema prethodnom uredniku i nema smisla, jer on ne može, čak i da se presudi da tužilac ima pravo na odgovor, više ne može da utiče na to i ne može da bude obavezan da odgovor objavi. Mnogo je logičnije da je tuženi taj koji je dužan da sud i tužoca obavesti o toj promeni i da se od tog momenta tužba smatra preinačenom i da onda sud primerak te tužbe dostavi novom odgovornom uredniku, kako bi ovaj znao da je njegov prethodnik za nešto bio odgovoran. Ako bi ostalo ovako kako ste vi predvideli, onda bi tužilac imao i nepotrebno dodatne troškove. Trebalo bi da član ide ka tome da situacija bude mnogo jednostavnija i da se štiti tužilac, a ne tuženi, obzirom da se pretpostavlja da će retko kad ovde biti neosnovanih tužbi i da mora da se vodi računa o tome.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 56. koji govori o zabrani preinačenja, komentarisanja odgovora, odnosno ispravki. S obzirom da je skoro donesena Ustavna povelja zajednice država Srbija i Crna Gora, u kojoj se garantuju nacionalna i manjinska prava i prava na jezik, uočili smo da je u članu 56, inače govori da se odgovor, odnosno ispravka objavljuju bez izmena, izostavljanja i dopuna, dozvoljena neophodna lektorska izmena ako ne menja smisao itd. U članu 56. ima dovoljno elemenata što ukazuju na zabranu preinačenja i komentarisanja odgovora. Međutim, nedostaje ono što u Ustavnoj povelji stoji, a to je pravo da se može koristiti maternji jezik građana. Shodno tome, predlažemo da se u članu 56. doda novi stav, koji bi glasio: "Odgovor se objavljuje na jeziku na kome to zahteva lice koje upućuje odgovor". To bi bilo shodno Ustavnoj povelji i u potpunosti bi se odgovori ispravka mogli koristiti, kao razumljivi i za one građane koji ne poznaju jezik, recimo, mađarski, rusinski, romski itd. Neki ne poznaju ni srpski jezik, nažalost. Iz tih razloga, smatram da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti, jer on ne menja suštinu ovog člana, nego samo poboljšava, odnosno potkrepljuje smisao donesene Ustavne povelje. Naravno da poslanička grupa SRS ima primedbe na stav 3. člana 56. gde nije dopušteno komentarisati odgovor, odnosno ispravku u istom broju glasila, što se veoma često dešava. S obzirom na nedostatak vremena, ovde bih završio.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Da, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, i Ustav i ova povelja o ljudskim i manjinskim pravima garantuju da svaki građanin, odnosno svako lice ima pravo da se koristi svojim jezikom i svojim pismom. U praksi će biti raznoraznih tekstova u sredstvima informisanja koja se štampaju, recimo, na jeziku nacionalnih manjina i ukoliko neko želi da odgovori i da uputi demanti na taj tekst, morao bi da izvrši prevod svog odgovora i da ga pošalje toj redakciji. Mi smatramo da svako treba samostalno da odluči na kom će jeziku da odgovor napiše i da je sredstvo informisanja u obavezi da ga u originalnom tekstu i objavi u štampanom mediju, kao što je pravo svakog da se i u elektronskom mediju obrati javnosti na svom maternjem jeziku. Naravno, situacija može da bude i obrnuta, ali ne možemo nikome da sporimo pravo da koristi svoj jezik i svoje pismo. Zaista bi bilo neprimereno da moramo da prevodimo demanti, jer kada hoćemo da odgovorimo na svom maternjem jeziku u nekom štampanom javnom glasilu na jeziku nacionalne manjine, podrazumeva se da to želimo da uputimo čitavoj javnosti, a ne samo delu javnosti koje poznaje jezik nacionalne manjine. Mene zaista čudi zašto potpredsednik Vlade sedi u sali, kad apsolutno ne sluša šta govorim.
Reč ima potpredsednik Vlade, gospodin Žarko Korać.
Šta je smisao ovog amandmana? Ako neko napiše ispravku u "Politici", on može da traži da mu "Politika" štampa odgovor na mađarskom, na rumunskom, na rusinskom, makedonskom, hrvatskom i ostalim jezicima koji su priznati. Dakle, vrlo dobro sam razumeo smisao amandmana, samo ga ne prihvatam.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu? Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SRS je podneo amandman na član 57, gde su razlozi za odbijanje odgovora. Upravo član 57. je izazvao najviše sporova što se tiče samog predloženog zakona, jer upravo te odredbe o pravu na odgovor su i problematične. Predlagač zakona ove odredbe tumači kao pravo građana da uređuje novine, odnosno sam zakon predviđa 19 slučajeva kada su prava na odgovor ograničena. Pravo na odgovor nema građanin Srbije ako iznosi vrednosni sud, pa je zaista adekvatno pitanje da li ovaj zakon ugrožava uređivačko pravo. Amandmanom SRS je predloženo da se u stavu 1. briše "odnosno sud neće naređivati odgovornom uredniku da objavi odgovor", pre svega zbog toga što sud ocenjuje u kojem slučaju odgovorni urednik nije dužan da objavi odgovor. Samim tim je potrebno da se taj deo izbriše. Što se tiče tačaka 1), 2), 3), 4), 5), 6). i 7), SRS je saglasna sa predloženim rešenjem. Kad je u pitanju tačka 8), amandmanom je predviđeno da se briše, jer je nepotrebno da stoji da odgovor ne može u novinama ili u nekom drugom mediju da se definiše ako se odnosi na mišljenje, a ne na tvrdnju o činjenicama, kao ni odgovor koji ne sadrži tvrdnju o činjenicama, već samo mišljenje. Upravo na taj način Vlada treba da pokaže da je demokratska vlada. Što se tiče tačke 9), našim amandmanom je predloženo da se iza reči "informacije" stavi zapeta i da se preostali deo briše. U svakom slučaju je suvišno da stoji - "i ako se odgovor odnosi na informaciju koja, i da je neistinita, nepotpuna ili netačno preneta, nije podesna da povredi pravo ili interes lica". Tačka 10), iako je pokušao malopre potpredsednik Vlade da objasni, potrebno je da se briše, jer sigurno je definisano da svako ima pravo na izbor jezika kojim se služi. Ako ste demokratska vlast, to treba da omogućite svakom građaninu da se služi jezikom koji govori i kada daje odgovor određenoj novinskoj agenciji. Što se tiče tačke 14. potrebno je u svakom slučaju da se briše, jer se SRS nije složila da bi mogla da postoji nemogućnost odgovora zbog sadržine, a njeno objavljivanje moglo bi da izazove zabranu objavljivanja informacije, krivičnu ili prekršajnu odgovornost, ili građansko - pravnu odgovornost prema trećim licima. U tački 16. potrebno je da se brišu reči "očigledna, opštepoznata ili" zbog toga što bi sama tačka onda bila mnogo blaže i bolje definisana, a i preciznije bi determinisala stavove koji se odnose na tu tačku. I na kraju, tačka 18, od ovih 19 koliko je definisano, treba da se obriše, jer u svakom slučaju, ukoliko predlog ostane neizmenjen, dužnost objavljivanja odgovora ne bi uopšte bila jasno definisana.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Interesantno je da u članu 57, dame i gospodo, mi ovde prejudiciramo šta će sud da uradi. To šta će sud da uradi, to on sam odlučuje u postupku, kakvu će odluku da donese, na osnovu činjenica i dokaza do kojih dođe, i ne može da stoji ovde da odgovorni urednik nije dužan da objavi odgovor, odnosno sud neće narediti odgovornom uredniku da objavi odgovor. Odgovorni urednik nije dužan da objavi odgovor ako je odgovor podnet od neovlašćenog lica, ako je već objavljen, ako je postupak u toku, pa se čeka da se vidi šta će sud da kaže, da li treba ili ne, to je što se tiče stava 1. ovog člana. U tački 8. se kaže - "ako se odgovor odnosi na mišljenje, a ne na tvrdnju o činjenicama, kao i ako odgovor ne sadrži tvrdnju o činjenicama, već mišljenje." Vi kao psiholog sigurno možete da nam date ovde objašnjenje šta je mišljenje, šta je tvrdnja, šta je ideja, šta je misao, šta je tu najširi, a šta najuži pojam. Vi verovatno možete, ali sumnjam da će moći oni koji treba da tumače tačku 8) i na šta se ona odnosi. Tačka 9. kaže: "Ako se odgovorom ne osporava istinitost, postupnost ili tačnost prenosa informacije, kao i ako se odgovor odnosi na informaciju koja, i da je neistinita, nepotpuna ili netačno preneta, nije podesna da povredi pravo ili interes lica". Molim vas, kako će to glavni urednik da dođe do zaključka da nije dužan da objavi odgovor, jer informacija nije podesna da povredi pravo ili interes lica. Neistina je neistina, i to mora da se poveže sa članom 46. stav 3. i 4. u kome se kaže: "U parnici radi objavljivanja odgovora raspravlja se samo o činjenicama određenim ovim zakonom, od kojih zavisi obaveza odgovornog urednika da objavi odgovor"; i lice čiji su pravo ili interes povređeni neistinitim, nepotpunim ili netačno prenetim informacijama može tužbom zahtevati da sud o tome odluči. Evo, sada smo na jeziku, u tački 10), ne objavljuje se ako "odgovor nije sastavljen na jeziku na kome je objavljena informacija na koju se odgovara, niti je naknadno prevedena na taj jezik." Mi smo apsolutno bili u pravu. Na meni je da biram na kom ću jeziku da odgovorim, a imam pravo na demanti na svom jeziku, kao što i onaj Rusin ili Mađar imaju pravo, a onaj ko objavljuje dužan je da obezbedi prevod i da odštampa, ako treba i na mom maternjem jeziku, i na jeziku na kome je glasilo štampano.
Ima reč potpredsednik Vlade, gospodin Žarko Korać.
Niko ne oduzima nikome pravo da se obrati bilo kom organu na svom maternjem jeziku. Nigde na svetu ne postoji da je taj ko je objavio informaciju na tom jeziku, dužan da na vašem jeziku odgovori. To bi značilo npr. da u TV dnevniku na srpskom jeziku imate tri minuta nekog odgovora na rumunskom. To ne bi hteo ni onaj ko je poslao odgovor. Tačka 10) se uopšte na to ne odnosi, nego potvrđuje ovo što sam rekao- nije odgovor ako nije sastavljen na jeziku na kome je objavljena informacija. Odgovor se daje na jeziku na kome je bila informacija. Sada, kada govorim o tački 8) (to je dosta važno, to su mnogi novinari pitali, da bude jasno o čemu se radi, znači, odgovaram više novinarima i javnosti, a naravno i uvaženim poslanicima) - ne može se odgovarati na vrednosni sud. Ovde je to rečeno: urednik nije dužan da objavi ako se odgovor odnosi na mišljenje, a ne na tvrdnju o činjenicama. Ilustrovaću to vrlo prosto; ako se za nekoga kaže da je fašista, to je kvalitativan sud, na to ima pravo komentator u novinama; ali, ako kaže da ste član fašističke stranke, recimo u Italiji to je italijanski socijalni pokret, oni se smatraju naslednikom Musolinija, pa ako to napišete jednom italijanskom čoveku ili političaru, da je on član te stranke, on ima pravo da odgovori; to je činjenično - ne, nisam član i nemam člansku kartu. Možete da kažete bilo šta o nekome, da je nesposoban, da je loš političar, da je loš privrednik, da ne radi kako treba, da radi protiv interesa svoje firme, za to postoji odgovor. Ali, ako vi iznesete činjenično, da je on prošle godine ostvario manjak od sto miliona dinara, on ima prava da odgovori na istom mestu - ne, nisam ostvario gubitak od sto miliona dinara. Jer, to nije vrednosni sud, nego činjenični. Ovo sam samo zbog javnosti i zbog poslanika želeo da odgovorim. (Poslanik Gordana Pop-Lazić traži reč.)
Ne, niste ništa uvređeni, niste apsolutno, niste spomenuti, niste uvređeni. Nastavljamo raspravu. Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo, ispred poslaničkog kluba Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 58. Predloga zakona javnom informisanju. Član 58. menja se i glasi: "Odgovorni urednik dužan je da u roku od tri dana od dana prijema zahteva za objavljivanje odgovora obavesti podnosioca zahteva o razlogu zbog koga odbija da objavi odgovor". Smatram da je odgovorni urednik podnosioca zahteva, čiji odgovor odbija da objavi, dužan da obavesti o razlogu zbog čega to čini. Informacija je vredna onoliko koliko je korisna i koliki je stepen verovatnoće da je istinita. U obilju, zapravo pravoj poplavi raznovrsnih informacija, nužna je i njihova kvalitetna selekcija, ali svako selekcionisanje sadrži u sebi zamku redukovanja, doziranja i tendencioznog plasiranja. Onaj ko raspolaže tehnički efikasnije prikupljenim informacijama može da dominira na osnovu superiorne pozicije koju mu dobra informisanost izgrađuje. Na svim konferencijama za štampu Srpske radikalne stranke njen predsednik, prof. dr Vojislav Šešelj, pokušavao je da vas nosioce vlasti (ne znam sada kakav naziv nosite) obavesti, da obavesti i građane Srbije, o povezanosti i uticaju surčinske i zemunske mafije. Takođe, otkrivanje dosta ubistava i njihovih egzekutora, objavljivanje njihovih imena i konotacije egzekucija, koje su bile političke, materijalne ili nekakve druge prirode, kao rezultat je imalo odavanje zahvalnosti ministra unutrašnjih poslova Dušana Mihajlovića, pa je i sam ministar potvrdio da je prof. dr Vojislav Šešelj otkrio više ubistava nego njegova služba.
Upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Moguća je zloupotreba informacija od strane državnih organa ili pojedinih nosilaca političkih funkcija. Svoju demokratsku suštinu država mora neprekidno da dokazuje maksimalnom javnošću rada svih državnih organa. Ukoliko je rad Vlade javan, kako vi kažete transparentan, stepen istinitih informacija je veliki, ali vaš rad je prekriven neistinama, raznim političkim i privrednim manipulacijama, kao što je Zakon o privatizaciji, pa Zakon o duvanu i nafti itd. Jedino efikasno sredstvo suprotstavljanja sveobuhvatnoj manipulaciji je mogućnost izbora i opšta konkurencija među javnim medijima. Na lokalnim medijima za vreme ovih vaših vanrednih mera nemam pristupa, verovatno se nosioci vlasti plaše istine u mom rođenom gradu Šapcu.
Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Moj komentar je u neposrednoj vezi sa prethodnim amandmanom i namerno sam vas provocirala kao stručnjaka, koji se razume u to šta je misao, šta je ideja, šta je mišljenje, znajući unapred kakav ćete primer iskoristiti. Zato vas pitam, ako nekom kažete da je fašista, da li je to osnov za proganjanje, da li je to uvreda? Za svakog normalnog čoveka to je uvreda i to je razlog za progon. To nije kvalifikacija, po vama to je mišljenje. Ako kažem - kriminalna vlada, vi nećete reći da je mišljenje, nego ćete reći - govorim o činjenicama. Zato ste i uneli ovu zabunu, pa kad vam odgovara, onda je mišljenje, a kad vam odgovara, onda je činjenica. Kada se radi o nekom novinarskom komentaru, kada se daju bilo kakve kvalifikacije, i onda se ima pravo na tužbu. Svako sam procenjuje kada treba da se obrati sudu i da sebe zaštiti. Zato ova tačka 8) bi morala da se briše, jer ćemo doći i sutiaciju da možete da govorite šta hoćete i kako hoćete, a da niko nema pravo da na to odgovori. Doduše to ne može dugo da traje, nisu sredstva informisanja jedina na kojima može nešto da se odgovara. Postoji i ono - put pod noge, opanci ima da se ližu, ali ima narodu da se govori i da se objašnjava. I do sada smo to tako radili, istina će izaći na videlo ko je kakav i ko je šta. Imate raznoraznih drugih kvalifikacija. Ovde smo sada u skupštinskoj raspravi imali da je poslanik kažnjen zbog jedne kvalifikacije. On je izneo jedno mišljenje, neću da vas podsećam, pa je kažnjen zbog toga. Tako je predsednik Narodne skupštine protumačila. Ne o činjenici, o nečemu što je direktno usmereno na jednu osobu, nego je dao jednu kvalifikaciju, mišljenje. Sada zamislite kako će to da se odrazi na informisanje.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na naslov iznad člana i na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Ljubojević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Ima reč narodni poslanik Dragan Ljubojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na naslov iznad člana i sam član 59. je u vezi sa amandmanom koji je podnet na član 57. Ovaj amandman govori sa kolikom ozbiljnošću je Vlada pristupila izradi zakona, jer praktično dva gotovo identična naslova drugačije imenujemo. Naslov iznad člana 57. glasi: "Razlozi za neobjavljivanje odgovora", a naslov iznad člana 59 - "Razlozi da sud ne naredi objavljivanje ispravke." Sasvim je bilo dovoljno i mi predlažemo da naslov iznad člana 59. bude - Razlozi za neobjavljivanje ispravke, a da se član 59. preformuliše tako da glasi: "Odgovorni urednik neće objaviti ispravku ako postoji neki od razloga za neobjavljivanje navedenih u članu 57. stav 1. tačke 1), 2), 4), 6)-18) ovog zakona. Zakon mora da uredi odnos između urednika i lica na koga se odnosi neka informacija, kvalifikacija, izneta u medijima, a sud radi svoj posao. Jedan deo je regulisan članom 52. i nekim drugim članovima ovog zakona. Sud svakako može da naloži objavljivanje ispravke, ali smatramo da u ovom delu zakona ne sme i ne treba da stoji da sud naređuje objavljivanje ispravke. Takođe smo ovde naveli tačke 1), 2), 4), 6) do 18) zakona, ali ako se uzme u obzir naš amandman na član 57, gde tražimo brisanje određenih tačaka, ukoliko ga usvojite, nažalost uveren sam da Vlada neće usvojiti ove amandmane, ostale bi navedene tačke. Možda je najspornija tačka 8) o kojoj je bilo reči, gde ostavljate veliki prostor urednicima medija, čak i sudu da procenjuje šta je to mišljenje, a šta je to tvrdnja o činjenicama i da li onaj, na koga se odnosi neka informacija, ima pravo na demanti i čak da li ima pravo da se sudski odgovornom urdniku naloži da objavi ispravku odnosno da objavi odgovor. Jer, termini - mišljenje i tvrdnje o činjenicama mogu dvojako da se tumače. Da li je ono što su moje kolege pominjale pre mene, kada nekog okvalifikujete i kažete mu da je fašista, uvreda, da li on na sudu može da dobije satisfakciju za tu kvalifikaciju koju ste ovde izneli? Vi ćete to podvesti pod mišljenje i nećete sankcionisati, odnosno nećete naložiti mediju da objavi ispravku.
Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Nema.) Narodni poslanik Dragan Slavka Pavlović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 59. doda novi član 59a. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Ima reč narodni poslanik Dragan Slavka Pavlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o javnom informisanju. Posle člana 59. dodaje se naslov - Obaveštavanje o razlogu neobjavljivanja ispravke. Član 59a glasi: "Odgovorni urednik je dužan da u roku od tri dana od dana prijema zahteva za objavljivanje ispravke obavesti podnosioca zahteva o razlogu zbog koga odbija da objavi ispravku." Predložio sam da se posle člana 59. doda navedeni novi član. Smatram da je to neophodno, a čitajući predloženi tekst zakona imao sam utisak da je predlagač ovo jednostavno zaboravio. Nemam drugo tumačenje, s obzirom da ste u članu 58. zakona predvideli obaveštavanje o razlogu neobjavljivanja odgovora. Nisam razumeo zašto predlagač zakona pravi diskriminaciju između neobjavljivanja odgovora i neobjavljivanja ispravke. Očekujem da će to da nam objasni predstavnik predlagača. Ko to i zbog čega zanemaruje ispravku u odnosu na odgovor? Valjda lice koje traži objavljivanje ispravke ima pravo da dobije obaveštenje od glavnog urdnika iz kojih razloga neće biti objavljena tražena ispravka. Neophodno je da se ovo obaveštenje dobije u kratkom roku od tri dana, da bi lice koje traži objavljivanje ispravke moglo da zatraži sudsku zaštitu. Mada u okolnostima DOS-ovske diktature, očigledno je da će usvajanjem ovog zakona biti nastavljeno vanredno stanje u sferi informisanja, ove odredbe postaju besmislene. Jer, koji će se novinar ubuduće usuditi da napiše nešto negativno o predstavniku vlasti, kada može očekivati da će se njegovi tekstovi analizirati posle nekoliko godina, kao što se to sada radi sa novinarskim tekstovima, koje analizira neka vladina komisija, da bi utvrdila ko je i da li je u poslednjih nekoliko godina pisao nešto negativno o bivšem premijeru ili o ljudima u trenutno vladajućoj nomenklaturi. Pa će od novinara, koji su to nekada pisali koristeći slobodu informisanja, napraviti neki koncentrični krug novinara koji su u službi organizovanog kriminala, kako reče ministar Mihajlović. Posle ovakve hajke na novinare ne očekujem slobodno informisanje, ali ipak predlažem da ovaj amandman usvojite, jer verujte da ima smisla.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč?
Član 59. se odnosi na razloge da sud ne naredi objavljivanje ispravke, a dali smo amandman jer vi ne možete da utvrđujete i da nalažete sudiji šta će on da uradi. On će to odlučiti nakon sprovedenog postupka. Mi smo tražili da se iza ovog člana doda član 59a, kojim bi se odgovorni urednik obavezao da u roku od tri dana od dana prijema zahteva za objavljivanje ispravke obavesti podnosioca zahteva o razlogu zbog koga odbija da objavi ispravku. Vi morate da priznate da sama informacija ima određenu težinu. Isto tako, i demanti ima svoju težinu. Onome ko želi nešto da demantuje, da polemiše, odgovori ili da se neka ispravka objavi, veoma je važno da dobije odgovor od urednika, hoće li ovaj to da uradi ili neće. Ako neće, zna čovek da mora preko suda da ostvaruje svoje pravo. Ovako gubi u vremenu. Razvodnjava se informacija, ona je već otišla, ona se reemituje i dok se ispoštuju svi ovi rokovi koji su u zakonu predviđeni za ostvarivanje prava ped sudom na odgovor, "pojeo vuk magarca" i gotovo. Više nema ni smisla. Posle mesec dana kad mi objavite neki demanti, to već nije isto kao kada ste to uradili u roku od tri dana, recimo. To je veoma važno. Predlagač je propustio da ovakvu situaciju sagleda i moglo bi da se razmišlja ozbiljno o tome da se ovaj amandman usvoji. Ne ide ni na čiju štetu, samo uređuje prava i obaveze i urednika, i onoga ko traži neku ispravku. Govorimo sve vreme o hitnosti ovog postupka kada se on ostvaruje u sudskom postupku, zašto onda ne bismo odredili rokove i onda kada dva lica hoće da se mirnim putem dogovore da li će do ispravke doći ili neće, pošto je to njegovo pravo da odluči da li hoće da naredi objavljivanje, da li hoće da objavi ispravku ili neće.
Da li se još neko javlja za reč. Prelazimo na član 61, na koji je amandman podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Sramenković.
Često u nekim zakonskim predlozima Vlada, pišući neke članove zakona, sa malo reči pokušava da normu uvede u pravni život. Često dajemo amandmane, želeći da se to pojasni, kako bi u praksi primena zakona bila jednostavnija. Zato se događa da članovi zakona sadrže neke nepotrebne odredbe ili odredbe koje su već sadržane u nekim drugim propisima ili zakonima. U slučaju člana 61. u stavu 4. se kaže: "U pozivu tužiocu naznačuje se da će se u slučaju njegovog izostanka sa prvog ili bilo kog kasnijeg ročišta smatrati da je tužbu povukao, a u pozivu tuženom - da se presuda može doneti u slučaju njegovog izostanka sa prvog ročišta, kao i da se u slučaju njegovog izostanka sa kasnijeg ročišta presuda donosi na osnovu do tada utvrđenog činjeničkog stanja". To je već sadržano u nekim drugim propisima i zakonima. Nepotrebno je opterećivati tekst zakona, jer ovo je zakon o javnom informisanju. Što se tiče pouke neuke stranke, zna se na koji se način to radi. Nikako to nije tema i sadržaj ovog zakona. Svojim amandmanom, u ime Srpske radikalne stranke, tražim da se u članu 61. stav 4. briše, jer je ovaj postupak regulisan Zakonom o parničnom postupku.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Prelazimo na člna 62. na koji je amandman podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uložio sam amandman na član 62. koji reguliše detalje u vezi sa glavnom raspravom u postupku za objavljivanje ispravke. S obzirom na to da se ovaj postupak vodi u skladu sa odredbama Zakona o parničnom postupku, mi smo predložili da se stav 5. člana 62. briše, jer je suvišan. U tom pravcu nije uopšte potrebno ovde ugrađivati i opterećivati ovaj zakonski tekst, da će se primeniti Zakon o parničnom postupku, da se u pozivu tužiocu naznačuje da će se u slučaju njegovog izostanka sa prvog ili bilo kog kasnijeg ročišta smatrati da je tužbu povukao, a u pozivu tuženom da se presuda može doneti u slučaju njegovog izostanka sa prvog ročišta, kao i da se u slučaju njegovog izostanka sa kasnijeg ročišta presuda donosi na osnovu do tada utvrđenog činjeničnog stanja. U parnicama radi objavljivanja ispravke nema mirovanja postupka. To može da ostane. Međutim, bilo bi suvišno da ostane mirovanje postupka. Ali, u stavu 5. člana 62. ovaj tekst je opteretio bespotrebno ovaj član, pa zbog toga predlažem da se briše, s obziromna to da se ovaj zakon primenjuje shodno pravilima Zakona o parničnom postupku. Hvala.
Da li još neko od učesnika želi reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika - poslanička grupa Srpska radikalna stranka.
Dame i gospodo, ne verujem da je predlagač nešto loše mislio ugrađujući ovo u pravnu normu. Moglo je to daleko jednostavnije da se uradi da je neko hteo time da se pozabavi. Za sve ovo od člana 60. pa nadalje, što se tiče postupka pred sudom, a to je okružni sud i primenjuje se parnični postupak, moglo je da se kaže "primeniće se Zakon o parničnom postupku" i eventualno rokovi da se skrate. Sve je to moglo da se objedini u jedan član i da nema nikakvih problema. Moglo je, samo da je neko hteo da razmišlja i da to uradi onako kako treba. Ovako nam čitav zakon dođe kao Zakon o parničnom postupku. Tu ima 26 članova ovog zakona koji se tiču nekog postupka. Sve je to moglo da bude mnogo jednostavnije, sem ovih osnovnih načela kojih u zakonu imamo i tiču se javnog informisanja, a sve je sadržano u Ustavu i u Povelji. Ne vidim šta smo mi ovim zakonom regulisali. Što se tiče prava i obaveza novinara, opet ništa nismo regulisali, sve smo ostavili zakukuljeno, zamumuljeno, kako ovome odgovara, kako onome odgovara. U praksi ćemo imati, verujte, haos, kao što smo ga imali do sada i imaćemo strah novinara i sredstava javnog informisanja, da li nešto smeju ili ne smeju da kažu, da li nekoga smeju da pozovu ili ne smeju, da li da ga pitaju ovo ili ono i opet će samo da zovu nekoga u komitetu da pitaju: e, da li smem danas na ovu temu da pozovem toga i toga da pričamo i da li ću da snosim neke konsekvence. Videćete za vrlo kratko vreme da smo bili u pravu i da zakon nije onakav kako ste obećavali da ćete ovu oblast regulisati. Novinarske kuće, javna glasila neće biti zadovoljna ovim. Biće u stalnom strahu od sankcija, koje ste počeli da primenjujete i bez zakona, a tek kada budete imali zakon i kada dođemo do ovih kaznenih odredbi, onda ćemo vam reći šta o tome mislimo. Hvala.
Da li još neko želi reč. Prelazimo na član 76. na koji je amandman podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je podnela amandman da se u članu 76. tačka 1. menja i glasi - "1) objavljivanje zahteva neovlašćeno lice ili ne može da se utvrdi da je lice ovlašćeno;" takođe, tačke 3. i 9. se brišu. Po ovom zakonui ovom članu, na koji sam podneo amandman, postoje razlozi za neobjavljivanje određenih informacija. Glavni razlog da se nešto ne objavi je da neko ne pripada DOS-u, odnosno vladajućoj koaliciji koja danas ne zna kako se zove. Sadašnji razlog za neobjavljivanje je čovek koji pozove urednike i lično svakom pojedinačno izdiktira šta sme, a šta ne sme da objavi. To je bilo i pre uvođenja vanrednog stanja. Taj čovek se zove Vladimir Popović zvani Beba. Pod njegovim patronatom su sve informacije, odnosno svi urednici. Sada, kada se uspostavi sistem navike, to će moći da se upotrebljava i po usvajanju ovog zakona, tako da član 76. ovog zakona može da se tumači i na ovaj način. Sud ocenjuje u kojem slučaju odgovorni urednik nije dužan da objavi odgovor. Ukoliko predlog ostane neizmenjen, dužnost objavljivanja odgovora ne bi bila jasno utvrđena. Svako ima pravo na izbor jezika kojim se služi. Razlozi za neobjavljivanje nisu samo ovih devet tačaka, može da ih bude više ili manje. Zakon o javnom informisanju je loš i kao takav neće dugo funkcionisati. To komentarišu i ljudi iz struke. On je već na prvim, nazovidemokratskim promocijama, doživeo debakl. Nisu zadovoljni sa njim baš ljudi koji se bore za ljudska prava. Mi srpski radikali smo pokušali ovolikim brojem amandmana da vas uputimo na određen smer, ali to vama nije bitno. Šta je za vas bitno? Narod nije u stanju da iznese svoj sud o ovom zakonu. Za vas je bitno da jošjedan zakon provučete kroz ovu vašu fabriku zakona, da se javite na vama poznate šaltere i donesete nam velike dugove koji će imati katastrofalne posledice za buduće generacije. Vi ćete tada biti ko zna gde, a od tih para ste već stvorili ili ćete stvoriti imperije, poput današnjih informativnih kuća koje za vas rade i predstavljaju vas, kao na primer Televizija Pink i slični. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 79. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Andrić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Nije tu.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Andrić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Nije tu.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovo je dobar član na kome može da se najbolje prikaže besmislenost kompletnog zakonskog projekta. Taj član nosi naslov - Isključenje odgovornosti; misli se na isključenje odgovornosti za prouzrokovanu štetu i navedeni su neki razlozi koji isključuju odgovornost. Međutim, sva sreća što vaj zakon ne može da devalvira Krivični zakon i Zakon o obligacionim odnosima koji, mada ne sadrže mnogo odredbi, ali predstavljaju temelj za zaštitu prava pojedinca, tako da od člana 92. do 101. Krivičnog zakona postoje odredbe o uvredi, kleveti i drugim modaltitetima i načinima izvršenje krivičnog dela kojima se vređa čast i ugled pojedinca, te ovaj zakon to ne može da isključi. Takođe, u članu 198, 199. i 200. Zakona o obligacionim odnosima, pisan hvala bogu po tezama profesora Konstatinovića i niko još nije smeo da ga dirne i dobro je što nije smeo, data je mogućnost i naknada štete, kako materijalne, tako i nematerijalne, za slučaj povrede časti, ugleda, ali ima i dodatak u članu 200. koji kaže - za povrede slobode i prava čoveka i građanina. Ovo što ste vi naveli kao razlog koji isključuje odgovornost za naknadu štete praktično ništa ne znači. Preporučujem svim narodnim poslanicima da, ukoliko se nađu na udaru nekog medija, ne koriste ovaj zakon koji bude danas usvojen, nego pre svega Krivični zakon i Zakon o obligacionim odnosima. Jer u ovom zakonu nalazi se galimatijas odredbi o odgovoru i ispravci, apsolutno nebitnim stvarima, komplikovanom postupku, pravno - tehnički lošem napisanom, a može da se tumači kako je kome volja, ali na sve moguće načine se ovde isključuje mogućnost zaštite povređenih prava jedne ličnosti. Zato, vratimo se našim tradicionalnim zakonima, jer očigledno je ovo smišljeno da se publika zamajava i da se vrši pritisak na novinare, kako bi uništili svoju unutrašnju slobodu štampe i omogućili politbiroima i drugim komitetima da vrše politički uticaj i da se omoguće bezgranične manipulacije medijima, što predstavlja suprotnost onog prvog člana koji je naveden u Predlogu ovog zakona. Zbog toga pozivam sve da ne glasaju za ovaj predlog zakona, jer je ovo loš zakonski projekat.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS podneo sam amandman na član 86. stav 5. koji moram da pročitam: "U pozivu tužioca naznačuje se da će se u slučaju njegovog izostanka sa prvog ili bilo kog kasnijeg ročišta smatrati da je tužbu povukao, a u pozivu tuženom - da se presuda može doneti u slučaju njegovog izostanka..." To je jedna od osnovnih stvari u Zakonu o parničnom postupku i faktički na poleđini svakog poziva stoji upravo taj tekst koji upozorava i tužioca i tuženog na njegova prava. Smatram da je unošenje ovog teksta suvišno i da nema potrebe da figuriše u ovom predlogu zakona. Nema potrebe, znači, ono što je već definisano Zakonom o parničnom postupku uvoditi u zakon o javnom informisanju. Ova odredba ne samo što je suvišna i zbunjujuća, može da zbuni sudiju kod donošenja ovih presuda za naknadu štete u slučaju ovog zakona o javnom informisanju. Inače, cilj ovog uvođenja je da se stvori psihoza straha i mraka koja upravo vlada u informisanju i uopšte u medijima u Srbiji. Može se čuti samo jedna strana i to režima trenutno na vlasti, a sve drugo je nedostupno i ne može doći do izražaja. Tako su građani uskraćeni za ove informacije. Mi bi na osnovu ovog zakona mogli da tužimo. Ovu raspravu to ne može da čeka, može samo ulica i narod, jer nadam se da će ubrzo doći vreme kada će vas narod i ulica smeniti i da ne podnosite ovakve predloge zakona u Skupštini Srbije. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 90. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Andrić. Narodni poslanik Ivan Andrić, na sednici Odbora za kulturu i informisanje, povukao je ovaj amandman. Na član 90. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Grubački i Novica Đurašković. Odbor za kulturu i informisanje je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, predstavnik predlagača je prihvatio amandman, pa je amandman na član 90. narodnih poslanika Branislava Gubračkog i Novice Đuraškovića postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 91. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Adam Urošević i Miloš Lukić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Adam Urošević.
Dame i gospodo narodni poslanici, glava 10. predloženog zakona predviđa kaznene odredbe za privredne prestupe i prekršaje za osnivače javnih glasila. Poslanička grupa SSJ je uložila amandman na član 91. Dozvolite prvo da vam pročitam predloženi član: "Novčanom kaznom od 100.000 do 1.000.000 kazniće se za privredni prestup pravno lice koje se bavi distribucijom javnih glasila koje odbije da distribuira nečije javno glasilo bez opravdanog razloga, odnosno za distribuciju postavi uslove suprotne tržišnim principima (član 15)." Mi smo predložili da se zaprećeni minimum ove novčane kazne smanji na 50.000, a da maksimum bude 500.000 dinara. Smatrajući da zaprećeni minimum i maksimum novčane kazne za prekršaj nije primeren stepenu društvene opasnosti učinjenog prekršaja i stepenu težine učinjenog dela, takođe i ekonomsko-socijalnoj situaciji, predlažemo da novčane kazne za sve kasnije učinjene prekršaje predviđene u ovom zakonu budu smanjene. Izuzimamo od toga članove 93. i 94, kada odgovorni urednik uz odgovor objavi i svoj komentar. Poštujući prag izdržljivosti svih vas, poštovane dame i gospodo, neću izlaziti i obrazlagati ostale amandmane na ove kaznene odredbe. Hvala na pažnji.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Predlog za dodavanje novog člana. Narodni poslanik Nataša Jovanović podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 91. doda novi član 91a. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Korać, vraćamo se na priču od početka, na član 2. zakona o informisanju i na ono što sam govorila juče, a tiče se svih onih što, zloupotrebom ovlašćenja funkcije koju imaju, vrše i ograničavaju slobodu informisanja, a pre svega uticaj na urednike kako informativnih emisija, tako i svega onoga što se tiče svakog segmenta našeg društvenog života. Prema tome, neophodno je da se doda novi član 91a ispod podnaslova "Prekršaji", koji će da glasi ovako: "Novčanom kaznom od 100.000 do 1.000.000 dinara kazniće se za prekršaj lice koje ograničava slobodu informisanja zloupotrebom ovlašćenja prava, uticaja i kontrole nad sredstvima javnog informisanja (član2)". Svedoci smo da su ove zloupotrebe svakodnevne. Koliko danas, a naročito u vreme vanrednog stanja, urednici mnogih medija u Srbiji su mnogima od nas rekli da ne mogu u svoje emisije da pozivaju predstavnike SRS, jer im je iz lokalnih komiteta ili iz centrale DOS-a došao nalog da tako nešto ni po koju cenu ne smeju da urade. A da je to tako pokazalo se pre nekoliko dana, kada se osmelio direktor, kao i glavni i odgovorni urednik jedne televizije, a u pitanju je TV Trstenik, koja se finansira sredstvima opštinskog budžeta. U svoju emisiju je pozvala zamenika predsednika SRS-a, gospodina Tomislava Nikolića, da na tom području, dakle Rasinskog okruga, a inače televizija ima malo veći domet za jednu lokalnu televiziju, pa su to mogli da prate i građani Kraljeva, Vrnjačke Banje itd, objasni i pojasni građanima sve te besmislene i bezočne napade na prof. dr Vojislava Šešelja i SRS. U dispozitivu koji je stigao TV Trstenik rečeno je u prvoj tački da se kažnjavaju sa 50.000 dinara, a zatim glavni i odgovorni urednik sa 30.000 dinara zbog toga što su reemitovali emisiju u kojoj je gostovao gospodin Nikolić. To uopšte nije tačno, gospodine Korać. Vi pošto ovde samo deklarativno zastupate slobodu javnog informisanja, morate da izađete kada već onaj vaš kolega koji se ni u glumu dobro ne razume, a kamoli u informisanje, nije znao danas ni da bekne, slovo 'a' da kaže o javnom informisanju, pa da lepo kažete, zašto je televizija kažnjena i zašto se tako nešto daje televiziji... (Predsedavajuća: Tri minuta.) ... i stoji u dispozitivu, evo završavam, kada gospodin Nikolić u toj emisiji uopšte nije spominjao vanredno stanje, niti mere koje se primenjuju, već je rekao ono što radikali kažu, popu-pop, bobu-bob, a to je ko su kriminalci koji su u ovoj zemlji bili povezani sa nosiocima najviših državnih funkcija.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo, od donošenja Naredbe o uvođenju vanrednog stanja pokušavam da shvatim na osnovu kog akta sada mediji bivaju kažnjavani. Jednostavno, ne mogu to da dokučim. Bilo bi dobro da nam potpredsednik Vlade kaže, ako ministar već ne može da bismo znali. U ovom konkretnom slučaju o kome je sada moja koleginica Nataša Jovanović govorila, čini mi se da ako je došlo do toga da se komentariše uvođenje vanrednog stanja, a Naredbom je to zabranjeno, onda je više povreda javnog poretka u pitanju. To bi mogao da bude neki prekršaj. Ne znam kakvo je rešenje doneto i šta se zabranjuje, sem reemitovanja, ali do toga nije ni došlo. Trebalo je kazniti, pa sada nije ni važno, može da piše u dispozitivu bilo šta. Međutim, ono što je vezano za to važno jeste da je neophodno kazniti onoga ko zloupotrebom državnih ili privatnih ovlašćenja - ne mislimo mi tu samo na funkcije, mislimo i na one koji imaju uticaja na neke ljude koji imaju ekonomsku moć ili imaju poznanstva, zloupotrebe neka svoja prava ili lični uticaj koji imaju iz nekih drugih vremena, znači nevezano za funkciju koju obavljaju - vrši pritisak na sredstva informisanja, bilo koja da su u pitanju, ili utiče na distribuciju tih glasila u cilju da ograniči slobodan protok ideja, informacija i mišljenja. Ne možete da kažete, zabranjuje se, a onda nigde se to dalje ne kažnjava. Nema u prekršajnim odredbama, a radi se upravo o prekršaju i povredi ličnih prava, ne može da bude prekršaj. To može da bude samo delo povrede javnog poretka. Ovde je već u pitanju javni poredak i ovo bi moralo da se nađe u prekršajnim odredbama, a ne, kako vi ovde kažete, u stavu 5. člana 2: "O povredama slobode javnog informisanja odlučuje sud, po hitnom postupku". Dokažite vi sad pred sudom da je neko juče vršio pritisak na urednika RTS-a da u Drugom dnevniku ne prikaže toga i toga, ko je govorio u ovoj skupštini vezano za zakon o javnom informisanju, da ovaj baš ne može da se pojavi. Tu mislim na nekog od nas ko je davao izjave po pitanju ovog zakona. Nema suda koji to može da utvrdi, niti ima onoga ko to može da dokaže. To sve utiče na slobodan protok ideja, što je javni interes u cilju očuvanja javnog poretka. Zbog toga bi moralo da bude ovde kao prekršaj, jer se zna šta se dogodilo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 92. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Adam Urošević i Miloš Lukić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana ne želi reč. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 95. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Adam Urošević i Miloš Lukić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana ne želi reč. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS je podnela amandman na član 95. Poslanička grupa SRS se sa pojedinim delovima ovog člana slaže, pre svega kad je u pitanju novčana kazna od 3.000 do 20.000 dinara za prekršaj iz stava 1. ovog člana, kojom će se kazniti i distributer i njegovo odgovorno lice. Stav 1. glasi: "Novčanom kaznom od 30.000 do 200.000 dinara kazniće se za prekršaj pravno lice - distributer javnog glasila koji na način dostupan maloletnicima starijim od 14 godina javno izloži štampanu stvar sa pornografskim sadržajem, odnosno štampanu stvar kojana naslovnoj ili poslednjoj strani sadrži pornografiju i koja nema vidno upozorenje da sadrži pornografiju, kao i upozorenje da nije namenjeno maloletnim licima (član 41)". SRS je predložila da ostane taj stav, ali da se brišu reči "starijim od 14 godina". Jednostavno, sam predlagač zakona je trebalo da zna da članom 41. nije utvrđena starosna granica maloletnika. Zbog toga sam dužan da potpredsednika republičke Vlade upozorim na sadržaj člana 41, gde se doslovce kaže: "Ne sme se, na način dostupan maloletnicima, javno izlagati štampana stvar sa pornografskim sadržajem. Pornografska štampana stvar na naslovnoj i poslednjoj strani ne sme da sadrži pornografiju, a mora imati vidno upozorenje da sadrži pornografiju, kao i upozorenje da nije namenjena maloletnim licima. Na pornografske sadržaje na televizijskim i radio programima primenjuje se odredbe posebnog zakona kojim se uređuje oblast radiodifuzije." Mi smo Zakon o radiodifuziji usvojili pre godinu dana, tako da se tačno zna da je ta oblast u tom pogledu odlično uređena. Zbog toga SRS insistira da se ovaj amandman usvoji i da se brišu reči "starijim od 14 godina", da bi se ta starosna granica maloletnika tačno utvrdila.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 96. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Adam Urošević i Miloš Lukić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 97. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
U obrazloženju amandmana kojim sam predložila brisanje člana 97. navela sam da je amandman posledica amandmana koji je moj kolega Goran Cvetanović podneo na član 13. Predloga ovog zakona. Zaista je nejasno zašto predstavnik Vlade nije prihvatio ovaj amandman. Ne očekujem da će to učiniti ni Skupština, bez obzira na činjenicu da se svakom garantuje sloboda štampe, a ne želim da verujem da je predlagač mislio da se svakome garantuje čitanje štampe. Gordana Pop-Lazić je čak citirala ovde član 46. stav 3. Ustava, koji govori o zagarantovanoj slobodi štampe. Ne vidim zbog čega taj amandman nije prihvaćen. S obzirom da od strane predstavnika Vlade amandman nije prihvaćen, rekoh, ne očekujem da će ga prihvatiti ni Skupština, ali u tom slučaju želim da postavim pitanje gospodinu Koraću vezano za član 97, za raspon novčane kazne od 100.000 do 1.000.000 dinara. Mislim da je taj raspon suviše veliki. Volela bih, gospodine Korać, da odgovorite koji kriterijumi će biti da bi se opredelila kazna od 100.000 dinara, od 1.000.000 dinara ili neka između.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 98. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Adam Urošević i Miloš Lukić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Ivan Andrić i Vera Marković podneli su, u istovetnom tekstu, amandman koji predlažu da se posle člana 98. doda novi član 98a. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 99. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Andrić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 99. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević. Podnosioci amandmana, na sednici Odbora za kulturu i informisanje, povukli su ovaj amandman. Na član 99. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rade Bajić i Nebojša Jović. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović.
Poštovani narodni poslanici, kolega Rade Bajić i ja smo u ime SPS podneli amandman na član 99. Predloga zakona o javnom informisanju. On se odnosi na prelazne i završne odredbe i govori o tome da javna glasila, čiji su osnivači država i teritorijalna autonomija, ili ustanova, odnosno preduzeće koje je u pretežnom delu u državnoj svojini, ili javno glasilo koje se u celini ili pretežnim delom finansira iz j avnih prihoda i na koje se ne primenjuju odredbe zakona kojim se uređuje oblast radiodifuzije, prestaju sa radom u roku od 12 meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Mi predlažemo amandmanom da prestanu sa radom u roku od 36 meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Objektivno, javna glasila čiji su osnivači država i teritorijalna autonomija, ili ustanova, odnosno preduzeće koje se u celini ili pretežnim delom finansira iz javnih prihoda ne mogu da se transformišu i prilagode tržišnim uslovima u periodu od 12 meseci. Predloženim rešenjem veliki broj novinara, kojima predloženi zakon o javnom informisanju pruža izuzetnu malu zaštitu, za razliku od onih o kojima se piše, doći će u izuzetno tešku situaciju. Zato i predlažemo rešenje da u roku od 36 meseci prestanu sa radom napred navedena javna glasila i ustanove, odnosno preduzeća, od dana stupanja na snagu ovog zakona. Takođe, razlog za predlaganje ovog amandmana je taj da bi se donekle postigla usklađenost sa članom 96. Predloga zakona o radiodifuziji, koji predviđa da radio i TV stanice lokalnih zajednica imaju obavezu da se privatizuju u roku od četiri godine od dana stupanja na snagu tog zakona, koji je stupio na snagu 27. jula 2002. godine. Smatram da je napred navedeno objašnjenje dovoljan razlog za prihvatanje predloženog amandmana. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 99. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom je predloženo jedno pravno - tehničko i logičko usklađivanje prelaznih i završnih odredbi u onom delu koji se odnosi na lokalne medije, odnosno medije čiji su osnivači jedinice lokalne samouprave. Predlog je da se doda novi stav, kojim se tačno određuje da u roku od godinu dana prestaje javno glasilo. Jer, jednim tumačenjem, postojeći stav 2. se odnosi, kad su u pitanju lokalni mediji, pre svega na štampane medije, novine, a ovaj stav 3, za koji predlažemo da se dopiše, praktično bi se odnosio na nešto što je već materija koja je regulisana Zakonom o radiodifuziji. Verovatno je u kombinaciji ovih silnih amandmana nešto i prošlo, pošto su neki amandmani već i usvojeni, ali ako se ide na tri godine, pa četiri godine, mislim da je to loše. Loše je iz prostog razloga što je očigledno ovaj predlog zakona za jednokratnu upotrebu, da nadomesti produženo vanredno stanje u sferi informisanja, da se očuva monopol nad medijima. Juče smo imali prilike da čujemo da i pored izričite zakonske norme da se u roku od četiri godine privatizuju ti mediji, čiji je osnivač lokalna samouprava, mi imamo na delu da se formiraju ti mediji, i najverovatnije se prave neke startne pozicije za buduću privatizaciju, mada je ceo taj zakon o radiodifuziji u teškom zakašnjenju. Na šta bih ukazao predlagaču - gotovo da nemate jednu normu u ovom predlogu zakona kojom se obavezuje i nalaže glasilu da objavi državno saopštenje, što je prosto nedopustivo. To je zbog toga što smatrate da je dovoljan politički uticaj, da to ne treba pretakati u neku normu. Dalje, ceo kompleks pitanja vezanih za odgovor i ispravku niste postavili kao grešku, nešto što je promaklo u javnom glasilu, a mi smo suočeni na ovom kaubojskom tržištu sa namerom, sa svešću urednika i novinara da objavi neistinitu informaciju, da čovek jedinac ima brata, da je taj i taj zaklao ženu nekome, ili čuveni Petar Luković, "nož, žica, Srebrenica", i to niste sankcionisali ovim zakonom i ne možete da ga sankcionišete. Zato sam i rekao - hvala bogu, postoji Krivični zakon i Zakon o obligacionim odnosima, koji pružaju punu zaštitu, za razliku od ove obične magle koja se raspršila, da se zabavljamo odgovorima, ispravkama, koje suštinski ništa ne znače, niti bilo koga obavezuju. Poseban deo je morao da se obradi, koji je standard u novinarstvu.
Tri minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 100. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Hristodulo. Odbor za kulturu i informisanje i predstavnik predlagača su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? Ima reč potpredsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Žarko Korać.
Poštovani narodni poslanici, zahvaljujem se na korektnom učešću u raspravi o ovom, kao što je rečeno, važnom sistemskom zakonu, koji reguliše jedno od osnovnih ljudskih prava, a to je pravo na slobodnu informaciju. Kao što znate, svaka zemlja ima svoju istoriju informisanja, sa svojim usponima i padovima. Moram da kažem da su i u najdemokratskijim društvima mnoga pitanja, nažalost, još uvek otvorena, ali naravno, ne znači da tamo nije otvoren veliki stepen sloboda u ovoj oblasti; to ne znači da i tamo nema i sudskih sporova, i velikih sporenja, i da tamo ne postoji ogroman broj pitanja koja svakodnevna praksa otvara, npr. razvoj novih medija, elektronskih medija, Interneta itd. Znači, ovo je izrazito dinamična oblast koja se neprekidno menja. Ovim predlogom zakona želeli smo ovu oblast konačno da regulišemo. Napomenuo sam kako je sastavljan ovaj zakon. Ovde su bile izražene neke sumnje. Moram da kažem da one nisu opravdane, da je javnost imala puni uvid u izradu ovoga zakona, da je mnogo verzija ovoga zakona bilo, mnogo javnih rasprava, da je već duže vreme ovaj zakon dostupan, ne samo na sajtu Vlade, svako može da ga vidi. Već je organizovana nešto više od mesec i po dana javna rasprava, u kojoj su ponovo predstavnici svih važnijih medija imali prilike da se o tekstu izjasne. Samo bih još rekao da svaka poslanička grupa, svaki poslanik, ima svoje pravo da vidi predlog ovog zakona, ali mislim da je zaista nepobitna činjenica da bismo usvajanjem ovog zakona konačno dobili pravni, zakonski okvir koji garantuje slobodu informisanja. Ovde je nekoliko puta podvučena netačna tvrdnja, a to je da ovaj zakon zastrašuje novinare i da on u stvari služi da novinari imaju neku vrstu autocenzure. To je potpuno suprotno od namera ovog zakona. Ovaj zakon, naprotiv, prvi put novinare obezbeđuje, pruža im neke standarde zaštite koji danas postoje u Evropi. Tako po prvi put uvodi instituciju zaštićenog izvora, znači da novinar ne mora po zakonu da otkrije ni u kakvom obliku, pa čak ni u bilo kakvoj policijskoj istrazi ili u sudskoj proceduri, svoj izvor. S druge strane,ovaj zakon takođe štiti i građane, učesnike javnog života, time što vrlo precizno reguliše pravo na odgovor, a već sam napomenuo, ne na kvalitativne, ne na vrednosne, nego na činjenične sudove, a vrlo precizno određuje pod kojim uslovima ne mora da se to učini. Rekao bih da smo učinili prvi, vrlo važan korak. Postoji uvek mogućnost da se zakon doradi, da se u sudskoj i realnoj praksi vidi šta funkcioniše a šta ne. Moje je duboko lično ubeđenje - to mogu otvoreno da kažem, puno sam radio na izradi ovog zakona, ali ga nisam sam pisao - da je ovaj zakon veliki korak napred za naše društvo i da van svake sumnje uređuje ovu oblast na način da ne moramo da se stidimo pred Evropom. Naravno, zavisi od svih nas, od sudske i novinske, medijske prakse, koji ćemo stepen i meru medijskih sloboda da ostvarimo. Ne može zakon sve da učini, zakon daje osnov, pravni okvir, a od nas samih, od ljudi iz medija u velikoj meri zavisi kako će sve to izgledati. Još jednom se zahvaljujem svim narodnim poslanicima koji su govorili, koji su pročitali ovaj zakon i uložili napor da ga poboljšaju, uputili amandmane. Nadam se i želim da ga u ovom obliku, kao što ste videli Vlada je usvojila i veći broj amandmana, usvoje narodni poslanici kada dođe vreme glasanja, kako bi Srbija konačno u ovoj oblasti došla do nekog reda i zakonskog okvira koji je zaista neophodan. Zahvaljujem se još jednom.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Primili ste predlog za razmatranje po hitnom postupku. Zamenik predsednika poslaničke grupe Demokratska opozicija Srbije - Reforme Srbije, narodni poslanik Siniša Mitrović, na osnovu člana 158. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red ove sednice Predlog odluke o dopunama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije koju je podneo Narodnoj skupštini 16. aprila 2003. godine. Prema članu 158. stav 4, stavljam na glasanje predlog zamenika predsednika poslaničke grupe Demokratska opozicija Srbije - Reforma Srbije, narodnog poslanika Siniše Mitrovića, da se po hitnom postupku stavi na dnevni red ove sednice Predlog odluke o dopunama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Za 115, protiv osam, nije glasalo 65, od ukupno 188 prisutnih narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog zamenika predsednika poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije da po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o dopunama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Prelazimo na 1a tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O DOPUNAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o dopunama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Materijal o predlogu za izbor članova odbora za Kosovo i Metohiju i za privredu i privatizaciju vam je podeljen. Molim poslaničke grupe da predaju spisak poslanika za raspravu o ovoj tački dnevnog reda. Da li predstavnik predlagača ili predsednici poslaničkih grupa žele reč? Ima reč narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Samo bih hteo da kažem da ćemo u okviru naše kvote napraviti zamenu tako da će umesto Dragana Lazića član Odbora biti Vuko Antonijević. Molim da se to ima u vidu pre glasanja.
Da li još neko od predstavnika ili predsenika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Da li predstavnik prdlagača želi reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres, usvajajući predlog izmene i dopune, koju je izneo predsednik poslaničke gurpe DSS, a Narodna skupština Republike Srbije će se u danu za glasanje izjasniti o Predlogu odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O PLANIRANjU I IZGRADNjI (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane, koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nada Kolundžija, Velimir Simonović, Leila Ruždić-Trifunović, Bratoljub Janačković, Milan Marković, Milan Milosavljević; zajedno Nenad Bogdanović i Milan Marković, zajedno Bratoljub Janačković i Milorad Stanulov, zajedno Bojan Pajtić i Gordana Čomić i zajedno Bratoljub Janačković, Milorad Stanulov i Ljubodrag Grbić, kao i Odbor za urbanizam i građevinarstvo. Narodni poslanici Bratoljub Janačković i Milorad Stanulov pisanim putem povukli su amandman, kojim su predložili da se brišu članovi 12, 13. i 14. Predloga zakona. Na sednici Odbora za urbanizam i građevinarstvo amandmane su povukli narodni poslanici: - Bratoljub Janačković i Milorad Stanulov na čl. 6, 11. sa ispravkom, 20, 54. i 56; - Velimir Simonović na čl. 16, 32, 34. i 42; - Milan Milosavljević na čl. 61, 62, 91. i 114; - Milan Marković u ime podnosilaca (Nenad Bogdanović) na čl. 77, 78. i 86; - Leila Ruždić-Trifunović na član 84. Zakonodavni odbor je na osnovu člana 142. stav 4. Poslovnika odbacio amandmane na čl. 19, 103, 108. i 118, koje su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš i Novica Đurašković. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave na sednici Narodne skupštine. Napominjem da su nadležni odbori, kao i predstavnik Vlade Republike Srbije, na sednicama Odbora za urbanizam i građevinarstvo i Zakonodavnog odbora prihvatili određen broj amandmana, tako da su sastavni deo Predloga zakona postali sledeći amandmani: - narodnih poslanika Bojana Pajtića i Gordane Čomić na čl. 6, 13, 19, 20, 24, 34, 48, 84, 89, 94, 110, 131. i 146; - narodnog poslanika Leile Ruždić-Trifunović na čl. 29, 45, 89, 90, 113, 123, 130, 132, 145. i 167, kao i amandman kojim je predložila dopunu naziva glave VII; - narodnog poslanika Nade Kolundžije na čl. 42, 77. i 86; - narodnog poslanika Milana Milosavljevića na član 46. sa ispravkom; - narodnih poslanika Bratoljuba Janačkovića i Milorada Stanulova na čl. 61. i 155; - narodnih poslanika Bratoljuba Janačkovića, Milorada Stanulova i Ljubodraga Grbića na čl. 102, 103, 105, 120. i 142; - narodnog poslanika Bratoljuba Janačkovića na čl. 129. i 133; - narodnog poslanika Milana Markovića na čl. 141, 145. sa ispravkom, 155. i amandman kojim je predložio dodavanje novog člana 155a. Primili ste izveštaje Odbora za urbanizam i građevinarstvo i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, pa molim predsednike ili ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa da predaju spisak narodnih poslanika sa redosledom prijava za reč. Da li predstavnik predlagača, ministar urbanizma i građevina, dr Dragoslav Šumarac želi reč? (Da.) Ima reč ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Dragoslav Šumarac.
Gospođo potpredsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama je Predlog zakona o planiranju i izgradnji. On objedinjuje četiri postojeća zakona: Zakon o izgradnji objekata, Zakon o planiranju i uređenju prostora i naselja, Zakon o građevinskom zemljištu i predlažemo da se ukine tzv. zakon o legalizaciji (Zakon o posebnim uslovima za izdavanje građevinske,odnosno upotrebne dozvole za određene objekte), koji nije dao nikakve rezultate, odnosno samo tri posto nelegalnih objekata je po njemu legalizovano. Koji su ciljevi donošenja ovog zakona? Ciljevi donošenja ovog zakona su, pre svega, pojednostavljivanje procedure dobijanja građevinskih dozvola. Samim tim ćemo, siguran sam, privući strane investitore. Drugi razlog donošenja ovog zakona je što želimo da eliminišemo preveliko prisustvo uprave u ovoj oblasti; sama procedura je zbog toga bila jako komplikovana i duga. Svi vi znate da se za najjednostavnije objekte tražilo i po 20 do 30 raznoraznih papira i saglasnosti i da je ta procedura samim tim trajala i po nekolik meseci, a često se događalo da traje i po godinu dana i duže. Zbog same te komplikovane procedure i zbog svih tih saglasnosti, primena rešenja važećih zakona je bila podložna korupciji. Kao što znate, ovo je jedna od oblasti gde je korupcija cvetala. U narednih nekoliko minuta rekao bih nešto o novinama koje smo uveli u pojedinim oblastima. Rekao sam već da on menja četiri zakona. U oblasti prostornog planiranja sada uvodimo Strategiju prostornog razvoja Republike Srbije. Do sada je postojao Prostorni plan. Kao što znate, Prostorni plan, kada je donet, bez obzira što je u to veme to bila velika novina i napredak, pokazalo se vrlo brzo, bio je spisak lepih želja koje se nisu mogle ostvariti. Prvo što je Srbiju posmatrao kao izolovano ostrvo, nepovezano sa drugim, pre svega okolnim i evropskim zemljama, a s druge strane, po tom prostornom planu trebalo je već sada da imamo pruge sa velikim brzinama od 250 do 300 kilometara na sat, a znamo da najbrži voz danas od Beograda do Niša ide više od četiri i po sata, dok je 1939. godine išao manje od četiri sata. Pored toga, uveli smo i Agenciju za prostorno planiranje. U to interministarsko telo prerašće Zavod za prostorno planiranje, sada postoji u okviru našeg ministarstva. Ta agencija će zajedno sa ministarstvima raditi na strategiji prostornog razvoja, a strategiju će usvajati Skupština, s tim što će svako ministarstvo biti zaduženo da na osnovu Strategije prostornog razvoja radi pojedine šeme. Tako ćemo imati šemu, recimo, za saobraćaj i telekomunikacije, za visokoškolske ustanove, turizam itd. Jedna od velikih novina u oblasti prostornog planiranja je što zakonom uvodimo prostorni plan opštine. Prostorni plan opštine do sada nije postojao. Dakle, opštine će moći same da odlučuju o svom razvoju. To će biti zakonska obaveza svih opština. To je jedan od najvećih doprinosa decentralizaciji u ovoj oblasti. Što se samog urbanizma tiče, vi znate da su do sada urbanistički planovi bili kruti. Ako je u nekom delu grada bilo predviđeno po planu da se rade petospratnice, ako je neko želeo da gradi kuću sa jednim spratom, nije mogao nikada da dobije dozvolu. Dakle, i tu je jedan od razloga što postoji tolika bespravna gradnja u našoj Republici. Mi smo sada uveli pravila građenja i pravila uređenja zajedno sa grafičkim delom. Oni će predstavljati urbanističke planove. U pravilima uređenja moraju da se nalaze svi uslovi javnih preduzeća. I to je velika novina u ovoj oblasti. Kao što sam i malopre rekao, po sadašnjoj proceduri, po važećem zakonu, kada se izradi glavni projekat onda tek počinje hod po mukama, odnosno investitor mora da ide od jednog do drugog javnog preduzeća i da pribavlja saglasnosti. Recimo, od vodovoda, PTT-a, Elektrodistribucije i svih saglasnosti koje su potrebne, a to je i po 30 papira. Često se dešavalo da samo jedan službenik radi u tom preduzeću na tim saglasnostima, tako da kada je on odsutan, niko nije mogao da ga menja, a često se dašavalo da oni i namerno stave taj projekat u fioku. Dakle, procedura je omogućavala da taj posao bude podložan korupciji. Mi smo sada uveli, a to ste vi od nas tražili kada smo uvodili krivične kazne za nesavesne investitore, izvođače radova i direktore javnih preduzeća 2001. godine, i te kazne su zaista dale rezultate, na vaš predlog kazne za upravu. Dakle, svi predstavnici javnih preduzeća, ako u određenom roku, a to je 30 dana, ne daju odgovarajuće saglasnosti, one se daju u toku izrade urbanističkog plana, snosiće odgovarajuće sankcije. Time smo ubrzali postupak izdavanja potrebnih papira. U roku od18 meseci od stupanja na snagu ovog zakona opštine su dužne da urade nove planove. Zakonom smo predvideli da za opštine koje to ne učine urbanističke planove uradi Republika o trošku opština. Procedura po novom predlogu je sledeća: ako podnesete zahtev za izdavanje potrebnih papira, onda ćete dobiti izvod iz urbanističkog plana za određenu lokaciju za koju tražite; u tom izvodu moraju da postoje, kao što smo rekli, svi uslovi; posle toga se radi idejni projekat i na osnovu idejnog projekta se od nadležnog organa, da li se radi o opštini, gradu ili Republici, dobija odobrenje za gradnju. Mi smo izbacili onaj pojam građevinske dozvole, koji je bio sinonim duge procedure, korupcije i birokratizovanog sistema. Dakle, sada se to zove odobrenje za izgradnju. Ono menja urbanističko - tehničke uslove, urbanističku dozvolu i građevinsku dozvolu. Potrebno je samo dva puta ići u administraciju, odnosno upravu za dobijanje odobrenja za izgradnju. Posle toga ide proces građenja, koji smo opet oslobodili od svih mogućih administracija, ne samo u oblasti građenja, nego i u oblasti planiranja, na taj način što smo uveli lične licence. O tome ću nešto malo kasnije reći kada bude reč o komorama. Za šta je potrebno tražiti odobrenje za gradnju? Potrebno je tražiti odobrenje za gradnju samo u dva slučaja: kada se grade novi objekti i kada se vrši rekonstrukcija postojećih objekata. To znači nadziđivanje ili proširivanje objekata. Ako su objekti ostali u istom gabaritu, onda se samo podnosi glavni projekat. Dakle, odobrenje za gradnju nije ni potrebno. I to će, takođe, dosta ubrzati proceduru. Smanjili smo broj objekata za koje je nadležno ministarstvo. Vi znate da su kod nas dolazili projekti za otvaranje prozora, recimo u Knez Mihajlovoj ili u zaštićenoj zoni u Zemunu; sada smo to izbacili. Samo su ostali nacionalni parkovi, Fruška Gora ili Kopaonik, jer ipak mislimo da nemaju opštine, recimo Raška ili Brus dovoljno kapaciteta da vode računa o tako značajnim područjima kao što su nacionalni parkovi. Ostali su, takođe, neki hemijski objekti i objekti od značaja za Republiku, kao što su auto-putevi, magistralni putevi, odnosno veliki mostovi, brane i tome slično. Dakle, i taj postupak je potpuno pojednostavljen. I što je važno, da bi se izbegao uticaj uprave, da ne bi naši činovnici gledali kako je urađen projekat, morali smo da uvedemo lične licence. Te lične licence postoje u Evropi po sto i više godina. Mi smo se povezali sa austrijskom Komorom arhitekata i inženjera, i po ugledu na tu komoru smo radili statut naše komore, koji će usvojiti komora kada se bude konstituisala, tako da sada postoji mogućnost gubljenja licenci. Do sada ta mogućnost nije postojala. Mi smo izdavali licence za pojedine firme. Mislim da sam i na ovoj govornici pričao primer iz Kolubarskog okruga, gde smo dosta sredstava uložili i da se tamo jedna od novih kuća, koje su male, sa jednim spratom i podrumom, sama srušila. Kada smo hteli da oduzmemo licencu firmi koja je radila, nije postojala mogućnost po postojećem zakonu. Dakle, ovde se uvodi mogućnost gubljenja licence u postojeća četiri sektora . To su: sektor za prostorno planiranje u okviru komore, zatim urbanista, projektanata i izvođača radova. Projektanti i izvođači radova će biti najbrojniji i oni će se deliti na podsekcije. Recimo, projektanti će imati verovatno podsekcije arhitekata i građevinaca, a građevinci sa svoje strane će se deliti na konstruktivce, niskogradnju i hidraše. Pored toga, tu će biti i podsekcija mašinaca, električara i svih onih koji učestvuju u procesu izgradnje i projektovanju. Izgradnja objekata će biti slična kao i projektovanje. Nešto da kažem o kaznama; već sam pomenuo, pored ovih kazni koje smo uveli 2001. godine, kada ste podržali onaj naš predlog za uvođenje krivičnih kazni za bespravne graditelje, sećate se da je bilo godinu dana za izvođače radova, a tri godine za investitore i za direktore preduzeća, javnih preduzeća koja priključe bespravni objekat na vodovod, kanalizaciju, električnu mrežu. Sada smo uveli kazne i za upravu. Ako se odobrenje za izgradnju, ako je podnet uredan zahtev, ne izda u roku od 15 dana, dakle za dve nedelje, sledi kazna od 30 dana zatvora i plus novčana kazna. To isto važi i za sve, za direktore javnih preduzeća ako ne daju saglasnost u određenom roku, tako da smo kaznama pokrili čak i inspektore, koji će sada imati veća ovlašćenja, ali će i oni sami snositi odgovarajuće sankcije ako ne budu radili savesno svoj posao. Ovim zakonom, rekao sam na početku, rešavamo i problem legalizacije. Vi znate da je postojeći zakon omogućavao legalizaciju objekata koji su izgrađeni do 1995. godine i tu je bilo dilema do kog stepena je izgrađen objekat, a po ovom predlogu svi objekti se mogu potencijalno legalizovati. Normalno, neće se legalizovati oni koji su na važnim koridorima, ulicama, parkovima, putevima, ali će svi potencijalno moći da se legalizuju i vlasnici tih objekata su dužni da u roku od šest meseci prijave te objekte opštinama, a opštine opet u roku od dva meseca da daju odgovor da li se dotični objekat može legalizovati ili ne. Opet, ako se ne dobije odgovor, sledi odgovarajuća kazna. Dakle, mislimo da ćemo i ovaj segment ovim rešenjem pokriti. Evo, ne bih više dužio, na kraju samo da vam kažem da sada više pre svega proces izdavanja potrebnih papira neće biti avantura sa neizvesnim ishodom, da će proces građenja biti normalan kao što je u svim zemljama u okruženju i zato vas pozivam da podržite ovaj naš predlog zakona. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, Odbora za urbanizam i građevinarstvo, narodni poslanik Marko Petrović i Zakonodavnog odbora, narodnik poslanik Bojan Pajtić? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miomir Ilić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-a.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Šumarac, ovaj zakonski projekat je sigurno sistemski i reformski, ali njegovo donošenje u uslovima vanrednog stanja za Socijalističku partiju nije realno i smatramo da je trebalo da se u redovnoj proceduri razmatra u Narodnoj skupštini, kao najvišem zakonodavnom organu. Mi, narodni poslanici iz opozicije, nismo bili u mogućnosti da adekvatnim mišljenjem, stručnim predlozima i amandmanima ovaj zakon na adekvatan način tretiramo, da ga poboljšamo i unapredimo. Stavljanje na dnevni red ove sednice ovakvog zakona u petak u 20,00 časova, sa mogućnošću davanja amandmana do 24,00 časa, s obzirom da je u redovnom postupku, iako je ovaj predlog dat pre mesec dana, ipak nije u redu i mi sa strane SPS ovakav postupak predlagača, odnosno sastavljača dnevnog reda ove sednice Skupštine, ne prihvatamo. Izneću određene karakteristične primedbe i predloge u ovom svom izlaganju. Smatram da SPS na ovakav način i u ovakvim uslovima ovaj zakonski projekat ne može prihvatiti. Vlada Republike Srbije, kao predlagač ovog zakonskog projekta, u obrazloženju razloga za donošenje sasvim novog zakona o planiranju i izgradnji navodi da dosadašnja zakonska rešenja ne omogućavaju ostvarivanje tržišnog koncepta privređivanja, ravnopravnost tretmana različitih oblika svojine i uvođenje drugih reformskih promena u društveno - ekonomskim odnosima u Republici Srbiji. Novi zakon o planiranju, kako navodi predlagač, treba da bude reformski i sistemski. Ako prihvatimo obrazloženje iz Predloga zakona o planiranju i izgradnji, da dosadašnja zakonska rešenja iz paketa zakona koje je naveo ministar, a to su Zakon o izgradnji objekata, Zakon o planiranju i uređenju prostora, Zakon o građevinskom zemljištu, Zakon o posebnim uslovima za izdavanje građevinske, odnosno upotrebne dozvole za određene objekte, nisu omogućavala potencijalnim investitorima brži i jednostavniji postupak dobijanja odobrenja za gradnju i da u tome ima reformskog pristupa, onda je neprihvatljivo da se ovako važan zakon za građane Srbije donosi na nedemokratski način i u uslovima vanrednog stanja. Jeste vođena stručna rasprava u određenim stručnim institucijama, ali mi ovde nemamo mišljenje tih stručnih institucija, šta su oni dali na radni tekst predloga zakona. Bez davanja mogućnosti narodnim poslanicima da od trenutka zakazivanja sednice podnesu amandmane, i pored možda dobre volje predlagača za kvalitetnijim rešenjem iz ove oblasti, zbog načina donošenja ovaj zakon gubi na značaju. Nije nikakav uspeh da se u uslovima vanrednog stanja u toku jedne nedelje donese sedam zakona, a tokom druge šest, kako je jedan od vođa pozicije i rekao. Bitnije od toga je da Narodna skupština donese takve zakone koji će biti primenljivi u praksi i neće važiti godinu ili dve dana, već decenijama. SPS nije protiv donošenja novih zakona, pa i ovog, ali smatra da ovaj predlog ima brojne slabosti na koje ću, kao i poslanici SPS-a u toku rasprave u načelu, ukazati, obzirom da nismo bili u mogućnosti da podnosimo amandmane zbog iznetih razloga. Članom 3. Predloga zakona utvrđena su načela uređenja prostora, a članom 16. osnovna planska dokumenta prostornog planiranja. Osnovni planski dokument po predlogu zakona je Strategija prostornog razvoja Republike Srbije, a usvaja se za period od 10 godina. Znači, na ovom osnovnom planskom aktu zasniva se celokupan razvoj i dalja razrada ovog zakonskog rešenja. Ovim zakonom anulira se već usvojeni Prostorni plan Republike Srbije iz 1996. godine. Napomenuću da je u izradi Prostornog plana Repubike Srbije učestvovali pored Instituta za arhitekturu i urbanizam Srbije, kao nosioca aktivnosti, brojne naučne i stručne institucije i pojedinci. Rađen je u periodu od 1989. do 1996. godine i prošao je kroz najširu javnu raspravu. Prostornim planom Republike Srbije iz 1996. godine utvrđene su dugoročne osnove organizacije, uređenja i korišćenje prostora Republike Srbije, zasnovane isključivo na stručnim analizama i rešenjima i u njihovoj izradi i donošenju nije uticala politika. Rađen je za period od 20 godina. Predlogom novog zakona o planiranju i izgradnji nije uzet u obzir već postojeći Prostorni plan Republike Srbije, već se članom 16. tačka 1) predviđa donošenje novog planskog dokumenta, Strategija prostornog plana razvoja Republike Srbije i to za manji period, odnosno za period od deset godina. Zaboravlja se činjenica da su mnogi kapitalni objekti izgrađeni ili su započeti da se grade na osnovu postojećeg prostornog plana Srbije iz 1996. godine, kao što su objekti za vodosnabdevanje, a koji su od vitalnog značaja za građane Srbije. Uzeti za izradu zakona o prostornom planiranju evropske kriterijume planiranja može biti u redu, ali samo pod jednim uslovom, da ti kriterijumi odgovaraju našim uslovima. Pitanje je da li uzeti evropski kriterijumi, takozvani NUTS od 1 do 5, nomenklatura statističkih teritorija, teritorijalnih jedinica po standardima Evropske unije za izradu buduće strategije prostornog razvoja Republike Srbije, odgovaraju našim uslovima. Jedna od bitnih komponenata za izradu strategije prostornog razvoja Srbije je i demografski faktor, a naročito tendencije i problemi prostorno-demografskog razvoja Srbije u urbanim i ruralnim naseljima Srbije, kao i projekcija stanovništva Srbije. U ovom predlogu nigde nije spomenut najbitniji faktor, a to je demografski faktor. Ako nemamo stanovništvo i o njemu ne vodimo računa, šta će nam planovi, šta će nam bilo šta. U članu 17. stav 2. Predloga zakona se kaže: "Strategijom se određuju dugoročni ciljevi prostornog planiranja i razvoja u skladu sa ukupnim ekonomskim, socijalnim, ekološkim i kulturno-istorijskim razvojem." Nema u ovom predlogu zakona najbitnijeg faktora razvoja, a to je demografski razvoj. Najbolji zakon o planiranju neće imati značaja ako Srbija ostane bez stanovništva. Zato demografski razvoj Srbije mora da bude komponenta strategije prostornog razvoja Srbije. Nikakve agencije, komisije za planove, saveti i druga predviđena tela, neće bitno uticati na poboljšanje stanja u prostornom planiranju, ukoliko osnovni planski dokument Strategija prostornog razvoja Srbije ne bude sveobuhvatan. Urbanistički planovi; predlagač smatra da će novim zakonskim rešenjima učiniti da urbanističko planiranje vodi ka svrsidhodnom, racionalnom, ekonomičnom i humanom uređenju prostora i naselja, a pre svega fleksibilnijem planiranju. Smatra da će se pojednostaviti i ubrzati postupak izdavanja odobrenja za izgradnju i samu izgradnju obejkata učiniti efikasnijom i ekonomičnijom. To je gospodin ministar ovde rekao i to bi bilo tako da je realno. Tačno je da se građani Srbije neće mučiti za dobijanje raznih saglasnosti neophodnih za izradu urbanističkog plana, jer je ta obaveza preneta na javna preduzeća. Da li je realno da sve opštine u Srbiji urade u roku, u predlogu stoji za 18 meseci, urbanistički planove koji predstavljaju polaznu osnovicu za podnošenje zahteva zainteresovanog lica za izdavanje akta o urbanističkim uslovima. Mnoge opštine u Srbiji nemaju ekonomsku snagu, a posebno stručna lica koja bi učestvovala u radu komisije za izradu urbanističkih planova. Rok dat nadležnom organu za izdavanje akata o urbanističkim uslovima od 30 dana od dana podnošenja zahteva je prihvatljiv zainteresovanom licu. Nismo uvereni da je to realno, obzirom da i dalje ostaju pooštreni uslovi oko dobijanja svih potrebnih uslova i saglasnosti za izradu urbanističkog plana. Članom 51. Predloga zakona predviđeni su uslovi koje treba da ispunjava odgovorni urbanista. Smatramo da su visoka stručna sprema, odgovarajuće radno iskustvo, stručni rezultati na izradi urbanističkih planova i položeni stručni ispit sasvim dovoljni, te iz tog razloga je nepotrebna navedena preporuka dvoje odgovornih urbanista, jer to može u našim uslovima svako za svakog, Mika za Žiku, Pera za Miku da potvrdi. Mislim da nema razloga da ljudi koji imaju licencu, završe fakultet i polože stručni ispit, imaju rezultate i da sada treba da imaju i preporuku.
Deset minuta.
Znači, da prekinemo. Dobro, onda prekidam.
Što se mene tiče, poslaniče, možete nastaviti, ali formalno, poštovanje Poslovnika podrazumeva da popodnevni deo sednice traje do 18,00 časova. Ovim završavamo rad za današnji dan i nastavljamo sutra u 10,00 časova načelnim pretresom Predloga zakona o planiranju i izgradnji. Hvala.