Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 96 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vuk Jeremić i Čedomir Protić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača Lazara Krstića, ministra finansija, pozvao da sednici prisustvuju i Nikola Ćorsović, državni sekretar u Ministarstvu finansija i Nada Mirković, načelnik Odeljenja u ministarstvu, prisutan je i premijer Ivica Dačić, kao i ministar privrede Saša Radulović. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 12, 13, i 14. dnevnog reda, to je Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2014. godinu sa Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za penzijsko-invalidsko osiguranje za 2014. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2014. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika za 2014. godinu i Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Nacionalne službe za zapošljavanje za 2014. godinu; Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2013. godinu i Predlog odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2013. godinu. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 12, 13. i 14, a pre otvaranja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa. Vreme imate u prilogu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2014. godinu sa Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za penzijsko-invalidsko osiguranje za 2014. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2014. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika za 2014. godinu i Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Nacionalne službe za zapošljavanje za 2014. godinu; Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2013. godinu i Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2013. godinu. Da li premijer želi reč? Reč ima premijer Ivica Dačić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, pred vama je danas predlog, u ovom trenutku, najvažnijeg zakona u zemlji – budžet za 2014. godinu. Ovaj budžet je prilika za jedan novi početak, za prekretnicu u načinu razmišljanja. Vlada Republike Srbije predstavlja dokument u kome je sabrano sve ono što smo od početka našeg mandata proklamovali kao ciljeve i smernice naše politike. Na prvom mestu, odgovornost. Ova Vlada je, kao ni jedna pre, imala hrabrosti da vam predstavi budžet koji odgovara realnosti. Ovaj naizgled jednostavan i logičan zadatak u godinama iza nas nije bio urađen kako valja, a posledice toga osećamo danas i osećaćemo u godinama pred nama. Vlada Republike Srbije je odlučna da se takve greške ne ponavljaju i dokaz ove naše odlučnosti je i rekonstrukcija Vlade kojoj smo pristupili sa jedinim ciljem da očuvamo stabilnost zemlje i političku, ali pre svega ekonomsku. Odgovornost je velika, kako odgovornost ministra finansija, tako i odgovornost svih nas u Vladi da razumemo trenutak u kome nema mesta političkim kompromisima, koji bi ugrozili ono što mora da se sprovede. Tu nema mnogo mesta demagogiji i parolama. Svi znate, dame i gospodo, da sam ja socijalista i da želim da vidim državu koja će imati snage da se brine o svim svojim građanima, u kojoj će penzije samo rasti, u kojoj će posao biti siguran, a privreda funkcionisati tako da obezbeđuje socijalno blagostanje. Danas, nažalost, ne živimo u takvom trenutku. Danas živimo u realnosti koja nam ne omogućava da plate, penzije i socijalna davanja rastu u narednom periodu u meri u kojoj bismo želeli. Danas živimo u stanju u kome povećanje javnog duga u narednom periodu preti da ugrozi zemlju, u kome je deficit pretio da prevaziđe 9% bruto nacionalnog dohotka, u kome četvrtina radno sposobnog stanovništva ne radi, u kome saznajemo da 10% stanovništva platu prima iz osiromašenog budžeta. Danas se, dame i gospodo, pitamo kako da ponovo stvorimo uslove da vodimo tu, pod znacima navoda, luksuznu, ali u suštini, suštinsku i pravu političku diskusiju o tome ko je socijalista, ko je nacionalista, ko je liberal, ko pripada umerenoj desnici ili umerenoj levici. Ovaj budžet i zakoni koji ga prate mogu da nam daju odgovore i na ta pitanja. Vreme je da se jednom probudimo i pogledamo u ogledalo i, naravno, ne samo mi koji smo na vlasti. Mi smo vam pokazali pravu sliku. Kada je reč o tome ko je u Vladi radio dobro, a ko ne, mi smo tu realnost pokazali u odnosu na probleme i stanje na KiM, mi smo tu realnost pokazali i kada je reč o evropskim integracijama. Mi sada tu realnu sliku pokazujemo i kada govorimo o finansijama. I pored nimalo prijatne realnosti i zabrinjavajućih činjenica, ova Vlada ovim budžetom uspela je da stvori uslove da se voz koji je krenuo ka provaliji zaustavi, da ne dozvolimo da za samo par godina dođemo u situaciju da za tren oka doživimo scenario gori od grčkog. Danas budžetom predviđamo deficit od 7,1% samo zahvaljujući merama koje sprovodimo. U suprotnom, dostigli bismo 9% u 2014. godini. Javni dug u narednih par godina stabilizujemo na nivou ispod 70% BDP. Da nismo otpočeli da sprovodimo mere, govorili bismo o 80%. Podsetiću vas da je 2008. godine stopa zaduženosti bila između 29% i 30% nacionalnog dohotka. Fiskalne i strukturne mere garantuju nam rast od 1% u narednoj godini. I tu smo bili odgovorni u proceni rasta, u trenutku dok nam relevantne međunarodne institucije predviđaju rast od 1,7%. Ovaj budžet sigurno nije definitivno rešenje, ali jeste prvi korak ka njemu. Zajedno sa setom zakona o kojima ste imali prilike da raspravljate prethodnih dana, ovo je preduslov da se reformski proces uopšte započne. Tu, kao što znate, nećemo da vas lažemo. Ovaj proces mora da traje nekoliko godina, jer je više puta zaustavljan na pola puta. Ova Vlada odlučna je da u ovom nimalo lakom i prijatnom poslu ide do kraja. Priča o restrukturiranju 153 javna preduzeća mora da se okonča, naravno, ne preko kolena i ne u korist tajkuna, već tako da mislimo kako na radnike tih preduzeća, tako i na korist koju bi ona donela celoj zemlji. Javna preduzeća ne smeju da budu samo trošak za državu i recept za očuvanje krhkog socijalnog mira, već primer promene svesti i načina razmišljanja. Setimo se da javno znači i zajedničko i da profit tih firmi znači profit i za državu. Takva država ima potencijala da i zdravstvo i školstvo ne gleda kao probleme, kao požare koje treba gasiti, već kao na oblasti u koje ulažemo, očekujući rezultate. Da bismo došli do rezultata, ne smemo da rasipamo snagu i resurse. Da li nam je potrebno 740 hiljada ljudi u javnom sektoru? Da li je realno da na plate tih ljudi dajemo sve što smo naplatili preko poreza od privatnog sektora? Državni aparat mora da postane servis svih građana i privrede, kao što državni aparat ne sme da postoji na račun privatnog sektora, tako ni privatni sektor ne može da posluje nezavisno od države i pre svega nezavisno od poreskog sistema. Odlučni smo da suzbijemo sivu ekonomiju i da poslovanje svakog subjekta u srpskoj privredi uvedemo u zakonske okvire. Da budemo još jednostavniji, u Srbiji svi moraju da plaćaju porez i tu nema izuzetaka. Mehanizam srpske privrede moramo da pokrenemo odmah. On zavisi od investicija iz inostranstva, ali i od domaće snage koju moramo da motivišemo novim Zakonom o radu. Taj zakon biće sačinjen tako da stimuliše zapošljavanje, da motiviše one koji rade, ali i kažnjava one koji to izbegavaju. Važan i nezaobilazan deo tog sistema, kome su takođe potrebne dubinske i pažljive reforme je i penzijski sistem. Uvažavajući sva do sada stečena prava i misleći na budućnost onih koji danas svojim radom održavaju Fond PIO, pristupićemopoboljšanju tog sistema i pretvoriti ga u održiv mehanizam. Rešeni smo da pronađemo rešenje za probleme koji su godinama stavljani pod tepih, kao što je finansiranje Vojvodine, ali i finansiranje lokalnih samouprava. Specifičnosti pokrajine moraju da budu uvažene, istovremeno vodeći računa da to ne bude na štetu ostalih građana Srbije. Kao što ima specifična prava Vojvodina, kao i bilo koja druga lokalna samouprava u Srbiji, mora da ima i specifičnu odgovornost. Nije ideja da se iz jedne kase preliva novac u neku drugu ili treću kasu. Ideja je da se tim davanjima omogući da svaki od tih lokalnih sistema funkcioniše za dobrobit ljudi koji tu žive. Ali, država tu snosi najveću odgovornost i zato uvek i za svaki dinar mora da postavi pitanje na koje će dobiti precizan odgovor gde ide novac i to je odgovornost. Odgovornost je da rešenja koja su nam ponuđena prihvatimo ili da predložimo bolja. Neki od vas koji danas sedite ovde imali su priliku i da predlože i da sprovedu. Kao što ću reći da neki od naših predloga nisu najsjajniji, tako ću vam reći da se i zbog nekih vaših predloga i vaših politika danas suočavamo sa spornim privatizacijama, prikrivenim troškovima države, sa neizvesnošću. Mi smo uspeli da i u takvim okolnostima stvorimo budžet koji garantuje da država ne samo što neće stati, nego će i ono što je godinama stajalo početi ponovo da se kreće. Obezbedili smo nastavak radova na infrastrukturnim projektima. Obezbedili smo stabilnost plata i penzija. Obezbedili smo za trećinu veći budžet za kulturu, koja je godinama zapostavljana. Sačuvali smo stabilnost i obezbedili garancije stranim investitorima da u Srbiji vide dobrog i pouzdanog partnera. Omogućili smo da proces evrointegracija teče ne smetano i da se javni i finansijski sistem naše zemlje ubrzano približavaju standardima najrazvijenijih evropskih zemalja. Zato vas danas pozivam da podržite Predlog zakona o budžetu, da damo šansu realnosti, da probamo da umesto velikih reči i predstave za javnost se okrenemo rešavanju životnih problema, jer najvažnije je da neko bude svestan situacije u kojoj se nalazi, da bi mogao uopšte da preduzme mere za njeno poboljšanje. Neću biti tokom cele ove rasprave. Biće ministar finansija i ministar privrede. Želeo sam da iz poštovanja prema vama, narodnim poslanicima, dođem i održim ovo uvodno izlaganje pre izlaganja ministara. Kao što znate, budžet je posle Ustava, može se tako reći, najvažniji zakon za jednu državu. Takođe, budžet je i znak političke stabilnosti. Ako nema budžeta, onda nema ni političke stabilnosti. Zato je ova rasprava važna. S druge strane, apsolutno sam spreman i da kao političke partije koje nose odgovornost razgovaramo ne samo o ovom budžetu i ne danas, nego da se razgovara uopšte o globalnim, suštinskim, pravim ciljevima politike koju Srbija treba da vodi u narednom periodu. Budžet je samo jedan deo realnosti u kojoj danas živimo. Mi očekujemo u narednoj nedelji, odnosno, to će početi ove nedelje, ali tokom sledeće nedelje će biti ti završni sastanci u EU, kada je reč o datumu za održavanje prve međuvladine konferencije, odnosno za na neki način suštinski početak pravih pregovora o članstvu Srbije u EU. To su veoma važne odluke i veoma važne sednice. Kao što znate, takve pozitivne odluke će zavisiti od toga naših unutrašnjih reformi, ali i od napretka u dijalogu za Prištinom. To je realnost u kojoj živimo. Da bi do toga svega došlo u ovoj nedelji se mora nastaviti i dogovor i razgovor o implementaciji Briselskog sporazuma, o policiji i pravosuđu, o formiranju zajednice srpskih opština. Kada sve ovo imamo u vidu, sigurno da ne treba da od situacije u Srbiji pravimo Potemkinova sela, ali znajući realnost i poštujući i uvažavajući realnost, ako smo odgovorni ljudi koji vode ovu državu, moramo da preduzmemo mere kako bisom to stanje zaustavili i preokrenuli i Srbija mogla da ide napred. Iz tog razloga, imajući u vidu da građani Srbije od nas očekuju odgovornost, pozivam narodne poslanike da podrže ovaj Predlog budžeta i druge prateće zakone i naravno uz potpunu spremnost da se čuju i drugačija mišljenja i da se čuju bolji predlozi, ukoliko postoje od ovih, jer ovo nije ekonomska kriza i stanje u kojem se nalazi Srbija nije svojina samo Vlade Srbije. Na žalost, gotovo svi koji sedimo u ovoj sali smo odgovorni za to sve, jer je svako u svoje vreme vodio ovu državu. Naravno, vlast treba da omogući svim strankama da mogu da daju svoje predloge. Meni se obratio predsednik LDP gospodin Jovanović sa jednom takvom idejom, da se razgovara o suštinskim pitanjima i problemima koji stoji pred našom državom. Mislim da treba da se o tome razgovara. Niko sigurno nema vlasništvo nad najboljom idejom za rešavanje svih problema i kriza, ali je zato veoma važno da postoji jedna atmosfera tolerancije, dijaloga i dogovora koji bi omogućio da Srbija bez velikih društvenih podela i sukoba u društvu ide napred. Dozvolite mi da vas, bez obzira na stranačko opredeljenje, pozovem da držite ovaj budžet koji predstavlja na neki način realan pogled, možda ne sa odgovarajućim merama. Neko će možda zameriti da su te mere blage, neko će zameriti da su te mere previše oštre. Nisu u krivu ni jedni ni drugi. Mogle su te mere da budu i oštrije, ali bismo onda došli u situaciju da i ono što postoji u ovako teškim uslovima može da u određenom trenutku izgubi dah, odnosno da prestane više da funkcioniše, a mi ne možemo samo da lečimo sistem a da pacijent umre. S druge strane, verovatno bi bili u pravu i oni koji kažu da su mere previše oštre. Zato je ovo bio na neki način pokušaj jednog realnog sagledavanja svih problema. Dame i gospodo, u ime Vlade Republike Srbije pozivam vas da podržite Predlog budžeta za sledeću godinu sa namerom da se u sledećim godinama, o tome smo razgovarali kada je vršena rekonstrukcija Vlade, pokušaju praviti budžeti za nekoliko godina unapred, da to bude na neki način jedno pravo budžetsko planiranje kako bi svi znali koje su tendencije koje nas čekaju. Na žalost, mi smo još relativno daleko od toga, ali je to jedan put kojim treba da idemo. Nadam se da ćemo sledeći budžet donositi i u politički i ekonomski mnogo boljoj situaciji u kojoj se Srbija nalazi. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Krstić. Izvolite. (Čedomir Jovanović, sa mesta: Ja sam se javio za reč.) Reč ima ministar Krstić, molim vas. (Čedomir Jovanović, sa mesta: Replika.) Ne možete sada imati repliku dok se ne završi. Ministre, izvolite. (Čedomir Jovanović, sa mesta: Da li je to po Poslovniku?)
Poštovani gospodine predsedavajući, gospodine predsedniče Vlade, ministre Raduloviću, dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što smo prethodnih dana imali priliku da na konstruktivan i kvalitetan način zajednički prodiskutujemo o zakonima koji su početna tačka na putu reformi koje sprovodimo. Istovremeno, nije mi drago što smo tu gde jesmo i što je moranje ispred naših pojedinačnih želja i mogućnosti da sve bude zadovoljeno. Smatram da smo u ovom ograničenom prostoru u kome danas moramo da delujemo postigli maksimum. Maksimum u ovim uslovima predstavlja minimum neophodan da nastavimo da funkcionišemo. Šta je minimum? Minimum je stabilizacija javnog duga. Cilj koji smo postavili je oko 70% do 2016. godine i promena kursa, deficit, prvi put priznat 7,1% umesto blizu 9%, koji bismo na tom nivou imali da nismo preduzeli mere o kojima smo diskutovali prošle nedelje. Hteo bih ovom prilikom da dodam da je to deficit na nivou o kome nismo diskutovali ranije i da na republičkom nivou imamo deficit manji nego po rebalansu za ovu godinu, kao i na konsolidovanom za 0,1%, ali i to je nešto. Iako smo o većini ovih elemenata imali prilike da diskutujemo prošle nedelje, predstaviću vam samo najvažnije komponente budžeta za narednu godinu. Na republičkom nivou planiramo prihod od 930 milijardi u 2014. godini, što je više od 873, koliko imamo po rebalansu za ovu godinu. To je nominalni rast od oko 6,5%. Ukupni rashodi su 1.112 milijardi, nominalni rast od oko 5,8% u odnosu na rebalans za tekuću godinu. Imamo 182 milijarde deficita, odnosno 4,6% BDP u odnosu na 4,7% po rebalansu za tekuću godinu. Što se tiče prihodne strane, u nešto više detalja. Kao i prethodnih godina, najveći prihodi planiraju se od naplate PDV – 430 milijardi dinara, odnosno 46% ukupnih prihoda. Ono što je važno tu naglasiti jeste da merama koje preduzimamo na prihodnoj strani povodom reforme poreske uprave i suzbijanja sive ekonomije trebalo bi da nam donesu skromnih rekao bih 16 milijardi sa strane poreza i dodatnih šest milijardi sa strane akciza, prevashodno što se tiče šverca duvana i naftnih derivata. Kažem skromnih zato što tu prostora ima mnogo više i to ćemo nastaviti da radimo i planiramo i računamo na to i u naredne dve godine. Povećanje PDV sa 8% na 10% i prebacivanjem IT sektora, da tako kažem, na višu stopu doneće nam još dodatnih nezanemarljivih 21,5 milijardi, odnosno čitavih 0,5%, skoro 0,6% BDP. Što se tiče rashodne strane, ukupni rashodi za zaposlene su 272 milijarde, 24% ukupnih rashoda. Nominalno povećanje od 3,2% u odnosu na 2013. godinu kao rezultat indeksacija plata od 1,5% i povećanja plata usled minuloga rada i unapređenja, odnosno napredovanja u službi. Rashodi za robe i usluge u 2014. godini biće 96 milijardi. To je nominalni rast od 10%. Bitno je razumeti zašto je tu do povećanja došlo. Tu imamo različitu metodologiju obračuna. O tome ću detaljnije govoriti kada budemo ušli u raspravu u pojedinostima. Kamate su 114 milijardi. To je povećanje od preko 20 milijardi u odnosu na prethodnu godinu, odnosno ovu godinu. To je porast od oko 14 milijardi koje smo imali 2008. godine i to je rezultat neodgovornog zaduživanja u prethodnom periodu. Takođe, to podrazumeva obezbeđivanje jeftinog zaduživanja kod stranih partnera, bilo međunarodnih institucija, bilo kroz bilateralu, i to je nešto što je ključno i za dugoročnu stabilizaciju kod nas. Subvencije su 81 milijarda i smanjujemo dalje u odnosu na 2013. godinu sa 84 milijarde. Veliki deo onoga što kompenzuje smanjenje jeste prebacivanje javnih servisa RTS-a i Radio-televizije Vojvodine na budžet u sledećoj godini. Ono što je važno, a o tome će više govoriti ministar privrede, jeste da menjamo model subvencionisanja i u privredi i u poljoprivredi. Stimulacija će biti da bi preduzeća zarađivala na zdravim nogama, a poljoprivrednici da bi proizvodili više. Preispitivanje opravdanosti garancija, da ne bi bilo stvari ispod crte, ponovo. Uslov će, naravno, biti restrukturiranje ovih preduzeća, 153 koja su u restrukturiranju, kao i reforme u javnim preduzećima. Na lokalnom nivou restriktivnija politika za preduzeća je, za lokalna javna preduzeća, za subvencije, osigurana smanjenjem nenamenskih transfera, odnosno transfera koji se odnose na subvencije javnim i komunalnim preduzećima. Njih isto nećemo zaboraviti u smislu restrukturiranja koje je neophodno. Transferi organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, pre svega PIO fondu, iznose čitavih 280 milijardi. Opet, 25% ukupnih rashoda budžeta. Opet, to ide sa indeksacijom i to je ovo o čemu je govorio i premijer, da ćemo morati da se tome obratimo u dugom roku, kako bismo osigurali održivost. Socijalna zaštita je na nivou iz 2013. godine, oko 107 milijardi. Najviše se izdvaja pojedinačno za dečiju zaštitu – 47 milijardi. Kapitalni rashodi su 52 milijarde dinara, što je značajno povećanje u odnosu na ovu godinu i 34 milijarde koje smo imali po rebalansu, što je preko 50% povećanja, a 5% ukupnog budžeta je značajan iznos u poređenju sa prethodnim budžetima. Ono što je važno tu naglasiti, jeste da smo kao Vlada seli i odredili prioritete za projekte i kapitalne investicije koje ćemo raditi, odlučili koje nećemo raditi, kako bismo sprečili dalje zaduživanje po osnovu kredita koje ne povlačimo, a takođe prelazimo na modele koncesija i javno-privatnih partnerstava gde god je to moguće, kako bismo osigurali učešće privatnog sektora u kapitalnim investicijama. Neki od najvažnijih projekata su navodnjavanje u poljoprivredi kreditima iz Abu Dabija, obnova kliničkih centara u Srbiji, istraživanje i razvoj u nauci, u javnom sektoru, modernizacija škola, projekti socijalne inkluzije. Povećan je budžet za kulturu za trećinu. Nije dovoljan, ali je korak u pravom smeru, ja bih rekao, i to računam bez informisanja, bez RTS-a i RTV-a. Što se tiče finansiranja, ukupno je oko 6 milijarde evra. Veći deo toga, nažalost, tri četvrtine, skoro se odnosi na otplatu odnosno na refinansiranje, i ja se nadam na otplatu nekih starih dugovanja. Većina tog novca nadamo se da će biti obezbeđena iz bilateralnih izvora finansiranja i nadamo se veliki deo njih po povoljnim kamatama. Što se tiče konsolidovanog budžeta opšte države tiče, da se tome obratim, iako to nije tema nužna za ovu raspravu, ali ja mislim da bi trebalo da bude, kao što bi trebalo da bude i ono što je ispod crte, po prvi put, znači, kada se uzme konsolidovana država u obzir, ukupni prihodi su 1.583 milijarde, rashodi 1.802 milijarde, konsolidovani deficit je planiran na 219 milijardi, odnosno 5,5% bruto društvenog proizvoda, što je niže nego ove godine po rebalansu, gde je to 5,6. Što se tiče onoga ispod crte, što nas dovodi do famoznih 7,1%, rashodi ispod crte su oko 1,7% BDP, čitavih 67,5 milijardi dinara. Ono što je važno da svi znate, jeste da iz Zakona o budžetu izbacujemo članove koji nam omogućavaju da ovo nastavimo da radimo dalje, da dajemo garancije i da se zadužujemo bez odobrenja Narodne skupštine. Znači, 67,5 milijardi odnosi se na otplate ranije uzetih kredita sa garancijama države za javna preduzeća „Srbijagas“, Železnice, JAT, „Galenika“, što je ukupno preko 40 milijarde; 24 milijarde se odnosi na očuvanje bankarskog sektora, a mi se svakako nadamo da to nećemo morati sve da potrošimo kako je planirano, naročito što se tiče bankarskog sektora. Dakle, svesni smo i znamo da ne možemo da govorimo ni o idealnom ni o najboljem budžetu. Govorimo o jedinom mogućem putu, jedinom mogućem smeru. Premijer je već nagovestio korake koji nas čekaju kada je govorio o strukturnim reformama i ja to neću ponavljati, o tome sam već pričao prošle nedelje. Sve ono što moramo da uradimo, ponoviću to, moramo da uradimo da ne bismo imali deficit od 9%, koji bi stvarno bio najveći u ovom trenutku u Evropi i da se ne bismo suočili sa krizom javnog duga u periodu od godinu do dve dana, što nam se sa ovakvim budžetom i sa fiskalnom strategijom, što je trogodišnji plan, po prvi put kredibilan, ja bih rekao, neće desiti. Bitno je da znamo da ovaj budžet ne može da se posmatra odvojeno od seta zakona o kojima smo već pričali prošle nedelje. Ne možemo, takođe, ni da ne planiramo uvođenje reda u javnom sektoru. Nova zapošljavanja, nažalost, pretila su da uruše sistem koji više nije u stanju da se održava. Mi smo to prošle nedelje svi zajedno ovde izglasali i regulisaćemo uredbom i aktom Vlade na adekvatan način. Ali, ono što je bitno da znate jeste da ti efekti nisu uračunati u ovaj budžet, što se tiče zamrzavanja zapošljavanja i prevremenog odlaska u penziju. Dakle, kada bismo u budžet uračunali te efekte zaustavljanja zapošljavanja, uvođenja platnih razreda, na kojima ćemo raditi i planiramo da ih uvedemo već do 1. jula, cifre koje smo dali u ovom budžetu bile bi, da smo to uključili, još manje, tako da je na neki način ovaj budžet realan. Ali, mi ćemo raditi na tome da ga učinimo mnogo boljim tokom godine, za razliku od prethodnih godina, kada je uglavnom rebalansiran u suprotnom smeru. Na konto toga je ovih 200 miliona evra koje su određene za bankarski sektor, za državne banke. Po preliminarnim rezultatima koje imamo iz vanrednih revizija koje je država krajem septembra zatražila od svih banaka, čini mi se da će biti značajno manje, što je takođe ohrabrujuće. Dakle, kao zaključak, šanse da vagamo između nijansi smo propustili, nažalost, sada se od nas očekuje da budemo odgovorni. Da budemo odgovorni kao što to nismo bili, kada smo požare gasili tako što smo okretali glavu na drugu stranu, da budemo odgovorni i priznamo da smo pogrešili, dok još ima vremena za takvo priznanje. Jedino što mogu da vam obećam jeste da put kojim krećemo neće biti lak. Obećavali su vam to i ranije, ali se dešavalo da smo sa prvim rupama na putu vozilo zaustavili, okrenuli ga na drugu stranu, da nastavimo udobnim i komfornijim putem, koji je nažalost vodio na pogrešnu stranu. To nećemo raditi. Ovaj budžet je zaokret u tom smislu i pozivam vas na jednu konstruktivnu raspravu. Nadam se da ćemo kroz nju imati priliku da sve ubedimo da je ovo ono što nam je u ovom trenutku potrebno i prvi korak ozdravljenju. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović, po Poslovniku.
Hvala gospodine predsedavajući, članovi 27, 107. i 116. Gospodine predsedavajući, kako ste započeli ovu sednicu i kako vodite ovu sednicu? Pred nama je najvažniji zakon, Zakon o budžetu. Za ovu sednicu je potrebna tolerancija, mudrost i potrebno je poštovanje parlamenta i poslanika. Da li ste vi ispunili sve ove uslove koje sam ja nabrojala kada niste dali reč jednom predsedniku poslaničke grupe koji je hteo da reaguje na činjenicu da je premijer spomenuo da se lider LDP obratio premijeru sa određenim predlozima baš u vezi javnog interesa, baš u vezi nacionalnog konsenzusa, koji je i te kako potreban ovoj Srbiji kada razgovaramo o budžetu? Kako mislite dalje da vodite sednicu, i kako vi očekujte jednu ozbiljnu raspravu, raspravu argumentovanu ukoliko vi onemogućavate bilo kakvu mogućnost da dođe do jedne replike, do jednog reagovanja na prosto spominjanje jednog opozicionog lidera? Gospodine predsedavajući član 116. Poslovnika predviđa da vi Poslovnik primenjujete na sve prisutne na sednici. Prema tome, ako je ministar spomenuo gospodina Jovanovića, vi ste prosto u skladu sa tim članom 116. bili u obavezi da date mogućnost da gospodin Jovanović replicira. Dakle, postavljam vam pitanje - da li će rasprava o budžetu da teče na ovaj način kako ste vi započeli… (Predsedavajući: Vreme, gospođo Judita.) … ili misliste da na kraju zaista pristupite jednom novom načinu vođenja sednice?
Gospođo Judita, hvala vam na izrečenim rečima u vezi sa mudrošću. Priznajem da nisam mudar po vama. To je jedno. Drugo, nije došlo do povrede Poslovnika. Vi dobro znate da kada se otvara sednice prvo reč imaju ministri. Znate isto tako dobro da je pravo na repliku isključivo diskreciono pravo predsedavajućeg hoće li dati ili ne. To ne znači da ja ne bih gospodinu Čedomiru Jovanoviću dao pravo na repliku, ali nakon izlaganja ministara, iako smatram da uopšte nije bilo uvredljiva nikakva reč prema gospodinu Jovanoviću. To ne znači da može ovde kako ko hoće, da vi mene prozivate. Moram ispoštovati proceduru Poslovnika. To što vi mislite da imate pravo da se javite kad god hoćete, ne poštujući Poslovnik, to je vaš problem. Reč ima ministar Saša Radulović. Izvolite. (Narodni poslanik Čedomir Jovanović, s mesta: Nije po Poslovniku…) Gospodine Jovanoviću, prvo da završe ministri, molim vas. Dozvolite da prvo ministri završe. To je po Poslovniku. Moje je diskreciono pravo hoću li vam dati repliku ili neću i kada ću vam dati. Izvolite, gospodine Đuriću.
Povredili ste član 27. Poslovnika. Prvo, LDP traži da ovde dođe predsednik parlamenta ili da gospođa Kovač počne da vodi ovu sednicu. Vi, gospodine Arsenoviću, u ovom trenutku ne možete da radite na onaj način koji zaslužuje ovako ozbiljna rasprava o budžetu. Ovde su predsednik Vlade, dva vrlo važna ministra. Vi na samom početku onemogućavate da sednica teče normalno. Gde to vaše tumačenje piše u Poslovniku da prvo ovde može da govori sedam ministara? Dakle, raspravu je otvorio predsednik Vlade kao predstavnik Vlade, konačno kao predstavnik Vlade i predsednik Vlade. Ako mi smatramo da postoji pravo na repliku, vi takođe smatrate da su ispunjeni uslovi za repliku, onda dajte gospodinu Jovanoviću reč. Nemojte se tako ponašati prema gospođi Popović kada vas upozori na povredu Poslovnika, onda govorite o povredi Poslovnika. Svoje lične impresije ostavite za neko drugo vreme. Tek je 11,00 sati, već niste u stanju da vodite sednicu.
I dalje sam pri tome da nije došlo do povrede Poslovnika, a što se tiče toga ko će predsedavati mislim da nije vaše, nego je stvar predsednika Skupštine koga će odrediti da predsedava. Nemam ništa protiv da Vesna predsedava. Naprotiv, menjamo se redovno. Prema tome, to što vi imate animozitet prema meni, to je drugi vaš problem. Hoćemo li u danu za glasanje tražiti da se izjasni po povredi Poslovnika?
Da.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, reklamiram čl. 103. 104. i 109, pošto je to međusobno vezano. Član 103. kaže da narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu Poslovnika, što ja činim i činile su i prethodne kolege. Član 104. kaže – ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe navodeći njegovo ime i prezime i funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik ima pravo na repliku. Pred kraj kaže – o korišćenju prava iz st. 1 i 2. ovog člana odlučuje predsednik Narodne skupštine. Ovom prilikom hoću da kažem da u slučaju mojih kolega niste povredili Poslovnik, niti je kolega iz čije grupe sada žamore govorio, nije imao izlaganje. Pod dva, niko se nije prema njemu uvredljivo izrazio. Čak mislim da je izraz bio pohvalan, da se govorilo o dijalogu koji treba voditi. Prema tome, tu ste u pravu. Jedino što niste bili u pravu je član 109. stav 1. koji kaže – opomena se izriče ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze. Mislim da je uvredljivo reći potpredsedniku Skupštine da već sada nije u stanju da vodi sednicu, da sednicu vodi na osnovu ličnih impresija itd. Stoga mislim da ste povredili Poslovnik u članu 109. zato što je predsedavajućem reći – niste u stanju da vodite sednicu na način na koji je to rečeno poprilično uvredljivo i u tom delu ste po meni prekršili Poslovnik. S obzirom da je to opozicija neću insistirati da se glasa oovome. Samo želim da skrenem pažnju na ovu činjenicu čisto publike radi. Hvala.
Reč ima ministar Saša Radulović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, predsedniče Vlade, ministre, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, Srbija je vodila potpuno promašenu ekonomsku politiku, posebno poslednjih 10 godina, politiku baziranu na velikim subvencijama svega i svačega, na velikoj javnoj potrošnji, na velikom učešću države u svim sferama ekonomskog života, partijskom upravljanju velikim javnim preduzećima i društvenim preduzećima, zanemarivanju preduzeća u restrukturiranju i to nas je sve jako mnogo koštalo. Koštalo je velikog gubitka radnih mesta, preko 300 hiljada radnih mesta smo izgubili. Urušena je ekonomija potpuno. Potpuno su zapuštena preduzeća koja su restrukturiranju, a posledica za građane Srbije je pad životnog standarda, male penzije, male plate. Od toga smo dobili potpuno urušen sistem i tako dalje ne može. Nova ekonomska politika mora da se bazira na razvoju domaće privrede. Razvoj domaće privrede koji će nam doneti rast i samim tim zapošljavanje i rast životnog standarda, što su osnovni ciljevi ekonomske politike Vlade. Dok smo kupovali radna mesta na tuce, gubili smo ih na hiljadu. Takva politika je perpetum mobile ekonomska politika i ona ne može dati druge rezultate osim onih koje smo dobili. Građani Srbije su svedoci posledica takve razorne ekonomske politike. Sproveli smo jednu pljačkašku privatizaciju i ta pljačkaška privatizacija je imala ogromne posledice na životni standard građana i ekonomski razvoj Republike. Velika neodgovornost državnih organa koji su sprovodili tu privatizaciju, a posledice plaćaju svi građani Srbije. Sa novim budžetom Vlada Srbije menja tu ekonomsku politiku. Ekonomska politika mora da bude zasnovana na zdravim osnovama, na profitu, održivosti. Ne možemo da merimo pare na promašene projekte. Nema država magacin para iz kojih ministri mogu da nose i dele diskreciono kako misle da treba. Da bi nekog subvencionisali, da bi nekome dali jedan dinar, morate nekom dinar da uzmete i onda morate da vodite računa o tome kolika je šteta onome kome uzimate i kolika je dobit od onoga kome dajete i te računice nikada nismo radili i zato smo upali u situaciju u kojoj smo. Glavni fokus ekonomske politike u 2014. godini su preduzeća u restrukturiranju, njih 153. Dosta tih preduzeća ima budućnost samo ako se budemo domaćinski prema njima ponašali. Ono što radimo je, prvo donošenje ključnih zakona koji će nam omogućiti da stavimo ta preduzeća, odnosno onaj deo njihov koji ima budućnost, zdrave noge, da ćemo utvrditi kojom imovinom ona raspolažu, koja je vrednost te imovine, koje su obaveze i da na osnovu toga napravimo jedno čišćenje tih preduzeća tako da budu bez dugova, nakon čega će i privatizacija, odnosno pronalaženje investitora, kako domaćih tako i stranih, biti uspešno. To je postupak koji treba da završimo u 2014. godini i zakonski predlozi koje smo izneli, koji bi trebalo da se nađu pred Narodnom skupštinom, su upravo u cilju uspešnog završetka restrukturiranja tih preduzeća, postavljanja tih preduzeća na zdrave noge, kako bi imala budućnost. To je jedan proces sa kojim smo krenuli već u septembru mesecu, očekujemo to čišćenje do kraja godine, kako bi u januaru mogli da krenemo u novi početak. Ono što je iz dosadašnje analize proizašlo je da smo neodgovornim ponašanjem, u poslednjih 10 godina, izgubili sav kapital. Znači, u tim preduzećima vrednost imovine je manja od vrednosti obaveza, što znači da je država i državni organi, institucije, koji su vodili računa o tim preduzećima, svojim neodgovornim ponašanjem izgubili kapital u potpunosti. Način restrukturiranja je da se sada dugovi pretvore u kapital, da se ta preduzeća očiste od dugova, budu čista i spremna za dalju privatizaciju. Među poveriocima, najveći poverioci su ponovo država i to poreska uprava na ime neplaćenih poreza, Fond PIO na ime neplaćenih doprinosa, zatim fond za razvoj i ostale državne firme koje su godinama, čiji računi nisu plaćani, gde imamo velika potraživanja. Ovaj postupak očekujemo da završimo do kraja januara meseca, nakon čega i paralelno sa njim sva ova preduzeća će morati da prave poslovne planove za 2014. godinu. Oni poslovni planovi za koje verujemo da će biti uspešni će dobiti kreditnu podršku fonda za razvoj, ali jedan put. Dobiće obrtna sredstva i šansu da se stave na zdrave noge, paralelno sa tim radićemo njihovu privatizaciju za koju očekujemo da se završi do kraja 2014. godine. Uspešnost ovog programa Ministarstva privrede i cele Vlade će biti merena time da li smo uspeli to da završimo do kraja 2014. godine. Ti pokazatelji će biti potpuno nesporni, tako da ćemo moći jasno da merimo da li politika Vlade, odnosno da li ovaj program koji smo napravili je uspešan ili neuspešan. Nećemo se razvlačiti 10 godina i sakrivati iza neuspeha. Ovo mora da bude jasno i transparentno, vidljivo svim građanima Srbije. Ovaj prvi deo se bazira na odgovornosti, čišćenju tih preduzeća u restrukturiranju, mislim da mnoga od njih su budućnost ekonomskog sistema i razvoja Srbije, samo smo neodgovorni ponašanjem došli u situaciju u kojoj smo danas. Veliki fokus privlačenja investitora u 2014. godini će biti upravo za ova preduzeća, pronalaženje investitora za ova 153 preduzeća u restrukturiranju, postupak je već krenuo, postoji značajan interes i ono što je svima jako značajno je da imaju čistu sliku, da tačno znaju o kojoj se imovini radi i koje su obaveze u pitanju. Glavni fokus će biti na rešavanju problema preduzeća u restrukturiranju, njih 153. Što se tiče privatnog sektora, kamatne stope, odnosno dostupnog finansiranja je veliki problem. Sa kamatnim stopama koje imamo u Srbiji jako teško je napraviti profitabilan biznis, jako teško je uopšte poslovati. Posledice su ponovo nedostatak rasta i to da nema zapošljavanja. Osmislili smo garantni fond koji će na tržišnim uslovima raditi na smanjenju rizika prema bankama, tako da će rizikopremija banaka pasti u 2014. godini, kako bi cena kredita za privredu, posebno za mala i srednja preduzeća, značajno pala i kako bi ti krediti, na osnovu tih kredita koje će davati banke iz sopstvenih sredstava, u stvari mogli da stvorimo uslove za razvoj te male i srednje privrede. Znači, ne država koja odlučuje kome će sredstva biti dodeljena, nego bankarski sistem koji treba da ima tu funkciju, a garantni fond u saradnji sa bankama treba da pruža garancije, odnosno osiguranje tih kredita, kako bi rizik i rizikopremija pali. Već smo ušli u razgovore sa bankama i očekujemo da ćemo već početkom 2014. godine imati potpisane i gotove ugovore. Da podvučem, ovo nije subvencija. Ovaj fond pravimo na zdravim osnovama i Svetska banka i MMF nam priznaju da su to zdrava sredstva i priznaju nam da je to investicija, a ne potrošnja. Mislim da je to jako važan znak za sve nas, da smo odgovorno ovome pristupili i da tražimo tržišna rešenja za probleme u kojima se nalazimo. Kada imate problem sa kamatnim stopama, recimo u bankarskom sektoru, rešenje nije da zamenite bankarski sektor i da pravite paralelan državni, recimo preko fondova za razvoj i takvih projekata, nego da popravite ono što ne funkcioniše u bankarskom sistemu. Mislimo da postoji nešto što se zove „ Deo je takođe stvaranja dobrog poslovnog okruženja, regulatorna reforma, krenuli smo sa zakonima, Zakon o planiranju i izgradnji, Zakon o radu. Očekujemo i mnoge druge zakone ćemo promeniti u 2014. godini, kako bi olakšali poslovanje i učinili ga profitabilnim. Najbolji signal za strane investitore je, ako je poslovno okruženje u državi dobro za domaće kompanije, ako su domaće kompanije uspešne to je najbolji znak stranim investitorima da dođu i investiraju u Srbiji. Tako da će se politika Vlade odnosno ekonomska politika za 2014. godinu bazirati na stvaranju poslovnog okruženja. Država nije ta koja zapošljava. Ministri nisu ti koji otvaraju radna mesta. Radna mesta otvara privreda. Zdrava radna mesta otvara privatni sektor. Ekonomska politika države će se bazirati na razvoju privatnog sektora, na zdravo okruženje, na zdravu ekonomiju baziranu na profitu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, poštovani predsedniče Vlade, gospodo ministri, gospodine predsedavajući, vi ste povredili član 106. u kome kaže da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Danas je na dnevnom redu budžet Republike Srbije za 2014. godinu. Ministar Radulović nije pomenuo ni jednu jedinu cifru, ni jednu jedinu. Budžet je sastavljen od različitih pozicija. On je govorio o zdravoj državi, a nije ministar zdravlja. Govorio je o činjenici da ministri nisu ti koji otvaraju radna mesta, a kako ste tu da zatvarate radna mesta? Dakle, nije govorio o temi. Nije nam obrazložio šta znače pozicije – nabavka finansijske imovine od 21 milijarde dinara koja ima namenu sprovođenje javnih politika. Mi znamo da je to za 60.000 zaposlenih koji će otići na ulicu i ostati bez posla. Ministar Radulović nam to nije objasnio. On je pominjao, na toj poziciji će biti za povezivanje nekog radnog staža. Nije govorio o ciframa.
Molim vas, tema je povreda Poslovnika. Molim da se na tu temu i usredsredite.
Gospodine predsedavajući, hoću da kažem da je ministar Radulović iskoristio 15 ili 20 minuta vremena predviđenog za obraćanje ministra povodom budžeta, a da nije pomenuo ni jednu jedinu cifru. Smatram da je govorio mimo teme, naročito govoreći o prethodnih 10 godina, a pored njega je sedeo potpredsednik bivše Vlade pa je mogao sa njim da raspravi neke stvari pre toga.
Mislim da nije došlo do povrede Poslovnika. Stvar je kako će ko obrazlagati temu koja je na dnevnom redu i mislim da je ministar bio u temi. Prema tome, vaše je pravo da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi Poslovnika. Da li želite? (Da) Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, replika na izlaganje premijera Dačića. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dačiću, mislim da ste ipak morali da pronađete vi i vaša Vlada vreme za razgovor koji sam zatražio. Mislim da nije samo LDP zainteresovana za razgovor sa Vladom o ekonomskoj politici koja će se voditi u narednoj godini. Znate, gospodine Dačiću, ovo je vaš šesti budžet od 2008. godine. Verujte mi, ni ja, ni bilo ko od poslanika LDP ne uživa u činjenici da smo svaki put glasali protiv budžeta, pre svega zbog toga što nije bilo spremnosti da se vlast suoči sa suštinskim problemima i konkretizuje svoju ekonomsku politiku. Vama je ovo drugi premijerski budžet. Pošto ste sami spomenuli Kosovo, tačno je, mi smo razgovarali o Kosovu. Nismo videli nikakvu korist ni za sebe ni za ovu zemlju, u poentiranju na činjenici da je posle 20 godina pogrešne politike vaša stranka, zajedno sa nekim drugim strankama odlučila da napravi taj politički zaokret i praktično prihvati onu politiku koja nije bila samo naša, ali smo u njoj bili godinama usamljeni. Ali, kada pogrešimo u kosovskoj politici, najveću cenu za to plaćaju ljudi dole na Jarinju i na Brnjaku. Mi ovde u Srbiji u skladu sa tim našim tradicionalnim slabostima okrenemo leđa na drugu stranu i vrlo brzo zaboravimo koliko smo zapravo odgovorni za tragedije od Knina do Kosovske Mitrovice. Ali, ne može se tako ponašati u ekonomskoj politici. Kada se tu prave greške onda račun stiže svima i onima koji su od početka bili kritični s pravom i onima koji su te kritike odbijali. Rasprava i način na koji smo krenuli prepun je slabosti na koji nemamo pravo, a koji se, između ostalog, i podstiče činjenicom da mi nismo razgovarali, ne vi i ja, nego mi kao ljudi koji se bavimo politikom. Nikakvu korist ne vidimo u tome što bi sada mogao ovde mnogo više vremena da potrošim tranžirajući nastup ministra Radulovića, a pre njega ministra Lazara Krstića.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Reč ima premijer Ivica Dačić. Izvolite.
Pomenuo sam i žao mi je što je došlo do ovog nesporazuma, jer nisam uopšte spominjao u negativnom kontekstu nego sam spomenuo kao jednu inicijativu za koju mislim da je pozitivna i da, u svakom slučaju, treba prihvatiti razgovor o najvažnijim temama koje postoje, o najvažnijim problemima. Sigurno da u tom razgovoru, kao i u razgovorima koje smo imali oko Briselskog sporazuma neće svi misliti isto i neće svi imati isti stav. Ali, je važno da se vodi dijalog i na neki način je to važno i zbog toga što, kao što ste i vi malo pre spomenuli, svako od nas je u nekom vremenu bio u nekoj vrsti vlasti. Evo, ja ću da kažem sada, meni su iz službi ovde rekli da sam prvi premijer posle Zorana Đinđića 2002. godine koji je došao na temu budžeta ne računajući Mirka Cvetkovića koji je bio i ministar finansija. Kad je bio premijer, nije dolazio u smislu samo na funkciji premijera. Mislim, sada govorim o tome da sam hteo, zato što ste više puta, mislim da ste i sami potencirali da treba da budemo prisutni na ovoj sednici i ja se apsolutno slažem. Isto tako mislim, da je važno da se vodi dijalog o najvažnijim temema. To nisu samo ekonomske teme, to su i političke teme i imamo niz političkih tema koje imaju i svoju ekonomsku pozadinu, ali imaju i određene političke konsekvence gde može da dođe do problema bez kojih bi svakako lakše bilo da funkcionišemo u ovom trenutku, kao što je pitanje Vojvodine. Da se razumemo, bio sam i prošloj Vladi i dobro znam koliko su bili iskreni zahtevi tadašnje vladajuće strukture da se zaista ispoštuje ono što je bio dogovor. Zakon o finansiranju Vojvodine nije sprečavala ova Vlada nego prethodna. Nemojte da sada kada se promenila vlast, sada se Bojan Pajtić setio da je problem u Beogradu. Dobro znam da kad godsam išao u Novi Sad, bivši predsednik vaše stranke me je molio da ja budem taj koji će se protiviti, samo da ne bi taj zakon i sve ostalo izglasano. Prema tome, nemojte samo da mi govorite o iskrenom odnosu prema autonomiji Vojvodine. Autonomija Vojvodine jeste autonomija Srbije, a ne protiv Srbije, zato želim da se potpuno ta tema depolitizuje i da se raspravlja na konkretan način, a to je pitanje koje izaziva političke reprekusije. Slažem se sa vama, gospodine Jovanoviću, i ovo između ostalog su teme. Politički sistem koji želimo da gradimo. Kakav politički sistem hoćemo. Kakve izborne sisteme hoćemo. Pa da li je demokratski izborni sistem u Vojvodini, na primer. Da li je najbolji politički sistem koji ovde imamo u susret nekim promenama Ustava itd.? Koja su ovlašćenja koja imaju određeni državni organi? Da li ovlašćenja predsednika Republike Srbije odgovaraju načinu njegovog izbora? Hoću da kažem da, jesu sve to teme za raspravu. Kod nas svako meri to samo koliko će osvojiti na izborima, i onda razmišlja o tome, jedan mandat za proporcionalne a onda smo za većinske izbore. Ko god dođe na vlast on je za većinske izbore. Ne shvatajući da će tako najbrže da ode sa vlasti. Ja to sve govorim, dame i gospodo iz iskustva. Jer ja nisam u ovoj Skupštini od 2000. godine, nego od 1992. godine. Mnoge sam gledao i kada dolaze i kada odlaze. Žao mi je što ja ostajem, ali šta da radim. U svakom slučaju ovo je otvoreno pitanje i ja podržavam predlog koji je dao gospodin Jovanović, da se o tome razgovara sa svim strankama.
Replika. Čedomir Jovanović.
U redu gospodine Dačiću, ali vreme je resurs koji smo mi potrošili. Mi smo želeli da razgovaramo o ekonomskoj politici za 2014. godinu. O problemima koji stoje pred svakim ko želi da promeni ovu zemlju. Vi ste danas premijer, ikažete, žao vam je što ste stalno tu. Pa možda za tri meseca nećete više biti tu, ali to konačno nije najvažnije. Gde ste vi, gde sam ja ili bilo ko od nas. Vaša dva ministra, ključna u ovom trenutku za zemlju, su govorili. Nisu pomenuli Zakon o radu, reformu penzione politike, Zakon o stečaju, nisu obrazložili kritike sa kojima su potpuno destabilizovali i ovako haotične odnose u zemlji, između poslodavca, zaposlenih, države, sindikata, privatnog sektora i države, venčer fondovi, CPV. Ajde ovde da napravimo kratku anketu da vidimo ko od poslanika zna o čemu se tu govori. A mi ne vidimo nikakvu šansu za sebe, u totalnom slomu ove države zbog grešaka koje su pravljene od kad ona postoji. Ne treba nam jedan ili dva posto više, zbog toga što ćemo rasčerečiti vas i vašu Vladu danas. Samo u ovom trenutku možemo da razgovaramo o ekonomskoj politici za 2014. godinu. Mi ćemo da investiramo. Čovek govori da moramo da se zadužimo šest milijardi. Pa znate kako se gleda na zemlju koja ima bruto društveni proizvod 30, a zadužuje se šest milijardi u jednoj godini. Strani investitori da dođu u preduzeće u restrukturiranju. Uđite u jedno, gospodine Raduloviću, ja nikada nisam pobegao od njih. Nikada. Uđite u onaj Želvoz tamo u Smederevu pa vidite. Otišao sam u kampanju, rekli su mi – ne ulazi tamo. Sve DSS i Radikali. Jadan i očajan svet. Niste vi za to odgovorni. Da ste Voren Bafet ne bi mogli sami to da rešite. Sad je Dačiću tema da razgovaramo.
Replika. Janko Veselinović. I ja vas molim da se vratimo temi.
Upravo to, predsedavajući. Predsednik Vlade je po sistemu - sam sebe zaplićem, sam sebe otplićem, priča o stvarima koje nisu danas na dnevnom redu. To gospodine Dačiću, koliko ste vi vešti da budete dugo u različitim vladama, to je stvar za vaše kongrese, konvencije i tako dalje, vašim članovima. Danas pričamo o budžetu, činjenici da će se ova zemlja zadužiti za novih pet ili šest milijardi u narednoj godini. Činjenicu da ste se za godinu i po dana zadužili za pet milijardi, činjenici da se u minutu zadužujete za 97 eura, u sekundi ili u minuti, nisam sasvim siguran. To verovatno ni jedan pokazatelj ne može da meri, ne postoji takva kazaljka koja može da izmeri brzinu vašeg zaduživanja i ja vas molim da se vratite temi. Da nam kažete šta nam nudite za narednu godinu? Da li su to samo otpuštanja, da li su to samo veće cene, da li je to zamrzavanje penzija, da li je to nemogućnost da se zaposli bilo ko ko završi fakultet u ovoj zemlji nego da traži posao u inostranstvu? Da li su to brojne teme koje otvaramo u oblasti u kojima se drži novac državni a troši se za stvari koje nisu investicije, koje nisu putevi, koje nisu infrastruktura, koje nisu otvaranje radnih mesta, već trošenje na političku strukturu odnosno zapošljavanje kadrova. Kakve ste imali prilike, odnosno svi da vidimo ovih dana pred donošenje zakona. U Elektroprivredi je zaposleno preko stotinu ljudi za jedan sat. Gospodine Dačiću, hoćemo o tome da pričamo a ne o vašoj veštini kako da ostanete na vlasti.
Hvala. Reč ima premijer Dačić. Izvolite.
Ja zaista ne očekujem da vi pričate o tome, nisam ni tražio od vas bilo kakvu podršku niti saglasnost za tako nešto. O čemu sam ja to pričao što nije na dnevnom redu? Jel na dnevnom redu danas budžet Srbije? Jel sam pričao o Vojvodini, jel postoje amandmani koji dolaze iz Vojvodine? Po vama ništa nije na dnevnom redu što god se ukazuje na to da postoje određeni problemi koji su nastali ko zna u kom periodu iza ovog. Za vas je na dnevnom redu samo da vidimo šta će sutra biti. A to što će biti sutra ne može se definisati nečim što, neće zavisiti od onoga što uradimo samo danas. Ne možete vi govoriti o tome da ova Vlada zadužuje zemlju, kada je vaša prethodna Vlada u kojoj sam ja bio, ali kao zamenik premijera i ministar unutrašnjih poslova, povećala kao zamenik premijera i ministar unutrašnjih poslova. Šutanovac, nisam uopšte tražio vaše mišljenje. Nisam tražio vaše mišljenje, i vi se javite za reč i iznesite svoje mišljenje. Pošto ste sada bili u Stejt departmentu, valjda ste očajali svoje pozicije u stranačkim vodama, bar je sistematično u isto vreme kada je Đilas u Briselu, vi ste u Stejt departmentu, ali dobro, to je u redu. U svakom slučaju, od 2008. godine do 2012. godine i do danas, stopa zaduženosti je porasla od 29 ili 30% na 58%.O čemu vi pričate onda? O čemu pričate? Što ste se zaduživali? Zašto su pare potrošene? Pa nije to radio Mlađan Dinkić, nego ste vi držali Ministarstvo finansija. Od 2003. godine za 13 milijardi je povećana zaduženost naše zemlje. I šta sad vi pričate o zaduženosti? Uostalom, nije problem stopa zaduženosti samo, problem je visina GPD-a, odnosno nacionalnog dohotka. Kada budemo imali veći GPD, odnosno bruto društveni proizvod, ta stopa će biti potpuno normalna ukoliko su u pitanju investiciona zaduživanja. Mi smo imali sastanak koji sam morao da zakažem, jer je tražio ministar Krstić, a to je da vidimo koliko možemo da se zadužimo u narednim godinama. Zato što danas možete da se zadužite koliko hoćete, svi nude pare. To da danas ne možete da nađete, ja se sećam neke prethodne vlade imale su veliki uspeh, kaže – dobili smo kredit. Čekaj, kakav je to uspeh da dobijete kredit? Ja bi bio srećan da je neko dao donaciju. Ali da se radujemo kad neko da kredit, to danas, u današnje vreme, a naročito možda do pre godinu dana, bile su i bolje kamatne stope, mogli ste da uzmete novac sa veoma niskim kamatnim stopama. Mi smo imali jedan problem, a to je da su naša ministarstva u prethodnim godinama planirala da smo u naredne tri godine trebali devet milijardi da se zadužimo. Toliko je planirano, čak su neke bile i pred potpisivanjem. Sve su to projekti. Nije sada u pitanju da to nisu investicioni krediti, ali takvu stopu, jednostavno, ako tome dodate i zaduživanje, koje mora da ide zbog pokrivanja deficita, to mi ne možemo da izdržimo. Sećate se da su u ovom periodu morala da se izdvoje sredstva za sanaciju banaka, za sanaciju „Agrobanke“, za sanaciju „Razvojne banke Vojvodine“, za sanaciju sada „Privredne banke“. Nije jednostavno danas, isto kao kad mi kažemo – nećemo od danas davati subvencije, sve je u redu, ali ne može Srbija da stane sada samo zbog toga. Lako je govoriti u teorijskim postavkama, ali je teško voditi sistem. Zato nisam ni planirao da sada polemišem, niti kada sam govorio o Zakonu o finansiranju Vojvodine. Govorio sam o tome da postoje neke stvari koje smo mogli i ranije da uradimo, nismo ih uradili. Nisu problemi u Vojvodini nastali sa dolaskom ove Vlade. Problemi između Beograda i Novog Sada su nastali mnogo ranije i mi danas treba da pokušamo da ih rešimo. Evo, reći ću vam jednu stvar. Vojvodina je dobila po zakonu obavezu da finansira zimsko održavanje puteva. To je 1.600 kilometara u Vojvodini. To je trebala da preuzme još 2009. ili 2010. godine. Još nije formirano preduzeće. Da Ministarstvo za saobraćaj nije preuzelo da to Republika plati, ne bi imao ko danas da očisti puteve u Vojvodini. Niste formirali preduzeće, pustite vi to, i mole da ostane da Republika to radi do aprila. Znači, ono što možete, što može Vojvodina, u ostalom što se ja obraćam vama, nije Vojvodina vaše vlasništvo. Pričam o tome da vlasti u Vojvodini ne treba da shvataju da politička borba koja se vodi, treba da utiče na stručnu i profesionalnu raspravu o načinu funkcionisanja vlasti u Vojvodini. Apsolutno se slažem da treba o ovome da se razgovara. Nije bilo moguće sada, u ovom periodu organizovati ovakve vrste sastanaka povodom ovog dokumenta, ali sam apsolutno saglasan da o najvažnijim temama treba voditi dijalog. Hvala.
Završavamo sa replikama i nastavljamo sa radom. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Dragan Šutanovac, sa mesta: Replika. Pomenut sam.) Gospodine Šutanovac, vi ste izazvali, dobacivali ste sa mesta. Molim vas, ja sam dobro pazio. (Dragan Šutanovac, sa mesta: Po Poslovniku.) Da li ste vi hteli po Poslovniku? Izvolite.
Gospodine predsedavajući, vi uporno danas kršite Poslovnik, član 104, očigledno pokušavajući da obmanete i javnost i predstavnike Vlade da ovaj parlament ne ume da radi. To što vi niste koncentrisani od jutros, očigledno, ometa nas u našem radu i želim da diskutujem na osnovu prava po Poslovniku, jer sama pomenut imenom i prezimenom nekoliko puta, čak je premijer aludirao i neka putovanja, itd. Nisam ja ništa izazvao. Gospodin predsednik Vlade je u bivšoj Vladi bio zamenik premijera i ministar policije, odnosno unutrašnjih poslova, ali i prvi potpredsednik Vlade, da li je tako? Ja sam samo rekao da ste bili i to, i to nije izazvana replika. To je činjenično stanje. Njegov potpis je bio ovoliki o njegovom zahtevu. Ako mi dozvolite, hteo bih da koristim vreme replike? Znači, hoću da koristim dva minuta za repliku [[Milisav Petronijević, sa mesta: Vi ste izazvali repliku.]] Nije tačno. Gospodine premijeru, slušamo već nekih godinu dana kako se ova Vlada zadužuje…
Nisam vam dao pravo na repliku. Imate povredu Poslovnika, ali…
Zbog čega to radite? Zbog čega vodite ovu sednicu na ivici incidenta, bez potrebe, kada želimo da razgovaramo u jednom potpuno primerenom tonu o temama koje su na dnevnom redu.
Gospodine Šutanovac, molim vas, završite prvo povredu Poslovnika.
Samo tražim da mi date repliku.
Nisam vam dao repliku. Ako ste završili povredu Poslovnika, dozvolite da obrazložim vaše reklamiranje povrede Poslovnika, pa ću tek onda videti da li ću vam dati repliku.
Smatram da nije došlo do povrede Poslovnika…
Rekli ste da mu ne dajete pravo na repliku.
Gospodine Jovanoviću, molim vas da ne dobacujete sa mesta. Izreći ću vam opomenu, ako nastavite. Nemate pravo po Poslovniku da dobacujete sa mesta, ni gospodin Šutanovac nije imao pravo na to. On je dobacio sa mesta i izazvao premijera. Prema tome, vi se morate ponašati…
Nije premijer bokser.
Gospodine Šutanovac, molim vas da sednete. Tvrdim da nije došlo do povrede Poslovnika, a vi imate pravo da tražite da o povredi Poslovnika se izjasnimo u danu za glasanje. (Dragan Šutanovac, sa mesta: Replika.) Ne dam vam repliku. To je moje pravo. Smatram da nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, povreda Poslovnika.
Član 27, ali bih mogao još neke članove da nabrojim. Premijer, gospodin Dačić, je govorio 10-12 minuta, pre svega, govoreći o funkcionerima DS i prethodnoj Vladi. Nije moguće da ja u ime poslaničkog kluba DS ne mogu dva minuta da iskoristim da odgovorim na pojedina pitanja, koja je on izneo u svom izlaganju. Da li je to vaš način vođenja sednice i da li je to mogućnost monologa premijera? Nemam ništa protiv da on kaže šta ima, ali dozvolite nam, makar, u dva minuta, dakle, pet na prema jedan je, da kažemo dve rečenice.
Gospodine Đuriću, da li želite povredu Poslovnika? (Bojan Đurić, sa mesta: To ću videti.) Gospodine Veselinoviću, vama ću kao šefu poslaničke grupe dati pravo na repliku. Izvolite, gospodine Đuriću.
Kako ćete dati gospodinu Veselinoviću pravo na repliku? Izvinite, kako ćete dati gospodinu Veselinoviću pravo na repliku? (Predsedavajući: Izvolite, gospodine Đuriću.) Prvo, povreda člana 27, jer ste sada najavili da ćete dati pravo na repliku gospodinu Veselinoviću. Pitam vas – po kom osnovu? Niste dali gospodinu Šutanovcu. U sali sedi gospodin Stefanović, šef poslaničke grupe. Samo kažem, vi se od jutros raspravljate sa pola sale, da to niko, sem vas, u ovoj sali ne želi. Premijer želi da razgovara, ministar Krstić želi da razgovara, mi smo spremni da razgovaramo, vi onemogućavate da normalno teče rasprava, i to o najvažnijem zakonu koji usvajamo u jednoj godini. Ne znam zašto ste toliko nervozni, gospodine Arsenoviću. Mi želimo normalno da radimo. Vi dobacujete, vi se raspravljate sa poslanicima. Kome to služi? Ne verujem da vi verujte da time nešto možete da postignete? Dakle, niko ovde nije protiv vas, gospodine Arsenoviću, u to želim da vas uverim. Samo želimo da normalno teče rasprava. Ministar, odnosno predsednik Vlade, ima osobeni stil kada ovde govori. Meni to ne smeta, nama ne smeta, a verujem da većini drugih poslanika ne smeta, ali onda omogućite da rasprava normalno teče na taj način. Premijer izaziva poslanike i oni odgovaraju njemu i to je normalno. To se zove život. Ovde važe neka druga pravila, nego u nekim organizacijama koje su strogo hijerarhijski ustrojene.
Gospodine Đuriću, želim da teče normalna rasprava, ali rasprava još nije počela. Prema tome, gospodine Đuriću, o čemu vi to govorite? Ovde se sada vodi replika, a rasprava o budžetu još nije počela. Ja baš želim da počne rasprava. Prema tome, smatram da sam u pravu i da nije došlo do povrede Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Gospodine predsedniče, nadam se da ćemo sa ovim zatvoriti krug replika, što se tiče DS. Hteo sam pre svega da kažem gospodinu Dačiću, premijeru, da se od druga Tita, nadam se da gospodin Dačić nema ništa protiv tog oslovljavanja, Srbija zajedno sa Jugoslavijom, u Jugoslaviji, zadužila 15 milijardi. Druže Dačiću, za vreme vašeg mandata, zadužili ste se za pet milijardi, a najavljujete novo zaduživanje od šest milijardi. Dakle, vi ćete se zadužiti za dve ili dve i po godine za 10 milijardi, a od druga Tita smo se zadužili za 15 milijardi. Ispravljam se, zaduživanje od 97 evra u sekundi. S druge strane, gospodine Dačiću, pošto gospodin Šutanovac nije dobio priliku za repliku, gospodin Šutanovac je vodio razgovore gde je vodio. On nije išao da peva – Oprosti mi Katrin. Nije išao da peva, nego da razgovara. S druge strane, mi hoćemo od vas odgovore na temu koje su danas na dnevnom redu, a to je koliko ćete se zaista zadužiti u narednoj godini, za čega ćete te pare utrošiti? Da li je tačno da će 60.000 radnika ostati bez posla? Da li je to tačno? Da li je tačno da penzioneri naredne dve godine ne treba da očekuju povećanje penzija, odnosno da će njihova realna kupovna moć opasti za najmanje 6 do 7%? Hvala.
Reč ima premijer.
Kao što reče gospodin Đurić, volim da polemišem i to nije sporno, ali nemojte biti prosti, nemojte biti ispod nivoa te polemike. Šta to znači – ja nisam išao da pevam? Šta hoćete da kažete? O čemu se radi tu? Ako hoćete nešto da me vređate, nađite neki drugi način. Dovoljno ste inteligentni da o tome govorite. To nije način da se o budžetu raspravlja na ovakav način. Ako nemate neke druge primedbe, drago mi je da je to glavna primedba na ovaj budžet, mada nisam video da to stoji kao stavka u budžetu, vezano za muzičke sklonosti. Kada je reč o tim temama, DS je stranka sa kojom sam sarađivao. Vi ste vodili ekonomsku politiku u prošloj Vladi. Demokratska stranka je imala ministra finansija, imala je predsednika Vlade, predsednika Republike, imala je i ministra odbrane i guvernera i sve je imala. Šta hoćete? Ko vam je sad kriv ako nisu bili dobri ili ko vam je kriv ako vam je Dinkić vodio vašu ekonomsku politiku, a nije bio nadležan za to, pa se žalite na njega? S druge strane, odgovorite mi da li je tačno da je od 2008. godine 400.000 ljudi ostalo bez posla? Odgovorite mi na ta pitanja. Nemojte da me pitate šta će biti sutra. Pričate o zaduženosti. Kolika je zaduženost između 29% i 58% DžDP za četiri godine? Mislim da ono što vi želite da kritikujete sada, da li će neko ostati bez posla. To neki drugi da pita, mogao bih da kažem – u redu. Vi koji ste forsirali taj princip privatizacije po svaku cenu, vi koji ste se hvalili time da ste privatizovali skoro sva preduzeća, vi pričate o Miloševiću. Kako sad imate manje zaposlenih nego u vreme Miloševića? To je neki uspeh, da li je tako? Tačno je, i ja prošle godine i ja 1992. godine. Ko vam je kriv? Ko vam je kriv, gospodine Šutanovac, što ste listopadni? Teško ovoj zemlji sa ovakvom vrstom političke rasprave o ovoj temi. Daj Bože da imamo ozbiljan način za diskusiju. Ovako, prebacujemo se na potpuno sporedne teme. Neću više da učestvujem u ovim polemikama oko ovog pitanja ko bolje peva, ko šta radi itd. Mada, mnogi vaši funkcioneri su učestvovali u tim takmičenjima, uključujući i gospodina koji dobacuje. Moja prednost je u tome što se mi svi znamo dugo. Želim da vas pozovem ako imate bilo kakve ozbiljne primedbe na budžet, da krenemo na raspravu i da raspravljamo o svemu ovome, da ne gubimo vreme na prebacivanje da li je polemika, replika, Poslovnik itd. Spreman sam da dok sam ovde odgovorim na sva pitanja koja se mene tiču. Ministri su tu koji će odgovarati. Danas imamo nastavak razgovora sa „Gaspromom“. Dolazi u posetu Milo Đukanović, prvi put posle sahrane Zorana Đinđića. Imamo posetu Bugarskoj prekosutra, sutra popodne. U petak je sastanak u Briselu, vezano za Briselski sporazum. Ako toga nema, neće biti ni datuma za prvu međuvladinu konferenciju, tako da se nadam da će ova rasprava ići mnogo lakše nego što je to bilo na početku.
Molim i premijera ne proziva poslanike i time ih izaziva na repliku. Trebalo bi da nastavimo sa radom. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, po Poslovniku.
Neću dugo. Čl. 27. i 107. Slažem se sa ovim što je premijer rekao. Jadna ova zemlja sa ovakvom raspravom na ovako važnu temu. Mislim da je povređeno dostojanstvo, gospodine Arsenoviću izato mi toliko insistiramo na razgovoru. Ovde u 20 minuta predsednik Vlade je rekao kako je izgubljeno 400.000 radnih mesta, njegov ministar privrede je rekao da je izgubljeno 300.000 radnih mesta u svom izlaganju. Kako sa tako velikim razlikama i takvom neozbiljnošću možemo ozbiljno da vodimo ovu raspravu? Samo sam na to želeo da ukažem i neću više vremena koristiti.
Gospodine Đuriću, vi dobro znate da ne mogu da ulazim u podatke i od narodnih poslanika i ministra i premijera. To je njihova stvar koje cifre izlažu i oni za to odgovaraju. Ja ne odgovaram za to. U tom smislu smatram da nije došlo do povrede Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo, ovo i jeste najvažniji zakon koji se donosi u jednoj godini i on treba da ima jasnu politiku obojenost i jasnu ekspertsku analizu. Govoreći o zaduženjima koje ima naša država u poslednjih preko 50, 60 godina, činjenica je da je prošla Vlada, odnosno vaša Vlada koja je bila prošla i ova rekonstruisana, zadužila za 33% ukupnog duga, da smo sa 15 milijardi evra došli na gotovo dvadeset koma nešto milijardi evra. Novim predviđanjima planirate da zadužite državu još 5,7 odnosno 6 milijardi. Po sistemu – šta zna dete šta je 11 milijardi evra, to je gotovo onoliko koliko smo dugovali. Cele prošle godine ste nas ubeđivali kako se zadužujete da biste vratili dugove. Sada se zadužujemo jeftino da bi vratili stare dugove i umesto da dugujemo isto kao što smo dugovali, dugujemo 20 milijardi. Činjenica je da rashodi po osnovu otplate kamata su veći za 20,6 milijardi dinara, odnosno 23% nego što su bile prema rebalansu iz 2013. godine. To je rezultat zaduživanja ove Vlade. Gospodine Arsenoviću, vi kao penzioner trebali biste da se uključite u ovu diskusiju, imajući u vidu da ova Vlada planira da u sledeće tri godine uveća penzije za 3,5%, a inflacija se predviđa da bude minimalna 10,5%.Znači, svake godine će životni standard onih koji imaju platu na budžetu, što je možda manje važno, i oni koji su tu penziju zaradili, biti lošiji za 3% do 4%. Zbog toga mi govorimo da je ovaj budžet jako loš, da ovaj budžet nije ni razvojni, ni investicioni. (Predsedavajući: Vreme.) Ovaj budžet je budžet opstanka vlasti, budžet bez ideje i bez vizije i budžet koji očigledno ovde ne može da se brani na adekvatan način, već se pominje vreme Miloševića, gubitak radnih mesta… [[Isključen mikrofon.]]
Vreme. Rečima gospodin Dinkić i završavamo sa replikama. Izvolite.
Gospodine Dačiću, jeste li vi uopšte čitali budžet? Jeste li uopšte slušali šta priča Radulović? Jeste pogledali strukturu budžeta Ministarstva privrede? Trista miliona evra u situaciji kada država nema para baca se.
Gospodine Dinkiću, ja vas molim, nemojte sada na Radulovićevo izlaganje repliku.
Obraćam se premijeru Dačiću.
Molim vas, dao sam vam reč po osnovu spominjanja vas od strane premijera. Kada bude rasprava o budžetu, onda možete govoriti o izlaganju Radulovića. Sada nemate pravo na repliku.
Premijer je pominjao moje ime u kontekstu vođenja ekonomske politike u kontekstu prethodnog perioda. Upravo to hoću da kažem. Šest puta su veće subvencije za propala društvena preduzeća u ovom budžetu, nego što su bila ove godine. Dvadeset milijardi dinara, o kojima se pričalo i koje je pominjao Radulović, je bacanje para. To je čista subvencija. To nije investicija. Nema investicija za poljoprivredu, nema investicija za zdrave fabrike, a daje se ček nekih 20 milijardi dinara za bivša preduzeća u restrukturiranju, još ministar pred živim premijerom ovde kaže da su bivša propala društvena preduzeća budućnost srpske privrede. Gospodine Dačiću, gde ste našli tog ministra privrede? Svaka vam čast. Ono što treba uraditi, kad ste već spominjali dugove, vi nemate u vašem budžetu razduživanja. Znam da mora da se pozajmi da bi se finansirala tekuća potrošnja, ali zašto niste planirali prevremenu otplatu tih najskupljih kredita o kojima sada Dačić govori. Govori o skupim kreditima, i to je tačno, od 2008. godine, ali naša primedba je zašto nema plana u budžetu za prevremenu otplatu tih skupih kredita?
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da)Reč ima narodni poslanik Žika Gojković. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine premijeru i gospodo ministri, dame i gospodo poslanici, iskoristio bih svoje prve minute obraćanja da zamolim kolege poslanike da, ako već nemaju poštovanja prema godinama gospodina Arsenovića, onda bar imaju poštovanja prema instituciji koju on predstavlja ovde. Samim tim pokazujemo i poštovanje prema instituciji koju svi zajedno predstavljamo. Takođe bih na početku svog izlaganja rekao da vidim da je prevelika briga od početka pokazana, bar načelno kada je u pitanju trošenje para i budžet o kojem danas govorimo, pa ću podsetiti da današnji dan košta preko 50.000 evra poreske obveznike naše države i smatram da bi bilo mnogo korektnijeda to što oni plaćaju ipak iskoristimo za raspravu koja je deo teme i koja će opredeliti trošenje finansijskih sredstava za sledeću godinu, tj. usvajanje najvažnijeg akta koje ova Skupština usvaja u toku godine. Želim reći na početku da je nemoguće predvideti sve prilikom izrade budžeta, ali pored svega ostaje utisak da je Vlada odgovorno pristupila ovom budžetu, da se nije odlučila na korenite promene, već je rezala onoliko koliko je neophodno. Zato je ovaj budžet, osim što je iznuđen, u isto vreme i odraz realnosti i sprečava, po mišljenju naše poslaničke grupe, da država ode u bankrot. Upravo zbog toga naša poslanička grupa će podržati ovaj budžet i to želim da istaknem odmah na početku svog izlaganja. Međutim, svoj govor neću iskoristiti da bih pričao hvalospeve o budžetu, već ću pokušati da se zadržim na nekim temama koje se tiču budžeta za koje mislimo da nisu baš toliko dobre. Kao što smo govorili i pre godinu dana sa ovog istog mesta prilikom rasprave o usvajanju budžeta za 2013. godinu, to se i obistinilo. Upozoravali smo na preveliki optimizam, tako da danas imamo vrlo jasan pokazatelj da mere štednje koje je Vlada donela nisu dovele do smanjenja budžetskog deficita, jer se skoro sve što je ušteđeno odlilo na rešavanje dugogodišnjih nagomilanih problema javnih preduzeća i banaka. Na prvom mestu „Srbijagas“, „Železnice“, „Galenika“ i propale banke, poput „Razvojne banke Vojvodine“, koje su korumpirani i bahati pojedinci doveli do stanja u kojem se nalazimo, da svi građani Srbije moraju da izdvajaju ogromna sredstava da bi se sanirali dugovi ove banke. Ako se nastavi ovakvom praksom fiksiranja najvećih domaćih gubitaša, a imali smo prilike da bar iz medija saznamo da je „Srbijagas“ već više godine unazad gomilao dugove i da je dužan više od milijardu evra, budžetski deficit u 2014. godini i pored uvođenja solidarnog poreza će se povećati umesto da se smanjuje. U takvim okolnostima mislim da je apsurdna bilo kakva priča o smanjivanju zarada, a pogotovo o smanjivanju penzija. Osvrnuo bih se na jedan segment ovog budžeta, pošto je nemoguće da o svemu govorimo, bar ne za 20 minuta, koliko imamo prostora i vremena da govorimo. Osvrnuću se na jednu od tema o kojoj jeSPO i DHSS najviše govorila. To su subvencije i budžet za poljoprivredu. Smatramo da gotovo ne postoji politički faktor u ovoj zemlji, politička kampanja ili bilo koji drugi događaj, a da se ne potencira to kako je poljoprivreda jedna od naših najvažnijih razvojnih grana i obično to bude samo u priči, međutim kada dođu dela to baš ne bude tako. Nažalost, i u ovom budžetu imamo pokazatelj da je budžet za poljoprivredu smanjen za tri milijardi dinara, da je on nešto manji od 35 milijardi, da je, računajući celokupan budžet, to samo 3,76% odvajanja kojih imamo. Bojim se da onda nema ni jedna politička stranka argumente da ukaže da se na poljoprivredu ozbiljno računa i da je poljopriveda naša šansa. Ako uporedimo izdvajanja za poljoprivredu sa izdvajanjima za železnicu i za puteve, videćemo da su to ogromna finansijska sredstva koja su za nijansu manja nego što su izdvajanja za poljoprivredu. Kada pogledamo šta se sve dešavalo kada su u pitanju putevi i železnice u proteklom periodu, onda će nam jasno biti da znamo da kakva nam je železnica, znamo kakvi su nam putevi, ali nikad tačno prilikom usvajanja budžeta neznamo šta će se uraditi kada je u pitanju finansiranje železnica i puteva, koliko je to kilometara puteva novoizgrađenih, sređenih, koliko su nam pruge spore i dokle će to tako da traje. Na kraju krajeva, kada govorimo o opredeljivanju finansijskih sredstava, nikad ne govorimo o tome ko će preuzeti odgovornost ako se ta finansijska sredstva ne budu trošila onako kako su predviđena. U tekstu zakona, sem člana 1. u kome se pominju prava i obaveze korisnika budžetskih sredstava, nigde se više bliže ne uređuje šta znači ta prava i obaveze. Za prava se može zaključiti da su to cifre po pojedinim razdelima, ali za obaveze bi bilo neophodno da se precizira šta to znači, koje su obaveze korisnika budžetskih sredstava, i koje su to obaveze odgovornih lica. Dakle, koje odgovornosti i koje su sankcije u krajnjoj instanci. Ovo je možda jako dobar primer da kažem i ide možda uz predlog gospodina Dačića da sledeće budžete treba da dugoročno pravimo, a ne samo za sledeću godinu, pa predlažem da odmah razmotrite i predlog da u sledećem budžetu uvedemo odredbu o odgovornosti. Mislim da bi mnogo lakše kontrolisali i da bi svi učesnici, tj. svi oni koji raspolažu sa ovim budžetom, mnogo odgovornije se ponašali kada bi znali koje su sankcije ako se budžet ne bude sprovodio onako kako je zapisano. Mi u Srbiji imamo realan rast BDP za 1,4%, rast industrijske proizvodnje za više od 5%, značajno veći iznos, ali imamo i ogroman pad u građevinarstvu i to do 40%. Ako znamo, da po prirodi delatnosti građevina sa sobom vuče i ostale delatnosti, onda su razmere negativnih efekata na ukupna privredna kretanja još i veća. Mi se, drage kolege, nekoliko godina suočavamo sa teškoćama u građevinarstvu i u narednom periodu mora nešto da se učini kako bi se oporavio ovaj segment privrede. Posebno treba da nas zabrine realan pad prometa u trgovini na malo od 7,2%, koji verujem da je danas još i veći, jer je znak sve većeg siromaštva naših građana od kojih mnogi nažalost nemaju ni za osnovne životne namirnice. Ovako smanjena tražnja odraziće se na proizvodnju roba, pre svega, široke potrošnje na pravljenje zaliha, što bi u krajnjoj liniji trebalo da rezultira smanjenjem cena u maloprodaji, ali to se ne dešava i lično mislim da je to najmanje iz dva razloga. Prvi je, što je velika količina ove robe iz uvoza, i cena joj se formira na bazi kursa dinara prema evru, a drugi je, naravno, ona već naša poslovična boljka koju rešavamo iz godine u godinu, a nikako da je rešimo, a to je nedostatak konkurencije, tj. postojanje monopola. Na ovom planu mislim da treba još da se radi, na stvaranju ambijenta za dolazak velikih trgovinskih lanaca i za tržišnu utakmicu između njih, od koje će korist imati naši građani kroz niže cene i kvalitetnije proizvode. Ono što je dobro jeste rast industrijske proizvodnje, izvoza i tabela najvećeg izvoznika govori nam upravo o tome koliki je značaj državnih podsticaja i investitora koji su spremni da ulože novac u proizvodnju. Dobro je što Vlada nije odustala od te mere i što je budžetom za narednu godinu predvidela sredstva za te namene. Međutim, ova mera neće biti dovoljna ukoliko se ne stvori povoljniji poslovni ambijent, a tu pre svega mislim na ono što je gospodin Radulović takođe govorio, rokovi za izdavanje dozvola za građenje, pojednostavljanje raznih drugih procedura kao i najavljene izmene Zakona o radu od kojeg svi očekujemo mnogo. Vlada u obrazloženju budžeta kaže da će preduzeti mere za suzbijanje sive ekonomije, da neće tolerisati poresku nedisciplinu. Ovo smo imali prilike da slušamo iz godine u godinu i nijedna Vlada nije ispunila obećano. Ipak, verujem da će ova Vlada pokazati bolje rezultate od prethodnih, bar kada je upitanju suzbijanje sive ekonomije, jer ih je pokazala na nekim drugim poljima na kojima ispit nisu položile prethodne Vlade, a to je borba protiv korupcije i kriminala. Vlada se u obrazloženju ovog zakona dotakla i preduzeća u restrukturiranju. Žao mi je što gospodin Radulović nije tu, ali želim i reakciju gospodina Krstića na ovu temu, jer se na ovom primeru možda najbolje vidi koliko je apsurdna ta borba kada govorimo o preduzećima u restrukturiranju, u kojima proces privatizacije nije dao željeni efekat i koja su prema rečima resornog ministra, a i svih normalnih ljudi, rak rana naše privrede. Pitam ministra privrede, ali pošto nije tu i gospodina Krstića, da li zna da mu je u jednom od takvih preduzeća, govorim o poljoprivrednom preduzeću „Aleksa Šantić“ sedi u direktorskoj fotelji čovek koji je odlukom skupštine akcionara smenjen 16. jula ove godine, da je ministarstvu poslalo ličnu kartu sa neistinitim podacima, da je preduzeće danas dužno jednu milijardu više nego u trenutku raskida privatizacije? Dug je veći nego imovina celog preduzeća. Kako mislimo da rešavamo probleme u takvim preduzećima kada kao država koja je većinski vlasnik sa 70% akcija ne možemo uopšte da uspostavimo legalno stanje i organe upravljanja u takvim preduzećima, što je prosto neverovatno. Niti imate podršku od policije, niti imate podršku od suda. U rashodnoj strani budžeta vidimo i dalje da se sa velikim iznosima subvencionišu javna preduzeća. Znam da preko noći od višedecenijskih gubitaša ne možemo napraviti uspešna preduzeća, ali moramo li da ih subvencionišemo, njihovo tekuće poslovanje, plate gde su prosto natrpani stranački kadrovi, ili možda taj novac treba da iskoristimo za finansiranje investicija? Mislim da reforme u javnim preduzećima ne treba odlagati, jer svaki dan na sve kao društvo mnogo košta i tu treba ohrabriti Vladu, naša poslanička grupa u potpunosti daje podršku kada je upitanju rešavanje ovog problema, da se u taj mukotrpan posao uđe što pre. Primer sa bankama nas uči da probleme treba rešavati što pre, jer odlaganje rešavanja donosi samo veću štetu. Da je prethodna Vlada reagovala na vreme na probleme u „Agrobanci“ ili u „Razvojnoj banci Vojvodine“, sigurno je da se danas ne bismo zaduživali za 200 miliona evra, da dokapitalizujemo Agenciju za osiguranje depozita ili da izdajemo obveznice na deviznom tržištu i tako prikupljenim sredstvima da zatrpavamo rupu od par stotina miliona evra štete koja je naneta državi. Iz ovih primera moraju da se izvuku pouke. Dobro je što kroz organe policije i pravosuđa barem deo odgovornih za ovu ogromnu štetu je u procesu krivičnog gonjenja. Lično, mislim gospodine premijeru, da i vi kao neko ko je bio jedan od najvažnijih faktora u prošloj Vladi treba da preduzmete odgovornost delom za ove stvari koje su se dešavale, jer nismo na vreme reagovali da se one spreče. Ne mogu da govorim o svim budžetskim pozicijama i stavkama, navešću samo nekoliko zapažanja. Moj kolega Čikiriz je nedavno govorio o carini i o tome kako bi trebalo malo više kontrole posvetiti stanju u carini, šta se događa na carinskim prelazima. U Upravi carine su predviđena sredstva za izgradnju i rekonstrukciju graničnih prelaza, ali nažalost Vlada ni ove godine nema nameru da rekonstruiše granični prelaz sa Mađarskom, Bački Breg koji je ujedno najbliži put ka EU koji naša država ima. Još od 2006. godine je na predlog Međudržavne komisije dve zemlje ovaj prelaz je osim putničkog postao i teretni za teret od deset tona, ali mi ništa od tada nismo uradili da to zaživi u praksi. Sa Mađarske strane posao je završen, sa naše nije, a mislim da je ovo posebno važno za region zapadne Bačke, kao i izgradnja polu autoputa od Vrbasa do Bezdana i Bačkog Brega po kojem smo obavezni. Po prostornom planu je ubačen amandman, na moju intervenciju, da do 2014. godine taj put mora da se gradi. Jasno je da su ova dva važna projekta usko povezana i njihova realizacija bi privredu zapadno Bačkog okruga okrenula ka Evropskoj Uniji i ovaj kraj bi postao atraktivniji za investitore kojih nema puno, nešto ih ima u Apatinu, nešto u Odžacima, ali u Somboru koji je centar okruga godinama nijedan ne postoji. Pored činjenice da Sombor ima dobar položaj, da ima čak i aerodrom za koji bi samo malo trebalo da se renovira da postane civilni, na dve granice Sombor ima položaj, investitora nema, jer nema sposobnu lokalnu vlast sa kredibilitetom koja želi boljitak svojim građanima. Zato bi reagovanje Vlade u smislu realizacije projekata kojima govorim, dakle polu autoput i granični prelaz Bački Breg, bilo poželjno i očekujem od Vlade da pronađe način da bar u fazama krene sa realizacijom ovog projekta. Dobro je što je budžetom predviđeno finansiranje važnih infrastrukturnih projekata, poput deonice saobraćajnog Koridora 10 ili deonice autoputa do južnog Jadrana, jer je i to veoma važno za našu privredu direktno kroz upošljavanje putarskih preduzeća, ali je važno zbog regiona kroz koji će prolaziti putni pravac, jer će te regione učiniti interesantnijim za investitore. Ono što Vlada nije uradila to je ukidanje brojnih agencija i regulatornih tela od kojih neka vidimo da u budžetu više od polovine sredstava troše na zarade zaposlenih, što je moramo se složiti, besmisleno. To je bilo obećanje stranaka koje čine ovu Vladu i zato vas pozivam gospodine premijeru i vas i sve vaše članove Vlade kojim dajemo podršku kada je upitanju budžet, i samu Vladu da preduzme mere da bi se smanjio broj tih tela koje prosto izvlače novac u ovakvoj jednoj krizi. Javni dug je posebno pitanje i verujem da će vaše ministarstvo gospodine Krstiću pronaći način da sa fiskalnom konsolidacijom dodatno otklone makro-ekonomske rizike kako ne bi došlo do krize javnog duga. Neophodno je da se uvedu reformski zakoni, ne marketinški kakvih smo dosta imali do sada, već oni zakoni koji će se sprovoditi i na kraju krajeva davati efekte. Ono što je najvažnije jeste da je neophodan rast investicija, o tome smo svi govorili i ne bih dodatno trošio reči, sem da bismo imali taj rast investicija potrebno je učiniti mnogo više na unapređenju privrednog ambijenta. Reći ću još nekoliko stvari koje sam uspeo da izvučem, više taksativno da bih podsetio i nadležnog ministra i premijera da je naša obaveza da se sprovodi Zakon o restituciji, da je očigledno da taj zakon ne može da daje efekte, kada govorimo o budžetu mnogo je bolje i kvalitetnije, na šta smo godinama upozoravali i mi iz SPO i gospodin Vladan Batić i DHSS da treba da se donese pravičan zakon o restituciji, gde će finansijska nadoknada biti minorna, a da će supstitucija biti ta koja će opredeliti ceo zakon, što će dovesti do toga da građani koji nemaju korist restitucije, nemaju apsolutno nikakvu štetu i da ne izdvajaju dodatni novac kada je upitanju obeštećenje onih kojima je imovina oduzeta posle Drugog svetskog rata. Dobro je to što je godišnja inflacija i rast evra najmanja u poslednjih nekoliko godina. Povećanje PDV sa 8% na 10% smatramo takođe, i podržavamo vas gospodine Krstiću, da je u ovom momentu neminovno. Oni koji kažu da možda nije, podsetiću ih da je 2008. godine bilo verovatno i drugih izbora, da je 2002. godine bilo duplo manji javni dug, ali da je danas ovo povećanje neminovnost. Nadamo se da je to jedna od uspešnijih mera u suzbijanju sive ekonomije koja godinama izjeda ovu državu. Takođe je pozitivno da se ne povećava stopa poreza u turizmu. Mislim da je ministar pokazao dobru volju posle razgovora sa ljudima iz struke. Završiću time da lično mislim da nema brige za 2014. godinu ako ispunimo ono što je ministarstvo predvidelo tj. mere koje su predviđene, iako su državne finansije, složićemo se svi, u teškoj situaciji. U suprotnom, neko drugi će nam određivati sledeći budžet tj. moraćemo samo da otplaćujemo dugove, a građanima će ostati šta ostane. To se, dame i gospodo, zove bankrot i verujem da nećemo doći u tu situaciju, ali sagledavajući ceo budžet kao dokument dolazimo do zaključka da je on pre svega usmeren na tekuću potrošnju, manje na investicije, ali to su očigledno naše prilike za koje posledice snose i sve prethodne vlade do sada. U takvim okolnostima ne preostaje nam ništa drugo nego da budžet podržimo uz zadržavanje prava da kao narodni poslanici tokom godine kontrolišemo Vladu kako radi i u tom smislu dajemo svoje sugestije i predloge. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoltan Pek.
Gospođo potpredsednice, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo, pred nama je jedan od najvažnijih zakona, o čemu bi trebalo da govorimo. Izneću stavove i mišljenja poslaničke grupe SVM po pitanju ovog zakona. Nekoliko puta smo čuli da je ovaj budžet realan. Nama sama reč – realno izgubi na značaju kada samo pomislimo na tu činjenicu da ni Ustav nije ispoštovan. Ovde naročito mislimo o tome da je reč o finansijskim sredstvima koja pripadaju AP Vojvodini. Kao što znate, u Ustavu je napisano da 7% od budžeta pripada AP Vojvodini. Smatramo da u ovoj godini i za sledeću godinu u budžetu za 2014. godinu ova sredstva nisu ispoštovana. Čuli smo da ovaj budžet nije nikako bolji od prethodnog budžeta što se tiče sredstava za Vojvodinu. Ako ste realni, onda prihvatite amandmane koje je predala Skupština AP Vojvodine i problem u vezi ovih realnosti o visini sredstava će biti rešen. Naša poslanička grupa će sigurno podržati ove amandmane koje je predala Skupština AP Vojvodine. Možda je budžet u nekom smislu realan, ali smo zaboravili u kojem okruženju živimo i gde živimo. Ovde je najjednostavnije doneti zakon, ali da se zakon primeni je teže. To smo videli u praksi, pošto smo doneli Zakon o javnim preduzećima. Na žalost, ne možemo kazati da je on u primeni. Ako gledamo sam budžet, vidimo da je prihodovna strana povećana, ali na žalost i rashodna strana i ostaje nam deficit malo veći nego što smo u ovoj godini imali. Još da kažem da naša poslanička grupa na žalost neće glasati za ovaj zakon pošto smatramo da sredstva za AP Vojvodinu nisu ispoštovana. Da se vratimo na ceo budžet. Kao što sam rekao, imamo deficit malo veći nego u ovoj godini. Na prihodovnoj strani je iskazano da ćemo imati 930 milijardi dinara, a na rashodnoj strani 1.113 milijardi dinara. Znači, ukupan fiskalni deficit je oko 183 milijarde dinara. Džabe smo doneli zakon da štedimo kada nam rashodi ponovo rastu. Što se stiče samog kredita, imali smo već nekoliko reči o kreditima ko je koliko uzimao, koliko se zaduživalo. Istina je i realnost da ova Vlada nije baš prednjačila u ovome, ali prethodne vlade su na žalost uzimale kredite koji su bili sa lošim kamatnim stopama. Ova Vlada će uzeti kredite i to oko 662 milijarde dinara. Ovaj novac ćemo iskoristiti na finansiranje deficita i za otplatu duga inostranih i domaćih investitora ili kreditora. Ako gledam strukturu ovih sredstava, onda je ovde naznačeno da će 264 milijarde dinara uzeti kao kredite od domaćih ili stranih investitora ili kreditora, a zatim ćemo maksimalno iskoristiti 330 milijardi dinara prodajom hartija od vrednosti na domaćem tržištu i 68,5 milijardi dinara na inostranom tržištu. Ako poredimo prethodni budžet, vidimo da što se tiče kredita oni su uzimali 77 milijardi dinara, a ovde je reč o kreditu od 264 milijarde dinara. Onih 330 milijardi dinara je ostalo prodajom hartija od vrednosti na domaćem tržištu. Imamo promene kod prodaje hartija od vrednosti na inostranom tržištu. Tu se smanjilo sa 221 milijardu na 68 milijardi dinara. Sada se postavlja pitanje – kakvi će biti ovi krediti, sa kojim kamatnim stopama ćemo podizati kredite? Znamo, kao što smo i čuli da će ovi krediti biti reprogrami radi kredita za sadašnje dugove, da ih reprogramiramo. Ako možemo da uzmemo kredit, uzimamo ga sa 1% kamate i to je trošak. Onaj ko daje kredit neće dati kredit beskamatni. To u snovima možemo da kažemo. Što se tiče kamata, na žalost ovaj rashod godinama nam raste. U ovoj godini imamo kamatu ili rashode od kamata od 114 milijardi dinara. To je sigurno zato što grejs periodi ističu po ovim kreditima koji su prethodno uzeti. Treba napomenuti da 2012. godine rashode od kamata smo imali 17 milijardi dinara. Za dve godine imamo povećanje rashoda oko 45 milijardi dinara. Činjenica je da u našoj zemlji po glavi stanovnika imamo kredite ili zaduživanje po kreditima oko 2.500 do 3.000 evra i ovo će ostati ko zna koliko godina još. Što se tiče samih garancija, u budžetu za 2013. godinu predviđeno je da ćemo garancije dati samo onim javnim preduzećima koja će ove garancije uložiti u investicije, a ne za održavanje likvidnosti. To smo u to vreme pozitivno ocenili, ali po ovom budžetu se vidi da ove garancije stalno rastu. Ako gledamo Predlog budžeta za 2013. godinu i Predlog budžeta za 2014. godinu rast tih garancija je počeo od 41 milijarde dinara, a sada momentalno imamo 86 milijardi dinara. Znači, za godinu dana ova vrsta troškova nam se povećala oko 100%, a mi se čudimo što polako propadamo. Ako bi kod garancija gledali sva javna preduzeća, imali bi ceo dan da pričamo o tome. Ja sam samo spomenuo najveći problem – „Srbijagas“. Znamo da je „Srbijagas“ momentalno dužan oko milijardu evra. Nažalost, u ovom budžetu vidimo da će Vlada odobriti još jedno zaduživanje od oko 200 miliona dolara. Znači, samo ovo javno preduzeće će u sledećoj godini državu koštati oko 150 miliona evra. A mi štedimo na parama Vojvodine. Ako gledamo samo stavku garancije u budžetu, MMF će sigurno to staviti u centar pažnje njihovih analiza. Jer, ako se dobro sećam, imamo dogovor s njima da garancije mogu biti samo do 30 milijardi dinara. Ali, sigurno mi imamo izgovor i za to. Što se tiče garancija u EU, samo su aktivirane, a garancije ulaze u javni dug, ali, nažalost, kod nas se svaka druga garancija aktivizira. Ako gledamo same subvencije, ovde smo videli da će rashodi za subvencije pasti za oko dve milijarde dinara ako uporedimo budžet sa godinom gde smo imali najveći pad subvencija za poljoprivredu i privredu, što je oko 10 milijardi dinara. Kao što smo videli da kultura ili Ministarstvo kulture ili subvencija kulturi će biti povećana za 7,5 milijardi dinara, što znači da je ova razlika od 2 do 2,5 milijardi pad od tih 10 miliona. Prošle nedelje smo doneli Zakon o dobiti preduzeća, gde smo ukinuli subvencije za privrednike. Ja sam i u prethodnom govoru rekao da to i nije baš bila neka odluka, ali će vreme pokazati da li ste imali pravo ili ne i kako će ovu odluku oceniti investitori. Kao što vidimo, u Ministarstvu poljoprivrede ove godine ili sledeće godine ćemo imati 45 milijardi dinara. Nadamo se da ćemo jednom doživeti da će poljoprivreda dobiti onih 5% od rashodovne strane našeg budžeta. Ovde bih još istakao, pošto su poljoprivredi smanjene subvencije ali se vidi da za investicije je uloženo više sredstava nego što je do sada bilo, a to su sigurno ovi arapski krediti za navodnjavanje. Još jednom bih rekao nešto u vezi člana 13, mora da se primeni zakon što smo prošle godine prihvatili, to treba da realizujemo, to je Zakon o rokovima izmirenja novčanih obaveza komercijalnim transakcijama između javnog i privrednog sektora. Prošli put sam rekao da je reč o budžetima lokalnih samouprava. U budžetu se knjiže ona sredstva ili one pare koje su potrošene, a realno stanje obaveza prema dobavljačima nigde se ne vodi. Po ovom zakonu što smo prihvatili, ne možemo pratiti obaveze koje su nastale pre 1. aprila ove godine. Što se tiče perioda od 1. aprila, mislim da zakon je efikasan i lokalne samouprave plaćaju svoje račune. Ali, postavlja se pitanje – koliko dugova se ovde nagomilavalo i koliko je to na nivou države i šta će se rešiti ili kako će se rešiti ovaj problem? Kako možemo mi očekivati od naših privrednika da budu savesni kod prijave ili uplate poreza, kada naše lokalne samouprave ne plaćaju njihove račune? Sigurno da imamo veliki problem, što se tiče poreske discipline. Nadam se da ćemo u ovoj godini imati pomaka u ovoj disciplini i, kao što je gospodin ministar rekao za sivu ekonomiju i crno tržište, da ćemo imati nekoliko pomaka u vezi ovih kategorija. Naša poslanička grupa je predala dva amandmana što se tiče samog zakona. Jedan amandman se bazira na sredstvima za finansiranje izbora nacionalnih manjina, koji će biti sledeće godine. Mislim da smo ovo izostavili iz budžeta. To je u visini od oko 50 miliona dinara. Drugi amandman nam je posvećen za izgradnju pozorišta u Subotici, to je oko 150 miliona dinara. Osnovica predaje našeg amandmana je potpisan trojni ugovor između AP Vojvodine, Vlade Srbije i grada Subotice. Bar u ovom ugovoru, koji je potpisan 2006. godine, 45% bi trebalo Vlada da finansira, 45% sama Pokrajina i 10% sam grad. Nažalost, ovaj ugovor od 2009. godine nije ispoštovan. Vratio bih se na sredstva Vojvodine, što se tiče ovog zakona. Istakli smo da ćemo se boriti za sredstva koja pripadaju AP Vojvodini, a što piše u Ustavu. Ovde je reč o 7% našeg budžeta, a reč je isto i o tri sedmine ovih sredstava, što bi trebalo da se ulažu u kapitalne investicije na teritoriji Pokrajine. Predlogom ovog budžeta su ukupna poreska primanja oko 802 milijarde dinara. Ovo bi trebalo da bude osnovica za ovih 7%. Ako izračunamo, to je oko 56 milijarde dinara. Stalno pričamo da ovo nisu neka velika sredstva za republički budžet, ali su veoma značajna za Pokrajinu. Dosadašnja praksa je bila da su ova sredstva bila ispoštovana samo na papiru, ali, nažalost, pare nisu stigle do Vojvodine. Ako gledamo samu strukturu ovih sredstava koja su predviđena za kapitalne investicije, mislim da tamo uopšte nismo dobili toliko para, kao što je bilo predviđeno. Od 2007. godine, za oko milijardu evra je uskraćena Vojvodina. Gospodin premijer je rekao da bi trebalo lokalne puteve Vojvodina da održava. Od tih sredstava mislim da bi mogla Vojvodina da sve svoje lokalne puteve izgradi i da sređuje. Nažalost, kao što smo videli u tabeli, što je posvećena ovim sredstvima namenjenim Vojvodini, vidimo da sredstva sa kapitalnim ulaganjima iznose oko 40 milijardi dinara. Znači, umesto 56 milijardi dinara, imamo 16 milijardi manje nego što bi trebalo da dobijemo. Pitao bih vas, gospodine ministre – šta je sa vojvođanskim parama? Šta je sa ovih 16 milijardi dinara? To nisu male pare. Ako gledamo samu činjenicu da je u Ustavu isto navedeno da od ovih sredstava 3/7 treba da se angažuje za ulaganja, za kapitalne investicije, 3/7 ovih sredstava bi trebalo da bude oko 24 milijarde, a mi smo, ako smo dobro videli, milijardu i po do dve milijarde dobili za investicije. Znači, nedostaje nam oko 22 milijarde dinara za kapitalne investicije. Kao što sam rekao, poslanička grupa SVM neće glasati za ovaj zakon, pošto, nažalost, ni ove godine nisu ispoštovana sredstva koja bi trebalo da dobija AP Vojvodina. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, žao mi je što je premijer morao da žuri, kao i ministar Radulović, ali nema veze, vi ste već učestvovali u ovim rasprava, voleo bi da i oni mogu da čuju neke stvari. No, dobro. Kada se pričalo o rebalansu prošli put, napravio sam jednu analogiju, gde sam rekao da kada gledate nečiji izvod iz banke možete dosta da zaključite o toj osobi na osnovu toga kako zarađuje, od čega živi, kako troši. Isto tako, možete dosta onda da zaključite o Srbiji, na osnovu toga gledajući budžet jedne zelje. Kada bi zamislili nekog imaginarnog Srbu, tako reći, videli bi da je to osoba koja mnogo pije, puši, slabog je zdravstvenog stanja, zadužuje se kod zelenaša, i izdržava ga rodbina iz inostranstva. Mislim da godinu dana kasnije, ništa od toga se nije promenilo, naročito za nas iz Vojvodine, ovo je na neki način „godina mrmota“ u smislu javnih finansija. No, dobro, vi ste novi i nadam se da ćete neke stvari uspeti da rešite. Budžet je sam po sebi sublimacija nekih slabosti i nesnalaženja iz prošlosti, ali i lepih želja za 2014. i 2015. godinu, iako deficit koji ste predvideli od 182 milijarde je značajna cifra, nećemo to naročito apostrofirati kao poseban problem, s obzirom na to da deficit sam po sebi ne znači mnogo. Ono što je mnogo važnije, a rasprava je i krenula u tom pravcu, šta je ekonomska politika koja će biti zastupljena od strane ove vlade, i u smislu toga treba i analizirati budžet i budžetski deficit. Ekonomska politika u svakom slučaju bi trebalo da ima određeni cilj. Da li je taj cilj isključivo niska inflacija, redovno servisiranje javnog duga, stabilan kurs, to je sigurno ono što zanima strane kreditore. Ono što bi trebalo da interesuje sve nas koji živimo u ovoj zemlji, to je smanjivanje nezaposlenosti sa 25%i 30% na možda 5% jednog dana, povećanje prosečne zarade, rast stope investicija unutar BDP i privredni rast na nivou drugih zemalja u razvoju od 7, 8, 10%, a ne procenat ili dva. To je ekonomska politika koju ćemo uvek da podržimo. Tako da budžet sam po sebi treba posmatrati u sklopu šire jedne priče. Mere koje ste najavljivali, o tome smo već imali prilike da diskutujemo, i namera da uvedete red u javne finansije, svakako za poštovanje, ali način na koji se to radi možemo o tome da razgovaramo. Uvedena je zabrana, maltene, zapošljavanja u javnom sektoru. Apelovao sam da ta mera neće dovesti do naročitih rezultata. Smanjena je revalorizacija plata i penzija, uveden je solidarni porez, i ukida se poreski kredit za investiranje u pravna lica, u smislu poreza na dobit. Sve u svemu, mere su možda ishitrene, i mi smatramo da su vrlo administrativne, birokratske i teško da će dovesti dugoročno do nekakvih ozbiljnijih rezultata. Uvek smo bili protiv centralizma, i mislimo da je to veliki problem u funkcionisanju naše države. Vi ste sada u prilici da se sa tim sami suočite, koliko god da ste sposobni i da imate radni dan od 72 sata, ne možete da procesuirate sve odluke, i ne možete da donesete pravovremene i adekvatne odluke u smislu rešavanja svih problema, jednostavno niko nema taj kapacitet. Nivo odlučivanja kod vas u svim ministarstvima u republici je toliki da jednostavno ni jedan problem ne može da se reši bez republičke Vlade, i ta zabrana zapošljavanja, odnosno formira se novo telo koje će lokalnim samoupravama sada da određuje koga i kada mogu da zaposle, to je jedna od mera koju smo naročito apelovali da se ne uvodi. Fiskalni savet je već se dosta temeljno osvrnuo na predloženi budžet. Mislim da je kao i do sada tema rashodna strana, a ne prihodna, naročito u smislu velikih javnih preduzeća, gde bez ozbiljne reforme korporatizacija, departizacije, i svemu onome o čemu se načelno do sada govorio, neće biti nikakvih rezultata. Tu je naravno na prvom mestu „Srbijagas“, koji je dužan bankama 800 miliona evra, i sada će se zadužiti za dodatnih 224. ukupna sredstva koja će se plaćati po osnovu lošeg funkcionisanja javnih preduzeća, odnosno pokrivanje gubitaka. Za prošlu godinu su 560 miliona evra, po izveštaju Fiskalnog saveta, i dodatnih 630 miliona evra za 2015. godinu. Železnice, svi znamo kakvo je stanje u „Železnicama“, da se vozovi u Srbiji prosečno kreću brzinom kao i prvi voz između Liverpula i Mančestera od 46 kilometara na sat, što je evropsko dno. JAT je ugašen, otvorili smo novu avio kompaniju. Lično sam bio protiv toga, jer mislim da i mnogo veće zemlje ne mogu da imaju svoju avio kompaniju koje imaju i unutrašnji saobraćaj i veliki broj turista itd. Mi sada imamo avio kompaniju koja ima jedan avion. Videćemo da li će to biti nešto što će ikada ostvariti dobit. „Galenika“, Železara, da li tu postoji neko rešenje, nekakav investitor. Prošli put je privatizacija urađena kako je urađena. Ti ljudi su kasnije odgovarali i krivično, koliko znam i to je proglašeno za izuzetno lošu transkaciju po državu Srbiju. Međutim, sada vidimo da ona pravi desetine miliona eura gubitaka i da u svojoj istoriji nikada nije radila pozitivno osim u vreme kada je „Ju-es stil“ bio tamo. Ne znam da li postoji neko rešenje. „Putevi Srbije“ itd, ali svedoci smo da i dalje po partijskom ključu opredeljuju sredstva za subvencionisanje određenih preduzeća. Ministar Radulović je i najavio da će se raščistiti sa svim preduzećima u restrukturiranju, ali evo imali smo primer „Simpa“ koji će opet o državnom trošku da se rešava velikih, nagomilanih obaveza. Veliki je broj tzv. zombi firmi u Beogradu koji iz operativne dobiti ne mogu ni kamate da pokriju, a kamoli da otplaćuju dugove. Mislim da ćete to teško da rešite u samo godinu dana, ali i vama i gospodinu Raduloviću u svakom slučaju želim sreću u tom segmentu, pogotovo što u tim preduzećima rade dvesta do trista hiljada ljudi i mislim da ćemo teško pronaći sredstva ne bi li se rešio taj socijalni problem. Poljoprivreda, smanjene su subvencije. Način subvencionisanja je nešto što bi trebalo da se analizira, s obzirom na to da se sada one dele linearno, odnosno samo na osnovu ukupnog zemljišta. Mislim da bi trebali da se osvrnemo na mogućnost da se subvencionišu intenzivne kulture. Mi po prosečnom posedu, veličini prosečnog poseda smo na samom dnu Evrope. Mislim da je on negde od četiri do pet hektara. Jedina zemlja koja je slična nama jeste Italija, ali struktura njihove poljoprivredne proizvodnje je drastično drugačija zato što su oni više orjentisani na voćarstvo i na neke druge grane. Oni imaju izvoz u poljoprivredi u nekoliko milijardi eura. Mislim da bi sam način subvencionisanja trebalo vrlo dobro preispitati i uvesti red u tom sektoru, mada s obzirom koliko je sredstava izdvojeno za ove propale gigante mogla su se i značajnija sredstva izdvojiti i za poljoprivredu. Lokalne samouprave, transferi lokalnim samoupravama svake godine način na koji se ti transferi vrše, isto vrlo upitan. Postoji zakon o finansiranju lokalnih samouprava, ali nisam siguran da se on poštuje neke lokalne samouprave dobijaju više sredstava neke manje, ali to se takođe radi isključivo na osnovu političkih interesa koji u velikoj meri zavise od toga ko čini vladajuću većinu. Što se tiče prihodne strane budžeta najavili suzbijanje sive ekonomije, to sam rekao i u prošloj raspravi, nije problem siva ekonomija neke druge boje su u pitanju crvena, crna, plava itd. Mislim da građani Srbije ne vole da idu na buvljake da kupuju, mislim da nisu Kinezi najveća pretnja za naš fiskalni sistem. I mislim da generalno opterećenje privatnog sektora su izuzetno velika i siva ekonomija cveta iz nekih drugih razloga, opterećenja samo po zaradama kada gledate, jedan zaposlen u privatnom sektoru izdržava jednog penzionera i još jednu osobu u javnom sektoru to je neodrživo stanje i ljudi su primorani da se bave možda stvarima, odnosno da siva ekonomija nije nešto što proizilazi iz želje ljudi da ne plaćaju porez nego proizilazi iz teškog ekonomskog stanja. Ostali prihodi u budžetu su akcize i PDV iz uvoza, takođe veliki prihod što me dovodi u razmišljanje u slučaju nestabilnog kursa dinara, da tako kažem u kakvoj vezi je kurs dinara koji nisam siguran da je na adekvatnom nivou, odnosno možda je malo precenjen i da li bi devalviranje dinara dovelo do smanjenja prihoda od PDV-a, iz uvoza s obzirom da je PDV iz uvoza za prihod veći od poreza na dodatnu vrednost iz domaće potrošnje. Prihodi iz imovine države i dobit javnih preduzeća su takođe nešto što svake godine napominjemo da bi moralo da bude značajno veće unutar budžeta. Ono što izuzetno zabrinjava svakoga ko analizira našu ekonomsku perspektivu, a mislim da bi i gospodin Radulović morao da zna, jeste situacija u našem ekonomskom sektoru, pored javnog i privatni dug. Unutar bankarskog sektora za koji država ponovo izdvaja sredstva, ali ne na planski organizovani način, odnosno za pokrivanje gubitaka, 30% je lošeg plasmana unutar aktive banaka u Srbiji. U projekciji su od 25 do 30%, s tim što se one stalno povećavaju. Kompletna naša privreda je podkapitalizovana i mislim da tu dolazimo do najvećeg problema da vi danas, ako želite da se bavite bilo kakvom ekonomskom aktivnošću u Srbiji, možete vrlo teško da dođete do sredstava, s obzirom da tržište kapitala, jedva da postoji, a u bankama možete da se zadužite samo po izuzetno visokim kamatama koje su preko 10% na eure, što teško da bilo koji biznis plan može da podnese. Mi ako smo u opoziciji nismo na stanovištu – što gore, to bolje, jer mislim da svi koji živimo u ovoj zemlji bi morali da damo i neke konkretne predloge, kako izaći iz ove situacije. Predlagali smo još za vreme izbora nove guvernerke da bi moralo da se osnuje nekakav entitet na nivou države gde bi se izmestila kompletna loša aktiva iz banaka i to je urađeno u skoro svim zemljama, ne bi li se finansijski sektor organizovao i morao normalno da funkcioniše, a kasnije bi se trgovalo tim lošim plasmanima ili bi se oni reprogramirali ili konvertovali u kapital. Postoje različita rešenja. Ništa po tom pitanju nije urađeno. Sada smo u situaciji da je ceo realni sektor praktično taoc finansijskog sektora. Predlagali smo takođe povećanje rudne rente koju NIS plaća u iznosu od 3%, a više plaćaju Rusi odakle „Gasprom“ dolazi kod nas, niko ne sme, ili se plaši ili iz nekog drugog razloga, ne sme ni da pokrene tu temu sa njima. Nikakav formalan zahtev prema njima nije ni išao u smislu toga da se uopšte razgovara o povećanju rudne rente, o oporezivanju of šor vlasništva je takođe nešto o čemu bi mogli da razmislite. Povećanje poreza na dobit finansijskog sektora, formiranje fonda za državno zemljište i to je takođe jedna inicijativa koju ćemo pretočiti u zakonski predlog, ali postoji 500.000 hektara poljoprivrednog državnog zemljišta, koje bi moglo da posluži kao odličan kolateral za emisiju hartije od vrednosti ili prikupljanje sredstava, kojima bi mogli doći do 700 ili 800 miliona evra novih sredstava za ulaganje u poljoprivredu ili možda čišćenje kanala Dunav-Tisa-Dunav, postoje razni projekti koji bi mogli da uđu u taj program. Takođe, ne vidimo zbog čega neke grupe preduzetnika, poput advokata ne plaćaju porez, zašto verske zajednice ne plaćaju porez? Mislim da su to prevasnhodno politička pitanja, ali ako ćemo svi zajedno da pokušamo da finansijski stabilizujemo zemlju, da bi moralo da se ponovo o tome razgovara. Što se tiče Vojvodine, svake godine je ista priča. Vi ste sada novi ministar. Ono što je očigledno, to je da u Srbiji postoji nejedinstvo po mnogim pitanjima, ali kada je Vojvodina u pitanju, i jedinstvo je izuzetno. Sve partije, stranke koje imaju sedište u Beogradu uvek su jedinstvene u pogledu toga da Vojvodina ne treba da dobije ni onaj ustavni minimum. Paradoksalna je situacija da mi iz LSV i kolege iz LDP, koji smo jedini bili protiv tog Ustava, sada insistiramo da se poštuje taj Ustav koji nije dobio većinu Vojvodine. Transferi su za nepostojeće nadležnosti, vi to znate. Za ono za šta je Vojvodina dobila nadležnost, za to se sredstva ne prebacuju i 7% je po osnovu, ispunjava se puka forma, taj sistem niste vi izmislili, to je sistem koji postoji dugi niz godina i naš odnos prema ovom budžetu će biti zasnovan na tome da li će se prihvatiti amandmani koji dolaze iz Vojvođanske skupštine i da li će se konačno jednom ispoštovati tih 7% i prebaciti sredstva pokrajini za nadležnosti koje su propisane Ustavom. Nadam se da će zakon o finansiranju Vojvodine, kao i Zakon o finansiranju lokalnih samouprava, uskoro ugledati svetlost dana, jer mislim da nema potrebe da se svake godine vraćamo na istu temu kada želimo da budemo deo te iste Evrope u kojoj i regioni i pokrajine i lokalne samouprave imaju vrlo jasnu svrhu. Mislim da bi morali da analiziramo kompletan sistem finansiranja celokupne države, gde bi se sredstva prikupljala prvo na nivou lokala, pa onda transferisala u pokrajinu i na Republiku po osnovu različitih nadležnosti, a ne obrnuto, od gore na dole kako je to slučaj sada. Mislim da je to zakon koji je morao biti donet odavno. Međutim, sada ćete imati priliku da konačno ispravite tu višedecenijsku nepravdu, da tako kažem, i da konačno svi nivoi vlasti u našoj zemlji počnu da normalno funkcionišu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović.
Hvala, predsedavajuća. Poštovani gospodine ministre, evo ova slika, ove vaše katedre, ja mislim je dobar pokazatelj da se mi u stvari ne razumemo, mislim na odnos Vlade prema parlamentu. Ne vidim šta može da bude danas važniji državni posao od rasprave o budžetu. Pošto vi, gospodine ministre, niste računovođa Vlade, nego ste ministar finansija, ne znam kako ćemo danas moći da diskutujemo o ekonomskoj politici. Lepo je što je bio premijer, pa ode, ima neka posla. Znamo da dolazi predsednik Vlade Crne Gore, ali ne znam što ste onda danas organizovali debatu o budžetu, ako je to važnije od rasprave o budžetu. Bio je ministar privrede i on ima neka preča posla, nego da razgovara ovde sa nama. Tako da nisam siguran, gospodine ministre, kako ćemo mi sada da diskutujemo o poljoprivrednoj politici, o industrijskoj politici, kad ćemo da razgovaramo o politici u energetici? Zašto ovde nema ministarke zdravlja i ministra prosvete, jer su oni veliki korisnici budžeta, odnosno upravljaju sistemima koji troše jedan vrlo značajan deo ovog novca. Meni je, iskreno, žao što ste vi u dosta jednoj neprijatnoj situaciji da ne možete da odgovorite na sva pitanja. Mislim da je rasprava o budžetu rasprava o ekonomskoj politici i ne mislim da je to neka mudrost, ali ovde prosto hoću na početku da kažem zbog čega se suštinski ne slažem sa Predlog budžeta o kojem raspravljamo danas. Zbog toga što ne možemo da vidimo mi u poslaničkom klubu Zajedno za Srbiju, ne možemo da vidimo šta je odgovor i šta je plan. Štednja, pozdravljam i podržavam, ali gde je razvoj? Šta je plan za razvoj? Sa ovakvim prihodima kakve imamo i sa ovakvim nužnim rashodima koje imamo, uključujući nužnost da pokrijemo sve anuitete, kako god da smo se zadužili i ko god da se zaduživao, a ne vidim da je iko nevin ko sedi u ovom parlamentu ili ko se bavio politikom u Srbiji poslednjih 30 godina. Predlažem da, ako je moguće, mnogo više žara i energije potrošimo na to šta ćemo da uradimo i kako da otvorimo prostor za razvoj nego, na istorijsku retrospektivu oko toga, jer bi svako ovde imao što šta da kaže. Mislim, gospodine ministre, da postoji bar sedam vrlo jasnih pravaca kuda bi ekonomija ove zemlje mogla da se razvija, i to da se razvija skladno i dobro, i da konačno izađemo iz ovog začaranog kruga gde smo između 30 i 35 milijardi evra BDP svake godine. Evo slušam više od 20 godina kako ne možemo da dođemo do 85% BDP iz 1989. godine, nekog zlatnog doba, bar je tako to doba ostalo u sećanju građana Srbije. Poljoprivreda, energetika, rudarstvo, IT sektor, turizam i, može se neko začuditi, reću ću nekoliko reči o tome, zdravstvo i prosveta. To su pravci, po mom uverenju, po stavu poslaničkog kluba ZZS, razvoja Srbije. Daću jedan mali primer na samom početku. Pre tri, četiri nedelje ovde smo ovde stavili predlog da Odbor za energetiku raspravlja o potencijalnoj investiciji u NIS-u koja je negde 650 miliona dolara. Kada bi rafinerija u Pančevu bila podvrgnuta takvoj vrsti rekonstrukcije ušla bi u red najmodernijih rafinerija u Evropi i svetu. Podsetiću vas da je prošle godine NIS imao preko 500 miliona dolara dobit, ali preradio je više od 50% domaće nafte. Da nije bilo domaće nafte, da je preradio samo stranu naftu, gubitak bi bio 200 miliona dolara, umesto dobiti od 560 miliona dolara. Danas ne postoje garancije da će za pet godina biti domaće nafte. Postoje pretpostavke, ali nema garancija. Ako se ova investicija ne dogodi, bojim se da možemo za pet, šest godina da se sretnemo sa situacijom kakvu imamo u Smederevu, odakle su Amerikanci otišli, kada su prestali da prave profit, nego su ušli u gubitke. Zbog čega ovo kažem? Zbog toga što, gospodine ministre, prema podacima, koji su javni, u prvih devet meseci, u prva tri kvartala, strane direktne investicije u Srbiji su 526 miliona dolara, evra, pardon. Vi niste mnogo putovali. Predsednik Vlade je nekoliko puta išao, što u Ameriku, što po evropskim zemljama, što u Rusiju. Potpredsednik Vlade Vučić, takođe, veliki trud je uložio u Aziji, Evropi, Americi. Svi zajedno 526 miliona evra. Tražio sam da u ovoj skupštini, tamo gde je mesto, na Odboru za energetiku raspravljamo o investiciji postojećoj najvećoj kompaniji, koju ova država ima, o investiciji koja je veća od svih stranih direktnih investicija u ovoj godini, odnosno u prvih devet meseci. Koliko ja čujem, pošto znam da se predsednika Odbora jako trudi, nema vremena ministar privrede, nema vremena ministarka energetike, za vas mi nije rekla da nemate vremena, ali vi ste radili na budžetu, pa imate opravdanje. Takođe, tražio sam da gospodin Bačević, kao ministar rudarstva, bude na toj debati. Ovo je slika kako mi ne koristimo dobro energiju kojom raspolažemo. Naravno da treba da se bori svako za strane investicije, ali ono u šta sam uveren jeste da mi ne koristimo ni najmanje ono što stoji ovde oko nas, što možemo da pokrenemo i kako možemo da dođemo do razvoja, zapošljavanja i boljeg života ljudi. Poljoprivreda, govorim peti put u ovom sazivu parlamenta, 10,5 milijardi evra BDP na bazi poljoprivrede. Potencijal – 100 milijardi evra. Sto milijardi evra potencijal Srbije u proizvodnji hrane. Navodnjavanje, gospodine ministre. Ne sećate se kada je bila rekonstrukcija Vlade, pričao sam, tek ste ušli u ovaj parlament, sada vam kažem drugi put, vašim prethodnicima sam rekao 3-4 puta u ovom sazivu parlamenta. Treba nam 3,5 do četiri milijarde evra da bismo obezbedili da milion i 100 hiljada hektara zemljišta u Srbiji ima sisteme za navodnjavanje i odvodnjavanje. Kakva razvojna šansa? Kakva šansa za one koji će to da rade, a kakvo bogatstvo za zemlju kada sa 200 hiljada hektara se dođe na milion i 100 hiljada hektara zemljišta sa sistemima za navodnjavanje i odvodnjavanje? Podsetiću vas, gospodine ministre, na to da je država vlasnik 800 hiljada hektara zemljišta, obradivog poljoprivrednog, 800 hiljada hektara obradivog poljoprivrednog zemljišta. Preko milion hektara šume je u državnom vlasništvu. Kako da upotrebimo tu silu od imovine i da je pretvorimo u instrument razvoja? Hiljadu šesto poljoprivrednih inženjera je pomagalo u preko 300 hiljada porodica tokom 2011. 2012. godine. Podigli smo broj onih koji dobijaju subvencije od države sa 85 hiljada na 250 hiljada. Ti ljudi danas ne rade za državu. Samo trošak registrovanih poljoprivrednih gazdinstava, da bi elementarne administrativne procedure završili, koje su im neophodne da dođu do subvencija, prevazilazi trošak koji bi iz budžeta trebao da bude na raspolaganju da 1.600 agronoma bude ponovo angažovano od strane države. Još jedna mala slika. Godine 2011. i 2012. 16.000 poljoprivrednih gazdinstava je dobilo subvenciju za kredit. Krediti su u 2011. godini koštali 8%, a u 2012. godini 6%. Država je potrošila oko sedam miliona evra na subvencionisanje kamata. Tih sedam miliona evra proizvelo je 150 miliona evra kredita, za mehanizaciju, za opremu, za obrt, za šta god. Gospodine ministre, ja ne znam kako da vi bez ministra poljoprivrede, da vi nama odgovorite, ima nekakva kreditna linija sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima, nešto je za navodnjavanje, nešto je za kredite, ja ne razumem o čemu se tu radi. Bilo bi dobro da ministar poljoprivrede objasni šta je on namerio da radi u 2014. godini. Smanjeno je ono što je u razdelu budžeta predviđeno za poljoprivredu. Kako ćemo mi organizovati ovu najveću, po potencijalu, privrednu oblast koju imamo u zemlji? Poljoprivredom se bavi 2,5 miliona ljudi u Srbiji. To je najsiromašniji deo građanstva. Siromaštvo među ljudima koji se bave poljoprivredom je dva puta veće nego među preostalim delom naroda. Nema odgovora. Zbog toga ne možemo da glasamo za budžet. Postoji jedno jasno pitanje na koje takođe ne mogu da dobijem odgovor - zašto nema strategije za rudarstvo? Ima jedan nacrt strategije koji je bio gotov pre dve godine. Rudarstvo, 4,5 milijarde evra do 2020. godine može da bude investirano u tu oblast. Eto, gospodine ministre,4,5 milijarde evra u navodnjavanje, 4,5 milijarde evra do 2020. godine u rudarstvo – devet milijardi evra. Ko se bavi time? Nema odgovora. Razvoj. Postoji veliki problem kod štednje. Štednja mora da se sprovodi, to je svakome jasno. Može to neko da kaže, može da ne kaže. Evo, ja kažem, da, mora da se štedi. Ali, kada smanjite, gospodine ministre, plate lekarima, kada smanjite plate profesorima, kada smanjite plate ljudima koji zauzimaju najviše pozicije u državnoj administraciji, vi ne možete da očekujete ništa drugo nego neraspoloženje i pesimizam koji se širi među narodom. Lek za taj pesimizam je plan za razvoj, jasan plan za razvoj koji možemo zajedno da pratimo i vi i vaše kolege u Vladi i mi ovde u parlamentu i svaki građanin Srbije, šta smo uradili u prva tri meseca 2014. godine, na kraju 2014. godine i u godinama koje dolaze. Energetika. Pitao sam ministarku energetike pre nekoliko meseci ovde, koliko će struje biti proizvedeno iz obnovljivih izvora energije, pre svega iz biomase u toku 2014. godine? Koliko u toku 2015. godine? Nema odgovora. Ja poštujem da su ministri političari i da treba da se bave politikom. Nemam sa tim nikakav problem jer je to tako, i razumem angažman gospođe ministarke oko svih raznih tema u društvu, ali je nužno da sedi ovde danas da bi smo mogli da vodimo debatu šta se dešava u energetici, kakvi su naši planovi. Hoću da vam kažem, gospodine ministre, da stotine hiljada porodica mogu da sebi obezbede nov prihod takođe i u energetici, ma koliko to bilo čudno, zbog toga što preko 1,3 miliona ljudi su vlasnici šuma u Srbiji. Zbog toga, kao što sam rekao, 2,5 miliona ljudi se bavi poljoprivrednom proizvodnjom, pa postoje ostaci iz poljoprivredne proizvodnje. To je novac, preko dve milijarde evra najmanje svake godine istruli u šumama Srbije i ostane na poljima Srbije zbog toga što smo mi zemlja, sistem, politički sistem, privredni sistem, kako god hoćete, koji nije sposoban da to pretvori u razvoj, u novac i u bolji život. Gospodine ministre, između Kuršumlije i Merdarda je najređe naseljena teritorija u Evropi. Merdare su granična linija, administrativna između Kosova i Srbije, a između Merdara i Podujeva, koje je sa druge strane, na par desetina kilometara, je najgušće naseljena teritorija u Evropi. U opštini Kuršumlija u 50 sela nema nijednog stanovnika. Kao što su neki poslanici ovde rekli, od kada je donet nov Ustav, iz godine u godinu vodi se debata bez ikakvog izgleda na uspeh oko toga da li je Republika prebacila 7% Vojvodini ili nije. Ta debata se nikada neće završiti, pošto Republika nikada ne može prebaciti 7% para Vojvodini, jer je to nemoguće. Možete računovodstveno to da zatvorite kada god hoćete i možete da ne prekršite zakon. Suštinski, to nije moguće. Srbija mora da promeni Ustav. Ovo nije politički i ustani sistem koji može da omogući razvoj. Sa ovakvim Ustavom u Kuršumliji neće početi razvoj, ni u Kuršumliji, ni u Dimitrovgradu, ni u Užicu, ni u Subotici, a ni ovde na Starom gradu i na Vračaru. Zbog toga, gospodine ministre, šteta je što ovde nema predsednika Vlade i potpredsednika Vlade i svih ekonomskih ministara, jer nije ovo računovodstvena rasprava o tome da li ste dobro, ispod crte i iznad crte i za MMF i za Svetsku banku i za Fiskalni savet napravili dobar račun. Vi ste pametan čovek, ne sumnjam da ste vi dobro ovo izračunali. Nije ovo matematika. Ovo je život i ovo je politika. Hajde da počnemo da pričamo ozbiljno o politici, o razvoju, o tome da moramo da štedimo da bismo mogli da se razvijamo, o tome kako da štedimo, kako da štedimo solidarno, da vidimo kud smo krenuli, o tome da u ovoj zemlji ogroman broj lekara možeda ostvari dodatni prihod tako što će ljudi iz inostranstva ovde legalno i uređeno dobijati usluge zubara, maksiofacijalnih hirurga, oftamologa, laporaskopske operacije i šta god hoćete, zato što imamo izuzetne lekare. Stalno su tema u novinama da li je neko uzeo 100, 200 ili 300 evra i da li će da završi u zatvoru. U ovoj zemlji može da bude nekoliko desetina hiljada stranih studenata. Imao sam mnogo kritike na to kako je ova zemlja izgledala 50 godina od Drugog svetskog rata na ovamo, ali te kritike su takođe stvar za istoričare. Šta je ostalo iza svega toga? Ostao je dobar glas i dobra emocija u ogromnom broju zemalja Azije, Afrike, latinske Amerike prema Srbiji, pošto oni vide Beograd i vide Srbiju i nekako im se čini da je to Jugoslavija. Zašto ovo kažem? Zbog toga što desetine hiljada stranih studenata mogu da dođu u Beograd da se školuju. Možemo da imamo izuzetan izvozni proizvod, svoju pamet i zbog toga što možemo da dovedemo vrlo dobre profesore, kao vi, gospodine ministre, što ste se vratili sa dobro plaćenog posla, sa izvanrednim obrazovanjem koje imate, jer je u Beogradu jeftinije živeti nego u Parizu, Rimu i Londonu. Ljudi koji bi predavali ovde, gostujući ili kakvi god, na našim univerzitetima bi mogli da zarade više nego tamo gde sada rade i da iskoristimo dobru situaciju koju imamo. Hajde malo da mislimo o životu i da otvorimo ljudima priliku da dobro žive. Naravno da je važno koliko je sad u milijardu deficit i šta ćemo da radimo, ali je život važniji i važno je kuda smo krenuli, da li možemo tamo da stignemo. Zbog toga, gospodine ministre, kao što sam rekao kod ovih zakona, nije dopustivo da se uzme još dve milijarde gradovima i opštinama na loš način, računovodstveno, 30% novca koji je kvalifikovan kao subvencija u budžetima lokalnih samouprava je smanjeno svakome jednako. To što piše da su subvencije su u stvari investicije. Kada grad ili opština asfaltira ulicu, to je subvencija nekakvom preduzeću za puteve grada ili opštine, kada gradi vodovod ili kanalizaciju, to je subvencija preduzeću za vodovod i kanalizaciju i šta god drugo. Favorizujete one koji nisu dobri zato što imaju preveliki broj zaposlenih, umesto da im pomažete da uđu u sistem i kažnjavate one koji su jako dobri, koji nemaju preveliki broj zaposlenih, koji ne subvencionišu javna preduzeća koja imaju gubitke, već usmeravaju novac u razvoj. Gospodine ministre, ključna reč je razvoj, da štedimo koliko moramo, sve za razvoj da damo što možemo. Kada budem u nekom vašem budžetu, a ja sam siguran da će se to desiti i nekom predlogu poreskog zakona, video da ste se okrenuli razvoju, da ste uspeli da ubedite svoje kolege iz Vlade da moraju da sede ovde da bismo mogli da diskutujemo, biću srećan da mogu da glasam za vaše zakonske predloge. Ovoga puta poslanički klub Zajedno za Srbiju biće protiv Predloga zakona o budžetu. Hvala vam lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Velimir Stanojević. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, kada raspravljamo o Predlogu budžeta za 2014. godinu treba makar na kratko analizirati uopšte jedan ambijent u kome je ovaj budžet i kreiran. Opšta situacija gde je javni dug na dan 30. septembar 2013. godine iznosio negde oko 19 milijardi evra, spoljni dug negde oko devet i po milijardi evra, a stanje javnog duga po kojima je država Srbija garant skoro tri milijarde evra, u opštoj teškoj ekonomskoj situaciji, u teškom stanju javnih finansija, onošto, obzirom da su do sada uglavnom bile kritike na račun budžeta za narednu godinu, treba je, ako ništa drugo, poštovati cilj ove Vlade da u ovom teškom vremenu promeni način vođenja fiskalne politike i tako obezbedi uslove za makar i postepeni oporavak ove zemlje. Kada se govori o budžetu, da li on bio na nivou jedinica lokalne samouprave ili države, uvek se vodi polemika da li on ima komponente razvojnog, investicionog, socijalnog. Prosto, situacija u našoj zemlji je trenutno takva da je Vlada sačinila i nama danas predlaže budžet jednostavno onakav kakav je primeren vremenu u kome živimo, odnosno kakav mora da bude, odnosno jedan iznuđen budžet. Kažem, obzirom da je bilo dosta polemike i kritika na račun ovog budžeta u dosadašnjem toku rasprave, treba reći, i ono što je pozitivno i što mi iz poslaničke grupe Nova Srbija smatramo da je pozitivno i zbog toga ćemo i podržati budžet za narednu godinu, da je i po oceni predlagača, a i po oceni velikog dela stručne javnosti, pre svega mislim na Fiskalni savet, ovo jedan realan budžet, odnosno da je predlagač, da je Vlada Republike Srbije, Ministarstvo finansija sagledalo celu situaciju i da smo konačno morali da dođemo do činjenice da moramo voditi računa koliko trošimo, odnosno srazmerno onome koliko prihodujemo. Stoga je ovaj paket mera koji smo usvojili pre nekoliko dana uopšte čitav paket predviđen za ekonomsku stabilizaciju zemlje, koji je Vlada donela u oktobru mesecu i namenjen opštoj konsolidaciji državnih finansija, gledajući i prihodnu i rashodnu stranu. Naravno da, kada pričamo o rashodima, svako to gleda iz svog ugla, da li sa nivoa države, javnog preduzeća, lokalne samouprave, drugih budžetskih indirektnih ili direktnih budžetskih korisnika. Malo ko govori o prihodima, zapravo o onome što doprinosi punjenju budžetske kase. Zato smo i bili u prilici pre nekoliko dana da izglasamo čitav paket mera koji će doprineti stabilizaciji javnih finansija u narednih nekoliko godina. Kada gledamo prihodnu stranu budžeta, tu možemo videti nekoliko ključnih mera. Prvo, ono što mislim da je dobro to je da je Vlada prepoznala porast sive ekonomije, opšte finansijske nediscipline,odnosno da ide ka tome da se uvede nulta tolerancija za nepoštovanje zakona i da se uvede mnogo čvršća poreska i finansijska disciplina. Mislim ipak da je ovo jedan od najvećih rizika kada su prihodi u budžetu za narednu godinu u pitanju, jer prosto veoma je teško predvideti koliko će to zaista sredstava biti, koliko će se ubrati po ovom osnovu. Znamo da je za to potrebna koordinirana akcija svih državnih organa, pre svega kontrolnih organa, tako da, vezano za ove mere, treba pružiti punu podršku i dati svako svoj doprinos. Mislim da je cifra nešto što može biti rizik za prihod u budžetu za narednu godinu. S druge strane, ono što je potpuno jasno, da uvođenje solidarnog poreza, odnosno na neki način i smanjenje plata zaposlene u javnom sektoru sa iznosima preko 60.000 odnosno 100.000 dinara, da je to prosto nešto što se može izračunati, da je to 180.000 korisnika i da po tom osnovu negde oko 100 miliona evra može biti dodatnih prihoda u budžetu, isto kao što govorimo i o povećanju stope PDV sa 8% na 10%, da je to po projekciji negde oko 21,5 milijardi dinara. Ono što posebno treba apostrofirati, a tiče se rashodne strane budžeta i koga najviše tretira ta rashodna strana budžeta, cilj je smanjenje javne potrošnje, odnosno indeksiranje zarada zaposlenih u javnom sektoru i penzija, ma koliko to nepopularno izgledalo, to je ipak najveći činilac javne potrošnje u našem budžetu. S druge strane, kada govorimo o subvencijama, možemo posmatrati subvencije sa više strana. Ono što je moja zamerka jeste zašto subvencije stavljamo u isti koš kada su subvencije za likvidnost javnih preduzeća u pitanju ili subvencije za neprivatizovana preduzeća, odnosno preduzeća koja su u fazi restrukturiranja, pod portfolijom Agencije za privatizaciju i, s druge strane, imamo subvencije za poljoprivredu, o čemu je neko od prethodnika govorio. U budžetu možemo videti da što se tiče subvencija za poljoprivredu, one su čak predlogom ovog budžeta i zadržale manje-više sličan nivo iz prošle godine, ali moram napomenuti da, kada pričamo o subvencijama za poljoprivredu sa lokalnog nivoa, to nije izvorna nadležnost jedinica lokalne samouprave, ali prosto zbog poljoprivrede kao strateški važne grane u najvećem delu naše zemlje, mnoge jedinice lokalne samouprave prosto su izdvajale značajna sredstva za subvencije za poljoprivredu, čak i neke iz one grupe najnerazvijenijih. Evo, imao sam priliku sa kolegama iz Odbora za poljoprivredu pre par meseci da budemo prisutni u Svrljigu, jednoj od ekonomski najnerazvijenijih opština u našoj zemlji i gde oni čitavih 10% budžeta su izdvajali za razvojne projekte u poljoprivredi. Imamo situaciju da će neke razvijenije lokalne sredine nastaviti tu tendenciju, ali ove nerazvijenije verovatno neće moći. Praktično, stavljanjem u koš subvencija i za likvidnost javnih preduzeća i nekih razvojnih projekata kao što su subvencije za poljoprivredu, praktično kažnjavamo one agilne i aktivne lokalne samouprave. Jasno je da u rashodnoj strani budžeta zbog opšte krize javnih finansija nema dovoljno sredstava za kapitalna izdvajanja za investicije iz budžeta. Slažem se sa politikom Vlade da treba ići na koncesije, da treba ići na javno-privatna partnerstva. Dozvolite mi da vas još jednom podsetim, vraćamo se nekoliko godina u nazad. Mi smo imali prilike da Koridor 11 pre šest, sedam godina izgradimo iz koncesionih sredstava. Političkom voljom do realizacije ove koncesije nije došlo, pa smo bili u prilici sad, pre nekoliko dana, da glasamo za međunarodni kredit da bi tu investiciju počeli, koja bi, da je došlo do te koncesije, verovatno sada i bila završena. Kada je reč o restrukturiranju preduzeća koja su u fazi restrukturiranja, ostaje mi da verujem da će se ovaj proces završiti do polovine 2014. godine. Prosto, takve privredne subjekte treba skidati sa budžeta, to jeste cilj, ali prevashodni cilj ove države treba da bude da javna preduzeća, odnosno privredni subjekti budu generatori privrednog razvoja, a ne potrošači budžeta. Nešto bih posebno hteo da naglasim kada je finansiranje lokalne samouprave u pitanju, odnosno Zakon o finansiranju lokalne samouprave. O tome sam govorio gospodine ministre, i na jednom od pripremnih sastanaka govorio. Potpuno je jasno da budžet za 2014. godinu treba da prate strukturne reforme i da će se ovde u proceduri verovatno pojaviti i izmene Zakona o radu, zatim Zakon o stečaju, Zakon o stečajnom postupku, Zakona o planiranju i izgradnji, ali moja vam je sugestija da ozbiljno razmišljate o izmeni Zakona o finansiranju lokalne samouprave. O svim ovim subvencijama o kojima sam danas govorio, činjenica je da će naše lokalne samouprave biti uskraćene za 30% manje nenamenskih transfera iz budžeta Republike Srbije na ime upravo ovih subvencija. Ne bih da ponavljam kako su koje lokalne samouprave koristile te subvencije, neke za razvojne projekte, ali sada se one tretiraju kao taj konto od 45 subvencija i prosto ostaju uskraćena za ta sredstva. Naime, Zakon o finansiranju lokalne samouprave donet je 2007. godine, po meni na jedan dosta dobar transparentan način, međutim, on je pretrpeo izmene 2009. godine kada je umanjeno čitavih 15 milijardi dinara za transfere jedinicama lokalne samouprave i doneti su određeni kriterijumi. Gospodine ministre, najdobronamernije vam savetujem da posle donošenja ovog budžeta pristupite izradi izmena Zakona o finansiranju lokalne samouprave, jer prosto ćemo doći do horizontalne neravnoteže u razvoju pojedinih jedinica lokalne samouprave, odnosno, drastično se moraju menjati kriterijumi. Lokalne samouprave su takođe jedan živ sistem, one će sve imati posledično otežano poslovanje sa aspekta funkcionisanja u njihovom budžetu, od 2014. godine, ne samo kao posledica donošenja ovog budžeta, odnosno smanjenja transfera, nego samo da vas podsetim da je došlo i do izmena stope doprinosa i poreza na zarade, tako što je smanjen deo poreza koji pripada jedinicama lokalne samouprave, takođe i niz parafiskalnih nameta koje smo izglasali, a koji se tiču prihoda jedinica lokalne samouprave. Tako da u tom smislu treba istovremeno i sa donošenjem novog zakona pratiti funkcionisanje, pogotovu onih malih nerazvijenih sredina, jer njihovi budžeti siguran sam u toku naredne godine pretrpeće određene krize. Svakako, poslanička grupa Nove Srbije veruje da ste nam danas predložili jedan realan budžet. Rekli ste pre nekoliko dana da predviđate da on neće imati svoje rebalanse, znači da je dobro planiran. Lično bih voleo da vi kao ministar finansija u narednom periodu imate priliku da nam predložite jedan bolji, jedan mnogo bolji razvojni budžet, a siguran sam da je to i vaša težnja i težnja Vlade Republike Srbije. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović.
Hvala. Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, pre nego što počnem raspravu o budžetu želim u ime poslaničke grupe Socijaldemokratske partije Srbije da izrazim veliko zadovoljstvo i poštovanje na način kako zasedanja sednice Skupštine vodi potpredsednik Konstantin Arsenijević. To činim zbog načina da primećujemo da u ovom parlamentu postoji diskriminacija prema poslanicima koji su u pristojnim godinama. Molim vas, imajmo poštovanje i dostojanstvo prema onome što je neko u svom životu radio i način kako to radi. Upravo to želim da isteknem ovde na samom početku svog izlaganja. Dalje ću nastaviti o budžetu za 2014. godinu. O budžetu već vodimo raspravu, u prethodnoj nedelji smo vodili oko onih 11 zakona koji su prateći zakoni za budžet za 2014. godinu i danas to nastavljamo. Teško je posle toliko dana velike rasprave govoriti nešto novo, a što već nije rečeno. No, da dam jednu ocenu. Budžet za 2014. godinu je zaista izraz naše realnosti i on ima svoju blago restriktivnu, blago investicionu i blago socijalnu komponentu. Zašto ovo govorim? Zato što moramo i što ova Vlada i ova pozicija priznaje da se Srbija nalazi u dubokoj ekonomskoj krizi i što su realno i istinito sagledane stvari, sve stvari u ovom budžetu. To govorim zbog toga, jer u ovom budžetu imamo prihode iznad crte i prihode ispod crte, što je ranije često stavljano pod tepih i davani su podaci koji nisu bili odnos realnosti. Ne smatram da ćemo sa ovim izaći iz teške ekonomske krize u kojoj se nalazimo, međutim, smatram da jednom politikom, korak po korak, moramo izaći iz krize, naravno, uz neophodne bolne i nepopularne reforme, mere koje nas čekaju i koje je Socijaldemokratska partija Srbije spremna da podnese i da da punu podršku. Moramo naglasiti još dalje. Srbija i dalje troši više nego što privređuje i tome treba stati na kraj, jer ako ovako nastavimo sigurno ćemo ući u jedan nepovoljan scenarijo, scenarijo bankrota zemlje. To ne možemo dozvoliti, ali izlazak iz ove krize neće biti ni lak, ni brz i upravo to treba naglasiti i stalno naglašavati, jer ako smo napravili preokrete u određenim politikama, preokrete u politici borbe protiv korupcije i kriminala, preokrete u politici prema Kosovu, isto tako možemo napraviti i preokret i u ekonomskoj politici. To moramo učiniti iz prostog razloga da bi Srbija imala šansu da izađe iz situacije u kojoj se nalazi. Rečeno je i stojim iza toga da ovi prihodi od 929,9 milijarde su realniji i naravno da će se sa velikom verovatnoćom i ostvariti. No, ovoga puta prihodi nisu optimistički predstavljeni i isto tako nisu predstavljeni iz prostog razloga, jer neće generisati novu potrošnju. Mislim, a to u ovom parlamentu treba reći da je Fiskalni savet dao vrlo realnu ocenu realizaciji budžeta, a isto tako i dao projekcije za 2015. godinu i 2016. godinu. Treba biti veoma pažljiv i čitati ono što je Fiskalni savet rekao, jer mislim da nam on daje put kako treba izaći iz ove situacije u kojoj se mi nalazimo. Šta govoriti? U Srbiji je izložena siva ekonomija i imamo pad naplate PDV, bez obzira da li mi podizali PDV sa 18 na 20, sa 8 na 10, pad PDV je evidentan i on je zaista prisutan u celoj našoj praksi. Isto tako, mi imamo i pad naplate, a isto tako manjkavosti u radu poreske uprave. Postavljam pitanje – da li ta poreska uprava može da ima jedan reformski prilaz, da se ona transformiše, da ljudi u poreskoj upravi budu stimulisani za posao koji rade. Svugde u svetu postoje dve stvari razvijene u normalnom svetu, gde mi težimo postoje dve stvari koje se poštuju. To je plaćanje poreza i druga je naravno koja je neizbežna, a to je da li ćete biti živi ili ne. To je pitanje smrti. Kod nas je porez neka kolokvijalna obaveza, hoću platiti, ne moram platiti i što je najteže mi imamo raznorazne strategije koje izmišljamo, a to se odnosi na činjenicu nulta tolerancija, oprost poreza, itd. Isto tako imamo situaciju da neki direktor, odnosno ne neki, već direktor poreske uprave koji je došao iz Slovenije, čiji rezultati u Sloveniji ne znam kakvi su bili, ali isto tako on moli neke da plate poreze, umesto da postupa u skladu sa zakonom i da se ti porezi naplaćuju onako što državi pripada na način koji ide. Moram da naglasim da je siva ekonomija zaista visoka, 30% je nešto što zaista bode oči sa tendencijom daljeg rasta. Neću da naglašavam šta je bilo u vezi duvana, cigareta itd, koje su to švercerske aktivnosti. Neću da naglašavam koliko automobila ide u Mađarsku po robu u Segedin, gde je znatno jeftinije i postavljam opravdano pitanje – zašto mi kada odemo negde u inostranstvo prosto se iznenadimo koliko su niže cene nego što su u Srbiji? Ovde u Srbiji mi imamo veoma niske plate, a i visoke cene kako prehrambene robe, tako tekstila i ostalih proizvoda. Naravno, deficit je velik, enorman i to je ono što nas svakako veoma boli, 5,8 milijardi zaduživanja, to je zaista veliko. Da li država može da štedi? Naravno. To je i pokazala. Efekti štednje u 2013. godini su već vidljivi i to pre svega u javnim nabavkama. Javne nabavke, zakon koji smo doneli prošle godine daje rezultate, možda ne one rezultate koje smo očekivali, ali u tim javnim nabavkama može da se zaista uštedi veoma mnogo. U državi postoje mnoge neracionalnosti. Pre svega u zapošljavanju, i to u javnim preduzećima, u lokalnim samoupravama, u obrazovanju, zdravstvu i u agencijama. Prosto je neverovatno da mi još nemamo tačan broj raznoraznih agencija koje imamo u našoj zemlji koje su osnovane i ne znamo šta rade. Upravo tu postoji mogućnosti da se uštedi. Mi idemo na to da štedimo u preduzećima u restrukturiranju. To zaista prihvatam. Prihvatam jer imamo preduzeća koja su već dugo u restrukturiranju. Međutim, žao mi je što nema ministra privrede, ako imamo lične karte tih preduzeća da vidimo koja od tih preduzeća mogu da opstanu, ja insistiram da država upravo tu ulaže gde možemo da proizvodimo proizvode i to u metalskoj struci, drugim oblastima gde proizvodnjom možemo da izvozimo. Ako neko preduzeće ne može da opstane sasvim je logično, i SDPS će prihvatiti, da ta preduzeća idu u stečaj. Neću govoriti o „Železnicama Srbije“ o mnogim racionalnostima koje tamo postoje, isto tako u „Gelenici“, kako to da naša najveća fabrika lekova koja je proizvodila dobre lekove, jeftine lekove, našla se u toj situaciji, a da za to niko nije odgovoran. Isto tako želim da kažem i o nekim preduzećima koja su stečaju. Prošle sedmice sam bio u PIK Bečej, do god sam narodni poslanik ja ću govoriti o PIK Bečej. Zašto? To je PIK koji ima 1.400 zaposlenih, 8.000 državne zemlje, najkvalitetnije zemlje, koja postoji u Evropi, koji je zadužen za 38 miliona evra, zbog pogrešne privatizacije. Postavljam pitanje – ako ne znamo da proizvodimo avione, ako ne znamo da proizvodimo helikoptere, ali znamo da proizvodimo hranu na tih 8.000 hektara kvalitetne zemlje gde postoje znatne farme insistiram da se tu nađe što pre rešenje. Taj poljoprivredni kombinat koji je pogrešno privatizovan, koji se sad nalazi u teškoj situaciji, upravo puno znači za grad Bečej i tih 1.400 zaposlenih. Taj grad živi od tog kombinata. Uvek naglašavam ako Vojvodina ima neke prednosti. To su pre svega Dunav, to je Fruška Gora i treće je PIK Bečej. Generacije su taj PIK Bečej stvarale i nadam se da će taj PIK Bečej opstati i proizvoditi kvalitetnu hranu, a ne da jedemo raznorazne hrane koje uvozni lobi nama donosi i nalazimo se u situaciji da to moramo da plaćamo vrlo visokim cenama koje imamo. Kao SDPS, a daćemo podršku ovom budžetu u to smo sigurni, moram da naglasim i sledeću stvar - jeste zaduživanje veoma veliko, nismo mi protiv zaduživanja, ako bi ta sredstva išla u otvaranje novih radnih mesta i zapošljavanje. Glavni problem Srbije je zaposliti Srbiju, stvoriti nov realni sektor koji će raditi, koji će stvarati nove robe koje će biti za izvoz, isto tako deo tih sredstava uložiti u kapitalne investicije, a ne ulagati u potrošnju kao što je dosad bio slučaj. Ne mogu, a da ne kažem jednu stvar - za kamate ćemo sledeće godine dati 114 milijardi, u 2015. godini 135, a u 2016. godini 165 milijardi. Mi za sve subvencije u poljoprivredi dajemo 35 milijardi, a mi govorimo da su nam penzije glavni problem, a za penzije izdvajamo iz budžeta 260 milijardi, pa se postavlja pitanje – da li dalje zaduživanje na način da će na kraju Srbija raditi za strane kreditore, jer će se taj dug eksplemencijalno povećavati i biće teško izaći iz ove situacije? Posle ovih podataka o kamatama za strane kredite, mislim da je teško nešto suvislo reći u vezi ovog budžeta iz prostog razloga što je to nešto što se opterećuje i što će sigurno opterećivati privredu Srbije u narednom periodu. Da vidimo ko najviše snosi posledice neodgovornih ekonomskih politika iz prethodnih godina? Pa, pre svega to nose penzioneri, zaposleni u javnom sektoru, isto tako zaposleni kod privatnika. Postavlja se pitanje – da li mi možemo izaći iz ovih problema nekim rešenjima koje možemo ponuditi? Pre svega ovde je bilo dosta govora o Penzijsko-invalidskom fondu, načinu kako se ta sredstva troše, načinu kako se tim fondom upravlja. Moram da naglasim da tih 606 milijardi koje izdvajamo za penzije, zapamtite te penzije su ljudi zaradili od svojih ličnih dohodaka, plata izdvajali i nisu oni krivi što je država neodgovornim politikama, neodgovornim razvojem ta sredstva trošila na ko zna gde koje oblasti, da se sad penzioneri nalaze u situaciji da sa i onako malim penzijama moraju da snose teret ekonomske stabilizacije, odnosno kako to kažemo finansijske konsolidacije. Mi smo insistirali i tražili, SDPS će uvek to govoriti, da teret ekonomske stabilizacije i krize treba svako da snosi prema svojim mogućnostima. Ovakvim linearnim pristupom ja naglašavam da će to teško moći da bude, iz prostog razloga što najteže stvari podnose upravo oni koji najmanje imaju. Mi smo teške volje kao gorku pilulu podržali zakone oko nameta na plate iznad 60.000. Smatramo da to nije bila racionalna mera, ali da bismo imali sutra, mi moramo učiniti nešto dalje. Ima nešto što se u ovim dokumentima govori i kaže – da bi ova zemlja izašla iz krize moraju se menjati neki zakoni. Jedan od zakona koji se spominje, a žao mi je što nema ministra za privredu, jeste Zakon o radu. Postavljam sledeće pitanje – to je sistemski zakon, koji treba da reši mnogo stvari, ali u javnosti se često potura jedna lažna teza, ako izmenimo taj zakon biće otvoreno mnogo radnih mesta. Nije tačno. Ne otvaraju zakoni radna mesta. Radna mesta otvaraju sredstva, ali da bismo otvorili ta radna mesta moramo imati finansijska sredstva, to jedno. S druge strane, ništa nećemo uraditi ako stalno otpuštamo, a najavljujemo otpuštanja, pa ponekad mi se često čini da mi više otpustimo ljudi, nego što otvorimo radnih mesta. Zakon o radu treba doneti. Socijaldemokratska partija Srbije želi da naglasi da ćemo prihvatiti sve one promene u zakonu za koji se slože poslodavci, sindikati i Vlada i to kroz socijalni dijalog uz određeni konsenzus, ali ne može se Zakon o radu menjati preko štampe. Treba se sesti u radne grupe, treba razgovarati, treba videti šta se može u ovom trenutku prihvatiti, šta ne može. Možda bi bio red da se taj zakon menja postupno, korak po korak, pa da određeni instituti koji važe u zemljama oko Srbije, pre svega mislim na Sloveniju koja ima dobar zakon i ostale zemlje, da se to sada prihvati, a kroz neke tri godine neki drugi instituti. Tu pre svega mislim na neke nelogičnosti oko otpremnina, oko rada na određeno vreme, oko načina kako otpuštati. Naravno u ovom zakonu vi imate mnogo prava ali teško da ih možete ostvariti. Želim da kažem nešto što sam prošle godine govorio. To je finansiranje Vojvodine. Pošto se za ovih godinu dana nije ništa promenilo, ja praktično mogu da ponovim istu onu priču koju sam govorio prošle godine. Nekako, u ovo vreme u Vojvodini, pa i u Srbiji, počinje jedna pozorišna predstava koja se zove – budžet, koja je uvek ista, zaseda Skupština Vojvodine, donosi amandmane, ti amandmani dođu ovde, budu odbijeni, ministar finansija, bilo koji, obeća – da, rešićemo taj problem finansiranja Vojvodine, donećemo zakon, formira se radna grupa i tu se stane i sačeka se sledeća godina. Uvek sam postavljao pitanje, a i sada postavljam pitanje – zašto je 7% za Vojvodinu? Zašto nije 17% ili zašto nije 4%? Ko je odredio tih 7%? Ako je odredio, kako je to, pored sve matematike koju poznajemo, a ovde ima dosta matematičara, nikako ne možemo da odredimo šta je to 7%. Ozbiljna politika i ozbiljno društvo, ako želi da reši problem, ono sedne i rešava problem. Možda ne možemo da nađemo pare, možda ne možemo da zaradimo pare, ali politički možemo rešiti problem – kako odrediti 7%i doneti zakon o finansiranju Vojvodine. Kada donesemo taj zakon, tada ćemo uštedeti mnoge rasprave od 2008. godine, koje idu oko zakona o finansiranju Vojvodine. Naravno, za to treba da postoji volja, a izgleda da ta volja ne postoji kod vas. Bolje je da imamo pozorište uvek pred Novu godinu, kada se usvaja budžet, i da otvorimo pitanje Vojvodine ovde, u ovom Parlamentu, a Vojvodina je naša pokrajina Ustavom regulisana i dajte da tu priču završimo. Nedavno sam bio u Sloveniji. Mogu da naglasim da oni imaju iste probleme kao i mi, ali oni donose budžet za dve godine, sada za 2014. i 2015. godinu. Zašto ne bismo mi uveli taj institut uvođen budžeta za dve godine, da privrednici i svi ostali znaju kako i na koji način da planiraju svoje aktivnosti u narednim godinama. Na kraju, želim da naglasim da će SDPS dati punu podršku ovom budžetu i glasaće u Danu za glasanje za ovaj budžet. Hvala vam.
Hvala. Veroljub Arsić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mnogo je polemika u javnosti bilo oko budžeta Republike Srbije za 2014. godinu i pratećeg seta zakona koji omogućavaju finansiranje jednog ovakvog budžeta. Mnogo je bilo kritika po osnovu uvećavanja javnog duga, da reforme nisu suštinske, da se ništa novo ne dešava i da maltene ova Vlada ne zna šta radi, odnosno kako da uredi javne finansije koje ima. To da je danas teško u Srbiji, to ne treba da govorimo, to građani najbolje znaju, ali kada krenemo da kritikujemo budžet Republike Srbije za 2014. godinu, hajde da budemo bar iskreni u nekom delu, zašto imamo jedan ovakav budžet. Javne finansije jedne države nisu nešto što počinje danas, završava se sutra, nego su javne finansije nešto što ima svoj početak i ne bih voleo da ikada doživi svoj kraj, osim jedne loše politike kakva je vođena u prethodnom periodu, u prethodnim Vladama, kada su upitanju javne finansije. Budžet Republike Srbije se puni iz nekoliko prihoda. To su oni osnovni poreski prihodi, ako što su porezi na dohodak građana, porezi na kapitalnu dobit, porez na dodatu vrednost, porezi na imovinu itd, porezi od carina. Jedan drugi deo budžeta se nažalost popunjava emitovanjem državnih hartija od vrednosti međunarodnim zajmovima. Sada mene jako interesuje, da mi objasne oni kritičari, kako izgleda rashodna strana budžeta, ali i da budu spremni da preuzmu svoj deo odgovornosti za tu rashodu stranu budžeta. Rashodna strana budžeta, recimo za 2014. godinu, ima planiranih 256 milijardi dinara transfera Fondu penzionog osiguranja. Ceo naš deficit za 2014. godinu je 182,5 milijardi. Imamo za Fond zdravstvene zaštite 107 milijardi dinara dotacije ili skoro dve trećine deficita. Imamo 114 milijardi dinara otplate kamata na kredite koje nije ova Vlada uzimala. Još imamo 36 milijardi dinara duga prema fondovima za preduzeća koja su u restrukturiranju, odnosno u postupku privatizacija. Ako uzmemo pa malo samo izračunamo, kažem i tvrdim, sabiranje je jako prosta matematička operacija, doći ćemo do iznosa od 533 milijarde dinara, da treba da se da iz budžeta Republike Srbije zbog jedne neuspešne Vlade i jedne pogrešne politike koja je vođena u periodu do 2012. godine. Danas imamo jedan ovakav budžet. Postavlja se pitanje – šta se radilo sa tim preduzećima u proteklom periodu do 2012. godine, kada je u pitanju bilo njihovo restrukturiranje, prevođenje iz društvene imovine u državnu i spremanje za tržište, odnosno za učešće na tržištu? Mogu da kažem da se nije ništa radilo. Ne krivim nijednog zaposlenog u tim preduzećima, ali zato postavljam pitanje – šta je sa direktorima koji su vodili ta preduzeća, koji su morali da urade sistematizaciju radnih mesta, koji su morali da urade restrukturiranje i koji su morali svoja preduzeća da prilagode tržišnom načinu poslovanja. Ništa nisu uradili od toga. Samo su primali debele plate. Pogodite odakle? Iz budžeta Republike Srbije. A, odatle te pare iz budžeta? Od kredita. I tako godinu za godinom. Pa sada imamo 70 hiljada radnika koji s punim pravom traže da rade i dugove države, koja zbog tih dugova ne može da izvrši kvalitetno restrukturiranje tih državnih preduzeća. Postavlja se pitanje – odakle ovolike obaveze budžeta Republike Srbije prema fondovima penzionog osiguranja i Fondu zdravstvene zaštite? Odakle se pune ti fondovi? Penzija je stečeno pravo, nešto što ne možete nikome da oduzmete, stekao je svojim radom, punio je taj fond dok je primao platu. Fondovi zdravstvene zaštite, i oni koji su u penziji i oni koji rade i mlađi i trudnice imaju pravu na tu vrstu zaštite. Postavljam pitanje gde su nestali ti radnici, pogotovo do 2012. godine? Srbija je država koja nema više zaposlenih. Za četiri godine nestalo je 400.000 radnih mesta. Ili, pošto neki vole da to prevode u sekunde i minute 100.000 radnih mesta godišnje. Izračunajte koliko godina ima dana, izračunajte koliko ima sati, pa utvrdite, pošto pričate o javnom dugu o minutama i sekundama, kažite koliko je radnika u periodu od 2008. do 2012. godine ostajalo bez posla u minuti. To su problemi sa kojima se suočava ova Vlada i to su problemi koji ovaj budžet mora da uzme u obzir. Čuo sam od svojih kolega zašto ova Vlada ne krene u ozbiljnije rezove i u ozbiljniju štednju. Zato što svaki put kada krenete u ozbiljniju štednju, a ova ne znam koja više može da bude ozbiljnija osim da ljude izbacujemo na ulice. Ako počnete i to da radite rizikujete nešto sasvim drugo. Tada uvodite zemlju u recesiju. Vidim da me neke kolege gledaju malo sa čuđenjem. Jeste, zato što mnoge uslužne delatnosti sa prestankom primanja plata nekih ljudi, takođe predstavljaju da obavljaju delatnosti i takođe se povećava broj nezaposlenih. To je jedan ozbiljan problem. Mere štednje treba da budu izbalansirane, da država napravi uštede, a da ne dođe do pada bruto proizvoda, odnosno da državu ne uvede u recesiju. Zato i smatram da je ovaj budžet i napravljen sa tom namerom. Smatram da je ovaj budžet neka, na žalost, realnost, ali smatram i kroz zakone koji su prethodni ovom budžetu, da ovaj budžet ima realne osnove da ne bude izvršen rebalans, osim ako ne možemo da ga izvršimo na bolje. Mislim da čak i uz ovako restriktivan budžet, da će možda u 2014. godini situacija nešto biti bolja nego što je to predviđeno. Za razliku od svih prethodnih Vlada, ova Vlada predstavlja realnu sliku pred građanima, realnu sliku njihovih javnih finansija, realnu sliku kakvu imamo u privredi. Nećemo da lažemo građane. Potpuno sam siguran da Srbija može da se izvuče iz ove ekonomske krize u koju je zapala, ne krivicom ove Vlade, nego krivicom velikog broja kritičara ove Vlade. Isto tako sam potpuno siguran da to neće biti ni malo lak posao ni za ministre, ni za njihove savetnike, ni za Vladu u celini, neće biti lako izdržati to ni kada su građani u pitanju. Šta je tu je, ne postoji čaroban štapić koji može da reši naše probleme. Potrebno je puno truda, puno odricanja da se Srbija konačno izvede na pravi put kada su njene finansije u pitanju i da više budžet ne punimo iz kredita, nego iz realnih prihoda. Ovaj budžet je nastavak te politike koju je ova Vlada započela 2012. godine. Zato će SNS u danu za glasanje ovaj budžet i da podrži.
Hvala. Narodni poslanik Nenad Popović.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo, odmah na početku želim da kažem da će DSS glasati protiv ovog budžeta. Takođe, želeo bih da zamolim ministra da nam kaže hoće li biti još jednog rebalansa budžeta za ovu godinu, jer je već sada očigledno da rebalans koji je donesen u julu mesecu ne može da bude ostvaren u planiranim okvirima. Julskim rebalansom predviđa se budžet do kraja godine 873 milijarde dinara, međutim, do kraja oktobra, to su podaci kojima raspolažem, naplaćeno je svega 660 milijardi. Tako da bi trebalo da se poslednja dva meseca sakupi 213 milijardi dinara, znači, novembar i decembar. To je u proseku 107 u novembru i 107 u decembru. Ako uzmemo u obzir da je najbolji mesec u poslednjih deset godina bio juli mesec kada je naplaćeno 80 miliona, ne vidim način kako može da se ispuni ovaj rebalans. Ako ne bude novog rebalansa, mislim da je iluzorno da raspravljamo o budžetu, jer onda se zakon ne poštuje. Da se vratim na tekući budžet i počeću moje izlaganje sa prihodima budžeta. Pre svega, mislim da su prihodi u budžetu precenjeni. Odmah želim da kažem da ovi prihodi osim što su precenjeni, precenjeni su u velikom procentu. Pre svega, čak ako se i ove 2013. godine naplati sve, govoriću isključivo o ciframa u praktično celom izlaganju, naplate svi planirani prihodi, a izvesno je da se to neće desiti do kraja godine, to je moja prognoza po podacima koje imam, da nema šanse da se naplati do kraja godine sve što je planirano, planirate rast budžetskih prihoda za 6,5%, sa 873 na 930 milijardi dinara. Ali, hajde da krenemo od moje, po meni realnije procene, da ove godine prihodi neće biti veći od 820 milijardi. Znači, planirano je 873, u najboljem slučaju po meni će biti 820 milijardi, a to je moguće samo ako u državnu kasu, u novembru i decembru budu maksimalni iznosi koji su bili u julu, a to je 80 milijardi dinara. Ponoviću još jednom 80 milijardi dinara je bilo samo u julu u poslednjih deset godina. Ako uzmemo realne prihode ove godine i planirane prihode sledeće godine, vi ste predvideli rast od 13,5%. Znači, ne 6,5% već 13,5%. Takav rast prihoda nije moguć, to je jasno svima, 13,5% sa projektovanim rastom BDP od 1%, nije moguće. Ili će rast da bude veći ili se neće budžet napuniti. Znači, odgovorno tvrdim da ova prihodna strana nije ostvarljiva. Dodaću dalje, u 2014. godini mi ćemo imati usporen rast prihoda i po osnovu inflacije. Daću vam podatak. U oktobru smo imali najniži nivo potrošačkih cena u istoriji. On se spustio na samo 2,2%, govorim o oktobru mesecu ove godine. To teoretski jeste dobro za makroekonomsku stabilnost, to znači da će prihodi od PDV-a biti manji u sledećoj godini, sporiji će biti. S druge strane, hteo bih da kažem da nikome nije palo na pamet da pogleda malo unazad i vidi šta se dešavalo poslednjih 12 meseci. Podsetiću vas, da smo prošle godine 2012. imali inflaciju od 12,2%, to je bila rekordna inflacija u centralnoj i jugoistočnoj Evropi, ali to pogoduje nekad punjenju budžeta. Ne kažem da je to bilo negativno. Povećali smo osnovnu stopu PDV-a sa 18% na 20%od 1. oktobra 2012. godine i to čak oba ova elementa nisu bila dovoljna da se planirani prihodi dovedu do onoga što je bilo dogovoreno rebalansom. Još nešto da kažem, još niko, ni od koga nismo čuli da se odustalo od prognoziranog rasta BDP od 2%. Hajde gospodine ministre da ukrstimo sve ove podatke koje sam izneo. Mnogo ih je ali, hajde da probamo da ih ukrstimo. Mi smo u ovu godinu ušli, znači, u 2013. sa cenama 12,2% većim nego na početku 2012. godine. To je trebalo da rezultira i značajnim povećanjem prihoda od PDV. Naravno rast od prihoda bi trebalo da doprinese i rast BDP od 2%. Mi imamo nekoliko kesa koje rastu. Sa tim parametrima, rebalansom je planirano da u 2013. godini, prihodi budu za 10,7% veći, nego u 2012. godini. Umesto 788 milijardi prihoda u 2012. godini, planirano je rebalansom, 873 milijardi. Originalnim budžetom, gospodine ministre, koji je pravljen godinu dana unazad, u istoj ovoj Skupštini, kolege su bile ovde prisutne, bilo je planirano povećanje prihoda, čak za 22,5%. Znači, bilo je planirano 965 milijardi dinara. Imali smo veliki optimizam, krajem 2012. godine da će skočiti 22,5%. Sa istog ovog mesta, bukvalno u isto vreme prošle godine, govorili smo da je i taj budžet nerealan. Naravno, sada kažemo da je i budžet za 2014. godinu, takođe, gospodine ministre, nerealan i ja vam ovo govorim, najdobronamernije. Spreman sam da čujem i od vas da nisam u pravu, iako kažem da je ovo šesti budžet koji radim, i šest puta sam pogađao da će doći do rebalansa. Dakle, kada smo pre 12 meseci raspravljali i to ću ponoviti još jednom, planirali smo 22,5% rast i biće odlično, ako ovu godinu, ako budemo imali ekstra prihode u novembru i decembru, biće odlično ako završimo sa 4 do 5% većim prihodima nego prošle godine. Daću vam podatke do kraja oktobra, stvarni priliv u budžet bio je samo 660 milijardi i ako ćemo gledati realnost, da uzmimo srednju neku vrednost, za ovih 10 meseci, mi ćemo ovu godinu, prognoziram, završiti, po istoj veličini kao u prošloj godini, imaćemo potpuno iste prihode 2013. godinei 2012. godine. O tom crnom scenariju, koji uopšte nerealan, a ja mislim da je vrlo realan, ništa ni od koga nismo čuli, čak šta više, i zato bih molio da nam neko da objašnjenje kako od rasta od 22,5% dolazimo do 0% i ja to prognoziram da će biti na kraju decembra meseca. Vreme će pokazati. Sada, ako uzmem da sam u pravu da će rast biti 0%, da će biti prihodi na nivou 2012. godine, planirani rast za sledeću godinu, koji ste dali ovim budžetom, je 17,5%. Znači, mi govorimo da će prihodi u budžetu sledeće godine, biti veći za 17,5%. Ja mislim da je svakome jasno da je to nemoguće, govorim o realnim ciframa, mislim da nema teoretskih šansi, da se dođe do ovog planiranog nivoa. Namerno sam potrošio dosta vremena da bih ove cifre složio, i slika koju sam dobio, upravo sam je izneo. Možda je bolje, da umesto da govorimo o ovako nerealnom budžetu, da se povučemo na nedelju, dve, pa da izađemo sa nekim malo realnijim ciframa, jer mislim da ovo nije ostvarivo i da će nas opet čekati rebalans budžeta. Molio bih, gospodine ministre, možda treba ovo da počne od vas, da nemamo svake godine rebalans i da krenemo od zaista realnih cifara, od realnog rasta prihoda, jer svake godine trošiti energiju, para, vreme, na rebalans budžeta, a nekada smo imali i po dva rebalansa. Mislim da je gubljenje i energije i vremena. Što se tiče rashoda, u drugačijim okolnostima, možda bi se mogao i podržati ovaj Vladin predlog za rashode, za narednu godinu, da oni porastu za nepunih 5%, sa ovogodišnjih 1.040 na 1.091 milijardu. Vi ste najavili da će ovo biti godina radikalnih ušteda, sećam se toga, ali ja tvrdim da ušteda neće biti. Pokušaću to ciframa da pokažem, predvideli ste rast rashoda za 1,5% sporije, nego prihoda i to je u redu. Ako dodamosumu, mada ne moramo, za nabavku finansijske aktive, to je 5,8%, dolazimo do rashoda od 5,8%. Ali, ne moramo. Ostaviću finansijsku aktivu sa strane. Desila se jedna gimnastika u rashodima. Vlada je nedavno, gospodine ministre, za 2% smanjila porez na zarade, s jedne strane, a istovremeno je s druge strane povećala stopu doprinosa za penzijsko osiguranje. Znači, to je izmena u odnosu na ovu godinu. S jedne strane je smanjila prihode lokalnih samouprava, a s druge povećala prihode Fonda za penzijsko-invalidsko osiguranje. Na prvi pogled, ništa posebno. Ali, rezultat toga je da će u sledećoj godini iz budžeta Fondu za penzijsko-invalidsko osiguranje biti plaćeno osam milijardi dinara manje. Znači, za Fond PIO ćemo imati osam milijardi manje. Na prvi pogled, izgleda da nije ništa posebno. Ali, da nije bilo te promene koja za poreske obveznike ne znači ništa manje opterećenje, jer, što ne platiš na mostu platiš na ćupriji, transferi iz budžeta u sledećoj godini za Fond PIO bili bi za osam milijardi veći. Šta to znači? U tom slučaju, bez ove dodatne gimnastike, sa tih dodatnih osam milijardi, budžet i transferi, odnosno rashodna strana bi se povećala na 1.120 milijardi sa ovih osam milijardi, tako da bi rashodi kao i prihodi bili za 6,5% veći u 2014. godini. Znači, ovde nema nikakvih ušteda. Rashodi i prihodi će da rastu potpuno istom brzinom, da nije bilo samo ove gimnastike. Ali, to je tek početak. Daću vam još nekoliko podataka, gospodine ministre. Za 10 meseci 2013. godine stvarni rashodi budžeta bili su 815 milijardi. Tim tempom, ovim tempom kako se troše pare sada, ako se do kraja godine nastavi, govorim o novembru i decembru, rashodi bi do kraja godine dostigli 978 milijardi dinara, iako je budžetom planirano 1.040 milijardi. Znači, ovim tempom će dostići 978 milijardi. Hajde da uzmemo da država potroši u novembru i decembru još više, 10 milijardi više od proseka, mada je u septembru i oktobru trošila manje od proseka, rashodi u 2013. godini ne mogu u samoj optimističkoj varijanti premašiti hiljadu milijardi dinara. Šta to znači? U odnosu na tu sumu koja će se potrošiti u ovoj godini, planirani rashodi za sledeću godinu nisu veći za 5%, nego po ovoj realnoj slici za 11,2%. To je realno povećanje troškova u 2014. godini. To je samo dokaz da ovaj budžet nema taj element štednje o kome se govorilo. O robama i uslugama bih nešto rekao. Pošto je najavljeno u oktobru, kada ste najavljivali ovih šest ekonomskih mera, citiraću – sva su ministarstva dobila zadatak da sama odrede koje će uštede napraviti u okviru 10% sniženja cena roba i usluga. Najavili ste da će uštede po ovom osnovu biti oko 30 do 40 miliona evra. Dogodilo se suprotno. Šta se desilo? Ovi rashodi su ovde u predlogu ovog budžeta porasli. Što se tiče javnog duga, tu imamo glavni problem – kamate će sve da pojedu. Jer, na kraju oktobra, javni dug je bio 19,3 milijardi evra, ali na to treba dodati ovih 700 miliona evra koliko se Srbija zadužila, tako da je danas ta cifra 20 milijardi evra. Sledeće godine planira se 114 milijardi dinara za troškove kamata. To je u odnosu na 92 milijarde dinara u ovoj godini veliki rast, ali veći problem je 2015. godina kada se planira već oko 135 milijardi dinara za kamate. Mislim da je vrlo važno napraviti novi sistem upravljanja javnim dugom i da to treba da bude glavni izazov, inače na ovaj način kamate će sve da pojedu. Mislim da potpuno mora da se napravi nova politika upravljanja javnim dugom. Naravno, isto toliko je važno i od koga ćemo se zaduživati i po kojim procentima. Takođe, jedan od izazova, koji mislim da će morati da se rešava sistemski, je ovo oko „Železare Smederevo“ koja utiče na prihodovnu stranu budžeta. U nekim godinama je imala ogroman uticaj, ali pošto u prošloj godini nije nađen strateški partner, jer mislim da se krenulo ad hok principom, a ne sistemski, mislim da je sledeći izazov nalaženje strateškog partnera, ali mislim da moraju prvo neke stvari da se promene. Građevinska industrija u celoj Evropi je u velikoj krizi i dok je tako sledećih nekoliko godina cena čelika će biti na relativno niskom nivou. Ovde bez jednog strateškog sistemskog pristupa, o tome možemo govoriti kada budemo imali malo više vremena, mislim da neće biti rešenja. Kod nalaženja strateškog partnera u prošloj godini niko, ovde smo govorili, na ovom istom mestu, tada sam rekao da neće biti nađen strateški partner za „Železaru“, jer znam to tržište, s jedne strane, i rekao sam da mora da se pravi plan B, koji nije napravljen, s druge strane. Na kraju, dodao bih oko agrarnog budžeta da, iako je to po mišljenju svih jedna od razvojnih šansi, u ovom budžetu to se ne vidi, je sve tanji i tanji kako godine prolaze. Ove godine je planira se 34,9 milijardi dinara, što je oko tri milijarde manje nego prethodnih godina. Takođe, od 1. januara nas čeka potpuna liberalizacija tržišta poljoprivrednih proizvoda i prehrambenih i to će biti još jedan izazov sa kojim Vlada u ovom budžetu nije pokušala da ništa uradi na odbrani domaći proizvođača. Na kraju, rekao bih jednu stvar, u ovom budžetu ne vidimo apsolutno razvojnu komponentu. Jedna od stvari koja nam je potrebna da bismo imali veću privrednu aktivnost su i investicije, kako domaće tako i strane. Mi često govorimo, tu je i ministar Rodić, on je bio šef jedne obaveštajne agencije, bezbednosne, izvinjavam se, kako obaveštajne službe skeniraju politička, ekonomska zbivanja, znaju šta se dešava kod nas itd. to je istina. A još veća istina je da investitori to rade, verujte mi, 10 puta više, ali mnogo kvalitetnije što se tiče ekonomske situacije. Investitori znaju da kod nas ne funkcioniše potpuno Ustavni sud, kao vrh sudske vlasti. Vladavina zakona je osnov za povlačenje stranih investicija, a mi imamo danas u Srbiji Ustavni sud koji ne rešava jednu inicijativu od 25 narodnih poslanika, što se tiče Briselskog sporazuma. To ćutanje Ustavnog suda pokazuje i investitorima…
Molim vas, gospodine Popoviću, da ne komentarišemo rad sudova, da se ne mešamo u ono što je posebna grana vlasti. Sve je to u redu, ali vi znate da su sudske odluke nešto što je posebno i što nema veza sa bilo čim. Da se ne tumači da Narodna skupština na bilo koji način želi da utiče na rad sudova.
Dozvolićete mi da završim, imam zaključke ovde. Nisam komentarisao odluku suda, ovde ne postoji nikakav rad suda. Sud ne radi, ne postoji, što se tiče ovog pitanja, tako da ne postoji odluka, i nikad nismo u DSS komentarisali odluke sudova. Ali, nje nažalost nema. Na kraju, gospodine ministre, želim da ukažem na suštinske razlike u političkom i ekonomskom konceptu između Vlade i DSS. U političkom Vlada nastavlja sa pogubnom politikom da EU nema alternativu. DSS se zalaže za balansiranu spoljno-političku i spoljno-trgovinsku politiku, a u ekonomskom smislu, naravno i političku neutralnost, ova Vlada donosi mere fiskalne politike koje dodatno opterećuju privredu, a mi se zalažemo za rasterećenje privrede. Zato će DSS glasati protiv ovog budžeta. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Krstiću, dobro, vaše je da nas saslušate, a naše je da kažemo ono što mislimo da treba reći u ovakvoj raspravi. Što se tiče poslanika LDP, neko bi rekao na sreću, ali ću ipak biti drugačiji, pa reći, nažalost u ovoj raspravi možemo da ponovimo sve ono što smo toliko puta rekli do sada u raspravama po prethodnim budžetima, ekonomskoj politici, pompezno najavljenim reformama i, sa druge strane, sa žaljenjem, promovisanim potezima, koji teret krize prenose na građane sa države, ne sme da se reformiše. Gospodine Krstiću, niste vi danas sami tu. Čini mi se da je čitava zemlja prepuštena jednoj politici koja ne samo da ne može jasno da kaže šta joj je cilj, već politici koja u svakom teškom trenutku, čak nema ni svoje lice. Za koga mi, kao poslanici, u ovoj raspravi da se uhvatimo, sa kim da razgovaramo, od koga da tražimo objašnjenja, kome da nudimo sugestije? Nema ministra privrede. Sa njegovim opisom stanja naše ekonomije, mislim da se bez ikakvih problema, može se složiti čitav parlament. Naravno, pod uslovom da se ne postavlja pitanje odgovornosti, što ni sam ministar nije učinio. Gospodine Krstiću, ni vi, a ni vaš kolega iz Ministarstva privrede, da ne pominjem predsednika Vlade, niste ni pokušali da progovorite o uzrocima problema na koje ukazujete. Tačno je da naredne godine treba da se zadužimo za šest milijardi. Zbog toga vas nećemo kritikovati, jer je to posledica, reakcija države na stanje u kojem se nalazi. Kada ćemo početi da napuštamo taj pogrešni kurs? Kada ćemo početi da vodimo onu politiku koju vode i druga društva. U međuvremenu, čak i Grčka polako izlazi iz krize. Stagnira stopa nezaposlenosti, neki kažu da pada, menja se kreditni rejting. U Španiji pada stopa nezaposlenosti. Počelo je da funkcioniše tržište nekretnina. Stabilizovan je finansijski sektor. Gde ćemo mi sa ovakvom raspravom o budžetu? Nemam šta da vam kažem kada, sa jedne strane, analiziram obaveze kao ministra finansija – isplatiti ljudima penzije, omogućiti im kakvu-takvu zdravstvenu zaštitu, funkcionisanje onih sistema bez kojih država nije država, obrazovanje, pravosuđe, policija, vojska. Gospodine Krstiću, kada ljudi slušaju nas ovde u parlamentu, onda oni ne mogu da odgovore na jednostavno pitanje - a šta je plan i kako ćemo izvesti zemlju iz ovog stanja? Vi najavljujete zaduživanje od šest milijardi u narednoj godini, a ministar Radulović, on najavljuje poboljšanje investicione klime i stvaranje pretpostavki za dolazak investitora u Srbiju, uz oživljavanje preduzeća koja su u restrukturiranju i koja su, kako je on sam rekao, u fokusu Vladine ekonomske politike. Ne mogu da razumem da gospodin Radulović ne zna kakvo je stanje u tim preduzećima. Ne mogu da se složim sa činjenicom da ministar privrede ima pravo na tu vrstu neznanja. Ali, pošto vi dolazite iz sveta u kojem odgovore na naše probleme povremeno traži ministar Radulović, recite mi da li je moguće primeniti neka rešenja karakteristična za ekonomiju SAD, a ignorisati elementarni preduslov te ekonomije? To je dogovor onih koji vode politiku oko granice koja se ne sme preći. Niko ne može sam od sebe da iznese teret ovog budžeta, ni ministar privrede, ni vi kao ministar finansija, ne može ni predsednik Vlade. Da li to onda znači da će zemlja pasti na kolena pod tim teretom? To ne sme da bude epilog. Hajde onda da dobijemo odgovor na pitanje – zašto su tri ključna političara, ministar finansija, ministar privrede i predsednik Vlade potrošili sat vremena u Skupštini, a da nisu nijedan sekund posvetili makar razgovoru o ključnim problemima u kojima se zemlja nalazi? Zakon o radu, reforma penzione politike, Zakon o stečaju, govori se o promeni Zakona o privatizaciji, Zakon o planiranju i izgradnji. Kojim instrumentima vaša Vlada misli da vodi ekonomsku politiku? Kojim instrumentima Ministarstvo privrede misli to da radi? Ja znam koji su nekada bili instrumenti, Agencija za privatizaciju. Ako je privatizacija bila pljačkaška ili lopovska, da li misli neko u vašoj Vladi, u atmosferi koju stvara u toj Agenciji za privatizaciju, a ja vam garantujem da su tamo najkvalitetniji kadrovi koje je ova zemlja imala u poslednjih 15 godina. Agencija za osiguranje izvoza, SIEPA, Fond za razvoj, kojim instrumentima mislite da sprovodite svoju ekonomsku politiku? Govorite o kamatama u bankarskom sistemu. Da li možete da zamislite, gospodine Krstiću, da je na primer Timoti Gajtner 2009. godine počeo da govori o kamatama u bankarskom sektoru, a pri tom nije u stanju da iznese 80 milijardi dolara na finansijska tržišta u Americi mesečno i još toliko da obezbedi mesečno investicija iz inostranstva? Možda ovo društvo ne zna o čemu se radi i kakav je naš problem, ali vi kao ministar finansija, mi kao političari koji ovde sedimo, nemamo pravo na to neznanje. Znam da se savršeno razumemo u ovom trenutku. Koliki je neto kapital bankarskog sektora u ovom trenutku u Srbiji? Koliko su banke oštećene kroz propast samo četiri kompanije? Povukli su 920 miliona evra u startu za sobom. Vi to znate, govorili ste o tome u Londonu. Zašto pričamo o NPL-ovima u Fondu za razvoj, kada je gotovo identičan procenat nenaplativih kredita i u bankarskom sektoru? To valjda govori o stanju u kojem se nalazi zemlja. Odavno više rizik poslovanja ne utiče na kamatu. To se samo tako zove. Danas banke naplaćuju kroz kamatu ono što ne može više da se naplati u uobičajenom bankarskom poslovanju. To znači da nemamo pravo da privredi obećavamo drugačije kamatne stope. U ovom trenutku, dinarske su od 24 do 28%. Juče sam gledao ugovor o kreditu sa efektivnom kamatnom stopom od 45% u euro znaku. Šta u takvoj klimi može da se stvori? Ko još može da radi? Da li je sve do vaše Vlade bilo onako kako treba? Nije. Ali, vi umesto da rešavate one probleme koji se mogu rešiti, vi ste odlučili sve da srušite. Onda dovodite ljude koji se bave poslom u Srbiji do paradoksa, da ih razume KFG i kreditira Nemačka razvojna banka, odnosno Nemački fond za razvoj, a da se ovde osećaju prognanim i odbačenim od svoje zemlje. Govorilo se o privatnom sektoru. Taj privatni sektor, njegovi temelji su u sprovedenoj privatizaciji. Hoćemo li početi da cenimo jedni druge, da poštujemo one koji pune taj naš zajednički budžet, koji obezbeđuju novac za lekara, za profesora, za policajca koji se stara o deci, konačno, oni koji rade da bi mi primili platu? Tako ne može da se govori na kraju 2013. godine u Srbiji, a da ne bude posledica. Preduzeće u restrukturiranju, ozbiljan problem, samo nisam siguran da je ovo rešenje za koje ste se vi odlučili adekvatno. Ne znam o kakvoj realnoj vrednosti tih preduzeća govori ministar privrede, kada nema nijednog procenitelja koji je spreman da uvaži tu realnu vrednost, jer je ovo u međuvremenu postala zemlja u kojoj se ljudi plaše svoje senke. Hoćete li da vam kažem realnu vrednost „Minel trafoa“, „Minel transformatora“, kičme našeg energetskog sektora? Šest godina ne rade. Otišao je Nenad Popović, on je to svojevremeno privatizovao. Osamsto evra kvadratni metar upravne zgrade u Ripnju iz 1938. godinu, milijardu i 700 miliona procenjeno preduzeće koje ne radi sedam godina, nema tržište, nema sirovine, zapušteni i napušteni radnici. Oni koji vrede su otišli na neko drugo mesto. Po kojim kriterijumima će se vršiti procena? Hoće li neko ovde u parlamentu da kaže – dragi naši radnici, primenićemo diskontovan tržišni metod, likvidacionu procenu ćemo izvršiti? Na kakav način? Mi se bavimo ličnim kartama. Žao mi je, ali ni vaša Vlada sama sebi ne veruje. Što bi neki investitor verovao u dokumente? To tako ne funkcioniše nigde u svetu. Svako angažuje profesionalnu kuću koja izvrši procenu nečega. Dajte o tome da pričamo, da osvestimo ljude, da kažemo – teško je, stegnućemo kaiš. Tačno je da nema investicija u Srbiji. Znate li šta je još gora istina od te? Da Vladu na glavu okrenete, da nas sve u tu Vladu dovedete ovako, pa oni sami od sebe neće doći. Sa ovakvim Zakonom o radu, nikada, sa Zakonom o planiranju i izgradnji, nikada, sa Zakonom o stečaju, nikada. Treba učiniti dinamičnom našu ekonomiju. Da li nas treba povezati sa svetom? Treba. Što se to do sada nije desilo, što neko nije želeo? Ne znam nekog ko je došao na vlast i rekao – mi ne želimo to. Postojali su različiti prioriteti. Propustili smo šanse. Vi ste sada gde ste. Ne mislim da treba vas žigosati zato što ste rekli da je deficit budžeta 7%. To je činjenica. Prvi put imamo pred sobom tu kristalnu jasnu sliku, ali ona ne staje na tim procentima. To je posledica jednog stanja u kojem se zemlja nalazi, koje se opet sada toleriše. Ne možemo to više da radimo. Da li ćemo dobiti do kraja godine ključne zakone za pokretanje naše ekonomije? U Srbiji se tri godine živelo i radilo i danas ljudi te tri godine naše živote opisuju kao najdinamičnije, najkonkretnije, najefikasnije, teške ali ipak pune ambicioznosti. Kada su odnosi između poslodavca i zaposlenog bili regulisani drugačijim Zakonom o radu, onim oko kojeg se sada opet lome koplja bez ikakvog razloga, o njemu se čak i ne razgovara ovde gde treba da se razgovara, mislim da radnici ne treba toga da se plaše, da je mnogo gore ono što u ovom trenutku imamo, navodna prava koja niko ne može da ostvari. Žao mi je što nije ovde ministar privrede da ga podsetim na tu pljačkašku privatizaciju, kako je onda izgledala, kad ministri nisu imali pravo da se povuku. Sećam se Bože Đelić i Vlahovića u „Zastavi“ zovu pred linčom - da li možemo da popustimo, nema popuštanja. Ko je danas najveći izvoznik iz Srbije? Trajalo je, ali je uspelo. Nismo znali koliko preduzeća imamo u Srbiji. Iz centra za bonitet Narodne banke kažu nam 4.500 na papiru. Mi proverimo i manje od 1000 radi. To je ta Srbija 2001. godine, koju smo navodno mi opustošili kada smo došli na vlast. Kakva pljačkaška privatizacija? Lopovi neka idu u zatvor. Model privatizacioni za koji smo se opredelili je bio jedini mogući i najkorektniji. Ne može tako da govori ministar privrede, nema pravo, osim ukoliko ne predloži nešto novo. Imali smo onu vaučersku privatizaciju kada podelite akcije radnicima. Danas bi jedan čovek bio gazda čitave Srbije da je taj model primenjen. Gde je kapital za pokretanje tih preduzeća? Gde su investitori? Nema nikoga. Kako se upravlja? Nikako. To su modeli Češke, Slovačke, danas Slovenije. Drugi model, model ruske privatizacije, ona privatizacija iza koje je tada stala država. Sećam se Šešelja u raspravi. I on je sam rekao da je dobar zakon, ada govorimo o drugima, naš najveći kritičar, da neće za njega glasati ali da je dobar. Ne možemo to da tolerišemo. Gospodine Krstiću, vi vodite finansije. Da li postoji analiza koja će nam reći koliko su nam realna vaša očekivanja, pre svega od privatnog sektora koji treba da iznese tu 2014. na svojim leđima? Ako govorimo o onima koji su danas bez posla, pa to je stotine hiljada ljudi koji su bez posla ostali zato što su radili u tom privatnom sektoru. U privatnom sektoru je plata 30% niža nego ova plata što ste sada ograničili.Koliko su realne te pretpostavke? Šta je potrebno da učinimo da bi se minimalizovala mogućnost nekog propusta, podbačaja? Šta mi kao opozicija možemo tu da uradimo? Za nas uopšte nije nebitno da li ćemo izaći na izbore u atmosferi u kojoj se Srbija sama sa sobom bori na ulicama ili ćemo otići na izbore kao stranka, koja kaže poštujemo ovaj kurs, jasan nam je cilj, mi smo brži, efikasniji, bolji u njegovom ostvarivanju. To je za nas, kao za stranku, važno. Ključni pravci razvoja. Da li možemo da dobijemo odgovor na to pitanje? Šta su nam oslonci? Da li je to agrar? Mi nemamo agrar. Da li zna neko u Vladi koliko je danas pšenica na berzi u Novom Sadu? Koliko je kukuruz? Ko razmišlja u Vladi o tome što nam je propala uljarska industrija sa kapacitetima od 1.200.000 tona i potencijalom Srbije od pola miliona, pa onda odobrimo interventni uvoz iz Ukrajine, ispod svake cene i uništimo svoju industriju? Koliko je manje zemlje pod pšenicom ove zime nego što je bio slučaj pre godinu dana? Zašto imamo problem u realizaciji projekta sa Emiratima? Zašto ne koristimo resurse koji su pred nama? To su sve teme o kojima bi se moralo razgovarati u ovakvim okolnostima. Ponavljam, tačno je to što je rekao Ivica Dačić. Ovo je najvažniji zakon o kojem parlament raspravlja u jednoj godini. Gde su oni koji bi morali da nam budu sagovornici? Njih nema. To je ono što ovu raspravu u velikoj meri obesmišljava. Govoreći o prethodnom paketu zakona mi smo ukazivali na nekoliko ključnih slabosti koje se više ne mogu tolerisati. To ne možemo da rešimo, jer mi možemo samo da komentarišemo iz pozicije opozicije takvu ideju. Ako govorimo o Zakonu o planiranju i izgradnji, imate naš predlog, ovde je već četiri godine. To nikoga ne interesuje i ne obavezuje, ali hajde da vidimo šta je ono što mi moramo da uradimo da bi se stekle pretpostavke za rešavanje tih problema koje vidimo pred nama. Mislim da niko nije srećan što nam se ljulja finansijski sektor. Da li postoji neka mera koju mi treba da poguramo kako bi se on stabilizovao? Isti je slučaj sa tržištem rada, sa privatnim sektorom takođe. Šta je ono što treba u okviru države da učini svako od nas da bi država mogla da se stabilizuje?
Reč ima ministar Krstić. Izvolite.
Možemo da počnemo sa podržavanje ovog budžeta. Inače, mislim da smo danas imali ono što je izuzetak u našoj političkoj praksi, a to je da je premijer bio ovde. Nadam se da će ministar Radulović… (Poslanici DS sa mesta: To nije tačno.) Pa, od 2002. godine, kao što smo čuli, nije bio premijer ovde. Izložio je politiku koja obuhvata one strukturne reforme o kojima smo u velikoj meri pričali u prethodnih nekoliko dana. Ministar Radulović jeste pričao o politici u domenu ekonomije, to neću ponavljati. Nadam se da će on naći još vremena u toku narednih nekoliko dana da prodiskutujemo malo više i o ovom razvojnom delu, a ne samo o privatizaciji i o stečaju. Što se tiče ostalih zakona koji jesu bili pomenuti i koji su ključni, oni će doći do kraja godine. Na njima radi Ministarstvo privrede, kao i druga resorna ministarstva. Prevashodno mislim na stečaj i privatizaciju, na Zakon o planiranju i izgradnji u javnoj raspravi, a Zakon o radu, kao što znate, na njemu se radi u razgovorima sa sindikatima i sa svim nadležnim ministarstvima, kao i sa asocijacijama menadžera. Pokušaću da odgovorim na nekoliko tema koje sam sebi zabeležio, koje sam primetio da se ponavljaju, kako bih mogao da razbijem neke fame koje mislim da su se ovde stvorile. Počeo bih od prihoda i prihodne strane. Prihodna strana, kao što svi odlično znaju koji su pogledali izveštaj Fiskalnog saveta, je po prvi put projektovana realno. Ona nije projektovana u odnosu na rebalans budžeta za 2013. godinu, nego je projektovana u odnosu na ono što očekujemo da će biti realni prihodi u 2013. godini, koji će nažalost biti između 20-30 milijardi, ispod onoga što smo očekivali što je predviđeno rebalansom budžeta, što je razlog zbog kog smo preduzeli i mere štednje prilično restriktivne, a po kvotama u okviru trezora do kraja ove godine kako bismo takođe izbegli rebalans za 2013. godinu. Prihodi kao takvi, neću ulaziti u sve detalje, uključuju i ovo smanjenje plata. Uključuju i povećanje PDV, kao i ono što jeste značajno, borbu protiv sive ekonomije. To je domen u kome možemo svi da pomognemo. To je domen u kome mi već preduzimamo mere što se tiče organizacije poreske uprave. U paketu zakona kroz koje smo prošli prošle nedelje imali smo i Zakon o poreskom postupku i administraciji, kao i Zakon o duvanu gde smo neke procedure promenili, a zaoštrili kaznenu politiku. Nakon 2013. godine, u kojoj smo prilično prihode i nakon rebalansa, posle koga takođe prihodi nisu u skladu sa onim što smo očekivali, naravno da brinemo o tome, ali smo upravo zbog toga i napravili procenu za koju smislimo da je realna i koja će izdržati, a pri tom preduzimamo vrlo konkretne mere sa strane sive ekonomije kako bismo se sa tim borili. Druga tema koju sam ovde sebi zabeležio je razvoj i privreda. Nadam se da će o tome temeljnije govoriti ministar privrede u narednim danima, ali mi u samom budžetu, a sa te strane mogu da govorim o tome, imamo nekoliko elemenata. Nažalost, sa jedne strane imamo preduzeća u restrukturiranju koja zahtevaju razrešenje. Koja, neka od njih se nadamo da će postati posle investicija, postati i ostati, kako god hoćete da kažete, razvojni motor određenih, naročito regiona koji su van Beograda, ali to jeste jedna tema kojoj se moramo obratiti, kojoj se nismo adekvatno obratili nažalost u poslednjih 10 godina, odnosno nismo se obratili sa nekim definitivnim ishodom. Osim toga, imamo Fond za razvoj koji niko nije ukinuo, imamo Garantni fond kao jedan od metoda o kojima je govorio ministar privrede, koji ćemo testirati i videti da li je pravi način da se smanji rizik od premije, odnosno kamatne stope koje mala i srednja preduzeća imaju. Imamo na posletku nešto o čemu nismo pričali danas, a to je Apeks 5. to je jeftini izvor finansiranja za mala i srednja preduzeća. Takođe jeste od suštinskog značaja u razvoju privrede, ambijent i makro fiskalna stabilnost koja se ovim zakonima o kojima sam pričao kao i ovim Zakonom o budžetu i fiskalnom strategijom postavljaju na pravo mestu. Mislim da je suština tu, ponoviću, da ne može država da bude razvojni motor privrede, nažalost, čak i ako je mogla pre nekih pet ili šest godina, to više nije slučaj uzimajući u obzir fiskalnu situaciju u kojoj se nalazimo. Imali smo još jednu važnu temu a to je zaduživanje. Hoću samo da razbijem famu o čemu se zapravo radi, zato što se ovde manipuliše, da ne kažem bacaka ciframa koje deluju impozantno, ali u suštini ne govore puno. Mi imamo ukupne potrebe za bruto zaduživanje od 5,6 milijardi evra. To je 662 milijarde dinara. Ž Bruto zaduživanje nije zaduživanje koje povećava javni dug kao takav. To je ovih famoznih šest milijardi o kojima se priča, zapravo je 5,6. Od tih 5,6 milijardi evra, 3,3 se troše na otplatu domaćeg javnog duga, odnosno refinansiranje, 0,3 se troše na otplatu, odnosno refinansiranje spoljnog javnog duga. To je 3,6 od 5,6 i automatski ne povećava javni dug, nego refinansira ono što već postoji. Imamo otplatu garantovanog duga, to takođe ne povećava, to je 0,4 skoro milijarde evra. Imamo 1,5 milijardi evra, nažalost, koje povećava, to je za finansiranje deficita, to je onaj voz o kome sam pričao koji ide punom brzinom ka provaliji koji sada okrećemo. Imamo nešto malo što je ostalo za, tehnički govoreći nabavku finansijskih imovina od 0,1 odnosno 100 miliona evra. Znači, govorimo o 1,6 miliona evra, zapravo od tih 5,6 koje idu i to nije bačeni novac, to je novac koji nam je potreban da bi smo održali ovaj motor da radi. Motor koji nažalost nas ne pokreće unapred dok ne sprovedemo ove strukturne reforme. To me dovodi do ove konstatacije, da se ne obraćamo osnovnim uzrocima problema. To jednostavno nije tačno. Manje sam se bavio time ko je kriv za probleme koji su nastali, i neću se baviti time, jer ne mislim da je to produktivno, bar neza Ministarstvo finansija, odnosno za poziciju sa koje se trudim da nastupam i u trenutku kada ima toliko posla i od tog posla toliko zavisi, da bi se bavili tim nekim drugim stvarima. Ne sporim da bi bilo uputno da se tome, naročito tamo gde stvari nisu bile rađene u skladu sa zakonom, ako takvih domena ima, da se i tome obrate nadležne institucije. Da se vratim na ovo. Mi se jesmo ovim zakonom, odnosno Predlogom, nacrtom zakona o budžetu kao i fiskalnom strategijom obratili svim uzrocima problema. Krenuli smo da se obraćamo njima kao što sam već govorio prošle nedelje, na jedan odgovoran način i na način koji nam omogućava da ih, nadam se velikim delom tamo gde je to moguće, rešimo u 2014. godini. Krenuli smo da se bavimo kao prvim problemom, sivom ekonomijom i poreskom upravom. To je krenula ova Vlada i pre rekonstrukcije. Krenuli smo da se bavimo kako nekim od ovih mera, tako i sa registrom zaposlenih, registrom institucija, početkom rada na platnim razredima, da se bavimo temom plata, odnosno količine koju one zauzimaju u javnom sektoru, naravno koje one zauzimaju u budžetu što je oko 25% kao što ste čuli u uvodnom izlaganju. Krenuli smo da se bavimo možda još i pre toga, a o tome je govorio veći deo vremena ministar privrede, preduzećima u restrukturiranju, odnosno subvencijama kao takvim. Krenuli smo da se bavimo i vrlo smo jasno izložili koji je plan za reformu penzionog sistema. Plan u kom smo govorili da će se povećati starosna granica, da će se uvesti aktorski penali itd. Naposletku, obratili smo se za to, ne mislim da je manje važno odnosi se i na neke od drugih tema koje život znače, prepoznali smo javno i zvanično i rekli da ćemo se obratiti načinu na koji se čitava država finansira. Da ćemo razgovarati i da ćemo konačno rešiti pitanje finansiranja lokalnih samouprava, finansiranja AP Vojvodine i načina na koji je poreski sistem ustrojen, ko sakuplja i ko je odgovoran za koje poreze i koje su čije nadležnosti? To je nešto čemu hoćemo da se obratimo pre nego budemo u ovo isto vreme sledeće godine razgovarali o budžetu za 2015. godinu, jer je to preduslov za, ne samo transparentnost u finansijama i adekvatno popunjavanje budžeta i trošenje para, nego mislim da otvara i mnoga druga suštinska pitanja o kojima je bilo govora u uvodnom ekspozeu premijera. Na posletku, ostalo je možda još sa tehničke strane da se obratimo pitanju roba i usluga koje sam obećao još u jutrošnjem izlaganju. Robe i usluge jesu povećane ove godine, ali su povećane iz tehničkih razloga, nisu smanjene onoliko koliko smo nameravali, ali to ću objasniti u dva koraka. Povećane su za oko devet milijardi u odnosu na rebalans budžeta za 2013. godinu, zato što su povećani rashodi najpre za 6,6 milijardi, Ministarstvo prosvete za osnovno obrazovanje daje transfere jedinicama lokalne samouprave za materijalne troškove škola. To nije bilo realno sagledano u rebalansu budžeta. Povećani su rashodi za 6,6 milijardi, za isto toliko su, pošto se radi o transferima povećani i prihodi tako da je to deficitno neutralno, sudovima su date dodatne dve milijarde za docnje, prema advokatima, veštacima, što takođe nije bilo prepoznato u rebalansu budžeta za 2013. godinu, što je stvaralo docnje i ogromne probleme i to vam je ukupno 8,6. Takođe imamo EU fondove, IPO fondove koji su opet deficitno neutralni od oko 1,6 milijardi. To objašnjava povećanje. Zašto nije došlo do smanjenja? Zato što su u okviru limita koji su poslati ministarstvima, možda je to sad tehnički, ministarstva prosto prepoznala da nije moguće, nisu sva ministarstva, ali da nije moguće smanjiti robe i usluge u meri u kojoj je to predviđeno, naročito u odnosu na rebalans budžeta za 2013. godinu, koji se već u velikoj meri i na značajan način obratio toj klasifikaciji troškova, ali su ostali u okviru limita, što znači da su redistribuirali druge troškove. To su moji odgovori na pitanja koja sam zabeležio u ovoj opštoj, odnosno raspravi u načelu do sada. Samo kao zaključak želim da kažem da ne pomaže raspravi, naročito kada pričamo oko zaduživanja, da pričamo o bruto ciframa, treba da pričamo o neto ciframa da bismoznali šta radimo i čemu se obraćamo, šta nam je problem. Sa druge strane, mislim da nije adekvatno da govorimo da se ne obraćamo problemima. Svim problemima smo krenuli da se obraćamo. Za neke od njih treba više vremena. Za svaki od njih smo izložili jasne korake o kojima smo pričali i prošle nedelje, o kojima ćemo svakako pričati kada budemo pričali detaljnije ove nedelje i to je naš budžet za ovu godinu. Kao takav, ovaj budžet jeste manji po deficitu u odnosu na onaj koji smo imali, rebalans za 2013. godinu, republički 4,6 u odnosu na 4,7, što je suština. To što smo mi odlučili da po prvi put priznamo stvari ispod linije i došli do cifre od 7%, a to su preuzete obaveze iz prošlosti koje, nažalost, moramo da izmirimo ne samo u 2014. nego do 2017. godine. Ja mislim da je znak spremnosti da se suočimo sa realnošću i da se tim problemima obratimo onako kako moramo, a to je sve ovo o čemu smo do sada pričali, a svima njima se obraćamo. To je to. Hvala.
Replika, Čedomir Jovanović.
Gospodine Krstiću, nisam ja ni očekivao da vi odgovorite na sva pitanja. Prosto, vi to ne možete da uradite. Samo mi objasnite sa kojim pokrićem je ovde Vlada, jer mi mislimo da je to politika Vlade ako je iznosi ministar privrede, izašla pred parlament, uveravajući nas da će ona spustiti bankarske kamate. To je veoma važno za vaš budžet, verujte mi. To je najvažnije. Kako ćete učiniti jeftinijim kapital u Srbiji, kad je cena tog kapitala zapravo samo refleks svih gubitaka i štete koju bankarski sektor trpi? Da li morala da bude blokirana „Galenika“? Da li je morala da bude? Da li su morala da budu blokirana brojna preduzeća od strane Fonda za razvoj, iako im nisu prispeli krediti za naplatu? Da li je izračunao neko u Vladi kolika je šteta zbog toga što se neko pojavio u ime Vlade i rekao da je Fond za razvoj paravan za pljačku države? Fond za razvoj je žrtva neodgovornih političara, a kao instrument naše države nažalost jedina opcija za vas kao ministra finansija i Vladu je da odgovori na paradoks, ekonomski, u kome živimo – kako je moguće razvijati zemlju ako je kamatna stopa tri puta veća od profitne stope? (Predsednik: Vreme.) Samo odgovor na to pitanje. Sva druga neka ostanu otvorena.
Ministar Krstić ima reč.
Ministar ekonomije je govorio o tome, a ja ću samo što se tiče bankarskih kamata i kamatnih stopa. U tri smera to ide. Jedan je apeks koji imamo, kao jeftin izvor finansiranja za mala i srednja preduzeća koji se obraća ceni, odnosno troškovima izvorima finansiranja. Imamo razmišljanje vezano za Garantni fond koji se obraća rizikopremiji, o kome je pričao ministar privrede. Imamo naposletku u kombinaciji sa ovom restriktivnom fiskalnom politikom i smanjenje kamatnih stopa referentnih kojima se obratila naravno NBS, čija je to ingerencija. To su tri konkretne stvari koje rade u tom smeru. Što se tiče ovih ostalih pitanja, to su diskrecione odluke koje neću kao takve komentarisati.
Gospodin Jovanović, replika.
Razumem zašto ne želite nešto da komentarišete. Nije potrebno da interpretirate neka opšta mesta koja su ostala iza ministra ili nekih drugih inicijativa koje su neki drugi ministri pokretali. Želim nekoliko informacija da vam dam. Imali smo pre 10 godina taj Garantni fond, garancijski, ovde. Njegova uloga se pre svega tada svodila na obezbeđivanje preduslova za preduzeća koja se formiraju i pred banke izlaze sa zahtevima za nekim kreditima, a nemaju adekvatna obezbeđenja. Nemaju recimo bilanse koji su uverljivi da su ozbiljni u poslu. Nemaju imovinu itd. Gospodine Krstiću, bilo bi sjajno kada bi to moglo da funkcioniše, ali to ne može da funkcioniše u Srbiji 2013. ili 2014. godine zato što naša država nema adekvatno obezbeđenje ili ne govori o njima, koja su uverljiva za bankarski sektor. Nije bez razloga referentna kamatna stopa NBS 10 poena. Da li je tako? To je odgovor na precenjenost, na dinar bez pokrića, pa kada je 2001. godine plata u ovoj zemlji bila 30 evra, a danas 400 evra prosečna plata, da li je toliko skočila produktivnost u Srbiji? Tu su te milijarde o kojima danas govorimo. To je nerealan projekat i to svako ozbiljan u bankarskom sektoru zna. Svako ko se bavi poslom u Srbiji zna da je to nerealno. Bilo bi sjajno kada bi to moglo da funkcioniše. Neće funkcionisati. „Venčur“ projekti, znate šta, inovacione tehnologije. Sjajno, ali mi imamo drugu vrstu problema. Pomenuo sam neke od njih. Mnogo je više potrebno argumentacije, ozbiljnosti i konkretnih mera. Do Nove godine će biti zakon o radu. Bilo bi lepo. Neće biti do Nove godine. Zakon o planiranju i izgradnji neće proći javnu raspravu. (Predsednik: Vreme.) Ideja da banke prihvate na sebe obavezu da isplate državu ukoliko investitor ne može da pokrije troškove za izdatke građevinskog zemljišta je naučna fantastika. Hajde da pođemo od prethodnog pitanja, u kojoj zemlji u našem okruženju se uopšte plaća nešto tako?
Vreme gospodine Jovanoviću. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18,00 časova imajući u vidu da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem pauzu i sa radom nastavljamo u 16,30 časova.
Nastavljamo sa radom. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Narodni poslanik Momo Čolaković. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, radno predsedništvo, poštovani ministre sa saradnicima, uvaženi narodni poslanici, pre svega želim da reagujem, kao i jedan broj poslanika, na nekorektno ponašanje poslanika Bojana Đurića u prvom delu zasedanja. Neprihvatljivo je da takav odnos poslanik ima prema potpredsedniku Narodne skupštine. Raspravu o budžetu za 2014. godinu počeću pohvalama na račun premijera gospodina Ivice Dačića i na račun ministara, gospodina Krstića i Radulovića, zbog toga što su vrlo otvoreno, vrlo jasno i precizno govorili o problemima i teškoćama sa kojima se u ovom trenutku susrećemo. Pre svega, želim da ukažem na nekoliko pitanja, obzirom da nije moguće o celini budžeta govoriti u okviru dvadesetak minuta. Zašto ćemo mi podržati Zakon o budžetu? Prvo, Predlog zakona o budžetu se zasniva na osnovnim ocenama, principima i kriterijumima koje je premijer Ivica Dačić izložio prilikom rekonstrukcije Vlade, početkom, odnosno polovinom ove godine. Zbog toga mislim da zavređuje pažnju ta činjenica. Drugo, kakvu mi državu hoćemo i želimo? Ono što ja mogu da kažem u ime moje poslaničke grupe Partije ujedinjenih penzionera Srbije, to je da mi hoćemo socijalno-humanu državu sa jakim socijalnim dimenzijama. Hoćemo državu koja će obezbediti socijalni mir, socijalni dijalog, socijalnu sigurnost i socijalnu stabilnost. U tom smislu, hoćemo državu sa 7,5 miliona stanovnika, a ne državu za jedan broj onih koji su bogati i za njihov profit. Mi hoćemo državu koja će obezbeđivati bolji život onima koji su najsiromašniji, onima koji zaslužuju i zavređuju pažnju, a država nije u mogućnosti da im obezbedi da od svoga rada skromnije ili bolje žive. To je stav i opredeljenje PUPS-a, to je stav i opredeljenje naše poslaničke grupe i na tome ćemo insistirati, dajući svoj doprinos i svoje predloge vezano za Zakon o budžetu za 2014. godinu i vezano za poboljšanje nekih predloga, o čemu ćemo i u načelnoj raspravi, a i u raspravi u pojedinostima govoriti. Treće, naša poslanika grupa insistira na vraćanju onim pitanjima i problemima sa kojima se ova država sukobljava, a to je pre svega ekonomija, u užem smislu rečeno proizvodnja i još uže rečeno radna mesta. Ako to budemo rešili, ako to budemo obezbedili u narednim godinama, kako je to predviđeno i zakonima o kojima smo razgovarali prošle nedelje i zakonima koje imamo danas u raspravi, Zakon o budžetu, onda ćemo lakše rešavati one druge probleme na kojima pojedini poslanici stalno insistiraju, a to su reforme u društvenom sektoru i stalno o tome govorimo i kao da ćemo rešiti sve ako smanjimo penzije, ako smanjimo plate i ako reformišemo ovaj ili onaj fond. Mislimo da je osnovni problem, i u tom smislu očekujemo od ministra Radulovića da u najskorije vreme pripremi te zakone i da ih uvede u skupštinsku proceduru, kako bi o njima razgovarali i obezbedili, da ovo o čemu danas razgovaramo, kad usvojimo budžet, da ga lakše možemo i sprovoditi u narednoj godini. Oni koji govore o reformama penzijskog i zdravstvenog, obrazovnog, socijalnog i drugih sistema i stalno govore - penzije, penzije, penzije, to su mogli čuti i od predsednika Fiskalnog saveta, od pojedinih poslanika, od pojedinih privrednika, od pojedinih direktora itd, mi uzvraćamo time što možemo da kažemo - proizvodnja, proizvodnja, radna mesta, radna mesta, radna mesta, i onda ćemo i ovo pitanje uspešnije, lakše i bolje rešavati. Ako ništa drugo, onda bar uporedo da ih rešavamo. Mogu slobodno da kažem da mi možemo mnoge segmente iz ovog delokruga društvenog miljea ukinuti, a da problem nećemo rešiti, ako ne rešimo ovo prvo pitanje. Smatramo da je Zakon o budžetu u tom smislu uspeo da izbalansira jedan i drugi problem i zbog toga mislim da možemo rešiti neka pitanja, neke probleme mnogo brže nego što smo to do sada radili. Četvrto pitanje, nešto o čemu šire želim da kažem, to ćemo posebno podržati, zakon reguliše izdvajanje za socijalna davanja. Do sada u diskusiji smo čuli mnoga pitanja i mnoge probleme koji su u ovoj oblasti prisutni, a tu pre svega mislimo na socijalna izdvajanja za najsiromašnije građane ove države. Ne mislim samo na penzionere i penzijski sistem, nego i na druga socijalna davanja. To je obaveza naše države, naša obaveza kao narodnih poslanika, to je obaveza Vlade i u tom pogledu mislimo da treba obezbediti da najsiromašniji pristojnije žive. Takođe, podržavamo izdvajanja za aktivniju politiku zapošljavanja i u tom pogledu posebno, to što je Vlada naknadno predložila, da se izdvoji dve milijarde dinara za podsticaj zapošljavanja. Nešto ću reći u vezi sa Zakonom o budžetu, odnosno odlukama koje govore o penzijsko-invalidskom osiguranju, odnosno odluci. To je tema kojom se ovaj parlament bavio i u prošloj nedelji svaki dan, koja je izazvala burnu raspravu. Naša je ocena da ovaj deo izdvajanja nije dovoljan i da on ne može obezbediti pristojniji život onima koji imaju najmanje, ali isto tako mogu da kažem da je u ovom trenutku u izvesnom smislu to izbalansirano i da nije došlo do smanjivanja, kako je i gospodin ministar to izjavio, a na nekim stavkama i na nekim pozicijama je to i povećano. Iz tog razloga i zaslužuje pažnju, da mi o tome razgovaramo, ako možemo nešto popraviti, a ako ne, da ostane na ovom nivou. Mi ćemo pokušati da u vezi sa problemima koji će takođe nastati i neće se rešiti kad su u pitanju penzioneri, da rešavamo na drugi način. Podsticajem i poboljšanjem materijalnog položaja na način kako to radi Beograd, Jagodina, Novi Sad i neki drugi centri. I to je deo države. I to su penzioneri tih sredina, tih opština, tih gradova, pokrajina itd. Mi se zalažemo za nastavak reformi. Ne možemo nikako prihvatiti neka mišljenja, neke stavove koji govore o tome da treba izvršiti reformu od početka. Od 2000. godine na ovamo pet promena izmena i dopuna Zakona o penzijsko-invalidskom osiguranju je bilo. Moram da priznam da kažem da je svaka Vlada nešto uradila bolje, nešto bolje regulisala. Mi imamo tu napretka. Samo ću pomenuti zakon iz 2010. godine o penzijsko-invalidskom osiguranju, i možemo sada već reći da su neki elementi poboljšani, kao što je beneficirani radni staž, povećanje penzijskog osnova za odlazak žena u penziju, invalidske penzije itd, i tu su parametri tačni i precizni, i ne treba kazati da ništa nije urađeno. Naprotiv, jeste. Naš je stav da treba te reforme nastaviti. Kako i na koji način? Verovatno će se to uraditi u ovom periodu prvih meseci naredne godine i mi ćemo imati raspravu o tim pitanjima u ovom parlamentu. Spremni smo da razgovaramo i da doprinesemo da se to pitanje na pravi način reguliše, kako bi milion i nešto hiljada penzionera pristojnije živeli. Ali, bez preduslova o kojima sam govorio ne može do toga doći, ako nemamo bolju proizvodnju, ako nemamo više radnih mesta. Posebno bih istakao potrebu da se o tim pitanjima i pitanjima o Zakonu o radu i nekim drugim uvažavaju socijalni partneri. Podržao bih gospodina Mijatovića u vezi sa tim. Bez sindikata, se ne može doći do pravih rešenja niti je to moguće bez drugih socijalnih partnera, posebno sindikata. Drago nam je što je ministar Radulović tu misiju započeo. Reći ću samo nekoliko podataka šta ova odluka i ovaj zakon predviđa za narednu godinu. To je najbolji pokazatelj da se vidi da se ipak nude bolja rešenja nego što jesu. Finansijskim planom za 2014. godinu predviđena je ukupna suma oko 606 milijardi dinara za invalidsko penzijskih potreba. Socijalni doprinosi u odnosu na 2013. godinu su predviđeni sa povećanjem od 7,1%. Znači, uvodi se red, disciplina i to je odraz i ovog povećanja stope doprinosa. Transferi iz budžeta se smanjuju i to je dobro i pozitivno za otprilike 3,1%, i ne može sad niko da kaže da se to ne pomera i da je drugačiji odnos. Poslednji podatak koji želim da iznesem to je, da će u 2014. godini učešće sredstava iz budžeta smanjiti ukupno učešće troškova za penziju u BDP za 0,5% i to će se smanjiti sa 13,3 na 12,8%. Upoređujući to sa 2012. godinu sa 14 na 12,8%. To su pozitivni efekti, od toga ne treba bežati. Na samom kraju, pošto ću jedan deo vremena ostaviti za drugi deo izlaganja, svi pokazatelji u ovom smislu o čemu sam govorio govore o tome da se ipak u pozitivnom smeru kreću predlozi koji su u zakonu navedeni. Zbog toga jedna poruka penzionerima u odnosu na sve ono što smo čuli ranije, penzije će pratiti rast plata u javnom sektoru, to je opredeljenje i ovog parlamenta. Penzije će biti sigurne i redovne i penzioneri će i dalje koristiti banje. Na kraju poslanička grupa PUPS-a će dati punu podršku i doprinos svojim predlozima i sugestijama. Mi ćemo u danu za glasanje podržati Zakon o budžetu Republike Srbije za 2014. godinu. Zahvaljujem na pažnji.
Bojan Đurić, replika. Izvolite.
Prosto moram da reagujem na tu dosta čudnu konstrukciju koju ste upotrebili, a pažljivo sam slušao, upotrebio gospodin Čolaković pokušavajući da reaguje, kako je rekao na moje neprimereno izlaganje u jutrošnjem delu sednice. Prvo, ne razumem kakva je to reakcija koja šest i po sati nakon početka sednice. Onda sam probao da se setim o čemu sam govorio. Zaista gospodine Čolakoviću ne shvatam u čemu je bilo neprimerenost mog izlaganja. Ja sam se, a Poslovnik ove skupštine me na to obavezuje, samo založio, da tada predsedavajući Narodne skupštine u skladu sa Poslovnikom vodi raspravu, da poštuje prisustvo predsednika Vlade, ministra finansija i ministra privrede i da možemo na ozbiljan način da razgovaramo. Onda moramo da otvorimo pitanje, a šta je to neprimereno. Razumeo bih da ste vi rekli da je neprimereno da se na primer zalažem za to da se istovremeno prima plata, penzija i još neka naknada. Ili da se ne domaćinski upravlja imovinom PIO fonda. Ili da se nevladina organizacija Savez penzionera koristi kao paravan za političko delovanje PUPS-a. Da se bude direktor javnog preduzeća bez raspisanog konkursa našta inače obavezuje Zakon o javnim preduzećima. Moglo bi se reći da je neprimereno i da neko u ovoj raspravi kaže, kao što ste vi to upravo učinili, da će penzije i dalje pratiti rast plata u javnom sektoru iako je jasno da zbog vaše politike, gospodine Čolakoviću, ne mislim lično vaše, politike PUPS-a, te penzije prate zaista od 2008. godine plate u Srbiji ali ih prate u slobodnom padu u kome se nalaze i plate u ovoj zemlji već gotovo šest godina. Dakle, ako mene pitate moja preporuka vam je da kad hoćete da reagujete na nešto o čemu govorim, to učinite odmah ili da to uradite makar kada sam ja u sali. Tu apelujem na vaše ili moje godine, mislim da je to ne bitno u ovoj raspravi.
Momo Čolaković, replika.
Prvo ću da odgovorim da nisam mogao da reagujem inače bih reagovao, jer je gospodin Đurić tražio povredu Poslovnika o radu. Inače, zavređuje pažnju da neko ako hoćete i sa godinama koje imate, potpredsedniku Skupštine kažete već u jedanaest sati sposoban da vodi sednicu i to na ironičan način. To je neprihvatljivo po našoj oceni i vi to treba da prihvatite i ako ste korektni da se izvinete gospodinu potpredsedniku Skupštine. Drugo, vi ne možete, a da ne počnete odmah da šamarate i levo i desno kad uzmete ili repliku ili povredu Poslovnika. I sad ste to učinili. Kakve veze ima ovo sada i da li je neko govorio o tome da primamo plate i penzije i vi ste to kazali. Ili kad vi kažete da je demagogija i magla ono što PUPS govori, a ja ću vam to pročitati. Onda je to nekorektno i neprincipijelno i nepoštovanje i parlamenta, a posebno nas poslanika. Onako kako ste vi izabrani na izborima, tako smo i mi izabrani i nemate vi to pravo da govorite, pogotovo zbog toga što smo mi ipak drugačiji od vas. Mi to vama nikada nismo kazali. Molim vas da u tom smislu razumete i da se ponašate drugačije, nego što to činite. Hvala.
Reč ima dr Janko Veselinović, povreda Poslovnika.
Da reklamiram član 106. smatram da je ovde reč o nepoštovanju Poslovnika, da je u ove dve diskusije ili tri govoreno mimo dnevnog reda, smatram da ni penzionere, a ni njihove unuke ne interesuju ove rasprave koje ovde slušamo. Građane Srbije interesuje budžet, šta u narednoj godini treba da očekuju od ove vlade, da li će biti radnih mesta, da li će biti penzija, da li će deca morati da napuste zemlju trbuhom za hlebom, ne interesuju ih naši obračuni, naročito po pitanju nečijeg ličnog dojma, po ovom ili onom pitanju. Molim vas, predsedavajuća, da vi ne bi kršili Poslovnik, da uvedete ovu raspravu u temu i da raspravljamo o dnevnom redu i da čujemo od ministra koji je preostao ovde, a jutros ih je bilo troje, bio je predsednik Vlade, da čujemo da li on zaista nama ima šta da kaže novo ili smo već sve čuli. Hvala.
Potrudiću se, gospodine Veselinoviću. Gospodine Čolakoviću, ovo je bila povreda Poslovnika. Gospodine Đuriću, vi ste hteli da replicirate gospodinu Čolakoviću? Samo vas molim da to završavamo polako i da se vratimo…
Ja ću završiti time da molim gospodina Čolakovića da ovu raspravu ne svodi na ličnu raspravu i ocene o tome ko na nešto ima pravo ili nema pravo. Dakle, molim vas da mi omogućite da ovde normalno radim. Pre neki dan sam o tome govorio. Ovde niko nikome nije ni mama, ni tata, ni baba, ni deda. Dakle, svi smo izabrani i tu ste u pravu kao narodni poslanici i imamo pravo da govorimo, dokle god je to u skladu sa Poslovnikom. Dakle, ne mogu da se izvinim, zbog toga što to nezavisno od broja godina može da bude opasno po kičmu. Druga stvar, zaista vas molim gospodine Čolakoviću da nikada ne vodimo raspravu ovde na osnovu togako koliko ima godina. Mene tako ne možete da uvredite, ali možete da uvredite ministra. On je mlađi od mene. Mislim da u ovoj zemlji, svi bez obzira na godine imaju podjednaka prava, za one među vama koji su stariji, koji su u životu značajno doprineli ovoj zemlji, hvala i veliko poštovanje za to, ali isto tako nemojte očekivati da ne reagujem ni na one situacije kada ste, koristeći svoj politički uticaj ili moć, mislim na vašu partiju, ponovo, ne na vas lično, zapravo dodatno ili do kraja uništili srpske javne finansije, tako što ste povećali taj deficit u 2008. godini za 500 miliona evra i od tog problema ne možemo da se oporavimo sve do danas. Ko koliko godina ima, ko kakav doživljaj realnosti ima, to je pitanje za birače, za građane ove zemlje. Ne moram ništa da prihvatim. Kažem, još jednom, poštujem vaše godine, cenio bih malo više časti u poštovanju, pa da reagujete onda, da vam nešto zaista smeta. Mogli ste da reagujete, postoji institut povrede Poslovnika. Ja se više neću javljati.
Gospodine Jeremiću, vi ste hteli povredu Poslovnika? Izvolite.
Član 104, 106. i 107. Poslovnika, gospođo predsedavajuća, nedopustivo je da već treći put dozvoljavate gospodinu Đuriću da se direktno obraća poslaniku i poslaničkom klubu. Lično nas, njegovo razmišljanje ne zanima, ali nas zanima mišljenje svakog korektnog poslanika koji želi nekom problemu da dâ doprinos. On ovakvim stavom ne doprinosi nikakvom poboljšanju nečega, nego jednostavno, ubiranju sitnih poena pred izbore gde sada imaju, gde su zainteresovani za penzionere. Molim vas da brže i pravovremeno reagujete kada su u pitanju pojedini poslanici koji ovako atakuju u direktnom sučeljavanju. Hvala vam.
Kada su u pitanju replike, onda i jedna i druga strana, videćete stenografske beleške, to je uradio i gospodin Čolaković malo pre, obraćali su se direktno jedan drugome. Molim vas da svi vodimo računa o poštovanju Poslovnika. Da li tražite da se u Danu za glasanje izjasnimo? Dobro, u Danu za glasanje ćemo se izjasniti o povredi Poslovnika. Gospodine Čolakoviću, molim vas da odustanete od replike, da bismo mogli da se vratimo na temu dnevnog reda. Nećete da odustanete? Izvolite.
Kao što ste dali njemu! Ubeđen sam da gospodina Đurića ne mogu povrediti. Nisam tako ni govorio, a i iz drugih razloga, jer on ne poštuje to što je govorio, on ne poštuje nikoga. Da kažem i to, to što je izrekao sada, to nema smisla, da su penzioneri uništili finansijski sistem Srbije. Da, gospodo, penzioneri, 1.710.452, sada slušajte šta gospodin Đurić u ime LDP govori, da su penzije trebale da ostanu na nivou 2008. godine. Da li je to zalaganje? Drugo, ovde se govori o Savezu penzionera Srbije, a to je najbrojnija društvena struktura koja okuplja preko 900 hiljada penzionera. Otkud vama pravo da vi tako govorite o toj grupaciji penzionera, da je to neka podloga PUPS-u. Jeste, to je naše biračko telo i šta je tu sporno? Govorili ste o zaštićenim belim medvedima. Da li to ima smisla? Neki dan za članove Upravnog odbora Fonda PIO, hoćete da vam pročitam šta ste govorili i da li je to način da se razgovara u parlamentu? Molim vas da se korigujete i u tom smislu da prihvatite naše dobronamerne kritike da se ne ponašate tako u parlamentu. Hvala.
Ivan Andrić, povreda Poslovnika.
Naravno, povreda Poslovnika, član 107. – dostojanstvo Skupštine. Molim vas da okončamo ovo, ali kada budemo ovo uradili, mislim da je dužnost predsedavajućeg, iako poštujem predsedavajuću i preko mere to što zahteva kao odnos kolega, molim vas da ne dopustite da se neko ovde predstavlja u ime neke socijalne grupe. Ne, nisu svi penzioneri članovi PUPS-a i daleko, jedan od najmanjih mogućih procenata glasa za partiju u kojoj se predstavlja tako. Kada govorimo o PUPS-u mi ne govorimo o penzionerima i to smo rekli hiljadu puta. Moji roditelji su penzioneri, moja baba je penzioner, mnogo ljudi koje znam su penzioneri i ne znam nikoga ko je glasao za PUPS. To je politička partija koja u svom imenu zloupotrebljava jednu socijalnu grupu i to je u ekonomiji jako dobro rešeno, može gospodin Đelić da vam kaže. Vi ne možete nazvati proizvod tzv. generičkim imenom, tako bi trebalo da i političke partije ne mogu da se nazovu jednom socijalnom grupom, zato što onda nama nije omogućeno osnovno pravilo demokratije, a to je da komentarišemo poteze te političke partije i nisu penzioneri, ne sede u Upravnom odboru PIO fonda. (Predsedavajuća: Gospodine Andriću, molim vas, držite se povrede Poslovnika.) …Tamo sedi 21 lice koje navodno upravlja tim fondom, to je najveća firma u Srbiji, koja troši godišnje pet milijardi evra. Ako mi ne možemo da govorimo o tome zato što se to predstavlja kao napad na penzionere, onda nema svrhe da govorimo ni o čemu, ne pričamo o dopunama za mobilni, pa da se prepoznaješ Marijane…
Hvala gospodine Andriću. Ko se javio za povredu Poslovnika?
Član 107. povreda dostojanstva Skupštine. Gospođo predsedavajuća, ova polemika koja se sada vodi, ne vodi se ni o budžetu, vodi se o PUPS-u. Tu polemiku neka vode na nekim političkim zborovima, skupovima. Skupština nije mesto gde se to radi. Molim vas da se vratimo na dnevni red i prestanemo, jer njihovo nije, ako hoće da proučavaju statut i program PUPS-a, neka dođu kod nas, daćemo im, pa neka prouče.
Gospodine Jeremiću, nemojte i vi da zloupotrebljavate Poslovnik, da kada se javite za povredu Poslovnika vreme koristite za repliku, i to molim sve narodne poslanike. (Slobodan Jeremić, sa mesta: Ja sam obrazložio samo povredu Poslovnika.) Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, replika.
Svim srcem želim da se ova besmislena polemika privede kraju. Nekako posle ove pauze za topli obrok poslanici PUPS, kako da kažem, nekako nasrću i mi prosto moramo da se branimo. Imam mnogo poštovanja za tu organizaciju koja se zove Savez penzionera Srbije i koja sigurno na papiru okuplja 900.000 penzionera. Ministar Krstić to zna, mi imamo nešto iznad 1.700.000 penzionera u ovoj zemlji, a ja sam siguran da PUPS nije osvojio toliko glasova na izborima. Dakle, ljudi koji su penzioneri, kao i svi drugi građani Srbije, imaju svoj politički izbor, političke preferencije i glasaju onako kako misle da treba. Meni je samo čudno, kako od tih 900.000 članova Saveza penzionera, baš tih nekoliko predstavnika u Upravnom odboru PIO fonda su funkcioneri PUPS. Dakle, to preklapanje me čudi. Smatram da izraz „zaštićeni beli medved“ nije uvredljiv. Ako se neko od vas zbog toga uvredio, izvinjavam se svim vašim visokim funkcionerima koji su pod firmom Saveza penzionera Srbije članovi Upravnog odbora PIO fonda. Ne znam da li ću doći do PUPS da to proveri. Možda bi pomoglo da mi gospodin Krstić odgovori na ono pitanje od pre nekoliko dana – da li imate tačnu evidenciju o tome kako se koristi nepokretna imovina, odnosno zgrade PIO fonda? Moguće da je u nekoj od tih zgrada i neka od tih prostorija ove partije ili neke slične, pa je možda dobro da se na tom mestu nađemo, ne da bismo gledali statut PUPS, nego da razgovaramo, gospodine Krstiću, o reformi PIO fonda. Primiće nas, valjda, bez obzira na naše godine.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 103. stav 1. „Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, a učinjeno na sednici Skupštine koje je u toku, i to neposredno po učinjenoj povredi“. Ako neko umesto o povredi Poslovnika priča o penzionerima, ukoliko priča da svi penzioneri nisu u PUPS itd, kakve to veze ima sa Poslovnikom. A kakve tek veze ima sa Poslovnikom, ako se u toku reklamacije neko neposredno obrati drugom poslaniku i kaže to nema veze sa dopunom mobilnih telefona, Marijane itd. Stvarno ne znam kakve veze ima neka dopuna sa mnom, dopuna mobilnih telefona i kakve to veze ima sa povredama Poslovnika. Povredu Poslovnika ne može da učini PUPS. Povredu Poslovnika može da učini samo predsedavajući Skupštine, odnosno predsednik ili predsedavajući i svaka rasprava o PUPS i penzionerima u okviru povrede Poslovnika nije ima blage veze sa reklamacijom o Poslovniku, a posebno, imajući u vidu da nema pravo na repliku, neposredno obraćanje drugom poslaniku, koje je zabranjeno, a u okviru reklamacije povrede Poslovnika. To je za mene neprihvatljivo i smatram da je gospodin Andrić povredio Poslovnik, odnosno da je predsedavajući povredio Poslovnik kada je dopustio da gospodin Andrić nastupi na način na koji je nastupio po povredi Poslovnika, ali s obzirom da se radi o opoziciji, pravila opozicije, neću tražiti da se o tome izjašnjavamo u danu za glasanje. Hvala.
Gospodine Čolakoviću, prekidam sa replikama. (Momo Čolaković, sa mesta: Javljam se kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.) Neću vam dati reč. Reč ima narodni poslanik Slobodan Jeremić, povreda Poslovnika.
Reklamiram član 107. – dostojanstvo Narodne skupštine. Gospođo predsedavajuća, mislim da nije u redu što niste izrekli opomenu gospodinu Đuriću za izrečene reči da mi na nekoga nasrćemo. Mi se samo branimo, ne nasrćemo. Branimo se od onih koji nas nekorektno napadaju. Mi nismo u nekoj vojničkoj kasarni ili, ne daj bože, u zatvoru da jedemo obroke. Kaže – posle obroka, pa su nešto ratoborni. Mi nismo ni malo ratoborni, mi samo pokušavamo da zaštitimo svoje pravo i da zaštitimo pravo svih poslanika u ovoj Skupštini, da imaju pravo na slobodnu reč, a da tu reč moraju korektno izgovarati. Bili ste dužni da ga opomenete, a u najmanju ruku da mu oduzmete reč. Hvala.
Nisam, jer to ne shvatam tako kako vi shvatate. Izvinjavam se. (Slobodan Jeremić, sa mesta: Tražim da se izjasnimo u danu za glasanje.) Narodna skupština će se izjasniti u danu za glasanje o povredi Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Mlađan Dinkić.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, URS ne može da glasa za ovaj budžet, jer ne smatramo da je ovde urađen onaj pomak koji je Srbiji potreban. Naprotiv, mislimo da je budžet urađen po inerciji. Video sam da nema entuzijazma kada je Veroljub Arsić govorio. Slušao sam ga u ovoj Skupštini više puta, a sada kao da je na parastosu pričao. Nije bilo entuzijazma u odbrani budžeta od strane najjače poslaničke grupe. Ovde su govorili i premijer, a možda ste i vi to pomenuli, nisam siguran, ali su pominjali poslanici vladajuće većine, kako se u prethodnom periodu neodgovorno zaduživalo, kako se neodgovorno trošio novac, a ja vas pitam u čemu je razlika u ovom budžetu? Da li se zaduživanje zaustavlja ili se povećava? Da li se novac troši odgovorno ili neodgovorno? Najveći problem ovog Predloga budžeta je što ne daje nikakvu perspektivu da će ljudima biti bolje. Ako ste predvideli nikakav privredni rast, ako nema privrednog rasta i ako se smanjuju realne plate i penzije, ako se smanjuju subvencije poljoprivredi, ako nema podsticaja za investicije u privredi, pa čemu ljudi da se nadaju? Plus, sami kažete da trošak kamata raste neumoljivo, raste eksponencijalno, da su kamate bile 14 milijardi dinara 2008. godine u budžetu, a ove godine su 114 milijardi. Kada kažem ove, mislim na planiranu 2014. godinu. Pitam vas, zašto ništa ne preduzimate da prevremeno otplatite kredite i da tu zaista katastrofalnu situaciju sa eksponencijalnim rastom kamata zaustavite? Mogu da razumem kada se kaže da nema dovoljno para u budžetu. Uopšte neću da govorim o prihodnoj strani budžeta. Vreme će pokazati da li je ono dobro projektovano ili ne. Nije lako to projektovati dobro. To dobro znam, jer sam imao prilike i sam da to vidim. Međutim, govoriću o rashodima, nešto na šta vi, kao ministar finansija, i sve vaše kolege morate da utičete. Moje pitanje za vas, gospodine ministre, je kako ste mogli da dozvolite gospodinu Raduloviću tako skandaloznu strukturu rashoda u Ministarstvu privrede? Zašto ste ga pustili da pobegne ovde iz Skupštine? Čekam da ceo dan razgovaram sa njim, a on vas je ostavio. Ne želim da vi stalno slušate nešto što treba on da čuje, ali kada je takva situacija, bojim se da ćete morati opet vi da slušate, pa da mu prenosite, ili neka se vrati ovde, pa ko čovek da razgovara, a ne izdeklamuje ono što je imao, pa je pobegao iz Skupštine. Prvo, ono što je veliki problem i što je cela Vlada sakrila od javnosti, subvencije u narednoj godini, ne da nisu smanjene, nego su mnogo veće. Šest puta su veće subvencije za tzv. društvena preduzeća u restrukturiranju, nego što su bila ove godine. Za sledeću godinu na ime subvencija tim propalim preduzećima još od pre 20 godina daje se 20 milijardi dinara. Toliko nije dato u poslednjih šest godina zajedno, ukupno. Da li je to odgovorno trošenje novca ili je to rasipanje novca? Rekao je vaš kolega ovde jutros – cilj ministarstva koje on vodi je zdrava privreda. Što onda nezdravim preduzećima sipa šest puta više novca nego što je to bilo ove godine? Čemu služi 20 milijardi dinara koje će se dati preduzećima u restrukturiranju? Kako je moguće i da li je to tačno, kažite mi vi kao ministar finansija, da li vi podržavate stav ministra privrede da je razvojna šansa Srbije u preduzećima u restrukturiranju, da je to najveća šansa srpske privrede, da treba dati 20 milijardi dinara za operaciju koju on zove čišćenje bilansa? Pitam vas da li znate koliki je to novac, 200 miliona evra? Da li znate za šta će to poslužiti? Da li ste sigurni da ne otvarate Pandorinu kutiju? Kada isplatite tih 20 milijardi, da vam neće tražiti posle 200 milijardi, jer neće dobiti svi oni koji su nekada radili u preduzećima u restrukturiranju, jer neka su u međuvremenu otišla u stečaj, neće dobiti taj novac, npr. „Viskoza“, npr. „Zorka“ iz Šapca. Ima puno preduzeća koja ne rade više, a ista ta prava koja dajete FAP-u, koja dajete IMT-u, IMR-u, tražiće vam i oni. Uopšte niste svesni kakvu Pandorinu kutiju otvarate i da usmeravanjem najvećeg dela budžeta Ministarstvo privrede na propala društvena preduzeća u restrukturiranju vi radite, ne vi lično, nego gospodin Radulović, dvostruku obmanu. On se prvo pojavio ovde kao neki ultraneoliberal, pa je pričao dva meseca kako treba samo ambijent da se popravi, pa će ljudi da pohrle i u Gadžin Han, i u Surdulicu, da investiraju, samo da se napravi dobar ambijent. Ne kažem da ne treba popraviti ambijent. Kritikujem samo zašto za 100 dana, evo, sutra vam je sto dana Vlade, nisam čuo da se iko pohvalio za tih 100 dana. Zašto taj ambijent nije popravljen? Zašto nije ugovorena nijedna nova investicija? Ako je ključna stvar u Ministarstvu privrede da se da 20 milijardi dinara za preduzeća u restrukturiranju i da se ona vide kao okosnica uspona srpske privrede, teško nama, ako će naš privredni oporavak da se bazira na tome šta će biti sa IMT-om, IMR-om, FAP-om i ostalim preduzećima koja nisu stradala, kao što reče vaš kolega, u nekim pljačkaškim privatizacijama. Niko nije hteo da ih kupi 20 godina. Kakva pljačkaška privatizacija? Kada pogledate ko su te firme u restrukturiranju – „Petar Drapšin“ iz Mladenovca, „21. oktobar“ iz Kragujevca, „Industrija stakla“ u Pančevu, IMT, IMR, „Prva petoljetka“, „Zastava kamioni“, „Zastava specijalna vozila“. Mogu da vam nabrajam, ima toga desetine i desetine. Sada nama ministar privrede drži govor o nekim tzv. pljačkaškim privatizacijama koja su ta preduzeća uništila, a ta preduzeća, zapravo, nikada nisu ni bila privatizovana, jer niko nije hteo da ih kupi od ozbiljnih kompanija. Da li možete da rešite pitanje tih preduzeća tako što ćete im očistiti bilanse sipajući u bunar 20 milijardi dinara? Bojim se da ništa nećete time uraditi. Šta će da radi npr. neko sa čistim bilansom FAP-a? Hoće li da dođe da investira, kao što kaže ministar privrede, samo ako vi očistite bilanse kompanije koja ima opremu od pre 40 godina ili će to da se desi sa IMT-om, IMR-om? Neverovatno je da u uslovima ovakve štednje, gde ste, što bi rekli, zavrnuli ruku i penzionerima i lekarima i profesorima, vi puštate ne malu stavku, nego šest puta više subvencija za ta preduzeća u restrukturiranju. To više nije problem samo ministra Radulovića. To je pitanje vašeg većeg budžetskog deficita. Hajde da ste dali taj novac, tih 20 milijardi dinara za podsticaje investicija u neke zdrave projekte, a vi niste predvideli u budžetu niti novac za ugovore koji nisu zaključeni, a jesu potpisani predugovori i sa finskim „PKC“, koji u Smederevu treba da otvori hiljadu i po novih radnih mesta u industriji kablova za kamione. Nije predviđeno 10 miliona evra učešća u kapitalu zajedničkog ulaganja sa „Gorenjem“, koji u Zaječaru treba da izgradi fabriku sa „Panasonikom“, da proizvede milion veš mašina godišnje i da obezbedi 250 miliona evra od izvoza. Niste predvideli novac niti za zajednička ulaganja sa „Mubadalom“. Evo, ja sam zamenik Komiteta sa Emiratima. Nigde ne vidim u budžetu novac. Kako ćemo da radimo ovu fabriku, komponenti za avione, a možemo da je radimo, potpisali smo Memorandum o razumevanju, ako nema para za to? Kako je moguće da iz investicija u izvozno orijentisan sektor nema novca, a dali ste 20 milijardi dinara u bunar preduzećima koja niti imaju tržište, niti imaju tehnologije, i imaju radnike koji sada nemaju posla zato što nemaju tržište? Ono što je takođe loše, smanjili ste subvencije poljoprivredi. Po zakonu koji je ova Skupština izglasala, 5% budžeta Srbije treba da se opredeli za poljoprivredu, ne zato što je to cifra, nego zato što je poljoprivreda uz auto-industriju jedina grana koja je ove godine doprinela rastu BDP od 2,4%. Zato vam predlažem da pogledate amandmane URS. Jedan od amandmana predlaže i da se 9,5 milijarde dinara doda poljoprivredi. Evo, ovde je i ministar poljoprivrede, gospodin Glamočić. Pitajte njega da li je korisnije dati tih 9,5 milijardi za poljoprivredu ili ovim propalim preduzećima u restrukturiranju? Za šta mi predlažemo da taj novac treba raspodeliti, na pet osnovnih stavki. Prvo, to su bespovratna sredstva za investicije. Bez investiranja u poljoprivredu, ne može se podići produktivnost i Srbija će i dalje izvoziti tri puta manje po jednom hektaru nego Hrvatska i 30 puta manje po hektaru nego Holandija. Treba da napravite program da se poljoprivrednicima, kao što je to bilo 2005. i 2006. godine, odobrava od 30 do 50% bespovratnih sredstava za investicije u novu opremu, u izgradnju staklenika, plastenika, za sve ono što može da poveća produktivnost u poljoprivredi. Potrebno vam je dve milijarde dinara za tu namenu. Druga stvar, mi vam predlažemo da opredelite dodatnih 2,7 milijarde dinara za dodatne subvencije za direktna plaćanja po hektaru. Mislimo da treba na neki način podstaći i ona manja poljoprivredna gazdinstva koja su u većini u Srbiji. Danas svi imaju šest hiljada dinara po hektaru, bez obzira da li su mali ili veliki. Mislimo da bi mala domaćinstva, koja imaju obradivo zemljište do pet hektara, trebalo da imaju devet hiljada dinara po hektaru, dakle, 50% više od onih koja su veća. Takođe, trebalo bi da stimulišete ona gazdinstva čiji su nosioci mladi do 40 godina i žene i njima dati 50% veću subvenciju od ovih ostalih, dakle, devet hiljada dinara po hektaru. Zatim, trebalo bi da vratite podršku nekomercijalnim domaćinstvima, najmanje 50 hiljada dinara po jednom članu domaćinstva. To je postojalo u doba kada je Vojislav Koštunica bio premijer, kad sam ja bio ministar finansija. Isplaćivane su naknade tim nekomercijalnim domaćinstvima. Danas imamo u Srbiji, nažalost, jedan ogroman broj ljudi, 213 hiljada poljoprivrednih penzionera, koji imaju prosečnu penziju od svega 10.200 dinara. To je samo 23% republičke zarade. Ti ljudi ne mogu od toga da žive. Zato je potrebno da one koji ne prodaju svoju robu na tržištu za staračka domaćinstva dati podršku u vidu direktnih plaćanja od 50 hiljada dinara po članu domaćinstva. Mi smo izračunali da to košta tri milijarde dinara. Treba da opredelite dodatne pare za ruralni razvoj i, takođe, da se ne bi dešavali skandali poput ovog sa aflatoksinom, da izdvojite dodatna sredstva za kontrolu bezbednosti hrane, za kontrolu kvaliteta i za proveru bezbednosti hrane. Za obe ove namene potrebno je milijardu i 450 miliona dinara. Dakle, naš predlog je – skinite sa razdela Ministarstva privrede, sa ove stavke subvencije, društvenim, propalim preduzećima 9,5 milijardi i napravite sevap, dajte to poljoprivredi. Raspodelite, ako želite, i na drugačiji način, ali uložite tamo gde možete novac da vratite, a ne tamo gde će to biti bačeno, potrošeno i pitanje je čemu to služi. Sledeća stvar koju mi smatramo da treba da uradite, ne možete da očekujete da vam stabilizacioni program uspe ako ne uradite još dve stvari - ne ubrzate privredni rast, sasvim suprotno od ovoga što će se desiti. Vi ga usporavate. Vi ste rekli u vašoj prognozi ekonomske politike koja je sastavni deo u obrazloženju budžeta da očekujete rast od svega 1%. To je više nego dva puta niže nego ove godine, ali neće ni toliko biti, jer kada ste smanjili potrošnju, kada ste smanjili ljudima realne plate i penzije, nije moguće da bude uopšte bilo kakvog privrednog rasta. S druge strane, nemate podsticaje direktnim investicijama. Zašto se stideti toga? Zar zbog toga što je ovaj ministar što je pobegao napravio čitavu kampanju da uništi Fond za razvoj, da uništi SIEPA-u, instituciju koja je dobrim delom zaslužna za poboljšanje našeg imidža, makar u delovima nekih industrija kao što je automobilska? Zahvaljujući upravo toj instituciji mi danas ne izvozimo samo pšenicu, kukuruz, i rude, sirovine, nego Srbija izvozi ponovo automobile. Izvozimo hladnjake, izvozimo robu široke potrošnje više vrednosti. Umesto da se to nastavi, prekida se taj program, smanjuje im se budžet da bi se institucija ugasila, a daje se 20 milijardi propalim društvenim preduzećima bez perspektive. Da li znate kada neko od tih preduzeća može imati perspektivu? Pa, ako nekome platite da dođe tamo i da investira. To smo radili i mi kada smo „Fijat“ dovodili u „Zastavu“. Platili smo da „Fijat“ dođe, inače bi „Zastava“ izgledala isto kao što danas izgleda „14 oktobar“, bez ikakve šanse, bez perspektive, sa radnicima koji non stop izlaze na ulicu i štrajkuju zato što nemaju posla i nemaju plate. Treba platiti „Mercedesu“ da ode u „FAP“, platiti im isto koliko smo dali „Fijatu“. Mađari su dali „Mercedesu“ 15 hiljada evra po novom radnom mestu da na naprave fabriku u Mađarskoj. U Slovačkoj, u auto-industriji radi 200 hiljada ljudi, Slovačka koja ima isti broj stanovnika kao Srbija. Kod nas puno ljudi sada radi u autoindustirji, a može još više. Zašto ne krenete u pregovore sa „Fijatom“? Ne mislim vi, nego ovaj koji je pobegao, ministar privrede. Zašto ne krenete sa „Fijatom“ u pregovore da se još jedan novi model automobila proizvodi u Kragujevcu, da se duplira proizvodnja, da se izvozi 300 hiljada automobila godišnje, da se otvori još desetine komponentaša? Pa, to bi bio razvojni deo budžeta. Konačno, a imaćemo prilike da razgovaramo o tome kada dođe i rasprava o amandmanima, vi ste rekli da je srpska ekonomija voz koji ide punom brzinom ka provaliji, a da vi sada, navodno, zaokrećete. Pa, ne zaokrećete. Kažite poslanicima koja vam je treća po vrednosti rashodna stavka u budžetu? Na prvom mestu penzije, pa plate, a treća su kamate na kredite. Pitam vas zašto u budžetu za narednu godinu niste predvideli agresivno razduživanje? Imate ovde saradnike koji, siguran sam, mogu da vam izračunaju, a znam zato što sam ja tražio, izračunali su meni još pre šest meseci, to sam tada rekao Vladi, ako se prevremeno sledeće godine ne otplati 2,5 milijardi evra najskupljih kredita, pre svega na domaćem tržištu, a zatim i nekih inostranih, nema šansi da Srbija stabilizuje javne finansije. Kompletan program stabilizacije koji je predložen pašće u vodu kroz šest meseci i reći će vam kroz šest meseci, kao što vam je rekao pre nekoliko dana Fiskalni savet, da vam je potrebna dodatna ušteda od 300 miliona evra, a reći će vam još 300 miliona već do sredine sledeće godine. Zašto treba da otplatite skupe kredite? Pretpostavljam da su vam ovaj grafikon dali, ovaj grafikon koji sam ja uradio dok sam bio u Ministarstvu finansija. On pokazuje ovo što ste pričali usmeno - 135 milijardi dinara će biti kamate u onoj narednoj godini, a ako prevremeno otplatite 2,5 milijarde najskupljih kredita, to će vam pasti na 86. Štedite 50 milijardi dinara. To je ogroman novac i to štedite trajno. Treba do kraja da otplatite Londonski klub. Predložio sam i pola tog duga smo otplatili ovog proleća. Treba kompletno to da se otplati. Treba da vratite pre vremena one obveznice prve Mirka Cvetkovića, jer nose kamatu 7,25%. Treba prevremeno da otplatite na domaćem tržištu sve što je sa visokom kamatnom stopom i visokom marginom,za „Srbijagas“ dugove, za „Galeniku“, za JAT. Odakle vam taj novac? Na dva načina. Prodajte imovinu koja se danas neproduktivno koristi i sve do poslednjeg dinara iskoristite da otplatite dug, jer će dug da pojede budućnost i penzionera i svih zaposlenih u javnom sektoru, jer ako se to ne učini stalno će svake godine biti potrebno da se smanjuju plate i penzije i tako do kraja života. Postavlja se pitanje – da li mi hoćemo da životarimo ovde u našoj zemlji ili da živimo? Pa, valjda svi mi želimo da živimo, i naš narod i mi ovde koji sedimo u Skupštini. Kada neki kažu da je budžet realan, ja mogu da kažem da ste vi knjigovodstveno to izveli kako treba, ali da li ste učinili sve što treba? Niste. Molim vas, prihvatite amandmane URS, prihvatite prevremenu otplatu najskupljih kredita i preusmeravanje ovog uludo trošenog novca u Ministarstvu privrede ka poljoprivredi i ka zdravim investicijama. Hvala puno.
Hvala. Reč ima ministar Krstić. Izvolite.
Hvala. Krenuću da odgovaram po stavkama onako kako ste pričali. Budžet je urađen po inerciji, rekli ste prvo i u čemu je razlika, šta je odgovorno, šta je neodgovorno trošenje novca. Prva razlika je u tome što sada konačno imamo iste cifre sa ostatkom sveta oko toga koliki nam je deficit, što nismo imali do sada. Pomenuli ste parastos neki. Jeste tužno stanje u kome je situacija ostavljena, ali smo bar odlučili da se suočimo sa realnošću i da krenemo napred. Predvideli smo privredni rast od 1%. Predvideli smo privredni rast pesimistično, a nadam se da će biti više od toga, ali smo ga predvideli realno. Nismo ga predviđali da bismo ga revidirali u martu, aprilu ili kada već sledeće godine. O prihodnoj strani budžeta niste pričali, neću ni ja. O tome je govorio Fiskalni savet i tu svakako moramo da preduzmemo puno. Vi ste već preduzeli određene reforme u domenu poreske uprave, koja smatram da idu u pravom smeru. Smatram da mnogo agresivnije moramo da se bavimo i sivom ekonomijom. Da bismo mogli da krenemo da se bavimo sivom ekonomijom na adekvatan način, moramo da tretiramo sve jednako. Da bismo morali da tretiramo sve jednako, moramo da prestanemo da ignorišemo činjenicu da imamo 153 minimum preduzeća koja su u restrukturiranju već deset godina i koja životare, koristiću vašu terminologiju, koja tavore i u koja, kao što ste rekli, nisu došli investitori već 10 ili 20 godina. Nisu došla i delimično, hoću da to svima bude jasno, zbog toga što nije postojala izvesnost oko toga šta će se dešavati u Srbiji, nije postojala makrofiskalna stabilnost. Mi već četiri godine imamo galopirajući deficit, ovo će biti peta. Da ne pričamo ni o javnom dugu. Niko ne misli da je razvojna šansa Srbije u tih 153 preduzeća, ali i ovo o čemu pričamo, 20 milijardi nisu subvencije za ta preduzeća. Dvadesetmilijardi je tranzicioni fond svoje vrste koji ćemo u skladu sa novim zakonom o privatizaciji i stečaju omogućiti otpremnine za one radnike koji će biti tehnološki višak. Vi ste sami napravili plan dok ste bili na čeluMinistarstva finansije i privrede, koji je podrazumevao i na koji ste se obavezali da ćete do 1. jula sledeće godine rešiti sva ta preduzeća u restrukturiranju. Naravno, osim želje i mrtvog slova na papiru, tu nije postojalo ništa značajno više i u 2013. godini za to nisu izdvojena sredstva. Ne znam da li ste vi imali plan koji niste hteli da podelite sa ostatkom Srbije oko toga kako rešiti svako individualno preduzeće? Mislim da niste. Mislim da jednostavno nismo prikazivali stanje onakvim kakvo zapravo jeste. Mi smo hteli da se suočimo sa činjenicama. Mi se suočavamo sa činjenicama. Preduzeća u restrukturiranju jesu problem. Neka od njih imaju budućnost. Mnoga od njih verujem da imaju budućnost, bar njihovi delovi. To je ono na čemu mi moramo da radimo i to je ono na čemu radimo, kada razgovaramo o „Fapu“ i „Mercedesu“ i kada razgovaramo o mnogim drugima. Ali, ignorisati ga, mislim da to nije rešenje. Ta preduzeća, vi odlično to znate, jer taj izveštaj imate i vi, koštaju državu 750 miliona dolara otprilike godišnje na ime ne plaćenih poreza koji dalje stvaraju konkurenciju koja je neravnopravna na tržištu, koja stvaraju aboliciju, odnosno, princip abolicije za ostale koji ne plaćaju porez. Da ne pričam o doprinosima i drugim stvarima, da ne pričam o zapošljavanjima koja se tamo dešavaju iako nema posla i proizvodnje. Dakle, niko ne kaže da su razvojna šansa. Razvojna šansa mogu da budu neka od njih tamo gde postoji zdravi deo ili potencijal za zdravi deo, da se gradi na jasnim osnovama, da se gradi na principima i fundamentima novog zakona o privatizaciji i stečaju, o kome će se pričati ove godine, naravno u ovom parlamentu. Dakle, mi se svakako nadamo da tih 20 milijardi dinara nećemo morati da potrošimo na to. Pošto jasan plan nije postojao za svako pojedinačno preduzeće, verujem da Ministarstvo privrede radi na tim planovima za svako individualno preduzeće i pokušava da nađe način, a ono što ću ja raditi i što radim između pravljenja budžeta iostalih obaveza koje smo imali sa ovim zakonima jeste da pokušavamo da nađemo rešenje, da pokušavamo da nađemo investitore. To ne može da se uradi, osim preduzeće po preduzeće i to je način na koji način ćemo mu se obratiti. Ako pretpostavimo da hoćemo to da rešimo kako bismo imali zdravu osnovu za dalje koja je preduslov za zdrav privredni ambijent, gde će neko razmišljati o Srbiji ne kao o zemlji državne pomoći, već kao o zemlji gde može da dođe da investira i da posluje na jedan slobodan način koji, podrazumeva one stvari o kojima niste pričali, na kojim nije ni rađeno u prethodnim godinama, uključujući i ovu poslednju, a to su Zakon o radu, Zakon o planiranju i izgradnji, , spremni smo da uzmemo tu odgovornost. Spremni smo da kažemo da će budžetski deficit biti 0,5% veći nego što bi inače bio, da uzmemo tu odgovornost i da kažemo – ne, nemamo 17 razvojnih projekata u ovoj godini koji će biti finansirani od strane države i koji su tek na nivou nekih nacrta, mnogi od njih jesu i pitanje je da li imaju ekonomsku logiku. Dakle, ukoliko pretpostavimo da hoćemo na odgovoran način da se odnosimo prema tome, onda dolazimo do ove sledeće priče koja je uglavnom priča lepih želja. Priča u kojoj ne postoji odgovor na pitanje – odakle novac? Bilo bi sjajno kada bismo imali još deset milijardi. Bilo bi sjajno kada bismo imali još deset milijardi da ih damo u subvencije za bilo šta, da ne pričamo o ovih 20 milijardi dinara da se ne koriste za ovo za šta se koriste, da bismo mi subvencije tim preduzećima morali da dajemo, kao što smo ih davali do sada preko Fonda za razvoj i preko mnogih drugih, ispod crte i na druge načine. Subvencije zato što smo davali zajmove koji nikad nisu bili vraćeni i zato imamo MPL u velikim procentima. Što se tiče poljoprivrede, vi ste svesni da ste izglasali taj zakon da po ovom budžetu koji je u skladu sa zakonom, vezano za poljoprivredu, po ovom budžetu je budžet za poljoprivredu 5,66% budžeta Republike. Budžet Republike se gleda sa prihodne strane, kao i za sve ostalo. Što se tiče samog načina subvencionisanjai svih ostalih detalja o kojima ste pričali, može više da govori ministar poljoprivrede. Obratio bih se ostalim stvarima. Niko u ovom budžetu ne ukida Fond za razvoj, nije ukinut. Mislim da ne treba da funkcioniše na isti način na koji je funkcionisao do sada, da treba da postoje strožiji kriterijumi, da treba novac da se daje tamo gde će moći da se vrati. Niko ne ukida SIEPU ovim budžetom. O planovima za SIEPU, njenoj organizacionoj strukturi i mestu unutar ili van Ministarstva privrede, govoriće ministar privrede, kada se bude pojavio. Što se tiče kamata za kredite, slažem se sa vama, vi ste to pričali i prethodne godine, to je uključeno u fiskalnoj strategiji i za ovu godinu, imamo skupe kredite koje bi trebalo da otplatimo. Dobro je što smo prošle godine otplatili 300 miliona evra Londonskom klubu. Imamo skupe kredite prve emisije desetogodišnjih obveznica na 7,5%. Ono što smo mi uradili, pretpostavili smo da ćemo jeftine kredite koje ćemo dobiti iskoristiti umesto onih skupih kredita, jer se situacija na međunarodnom finansijskom tržištu pogoršava. Napravili smo plan gde se jasno vidi u fiskalnoj strategiji da se stabilizuje naš javni dug na ispod 70% do 2016. godine, što je dovoljno. On nešto podrazumeva, ali ne znači da nužno moramo bud zašto da prodajemo stvari, a da izbegavamo strukturne reforme zato što su one možda politički teže ili koštaju više. Sa te strane, mislim da nemamo suštinsku nesuglasicu, ali isto tako ne možemo da pričamo i da se sada iznenađujemo da smo sa 14 milijardi došli na 114 milijardi. Mi smo sedeli skrštenih ruku, sedeli smo na rukama dok se to dešavalo zato što nismo bili spremni da uvodimo platne razrede, da preduzmemo neke od ovih mera koje smo sada preduzeli. Vi ste preduzeli neke od tih mera poslednjih godinu dana. Vi ste podigli neke od mera za koje sada kritikujete, podigli ste PDV, višu stopu itd. Nažalost, ono što je izostalo jeste ono što mi sada pokrećemo. Izostalo je pitanje plata kojem se mi obraćamo, selektivnim zamrzavanjem zapošljavanja, o tome ćemo pričati više ove nedelje, obraćamo se produženom indeksacijom penzija. Kao takvim, govorimo o reformi penzionog sistema koja će biti sprovedena sledeće godine. Planiramo 1% rasta realnog BDP, ali isto tako planiramo da promenimo Zakon o radu, do kraja godine će biti u parlamentu, biće izglasan u januaru. Planiramo promene Zakona o planiranju i izgradnji koji će omogućiti stranim investitorima da dođu. Sve su to stvari bez kojih mere o kojima smo pričali prošle nedelje, mere koje se jednim delom vi sprovodili, naravno da nemaju smisla. Sada preduzimamo korake u tom smeru i ne stavljamo ruke na oči zato što nam se ne sviđa da kažemo da imamo problem. Imamo problem na osetljivim mestima, na demografski osetljivim mestima, jer treba da zadržimo ljude da ne dođu svi u Beograd. Taj problem ćemo rešiti i rešićemo ga na odgovoran način, na najbolji mogući način. Dovešćemo tu strane investitore i čućemo šta im treba da bi tu došli. Verujem da kada budemo promenili Zakon o radu, kada budemo promenili mnoge druge stvari nećemo morati da otpuštamo ljude da bismo ih zapošljavali. Ako mogu da rezimiram, sve što ste rekli bi bilo sjajno da može. Mi smo odlučili da ove godine ne ignorišemo da ne može i mislim da je to mala razlika. Hvala vam.
Reč narodni poslanik Momo Čolaković, povreda Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministri, reagujem na povredu Poslovnika. U dva navrata ste povredili Poslovnik. Član 103. stav 2. Javio sam se za povredu Poslovnika, imao sam prednost u odnosu na ostale. Vi ste to namerno učinili, da mi ne date reč. I drugo, po tom osnovu u Poslovniku piše da prednost imaju ovlašćeni predstavnici ili šefovi poslaničkih grupa. Drugo, povredili ste čl. 104. i 107. zato što ste dozvolili da zloupotrebe pojedini poslanici Poslovnik i niste ih prekinuli i pored vređanja poslanika PUPS-a, time što govore o obrocima, o nasrtajima i ne znam čemu sve. Drugo, dozvolili ste da pojedini poslanici iznose neistine. Nijedan član rukovodstva PUPS-a nije u Upravnom odboru Fonda PIO. To je laž. Vi ste dozvolili da to on izgovori. To isto važi kada jedan od poslanika kaže da penzioneri ne glasaju za PUPS, pa normalno…
Gospodine Čolakoviću, stvarno vam neću dozvoliti da dalje replicirate.
Molim vas dozvolite, nemojte da me prekidate. Vi ste to dozvolili, a ne ja.
Nemojte da replicirate, molim vas.
Molim vas, da završim. Kakav je to način? I vi imate povlašćenu opoziciju.
Da li ste vi to meni rekli – kakav je to način, ili se to meni učinilo? Ja se stvarno izvinjavam. Imajte poštovanje i vi prema meni, kao što tražite da ja.
Ja imam veliko poštovanje prema svima, ali vi ne smete da dozvolite da se tako poslanici ponašaju prema nama, kada dozvolite da izgovorim… (Predsedavajuća: Vreme.) …da je 530.000 i preko, za koaliciju SPS, PUPS, JS glasalo građana, a da se oni tako ponašaju. Hvala lepo.
Hvala. Sada ću vam objasniti, gospodine Čolakoviću. Dakle, član 96. reguliše kojim redosledom se daje reč od strane predsedavajućeg. Na prvom mestu je predlagač akta. To je u ovom slučaju ministar Krstić koji se javio za reč i u tom smislu sam mu dala, pre vas, pravo na reč.
Ne govorim o Krstiću, o Dinkiću govorim.
Ukoliko želite da se u danu za glasanje izjasnimo…
Da, želim.
Dobro, u danu za glasanje ćemo se izjasniti o povredi Poslovnika. Gospodine Radenkoviću, povreda Poslovnika? Izvolite.
Poštovana potpredsednice, član 27, ja sam vas i na Odboru za finansije zamolio da ostanete onakvi kakvi ste bili od početka. Nemojte da se menjate, bili ste odlični, vodili ste odlično ovu Skupštinu i nemojte da dozvolite sebi, zarad situacije u kojoj se trenutno nalazi vaša politička opcija, da svoj odnos prema poslanicima menjate i da donosite neke naprečac odluke i da budete tako nervozni. Mi vas poštujemo i molim vas da, jednostavno, gospodin Čolaković je apsolutno u pravu. Tražio je povredu Poslovnika, ignorisali ste ga, dali ste dalje, znači prekršili ste Poslovnik, niste to smeli da uradite i iz poštovanja prema poslaničkoj grupi penzionera, zbog njihovih godina i zbog svega ostalog i zbog onih uvreda koje su stizale sa strane LDP, tako da vas molim da ostanete onakvi kakvi ste i bili i biće sve u redu. Hvala.
Gospodine Radenkoviću, zahvaljujem se na vašoj dobroj nameri, ali pored mene sedi zamenik generalnog sekretara. Dakle, on je svedok svega onoga što se dešava na ekranu. Ako meni ne verujete, pitajte posle njega, pa ćete videti šta je u stvari tu istina. Reč ima Mlađan Dinkić, replika. Izvolite.
Nemojte da verujete sve vašem kolegi Raduloviću, nego sami pročitajte nešto. Pogledajte dokument Vlade iz juna meseca akcioni plan za završetak restrukturiranja društvenih preduzeća. Podržala ga Svetska banka, podržala ga cela Vlada Srbije, podeljena sva preduzeća na četiri različite grupe, od preduzeća do preduzeća. Kod vas sedi gospodin Neša Milović, on je radio taj program, pomoćnik vam je ministra, pitajte njega, ako vam već Radulović puni glavu sa dezinformacijama, jer skupo će vas koštati. Zašto? Ove godine, pogledajte budžet, 3,5 milijardi dinara je dato za ta preduzeća u restrukturiranju, a sledeće godine 20 milijardi, šest puta više. To su subvencije. To što ste vi klasifikovali na poziciji 621, ne znači da će vam to uvažiti DRI. Vratiće vam tamo gde mu jeste mesto. Da li treba da postoji tranzicioni fond? Treba, ali on nikada nije bio na šestici, nikada u istoriji svih budžeta ove države, uvek na četvorci. To je subvencija, jednokratno trošite novac, to je subvencija. Ono što takođe nije dobro za vas, ako imate kolegu koji za strane investicije kaže da je to kapitalna budalaština, onda danas nam kaže da budućnost srpske ekonomije leži u razvoju domaće privrede, pa se mi ponadamo da misli na privatni sektor domaćih malih i srednjih preduzeća, a on onda kaže – ne, nego dajemo najviše iz budžeta privrede za preduzeća u restrukturiranju. Za njih je potrebno osam do 10 milijardi za tranzicioni fond, ni dinara više. Trošite bespotrebno nekih 12 milijardi. Ovaj garantni fond, o tome je i Čeda Jovanović pričao jutros, 2003. godine je to … (Predsedavajuća: Vreme, gospodine Dinkiću.) … osnovala Vlada Zorana Đinđića, pa je taj koncept napušten jer nije dao rezultat, nije pomogao da se smanje kamatne stope, nego su kredite i dalje dobijala samo ona preduzeća koja mogu da ih dobiju i preko banaka.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, svakako da je dobro što smo danas bili u prilici da nakon jedne decenije premijer Vlade Republike Srbije, gospodin Ivica Dačić, obrati nam se povodom Predloga zakona o budžetu za 2014. godinu i to je svakako jedna snažna poruka i dokaz jedinstva Vlade Republike Srbije u akciji fiskalne konsolidacije i privrednog restrukturiranja koje treba da usledi u narednoj godini. Naravno, želim da kažem da i gospoda ministri, pre svega gospodin Krstić, predstavlja formalno odgovornog ministra i kompetentnog da u daljem toku vodimo raspravu o Predlogu zakona o budžetu. Teška ekonomska i socijalna situacija u uslovima suženog prostora za izbegavanje krize jeste činjenica i u takvoj situaciji nema mnogo dobrih opcija, ali suočavanje sa istinom i realnom situacijom, to je manir Vlade Republike Srbije i građanima, a čuli smo i od ministra, saopštena je istina, dakle, i građanima i svetu, o stanju javnih finansija Republike Srbije. Kada razgovaramo o Predlogu budžeta, razmišljao sam, pošto smo imali raspravu o merama, odnosno predlogu 11 zakona u kojima su oličene ove mere, kakav pristup danas da zauzmem i uvažavajući raspravu koju smo imali do sada, želeo bih da budžet pre svega prikažem kao rezultat u jednom trouglu, pre svega da vidimo šta su ekonomski pokazatelji i na kojoj tački se nalazimo danas, koji cilj imamo u narednih nekoliko godina, koji je predstavljen fiskalnom strategijom, koje su mere pomoću kojih ćemo doći do tog cilja i naravno, kao rezultat svega toga, imamo Predlog budžeta za 2014. godinu. Činjenice su i ekonomski pokazatelji govore da se nalazimo na tački da imamo situaciju da od 2008. godine pa do kraja 2012. godine beležimo pad BDP prosečno 0,5%, da imamo rast nezaposlenosti sa 14% na 24%, uz privatizaciju, neki su rekli da je neprimereno reći „pljačkašku“, ja bih rekao da je ona bila promašena privatizacija. Ali, ako pogledamo rezultate te privatizacije, mnoga uništena preduzeća, mnogo otpuštenih radnika, 762.000 nezaposlenih, čini mi se da takvi rezultati ozbiljno kandiduju takvu jednu privatizaciju za pljačkašku. S druge strane nalazimo se u situaciji eksponencijalnog rasta javnog duga od 2008. godine sa nekih 29%, do danas kada ćemo imati preko 60%, a cilj i target nam je bio 45%, što smo i Zakonom o budžetskom sistemu i fiskalnim pravilima predvideli. Trenutno imamo nivo sive ekonomije od 30% BDP. To su činjenice, to su ekonomski pokazatelji i mi odavde polazimo ka rešenju ovakve jedne situacije. S druge strane, cilj kome težimo, ukratko bih želeo da kažem da su oni dobri, da ih je Vlada dobro ostavila, ali su i logični, kada pogledamo i sagledamo ovu situaciju koju sam izneo. Svakako da je prvi cilj smanjenje fiskalnog deficita jer on predstavlja jedan od osnovnih generatora krize javnog duga i cilj sa 7,1% fiskalnog deficita BDP na ukupnom nivou konsolidovane države. Cilj je da se 2015. i 2016. godine smanji za 4% BDP, i naravno, sa idejom da se osnovni krizni elemenat, javni dug stavi pod kontrolu do kraja 2016. odnosno 2017. godine i javne finansije učine održivim i rast privrede. Ovde zaista da je to preko potrebno jeste i činjenica o kojoj su mnogi ovde govorili da mi imamo sada učešće kamata u ukupnim rashodima budžeta koja raste iz godine u godinu i imamo trenutno da je na preko 10% ukupnih rashoda na nivou od 114 milijardi sa dva procenta poena iz 2008. godine i troškovi, kamata veći su od socijalne zaštite svih korisnika i dvostruko veći od kapitalnih investicija. To je jedan veliki, gorući problem i činjenica je da se moramo posvetiti tom problemu. To su jednostavno ekonomski pokazatelji i brojke o tome govore. U smislu dostizanja postavljenih ciljeva, rekao sam u onoj trećoj stranici trougla u kome sagledavam ovaj budžet, jesu postavljeni ciljevi i konsolidacija javnih finansija. Vlada je predložila mere koje su bile oličene u izmenama 11 zakona o kojima smo raspravljali i videli smo da tu zaista nema ni lepih željani velikih reči, već odlučnih, nepopularnih, teških ali i neophodnih mera. Rekao sam i tada u raspravi, da možda bi teško u istoriji javnih finansija Republike Srbije pronašli način rešavanja problema u prvom koraku od javnog sektora, što ova Vlada ovim merama čini, i mi imamo pre svega smanjenje javne potrošnje i uštedu u javnom sektoru kada je u pitanju solidarni porez, o kome smo raspravljali, što će dovesti do smanjenja određenih plata. Pod znacima navoda zabrana zapošljavanja u javnom sektoru, jer se došlo do frapantnog podatka da trenutno imamo 740.000 zaposlenih u javnom sektoru što je prevazišlo sva očekivanja. Složio bih se sa konstatacijomministra u raspravi, i to jeste činjenica da on je popularno nazvan – zabrana zapošljavanja, ali da je to pokušaj, želja i namera Vlade Republike Srbije da stavi pod kontrolu zapošljavanje u javnom sektoru jer to neracionalno i partijsko zapošljavanje mora prestati, to svi znamo. Međutim, ja bih podržao i tu želju da se sagledaju realne potrebe u javnom sektoru, da se dođe do jedne optimalne strukture zaposlenih, kako se ne bi zaista ugrozila i efikasnost i funkcionisanje javnog sektora i tu je Vlada i predvidela određeni način kako će to izvesti. Naravno da ova mera smanjenja vremenskog perioda za primanje funkcionera usled prestanka funkcije sa šest na tri meseca jeste mera koju treba podržati, ali rekao sam i da imamo i teške i nepopularne mere, a one su, pre svega, kada je u pitanju javni sektor potreba da se dođe i do dodatnih prihoda, uvek su tu jedan od izvora porezi i da nije ovakva situacija o kojoj sam govorio u samom uvodu mog obraćanja sigurno da SPS ne bi podržala ovakve mere, pre svega u smislu povećanja osnovne stope sa osam na 10%, ukidanja određenih poreskih olakšica, pre svega u Zakonu o porezu na dobit preduzeća, umanjenja indeksacija plate i penzija. Ali, uvažavajući poziciju s koje polazimo i činjenicu da je ovo dobra osnova da dođemo do stabilizacije i održivog rasta u našoj državi, mi smo podržali predlog tih mera, uz želju da se i naredne godine nastavi dobra priprema i borba protiv sive ekonomije. Ako o svemu ovome, ovaj trougao o kome sam govorio, sagledamo, razumljivo je normalno zbog toga da je zaustavljanje ekonomskog urušavanja zemlje i ekonomski oporavak, predstavljaju nacionalni prioritet Vlade Republike Srbije. Ovaj budžet možemo sagledati kao prvi korak u konsolidovanju javnih finansija i jedno veliko fiskalno prilagođavanje. Rekao sam da u tim uslovima nema mnogo opcija, ali na žalost nema ni brzih rešenja što svakako iziskuje jedan kontinuitet ekonomski razumnih odluka u periodu od nekoliko godina. Slažem se i tu sa ministrom da taj put i taj period zaista neće biti lak. To znači da nam je potreban i određen neophodan zaokret u pristupu javnim finansijama s obzirom na situaciju i postavljanja verovatno pristupa javnim finansijama, a čini mi se da je i premijer danas to rekao, da je ovo jedna šansa za novi početak i da javne finansije trebamo posmatrati isto kao problem koji smo imali sa rešavanjem statusa Kosova i Metohije, evropskih integracija, borba protiv korupcije i kriminala, jer od održivosti javnih finansija zavisiće i rešavanje mnogih drugih problema sa kojima se suočava Republika Srbija. Zaista i ovoga puta želim da pozovem na jedan opšti konsenzus u društvu svih političkih stranaka da imamo jedan ovakav pristup tretiranju javnih finansija i budžeta kao svih nas, svih građana Republike Srbije a ne samo kao problem ove Vlade ili eventualno vladajuće većine. Naravno jedan takav pristup finansijama mora da rezultira i da dovede do toga da kao društvo konačno prestanemo da trošimo mnogo više nego što smo zaradili. To je ono kada kažemo fiskalno prilagođavanje, možda građanima zvuči nerazumljivo, ali u suštini je to da moramo svesti našu potrošnju u realne okvire. Zbog toga, čini mi se da je i Vlada u tom smislu pokazala preko potrebnu i hrabrost i odlučnost suočavajući se sa istinom, predlažući preko potrebne mere. Nakon toga, dobili smo predlog budžeta koji je trenutno u raspravi. Želim da kažem uvažavajući sve, da je pred nama budžet za 2014. godinu koji je sa prihodima i rashodima realno projektovan. On predstavlja jednu refleksiju objektivnog stanja našeg društva, naših javnih finansija. Ukoliko budemo imali dosledan pristup, o kome sam govorio, čini mi se da nas kandiduje za pripremanje ambijenta u kome se država Srbija kandiduje za ozbiljnu državu, a građani Republike Srbije kao odgovorni građani. Prihodi jesu nešto značajnije projektovani sa rastom od 6,5% u odnosu na rashode sa 5,8%. Planiran je rast BDP za 1%. To je sve projektovalo ukupan deficit konsolidovan države 7,1% BDP, ali ono što zaista jeste bitno, ovaj budžet obezbediće izvršavanje svih državnih funkcija. Nije populistički, dakle, biće penzija, biće plata, biće obezbeđena socijalna zaštita za sve korisnike koja je negde na nivou od 107 milijardi. Ono što jeste bitno biće i određenih investicija od 52 milijarde dinara za koridore, za navodnjavanje, za kliničke centre. Bitno je da zaista Vlada u tome istraje da pravi prioritet kada su u pitanju kapitalne investicije u smislu da se meri opšta društvena korist i troškovi tih investicija i da tamo gde god je moguće afirmiše javno privatno partnerstvo i koncesije kao jedan vid izvora svežeg kapitala u Republici Srbiji. Na ovom mestu želim da kažem da on jeste realan i kada je u pitanju budžet AP Vojvodine. Zašto to želim da kažem? Mi smatramo da je pitanje finansiranja AP Vojvodine potrebno rešiti Zakonom o finansiranju AP Vojvodine i da se na taj način sistemski, celovito, i konzistentno reši taj problem. Naravno, da će finansiranje AP Vojvodine imati uticaj na kvalitet života građana Vojvodine, ali mi želimo takvu Vojvodinu, dakle, funkcionalnu pre svega, u ekonomskom smislu koja će doneti boljitak građanima AP Vojvodine, ali ne samo građanima AP Vojvodine nego i autonomiju u Srbiji, dakle i svim građanima AP Vojvodine. Podsetio bih samo sve oni koji pokušavaju da budžet AP Vojvodine svaki put politizuju, da je on sačinjen po istim principima, sa istim argumentima kako je činjeno u poslednjih nekoliko godina, a da je rok za donošenje zakona o finansiranju AP Vojvodine propisan ustavnim zakonom za sprovođenje Ustava istekao 31.12.2008. godine. Zaista, kada uvažimo sve ove činjenice, cenim da je Predlogom budžeta vrlo realno predviđen i budžet za AP Vojvodinu. Poštovani ministre, u toku sledeće godine neophodno je, kao što ste najavili, završiti i privatizaciju 153 preduzeća, u koja je država godišnje ulagala 750 miliona evra. Mi zaista želimo da podržimo takvu jednu meru i smatramo da je ona neophodna, ali vas zaista molimo da u tom procesu sve snage i resurse usmerite, pre svega, da što više tih preduzeća i radnih mesta na najbolji mogući način sačuvamo, da vam to bude prva opcija, pa onda sve druge koje vam stoje na raspolaganju. Čini mi se da tu moramo svi zajedno, a pogotovo Vlada Republike Srbije i resorno ministarstvo da uloži pun napor. U tome ćete imati punu podršku SPS, sa željom da u ovom procesu i svim drugim budućim veoma značajnim pitanjima, kada se tiču i Zakona o radu i Zakona o stečaju, Zakona o planiranju, ostvarite puni socijalni dijalog i Vlade i sindikata i poslodavaca i stručne javnosti, jer čini nam se da samo na taj način možemo doći do socijalno održive ekonomske politike koja vodi brigu o svakom građaninu i o radniku koga, nažalost, pojedini pokušavaju i počinju da tretiraju kao trošak, kako se to slikovito izrazio moj kolega Petronijević. Mi ne mislimo da je takva politika dobra, politika koja se samo vodi putem velikih brojki, predstavljanjem velikih brojki, bez razumevanja života. U tom smislu, kažem još jednom, za puni socijalni dijalog i socijalno održivu politiku, imaćete podršku SPS. Podaci nam govore da smo u prethodnom periodu, što se tiče države, štedljivo se ponašali, ali je neravnoteža nastala kada su prihodi budžeta podbacili. Tu se zaista slažem da i mislim da se većina narodnih poslanika i političkih stranaka slaže da postoji dovoljno prostora da se naplata poreza poveća i da se pre svega suzbije siva ekonomija, koja je u ovom trenutku negde na 30% bruto društvenog proizvoda. Mi očekujemo da naredne godine po ovom osnovu imamo uvećane prihode negde u visini od 16 milijardi dinara, ili 0,4% bruto društvenog proizvoda, a u 2015. i 2016. godini 0,5%. Kada je u pitanju siva ekonomija, ja sam o tome u načelnoj raspravi, kada su u pitanju poreski zakoni bili, ali želim, ceneći suštinu i bit, značaj ovog pitanja, da još jednom podvučem neke uzroke i moguće mere kako bi zaista u narednoj godini postigli određene rezultate u tom domenu. Pre svega, uzroci sive ekonomije mogu da budu fiskalni koji se odslikavaju u komplikovanim i skupim procedurama i neadekvatnoj organizaciji, opremljenosti poreske uprave ili visokom nivou tolerancije. Naravno, i niska produktivnost u uslovima ekonomske krize, mnoge subjekte primora da profit jedino ostvari u sivoj zoni. Takođe, imamo značajno učešće gotovinskih transakcija i nizak nivo poreskog morala. To su neki najkarakterističniji uzroci. Naravno, kada od svega toga pođemo, moramo predvideti i određene mere koje mogu biti kao neka vrsta rešenja i neke su već povučene, kada je u pitanju poreska uprava, a tiče se pojednostavljenja procedura i to su ove elektronske prijave i objedinjena naplata, ali se mora ići ka povećanju verovatnoće otkrivanja utaje poreza i tu je nezaobilazan činilac poreska uprava. Vi ste rekli da su određene reforme preduzete, ali još uvek nemamo dovoljan broj poreznika na terenu, a poznato je da jednog dobrog poreznika nije lako dobiti, jer bitna je njegova obučenost i teško je stvoriti ga u određenom periodu. Zbog toga je, zaista, kada je u pitanju organizacija poreske uprave, nedopustivo da konkurs traje više od godinu dana i da negde oko 50 ekspozitura, filijala, nema postavljenih direktora, a među njima su i Subotica, Novi Sad 1, Beograd 1, Zemun, Zvezdara, što svakako proizvodi jednu nesigurnost u radu. Naravno, potrebno je i promeniti metodologiju odabira kontrole i mi još uvek nemamo jedinstveni informatički sistem u poreskoj upravi. Imamo tzv. DIS i Institut „Mihailo Pupin“ i trenutno nemamo pravo analitičko stanje duga kod poreskih obveznika, što predstavlja jednu prepreku. Potrebna je dosledna primena kaznenih mera, i kada bude otkriven, on mora da zna da će biti kažnjen i da mu se ne isplati ići u sivu zonu. Na kraju želim da kažem da i unakrsna procena imovine i dohotka, dugo nas čeka, jer čini mi se poreska uprava nije dobro i dovoljno organizovana i pripremljena za jedan važan postupak, ali početak ovako unakrsne kontrole imovine i dohotka bi bila snažna poruka da je država konačno rešena, da se na najbolji mogući način uhvati u koštac sa sivom ekonomijom. Naravno, i elektronsko plaćanje treba pospešiti u svim delovima i u ugostiteljstvu, taksiju, gde god je moguće, kako bi se gotovinske transakcije smanjile na najmanju moguću meru. Uvažavajući ove predloge i to da je ovaj budžet realan, da predstavlja jednu osnovu za fiskalnu konsolidaciju i sprovodljivu u narednoj godini, SPS će podržati Predlog budžeta za 2014. godinu.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Gospodine predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas DS gleda, verovatno četvrti budžetski promašaj ove vlasti. Naravno, to nikoga ne ispunjava zadovoljstvom, već pre svega, brigom za narodnu dobit. Mi danas živimo u Srbiji u kojoj je stvorena jedna potpuno neprihvatljiva politička, ako hoćete, dramatična situacija. Na žalost, ta situacija je ekonomski socijalno dramatična. Živimo u državi koja danas u situaciji kada se ovakav budžet predstavlja Narodnoj skupštini, imamo, ako hoćete apoteozu ove vlasti, koja se može predstaviti kroz poučan primer iz Stare Grčke. Naime, u Staroj Grčkoj postojao je čuveni tiranin u Staroj Atini koji se zvao Pizistrat. On je na vlast došao tako i tu ćete se prepoznati, gospodo iz vladajuće stranke, što je samog sebe istukao i onda izašao na trg i rekao – građani, vidite šta mi rade, dajte mi svu vlast u ovoj zemlji. To se danas dešava, dame i gospodo u našoj Srbiji. Ono što je takođe činjenica da u ovom spletu nenormalnih vesti koje dobijamo danas i juče, vlast donosi ovakav budžet pred građane Srbije. Kakva je situacija u Srbiji, govorili smo više puta i o tome će moje uvažene kolege iz DS reći. Ja ću samo reći nekoliko stvari, dok mi ovde razgovaramo budžet se predstavlja na način da će plate i penzije biti uvećane samo za 1% godišnje u naredne tri godine, dok je inflacija neuporedivo veća. To znači da će radnik koji danas ima prosečnu platu 380 evra za tri godine imati platu 310 evra, a penzioner koji sada ima prosečnu penziju 200 evra, za tri godine dobijati penziju 165 evra. To nije smešno, ministre Krstiću. To je tužno. Obećali ste da ćete smanjiti cenu struje za 20%, a umesto toga, povećali ste je za 11% i sada je masovno isključuju siromašnim domaćinstvima, dok mi ovde sedimo, a neki se smeju. Solidarnim porezom skidate 20 do 25% od plata doktora, profesora, policajaca i vojnika, ali zato i dalje ima para da se grade žičare, „stare planine“ i ostale stvari. Smanjena su i socijalna davanja, jer je Vlada odustala od pomoći penzionerima sa najmanjim primanjima. Posle četiri promašena budžeta, dame i gospodo, jasno je da ova Vlada ne ume da sastavi racionalan budžet. Zato je dovela javne finansije i privredu do kolapsa. Budžetski prihodi u oktobru su bili za 22% ili skoro 200 miliona evra manji, nego u istom mesecu prethodne godine, što je najbolji pokazatelj alarmantne ekonomske situacije u državi. Zbog toga i ne čudi što danas Fiskalni savet ukazuje da Vlada, koja se inače hvali nultom tolerancijom na ne naplatu poreza, ne bi imala ovoliki problem sa deficitom kada bi finansijska disciplina bila na nivou, zamislite, od 2009. do 2012. godine. To kaže Fiskalni savet, a ne ja. Predloženim budžetom se umesto ušteda predviđa dodatno povećanje deficita i zaduženja države, pa ispada da bi država više uštedela, ako bi se odlučila na privremeno finansiranje, umesto za novi budžet koji isključivo štedi na građanima i uzima iz džepa građana 300 miliona evra u 2014. godini. O tome su govorili neki prethodni govornici. Demokratska stranka zato zahteva da se predloženi budžet povuče iz procedure, a šta ako ne učinite, mi svakako nećemo podržati ovaj budžet, da se prestane sa selektivnom primenom ekonomskih mera, dok se u državi ne postigne opšti konsenzus oko ključnih elemenata ekonomske politike. Još jednom apelujemo, iako znamo da vi to nećete prihvatiti. Tražili smo da se uključe, ne samo stranke, već sindikati i stručna javnost i da se pronađe rešenje za ovu alarmantnu, užasno lošu situaciju u kojoj se nalazi stanje naših finansija i ekonomije. Mi tražimo da se taj konsenzus bazira na sledećim principima, ministre, smanjenje javnih rashoda i budžetskog deficita, moratorijum na zaduživanja za javnu potrošnju, zabrana izdavanja novih garancija javnim preduzećima, podrška razvojnim sektorima, poljoprivredi, prehrambenoj industriji, energetici, obrazovanju, IT sektoru, ulaganje u zapošljavanje, umesto ulaganje u otpremnine kako ste predvideli, profesionalizacija državnih preduzeća i trajno rešavanje problema najvećih gubitaša. Naravno, ovo niste ni razmotrili i insistirate na ekonomskoj politici koja nas je i dovela do priče o bankrotu države. Danas živimo gore nego juče i žrtvovaćemo se naredne tri godine da bi nam bilo gore nego što je danas. To je istina o budžetu koji ste nam dostavili. To je poruka koju šalje ova vlada u navodnoj brizi za spas Srbije. Na to pokazuju svi ekonomski parametri, a ono što najviše zabrinjava je što nema realne osnove za ekonomski rast u narednom periodu. Kupovna moć je toliko pala u Srbiji da više ni povećanje cene struje ne dovodi do inflacije. Zamislite to. Dok su poreski prihodi u septembru 5%, u oktobru čak 22% niži, nego u istom periodu 2012. godine, 22% su vam niži poreski prihodi. Pre povećanja PDV, pre povećanja akciza i poreza na dobit, za naredne tri godine najavljen realan pad plata i penzija u javnom sektoru, tako da kupovna moć neće pozitivno uticati na privredni rast. Za prethodne dve godine realizovan je najmanji nivo investicija u proteklih deset godina, a nema najave novih značajnih ulaganja, tako da nam nove investicije neće doneti rast privrede i zapošljavanja. To je tužna istina, ministri. Jasno je da vaša vlast nije obezbedila osnovu ni za najmanje ni za minimalni ekonomski rast, koji ćemo ostvariti u ovoj godini, a kamoli za rast od 5, 6% koji je neophodan da bi građani živeli iole normalno i u skladu sa nekim pozitivnim životnim standardima. Vaša vlast već više od godinu dana pokušava da stabilizuje javne finansije ove zemlje. Koristeći jednostavnu logiku, povećaj budžetske prihode kroz rast poreza i smanji rashode kroz realno niže plate i penzije. Zbog toga smo u prethodnih godinu dana sproveli dve poreske reforme i usvojili tri budžeta. Koji je rezultat? Pad poreskih prihoda, rast deficita i ogroman rast javnog duga države Srbije. Da li smo stabilizovali javne finansije? Daleko od toga. Istovremeno reforme i privredni razvoj su potpuno zanemareni i to nam se vraća kao bumerang kroz pad investicija i rast nezaposlenosti u Srbiji. U ovom trenutku, za srpsku ekonomiju, Vlada ovim budžetom najavljuje nove mere koje su ponovo usmerene isključivo na javne finansije, ne postavljajući osnovno pitanje – da li je uopšte moguće stabilizovati javne finansije bez razvoja privrede? Mi smatramo da nije moguće. Da li nas ove predložene mere mogu izvući iz krize? Da li će se smanjenjem plata i penzija povećati potrošnja? Da li će povećanje PDV povećati promet? Da li će smanjenje subvencija povećati zapošljavanje? Da li će masovno otpuštanje radnika koje planirate u industrijskom sektoru dovesti do povećanja privredne aktivnosti? Da li će smanjenje subvencija za poljoprivredu dovesti do rasta proizvodnje prehrambenih proizvoda? Voleo bih da mi na to odgovorite. Konačno, da li je neka zemlja, igde, isključivo merama štednje došla do privrednog rasta? Dajte mi jedan primer. Iskustvo nam pokazuje da nije, ali Vlada danas ponovo ulazi u zamku politike. Hajde da prvo stabilizujemo javne finansije kroz stezanje kaiša, pa kada ojačamo, ulagaćemo u privredu. To je vaša logika. Nećemo jačati bez jake privrede, a privreda se sama od sebe sigurno neće oporaviti. Iz vaše Vlade nam poručuju – ako ne preduzmemo ništa, za godinu i po ćemo se naći pred argentinskim scenarijom. To je više puta ponovljena teza, mislim i od vas lično. Ako sprovedemo samo predložene mere koje ste doneli kroz ovaj budžet, do argentinskog scenarija ćemo stići već za šest meseci. Dakle, ako nastavite ovako kako ste predložili, obistiniće se vaše zlokobne reči. Demokratska stranka već godinu dana objašnjava da se ne mogu ostvariti rezultati, ako se radi na ovaj način i samo kroz povećanje nameta, već se mora istovremeno smanjiti opterećenje, kako bi privreda bila konkurentnija i imala kapacitet za povećanje prihoda i zapošljavanje. Srbiji su neophodne sistemske mere: ulaganje u poljoprivredu, i to od strane države, sa prehrambenom industrijom, energetikom, obrazovanje, kao što sam već rekao, podrška za 200.000 preduzeća koja rade u Srbiji i preduzetnike, kroz ukidanje poreza na zarade za sve novozaposlene, krediti sa kamatom od 1% i grejs period za investicije i zapošljavanje, subvencionisanje transporta za izvoznike na evropsko i rusko tržište, razvoj regionalnih privrednih centara i obaveza da se novim zaduživanjem finansiraju isključivo investicije, kao što je rađeno u gradu Beogradu. To je ono što mi tražimo i predlažemo, da ne kaže neko ovde, da mi nemamo predloge. Inače, prihodi budžetski za 11 meseci su samo 83% ukupno planiranih prihoda, ministre, na godišnjem nivou. Jasno se vidi da će podbaciti za najmanje 70 milijardi dinara, kao što smo vas inače upozoravali kada ste usvajali rebalans. Pri tome, ukupni budžetski rashodi su veći nego prošle godine, što najbolje govori o rasipničkom ponašanju ove vlade. Da podsetim, lideri najveće stožerne partije vlasti Srpske napredne stranke su prilikom predstavljanja svog ekonomskog programa i plana, vi sa tim nemate veze, vi ste tada bili u SAD, u aprilu 2012. godine su rekli, citiram: „Setom kratkoročnih mera koje predlaže SNS, već u prvoj godini vlasti, ukoliko ta stranka bude formirala vlast, dakle, jeste, izvršiće se konsolidacija javnih finansija, uravnoteženje budžeta, čime će se uštedeti najmanje dve milijarde evra“. Kaže Srpska napredna stranka kroz usta gospodina Vučića i gospodina Nikolića. Šta bi sa ovim ministri, kao i sa ostalim obećanjima vladajuće stranke, u koji vetar ste ih rasejali zajedno sa srpskom privredom i budžetom? Danas umesto najavljene uštede od 2,5 milijardi evra, naš budžet ima rupu od dve milijarde evra. To je rezultat rada ove vlasti i Srpske napredne stranke. Obećane dve milijarde, postala je dve milijarde rupe, rupčage u srpskom budžetu. Svaka vam čast. Zbog nestručnosti i nesposobnosti sve stoji u Srbiji, ministri. Aktivnost u građevinskom sektoru je manja za čak 43%. Ministar finansija je rekao da Srbija trenutno ima 3,5 milijardi evra ugovorenih, a nerealizovanih kredita, to ste vi rekli, uglavnom u infrastrukturi. Znači, nije problem u parama, ministre. Problem je u tome što vam taj sektor vode ministar Bačević i ministar Velimir Ilić, koji nikad ništa nisu uspeli da izgrade i završe. Znam da se i vi slažete, ne smete to da kažete. Ako imate pare, a ne možete da realizujete, znači da su krivi Bačević i Ilić, ili ste vi krivi. Zbog nestručnosti Vlada je apsolutni rekorder u tome, jer će za dve godine uspeti da napravi rupu u budžetu od skoro dodatnih pet milijardi evra. Upravo je tih pet milijardi za koje su zadužili građane, a ništa živo iza sebe nisu ostavili. Da li je moguće da na 452 strane budžeta, ministre, ne navodite koliki će biti fiskalni deficit, da li je moguće to, u odnosu na bruto društveni proizvod, nigde ne navodite, što je osnovni budžetski pokazatelj? Zar taj podatak moramo da tražimo u fiskalnoj strategiji? Tamo vidimo da će umesto 3,5% deficit biti 6,5 u narednoj godini 7,1%, što je rekord na evropskom kontinentu. Ono što je dobro i Fiskalni savet primetio, štedi se samo na građanima, država povećava svoje rashode, pa su novčani troškovi za robu i usluge veći za 10% i subvencije za 12%, odnosno za 200 miliona evra. Zato mi imamo jedan jednostavan predlog ministrima. Otpustite samo one koje ste zaposlili u prethodnih godinu i po dana, dakle, ove i za vikend u Novom Sadu, ovih koliko 200, 300 ljudi preko noći što ste zaposlili, dakle, nekih 20.000 stranačkih bojovnika koje ste strpali po javnim preduzećima i uštedećete više nego što ste stavili kroz nakaradni, solidarni porez i povećanje PDV-a na životne namirnice. Više ćete uštedeti ako tu vašu ekipu pošaljete na tržište rada i da nešto rade u životu, nego što ste ih strpali u javna preduzeća koji inače na znaju šta će od dugova, a inače njihova rukovodstva ne znaju šta će s tim javnim preduzećima. Inače, Vlada ne zna šta će sa tim rukovodstvima. Inače, stranka koja vodi ovu zemlju ne zna šta će sa državom i to vam je taj zatvoreni krug srpske propasti. Onda je vest ko je opoziciji šta rekao. To je bruka i sramota gde ste doveli Srbiju. To je naš jednostavan predlog, da ne bude da nismo dali predlog. Otpustite te ljude. Za SNS je odjednom profit postao jedino merilo uspeha, što u prevodu znači da gotovo polovinu srpske privrede treba oterati u stečaj, a radnike na ulicu. Da ne govorimo o ustanovama kulture, sportskim klubovima, naučnim institutima, gde je situacija još teža. Ministar privrede, često spominjan ovde, žao mi je što nije prisutan, sada najavljuje masovnu rasprodaju Srbije i otpuštanje radnika u 2014. godini, pri čemu zabrinjava sa kakvom lakoćom se govori o otpuštanju desetina hiljada radnika iz svog sektora i to jeste njegova, na neki način, profesionalna deformacija. Demokratska stranka smatra da je ovo potpuno pogrešan pristup i da je prioritet da se ovoj armiji ljudi obezbedi alternativna egzistencija, umesto da se samo uz otpremnine izbacuju na ulice. Umesto da smanjujete zaduženja, ministre, vi se zadužujete za dodatnih 6,6 milijardi evra. Od toga je manje od jedne šestine namenjeno za konkretne projekte, a sve ostalo ide na potrošnju i refinansiranje. To znači da ćete kao i ove godine zadužiti građane, a iza sebe nećete ostaviti ništa. Nastavlja se loša praksa davanja državnih garancija gubitašima, kao što su „Srbijagas“ i „Železara“, ali prvi put se ovom neslavnom klubu pridružio i EPS sa 100 miliona evra za likvidnost. Najviše zabrinjava zajam Svetske banke, vredan 500 miliona dolara, koji će se prevashodno koristiti za otpremnine radnicima, što uz tranzicioni fond Ministarstva privrede vredan 200 miliona znači da će Vlada otpustiti najmanje 60 hiljada ljudi u narednoj godini. Rashodi za kamate u 2014. godini će biti 112 milijardi dinara, što je 22 milijarde više nego prošle godine i 53 milijarde ili duplo više nego kad ste došli na vlast 2012. godine. To je direktan efekat vašeg enormnog zaduživanja u prethodnoj godini i tzv. vraćanje starih dugova. Inače, u bankarskom sektoru, koji je naša omiljena tema, pošto ignorišete naš predlog zakona za ograničenje bankarskih kamata, imamo paradoksalnu situaciju da privreda i građani grcaju u finansijskim problemima, a bankarski sektor posluje sve bolje i bolje, pa je operativna dobit banaka u prvih šest meseci 2013. godine 750 miliona evra, dragi građani, a neto dobit 150 miliona evra. Vi znate da smo mi podneli taj predlog zakona i bio bi red da nam neko odgovori na taj predlog ili da nam kažete da vas to ne interesuje i da hoćete da podržite banke u ovoj zemlji, protiv građana koji će bankrotirati pored države, a i privreda. Nastavljate da kažnjavate građane na lokalnom nivou, iako su prekomponovali vlast u većini opština. Dakle, oni lepo prekomponuju vlast, a vi ih opet kaznite. Nikako ljudima da objasnite kako da se ponašaju. Znam da je kod vas dosta neuralgično poslednjih dana. Dajte bar poštujte ljude koji su se potrudili da poizbacuju one koji su dobili najviše da skrpe nekakvu vlast, a vi im oduzimate novac. Dakle, smanjili ste prihode lokalnih samouprava za 300 miliona evra. Budžetom se smanjuju transferi za dodatnih 30 miliona, a budžet Ministarstva za lokalnu samoupravu je prepolovljen. Nije da mi je žao ministra Mirovića, ali žao mi je građana. Građani Vojvodine se dodatno kažnjavaju praktičnim ukidanjem transfera za kapitalne investicije, koji su garantovani Ustavom Srbije. Dakle, i Ustav vam nije bitan. Vlada uz predloženi budžet sprovodi treću poresku reformu za samo godinu dana. Reforma nije smanjenje plata profesora i lekara ili povećanje PDV-a na osnovne životne namirnice. To se u našem narodu, vi to znate ministre Krstiću, zove harač. To je jedna turska reč koja, nažalost, može da se primeni u sadašnjosti, na žalost građana Srbije, a ta reč je vama i te kako dobro poznata. Današnji, inače lažni, evro-reformisti nisu glasali ni za jedan evropski zakon u svoje vreme. Zalagali su se, a i dan danas se zalažu za čistu demagogiju, lažne optužbe, pravljenju od Srbije gubernije, gladovanje na stiroporu, lažne džakove sa lažnim listićima i ostale prečice pomoću kojih su nekako ugrabili vlast u ovoj zemlji. Ali, nije korektno da toliko dugo neko vređa inteligenciju i poštenje naših građana. Možete građane lagati neko vreme, ali ne možete sve građane lagati svo vreme. Kad tad, taj vaš balon će da pukne, na naše veliko zadovoljstvo. Mislimo, na kraju, očigledno je da vlast nema kapacitet da sprovede neophodne reforme, jer nema ljude koji mogu da ih iznesu i nema političku volju, kako vi to često koristite. Ono što je sigurno, ovaj budžet nema ni pokušaj da reformiše bilo koji segment našeg društva, nema nikakvog napretka u obrazovanju, zdravstvu, medijima, penzijskom sistemu ili bezbednosnom sistemu. Država troši sve više para, a građani ne vide bilo kakvu korist od svega toga. Prema tome, još jedan promašaj, još jedan ćorak preko leđa građana Srbije. Hvala.
Reč ima ministar.
Da ne govorimo o mojoj zemlji, bilo bi mi stvarno smešno da vas slušam. Ali, pošto nažalost govorimo o Srbiji, meni je ovo depresivno da slušam na ovaj način. To je ekonomija u zemlji čuda. To je ovo o čemu ste vi pričali, a o Luisu Kerolu znate dovoljno, tako da ćete shvatiti šta sam mislio. Ne mogu da odgovorim na jedan koherentan način na sve ovo. Malo je uznemirujuće. Ali, mogu da taksativno prođem po neistinama koje ste izneli. Prosečna plata i penzija da se smanjuju u evrima, pa koja je to računica? Prosečna plata i penzija imaju nominalni rast. Kurs je stabilan, koliko već za razliku od kada? O čemu pričamo? Koja je to računica? Kažete – 20 do 25% se smanjuju plate lekarima, nastavnicima. Prvo, nastavnicima se ne smanjuje. Plate se smanjuju 20% iznad iznosa od 60.000 dinara. To znači da neko ko ima 70.000 dinara, smanjuje mu se 2.000 dinara, a 2.000 dinara od 70.000 dinara je koliko? Žičare se ne grade. To ćete s ministrom privrede. Takođe, to je, ja mislim, izbacio. Dalje, štedi se na građanima samo. To isto nije tačno. Zašto nije tačno? Nije tačno zato što govorimo o jednom drastičnom prekidu subvencionisanja javnih preduzeća i preduzeća u restrukturiranju. To je najveći strukturni problem koji imamo. Ako rešavamo taj problem, to je problem koji od nas zahteva da u ovom trenutku moramo da preduzmemo mere koje smo preduzeli sa strane stanovništva, odnosno građana, a tom problemu se obraćamo. Obraćamo se problemu javne potrošnje tako što hoćemo da reformišemo javni sektor, počev od toga što sam pričao, javnih preduzeća i svega ostalog, ali i preko svih ostalih grana. Moratorijum na zaduživanje za javnu potrošnju sa budžetom u kome su 2/3 rashoda plate i penzije. Vi predlažete bankrot, da prevedem. Da se ne zadužujemo, budući gde se nalazimo, znači da nemamo da isplatimo plate i penzije. Ne znam da li vi to stvarno predlažete ili to pokušavate da prenesete kao nešto da dobro zvuči ili da loše zvuči, pretpostavljam? Rast 5% do 6% koji zaslužujemo. Samo ću pročitati neke finansijske podatke od 2008. do 2012. godine koje imam. Dakle, realni rast BDP 2008. godine je 3,8% posto, 2009. godine je minus 3,5%, 2010. godineje 1,0%, 2011. godine je 1,6%, 2012. godine minus 2,0%. Za ovu godinu je očekivano 2,0%. Dalje, broj zaposlenih u hiljadama: 2008. godina – 1.999, to je 1.999.000 ljudi, 2009. godina – 1.889 hiljada, 2010. godina – 1.796, 2011. godina– 1.746, 2012. godina – 1.725. Inflacija; 2008. godina – 8,6%, 2009. godina – 6,6%, 2010. godina – 10,6%, 2011. godina – 7,0%, 2012. godina – 13,8%. U 2013, kao što znate, u oktobru je 2,2%. Tekući račun,nemam sve podatke, neću čitati, ali to je ono što se zove dvostruki deficit. Znači, nemojte da pričamo o 5,6%. Mi to nismo imali. Da bismo imali 5,6%, nama treba zdrav privredni ambijent. Zdrav privredni ambijent se postiže tako što ćemo imati makrofiskalnu stabilnost, znači, odgovoran budžet koji se postiže strukturnim reformama, tako što ćemo imati okruženje u kome će moći da se poštujeZakon o radu, Zakon o planiranju i izgradnji, tako što ćemo imati fer konkurenciju koja će moći da izvozi na tržišta, kako na Zapad, tako i na Istok, a to se postiže time što ćemo rešiti pitanje javnih preduzeća i preduzeća u restrukturiranju. Svime time se bavimo. Ko je štednjom postigao rast? Pa, niko. Nećemo štednjom postići rast, ali da bismo mogli da trošimo kao država, tj. da bismo mogli da investiramo na pravi način, mi moramo da se dovedemo u red. Mi smo tu mogućnost, taj izbor o kome vi pričate, koji je legitiman izbor u ekonomskoj teoriji, imali 2008, 2009, 2010. godine. Nemamo ga onog trenutka kada imamo zaduženja, odnosno nivo javnog duga kao udeo u BDP od preko 60% sada. Mi taj izbor više nemamo. Mi sada moramo prvo da se konsolidujemo. Prvo moramo da dovedemo svoju kuću u red kako bismo mogli da onda krenemo unapred, nažalost. Tri i po milijarde evra, pa ti zajmovi stoje po pet-šest godina, svaki od njih. Mislim da je u ovoj vladi prethodni ministar finansija bio zapravo prvi, ali ispravite me, Branko, ako grešim, koji je zapravo izašao sa takvom informacijom javno. Do tada se o tome nije vodilo računa. Uveden je kriterijum da oni koji nisu povukli više od 70%, zapravo više ne mogu da uzimaju nove kredite, a mi smo to sad još zaoštrili time što smo zapravo seli, o čemu je pričao premijer, i prioritizovali zaduživanja, što u prethodnoj koalicionoj vladi nije funkcionisalo. Ova računica je sramna, ovo sa 60 hiljada ljudi. Svetska banka daje kredit koji je direktna budžetska pomoć, uslovljena strukturnim reformama. Strukturne reforme podrazumevaju donošenje zakona, postavljanje nadzornih odbora u javna preduzeća i seriju drugih stvari koje su dobre i pozitivne. To ide direktno u budžet. Troši se za plate i penzije. Svaka dva od tih 500 miliona dolara koja ulaze se troše za plate i penzije, a u skladu sa ovim budžetom koji se usvaja. Ne idu za otpuštanja. Naročito ne idu preko onoga što je već u budžetu. Izvinjavam se ako nisam odgovorio na koherentan način, ali prosto smo prošli kroz čitav niz stvari ovde koje faktički ne stoje, nažalost, tako da ne smatram da je ovo bila naročito konstruktivna kritika budžeta kao takvog, a svakako nije alternativa. Hvala vam.
Hvala. Narodni poslanik Zoran Babić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pretpostavljam da gospodin Stefanović kada je govorio o batinama i o načinu dolaska na vlast, da je mislio na svoju stranku i kako to u proteklih godinu i po dana gde god izgube izbore oni su kao dobili batine, od Vrbasa pa nadalje. To je možda u Staroj Grčkoj prolazilo, u modernoj Srbiji koju trebamo i želimo da izgradimo takve stvari i takve vrednosti mislim da ne trebaju da se promovišu. Ne razumem šta znači reč bojovnik, ali bojovnik kod jednog velikog dela građana Srbije budi veoma loša sećanja na neki period iz devedesetih godina. Tražim izvinjenje u ime tih građana i u ime svih onih koji ne vole takav rečnik i misle da je Narodna skupština neprimerena za takav rečnik uvreda. Selektivna primena ekonomskih mera koja se spočitava SNS kao najdominantnijoj stranci u Vladi Republike Srbije, da li to, gospodine Stefanoviću, znači da selektivno da vam smeta što su oporezivane i smanjene plate preko 60 i 100 hiljada dinara? Da li je trebalo smanjiti sve? Da li to znači neselektivna primena mera? Izađite i recite spremačicama, kuvarima, medicinskim sestrama, svim onim ljudima kojima je u Srbiji možda i misaona imenica da zarade 60 hiljada dinara, da je trebalo oporezivati i te plate, da bi one plate vaših nameštenika, vaših 740 hiljada ljudi koje ste zaposlili u državnom sektoru mogli da primaju preko sto i kusur hiljada dinara? Možda je to neselektivna primena? Rečeno je da planiramo otpuštanje radnika koje nam se spočitava. Velika je razlika između te vaše šarene staklene kugle u kojoj vam se priviđa otpuštanje radnika, pa čak i sa otpremninama, kako ste rekli, da smo im spremili. Velika je razlika između toga i u najcrnjem scenario i onoga što ste vi uradili u periodu između 2008. i 2012. godine, kada ste, ne pitajući ih kako će i šta će i kakav će meni dobiti na kontejnerima, otpustili 400 hiljada ljudi u Srbiji, plansko i sistematski.
Hvala. Narodni poslanik Borislav Stefanović, replika. Izvolite.
Ministre, ne možete koherentno da odgovorite na nekoherentni budžet. Tu ne mogu da vam pomognem. Prosto, ovaj budžet nije donet u interesu građana Srbije i ne možete nikako da im pomognete ovim budžetom. Znam da ste možda mislili. Inače, svaki budžet za vreme prethodne vlasti i svaka ekonomska politika bila je urađena uz odobrenje i uz podršku i uz saradnju MMF-a i vi to znate. Iznenađen sam da ste vi sad malopre faktički rekli da će kurs u Srbijiu naredne tri godine biti fiksni. Da li ste to rekli, ministre, i da će biti stabilan do te mere da sve ovo što smo mi vama rekli, a za šta smo apsolutno na relevantan način, kroz podatke koji su proverljivi, dokazali da ste ljude oštetili za preko 20%? Zašto se najavljuje kurs dinara i zašto se najavljuje pad i zašto sve to što se dešava u poslednje vreme niko od vas tu ne može da objasni? Meni ne pada na pamet da ovim vašim pomagačima odgovaram. Želim sa vama da raspravljam zato što pokušavamo da proniknemo, pošto je 10% razlika između rasta inflacije, plus PDV, plus 2% smanjenja koje ste uveli. Koliko je to, ministre? Hajde vi to saberite, pošto vi to bolje znate. Šta u ovom budžetu ima u razvojnom smislu? Kako nema otpuštanja kada su to vaši ministri govorili, javno na televiziji. Kako kad postoje sredstva za to. Kako kad postoji i pozicija u budžetu. Znači mi izmišljamo, kao što izmišljamo da naše ljude mi sami tučemo po Vrbasu. Treba da ih sram bude za to što su rekli. Sramota. Inače vi ne odustajete. Znate šta je vaš problem? Vi ne odustajete od politike koju ste do sada imali. To je problem. Vi nemate nikakav diskontinuitet. Bez obzira što imate 100 dana rekonstruisane Vlade. Ovo je vaš poklon za novu rekonstrukciju građanima Srbije. Svi projekti koji su do sada rađeni koji su gubitaški se nastavljaju. Sve subvencije se nastavljaju. Pedeset hiljada novo nezaposlenih. Pet milijardi ste se zadužili, još 5,5 ćete se zadužiti. To je 11 milijardi evra, ministre. Je li vi znate da izračunate to. Ne treba da koristite takve izraze kada pričate sa poslanicima i treba da slušate argumente koje pričamo, pa ćemo onda koherentno moći da se osvrnemo na stvarno.
Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodna poslanica Olgica Batić.
Hvala poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, kolege i koleginice, ukoliko ćemo biti iskreni onda se konkretizacija te istine ogleda u sledećem. Nismo mi jedina država u svetu koja ima veliki budžetski deficit. Nismo čak ni država sa najvećim budžetskim deficitom, ni u Evropi, ni u svetu. Nije uopšte u tome problem. Recimo i SAD imaju budžetski deficit, i njihov deficit iznosi čini mi se oko 700 milijardi dolara, dakle oko 550 milijardi evra, naravno govorim o federalnom budžetu. U čemu je onda problem? Problem je vrlo jednostavan, zato što se suština problema ogleda u tome što naša zemlja godinama unazad uopšte nije imala perspektivu u pogledu toga ko će i kako će finansirati taj manjak. Jednostavno mi nemamo od koga, dakle nemamo od koga da putem poreza oduzmemo kapital koji bismo preneli u budžet. To nemamo, jer je naša privreda, kao što znamo, već dugi niz godina u kolapsu. Znamo krivce za takav jedan kolaps, i privrede i finansija. Znaju i građani to vrlo dobro. Sa druge strane, kada sam već pomenula SAD, recimo u SAD postoje brojni privredni subjekti i brojni vlasnici kapitala na taj način od kojih mogu preuzeti deo dohotka, ili profita i transferisati ga putem poreza u budžet. Kada država ima od nekoga nešto i da oduzme, onda zapravo polemika o Predlogu budžeta jeste jedna zdrava polemika, jeste jedna prava polemika jer se tada i može razgovarati o ispravnosti ekonomske politike, put kojim neka zemlja treba da ide ili je možda trebalo da ide, i to posebno u pogledu u oblasti u koju država želi nešto da uloži ili ne želi nešto da uloži. Suprotno tome, zbog one privredne situacije u kojoj se nalazimo, a nalazimo se iz svima već dobro poznatih razloga, mi ispravnu debatu o preraspodeli državnog novca ne može ni imati, jer naše preraspodele u budžetu definitivno su iznuđene. Ako ćemo istini na volju, nemamo mnogo šta ni preraspodeliti. Zato se moramo zapitati kako smo mi uopšte došli u ovu situaciju u kojoj se danas nalazimo i u tom kontekstu moramo da se osvrnemo na neke prethodne godine, jer taj problem ne datira od danas, dakle datira od nekih prethodnih godina. Mi smo se prvo zaduživali, pa se onda predlaže da se danas razdužujemo, i to zamislite agresivno. Pa da, to je ona proporcija. Na isti takav način smo se i zaduživali agresivno, pa moramo i agresivno da se razdužujemo. Sada moramo da vidimo koji su to i u kolikim iznosima bili budžetski deficiti u nekim prethodnim godinama. Naime deficit u budžetu za 2008. godinu bio je oko 15 milijardi dinara. Dakle, 15 milijardi 2008. godine. Godinu dana kasnije u Predlogu budžeta za 2009. godinu predviđen deficit bio je 49 milijardi. Dakle, za godinu dana država je uvećala svoj budžetski deficit za gotovo tri puta, a onda je izmena budžeta, dakle tim bajnim rebalansom za tu istu sjajnu godinu konstatovan minus od 70 milijardi. Još jednom je u 2009. godini izvršen rebalans budžeta u kome je konstatovan, sada minus od 104 milijarde dinara. To nije sve. Ovde se naravno logično postavlja samo jedno pitanje. Dakle, kako je to moguće da bilo koja organizacija, pa neka se to radilo i o ne znam Udruženju pčelara u Republici Srbiji u toku jedne kalendarske godine, a govorim o 2009. godini u ovom slučaju promaši toliko u procenama deficita budžeta i to za čitavih 55 milijardi dinara. Sledeće 2010. godine situacija je još gora. Državni budžet je predviđao deficit od 107 milijardi dinara. Rebalansom budžeta te iste godine fiskalni deficit povećan je 120 milijardi, pa je taj deficit prenet u budžet 2011. godinu, da bi tokom te iste godine on bio povećan za 140 milijardi. Naravno to veliko finale u igrarijama svih prethodnih vlada sa državnim budžetima dogodio se 2012. godine, i te godine predviđeni fiskalni deficit u budžetu bio je 124 milijardi dinara da bi rebalansom te iste 2012. godine dosegao neverovatnih 203 milijarde dinara deficita. Dakle, onda se opravdano može postaviti samo jedno pitanje, a to je šta to uopšte nije normalno u zemlji Srbiji, ili šta to nije u redu sa državom čiji smo mi građani, kada redovni promašaji procena u prethodnim kako prihodima, tako rashodima u samo jednoj kalendarskoj godini dosegnu 79 milijardi dinara? Odnosno, kako je moguće da se tokom npr. 2012. godine u planiranju promaši iznos od oko 700 miliona evra. Meni, lično da budem na ovom mestu i to lično govorim, se čini da prethodnih godina zapravo ništa nije ni planirano, pa nam je situacija danas ovakva kakva jeste, a dokaz o tome jesu upravo pomenuti prethodni budžeti, kao i one cifre o kojima sam govorio. Na ovom mestu može da se postavi jedno pitanje. Zamislite kako bi prošao direktor jednog giganta kakav je npr. „Mercedes“ kada bi njegova procena razlike između prihoda i rashoda u jednoj kalendarskoj godini bila oko 700 miliona evra. Ovi podaci koje sam iznela, a koje je kasnije ovaj parlament glasanjem naravno i usvajanjem takvih budžeta iz prethodnih godina potvrdio i pretočio u činjenice implementirane u naš sistem. Nama u DHSS govori samo o jednom tekućem problemu, ovde ću naravno završiti, a to je da je apsolutno ministar Krstić u pravu kada kaže da ovo jeste bio iznuđeni budžet i za razliku od nekih pripadnika iz opozicije nećemo pretiti prstom niti ćemo mu govoriti sram ga bilo, jer razumemo posledicu u kojoj se nalazi, a nalazi se zbog svega onoga što je rađeno svih prethodnih godina. Hvala.
Narodni poslanik Riza Halimi.
Nažalost, u Predlogu budžeta za 2014. godinu je izraženija socijalna u odnosu na razvojnu komponentu. U ovakvoj situaciji i dalje ostaju bez realne podloge težnje o ravnomernijem regionalnom razvoju, što znači da se ovim predlogom nastavlja sa drastičnim zaostajanjem najnerazvijenih područja. Opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa kao najnerazvijenije opštine su bile obuhvaćene Vladinim programom iz 2001. godine, u kojem je osnovni cilj bio ekonomska revitalizacija ovog područja, uz integraciju Albanaca u državne strukture. Međutim, sem realizacije važnih infrastrukturnih i komunalnih projekata i to uglavnom za vreme Đinđićeve vlade, nije se uspelo poboljšati veoma teška ekonomska situacija. Stopa nezaposlenosti umesto smanjenja je porasla iznad rekordnih 70%, a opština Preševo je ubedljivo najnerazvijenija opština sa sedam puta manjim korigovanim narodnim dohotkom po stanovniku odgovarajućeg državnog proseka. U situaciji u kojoj se sredstva za koordinacioni telo za opštine Preševo, Bujanovac, Medveđa se smanjuju za nešto preko devet miliona dinara, a nenamenski transferi se opštini Preševo smanjuju za 21 miliona, Bujanovcu za 28 miliona, a Medveđi za dva i po miliona, uz već ovogodišnje smanjenje za 30% sredstava za finansiranje Nacionalnog saveta Albanaca, veoma jasno govore da i ovim Predlogom budžeta se planira još veće zaostajanje ovih, a i drugih ekstremno nerazvijenih opština. Vladin program iz 2001. godine će i dalje ostati neostvaren u najznačajnijim svojim sadržajima, što znači da će zvučno najavljeni razgovori Vlade sa predstavnicima Albanaca o rešavanju životno važnih problema preševske doline, nakon ukidanja sudova i javnih tužilaštava i u vezi sa drugim veoma važnim temama, da se pretvaraju u klasičnu političku farsu. U uslovima smanjivanja finansiranja institucija u preševskoj dolini, u uslovima zabrana limitiranja broja zaposlenih u državnim i javnim institucijama, postavlja se pitanje koji je smisao planiranja razgovora o rešavanju katastrofalne ekonomske situacije na ovom području, ili razgovori o rešenju problema drastičnog odsustva Albanaca u državnim organima i institucijama. Zapravo, da je bilo političke volje, ovi veoma osetljivi problemi bi trebalo da su odavno već rešeni i ne bi morala aktuelna Vlada u toku ove godine da diskriminatorno manipuliše sa brojem Albanaca u Preševu, Bujanovcu i Medveđi i da planira i obračunava životne troškove i aktivnosti po osnovu skoro stostrukog smanjenja broja Albanaca u Preševu i u Bujanovcu. Postavlja se pitanje da li je tu bilo rata, da li je bilo etičkog čišćenja, da se toliko drastično smanjio broj pripadnika jedne nacionalne manjine? Druga komponenta instrumenata za predpristupnu pomoć EU – prekogranična saradnja. Nije predviđena sa Kosovom, znamo problem. Ali, ja postavljam pitanje – zašto se nekoliko godina uzastopno ne predviđa ta saradnja ni sa Makedonijom? Građani ovih opština su 1992. godine, od postavljanja granice sa Makedonijom, imali ogromnu štetu i u slobodi kretanja i u ekonomskom planu. A sada kada je moguće da se… (Predsedavajuća: Vreme.) …koristi pomoć EU, prekogranična saradnja, kao što vidite, ni ovim budžetom nije predviđena ova olakšavajuća mogućnost da bi i ti ljudi na tom području mogli da poboljšaju uslove života. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Arpad Fremond.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine Glamočiću, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, u mom izlaganju želim da govorim o delu budžeta koji se odnosi na poljoprivredu. Početkom tekuće godine smo usvojili Zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Poslanička grupa Saveza vojvođanskih Mađara je glasala za taj zakon, ne samo zbog toga što je tadašnji ministar poljoprivrede, gospodin Goran Knežević, prihvatio naše amandmane, nego i zbog toga što po ovom zakonu svaki poljoprivredni proizvođač ima pravo na subvencije. Zakon propisuje da najmanje 5% budžeta mora biti namenjeno za poljoprivredu. Nažalost, Zakonom o budžetu za 2013. godinu ova odredba nije ispoštovana, a kako vidim, i u 2014. godini će biti isto tako. Kada računamo 5% budžeta za poljoprivredu, onda, nažalost, se ne računa od ukupnog budžeta, nego od prihodne strane budžeta koja je znatno manja od ukupnog. Smatram da ovo nije u redu. Gospodine ministre, siguran sam da znate da najveći deo evropskog budžeta ide na subvencionisanje poljoprivrede. Dve trećine budžeta EU za 2014. godinu opredeljeno je za subvencije za poljoprivredu i za osnaživanje siromašnih regija pomoću investicionih projekata, a mi, nažalost, ne povećavamo budžet za poljoprivredu odnosno podsticaje poljoprivrednim proizvođačima. Mi poslanici iz Saveza vojvođanskih Mađara smatramo da država Srbija treba što više sredstava da izdvaja za poljoprivredu. Smatram da će se svaki dinar koji ulažemo u poljoprivredu dvostruko vratiti. Cilj donošenja Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju je bio da agrarna politika bude predvidiva i sigurna, kako bi se unapredila i povećala konkurentnost domaće poljoprivredne proizvodnje. Da bi Zakon bio još bolji, efikasniji, ubeđen sam da je potrebno izdvojiti više sredstava za agrar i termine isplate subvencija uskladiti sa agrotehničkim rokovima. Nažalost, ove mere ne vidim u budžetu za 2014. godinu. Ne smemo zaboraviti da ne smemo da štedimo na onome ko nam donosi prihode. Gospodine ministre, siguran sam da znate da je veoma loša dinamika isplate subvencija predviđenih Zakonom o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Vest o isplati u poslednjih nekoliko dana od 1,15 milijardi dinara u odnosu na utvrđene obaveze prema poljoprivrednicima koje su veće od ovog iznosa i dalje ostaje veliki problem za poljoprivredne proizvođače. Ovakvom dinamikom isplate u preostalih nekoliko dana 2013. godine neće pristići ni za narednu prolećnu setvu. Iz tog razloga apelujem na vas, gospodine Glamočiću, da u saradnji sa gospodinom Krstićem ubrzate isplatu zaostalih subvencija i na taj način umanjite opterećenje agrarnog budžeta za 2014. godinu. Registrovana poljoprivredna gazdinstva u narednoj godini biće prepuštena neuređenom tržištu, bez značajnije podrške države. Gospodine ministre, ne smete ih ostaviti same. Kako država namerava da štiti poljoprivredne proizvođače? Naši poljoprivredni proizvođači nisu spremni na tržišnu utakmicu koja ih čeka. Ako država stvarno želi da pomaže sitnim poljoprivrednim gazdinstvima i stvarno želi da poljoprivredni proizvođači ne postanu socijalni slučajevi, onda mora da vodi drugu politiku prema njima, treba im dati znatno veće subvencije. Ovakvim budžetom, nažalost, ja ne vidim neku novu razvojnu politiku prema poljoprivredi. Državni sekretar Ministarstva spoljne i unutrašnje trgovine i telekomunikacija, Dragovan Milićević izjavio je da agrarni budžet je mali u odnosu na potrebe domaće poljoprivredne proizvodnje i on je definisan prema trenutnim mogućnostima republičkog budžeta za narednu godinu. Izjavio je i to da nismo bogata država da možemo značajno da stimulišemo poljoprivrednu proizvodnju. Pitam vas, gospodine ministre, koje grane privrede pune budžet u najvećoj meri? Ja sam siguran da je poljoprivreda među prvima. Siguran sam da svaki dinar dat za poljoprivredu može da se udvostruči. Ovakvim budžetom, ja ne vidim neku dalju mogućnost poljoprivredne proizvodnje. Nažalost, umesto povećanja podsticaja, država i dalje opterećuje poljoprivredne proizvođače. Pitam vas, gospodine Glamočiću, da li je tačno da će svaki poljoprivredni proizvođač od naredne godine imati svog knjigovođu? To je još jedan teret na poljoprivredna gazdinstva. Šta će da rade oni najmanji poljoprivredni proizvođači, gospodine ministre, oni koji nemaju od čega isplatiti ni PIO, ni zdravstveno osiguranje? Po novom Zakonu o porezu na dohodak, poljoprivredni proizvođači moraju da vode poslovne knjige. Mesečni trošak za angažovanje knjigovodstvene agencije dodatno opterećuje seljake od 50 do 100 evra. Kazne za nevođenje knjiga su od 50 hiljada dinara do 500 hiljada dinara. Gospodine ministre, verujte da ovo nije rešenje za sve poljoprivredne proizvođače. Oni najmanji će opet biti u nevolji. Znate li, gospodine ministre, da se na severu Vojvodine oduzima poljoprivredno zemljište zbog dugova za PIO i za zdravstveno osiguranje? Neki proizvođači su dužni i više od milion dinara. Pre dve nedelje sam postavio poslaničko pitanje u vezi toga gospodinu Krstiću, međutim, odgovor nisam dobio. Poreska uprava zbog duga oduzima zemljište od koga žive porodice. Da li je to normalno, gospodine ministre? Kako će ovi poljoprivredni proizvođači da angažuju još i knjigovođe? Od čega, gospodine ministre? Jednostavno, mala poljoprivredna gazdinstva nemaju od čega da izdvoje sredstva. Da li je cilj ove Vlade da se oduzme što više poljoprivrednog zemljišta od seljaka? Siguran sam da nije. (Predsedavajuća: Vreme.) Samo još jedna rečenica. Nažalost, poslanička grupa Saveza vojvođanskih Mađara u budžetu za 2014. godinu ne vidi napredak u odnosu na prethodnu godinu što se tiče poljoprivrede i zbog toga, kao i zbog nekih drugih stvari, mi poslanici SVM nismo u mogućnosti da podržimo budžet za 2014. godinu. Hvala.
Hvala. Ministar Glamočić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, zadovoljstvo mi je da danas imam priliku da razgovaramo na temu budžeta u poljoprivredi. Naravno da, neko kao ko dolazi iz resornog ministarstva, da bih ja bio presrećan kada bi taj budžet bio, ako je moguće veći. Uvek smo tu na istoj strani, ali moramo biti realni i voditi računa u kakvoj smo se situaciji našli, jer ako bi uzeli za poljoprivredu onda bi morali od nekog drugog da uzmemo. Sada naravno, svako se bori za svoj deo. Ne mogu da kažem da sam presrećan sa ovogodišnjim budžetom, ali mogu reći da sam zadovoljan sa ovim delom, jer mislim da je to ono što je realno u ovom momentu. Mi smo razgovarali, i to je neki zajednički stav bio, reći ću vam, što se tiče poljoprivrede vi ste rekli da nije ispoštovan zakon, zavisi kako se posmatra, ali kao što je rekao ministar Krstić, kada se uzme to je 5,65%, odnosno 5,66% budžeta, zakonska klauzula je ispoštovana. Ono što takođe treba da znamo da je najveći deo ukupnih subvencija, to je negde, nešto jače od 43% od ukupnih subvencija Republike Srbije otišlo u Ministarstvo poljoprivrede. Naravno da bi bili zadovoljni da je to još više, ali to je ono što je bilo. Ono o čemu smo mi vodili računa to je ako se uporedimo sa 2013. godinom, budžet je za 1,6% veći od prethodnog budžeta. Gde je došlo do promena? Došlo je do promena samo vezano za subvencije koje su nešto smanjene, ali taj deo je usmeren na kapitalne investicije, koje su ove godine povećane. Sami znate ako idemo prema EU, da upravo ovaj deo bi trebali još da povećavamo, da ulažemo u nove potencijale, to će biti navodnjavanje, novi plastenici, nove farme. To je nešto o čemu trebamo razmišljati i usmeravati u taj deo. Povećali smo deo specijalizovanih usluga to je na konto, bilo je ovde reči, vezano za bezbednost hrane, i analiza, skoro oko 300 miliona dinara je usmereno više u tom delu. Za ta tekuća finansiranja izdvojeno je svega 7%. Znači, maksimalno smo se restriktivno ponašali, smanjili smo sve naše troškove gde možemo. Mogu vam reći već posle mesec dana da smo u nekim uprava smanjili troškove duplo, troškovi putovanja, itd. Moramo imati u vidu momenat u kome se nalazimo kao država, kao društvo, koje je veoma teško, i u okviru onoga što je realno, da pokušamo da iznađemo najbolje moguće. Vaše pitanje se odnosilo na isplate subvencija. Mogu vam reći u odnosu na momenat kada sam došao u ministarstvo, kada sam se lično malo uplašio, jer veliki deo, pogotovo subvencije stočarima, nisu bile uopšte isplaćene. Ovog momenta već, da ne bude uopšte isplate, znači od današnjeg dana do kraja godine, mi smo već mnogo bolje nego što je bila situacija na kraju prošle godine. Ali, ono što sam sa ministrom Krstićem razgovarao, i na tome mu se zahvaljujem, što je poštovao dinamiku koju smo dogovorili, koja nije bila laka da se ispoštuje sa naše strane, pošto je bilo zastoja u tom delu. Ako nastavimo i sa decembarskom kvotom kako smo se dogovorili, mi ćemo preneti negde svega 300 miliona dinara neisplaćenih subvencija za narednu godinu. Ako pogledate prethodne godine, kada se kretalo to na nekoliko milijardi dinara, može se reći, da je izuzetan uspeh u tom delu, i to vidite i sami. Vi ste možda pročitali poslednji član gde je bila milijarda, ali pre toga je bio član gde smo isplatili 10 milijardi. Ratarima su kompletne subvencije isplaćene. Najveći deo stočara je već dobio subvencije. Imamo nešto jače od dve milijarde da ovaj mesec realizujemo, znači biće svega 300 miliona preneto što je u ovom momentu, imajući u vidu u kojoj se situaciji nalazimo, ja kao resorni ministar, sam zadovoljan, još očekujem samo od ministra Krstića, i nadam se da će privi budžet do kraja godine biti takvi, da ćemo uspeti i ovaj deo koji smo dogovorili da ispoštujemo. Naravno vi ste pominjali teškoće koje nam dolaze u narednom periodu. Vi sami znate dan, nažalost, nama se to desilo, da smo potpisali sporazum, potpisali smo skidanje određenih carina, urađeno je kako je urađeno, nismo dobro planirali, nije nam se potrefio datum, kako su bile nečije želje i planovi, u odnosu sa tim kada ćemo ući u EU, i sa našim planovima i desi nam se da nismo ni dobili sredstva iz pretpristupnih fondova, mi ćemo carine naše skinuti, i naša poljoprivreda ostaje nezaštićena. Naravno, nećemo sedeti skrštenih ruku. Mi ćemo kao ministarstvo iskoristićemo neke mehanizme. To su slični mehanizmi kao kada smo pričali o zemljištu. Mi dolazimo u promenu SSP sporazuma, i sami zante da je to i mala verovatnoća da možemo napraviti, ali postoje neke druge mogućnosti koje ćemo sigurno iskoristiti kao ministarstvo. Postoje neke zaštitne klauzule, neki zaštitni modusi kako možemo u taj deo ući i to ćemo isto pokrenuti, što se tiče i zemljišta, o čemu smo već razgovarali, a takođe i što se tiče priče vezano za carine. Što se tiče vođenja knjigovodstva, to nije tačno. Znači, poljoprivrednici, naši individualni poljoprivredni proizvođači neće morati da vode knjigovodstvo. Bili smo svedoci pisanja i medija itd, ovde je ministar finansija, kontaktirali smo sa njima u službi. Tako da smo taj odgovor dobili. Znači, neće biti obaveza. Bilo je dosta pitanja, pa ako slučajno nešto zaboravim, slobodno me podsetite, ne bežim od odgovora, ali može da se desi da sam neko pitanje slučajno preskočio. Naravno, mi imamo puno prenetih i obaveza i dugova od ranije. Samo ću vam reći da imamo po pitanju kredita gde pojedini seljaci dolaze u nezgodnu situaciju oko imovine itd. Treba da vodimo računa da svi moramo voditi računa o onome što smo se obavezali da sve obaveze ispoštujemo. Reći ću da imamo nevraćenih kredita iz 2005. godine. Znate, mi nemam pravo da bilo kome oprostimo ako je bio neki dug. Svako mora da vodi računa kada se zadužuje. Naravno da znamo da je poljoprivreda u teškoj situaciji i to vodimo računa, ali verujete mi nemamo pravo kao ministarstvo i ja kao ministar bilo kome da oprostimo ako je neko dugovanje, ako je neko ušao i krši određena pravila, odnosno zakone. Gledam da li smo još neki deo preskočili. Mislim da su to bili odgovori na sva vaša pitanja. Ako ima još neko, tu sam.
Gospodin Fremond, replika.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, hvala vam na datim odgovorima. Mi poslanici SVM se zalažemo za povećanje budžeta ako se radi o poljoprivredi i možete da budete sigurni da ćete imati partnere u poslaničkoj grupi SVM što se tiče tog pitanja. Izuzetno mi je drago da poljoprivredni proizvođači neće morati da angažuju knjigovođe. Dosta smo čitali o ovome u medijima. Ono što sam još pitao i na koje pitanje niste dali odgovor, to jeste da li znate gospodine ministre da se na severu Vojvodine oduzima poljoprivredno zemljište od seljaka zbog dugova zbog penzijskog i invalidskog osiguranja i zdravstvenog osiguranja. Poreska uprava i fond na osnovu Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju traži od svakog člana poljoprivrednog gazdinstva da plaća i PIO i zdravstveno osiguranje. To za jednog člana poljoprivrednog gazdinstva iznosi oko 90 hiljada dinara na godišnjem nivou. Problem je u tome da i oni koji imaju sto hektara poljoprivrednog zemljišta plaćaju isti iznos kao oni koji imaju pet ili šest jutara zemlje, znači, dva ili tri hektara poljoprivrednog zemljišta. Na primer petočlana porodica iz Bačkog Petrovog sela obrađuje sedam hektara zemlje pod vođem i povrćem i poreska uprava, filajala poreske uprave u Bečeju je uzela poljoprivredno zemljište od njih zato što nisu plaćali, imaju dug više od milion i 400 hiljada dinara. Pitao sam vas gospodine ministre da li ste čuli za to. Naravno, pitanje za gospodina Krstića – apelujem na sve vas da se to ne radi.
Reč ima ministar.
Sad sam čuo od vas za ovo pitanje i naravno da ću vam odgovoriti. Ovog momenta nisam spreman da vam odgovorim tačno, pošaljite konkretno pitanje, konkretan slučaj i odgovorićemo vam tačno o čemu se radi. Apsolutno smo za to da sve učinimo da to toga ne dođe. Vi ste pomenuli, samo još sam ostao dužan odgovor, a vezano za budžet EU. Naravno, da iz zajedničkog budžeta EU, oni izdvajaju najveći deo za razvoj poljoprivrede, upravo to i jeste razlog zašto idemo ka EU, da bi imali pristup tim fondovima. Nažalost, mi smo izgubili puno vremena, a da smo na vreme krenuli, mi bi već imali sredstva pred pristupnim fondom na raspolaganju našim poljoprivrednicima koja nisu mala sredstva. Pošto smo kasno krenuli, ako sada krenemo ovog momenta, imaćemo pristup tek 2016. godine. jednostavno, mora da se radi. Pare iz EU nije lako dobiti. Dobijaju se, ali mora da se ispoštuju procedure koje nisu često puta ni lake, ali ako smo rešili da idemo u tom pravcu, to moramo ozbiljno prihvatiti, krenuti i da ta sredstva možemo i mi da imamo. Da se oslonimo samo na naš nacionalni budžet, nije realno, jer poljoprivreda ako uzme za sebe, uzeće nekome drugom. Zamislite kada bi mi uzeli 2/3 budžeta Republike Srbije za poljoprivredu, šta bi radila druga ministarstva. Prema tome, ako se uporedimo sa nekim drugim državama, naš budžet nije ni veliki ni mali. Mislim kada se budemo postavili mnogo bolje, domaćinski, da možemo imati mnogo veće rezultate i ja sam ovo vaše pitanje doživeo vrlo konstruktivno i znam da ste svaki put sarađivali na ovoj temi i očekujem da će tako biti i dalje.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, prioritet SDPS kao i većine stranaka zastupljeni u parlamentu je novo zapošljavanje. S toga mi ne možemo u potpunosti biti zadovoljni restriktivnim budžetom koji danas imamo u okviru naše diskusije i smatramo da je moglo mnogo bolje da se radi na paralelnom aspektu rešavanja problema novog zapošljavanja i definisana razvojnih projekata. Naravno, kada govorim o zapošljavanju, govorim o jednom velikom procentu zapošljavanja u privatnom sektoru, stvaranjem jednog kvalitetnog ambijenta za razvoj privatnog sektora, ali naravno i kroz one projekte koje država treba da radi, koje nije do sada uradila, imala je novac za to, a koji će moći i u budućnosti da uradi. Znači, odnosi se isključivo na građevinske i infrastrukturne objekte. Temelj bilo kakve reforme, a mi smatramo da je reforma mogla da bude i sveobuhvatnija je poreska disciplina, poreska konsolidacija i u tom smislu katastrofalan rezultat od 73% naplate poreza na dodatu vrednost nam je dovoljno veliki alarm da morate maksimalno da uradite sve od sebe i da uvedete u red poreske obveznice. Daću vam primer Makedonije gde je naplata poreske stope, dakle, PDV 95%, da sam juče imao komunikaciju sa kolegama iz Hrvatske, oni su čak uveli jedan model kada se plaća račun u bilo kojoj radnji ili za bilo koju stvar, robu ili uslugu, ta transakcija ide u centralni server u Zagrebu i kada se odobri vraća se. Znači, traje malo duže, ali i na taj način rade, sve na tome da poreska disciplina bude što bolja i kvalitetnija. Daću jedan kritički osvrt ovom budžetu, odnosi se na potencijalne reforme, o tome sam već pričao u prethodnim debatama javnog sektora. Odlična je stvar definisanje centralnog registra zaposlenih 770 hiljada. Uvođenje platnih razreda i reda u javni sektor. Mislim da je to epohalno iz jednog jedinog razloga. Kada smo razgovarali o ovom zakonu, bilo je mnogo poziva, svi su se uskomešali, svi su se uzbunili i to je dobro zato što smo doneli brzo i to je jedan reformski potez, to su reformske mere i mislim da će doneti prave rezultate u sređivanju stanja u javnom sektoru. Ono što će SDPS da predloži i predlagala je da se, možda je trebalo razmišljati u tom domenu o tom potezu da se umesto povećanja donje osnovice PDV sa 8% na 10% uvede gradska renta, da oporezujemo rentijere, da na taj način po analizama ekonomskog instituta, relevantnih ekonomista i političara u našoj zemlji, smo mogli u prvoj polovini 2014. godine da inkasiramo 200 miliona evra, a u trećoj do milijardu evra i tako bi taj teret ove krize, fiskalne konsolidacije prevalili na one koji žive od lukrativnih poslova kao što je rentijerstvo, neutilizujući svoju imovini i svoja sredstva i rentirajući imovinu, potpuno bez aspekta i bez motivacije da ulažu u bilo kakvu privrednu delatnost, da ne govorim o proizvodnji. Naravno, oni koji imaju lokale, stanove ili poslovne prostore u kojima rade privrednu delatnost, u kojima žive, ne bi bili oporezovani. Takođe, predložićemo i zakon o zemljišnim fondovima. Podsetiću vas da samo u Beogradu po analizama, najnovijim, ima 50 milijardi evra vrednosti gradskog građevinskog zemljišta i podsetiću vas na to da je moglo da se izdvoji sredstava i da se raspiše konkurs za međunarodni menadžment, da se napravi grad Beograd, grad usluga, da izađe na Savu, da se napravi četiri miliona kvadrata i da na jedan kvalitetan način sa zemljišnim fondom koji bi imao profesionalni menadžment, koji bi se korporatizovao, izdajemo taj prostor i od koga bi Beograd i građani Srbije imali velike koristi. Taj projekat bi, verovali ili ne, bio isplaćen u roku od pet godina, jer kada su ovakve kapitalne investicije upitanju, samo od izdavanja, predstavlja jedan ogroman pomak i to je država sa profesionalnim menadžmentom i procesom korporatizacije, definitivno mogla da uradi. Kada je upitanju reforma javnih preduzeća, podsetiću vas na primeru „Telekoma Srbije“, koji je 500 miliona evra u proteklih 14 godina dao samo na rentiranje prostora, mi treba da se odredimo jasno, da li smo u stanju da upravljamo javnim sektorom, efikasno, efektivno i produktivno ili da raspišemo, promenimo zakon, međunarodni tender i damo imovinu i resurse koje imamo, kako bi mogli da ostvarujemo profit i dobit na osnovu resursa koje imamo. Naravno, podržavamo razvoj privatnog sektora i privatnih preduzeća, podržavamo Venčer fond i smatramo da je moglo da se krene i sa cifrom od milijardu dinara, a ovde su predviđene četiri milijarde i smatram da je to odlično za pokretanja novih inicijativa, starta, biznisa i definisanja ovako poslovnog procesa u tom domenu, u privatnom sektoru u našoj zemlji. Celokupna naša ekonomska politika, finansijska politika treba da se zasniva na procesu socijalnog dijaloga, dijaloga između poslodavaca, sindikata i države. U Danu za glasanje, SDPS će podržati Predlog budžeta, iako ima puno manjkavosti i nadam se da ćete u narednom periodu to ispraviti. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Đidić.
Uvažena predsedavajuća, gospodo ministri, kada otvorim ovu veliku knjigu koja se zove Zakon o budžetu za 2014. godinu, prvo što pada u oči, to je da su i prihodi i rashodi u odnosu na ovu godinu dosta uvećani. Rashodi su uvećani za 6%, a prihodi za 6,5%, dok čini mi se da su rashodi realno sagledani i da će oni biti toliki, ali nisam siguran da su prihodi realno sagledani, jer prihodi planirani za sledeću godinu su oko 930 milijardi, što je povećanje u odnosu na 873 milijardi za ovu godinu. Danas je gospodin ministar finansija govorio o tome sa dosta optimizma i kaže da će to sigurno biti ostvareno, a taj optimizam zasniva na par činjenica. Prvo, zasniva da će porez na dodatu vrednost koja je povećanja sa 8% na 10% uticati na povećanje prihoda. Druga stvar o kojoj je dosta govorio da će biti smanjena siva ekonomija i da će to uticati na povećanje prihoda. Treća stvar, na blagom porastu BDP, što čini mi se, neće ići tako glatko. Ono što mislim da će se desiti, to je da će povećanje PDV upravo obrnuto uticati i da će se prihodi smanjiti. U prilog tome, navodim činjenicu da smo o tome govorili kada je došlo do povećanja poreza na dodatu vrednost sa 18% na 20%. Govorili smo da to neće dati efektivan rezultat i to se desilo. U odnosu na planirano, PDV je manji za 800 miliona. Isto mislim da će se desiti i sa ovim delom. Ono o čemu hoću da govorim, to je siva ekonomija. Siva ekonomija, koja je danas u znatnom porastu, a o tome su mnogu govorili ovde, i tu ministar kaže da će se to smanjiti i da se preduzimaju mere, da se vrši restrukturiranje poreske uprave. Pozdravljam, treba poreska uprava da se izmeni, da počne bolje da radi. Mislim da to nije sporno. Sporno je što ona nema kapacitete, gospodine ministre i u prilog ovome govori i izjava koju je pre par dana dao direktor poreske uprave koji je rekao da u ovom momentu poreska uprava ima 600 inspektora koji mogu da rade na terenu, koji mogu da vrše efektivnu kontrolu, a realna potreba po Simiću, ne po nama, je 1600. To je ogromna disproporcija, a kada znamo da smo pre par dana usvojili zakon po kome ne možemo, ne mogu se zapošljavati novi ljudi u poreskoj upravi, dolazimo do nerešivog problema. Znam da iz unutrašnjih rezervi poreske uprave ovaj broj od 600 može narasti do 1000, ali ne preko toga. Šta ćemo sa minusom od 600 inspektora? Moj utisak je, a to ste mi potvrdili, gospodine ministre, kada smo imali odvojeni sastanak, da smo mi na neki način legalizovali sivu ekonomiju. Danas, putem interneta možete kupiti bilo koju nelegalnu robu, bez ikakvih problema, ljudi ostave svoje ime, svoje prezime, ostave broj telefona, ostave mejl na koji se možete obratiti da kupite robu i to traje unazad već par godina. Pitam vas šta ćemo uraditi po tom osnovu? Tu leži naš veliki problem, kao i problem da gomilu robe možete kupiti na buvljim pijacama, ali to je problem za koji nadam se da ćete uspeti da ga rešite i mi vam zaista tu pružamo punu podršku, ali čini mi se da su metodi i način koji ste izabrali pogrešni. Hoću nešto da kažem o transferima koji su smanjeni lokalnim samoupravama i mislim da je to katastrofalno rešenje. Lokalne samouprave i do sada su bile u velikim problemima u Srbiji. Imate gradove i opštine gde deca ne mogu otići u normalni toalet, već idu i dalje u poljski VC. Smanjenjem transfera vi ste ugrozili i ono malo investicija, koje su te opštine mogle u nekom periodu da ulože. Dakle, veliki je problem, čini mi se da je to pogrešna odluka, mi smo podneli amandman. Nadam se da ćete prihvatiti i vratiti lokalnim samoupravama barem ono što su imale, jer i sa tim nisu mogle da idu napred, a bez toga mnoge opštine, verujte mi, ministre, neće moći ni plate da isplate, a kamoli da investiraju bilo šta u budućnosti. Stoga vas molim da o tome povedete računa, jer zaista je veliki broj opština u velikom problemu. Danas je ovde puno reči bilo o preduzećima u restrukturiranju. Ja imam obavezu kao čovek koji dolazi iz Kruševca, Kruševac je imao osam preduzeća u restrukturiranju, četiri su već završila. Četiri više ne postoje na privrednoj mapi Srbije, jer su se ljudi koji rade u tim preduzećima opredelili za socijalni program. Ostala su još četiri preduzeća koja su u velikim problemima. U najvećem problemu je „14. oktobar“, koji je bio okosnica razvoja Kruševca od 1945. godine, pa do 1990. godine. Predlažem vam i molim vas u ime svih Kruševljana, oni to očekuju od vas, da se problem „14. oktobra“ reši kao što je rešen problem „Zastave“. „14. oktobar“ se danas nalazi u istoj poziciji u kakvoj se nalazila „Zastava“, pre nego što je došao „Fijat“. Molim vas da pronađete strateškog partnera, da država uloži novac, da „14. oktobar“ postane ono što je „Zastava“. Samo na taj način Kruševac može da krene napred, jer bez te pomoći, bez pomoći države ne postoji način da ta fabrika oživi. Nije samo u pitanju Kruševac, u pitanju su i Kraljevo i Leskovac i Čačak i svi gradovi u Srbiji. Bez pomoći države ti gradovi, nažalost, ne mogu napred, a ako oni ne idu napred neće ni Srbija ići. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Gospođo predsedavajuća, gospodo ministri, članovi Vlade, poštovani narodni poslanici, danas smo čuli obrazloženje budžeta od strane premijera i jednog i drugog ministra. Iz svega toga jasno se izvodi zaključak da se radi o realno mogućem i restriktivnom budžetu koji je rezultat naše ukupne ekonomske krize u kojoj se nalazimo i da moramo pokušati da iza svega ovoga zajednički izađemo, kako bi eventualno sutra, što kažu, krenuli nekim boljim putem. Sigurno je da niko od nas nije zadovoljan sa ovakvim budžetom. Svi imaju potrebe, ali se postavlja pitanje odakle. Mislim da moramo da vodimo računa o zaduživanju, ne možemo ići ne znam dokle. Zbog toga mislim da vredi i PUPS će podržati ovaj predlog budžeta i u danu za glasanje će za njega glasati. No, želim o nekim pitanjima ovde koja su spominjana, pričano je o njima, da bliže prokomentarišem. Evidentno je da mnogi govornici su izrazili veliku brigu o penzionerima. Moram da kažem da me to raduje, ali pod uslovom da je to iskrena briga. Moram da kažem da imamo izgleda plitko pamćenje. Godine 2003. i 2004. su bile sudbonosne godine za penzionere. Tada je prosečna penzija bila 42% od prosečne plate sa tendencijom da padne na 32, odnosno 29%. Zbog toga se i formirala partija PUPS. Postavili smo sebi cilj da ako uđemo u vlast, da to stanje popravimo i da vratimo na neki mogući nivo, a zacrtano je bilo od 60 do 70% prosečna penzija od prosečne plate. Naši koalicioni partneri, pre svega SPS, JS, su prihvatili takav naš stav. Moram priznati posle ulaska u Vladu i oni su prihvatili taj stav. To je ostvareno. Vraćeno je sa onim vanrednim povećanjem itd. Prema tome, u tom smislu, i sadašnja koalicija takođe je prihvatila, koju smo proklamovali, da penzije prate plate. To je suština. Penzioneri ne traže ništa drugo. Znamo mi da penzioneri teško žive, ali ne traže da imaju posebne privilegije. Oni traže da ova Vlada učini maksimum povećanja zapošljavanja dece, unučadi, građana Srbije. Na taj način će se razrešiti, učiniće se bolje penzionerima. Moram da kažem, ima jedna izreka – kada roditelj daje deci, dvostruka radost, a kada deca daju roditeljima, dvostruka žalost. Međutim, u ovoj situaciji u kakvoj se nalazimo, nezaposlenosti dece i unučadi i kada roditelji daju deci, nažalost, dvostruka žalost. Nemaju ni jedni ni drugi. Hoću ovde da naglasim da je ovo program PUPS-a i mi smo to ostvarili. Ništa mi nemamo protiv što se penzioneri nalaze u svim drugim partijama. Hoću da kažem ovde javno – nedaj Bože da svi penzioneri glasaju za PUPS. Kakav bi to bio parlament koji bi bio sastavljen od penzionera? Mi se jedino borimo za to da imamo snage, da možemo da utičemo na vlast kako bismo očuvali neophodan standard penzionera. Tu tražimo podršku i svima se zahvaljujem koji su u tom smislu razumeli i shvatili. Međutim, nemojmo zaboraviti jednu činjenicu da mnogi zagovornici kada govore o penzijama drugačije shvataju pojam penzija. Mnogi govore o penziji kao socijalnoj kategoriji. Mi govorimo o penziji kao o ekonomskoj kategoriji, stečenom pravu na ekonomskim osnovama. Taj pojam treba odvojiti od pojma socijalnog davanja. To je drugi elemenat koji treba da pomogne najugroženijim građanima sa malim primanjima i sa malim penzijama, da im se dodatno pomogne da mogu da prežive, da mogu da zadovolje neke svoje osnovne potreba. Taj cilj smo mi u prethodnom, doduše i u ovom budžetu, iako ne vidimo sredstva, ali postoji rečenica da se socijalna davanja neće menjati u odnosu na 2003. godinu, što podrazumevam da će se realizovati i u narednoj godini. Što se tiče primedbi da se mi oslanjamo na udruženje penzionera, a na koga drugog da se oslanjamo, nego na udruženje penzionera. Mi ne silimo nikoga od članova udruženja penzionera da moraju biti članovi partije PUPS-a. Mi pokušavamo da ih pridobijemo našim programom. Zašto to neko nama zamera? To radimo pošteno. Ne delimo evriće, što bi rekao Šojić, paketiće, ne susrećemo naše penzionere i ne prisiljavamo ih da glasaju za nas. To je njihova dobra volja. Prema tome, bilo kakva aluzija na takav jedan naš odnos, smatramo da su naša ciljna grupa penzioneri, mi računamo i na sve socijalno ugrožene građane, računamo i na mlade, jer smatramo da su oni naša budućnost, ali zamerati nekome zato što mi smatramo da je to naša ciljna grupa, ne vidim uopšte, niti je to naš greh, niti se mi toga stidimo. Još jedno pitanje, duže vremena već ćutim i imam potrebu da pred vama, narodnim poslanicima i pred javnošću, kažem kako poslanici PUPS-a primaju plate i penzije. Ovde u Skupštini ima i drugih penzionera, poslanika koji takođe to primaju. Sada je pitam – šta to mi nezakonito primamo? Da li to nas sleduje ili ne sleduje? Ako govorimo o moralu, hajde možemo i tako, da kažemo da to možda nije moralno. Da li mi i sada gradimo kapitalizam sa moralnim principima socijalizma, ulazimo u kapitalistički sistem, tražimo neke dvostruke standarde, ali se ne pitamo što pojedinci imaju po pet, šest primanja po raznim drugim osnovima? To nam ne smeta, ali smeta zato što penzioner poslanik ima platu poslaničku. Nemam ja ništa protiv. Donesimo zakon, ukinimo to pravo. To je bilo u ranijem sistemu tako. Znači, znamo na čemu smo, ali nemojte me zbog toga kriviti, vi i ne znate, svaki od nas na neki način sa tom platom, ko zna koga ja pomažem i na koji način pomažem. Sada meni držati moralnu pridiku, mislim da je stvarno neprimereno. Novine su o tome pisale, pravili su od nas robijaše. Ćutali smo, trpeli to, ali ja ne vidim ništa da sam ja išta u tome pogrešio. Promenimo, gospodo, zakon. Regulišimo to. Ja mirne savesti pošteno radim i ovaj posao i do sada sam radio. Ako tako govorimo o moralu, gospodo, 40 godina smo mi penzioneri ili 25, zavisi kako ko, i ja i svi drugi, stvarali ovu državu pošteno. Niko se nije obogatio. Od 2000. godine dunu uragan, pokupi sve, sačeka cunami i strpa u nečije džepove sve ono što je moglo da se strpa. Gde smo mi onda? O čemu mi onda to govorimo, o čijem poštenju? Neko kupi šećeranu za dva evra, cementaru za tri evra i onda sutra mi drži predavanje o moralu. Gospodo, hajmo da vidimo gde su nam moralni principi. Ko se može enormno obogatiti ma za životni vek a ne za 10 godina, poštenim radom? Ja govorim o poštenom radu. Kada je reč o moralnim principima, nemojte misliti da smo slepi i da niko ništa ne zna, no, trpimo. Shvatili smo, došlo je do promene sistema, idemo tim pravcem. Ako to bude sutra narodu bolje, nemamo mi ništa protiv. Moram da se vratim ukratko na vojne penzionere, iako nisam mislio o njima danas da diskutujem, ali me je podstakao gospodin Šutanovac, jer me je zapitao, pošto sam predsedavao tada, da li misliš kako će sutra živeti penzioneri? U zakonu, obrazloženju finansijskog plana Republičkog fonda, ja ću pročitati, kaže se – uključen je iznos od 500 miliona dinara koji se odnosi na prinudnu naplatu sudskih sporova vojnih osiguranika u vezi duga koji je nastao zbog delimičnog usklađivanja penzija i novčanih naknada za period od 1. avgusta 2004. do 30. novembra 2007. godine. Preostali iznos duga na dan 30.9.2013. godine iznosi 1,6 milijardi dinara, a troškovi vezani za kamate, parnične troškove, prinudnu naplatu i sudske takse procenjuju se u iznosu na oko tri milijarde. Gospodo, ko je za ovo kriv? Dug je bio 4,5 milijarde, a narastao je na 13 milijardi i to isključivo nebrigom ili nehatom odgovarajućeg ministra koji je u to vreme to trebalo da reši. Zakon o vojsci je regulisao da Vlada u roku od tri meseca nađe rešenje. To je bilo 2008. godine. Danas je 2013. godina. Mi imamo oko 45 hiljada penzionera koji su imali pravo na to povećanje. Oko 12 hiljada ih nije uopšte tužilo i, nažalost, ti koji nisu tužili izgleda neće ostvariti uopšte to pravo. Došlo je do procepa. Ministarstvo rada nije prihvatilo ovu obavezu, a izašli smo iz Ministarstva odbrane. Otuda se sada tužbe razvlače. Nešto slično se desilo i 2008. godine, kada su povećane penzije za 11,06% i vojni penzioneri smatraju da i oni imaju to pravo. Kada su ministru rekli kolike su to pare, pošto nisu odmah prihvatili, već se opet nagomilao dug koji je iznosio oko devet milijardi, tada je ministar rekao – zaboravite na to. Da li to može da se zaboravi? Kako može da se zaboravi? Kako može da se ne poštuje zakon? Za to treba neko da odgovara. Ako ne budemo poštovali zakone, ni ovaj nam zakon neće valjati, ništa nam neće ako ne budemo poštovali i dozvolimo da dug koji je sada devet milijardi, opet se penzioneri tuže, koji će izaći na 30 milijardi dinara. Čemu to? To se sve moglo izbeći, ali se nije imalo volje i želje da se razgovara. Ja sam predlagao da se to prevede u javni dug. O to se oglušilo itd. No, situacija je takva kakva jeste. Samo hoću da kažem – ne možemo da imamo dva standarda, s jedne strane brinemo o penzionerima, a s druge ne izvršimo onu obavezu koja je bila po zakonu obavezna da se uradi. O čemu to pričamo? Zato sumnjam s pravom, i sa tim ću zaključiti, u dobre namere pojedinaca. Verujem da mnogi imaju dobre namere, ali kada je reč o penzijama, sumnjam u dobre namere, nego da je to isključivo EPP. Inače, kada bi bili u mogućnosti, doveli bi penzije na prosjački štap. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Uvaženi predsedniče, ministri, dame i gospodo narodni poslanici, ja nemam gastritis ili sam bar do danas bio uveren da nemam, ali ovaj osećaj u stomaku poslednja dva, dva i po sata ne govori o dobrom. Ja mislim da to nije zbog neke fizičke bolesti ili nedostatka, nego zbog mučnog utiska, zbog atmosfere u kojoj protiče ova rasprava. Biću pošten. Ne kažem, možda sam nekako i sam njoj doprineo. U ta dva, dva i po sata sve vreme razmišljam o tome kako smo došli u situaciju da se skoro ovako gledamo preko nišana,da je toliko gorčine u našoj raspravi, da na tih desetak milijardi evra, koliko imamo u budžetu, jednim delom svojih, a jednim delom pozajmljenih u narednoj godini gledamo kao na nekakav plen oko koga treba da se otimamo, sa toliko straha da će neko drugi uzeti veće parče. Nove podele i nove sukobe, makar u ovih desetak minuta, koliko planiram da govorim, neću otvarati ili ću se bar truditi da ih ne otvaram. Još jednom želim da kažem da mislim da niko nema ni moralno, ni političko pravo da od određenih tema ili ugroženih grupa ili budžetskih korisnika na ovaj ili onaj način pravi neku vrstu svog monopola. Bez ikakve namere da bilo šta zamerim prethodnom govorniku, juče sam nekoliko sati takođe slušao tih 11% uskraćenih prilikom usklađivanja penzija, čini mi se, 2008. godine. Reč je o vojnim penzionerima. Svi smo mi građani ove zemlje, svi smo mi nečija deca, prijatelji, komšije. Ja sam ovo, moram da kažem, slušao po osnovu tazbinskog srodstva i to su problemi sa kojima se mi suočavamo. Nažalost, atmosfera u kojoj raspravljamo o ovom budžetu ili budžetskom paketu zakona poslednjih petnaestak, dvadeset dana u javnosti mene ne uverava da će nam biti mnogo bolje. Ovo ne doživljavam kao generacijsko ili međugeneracijsko pitanje. Mislim da duboko greše svi oni koji na ovome žele da izazovu neku novu vrstu sukoba i podela. Ovo nije rat mlađih protiv starijih, zaposlenih u javnom sektoru, onih koji rade u privatnom sektoru i ogromnog broja nezaposlenih, poslodavaca i radnika, vlade poslodavaca i radnika, a najmanje bi smeo da bude rat nas koji se politikom bavimo i koji smo svaki na svoj način, neko u većoj, neko u manjoj meri odgovorni za ovu situaciju u kojoj se dana nalazimo. Gospodine Krstiću, meni se čini da je sada, na kraju makar ovog prvog dela, prvog dana i formalne rasprave o budžetu, suštinski jasno da mi ovu situaciju ne možemo da prevaziđemo bez brzih parlamentarnih izbora, bez fer, poštene i odgovorne izborne kampanje, bez dobacivanja lekara koji su ovde pre mesec ili mesec i po dana izazvali potpunu sablazan javnosti, a i danas, nakon svega što se desilo vama ovakvim svojim ponašanjem otežavaju poziciju, bez ikakve sposobnosti da shvate šta se oko njih dešava, koji su procesi u toku i koliko će biti besmislene ove vrste rasprava i pokušaja da se nadvikujemo kada za nekoliko meseci budemo suočeni sa činjenicom da ni ovaj budžet, ovako predviđen za 2014. godinu, ne možemo da ispunimo. Da se vratimo na momenat na topitanje penzija. Vi ste danas, gospodine Krstiću, upotrebili jednu sintagmu koja je gotovo prošla bez komentara. Ona je vrlo značajna. Govorili ste o aktuarskom usklađivanju ili aktuarskoj pravičnosti kada ste govorili o delu budućih planova za reformu penzijskog i invalidskog sistema. Nešto vam je o tome govorio i gospodin Jovanović, ja ću to na neki način proširiti. Nisam siguran da ljudi koji ovo gledaju, a nisu prešli na televizijski Dnevnik, sad je otprilike taj ekonomski deo Dnevnika, da razumeju šta to tačno znači. Recite im onda na srpskom jeziku. To znači da je penzioni fond jednim delom u takvom stanju da ćemo u narednim godinama ili da ćete u narednim godinama morati da snižavate penzije tako što će biti uvedena neka vrsta penala za one koji su otišli u penziju ili koji odlaze u penziju, a nisu radili pun radni vek, odnosno onoliko koliko se kao pun radni vek traži po zakonu. Da smo demagoški ili populistička opoziciona partija, sada bismo na ovome probali da napravimo veliku temu i neke glasove. Mi to nećemo učiniti. Mi smo jednu vrstu takvog usklađivanja mnogo, mnogo blaže nego onog na koji ćemo biti prinuđeni sledeće ili one tamo godine, predlagali još 2009-2010. godine. Tada je u ovom parlamentu takođe bilo tih glasova. Tada je na vlasti bila druga koalicija, da budem potpuno otvoren. Sustizale su optužbe, takođe, da smo neprijatelji penzionera, da neki žele da izvrše genocid nad penzionerima. Valjda su nas ove tri, četiri godine naučile da je bilo bolje da smo tada posegli za tim merama. Još jedna važna stvar o kojoj želim da razgovaram sa vama, gospodine Krstiću, je pitanje pravde i solidarnosti. Naravno da u budžetu nema dovoljno para i naravno da je uvek vrlo rizično vaditi određene stavke budžeta i na tako izdvojenim primerima dokazivati koliko Vlada greši, ali na nekim primerima u ovom vašem predlogu budžeta za 2014. godinu to je više nego očigledno. Mogu da razumem sve probleme sa kojima se suočavate kada pravite budžet. O tome smo razgovarali i na sastanku sa vama i vašim saradnicima. Vi ipak na neki način samo pravite jednu vrstu kompilacije opšte ocene onih predloga, a pogotovo onih obrazloženja i podela koje se dalje prave u budžetu… Da li vam smetam, gospodine Rističeviću? Možda moram da ćutim da biste vi pričali? (Marijan Rističević, s mesta: Ko je tebi šta rekao?) Pa, sve vreme vas čujem, gospodine Rističeviću, kako govorite. Smetete mi.
Šta hoćeš bre?
Gospodine Rističeviću, nemojte da dobacujete. Gospodin Đurić ima reč.
On meni dobacuje.
Pokušavam ozbiljno da razgovaram s ministrom.
Ko sluša ovog bolesnika?
Gospodine Rističeviću, izričem vam opomenu zbog ponašanja. Nastavite, gospodine Đuriću.
Šta sam ja njemu rekao? Nisam ja njemu ništa rekao, nego on meni. Zašto ste mi dali opomenu?
Dakle, za mene nije prihvatljivo da imate na jednoj strani, recimo, o tome smo pričali prilikom rebalansa budžeta za 2013. godinu, gotovo milion evra u nečemu što se zove budžetski fond za razvoj lovstva i da u istom tom budžetu imate gotovo upola manje novca za fondove, za programe koji treba da omoguće stručno usavršavanje profesora u srednjim školama. Ne mogu da razumem tu vrstu nejednakih aršina ili nejednakog tretmana, da imate takvu vrstu izdvajanja, recimo, kroz ovaj fond ili, recimo, kroz 109 miliona dinara koji se u finansijskom planu Nacionalne službe za zapošljavanje izdvajaju za putovanja u okviru te Nacionalne službe, a da sa druge strane, doduše kroz jedan program Ministarstva zdravlja, imate 900.000 dinara u budžetu za podsticaj, odnosno za razvoj reproduktivnog zdravlja žena i planiranje porodice. To je manje od 9.000 evra, gospodine Krstiću. To ne da nije dovoljno, to je uvredljivo u ovakvoj situaciji u kojoj se nalazimo i još je mnogo takvih primera u budžetu. Ne kažem da je bilo ko u Vladi srećan što je ovakav budžet predložio, ali još jednom ću ponoviti ono što smo napisali u tim zahtevima za razgovore, za konsultacije sa predsednikom Republike, sa predsednikom Vlade. Mislim da je poslednji trenutak da sednemo i da makar probamo da se dogovorimo oko nekoliko elementarnih stvari, da ne budemo stalno u kampanji, da ne bude danas pitanje Vojvodine ponovo otvarano na jedan kampanjski način, juče na još grublji način, uz optužbe za separatizam u zemlji koja ima više od dve milijarde evra deficita. Na desetine je takvih tema. Danas je predsednik vaše Vlade, šef vaše Vlade rekao da desetina budžeta dolazi od NIS-a i da je to apsolutno najvažniji, parafraziram, prioritet ove zemlje. Vi dolazite iz zemlje ili sistema gde je najsnažniji možda osećaj kod ljudi, mislim na SAD, osim tog osećaja individualizma i individualnog rada, individualnog napora i privrženosti zajednici, odnosno zemlji i taj osećaj da su oni poreski obveznici i da, u odnosu na to kako se oni tretiraju kao poreski obveznici, zavisi i odnos prema političarima i onima koji deluju u javnosti. Ovde ljudinemaju taj osećaj. Molimvas da opomenete predsednika Vlade kada budete sledeći put razgovarali da bude vrlo oprezan kada daje takve izjave. Od te jedne desetine budžeta koja nam dolazi, 90% ili više od 90% su zapravo PDV i akcize. Ono što u suštinskom, ekonomskom smislu zapravo plaćaju potrošači, građani i privredi, oni koji kupuju kod NIS naftne derivate. Kada tako budemo naučili da tretiramo svoje građane, mislim da će i šanse da se možda u budućnosti dogovorimo oko nekog boljeg, skladnijeg budžeta, koji će biti prihvatljiviji za mnogo više ljudi, a tek onda političare i političke stranke u ovoj zemlji, da ćemo lakše doći do takve vrste dogovora. Hvala vam.
Po Poslovniku, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram čl. 109. i 107. stav 2. „Na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku, korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica“. Član 109. stav 1. tačka 5) – „Opomena se izriče narodnom poslaniku koji se neposredno obraća drugom narodnom poslaniku“. Dobio sam opomenu da se prvo meni prethodni govornik obratio i to dva puta, a pre toga je pokušao da se, koliko sam razumeo, obrati kolegi Giriću. Dok sam se ja informisa oko toga šta to ima u vezi sa dnevnim redom i pitao gospodina Girića, meni se poslanik Đurić obratio dva puta. Svi ste ovde svedoci da mu ništa nisam dobacio. Predsedavajući, s obzirom da njemu niste izrekli opomenu, s obzirom da se radi o poslaniku koji je ceo dan provocirao ne samo mene, provocirao je i druge narodne poslanike, provocirao je i potpredsednika Narodne skupštine Arsenovića, vi ste ponovo propustili priliku da kaznite ponašanje narodnog poslanika Đurića, ali ste zato kaznili mene posle dvostrukog neposrednog obraćanja meni, a da pri tome ja to ničim nisam zaslužio. Nema problema, ja ću časno da nosim ovu opomenu. Imam razumevanja, bila je akcija „Grom“ i mnogi su nervozni. Stoga ću ovu opomenu primiti muški, bez ikakvog prigovora. Hvala.
Po Poslovniku Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, reklamiram povredu Poslovnika, član 27. Mislim da je neprimereno, svi smo čuli kako se narodni poslanik obratio gospodinu Bojanu Đuriću, kojim rečenica i kada ga je zamolio da zaćuti i svi smo videli njegovo ponašanje danas. Ali, ovo imputiranje da su neki nervozni zbog akcije „Grom“, pa valjda su nervozni oni koji su imali gromobran u policiji, pa nisu uhapšeni. Oni u Velikom Trnovcu koje niste obišli, oni su takođe nervozni. Čekaju kada ćete njih da pohapsite.
Po Poslovniku, Aleksandar Radojević. Izvolite.
Gospodine predsedniče, pozivam se na uvredu dostojanstva Skupštine, jer je prethodni govornik lekarima u ovoj sali rekao da ne razumeju problematiku o kojoj se radi. Ne znam na koga se to lekara odnosilo, obzirom da sam ja jedan od tih, zaista bih voleo da kolega objasni šta to mi ne razumemo. Da li ono njihovo učešće u vlasti dosadašnje koje je urodilo ovako prosperitetnom državom, ili se odnosilo na nešto treće iz struke što lekari u ovoj skupštini ne razumeju.
Po Poslovniku, Judita Popović.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Članovi 27. i 107. Smatramo da biste trebali mnogo jasnije da reagujete kada se vređaju poslanici. Dakle, poslanici koji govore o temi, koji iznose određene argumente u vezi zakona koji je na dnevnom redu, a pri tom se izriču zaista ružne uvrede. Time vi, u stvari dozvoljavate da se vređa dostojanstvo konkretnog poslanika gospodina Đurića, a ujedno vređate i dostojanstvo ovog parlamenta. Mislim da je potrebno da tokom rasprave bude daleko više tolerancije, a te tolerancije će biti samo u tom slučaju, ukoliko predsedavajući, odnosno vi gospodine predsedniče malo više povede pažnje o tome kakve reči se koriste i kako se one upućuju poslanicima LDP-a. Mislim da je jako ružno ono što smo malopre čuli od strane poslanika Marjana Rističevića.
Moram da vam kažem gospođo Popović, da vas nisam razumeo. Dakle, posle svega, mislim da sam postupio u najmanju ruku korektno u odnosu na ono što se dešavalo u sali. Ako očekujete da trebam da napravim, a više puta su mi poslanici vaše stranke upozoravali, da treba da stvorimo atmosferu u kojoj će rasprava da ide po dnevnom redu, ako treba da stvorim bojno polje ovde, mislim da ne treba. Kada sam čuo reči koje sam smatrao da su uvredljive izrekao sam opomenu narodnom poslaniku, koji pripada mojoj poslaničkoj grupi, pošto se ponašao na način da je dobacivao i na takav način je remetio javni red i sednicu. Nadam se da je sve završeno što se tiče svih koji su imali da se jave po Poslovniku, sada bih dao reč gospodinu Milićeviću.
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Gospodo ministri, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ovu bi raspravu započeo jednom konstatacijom. Naime, jasno je u ovom trenutku da su dva ključna i suštinska cilja Vlade Republike Srbije. Jedan je svakako približavanje Srbije i ulazak Srbije u EU i taj cilj podrazumeva svakako teške reforme i implementaciju onoga što jeste sadržano u Briselskom sporazumu. Taj cilj podrazumeva i normalizaciju odnosa i nastavak dijaloga sa Prištinom, a drugi cilj podjednako važan i podjednako značaj, jeste ekonomska i finansijska konsolidacija države. Ono što želim da kažem, jeste da Vlada Republike Srbije u proteklom vremenskom periodu vrlo jasno ukazuje da želi da upravlja situacijom i kada je reč o političkom cilju, i kada je reč o ekonomskom cilju i da neće dozvoliti da situacija u ovom trenutku upravlja Vladom, a time i da upravlja čitavom Srbijom. Kada je reč o konkretnom predlogu o kojem danas govorimo, kada je reč o setu ekonomskih zakona koje smo usvojili pre nekoliko dana, jasno je da Vlada Republike Srbije želi da ekonomske, finansijske i budžetske parametre u ovom trenutku drži u svojim rukama, što je izuzetno važno. Mnogo puta do sada smo rekli, ponoviću, dakle, Predlog zakona o budžetu, ozbiljan, odlučan, odgovoran pristup Vlade Republike Srbije, realno sagledavanje onoga što jesu aktuelni problemi danas i ponuđeno je rešenje koje jeste u interesu građana, a nije na teret socijalno najugroženijih kategorija stanovništva. Gospodin ministar je rekao u svom izlaganju i premijer je naravno, to rekao u uvodnom izlaganju, dakle, Vlada želi da ponudi jedan sistemski i sveobuhvatan odgovor na ono što jesu aktuelni problemi danas. Predlog zakona o budžetu, set ekonomskih zakona koji je usvojen pre nekoliko dana, jesu samo jedan deo tog sistemskog i sveobuhvatnog odgovora, drugi deo jesu suštinske i strukturne reforme, koje će biti sprovedene 2014. godine i bez kojih nećemo moći da osetimo ono što jeste krajnji cilj, a to su pozitivni efekti. Ovaj Predlog zakona o budžetu za nas je u potpunosti razumljiv, dakle, ovo nije ni politička ni ekonomska proklamacija, ima vrlo jasno definisane ciljeve, rezultate koji će biti ostvareni u narednom vremenskom periodu i on je kao što smo više puta do sada čuli, realnost. On je stvarna potreba za koju, po našem mišljenju svi treba da se zalažemo u ovom trenutku. Ta realnost vrlo jasno govori da u ovom trenutku moramo što više da štedimo, a da trošimo samo onoliko, koliko je neophodno. Naravno da je Predlog zakona u skladu sa setom ekonomskih zakona. Rekao sam, dakle, ovaj budžet jeste realnost, budžet je pravljen na realnim, a ne na političkim osnovama i on zapravo treba da reflektuje ono što je ostvarljivo i što će biti moguće realizovati u 2014. godini. Jasno je da je potreban jedan širi kontekst sagledavanja ekonomskog opravka države. Krajnji cilj je stabilizacija javnog duga do 2016, 2017. godine i tu nema alternative. Dakle, ne postoji apsolutno drugo rešenje. Ušteda u periodu ekonomske krize i to se danas moglo čuti više puta tokom rasprave, treba i mora da bude prioritet, ali isto tako želim da kažem, štedi se tamo gde ima, a ne tamo gde nema. Dakle, ne može se štedeti na građanima Srbije jer životni standard građana Srbije u ovom trenutku nije na zavidnom nivou, odnosno nije na nivou na kome bi mi želeli da bude. Ono što je veoma dobro i što pozdravljamo jeste da je Vlada svojim primerom pokazala koliko odgovorno i odgovornije treba svi da se ponašamo u narednom vremenskom periodu. Jasno je, hipotetički se krenulo od pretpostavke da neće biti moguće u celini rešiti problem sive ekonomije, da neće biti moguće u celini restruktuirati preduzeća, da neće biti moguće u celini ubrzati i poboljšati naplatu poreza i onda se mora ići ka uštedi. Dakle, ponoviću ovo je za nas realan budžet, realno sagledavanje aktuelnog trenutka. On na jednoj strani definiše restriktivnost, racionalno ponašanje, racionalno i domaćinsko trošenje, a na drugoj strani on vrlo jasno kaže da ekonomska politika države ne može da se bazira samo na uštedama. Dakle, Vlada je odlučno krenula u sprovođenje reformi i to apsolutno nije sporno. Vlada je vrlo jasno rekla da želi da umanji, da smanji sve one nepotrebne troškove, ali na drugoj strani, znate kako, ne može, to je danas premijer rekao u uvodnom izlaganju, ne može život u ovom trenutku da stane. Kada to kažem treba imati na umu pre svega činjenicu da je u proteklih pet ili šest godina oko 400.000 ljudi ostalo, odnosno da je Srbija ostala bez 400.000 radnih mesta i da je nezaposlenost porasla 24%. Znači, reforme da, ali ne preko kolena već odgovorno pre svega u interesu građana. Ono što je takođe svima jasno, nije moguće ostvariti apsolutno nikakav napredak, napredak u bilo kom pogledu, bilo kom kontekstu bez ekonomskog oporavka države. Ekonomski oporavak države za nas podrazumeva oporavak privrede i potrebna je jedna dugoročna strategija i Predlog zakona o budžetu i set ekonomskih zakona koji je usvojen pre nekoliko dana jesu zapravo mere koje vode ka stvaranju realnih osnova koji će dovesti do ozdravljenja srpske privrede. To jeste jako važno. Važno je pokretanje proizvodnje. Ne može, čini mi se oko tri stotine hiljada ljudi u proizvodnji da izdržava negde oko četiri miliona ljudi u Srbiji. Ono što se danas moglo čuti, važne su investicije, važni su projekti, jer to jeste jedini način da obezbedimo rast i to jeste jedini način da rešimo ono što danas u Srbiji jeste goruće pitanje,a to je pitanje nezaposlenosti. U kontekstu investicija i danas se vodila rasprava o tome, i proteklih dana se u javnosti postavljalo pitanje opstanka SIEPA. Vidimo da su određena sredstava izdvojena u budžetu, ma kako to neko definisao kao simbolično, mi smatramo da je dobro da su izdvojena sredstva i ono što želim da kažem jeste da mi pre svega podržavamo cilj koji se želeo postići osnivanje SIEPA, i da ona treba da postoji u nekom narednom vremenskom periodu, ali akcenat treba da bude ravnomernom regionalnom razvoju i da svaka opština, da svaki grad u Srbiji treba da ima podjednako iste šanse da se razvija. Na samom početku sam rekao da Vlada želi da pruži jedan sistemski i sveobuhvatan odgovor, da to vrlo jasno govori da Vlada ima jasan plan, vrlo jasno i precizno definisanu dinamiku, da Predlog zakona o budžetu zajedno sa setom ekonomskih mera jeste prvi korak, da su naredni korak strukturne i suštinske reforme. Ono što želim da kažem jeste da strukturne i suštinske reforme jesu i teške i nepopularne, i da kažem na neki način i bolne, o tome smo imali prilike da razgovaramo sa ministrom prilikom razgovora poslaničkog kluba o setu ekonomskih zakona i Predlogu zakona o budžetu, dakle one se tiču na neki način i jednog broja sistemskih zakona, one se tiču i penzijskog sistema, i poreskog sistema, i državne uprave. Ono što želim da kažem jeste da mi apelujem, postoje različita, postoje oprečna mišljenja, postoje različita mišljenja, različiti stavovi, ono na čemu mi insistiramo jeste što širi društveni konsenzus. Mi apelujemo da ostane jedan kontinuitet u socijalnom dijalogu između Vlade Republike Srbije, sindikata i preduzetnika, odnosno poslodavaca, i svaki dogovor koji se postigne oko bilo kojeg sistemskog zakona na ovoj relaciji za SPS je u potpunosti prihvatljiv. Proteklih dana se najviše govorilo o Predlogu zakona o radu. Želim samo nekoliko rečenica da kažem. Naravno da je Srbiji neophodan Predlog zakona o radu, ali izradi Predloga zakona o radu treba pristupiti sa daleko većom ozbiljnošću. Potreban nam je Zakon o radu, ali ne Zakon o radu koji će definisati i okarakterisati radnike za sve ono loše što je trenutno u sistemu i za katastrofalnu privatizaciju u Srbiji. Potreban nam je Zakon o radu koji će na jednoj strani motivisati, odnosno povećati investicije, na drugoj strani povećati zaposlenost, ali ono što je najbitnije zaštititi elementarna prava radnika u ovom trenutku. Kada je reč o javnom sektoru. Dakle, samo nekoliko rečenica. Tačno je da postoje višak zaposlenih u javnom sektoru. To svi znamo. To pitanje nećemo rešiti tako što ćemo otpustiti 1.000 ili 1.500 radnika u ovom trenutku napraviti jedan radikalan rez. Potreban nam sistemski pristup i ono za šta se zalaže SPS jeste suštinska reforma javnog sektora. Kada je reč o javnim preduzećima. Naravno, i tu se u potpunosti slažemo, javna preduzeća moraju da budu daleko efikasnija i moraju da budu daleko jeftinija. Moramo da rešavamo probleme javnih preduzeća, probleme koji su evidentni, koji postoje, ali sa druge strane, ponoviću ono što sam rekao na početku, ne sme život u Srbiji da stane. Moramo da obezbedimo onaj minimum za socijalnu odgovorno funkcionisanje javnih preduzeća. Verujem ou Vladu Republike Srbije i verujemo da će Vlada vrlo odgovorno, jedinstveno pristupiti ovim pitanjima kada je reč o javnom preduzeću, da postići jedan konsenzus i da će reći u narednom vremenskom periodu šta konkretno činiti i raditi sa određenim javnim preduzećima. Gospodine ministre iskoristiću ovu raspravu i ponovo ću vam uputiti sugestiju koju smo vam uputili tokom razgovora koji smo vodili o Predlogu zakona o budžetu. Reč je o tome da je prethodna Vlada, na predlog resornog ministarstva donela odluku o ukidanju određenog broja agencija i direkcija na nivou Srbije u cilju uštede, u cilju racionalizacije, odnosno u cilju uštede na nivou državnog aparata. Formalno-pravno neke od tih direkcija, agencija prestaju da postoje od januara naredne 2014. godine. Želim još jednom, sada tokom rasprave, da vam uputim sugestiju i predlog da preispitate odluku, smatramo da je doneta ad hok i smatramo da nisu vrlo jasno i precizno definisani kriterijumi. Želim da navedem, kratko konkretan primer, i da kroz primer pokušam da obrazložim sugestiju i predlog koji vam upućujem. Konkretno reč je o Direkciji o obnovu i razvoju kuće i objekata koji su porušeni na teritoriji Kolubarskog okruga tokom razornog zemljotresa. Dakle, ova direkcija je osnovana sa jasnim ciljem da se završi kompletna obnova i sanacija kuća i objekata koji su porušeni u razornom zemljotresu koji je zadesio Kolubarski okrug. Mnogo je godina prošlo. Nažalost, ovaj posao još uvek nije priveden kraju, odnosno kompletna obnova i sanacija nije završena. Od januara meseca prestaje da postoji Direkcija za obnovu i razvoj. Dakle, mi jesmo za uštedu. Smatramo da ušteda mora i treba da bude prioritet, ali postoje stvari na kojima nije moguće uštedeti u ovom trenutku. Nije ovde reč o tome da li će postojati direkcija, ovde je suština u tome da se na neki način stvori zakonska obaveza da se završi kompletna sanacija kuća i objekata na teritoriji Kolubarskog okruga. Dakle, našim građanima, građanima Kolubarskog okruga priroda je nešto oduzela i odgovorno je da im izađemo u susret. To nije obaveza samo Vlade Republike Srbije u čijem mandatu se desila elementarna nepogoda. To je obaveza svake naredne Vlade Republike Srbije dok se ovaj posao ne završi. Ono što želim na samom kraju u nekoliko rečenica da kažem jeste da i Predlog zakona o budžetu i set ekonomskih zakona koji je usvojen pre nekoliko dana vrlo jasno govore da je ovde reč o teškim i nepopularnim, rekao bih, merama i da se Vlada prilikom definisanja ovih predloga nije rukovodila rejtingom političkih stranaka koji čine vladajuću koaliciju već onim što jeste realnost, dakle, onim što jeste. Vlada želi da vodi realističnu politiku. Ne građanima da saopštava i da priča bajke, ne ono što bi građani želeli da čuju, već ono što jeste realnost u ovom trenutku. Ovo su hrabri i ekonomski i politički potezi, oni vode ka stvaranju, rekao sam već, realnih osnova ka ozdravljenju privrede. Mi verujemo, zaista, da su ovo mere za spas ekonomije, da jesu u interesu budućnosti Srbije. Očekujemo najširu moguću podršku. Očekujemo i međunarodnu podršku i očekujemo podršku svih onih koji se zalažu za modernu Srbiju, svih onih koji su svesni jedne činjenice da reformski procesi u Srbiji ne smeju da stanu u ovom trenutku. Na samom kraju, složiću se sa vama u jednoj rečenici. Dakle, u ograničenom prostoru u kojem u ovom trenutku delujemo u potpunosti smo saglasni sa vama – postignut je maksimum. Zahvaljujem.
Hvala. Prekidamo za večeras. Sa radom nastavljamo sutra u 10.00 časova.