Gospodine predsedniče, kao član Odbora za prava deteta ukazao bih na veliki stepen ugrožavanja sigurnosti i uznemiravanja dece putem interneta, što nije samo problem ovog društva, što je problem modernog društva, jer deca i mladi neizbežno dolaze u kontakt sa računarima i komunikacionim tehnologijama. Informatika je deo školskog programa. Naravno da deci treba omogućiti korišćenje računarske tehnologije i teško je i štetno po razvoj deteta zabraniti mu korišćenje računara i interneta. Međutim, računari i računarske mreže su istovremeno i podobno sredstvo za izvršenje niza krivičnih dela, gde se kao žrtve tih krivičnih dela pojavljuju deca. Veliki je broj zloupotreba informacionih tehnologija i veliki je broj krivičnih dela u čijem se načinu izvršenja pojavljuju elementu nezakonitog korišćenja interneta iz oblasti visoko-tehnološkog kriminala. Ono što je zanimljivo jeste da je jedna polovina dece doživela neprijatnost i uznemiravanje preko telefona, a čak jedna trećina dece putem interneta. Ono što treba da nas zabrinjava to je spremnost dece da o tome pričaju. Od ispitane dece tri četvrtine dece najviše poverenja ima u svoje roditelje, a znatno manje u policiju, razrednog starešinu, drugove, školskog psihologa, a 5% dece nikome ne prijavljuje ugrožavanje sigurnosti i uznemiravanje putem interneta. Čet, blog forum, Fejsbuk profil, Tviter i slična mesta na internetu, gde mladi razmenjuju mišljenja i komuniciraju, popularna su, ali i privlačna mesta mnogim osobama sa lošim namerama, poremećenim ličnostima, psihijatrijskim slučajevima, osobama sa devijantnim ponašanjima, kriminalcima, osobama koje se lažno predstavljaju i u startu imaju loše namere. Zloupotrebe su jako velike, od pretećih poruka, vređanja, širenja glasina, ucena i raznih vrsta uznemiravanja. Iako naše krivično zakonodavstvo, po članu 138. Krivičnog zakonika, za ugrožavanje sigurnosti propisuje zaprećenu kaznu zatvora i do tri godine, a kaznu zatvore od jedne do osam godina ako se delo iz ovog člana učini prema predsedniku Republike, narodnom poslaniku, predsedniku Vlade, članovima Vlade, sudiji Ustavnog suda, javnom tužiocu i zameniku javnog tužioca, po oceni naše poslaničke grupe potrebna je mnogo žešća reakcija policije i pravosudnih organa i pooštravanje krivičnih sankcija kada su žrtve krivičnih dela učinjene putem visoko-tehnološkog kriminala deca, jer posledice ovih krivičnih dela mogu ostaviti velike posledice po psiho-fizički razvoj deteta i njegovu budućnost. Zbog toga, moja pitanja ministru policije su sledeća. Šta će policija konkretno preduzeti da se poveća stepen poverenja u policiju i efikasnije pronađu učiniocu krivičnih dela iz oblasti visoko-tehnološkog kriminala i putem interneta? Da li Ministarstvo pravde deli mišljenje naše poslaničke grupe da je potrebna ofanzivnija kaznena politika za krivična dela učinjena putem računara i računarskih mreža? Hvala.
Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, pitanje postavljam celoj Vladi i tražim od Vlade da mi da obaveštenje na to kakav odnos misli da Srbija ima prema Vojvodini, prema autonomiji Vojvodine, ukoliko se u kontinuitetu nastavlja ovakva vrsta nipodaštavanja, ponižavanja, obespravljivanja Vojvodine, što se vidi u poslednjim odlukama Ministarstva finansija kada su odbijeni amandmani Pokrajine Vojvodine, odnosno u jednoj političkoj odluci Ustavnog suda kada se govori o ustavnosti statuta Vojvodine? Dakle, radi se o tome da je ovo visoko centralizovana država koja je slika i prilika Ustava iz 2006. godine, koji je očigledno imao jednu jasnu ulogu da, što se tiče decentralizacije države, to spreči na sve moguće načine, da sakrije evidentni poraz politike koja je vođena prema Kosovu, da jednostavno Srbiju zatvori u neke okvire koji će onemogućiti bilo kakvu vrstu razvoja i buđenja potencijala ove države. Tada kada smo govorili da je taj Ustav veoma štetan za Srbiju, bili smo u pravu. Danas je Srbija visoko zadužena država sa ogromnim javnim dugom, sa ogromnom ekonomskom krizom, sa jednom ne definisanom politikom, nejasnom politikom prema Vojvodini. Zatvorili ste jedno poglavlje potpisivanjem Briselskog sporazuma ali očigledno nemate spremnosti da učinite politiku jasnom što se tiče autonomija svih nivoa vlasti, počev od Vojvodine pa sve do lokalnih samouprava. Šta to u stvari znači? To znači da želite da ostanete u ovoj situaciji u kojoj se sada nalazite, da odlučujete o svemu, da se jedino vi pitate šta će se u ovoj državi desiti. Vas ne interesuje što je ova država ekonomski propala, ne interesuje vas to što je u Vojvodini trenutno BDP ispod nivoa proseka BDP na nivou države i to prvi put od 1918. godine. Ne interesuje vas to da je najrazvijeniji deo do juče Srbije sada na kolenima. Ne interesuje vas to da ukoliko tu politiku ne promenite može nastati samo novi politički problem. Da li vi mislite da ovakvom odlukom Ustavnog suda možete nešto korisno da uradite za Srbiju? Da li ta politička odluka koja faktički briše Statut Vojvodine, koja faktički otvara novu političku krizu u ovoj državi koja je već opterećena ekonomskom krizom može da zaustavi ovaj sloboda pad Srbije u provaliju ukoliko nemate jasan odgovor na sva otvorena pitanja koja definitivno ne zatvarate. Dakle, tražim obaveštenje od Vlade – da li namerava da pokrene ustavnu reformu? Da li namerava da učini nešto da napokon ova država ima jasnu politiku prema svojim lokalnim samoupravama, prema svojoj pokrajini Vojvodini, a politiku koja neće u stvari gurati probleme pod tepih? Da li ova Vlada misli da je sposobna da promeni onaj ustavni okvir koji je zaustavio Srbiju u njenom kretanju unapred, a pri tom je zadržao u vremenu i prostoru koji će samo ubuduće obezbediti jedno opšte propadanje?
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Koleginice i kolege, listajući povodom rasprave o budžetu neke bilanse javnih preduzeća, a to je sada aktuelna tema, šokirao sam se da „Srbijašume“ imaju veoma malu dobit. Godine 2012. 51 milion dinara, a 2011. godine 41 milion. Sada zamislite firmu koja ima toliko bogatstvo i toliki kapital koji se meri desetinama, ako ne i više miliona evra, da ima dobit od 500.000 evra. Pošto ministar Radulović traži lične karte, nekako mi se čini da sam pogled u finansijske izveštaje „Srbijašuma“ pokazuje da tamo nešto nije u redu. Ne treba za to lična karta. Oko ovog prozivanja ko sve nije ispunio ličnu kartu od javnih preduzeća, nekako nisu se pominjale „Srbijašume“. Zato pitam ministra Radulovića kako je to moguće? Šta se dešava sa „Srbijašumama“ kada ih on ne pominje, a brojke su ovako alarmantne? To je otprilike prvo pitanje. Da li su dostavili ličnu kartu, šta tamo piše koliki je kapital, da li je dobro procenjen itd. jer je šokantno da npr. „Srbijašume“ imaju dobit od 50 miliona, a Pošta preko milijardu dinara. Drugo pitanje je još čudnije. Ne znam da li vi koleginice i kolege, a javnost svakako ne, znate šta se dešava sa menadžmentom „Srbijašuma“. Godine 2010. u januaru tadašnji direktor Duško Polić podneo je ostavku. Pazite, on je bio imenovano lice od Vlade koje je upravljalo i vodilo tako veliko javno preduzeće države Srbije, on je podneo ostavku. Podnošenjem ostavku preneo je ovlašćenja direktora na svog zamenika, izvesnog Igora Braunovića. Taj Igor Braunović nije imenovano lice. On je postavljeno lice od strane direktora što znači da on nema nikakve veze sa Vladom. Od tog januara 2010. godine do dana današnjeg „Srbijašume“ vodi taj čovek, taj Igor Braunović koji niti je postavljen od Vlade, čak ni za v.d. nego na osnovu prenetih ovlašćenja od pre tri i po godine kao postavljeno lice vodi tako veliko javno preduzeće. Promenila se Vlada, otišla je Cvetkovićeva Vlada, došla vaša, ali se tu ništa nije promenilo. To je neka velika misterija, a još veća je misterijama, što ministar Radulović prozivajući sve i svakoga ne pominje ni „Srbijašume“, ni to lice koje ne da vodi „Srbijašume“ protivno sadašnjem Zakonu o javnim preduzećima koga uveliko kršite i mi vas kritikujemo nego ja mislim da on vodi „Srbijašume“ i protivnom prethodnom Zakonu o javnim preduzećima. Pitam ministra Radulovića šta se to dešava u „Srbijašumama“ i kako je moguće da neko tri i po godine vodi tako veliku firmu, a da nikakve veze sa Vladom nema jer ga je postavio prethodni direktor koji je posle podneo ostavku, preneo mu ovlašćenja i to tako traje tri i po godine? Šta je sa konkursima? Zar ne pričamo o departizaciji javnih preduzeća, da li pričamo o transparentnosti, da li je usvojen zakon za sve manje ili više važi, za Bajatovića i Milana Krkobabića ne zato što su oni imenovani pre zakona, ali „Srbijašume“ izgleda da su van svih zakona. Muk, tišina, a cifra je ovako šokantna, ovako mala dobit. Pazite, ima neka priča da su „Srbijašume“ u nekoj dubiozi od preko 100 miliona evra. Ima neka priča, i ja sam poslanik ne želim da se bavim pričama i da govorim na osnovu priča i zato imamo institut poslaničkih pitanja, te molim gospodina Radulovića da nam razjasni ovu misteriju oko poslovanja „Srbijašuma“, a još više oko postavljenog lica koje tri i po godine vodi ovo javno preduzeće.
Reč ima narodni poslanik Marko Milutinović.
Gospodine predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, upućujem pitanje Vladi Republike Srbije – da li će se raspisati referendum o ukidanju sudova i tužilaštava na teritoriji AP KiM i prepuštanja istih separatističkoj vlasti Hašima Tačija. Naime, već 24 dana je prošlo od donošenja Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Tada smo vam ukazivali, dame i gospodo narodni poslanici, da donošenje posebnog zakona kojim bi se regulisala sedišta sudova i tužilaštava na KiM je duboko protivustavno. Član 142. Ustava Republike Srbije reguliše i kazuje da je sudska vlast jedinstvena, a član 182. Ustava Republike Srbije kaže da će se suštinska autonomija KiM regulisati donošenjem zakona po proceduri za promenu Ustava. Naime, nemoguće je unutar autonomije propisivati sudsku vlast i to je ono što je po Ustavu i pozitivnom pravnom sistemu naše zemlje nepojmljivo. Međutim, 17. juna ove godine VSS, je doneo odluku broj 06-00-25/2013, kojom je svim sudovima na KiM, dakle Višem, Osnovnom i Prekršajnom sudu u Kosovskoj Mitrovici, naloženo da odlučuje samo u predmetima, započetim od 15. jula ove godine, sa obavezom da se u tim predmetima donese odluka najkasnije do 1. septembra 2013. godine, a da se podaci o tim predmetima dostave Euleksu. S tim u vezi, ne treba ni da čudi izjava predsednika Vlade, Ivice Dačića da je od 1. septembra uspostavljen novi sudski sistem na KiM. Nadalje, ovom istom odlukom naloženo je da se evidentiraju i čuvaju akti kojima se pokreću postupci, posle 15. jula 2013. godine kako bi se kasnije dostavili i rešili u okviru pravosudnih organa, uspostavljenih sa prvim sporazumom o principima koji regulišu normalizaciju odnosa. Dakle, odlukom VSS, mi smo derogirali naš pravni sistem, naše zakone i naš Ustav. Ovaj nalog podrazumeva i dostavljanje svih predmeta koji su formirani nakon 15. jula ove godine pravosudnim organima, uspostavljenim u skladu sa sporazumom, a u saradnji sa Euleksom. Ovakav efekat odluke Visokog saveta sudstva je takav da je u sudovima, sudskim jedinicama i odeljenjima na teritoriji AP KiM praktično obustavljen rad na svim predmetima koji su zaprimljeni nakon 15. jula 2013. godine. Jasno je da je na ovaj način Visoki savet sudstva zloupotrebio svoja ovlašćenja kada je doneo odluku kojom je naložio sudovima na teritoriji AP KiM, da prestanu da postupaju po predmetima zaprimljenim nakon 15. jula, uz najavu predaje tih predmeta, subjektima i sudovima koji nisu sastavni deo našeg ustavno-pravnog sistema i sudske mreže u Republici Srbiji. VSS po zakonu nema takvo ovlašćenje, nikada ga nije imao, ni po novim zakonima ne može imati bilo kakvo ovlašćenje. Ovom odlukom VSS je načinio prvi korak ka gašenju sudske vlasti, odnosno pripremio je teren i postavio put izvršnoj vlasti ka realizaciji odredbe tzv. Briselskog sporazuma. Podsećam vas još jednom da je 24 dana prošlo od donošenja Zakona o sedištima i područjima sudova, a po tom zakonu je predviđeno da do 31. decembra treba da se donese poseban zakon kojim će se regulisati sedišta i područja sudova. Kakve su prave i krajnje namere predlagača zakona, može se vrlo lako zaključiti na osnovu odredaba tzv. Briselskog sporazuma čiju smo ocenu ustavnosti mi tražili, a koji predviđa da sudovi koji će raditi u okviru pravnog sistema Kosova, što znači da će na teritoriji Kosova, više neće ni biti sudova i tužilaštava kao dela jedinstvene mreže Republike Srbije u skladu sa odredbom 142. Ustava Srbije. S tim ciljem i VSS i Državno veće tužilaca, odnosno republički javni tužilac, doneli su obavezujuće odluke kojima bi se građanima Republike Srbije uskratilo pravo na pristup sudovima svoje države i koji će u narednom periodu morati da se obraćaju sudovima i tužilaštvima države Kosovo. Mogu reći samo – sramno. Na sledećim pregovorima Kosova i Srbije na stolu će biti samo kosovska verzija predloga Statuta zajednice srpskih opština. I to se pojavljuje danas u prištinskoj štampi. A nacrt daje asocijacija, a inače Kosovo naziva ovu zajednicu asocijacijom a Beograd zajednicom, ovlašćenja da formira fondove, otvara predstavničke kancelarije i otvara javne institucije. Izvor ovih listova je rekao da se očekuje da konačna verzija bude usvojena na sledećem sastanku premijera Dačića i Hašima Tačija. Pravni osnov za usvajanje statuta su zakoni Kosova i Evropska povelja o lokalnoj samoupravi. Postavljam pitanje – kada će predsednik Vlade, prvi potpredsednik ili predsednik Vlade i Vlada u celini prestati da obmanjuju javnost i građane o velikoj briselskoj pobedi i priznati da je Kosovu i Metohiji i svoje građane na Kosovu i Metohiji isporučila na upravljanje Vladi Hašima Tačija?
Reč ima Aleksandar Senić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Koleginice i kolege narodni poslanici, svedoci smo da su ove jeseni vremenski uslovi za setvu pšenice išli na ruku poljoprivrednim proizvođačima i da se moglo očekivati da i ove godine budu zasejane adekvatne površine merkantilne pšenice. Međutim, katastrofalna agrarna politika ove Vlade je dovela do toga da će Srbija sledeće godine možda i morati da uvozi merkantilnu pšenicu, jer Vlada nije adekvatno reagovala na tržištu i u julu i avgustu mesecu nije otkupila dovoljne količine merkantilne pšenice. Posle situacije da ove godine imamo rekordnu žetvu, dolazimo u situaciju da ćemo možda morati i da uvozimo merkantilnu pšenicu naredne godine. Podsećam da je prošle godine Republička direkcija za robne rezerve otkupljivala pšenicu po ceni od 23 dinara i da su ove godine proizvođači prepušteni na milost i nemilost kartelima i oligopolima, kako u slučaju pšenice, tako i u slučaju kukuruza i suncokreta. Rezultat katastrofalne politike ove Vlade je da poljoprivredni proizvođači nisu mogli da pokriju ni osnovne proizvodne troškove. Stoga postavljam Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede pitanje – koliko je ove jeseni zasejano hektara merkantilne pšenice i koliko je procenata od te površine zasejano deklarisanim i sertifikovanim semenom? Cena suncokreta ove godine je bila 26 dinara. Cena suncokreta prošle godine je bila 56 dinara. Svedoci smo da u prodavnicama cena jestivog ulja je sada ista kao i prethodnih godina, što svedoči da postoje oligopoli i karteli i postoji zloupotreba dominantnog položaja na tržištu. Stoga pitam Vladu šta je preduzeća u svrhu suzbijanja zloupotrebe dominantnog uticaja na tržištu i formiranja oligopola, naročito u poljoprivredi i prehrambenoj industriji? Sledeće pitanje je usmereno Ministarstvu energetike. Po Zakonu o realizaciji i izgradnji sistema „Južni tok“ član 15, Vlada je trebala da obrazuje povremeno radno telo. Da li je obrazovano to radno telo? Ako jeste, ko su članovi tog radnog tela i po kom kriterijumu su oni birani? Da li je to radno telo počelo sa radom i šta su rezultati dosadašnjeg rada? Da li članovi povremenog radnog tela primaju naknadu za rad i u kom iznosu? Treće pitanje je usmereno Vladi, s obzirom da imamo važeći Zakon o zadrugama iz 1996. godine koji je modifikovan prethodnih godina, ali ne značajno promenjen, kada možemo očekivati novi predlog zakona o zadrugama? Kada možemo očekivati novi predlog o zakonu o poljoprivrednom zemljištu, s obzirom da ovaj iz 2006. godine više nije u saglasnosti sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju EU? Četvrto pitanje želim da postavim Ministarstvu pravde, jer sam dobio mnogo pisama od sudskih veštaka kojima nisu isplaćene naknade i nagrade za njihov rad. Sudski veštaci su neizostavan element prilikom donošenja presuda i njihov rad u najvećoj meri utiče na donošenje tih presuda. Postoje podaci da se naknade za rad sudskih veštaka ne isplaćuju, odnosno isplaćuju sa zakašnjenjem od godinu i po dana. Moje pitanje Ministarstvu pravde je – kada će biti isplaćene naknade i nagrade za rad sudskih veštaka? Hvala.
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje? (Ne) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača, Lazara Krstića, ministra finansija, Saše Radulovića, ministra privrede, prof. dr Dragana Glamočića, ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Ivana Tasovca, ministra kulture i informisanja i Vanje Udovičića, ministra omladine i sporta, pozvao da sednici prisustvuju i: Nikola Ćorsović, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Nikša Vušurović, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Branko Drčelić, direktor Uprave za javni dug i Nada Mirković, načelnik Odeljenja u Ministarstvu finansija. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 12. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2014. GODINU Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodi poslanici: Bojan Đurić, Judita Popović, Gordana Čomić, Ivan Jovanović, Radmila Gerov, Borislav Stefanović, Bojana Božanić, Božidar Đelić, Dušan Milisavljević, Mlađan Dinkić, Nenad Popović, Milan Lapčević, Ružica Igić, Teodora Vlahović, Konstantin Samofalov, Milan Mirosavljević, Gorica Gajić, Dušica Morčev, Miroslav Petković, Marko Milutinović, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Snežana Stojanović Plavšić, Ivan Joković, Nenad Kitanović, Rajko Stevanović, Vladimir Ilić, Verica Kalanović, Ana Novković, Branislav Mitrović, Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik, Dragan Andrić, Janko Veselinović, Olgica Batić, Jadranka Joksimović, Gorica Mojović, Vesna Marjanović, Maja Videnović, Mladen Grujić, Siniša Lazić, Branka Karavidić, Suzana Grubješić, Vuk Jeremić, Saša Milenić, Slavica Saveljić, Jelena Travar Miljević, Srđan Šajn, Nenad Kitanović, Miljenko Dereta, Ranka Savić, Balša Božović, Jovana Joksimović, Miodrag Stojković, Vladimir Gordić, Tamara Tripić, Jelena Trivan, Aleksandar Senić, Jovana Mehandžić Đurđić, Radoslav Milovanović, Ljiljana Lučić, Dejan Nikolić, Ljuban Panić, Srđan Milivojević, Ivan Karić, Laslo Varga, Arpad Fremond, Balint Pastor, Zoltan Pek, Dušan Petrović, Sanja Čeković, Miodrag Đidić, Boško Ristić, Milovan Marković, Nebojša Zelenović, Zlatko Dragosavljević, Saša Dujović, Đorđe Milićević, Zoran Kasalović, Dejan Mihajlov, Slobodan Samardžić, Siniša Kovačević, Vesna Jovicki, Vesna Milekić, Dubravka Filipovski, Kenan Hajdarević, Petar Petković, Nikola Jovanović, Sanja Jefić Branković, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Irena Aleksić, Zoran Antić, Marko Atlagić, Nebojša Berić, Igor Bečić, Branislav Blažić, Zoran Bojanić, Jelena Budimirović, Katica Vijuk, Irena Vujović, Ninoslav Girić, Maja Gojković, Milovan Drecun, Aleksandra Đurović, Milinko Živković, Stefan Zankov, Biljana Ilić Stošić, Milanka Jeftović Vukojičić, Bojan Jakovljević, Milanka Karić, Dragomir J. Karić, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Milan Kovačević, Radmilo Kostić, Miodrag Linta, Saša Maksimović, Mirjana Marjanović, Vesna Marković, Jelena Mijatović, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Ljubica Mrdaković Todorović, Mujo Muković, Dušica Nikolić, Dragan Nikolić, Jasmina Obradović, Biljana Pantić Pilja, Slobodan Perić, Mileta Poskurica, Zoran Pralica, Tanja Radovanović, Aleksandar Radojević, Katarina Rakić, Marjan Rističević, Radovan Raičević, Vesna Rakonjac, Mile Spirovski, Nebojša Stefanović, Momir Stojanović, Ljubiša Stojmirović, Željko Sušec, Dragan Todorović, Dragan Tomić, Aleksandra Tomić, Vučeta Tošković, Vladimir Cvijan, Dragan Čolić i Dragan Šormaz, Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine, Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Narodni poslanici Snežana Stojanović Plavšić i Nenad Kitanović, pisanim putem, povukli su amandman koji su zajedno podneli na član 32. Pisanim putem, narodni poslanici su povukli potpise, i to: Gorica Gajić, sa amandmana koji je podnela zajedno sa narodnim poslanikom Bojanom Božanić na članove 3. i 5, a narodni poslanici Jadranka Joksimović, Marija Todorović i Srđan Šajn, sa amandmana na član 7. koji su zajedno podneli sa 62 narodna poslanika poslaničke grupe SNS. Narodni poslanik Teodora Vlahović, pisanim putem, povukla je amandman na član 1. Primili ste izveštaj Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine. Ovom prilikom izražavam dobrodošlicu predsedniku Skupštine gospodinu Pastoru i gospodinu Radomanu. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Pastor.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem se na mogućnosti da u sledećih dva, tri minuta mogu par rečenica reći o amandmanu koji je definisala Skupština AP Vojvodine. Definisali smo tri amandmana, u odnosu na Predlog zakona o budžetu, sa jasnom ambicijom da kroz amandmansku korekciju pokušamo približiti Predlog zakona onome što doživljavamo kao ustavnu garanciju iz člana 184. stav 4. Ustava Republike Srbije. Moram da kažem da se ova godina razlikuje od prethodnih godina, jer prethodnih godina smo imali mogućnost da iznesemo svoje stavove u fazi pripreme budžeta, a ove godine ta mogućnost nije postojala, tako da nam je ovo jedina mogućnost da javno iznesemo šta o ovoj stvari mislimo. Zbog kratkoće vremena i zbog toga što sam prošle godine, u otprilike isto ovo vreme, imao mogućnost da govorim pred vama o našem viđenju ovog problema. Ne želim govoriti o ustavnom pravu na autonomiju, ne želim govoriti o principu vladavine prava, ne želim govoriti o principu subsidijarnosti, o decentralizaciji, o ravnomernom regionalnom razvoju, o siromaštvu koje pogađa svakoga, o postocima zaposlenosti, nezaposlenosti, o brojkama aktivnih, izdržavanih, odlivu ljudi i o pojavi, ne samo u Vojvodini, da sve veći i veći broj ljudi želi da uči mađarski kako bi dobili državljanstvo, ne želim da govorim o stvaranju BDP, o izvozu i uvozu, o potrošačkoj korpi, o stepenu razvijenosti, o lokomotivi, vozovima, o tome ko je kriv za ovo stanje, da li je to nasleđeno, da li ti koji su sada većina i čine Vladu, u proteklih godinu i po dana, mogli nešto uraditi ili ne. O tim svim stvarima ne želim govoriti. Ne želim govoriti ni o pitanju rejtinga, ne želim govoriti o izbornim rezultatima, ne želim govoriti o pitanju legitimiteta, a tek ne želim govoriti o odluci Ustavnog suda, o Statutu i o sporovima vezanim za to. Želim, pored svega onoga što smo o ovim stvarima rekli u prethodnom periodu, ukazati na jednu stvar za koju mislim da nije stvar političke prirode, nego je stvar životne prirode. Želim da vam kažem da doživljavamo situaciju u kojoj se nalazimo kao alarmantnu, jer cenimo da se ne primenjuje na isti način jednako pravo na život, jednako pravo na zdravlje. Dozvolite mi da u prilog toj tvrdnji kažem samo nekoliko brojki. Prema standardima za svakih 350 hiljada stanovnika treba da postoji jedna hemodinamska sala. To znači da bi u odnosu na Vojvodinu trebalo da postoji šest. Imamo jednu i po. U ostatku Srbije, za ostatak 2/3 stanovništva imali 15. Danas, dame i gospodo, 694 pacijenta čeka. Danas 92 pacijenta čeka na ugradnju stenta. Te brojke su na početku bile 1/3 ovog, 331, odnosno 13. Još katastrofalnija situacija jeste vezana za pacijente koji čekaju na zračenje. Situacija je, dame i gospodo, takva da za Vojvodinu, za dva miliona stanovnika, danas imate dva aparata koji se koriste u dve smene. Čekanje na zračenje je oko šest meseci. Onaj kome lekar kaže da mora da čeka na zračenje šest meseci, manje više, mislim da je jasno kakvu je poruku dobio. Moram da vam kažem, na sreću, u ostalom delu Republike to čekanje do jednog meseca. Možemo o ovim stvarima razgovarati sa političkog aspekta, možemo se nadmudrivati oko toga ko je kriv, ali je osnovno pitanje, dame i gospodo, šta možemo uraditi da se ovo stanje zaustavi, šta možemo učiniti da se ova situacija tonjenja zaustavi? Gospodine ministre, šta možemo očekivati u odnosu na sledeću godinu? Meni je poznata vaša jučerašnja izjava, ali moram da vam kažem da nas ne zadovoljava obećanje da ćemo u 2014. godini krenuti sa izradom zakona i da se možemo nadati da će od 2015. godine, taj zakon početi da se primenjuje.
Po amandmanu, ministar Krstić. Izvolite.
Hvala puno. Drago mi je da se niste vraćali u ovoj diskusiji na to ko je kriv. Mislim da ima puno delova Srbije gde stvari ne funkcionišu ili da funkcionišu na ne balansiran način i drago mi je da ćemo se fokusirati ili je to bar, ako sam ispravno shvatio, vaša pozicija na to kako da to promenimo i poboljšamo u budućnosti. Kao što znate, mi imamo situaciju gde Zakonom o finansiranju AP Vojvodine de fakto ne postoji, bez obzira što je Ustavom određeno da je trebalo da bude usvojen. Imamo, takođe, situaciju gde je Zakon o finansiranju lokalnih samouprava nešto što moramo da promenimo. Prosto, iz pozicije u kojoj se trenutno nalazimo ne vraćajući se, kao što kažem, u prošlost, mislim da je jedino konstruktivno da zajednički sednemo u oba ova foruma, znači, kada govorimo o tome, mislim i na lokalne samouprave, mislim i na AP Vojvodinu, i da stavimo na papir, bez mešanja nešto previše ovih dnevnopolitičkih tema i uperivanja prstom, koja su to ovlašćenja, odnosno nadležnosti koja svaka lokalna samouprava, koja AP Vojvodine treba da ima i kako će te svoje nadležnosti finansirati, da taj balans bude realan u smislu da ono što lokalne samouprave, odnosno Vojvodina prihoduju, odgovara onome što su njihove nadležnosti sa druge strane, a da ono što je potrebno, ukoliko je potrebno, a verujem da će u nekim slučajevima svakako to biti slučaj, se nadomeštava iz budžeta Republike. Mislim da je to jedno mnogo šire pitanje, ali je isto i tako naša obaveza, jer sledeći budžet bih voleo da bude više od samo republičkog budžeta koji branimo, što je slučaj danas ovde, i u lokalnoj samoupravi iVojvodini i pričamo samo u kontekstu transfera, što isto mislim da nije dobro. Mislim da bi sledeće godine trebalo da imamo čitav konsolidovani budžet kao zakon koji ćemo braniti u skladu sa izmenjenim Zakonom o budžetskom sistemu i da ćemo u kontekstu toga do tada rešiti pitanje nadležnosti, a i finansiranje AP Vojvodine i lokalnih samouprava. Voleo bih da u tom domenu možemo da učinimo više nego što je rađeno prethodnih godina, što se tiče finansiranja Vojvodine i transfernih sredstava, odnosno kako se sredstva opredeljuju. Međutim, u ovoj situaciji bez zakona i bez jasno definisanih ingerencija, nažalost, nije ni bolje, ni lošije, kao što sam već rekao. Podvlačim, nije dovoljno dobro za sledeću godinu. Voleo bih da na konstruktivan način sednemo i o tome porazgovaramo, bilo u kontekstu one radne grupe, ali iskreno i transparentno. Hvala.
Pravo na repliku, gospodin Pastor. Izvolite.
Gospodine ministre, hvala vam na vašem odgovoru, ali moram da vam kažem da smo u proteklim godinama jako puno puta čuli ovakve rečenica. Od vas do sada ne i nadam se da ćete vi u tom smislu biti diskontinuitet. Previše puta su izgovarane ovakve rečenice i, nažalost, nije se napravio iskorak. Isto tako, moram da vam kažem, dame i gospodo, da nije obećavajuća okolnost da je nakon toga što je Skupština AP Vojvodine usvojila platformu kao viđenje uređenja ovog pitanja, ja sam kao predsednik Skupštine uputio tu platformu premijeru republičke Vlade pre više od jednog meseca. Nažalost, jedan mesec nije dovoljan bio da se bilo kakav signalu odnosu na taj dopis, u odnosu na tu inicijativu vrati. Iz toga razloga se nadam da ćemo uspeti napraviti iskorak, ali poučen dosadašnjim iskustvom, nisam u to potpuno siguran.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, gospodine Pastor, evo posle godinu dana predstavnici AP Vojvodine, na čelu sa predsednikom Skupštine, dolaze u Narodnu skupštinu Republike Srbije da traže poštovanje Ustava koje se odnosi na pitanje finansiranja AP Vojvodine. Za DSS pitanje sredstava koja su definisana Ustavom, a koja treba da pripadnu AP Vojvodini nijednog trenutka nisu bili sporni. I kada je Ustav donet, prva Vlada koja je ispoštovala te odredbe bila je Vlada na čijem je čelu bio Vojislav Koštunica. Pitanje poštovanja Ustava je naš prioritet i o tome smo više puta ovde govorili. Međutim, ima nekoliko pitanja o kojima treba razgovarati u ovoj situaciji u kojoj se sada nalazimo. To je sada pitanje i za vas i za Vladu. Godinu dana je prošlo od kada ste isto pitanje uputili i prethodnom ministru i Vladi i slušali smo u Narodnoj skupštini da će se formirati radna grupa i da će se doneti zakon o finansiranju AP Vojvodine. Godinu dana je prošlo. Ko je odgovoran što u Narodnoj skupštini nemamo taj zakon? Voleo bih da dobijem odgovor ovog puta. Drugo pitanje je takođe važno i upućujem ga i vama, gospodine Pastor. Važno je pozivati se na Ustav, ali u potpunosti, a ne samo kada nama odgovara. Gospodine Pastor, Ustavni sud Republike Srbije je 60% odredaba Statuta proglasio neustavnim. Vaša reakcija i reakcija vlasti u Vojvodini nije bila da se Statut upodobi Ustavu, nego da se menja Ustav. Postavljamo pitanje da li se pozivamo na Ustav u Narodnoj skupštini Republike Srbije samo kada nama odgovara, a kada nam to ne odgovara, tražimo promenu tog Ustava? Prosto da budemo pošteni pred javnosti i pred Narodnom skupštinom i pred građanima. Nije sporno da Narodna skupština i da Vlada Republike Srbije moram 7% u poslednji dinar da ispoštuje i da se prebaci AP Vojvodini, ali, gospodine Pastor, svaka druga odredba Ustava Republike Srbije na području AP Vojvodine mora da se ispoštuje, a ne da se poziva na promenu tog Ustava da bi se Ustav Republike Srbije upodobio vašem neustavnom Statutu. Mislim da ste uvek dobrodošli u Narodnu skupštinu, da ćete od naše poslaničke grupe uvek imati podršku kada su u pitanju jasne nadležnosti prava koja Republika ima prema AP, ali vas molim da, kada je u pitanju Ustav, kada je u pitanju AP Vojvodina, budete do kraja pošteni i tražite da se u potpunosti sve odredbe Ustava poštuju. Hvala.
Pravo na repliku, gospodin Pastor. Izvolite.
Gospodine poslaniče, biću krajnje pošten. Želim da vam kažem da što se tiče odluke Ustavnog suda, mi do ovog momenta odluku Ustavnog suda nismo imali prilike da vidimo i da pročitamo. Imali smo prilike da vidimo i da pročitamo saopštenje. Očekujemo odluku Ustavnog suda danas, sutra. Uveravam vas da ćemo postupiti u skladu sa odlukom Ustavnog suda i oko toga nemojte uopšte da imate bilo kakvu dilemu. Na kraju krajeva, taj zadatak se samo zajednički može rešiti i to na taj način da će Skupština AP Vojvodine usvojiti statut, a taj isti statut treba da dođe tu davanje saglasnosti. Nemoguće je okončati tu proceduru tako da oko toga ne postignemo konsenzus. To je jedan deo stvari. Drugi deo stvari, dozvolićete mi da u odnosu na određena rešenja i sada važećeg Ustava čovek može imati ovakav ili onakav stav. Ja taj stav iznosim jer mislim da je to deo javnog govora. To je deo javne diskusije.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, replika.
Gospodine Pastor, iskreno želim da verujem u vaše dobre namere. Međutim, podstaknut protekom vremena i činjenicama koje su taj protek vremena donele, moram da izrazim sumnju u to. U julu prošle godine 2012. godine, Ustavni sud je oglasio 22 odredbe Zakona o utvrđivanju nadležnosti neustavnim. Ako se sećate dobro, u Narodnoj skupštini, kada ste vi boravili i kada smo takođe raspravljali o izmenama Zakona o budžetskom sistemu i o Zakonu o budžetu, takođe smo razgovarali o potrebi da Vlada Republike Srbije, Narodna skupština i organi AP Vojvodine, što pre sednu i donesu novi zakon o utvrđivanju nadležnosti, koji je u skladu sa Ustavom. Koliko je vremena prošlo, uvaženi gospodine Pastor? Godinu i po dana, traju nekakva usaglašavanja, potrebe da se sastanemo, analize, a neustavno stanje traje. Bojim se da i u narednih šest meseci ćemo biti svedoci iste takve situacije. Kada sam rekao o reakcijama na Statut, uz svo uvažavanje, mi smo demokratsko društvo i svako ima prvo da iznese svoje mišljenje, ali malo čudi da je prva reakcija – moramo menjati Ustav. Prva reakcija na činjenicu da je neko uhvaćen u činjenju neustavnih stvari kada su u pitanju važni akti kao što je statut. Mislim da je trebalo pre skoro četiri godine uvažiti ono što je i naša poslanička grupa rekla, u krajnjoj liniji mi smo inicirali ceo postupak i pokazali smo da smo bili u pravu, da su se prihvatili naši predlozi, naše sugestije u pogledu neustavnosti mi sigurno ne bismo došli u ovakvu situaciju. Molim vas da što pre sa pozicije u kojoj se vi nalazite, hitno ovaj postupak inicirate, da se u narednih šest meseci posao okonča, a budite ubeđeni da će DSS kontinuirano i stalno i u Narodnoj skupštini Srbije i AP Vojvodine, podsećati vas da činite neustavnu stvar. Hvala.
Reč ima Ištvan Pastor. Izvolite.
Moram da kažem da je odluka Ustavnog suda vezana za Zakon o nadležnostima sa strane organa AP Vojvodine od prvog dana u potpunosti prihvaćena i primenjuje se. Mi smo u potpunosti upodobili naše propise sa odlukom Ustavnog suda. Isto tako moram da vam kažem i da vam skrenem pažnju da u odnosu na to ovaj cenjeni odnos ima određene zadatke. Iz tog aspekta mislim da je malo problematičnu kritiku takve žestine upućivati meni. S druge strane moram da vam kažem da u predstojećim mesecima ne mogu zamisliti drugačiji pristup nego da se u paketu rešavaju tri stvari: Statut, Zakon o nadležnostima i Zakon o finansiranju. Ako ne budemo u paketu uspeli rešavati dogovorno i doneti pred ovaj cenjeni dom u sledećih šest meseci, onda mislim da ćemo imati ozbiljan problem.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, poštovani gospodine Pastor, uvaženi gospodine Radoman, smatram da niko u ovoj sali ne bi trebao imati dilemu da li podržati ovaj amandman ili ne. Zato što u ovom amandmanu se ne traži ništa drugo osim ovog što je gospodin Palalić rekao, a to je poštovanje Ustava Republike Srbije. Mislim da bi svaki put kada je pitanje poštovanja Ustava Republike Srbije trebali biti vrlo jasni u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a to je da se Ustav Republike Srbije mora poštovati u svim svojim delovima. U tom smislu očekujem od svih poslaničkih grupa i od svih poslanika da će glasati za ovaj amandman jer je on samo poziv da se ispoštuje ustavna odredba. Iz te ustavne odredbe proizilaze određene finansijske obaveze, iz te ustavne odredbe proizilaze i sve posledice nepoštovanja te ustavne odredbe i one su jasno vidljive. O njima smo mi iz DS govorili u prethodnom periodu, a to je u činjenici da trpi zdravstveni sistem, da trpi obrazovanja i druge vrlo važne oblasti svakodnevnog života. Nije čudo kada zdravstvene institucije, kao što je „Klinički centar“, kao što je najpoznatiji institut u zemlji „Sremska kamenica“, nemaju dovoljno lekova, kada ne rade aparati za zračenje, kada ne rade mamografi, ministre Krstiću, vrlo bitni za zdravlje ljudi. Ljudi čekaju tri meseca na zračenje. Ministre Krstiću, kada sam nedavno pitao vašu koleginicu ministarku Slavicu Đukić Dejanović – zbog čega u Vojvodini ne rade aparati, koje sam nabrojao, a i u ostalim delovima Srbije, nešto je bolja situacija ali slična, ona je rekla – nisam ja za to nadležna. Pitao sam – ko je? Ona je rekla – ministar za finansije. Pitao sam – zašto? Ona je rekla – zato što su oni predložili Zakon o javnim nabavkama i sada ne žele da ga menjaju, a zbog tog Zakona o javnim nabavka ne mogu da se sprovode postupci nabavke, pa aparati koji treba da se poprave, na popravku čekaju godinu dana, u međuvremenu se pokvari drugi aparat i tako klinički centri nemaju mogućnost da pruže zdravstvenu uslugu svojim pacijentima. Da li ministre Krstiću znate za to? Da li ste upoznati sa tom činjenicom? To je ovaj amandman. To je između ostalog i ovaj amandman. On se tiče običnog života građana Srbije. Pošto sam rekao da o primeni Ustava ne vredi puno pričati, njega treba primenjivati, smatram da je njega trebalo primenjivati i u ovoj Narodnoj skupštini. Nije trebalo povlađivati ministru Iliću kada je pre mesec dana bukvalno podsticao narodne poslanike da usvoje neustavnu odredbu koja se ticala izmene Zakona o legalizaciji i kada su poslanici vladajuće koalicije izglasali tu odredbu, uz obrazloćenje koje je dao ministar Ilić, kako je Ustavni sud neefikasan i kako će se za četiri godine primene tih neustavnih odredbi koje će posle biti proglašene neustavnim, svakako biti bez predmetno proglašavanje tih ustavnim odredbi neustavnim. Dakle,ova Skupština je glasala nedavno za jedan takav amandman koji je praktično izmenio u celosti zakon. U tom smislu pozivam pre svega poslanike DSS da budu dosledni i da kada kažu – ovde poštujete Ustav, a tamo ga ne poštujete, da se oni ne ponašaju tako. Da oni kažu – da, ova odredba i ovaj amandman ide sa ciljem za ispravljanje neustavne odredbe, mi ćemo glasati za tu odredbu, kao što smo učestvovali u podnošenju inicijative za proglašavanje nekih odredbi Statuta Vojvodine neustavnim, a ne elaborirati na sličan način koji zamerate drugima, da ovde nije toliko važna primena ove odredbe. Ova odredba je važna, a kao što čujemo od predstavnika AP Vojvodine, oni u celosti poštuju prvu odluku Ustavnog suda i poštovaće novu odluku Ustavnog suda. Jedino je opet pitanje za ministra finansija – zbog čega godinu i po dana se ništa ne dešava sa radnom grupom koja je trebala da izradi zakon o finansiranju AP Vojvodine?
Replika, Jovan Palalić.
Želim da repliciram s obzirom da je pomenuta DSS u kontekstu toga da ovaj problem kada je u pitanju obezbeđivanje 7% sredstava od strane Republike AP Vojvodini traje od 2007. godine. Kako to da se DS tek sad setila tog problema, iako je bila na vlasti svo to vreme, iako je svo vreme usvajala budžete u Narodnoj skupštini kojima je AP Vojvodini zakidala ta sredstva? Kad su došli u opoziciju, onda prozivaju nas, prozivaju novu vladajuću većinu. Verovatno kada bi se ponovo vratili na vlast ovde, nastavilo bi se isto. Molim vas da budemo krajnje dosledni i konsekventni. Četiri godine niste ispunjavali tu odredbu. Demokratska stranka Srbije i SVM su u Narodnoj skupštini govorili da kršite Zakon o budžetu. Mi i dalje to govorimo, vi ste došli u opoziciju i nama se pridružujete. Prema tome, u isto vreme donosili ste neustavan Statut, neustavan Zakon o utvrđivanju nadležnosti. Svo vreme mi smo bili dosledni po tom pitanju i podnosili amandmane i raspravljali ovde u Narodnoj skupštini. Sada, AP Vojvodina, gde još imate vlast, podnosi amandmane ovde i traži to isto. Ja vas molim, ne prozivajte DSS, bar kada je u pitanju poštovanje Ustava i bar kada je u pitanju odnos prema AP Vojvodini, saglasno nadležnostima koje pišu u Ustavu Republike Srbije.
Replika, narodni poslanik Janko Veselinović.
Zaista izuzetno cenim stručnost gospodina Palalića i u mnogim stvarima se slažemo, ali ovde jednostavno gospodin Palalić nije u pravu. Prvi put prošle godine prilikom usvajanja Zakona o budžetskom sistemu odredba od 7% iz Ustava Republike Srbije je izmenjena, odnosno relativizovana u smislu da je 7% budžeta propisano kao 7% od fiskalnih prihoda, gospodine Palaliću. Dakle, prvi put. Nikad pre toga tih 7%, makar kada je Zakon o budžetskom sistemu, nije bio dovođen u pitanje. Zaista ne znam o čemu pričate. Nikada se to nije desilo. Bilo je sporosti možda po nekim drugim pitanjima, ali ugrožavanje Ustava je prvi put bilo prošle godine otprilike u isto vreme kada smo donosili, odnosno kada je vladajuća većina donela neustavan Zakon o budžetskom sistemu, kojim je 7% postalo manje od 7%. U tom smislu, gospodine Palaliću i svi oni koji slušaju, ovo je radi javnosti da govorimo, ipak da budemo precizni, to jednostavno nije tačno. Prvi put je prethodna Vlada možda sa namerom zbog toga što nije na vlasti u Vojvodini, možda iz nekih drugih razloga prekršila Ustav i odredbu koja je vrlo jasna, a brojevi su uvek jasni.
Samo zbog ovog sistema, da bi se mogli ljudi javljati, da saopštim redosled prijavljenih narodnih poslanika. Moramo obrisati listu. Znači, Judita Popović, Maja Gojković, Zoran Kasalović, Srđan Šajn i Bojan Đurić. To su do sada prijavljeni i tako ću ih prozivati. Obrisaću listu. Verovatno želite repliku, pa zbog toga ne možete da se prijavite. Jovan Palalić, replika.
Samo podsećam, prosto, ima ovde poslanika koji su već godinama u Narodnoj skupštini. Upravo su predstavnici SVM, evo gospodina Pastora, svo vreme od 2008. godine ovde u Narodnoj skupštini, naravno i DSS, govorili da se ne poštuje Ustav Republike Srbije kada je u pitanju finansiranje AP Vojvodine, znači koalicioni partneri i na pokrajinskom nivou i na republičkom nivou tada. Naravno, ne direktno učešće u vlasti, ali podržavali su republičku Vladu. Demokratska stranka Srbije je to isto govorila. Prema tome, želim da osvežim jednu situaciju koja je trajala ovde veoma veliki period. Čak je pitanje bilo poslednjeg trenutka – da li će se usvajati budžeti. Mislim da predstavnici SVM za neke budžete nisu glasali. Prosto, to je nešto što traje od 2007. godine. Ne vidim zašto sada ukazujete da ne govorim istinu. Stalne su rasprave o tome bile i to je nešto što želim ovde da podsetim. Demokratska stranka Srbije od 2008. godine je ukazivala na taj problem zajedno sa drugim strankama. Podsećam vas na to gospodine Veselinoviću.
Pretrpan je sistem. Puna je lista. Ove koje sam pročitao neka se ne prijavljuju. Zapisao sam i poštovaću taj redosled. Ponovo ću pročitati. Onoga koga nisam pročitao neka se prijavi. Tu je Judita Popović, Maja Gojković, Zoran Kasalović, Srđan Šajn, Bojan Đurić, Dejan Mihajlov, Vučeta Tošković i to je to. Sada ću obrisati listu. Molim vas da završimo sa replikama. Gospodin Janko Veselinović, replika.
Više se neću javljati po ovom pitanju. Zaista nemam ništa da dodam i oduzmem od onoga što sam rekao malopre. Prvi put prošle godine ova Vlada, istina u nešto izmenjenom sastavu, ministar finansija nije bio sada aktuelni, ali je donela Zakon o budžetskom sistemu u kome je relativizovala, odnosno umanjila 7%. Nikada se to pre toga, gospodine Palaliću i narodni poslanici, nije desilo. Bilo je sporova po nekim drugim pitanjima, ali ne po pitanju da je prekršen Ustav. To je jedino istinito i to jedino svi oni koji ne žele da dezavuišu istinu će priznati. Prvi put je prošle godine pa čak ste i vi, koliko se sećam, u vašim diskusijama nesporno rekli da je ta odredba neustavna i da to nije 7% od onih iz Ustava. Nikada pre toga u Zakonu o budžetskom sistemu tako nešto nije pisalo i to je bili prvi put direktno kršenje Ustava RS.
Replika, gospodin Pastor.
Mislio sam da se u ovu bitku ne uključim, ali mislim da je kafanska stvar da se jedna rečenica kaže. Do prošle godine smo imali jedan problem, a od prošle godine imamo dva problema. Do prošle godine smo imali problem da od 2008. godine na ovamo nikada član 184. stav 4. nije poštovan. Drugi problem je nastao nakon toga kada je ta situacija zakovana sa donošenjem zakona na prepad u odnosu na koji smo dali u ovoj Skupštini inicijativu za promenu i u odnosu na koju smo pokrenuli postupak pred Ustavnim sudom pa čekamo šta će se desiti. To je ono što je nažalost deo realnosti.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović.
Hvala gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, poštovani gospodine Pastor, dame i gospodo narodni poslanici, LDP naravno da podržava amandmane Skupštine AP Vojvodine i naravno da ćemo glasati za ove amandmane. Kako stoje stvari danas u pogledu odnosa republičke vlasti prema Pokrajini Vojvodini? Izgleda ovako, postoji Ustav koji garantuje određena prava Vojvodini. Deo Ustava koji se odnosi na to ne poštuje se. Nema Zakona o finansiranju Vojvodine. Nema zakona i nema šta da ne poštujete. Postoji neka radna grupa koja bi trebala da radi na donošenju tog Zakona o finansiranju Vojvodine. Međutim, ta radna grupa ne radi ništa. Poštujem, gospodine ministre, to što ste vi rekli da pružate podršku da se uvede u neke zakonske okvire finansiranje Vojvodine i da ćete pokrenuti rad te radne grupe. Ali, to su samo neka obećanja. Kako izgledaju ta obećanja? Na sledeći način – od 2007. godine Republička vlada, dakle republička vlast duguje Pokrajini Vojvodine sigurno oko milijarde evra. Ove godine će Pokrajina Vojvodina da bude uskraćena za nekih 32 milijarde dinara. Dakle, to je istina. To su činjenice koje direktno pogađaju Vojvodinu, dakle njenu egzistenciju i uopšte dovode u pitanje njen razvoj. Ukoliko ova država ima ambicije da bude jedna ozbiljna država i da je tako i shvatamo kao jednu ozbiljnu državu, trebalo bi da se ugleda na Dansku. U Danskoj je ovih dana ministar pravde dao ostavku iz razloga što je izgovorio jednu laž. Jednu laž u pogledu posete neke hipi kolone. To je bilo dovoljno da se podnese ostavka. Šta se ovde dešava? Četiri, pet, šest godina se ne poštuje Ustav. Dakle, ne finansira se Vojvodina onako kako je Ustavom predviđeno i apsolutno nikome to ne smeta, da danas izlazi sa tezama da postoji veliki problem oko finansiranja Vojvodine i prosto ne znamo šta se to dešavalo u prošlosti, a trebalo bi da se nešto promeni, a niko u sebi ne vidi tu odgovornost, svoj doprinos tom nepoštovanju Ustava i tom uništavanju Pokrajine Vojvodine. Dakle, nema amnestije ni za prethodnu Vladu koja je svesno kršila Ustav, koja je svesno dovodila u pitanje funkcionisanje Pokrajine Vojvodine. Naravno da smo mi za ustavne reforme i naravno da želimo da se promeni ta situacija, da se Vojvodini vraća za razvoj sto dinara po glavi stanovnika. To je, dozvolićete, ponižavajuće.
Reč ima narodni poslanik Maja Gojković.
Zahvaljujem. Pozdravljam predsednika Skupštine AP Vojvodine, što je došao ovde da nam predstavi amandmane na Zakon o budžetu Republike Srbije. Naravno da poslanička grupa Srpske napredne stranke deli stavove i obrazloženje, stav Vlade Republike, i da ne možemo prihvatiti amandmane, pogotovo ne posle vrlo lakonskih obrazloženja, ne predlagača, nego onih koji su objasnili zašto bi podržali ili ne. Kada razgovaramo o Ustavu Republike Srbije, naravno da je to najviši pravni akt u našoj državi i da svako ko obavlja vlast mora da poštuje i to kod nas nema zaista ničeg spornog, ali što se tiče poštovanja jedne rečenice u Ustavu, to prosto vređa intelekt svakog poslanika u ovom parlamentu i u drugim parlamentima sveta, zato što, ili poštujete Ustav u celini, ili ga menjate i učinite nešto krupno da se promeni. Ono što je jako važno da bi počeli da, eto i tu rečenicu poštujemo svi, i pored toga što je 2008. godine, pre pet godina, trebalo da se krene sa poštovanjem Ustava i da se uvaži Vojvodina u potpunosti, hajde da pređemo preko tih pet godina nerada onih koji su vodili ovu državu i da iskoristimo ovih šest meseci koje nam je Ustavni sud, pa čak i u tom obrazloženju, predsedniče parlamenta, gospodine Pastor, napisali, da su prosto bacili vama, kako bi rekli ovi davljenici na brodu, ne lično vama, nego instituciju koju ovde predstavljate i Vladu Vojvodine, slamku spasa da pokušamo nešto zajednički da uradimo i da uskladimo sve važne akte u ovoj državi i u Vojvodini sa Ustavom Srbije. Koleginica Judita je dala dobar primer Danske, samo selektivan. Dakle, neko ko za dve godine ili za godinu dana doživi takav pravni debakl, da mu Ustavni sud posle nekoliko godina razmatranja inicijative, da li je Statut i Zakon o nadležnosti AP Vojvodine ustavan ili ne, doživi debakl da mu dva najvažnija akta koje je Skupština donela proglasi neustavnim u ogromnom broju članova, pređe preko toga i onda traži samo ostavku ili odgovornost nekoga na višem nivou vlasti, a svoju odgovornost, svoj promašaj, ne vidi ni predstavnik Vlade Vojvodine, odnosno predsednik, a ne vidi ni parlament koji je digao ruku u prošlom sazivu za ovakve akte. Dakle, ako ćemo da se ugledamo na Dansku, onda molimo vas da ostavke daju i oni koji su doneli, predložili i izglasali ovako neustavne zakone,koji su katastrofa za posledicu, za život građana Vojvodine. Što se tiče zdravstva, to je rekao neko ovde, vrlo dramatično zdravstvo u Vojvodini, čekanje, redovi itd. Da, apsolutno se slažem, samo je na to upozoravala doktorka Bukurov koja radi na Institutu. Ona je poznata kao prvi i jedini čovek u zdravstvu Vojvodine koji je počeo da govori o malverzacijama koje se dešavaju na Institutu AP Vojvodine, doživela je neviđeni mobing, pa bi trebali malo i van nekih površinskih stvari da razgrnemo malo, šta se zaista dešava u zdravstvu Vojvodine, jer po članu 183, koliko ja znam, nadležnost Vojvodine, to nije osporeno, je nad zdravstvom i nad obrazovanjem. Kada nešto kritikujemo, trebalo bi da sagledamo sve promašaje i sve anomalije koje se dešavaju u Vojvodini da konačno raščistimo šta jeste sad, posle neustavnosti dva akta, vrlo važno, šta jeste, šta nije u nadležnosti AP Vojvodine, da bi znali onda i šta se finansira iz budžeta i na šta će ići ovih 7%. U tom slučaju, želimo da učestvujemo u toj radnoj grupi i da napravimo reda u ovoj državi, pa da napravimo pravnog reda i u aktima AP Vojvodine. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, poštovani gospodine Pastor, SPS će podržati stav Vlade Republike Srbije i neće glasati za predlog amandmana Skupštine AP Vojvodine. Želim da kažem da SPS se zalaže za jednu funkcionalnu, ekonomski isplativu autonomiju Vojvodine, koja će doprineti kvalitetu života svih građana Vojvodine, ali naravno, kao autonomija u Republici Srbiji, i boljitku i kvalitetu života svih građana Republike Srbije. Naravno da samo takva autonomija može se uspešno razvijati i samo takva autonomija može da stvori jednu atmosferu dijaloga i tolerancije, na koju nas je, uostalom, i posle više od decenije, prilikom usvajanja budžeta Republike Srbije, pozvao premijer Vlade Republike Srbije gospodin Ivica Dačić. Zaista u tom smislu, na pitanje koje je i gospodin Pastor ovde postavio – šta možemo učiniti da se ova situacija zaustavi, razumejući kao vrstu politizacije, svake godine kada usvajamo budžet Republike Srbije, po pitanju 7% budžeta AP Vojvodine u odnosu na budžet Republike Srbije, vidim pre svega u jednom celovitom, sistemskom i konzistentnom rešenju, kakvo će biti usvajanje zakona o finansiranju AP Vojvodine i zbog toga je ovaj apel da postoji jedna atmosfera tolerancije i dijaloga, kako bi do njega došli. Možda je to jedan od osnovnih razloga nerazumevanja i takvog nepristupanja ovom problemu, da evo, od Ustava koji je usvojen 2006. godine, kojim je u članu 184. definisano da budžet Vojvodine iznosi najmanje 7% u odnosu na budžet Republike Srbije, a po Ustavnom zakonu rok za donošenje tog zakona je bio 31. decembar 2008. godine, ni do dan danas nismo došli do tog zakona. Socijalistička partija Srbije je spremna da učestvuje u tom procesu, da daje svoj konstruktivni prilog tome i zaista da stvara jednu atmosferu dijaloga i tolerancije u smislu razvijanja i finansiranja AP Vojvodine, ali i razvijanja svih onih nadležnosti koje pripadaju AP Vojvodini, kako bi se stvorili preduslovi i okvir da se poboljša kvalitet života građana u Vojvodini, ali i u Republici Srbiji. Naravno, i ovde bih u ovom delu mog obraćanja, a obraćam se, predsedavajući, u okviru vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, otvorio pitanje političkog dijaloga u smislu političkog sistema i da li u AP Vojvodini ovaj izborni sistem jeste pravedan i da li može dovesti do pravilne raspodele vlasti, odnosno odgovornosti za kvalitet tog života. Čini mi se da je ovaj način, koji je pokazao i na prethodnim izborima da sa 21% osvojenih glasova ili vrednosti u AP Vojvodini imate stranku koja ima više od 50% vlasti i odgovornosti AP Vojvodini, izborni sistem koji treba preispitati i o čemu takođe treba da se otvori dijalog. Ali, gospodine Pastor, zaista želim da vam odam priznanje na doslednosti i vašoj principijelnosti. To ste i danas potvrdili u raspravi kada ste sami govorili o dva problema i sa vašim stavom da smatrate da i od 2008. godine nije poštovan Ustav. Vi ste i tada, odnosno vaša poslanička grupa je podnosila amandmane i čak niste glasali za budžet Republike Srbije. Bez obzira da li se mi slažemo u nekim političkim stavovima, a ne slažemo se, SPS i SVM, ali to je zaista jedan principijelan i dosledan stav. Zbog toga zaista ne mogu da razumem političku stranku i neke pripadnike, pre svega DS, koji argumentaciju menjaju od vlade do vlade, od stava da li su u vlasti ili nisu. Finansiranje obrazovanja i lokalnih samouprava se uvek smatralo kao nadležnost AP Vojvodine. Išlo je preko budžeta AP Vojvodine, pa onda ka krajnjim korisnicima. To je tako bilo kada je DS imala predsednika države, predsednika Vlade, predsednika sada Vlade AP Vojvodine, a sada odjednom to nije tako i to nije nadležnost AP Vojvodine, već Republike Srbije i ta sredstva ne treba da prolaze kroz budžet AP Vojvodine, već treba da idu direktno korisnicima. Pitam - kako je moguće da je 2008, 2009, 2010, 2011. i 2012. godine to tako bilo, pa Demokratska stranka to nije primećivala, nije stavljala primedbu na to, glasala je za taj budžet i to je bilo poštovanje Ustava, a sada se pozivamo na nepoštovanje Ustava? Vi tu jeste dosledni, a Demokratska stranka svakako menja argumentaciju i postavlja se pitanje kredibiliteta - na koji ozbiljan način možemo da raspravljamo o tom pitanju? Znači, ako Vlada Republike Srbije na istovetan način, uvažavajući metodologiju, poštujući Ustav Republike Srbije o najmanje 7% budžeta AP Vojvodine u odnosu na budžet Republike Srbije i od 2003. godine na taj način finansira obrazovanje i lokalne samouprave, a 2006. godine se prilikom usvajanja Ustava vodilo računa i o tim transfernim sredstvima obrazovanja i lokalnih samouprava, utvrdi na ovaj način, onda to nije u skladu sa Ustavom, a kada je DS, kažem još jednom, imala sve poluge vlasti, onda je to bilo u skladu sa Ustavom. Postavlja se još jedno logično pitanje. Upravo su oni najveći kritičari i apsolutna većina trenutno u AP Vojvodine i logično je pitanje – zašto do sada nije usvojen zakon o finansiranju AP Vojvodine? Da li je bio problem u Beogradu, kako se to želi predstaviti, ili je bio problem negde drugde? Nemojte reći da je bilo volje, namere i želje kod DS, koja je u tom trenutku imala i predsednika države i predsednika Vlade Republike Srbije i predsednika Vlade AP Vojvodine, da to ne bi bilo usvojeno. Samo o tome govorim, da se postavlja ozbiljno pitanje kredibiliteta da pripadnici te stranke stavljaju bilo kakvu vrstu zamerke na usvojeni budžet Republike Srbije i 7% budžeta AP Vojvodine. Uvažavajući ove argumente, apsolutno smatram da je budžet Republike Srbije vrlo realno predstavljen i da je u tom smislu opredeljenih 7% za budžet AP Vojvodine takođe realno i u skladu sa pozitivnim propisima i Ustavom planirano. Mi ćemo zbog toga podržati Predlog Vlade Republike Srbije. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn. Izvinjavam se, gospodine Šajn. Gospodine Veselinoviću, nije vas spominjao u izlaganju.
Broja sam, od kada sam konstatovao da nas spominje, od tada pa do kraja svog govora šest puta nas je pomenu poslanik Socijalističke partije Srbije. Čak teške reči koje govore o nama lepše zvuče od istine o njima. Istina o njima svedoči o svemu onome što se loše desilo Srbiji u prethodnom periodu, ne slučajno, nego zbog njihove politike, ne samo građanima Vojvodine, nego građanima cele Srbije, i ne samo građanima cele Srbije, nego i Srbima iz regiona, i onima u Dalmaciji, Lici, Baniji, Kordunu, sve zbog politike njihovog vođe, a danas nam dele lekcije. Znate zbog čega nam dele lekcije? Zato što nisu na trećoj stolici. Zato što nisu dobili deo vlasti u AP. Sada sam se konsultovao ovde, sada se i sećam da su prešli cenzus u Vojvodini za malo, za pet zarez nešto posto i da su hteli da budu u pokrajinskoj vlasti. Da su bili na toj trećoj stolici sada bi mirno slušali šta se ovde diskutuje, kao što slušaju i ne preduzimaju ništa o svemu onome što rade njihovi koalicioni partneri na državnom nivou i na raznim lokalnim nivoima. (Predsedavajući: Vreme.) Oni se bave politikom, politikanstvom, držanjem fotelja, a radna mesta im nisu bitna. Vreme? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović, replika. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je prilično dokaz da usred nedostatka argumentacije posežete u prošlost i za pričom koja apsolutno nema veze sa temom finansiranja AP Vojvodine. Socijalistička partija Srbije je prepoznala svoje greške u prošlosti. Mi smo podneli politički teret zbog toga. Ne želimo da koračamo napred glavom okrenutom unazad. Prošlost ne možemo da menjamo. Mi hoćemo da utičemo na sadašnjost i budućnost. To je poznato opredeljenje i našeg predsednika stranke SPS. Taj rad je prepoznat i u Vladi u kojoj je dominirala DS i građani su na izborima rekli kako je koja stranka, kako je koji lider obavljao svoju funkciju u korist građana Republike Srbije i takav rezultat smo i postigli na izborima. Pitanje je da li je Demokratska stranka podnosila izveštaj o radu i kakvi su efekti rada u AP Vojvodini, pre svega funkcionisanja Fonda za kapitalna ulaganja. Četiri godine niste podnosili izveštaj o funkcionisanju tog fonda. Gospodine Veselinoviću, ne znam zašto spominjete cenzus. Rezultate istraživanja imate svakodnevno, ali rezultati lokalnih izbora, pokrajinskih dokazuju da vi imate problem sa cenzusom. Da vas pitam da li ste vi u Kovinu prešli cenzus? Kakve rezultate imate u poslednje vreme? Zbog toga nemojte vi da se brinete za SPS. Mi ćemo nastaviti da radimo na dobrobiti i kvalitet građana Vojvodine, ali i svih građana Republike Srbije i argumentovano ćemo diskutovati o ovoj temi, za razliku od vas.
Gospodin Pastor, replika.
U svom uvodnom obraćanju rekao sam da ne bi želeo da govorim o tome ko je za šta kriv. Sada se upravo razvila diskusija oko toga, ko je za šta kriv, pri čemu se diskusija razvijala između onih koji su do pre godinu i po dana bili partneri u istoj vladi. Praktično 2004. godine do 2012. godine, u tom periodu odgovornost za to što nije učinjeno ono o čemu danas razgovaramo snose i jedni i drugi i na kraju krajeva i SVM, zbog toga što nije uspeo da nametne taj problem. Što se tiče onih rečenica koje sam izgovorio vezano za poštovanje ustavnog principa. Moram da kažem, da je u početku u strukturu vojvođanskog budžeta taj novac koji je samo proticao za lokalne samouprave i obrazovanje iznosio negde oko 30%, da bi taj iznos danas, dame i gospodo, dostigao nivo od 69%. Ako se nešto ne desi vojvođanski budžet će za koji mesec postati puki prolazni bojler. Mislim da je to jedan od osnovnih problema zbog kojeg o ovoj stvari treba razgovarati.
Replika, Janko Veselinović. Završavamo repliku na temu koja je pokrenuta oko međustranačke odgovornosti.
Zaista smatram da nije ni trebalo da dođe do ove diskusije van teme, ali je nismo mi otvorili. Nikada mi nismo vodili računa o tome da li će DS imati benefit od politike koju vodi. I nikada nismo patili od toga da imamo 70% ili 80% kakav je nekada imala SPS, a zemlja je bila na nikad gorem dnu, sa kantama usput u kojima se prodavao benzin, na rafovima nije bilo ulja, šećera itd. i zaista ovo nema potreba ni da ponavljamo, svi znamo, svi se sećamo tog vremena. Demokratsku stranku interesuje sudbina građana Srbije, put prema EU, ne radi puta, ne radi podizanja političkog rejtinga, nego zato da bi mi umesto što sada zatvaramo radna mesta, otvarali radna mesta. Samo od prethodnog mandata, recimo u Odžacima je otvoreno 750 novih radnih mesta. To građani prepoznaju. Zbog toga građani u Vojvodini glasaju za DS, a ne recimo za SPS. Ali nije cilj imati samo vlast, nego cilj je učiniti nešto u tom mandatu. Siguran sam da će DS i sada u opoziciji učiniti više za građane Srbije, jer smo kroz amandmane na ovaj budžet to pokazali, pa nismo dozvolili da se univerzitetu oduzme autonomija i da saradnici, nastavnici, docenti, vanredni profesori se biraju kao radnici parking servisa. Za to se bori DS.
Gospodine Kasalović. Izvolite. Mislim da je vreme da privedemo kraju replike.
Želeo sam da završim ali očigledno da je prethodnom govorniku bitnija prošlost zato što nema argumentaciju za sadašnjost i za budućnost. Ali, postavio bih neka ključna pitanja rezultata politike DS. Slažem se i sa gospodinom Pastorom da se utvrdi odgovornost, ali DS može samo da pokuša da prikaže da je ista vrsta odgovornosti bila među stranaka u prethodnoj Vladi. To je zaista svima jasno napolju i vrapcima na grani, onaj koji je imao predsednika države, predsednika Vlade, predsednika AP Vojvodine isključivo snosi odgovornost. To je valjda svima jasno. Ali, efekti takvog rada, a imao sam prilike da o tome razgovaram i u prošloj raspravi kada je bila, prosečna zarada u Novom Sadu u decembru mesecu 2012. godine, dakle, kada su još vidljivi efekti DS, bila je oko 60.000 dinara. Samo tik pored Novog Sada su Sremski Karlovci koji su imali oko 30.000 dinara. Na isti taj način u opštini Nova Crnja isplaćena je zarada po stanovniku te opštine dva i po puta manje i od vojvođanskog i od republičkog proseka. Isti je slučaj, a ovo je podatak iz oktobra meseca u srednje banatskom okrugu u opštini Novi Bečej, 31.505 dinara, 40% manje od proseka u Republici Srbiji koji je bio 43.615. dinara. Da li su to rezultati koji zaslužuju pažnju? To je sadašnjost, a mi želimo da pričamo o budućnosti kakvu autonomiju želimo. Rekao sam da želimo funkcionalnu, ekonomsku, isplativu autonomiju koja će voditi računa o građanima Vojvodina, ali i o svim građanima Republike Srbije. Ovakvi rezultati nisu zaista za pohvalu i zbog toga se izbegava rasprava argumentovana o sadašnjosti i o budućnosti.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Poštovane dame i gospodo, izuzetno je teško govoriti o ovom amandmanu kada imate kao predstavnike Skupštine AP Vojvodine čoveka koji je predsednik SVM, neko ko je dosledan bio u insistiranju na ovom pitanju. Kada imate čoveka koji je izuzetan stručnjak za finansije sa svojim saradnikom koji od nedavno preuzeo odgovornost u Vladi AP Vojvodine za finansije. Onda ste u situaciji da se ne obraćate onim ljudima koji su zaista dugi niz godina krivi za situaciju i za odnose između Skupštine Srbije, Vlade Republike Srbije, Skupštine AP Vojvodine i Vlade AP Vojvodine za ovu situacije da bi mogli da se adekvatno izjasnimo o ovom amandmanu i u punom kapacitetu. Zato sama dužan, prvenstveno predsedavajućem da kažem da mi moramo ovaj amandman i odluku koju donosimo da sagledamo u jednom širem političkom, pravnom okviru u kome se nalazimo danas. Onda na osnovu toga da zaista imamo utemeljenje u našoj odluci zašto se na ovaj ili onaj način izjašnjavamo o njemu. Ono što želim da kažem to jeste da je SVM bio vrlo dosledan kada je vodio tu politiku. Međutim, to isto pokazuje odnose u Vojvodini da onog trenutka kada su oni imali realan uticaj, kada je liga imala realan uticaj i tada smo imali jednu situaciju. Međutim, kada taj uticaj nije više mogao da bude realan već je bio sporadičan jer je neko mogao da vodi politiku onako kako on hoće, onda je uticaj tih nekih drugih ideja bio izbrisan. Reći ću vam o čemu se radi, a to ima direktne posledice i na budžet i na ovaj amandman o kome mi govorimo. Iako je gospodine Pastor u jednom razgovoru kada je radio realizaciju budžeta i Fonda za razvoj jasno rekao da je spreman da za proces integracije Roma odrede se određena sredstva i da u susretu ravnomernom razvoju svih pripadnika nacionalnih zajednica. Nekome to nije odgovaralo pa je onda to sveo na politiku da se za 40 firmi sa 1800 evra govori kako mi podstičemo razvoj integracije Roma upravo iz ovih sredstava iz ovog razdela o kome se govori. Takođe, kada govorimo o uticaju gospodina Čanka, u razgovoru sa njim kada smo razgovarali, da se opredele sredstva i da pored hrvatskog jezika koji je kao novi jezik, ne kao stečena prava, uveden kao zvaničan jezik u AP Vojvodini kada govorimo o procesu promena gde je on imao realnu želju i realnu iskrenu nameru da to bude jedan od službenih jezika. Onda nije mogao tu stvar i da realizuje zato što neko u većini nije želeo ni to da uradi, a nije želeo ni da se formira zavod za kulturu Roma. Mi danas imamo zavode za kulturu svih nacionalnih zajednica, nekih koje su manje brojnije u odnosu na Rome, međutim, ovog trenutka nemamo. Šta to ukazuje i zašto to ima direktnu vezu sa ovim amandmanom? Ukazuje da se mi nalazimo u jednom pravno-političkom okruženju u kome moramo jasno da definišemo određene stvari. Mi moramo da donesemo napokon taj zakon i ja očekujem i od ministra finansija i od pokrajinskih organa vlasti koji su danas ovde da najbrže što je moguće otpočnu razgovore na tu temu o zakonu o finansiranju AP Vojvodine, da redovno imamo informacije o tome u kom pravcu idu ti pregovori i na kraju da 2014. godinu zaista ne dočekamo bez barem jednog ozbiljnog predloga zakona koji nam na vrlo jasan način demistifikuje sve ove dileme o kojima mi danas govorimo. Nažalost, mi smo u jednoj neustavnoj situaciji. Jer, ako po zakonu o Vojvodini kojim određene stvari nisu ustavne, dovodi se u pitanje i to da li u tom budžetu od tih 7% treba da učestvuju u odlučivanju o njegovom trošenju svi građani Vojvodine, onako kako piše u Ustavu Republike Srbije, a tamo piše da u svim organima vlasti, republičkim organima vlasti, pokrajinskim organima vlasti, predstavnici nacionalnih zajednica moraju da budu zastupljeni. Nažalost, izborni sistem u Vojvodini je takav da danas mi nemamo predstavnika Romske nacionalne zajednice, nažalost, mi nemamo ni u nekim drugim organima predstavnika Romske nacionalne zajednice i ja govorim da sve to ide u prilog tome da mi moramo napokon da uredimo državu, moramo napokon da definišemo neka ključna pitanja, moramo vrlo iskreno i otvoreno da govorimo o tome i kad to budemo uradili, onda možemo vrlo relevantno i da dajemo odgovore na određena pitanja kao što su ova. U tom pravcu, ja doživljavam ovu raspravu kao inicijativu ne samo danas, nego da, kad su u raspravi i drugi zakoni, budu predstavnici AP Vojvodine ovde, odnosno Skupštine. Nije samo budžet kada ovde treba da bude neko iz Skupštine AP Vojvodine, nego i kad se ostvaruju ljudska, manjinska prava, možda kad smo donosili Deklaraciju o odnosima prema pripadnicima Mađarskoj nacionalnoj zajednici u Vojvodini, možda smo i tada trebali da imamo predstavnika Skupštine AP Vojvodine. Dakle, hajde da to promenimo. Hajde da navike koje su trajale 10 godina da AP Vojvodina isključivo preko svojih političkih predstavnika, partijskih, bude prisutna ovde u Skupštini, bude zaista prisutna kao institucija, da to bude naš pomak i da to pomogne svim poslanicima da možemo da donosimo odluke koje su u skladu sa interesima Vojvođana. Ovo govorim i kao predstavnik Romske nacionalne zajednice i kao neko ko živi u Vojvodini, ko živi u Kovačici i očekujem da ćemo zaista u 2014. godini da stvorimo drugačiji pravno-politički ambijent i da stavimo tačku na ovo pitanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Potpredsedniče, ministre, gospodine Pastor, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da se ne radi ovde samo o ovom amandmanu. Mi ove scene imamo svake godine i zapravo se rasprava o ovom amandmanu pretvori u raspravu o ključnom pitanju u ovoj zemlji a to je – kako je ona organizovana, da li može da izdrži i da funkcioniše po onim principima po kojima je organizovana katastrofalnim Ustavom iz 2006. godine? U međuvremenu je ta situacija dodatno iskomplikovana nizom odluka, u ovom slučaju odlukom Ustavnog suda i zbog toga ovo danas izgleda ovako. I naravno, treba to reći. Nisu se sve političke partije ponašale u prošlosti na jednak način. Postoje političke partije koje su 2006. godine bile protiv ovakvog Ustava, znajući, između ostalog, da ni ovako pogrešno definisana ustavna odredba, pokušaj da se autonomija svede i da se objasni i da se trajno definiše kroz neki nejasno postavljeni procenat budžeta, da će se to pretvoriti u katastrofu. Dakle, postoje stranke koje su bile protiv tog Ustava – LDP, LSVM, SVM i bile su vrlo dosledne nakon toga i kada je Ustav usvojen, u borbi makar za tih 7%. Postoji DSS koja je na potpuno drugom polu političke scene, koja brani taj Ustav za koji veruje da je dobar. Postoje i druge političke partije koje su se ponašale u zavisnosti od trenutnih okolnosti. Ali, sve je to danas manje bitno. Mi pitanje autonomije Vojvodine, a sledstveno i organizacije čitave Srbije, ne možemo da rešimo na jednoj raspravi o budžetu, a pogotovo na raspravi o jednom amandmanu. Ono što LDP predlaže je da se odustane od ambicije da se na ovome politički profitira sa bilo koje strane i da se razgovara o promeni Ustava. To je jedini način da u narednim godinama nemamo ovu vrstu rasprave šta je 7% i od čega 7%. Mi tu besmislenu raspravu vodimo već punih šest godina. To nas opisuje kao društvo nesposobno da se organizuje i da sračuna šta je 7%. A u stvari se iza toga kriju neiskrene političke ambicije iz 2006. godine da se kosovski poraz prikrije time što se usvaja Ustav čije su žrtve na kraju i Vojvodina i svi drugi delovi Srbije gde je stanje tako konzervirano da mi danas sedam godina kasnije pokušavamo da živimo tako što do pola nosimo šinjel, a od pola odelo. I takvi pokušavamo, u situaciji kad smo suočeni sa neverovatnom ekonomskom i političkom krizom, da preživimo. Još jednom poziv Liberalno-demokratske partije – mi se zalažemo za ovaj amandman. U ovom trenutku se ovakva ustavna garancija mora poštovati, ali Srbija, Vojvodina, svi građani Srbije ne mogu da žive u ovakvom interegnumu predugo. Dakle, vreme je za neku vrstu dogovora. Vreme je da razgovaramo o Ustavu, ali ne onako kako se razgovaralo 2006. godine. Ustav nije prošao u Vojvodini, ali postoji. Političke stranke koje su tada podržavale Ustav danas imaju, neke od njih drugačije pozicije, neke iste pozicije, ali se vreme promenilo. I besmisleno je da pokušavamo da poentiramo na temama iz 2006. godine. Jasno se pokazalo posle sedam godina da smo mi koji smo bili protiv tog Ustava u pravu. Mi to danas ne želimo da iskoristimo kao platformu za poentiranje, nego kao platformu da se na tim pozicijama, uz uvažavanje mišljenja onih koji imaju drugačije poglede na položaj Vojvodine, na organizaciju Srbije, razgovaramo o tome. Prvo moramo da se dogovorimo šta država radi i šta su javna ovlašćenja. Onda moramo da se dogovorimo oko toga kako su ona podeljena između centralne vlasti, autonomije ili autonomija, jer, legitimno je pitanje da se u Srbiji razgovara i o drugim autonomijama i lokalnih samouprava. Ta ovlašćenja moraju da budu znatno manja nego sada. Kada ih rasporedimo međusobno, onda će biti manje-više tehničko pitanje da kroz zakone o budžetskom sistemu i budžete ta sredstva i taj novac rasporedimo i da vršimo njihovu kontrolu. Šta je tu toliko komplikovano? Oni koji u politici nisu spremni da budu iskreni, pitanje Vojvodini i svako drugo emotivno pitanje koriste kao neku vrstu maske za nesposobnost da reše ona pitanja koja su ključna. Dakle, još jednom apel LDP da se ovaj amandman usvoji, ali da odmah iza toga počnu ozbiljni razgovori o tome šta je buduća teritorijalna, politička, ekonomska, socijalna, kulturna, prosvetna, kakva god hoćete organizacija Srbije, Vojvodine u njoj i svih lokalnih zajednica. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, gospodine Pastor, ovo pitanje, pitanje 7% može da se posmatra i da se tumači na način na koji smo ovde danas pokušali da uradimo kao pravno-političko ili politikantsko. Prosto, ako govorimo o pravnom pitanju, DSS je tu uvek bila krajnje dosledna i odgovorna i potpuno je poštovala Ustav, za razliku od onih koji to nisu radili, koji su doneli Statut Vojvodine koji nije u skladu s Ustavom i Zakon o nadležnostima Vojvodine koji takođe nije u skladu s Ustavom, koji je, na svu sreću građana Srbije i građana Vojvodine, Ustavni sud stavio van snage i gde će on morati da se uskladi sa Statutom i sa onim što je pravni poredak Republike Srbije i sa jednim ustavom koji je prošao i dobio najviše ocene kao jedan najdemokratskiji i najbolji Ustav koji je donet u više poslednjih decenija u Evropi, je Ustav koji u Evropi garantuje najveći stepen i manjinskih prava i koji ta manjinska prava štiti na najbolji mogući način. Ono što hoću da kažem ovde, politikantska rasprava koja se povela ovde, jeste da mi trebamo Ustav da usklađujemo sa političkim potrebama za očuvanje vlasti i sakrivanje lopovluka i da treba da menjamo Ustav da bi sakrili nečije planove i nečije politike, i nečije probleme, je potpuna besmislica. Zašto se nismo, kada smo govorili o „Razvojnoj banci Vojvodine“, pozivali na Ustav? Tri stotine miliona je otišlo iz budžeta Republike Srbije. O „Metalsbanci“, o svim ostalim stvarima? Tada je Republika bila apsolutno dobra i tada je nije postojao nikakav drugi problem. Ovde govorimo o potrebi da se realno stanje uskladi sa zakonom, što smo mi kao DSS i radili, ali očigledno oni sa kojima ste vi sada u Vladi i sedeli u Vladi, to tako ne misle. Onda se ovde vode besmislene, slušamo skoro sat vremena, politikantske rasprave. Demokratska stranka koja je sada odjednom shvatila da treba Ustav da se poštuje, a do pre godinu dana mislila da ne treba da se drže Ustava kao pijan plota, do onih drugih koji sada se prave da nisu od 2008. godine bili u vlasti sa DS i potpisali Sporazum, Deklaraciju o pomirenju i zajedno hrlili sa njima u socijalističku internacionalu. Dve hiljade osme godine DS je SPS oprostila što su nas tukli, što su nas uveli u ratove, što su dozvolili da se sve to dešava Srbiji. To je DS oprostila. Oni su valjda njima oprostili nešto drugo i to je ono što smo 2008. godine doživeli. Ono što svi ovde treba da znamo, a to je da Ustav mora da se poštuje uvek i na svakom mestu. Te priče, da Ustav u Vojvodini nije prošao, prošao je svugde, 50% građana Srbije je glasalo za Ustav. Ne 50% onih koji su izašli na referendum, 51% građana Srbije je glasalo za ovaj Ustav, ovakav kakav je, od upisanih birača. Nijedan akt nigde u Evropi, nigde u svetu nije dobio taj legitimitet, tu legitimaciju koju ima Ustav Republike Srbije. Stoga, kad slušam sva ova osporavanja sa politikantskih pozicija, da bi se prikrile prave političke namere koje idu u pravcu secesije ili nečeg drugog, su za mene ništa drugo do pokušaj manipulacije činjenicama. Činjenica je da Vlada od 2008. godine ne poštuje Ustav Republike Srbije u odnosu finansiranja Vojvodine, da je to jedino poštovala Vlada DSS, i to je ono što je činjenica. Mi treba ovde da vidimo kako ćemo da nađemo izlaz iz ove situacije. Dajte da o tome govorimo, a ne da sve ostale probleme krijemo iza problema promene Ustava. Zašto, gospodine Pastor, ne kažete da su dve od pet najnerazvijenijih opština u Srbiji iz Vojvodine? Ako govorite o Vojvodini, koja je do skoro bila lokomotiva, zašto ta lokomotiva ima dva vagona koja su najgora u Srbiji? Zašto o tome ovde ne govorimo, ako već govorimo o situaciji u Vojvodini? To su suštinski problemi. Gde su te pare odlazile? Gde su te silne pare odlazile iz Vojvodine? Kako je vojvođanska vlast dozvolila, u kojoj vi učestvujete, dugi niz godina, da dve najnerazvijenije opštine u Srbiji budu iz Vojvodine? To je tema, ako već hoćemo da otvorimo na ovaj način pitanje Vojvodine. Hvala.
Reč ima gospodin Pastor. Izvolite.
U svom uvodnom obraćanju, u dva minuta, sam rekao o čemu sve ne mogu da govorim, zbog toga što vremenski okvir to ne dozvoljava. Sa druge strane, zbog toga što smo o tim stvarima milion puta razgovarali. To su stvari koje se najčešće rešavaju sa rečenicom, pa i drugde je tako, pa i drugde je teško, pa i drugde je problematično. Iz tog razloga mislim da u ovoj raspravi na takve detalje verovatno ne vredi trošiti snagu. U odnosu na ovo, što mislim da je značajno, o čemu ste govorili, što se tiče Statuta, Zakona o nadležnostima, odluke Ustavnog suda i td, moram da kažem da, čitajući izveštaje predsednika Ustavnog suda za 2012. godinu, može da se zaključi sledeće – da je Ustavni sud proglasio, odnosno utvrdio neustavnost pojedinih odredbi, ukupno 25 zakona koje je donela Narodna skupština Republike Srbije. To je Zakon o advokaturi, zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, Zakon o porezima na imovinu, Zakon o VOA i VBA, zakon o izmenama i dopunama Zakona o pravima boraca, vojnih invalida i članova njihovih porodica, Zakon o zaštiti podataka o ličnosti, Zakon o sahranjivanju i grobljima, zakon o izmenama i dopunama Zakona o Vladi, Zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, te zakone je donela ova skupština, ne Skupština AP Vojvodine, ova skupština, Zakon o visini stope zateznih kamata, Zakon o stečaju, Zakon o štrajku, Zakon o zdravstvenom osiguranju, Zakon o porezu na dohodak građana, Zakon o planiranju i izgradnji, Zakon o obaveznom osiguranju i saobraćaju, Zakon o sudijama, zakon o izmenama i dopunama Zakona o Ustavnom sudu. Šta to znači? Da li to znači da bi toj logici ova skupština trebala da razmišlja o sopstvenom raspuštanju i raspisivanju vanrednih izbora? (Predsedavajući: Vreme.) Ako tome dodam i okolnost da je isti taj Ustavni sud osporio ustavnost sedam odluka Vlade, onda mislim da je potpuno jasno da se radi o instituciji, Ustavnom sudu, kao mehanizmu tegova i kontra tegova, koji vrši kontrolu i ta kontrola se nakon toga mora sprovesti. Iz tog razloga ne vidim nikakav problem. Dobićemo odluku Ustavnog suda i postupićemo po njoj, kao što smo to činili do sada.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika.
Moram prvo ja da repliciram, naravno, uz ponavljanje apsolutne podrške amandmanima Pokrajinske Skupštine i činjenici da ulazimo u reprizu ružnih dešavanja iz prošlosti, kada Republička Skupština i Vlada apsolutno ignorišu stavove pokrajinske administracije i pokazuju još jednom da ih nije briga šta će biti sutradan i na koji način ćemo mi rešavati ovaj akutni problem koji postoji u ovoj zemlji. Da li on može biti rešen samo u slučaju da jedna vladajuća većina zauzme apsolutno sve od mesne zajednice do predsednika u ovoj zemlji? To jeste najveća manjkavost našeg ustavnog i političkog i ekonomskog sistema. Moram da repliciram, zato što je ovde izneto nešto od tzv. našeg pomirenja sa SPS-om. Mi smo sa SPS-om napravili koaliciji 2008. godine, da ne bi došle ksenofobične snage koje su protiv integracije Srbije u EU. Pre nego što smo mi oprostili, gospodine Mihajlov, oprostili ste im vi 2006. godine, pa kada smo videli od vas kako dobro funkcioniše oprost, onda smo ga primenili i mi, doduše u pisanom obliku. Mislim da mi možemo izvući pouke, i mi i vi, iz tog saveza. Mi smo naše izvukli. Uostalom, gledamo svaki dan ovu nesposobnu Vladu, koja ne zna šta radi, i gledamo gospodina Dačića koji se 2008. godine, odrekao Miloševića, a sada kroz politiku i retoriku ga vraća na političku scenu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, povredili ste član 106. Morali ste da reagujete na ovakvu uvredu, koju je izrekao šef poslaničke grupe DS prema poslaničkoj grupi DSS, da je ksenofobična. Znate, DSS je dosledno, nakon proglašenja nezavisnosti Kosova, bila protiv evropskih integracija. Političke razloge je iznela zašto smo protiv evropskih integracija. Ako je to ksenofobija, i to rečeno iz usta onih koji su proglasili da Evropa nema alternativu, da je Evropa jedini put, upravo ta Evropa koja je učestvovala u razbijanju države, koja je doprinela osiromašenju građana, iako nemaju drugi argument protiv naše politike, nego da nas vređaju, molim vas da obratite pažnju i da uzmete u isti aršin svakakve uvrede koje se čuju ovde u Narodnoj skupštini, jer ne može se žaliti na uvrede koje se čuju na njihov račun, a onda na isti način vređati druge poslaničke grupe. Demokratska stranka Srbije je protiv evropskih integracija i boriće se protiv onih koji politiku zaštite teritorijalnog integriteta sopstvene države, borbe za nacionalne interese proglašavaju ksenofobijom.
Kao i uvek što sam molio sve narodne poslanike, tako i ovog puta apelujem da diskusija bude dostojanstvena i u tom smislu vas molim da se i tako ponašate. Da li želite da se Skupština u Danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika?
Ne.
Hvala. Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Kasalović.
Poštovani predsedavajući, pa Socijalistička partija Srbije je sve saveze i koalicije pravila isključivo sa željom da radi u korist i za dobrobit građana Republike Srbije i sa najboljom namerom posao koji smo obavljali u Vladi 2006. godine sa manjinskom podrškom Vladi Vojislava Koštunice, isto tako i 2008. godine, kada je dominantnu ulogu imala Demokratska stranka. Gospodine Stefanoviću, ukoliko izvlačite neke pouke, jedina pouka je bila ta da zaista, ako i kada budete imali priliku da ponovo posle dužeg vremena obavljate…
Gospodine Kasaloviću, vi ste se prijavili za povredu Poslovnika. Nemojte da replicirate.
Ne, ja kao ovlašćeni predstavnik. Spomenuo je i premijera Dačića.
Ne možete, molim vas. Ja sam vama dao reč po osnovu povrede Poslovnika.
Član 106. povreda dostojanstva.
Onda obrazložite. Nemojte replicirati nego obrazložite povredu Poslovnika. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, pomenut je premijer Vlade Republike Srbije u negativnom kontekstu i želim da kažem da zaista premijer Dačić i Vlada Republike Srbije nije deo problema, već deo rešenja problema i ova vlada radi na rešenju svih onih problema koje prethodne Vlade, a pogotovo Vlada Demokratske stranke, kada je dominantno odlučivala sa predsednikom države, predsednikom Vlade i predsednikom AP Vojvodine, nisu učinile, a to su Evropske integracije, to je borba protiv kriminala i korupcije i to je ono što će doneti boljitak svim građanima. Dakle, ja bih još jednom rekao da ukoliko izvlačite bilo kakvu vrstu iskustva ili pouke, naučite u tome da u budućem obavljenom vlasti treba da radite u korist građana i za dobrobit svih građana Republike Srbije, a nikako da vodite računa o rejtingu Demokratske stranke. Uostalom, to su pokazali rezultati. Svi su dobili koliko su zaslužili od građana.
Samo moram da konstatujem da nisam razumeo u čemu je došlo do povrede Poslovnika, ali se vi možete izjasniti da u danu za glasanje. Da li želite?
Ne.
Narodni poslanik Borislav Stefanović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 27. i 106. Zašto? Dakle, nemoguće je koristiti institut povrede Poslovnika za repliku. Korišćenje za repliku i korišćeno je, na moju veliku žalost zaista, u jednom obliku koji nisam apsolutno iskoristio, niti bilo ko iz Demokratske stranke. Ne znam zašto ste se prepoznali u tome? Dakle, ja moram to da preciziram. Izazvali smo nepotrebnu polemiku samo zbog toga što je neko razumeo da je ta stranka u okviru one kvalifikacije koju sam dao, biću sada precizan, misleći pre svega na bivše nosače bedževa, a ne na ostale. Ako to možete i želite prihvatiti kao izvinjenje, u redu, ali zaista nisam želeo da kvalifikujem određenu političku grupaciju i u tom smislumislim da je važno ako to i ja razjasnim da nemamo ovakve potrebe da se iskazuje ovakav stepen ne razumevanja u situaciji kada ovi koji uništavaju Srbiju danas trljaju ruke. Hvala. Ž
Mogu da razumem da niste imali nameru to, ali su se ljudi prepoznali na prethodni govor Dejana Mihajlova. Zbog toga sam shvatio da su oni to tako shvatili. Narodni poslanik Dejan Mihajlov, pravo na repliku. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine Pastor, razumećete da neka odredba koju Ustavni sud proglasi neustavnim Zakon o advokaturi nije isto što i proglašenje odredbe po značaju i težini Statuta Vojvodine. Znate, Statut Vojvodine je akt kojim se uređuje AP Vojvodina i nije isto kao neka druga odrednica u nekom drugom zakonu, tako da taj pokušaj relativizacije i odbacivanja odgovornosti sa onih koji su doneli taj Statut, a to su pored Saveza vojvođanskih Mađara, Demokratske stranke, Socijalističke partije Srbije, Lige, koji su zdušno do skoro branili to, je prosto deo odgovornosti koji morate da ponesete, kao i svi i oni koji predlože neki zakon koji je neustavan, ali nije ista odgovornost i nije ista težina toga. Prosto, odgovornost za stanje u Vojvodini snosite vi, kao i Demokratska stranka i oni drugi i za to što su dve od pet najnerazvijenijih opština u Srbiji vojvođanske opštine, a vi pričate da je Vojvodina lokomotiva razvoja. Pa, kako su se razvijale te opštine? Kako ide ta lokomotiva? Šta vuče iza sebe? O tome mi ovde govorimo i to je tema. Gospodine Stefanoviću, 2000. godine, nakon petooktobarskih promena nismo mi potpisali sporazum o pomirenju sa Socijalističkom partijom Srbije, to ste vi uradili. Mi smo 2000. godine samo smatrali da Srbiji ne trebaju nove podele, da Srbiji ne treba krv na ulicama, da ne treba linč ljudi po ulicama u koji su krenuli neki od prethodnih u vašoj stranci, pošto vi tada niste bili u Demokratskoj stranci, oni koji su to tada planirali da radi. Mi smo smatrali da Srbija treba da krene napred, iako smo 2000. godine, ako se narod izborio za demokratske promene, onda je trebalo graditi demokratsku državu na demokratskim tekovinama, na ljudskim pravima, na političkim slobodama, a ne nad time što bi se linčovali ljudi po ulicama. To je razlika između nas i vas. (Predsedavajući: Vreme.) Mi smo prihvatili da gradimo jedno društvo gde će svi moći slobodno da izražavaju svoje mišljenje, ali nismo potpisali sporazum o pomirenju sa Socijalističkom partijom Srbije, da im oprostimo sve ono što su uradili od 1988. do 2000. godine, i sankcije, i ratove i sve one pogrešne korake koje su preduzimali i čije će posledice… [[Isključen mikrofon.]]
Vreme. Molim narodne poslanike, jedan od razloga izricanja opomene jeste i neposredno obraćanje narodnim poslanicima. Pogledajte član 109. Molim vas, nemojte namerno da izazivate sada ovde polemiku. Razumem potrebu vašu, ali na taj način nećemo doprineti ničemu, samo ćemo problem zakomplikovati. Gospodin Pastor, replika. Izvolite.
Ponovo moram da kažem da do ovog momenta nismo imali prilike da pročitamo obrazloženje iz odluke Ustavnog suda. Možda su neki u pozicionoj prednosti, pa su imali tu mogućnost u ranijoj fazi tog čitavog procesa. Mi u ovom momentu još to nismo imali mogućnost. To je jedna stvar. Druga stvar, sad zapravo ne znam šta se tu dešava? Prema mom dosadašnjem znanju, Demokratska stranka Srbije je do sada Statut doživljavala kao podzakonski akt. Šta sad to znači? Da jedan podzakonski akt vredi više u cenjenju posledica nego 25 zakona koje sam nabrojao iz izveštaja predsednika Ustavnog suda? Ovo je retoričko pitanje, pre svega. Oko toga možemo da trošimo vreme. Suština je da ćemo mi sigurno poštovati ono što piše u odluci Ustavnog suda. Na to se spremamo, ali isto tako moram da kažem da je to zajednička obaveza. Zakon o nadležnostima je donela ova Skupština. Zakon o finansiranju treba da donese ova skupština. Statut treba da donese Skupština AP Vojvodine i da na nju saglasnost da ova skupština.
Pošto je bila replika na repliku Dejana Mihajlova, ja mogu vama da dam reč, ali gospodinu Palaliću ne mogu dati pravo na repliku. Izvolite, gospodine Mihajlov.
Gospodine Pastor, svi znamo da je značaj Statuta veći, naravno od nekih drugih zakona po svojoj težini i po onome što je taj statut i zakon, koji su proglašeni kao neustavni, odnosno njihove odredbe proglašene kao neustavne, po efektu koji je mogao da ima po stabilnost države, po njen teritorijalni integritet pre svega. Zato govorim o tome da su zakon i Statut mnogo značajniji jer sa otvaranjem kancelarije u Briselu, sa Vojvođanskom akademijom nauka i sa svim drugim stvarima koje su oni uredili, to je nešto što je bilo pokušaj stvaranja paralelnih institucija u odnosu na institucije koje postoje u Republici Srbiji i način da se preuzmu neki oblici državnosti koji postoje u Vojvodini da se paralelno naprave u odnosu na one koji postoje u Srbiji. To je nešto što je za DSS i onda i sada i uvek će biti neprihvatljivo, jer AP Vojvodine je svoju autonomiju dobila 1848. godine, kao Srpsko vojvodstvo u okviru Austrougarske. Ona je nastala kao autonomija Srbija u okviru Austrougarske, a ne da bi u okviru iste države isti narod sam od sebe pravio autonomiju. To je suštinska razlika zašto mislimo da nama autonomija kao takva u tom obliku ne treba, već da treba da bude u onakvom obliku kako je definisana po Ustavu iz 2006. godine, koji je DSS svesrdno, učestvovala u njegovoj izradi i dali ključni doprinos za njegovo donošenje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine Pastor, sa svojim ljudima, odmah u startu da vam kažem da SNS sa svojom koalicijom neće prihvatiti ovaj amandman iz više razloga. Ne bih se složio sa gospodinom Pastorom da ne treba tražiti krivca za ono što je bilo pre ovoga, jer ne bi došlo do ovog amandmana, da smo tražili krivca i da smo ih našli, pa bi ta „Razvojna banka Vojvodine“ i Fond za kapitalne investicije bio malo racionalniji i troškove bi sveo na moguće mere. Tako da se ne bismo danas oko ovoga svega raspravljali da se racionalno u Pokrajini, a ja živim od 1957. godine u Vojvodini i stiče se utisak koliko ste uporni da bi se ovaj amandman prihvatio i da bi se uskladio Ustav sa zakonom i Statutom Vojvodine, što je neprihvatljivo da se ikada niži statut i zakon usklađuju sa Ustavom. Stiče se utisak, ja sam stari Novosađanin, kažem od 1957. godine, znam kada je Ustav iz 1974. godine, imam utisak da DS iz Novog Sada ne iz cele Vojvodine, da priželjkuje taj Ustav i da ide ka tome da se taj Ustav na neki način donese, što je nemoguće u ovom vremenu iz 1974. godine, da Vojvodina bude republika. To neće poći za rukom ni jednom od vas. Videli ste ovde da poslanici iz DS iz Vojvodine prihvataju ovaj amandman, da li ste videli nekoga iz centralne Srbije ili iz Beograda da je govorio nešto o amandmanu o kojem ste vi kao Pokrajina predložili? Ne. Dakle, samo DS iz Novog Sada, moram da kažem, na čelu sa gospodinom Pajtićem, gospodinom Petrovićem, i sa još nekim ljudima insistiraju na promeni Ustava. Povedite malo računa o kolaču koji se zove – budžet Republike Srbije, on je toliki koliki je, ne može se povećati, smanjiti se može. Vi ćete dobiti onoliko koliko se bude moglo dobiti. Svi građani, videli ste kakav je predlog, preko 60.000 dinara moraju da plate porez, da im se oduzme 10%. Dakle, moramo svi solidarno da ove reforme na neki način sprovedemo da bi nam bilo bolje. Nije mi jasno. Vi ste pravnik, ali imate pored sebe ekonomistu, da se na tome insistira. Tražite rezerve u našoj Pokrajini, to je poguban posao ako se tako nešto ne uradi. Znate vi dobro koliko je „Razvojna banka“ uradila i šta je sve uradila, šta je Fond za kapitalne investicije uradio, kako ste davali iz tog Fonda pare, šta se dešavalo s tim parama, gde su otišle te pare? Molim vas, budite solidarni sa ovom državom, jer vi, imam utisak, da sada napadate kao da ste pokrajina u smislu neke države u državi. Tako se to vidi kada govorite o amandmanu i uopšte o tih 7%. Odakle da se da 7% kad ni sopstvena vaša stranka u prethodnih pet godina nije dala tih 7%, ne zato što nije htela, jer je to zato što nije mogla. Zato što su apetiti Pokrajine Vojvodine bili veliki da bi svoj kapital sačuvala koji redovno dolazi, da bi mogla da radi onako kako je mislila da je dobro, a vidi se kako je bilo dobro u „Razvojnoj banci“, šta je bilo i u Fondu. Molim vas, budite parlamentarni, shvatite da SNS hoće rezove da napravi – ekonomske, političke i bilo kakve druge, pomozite SNS, toj koaliciji i tada ćete i vi učestvovati u toj reformi društva Srbije. Nemojte biti toliko naporni sa tim vašim – mi smo pošteni, mi mislimo to, mi mislimo ovo. Nije to u redu. Mi smo isti narod koji živimo na jednoj teritoriji. Vi hoćete da na neki način AP Vojvodina bude nešto ekstra od ostatka Srbije. To neće moći. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, replika.
Predsedavajući, ukoliko bi ste vodili računa o temi, danas ne bi bilo ovoliko replika. Prethodni govornik je govorio o davno poznatim tezama SRS koja se danas zove SNS, koja je imala tezu za ukidanje AP Vojvodine, za ukidanje bilo kakve autonomije i to je bila njihova politika tada. Sada navodno nije, ali opet vidimo da u suštini jeste, jer kako razumeti ovu diskusiju, osim želje da se autonomija i pravo na autonomiju koja je data u Ustavu izvrgne na neki način, u nešto što neko traži i daju se ocene za neke političke grupe, pre svega za DS da je ona tražila Vojvodinu kao republiku, da je tražila državu u državi. To niti je bila, niti će biti istina. Demokratska stranka se oduvek zalagala za decentralizaciju, generalno i za poštovanje autonomije, AP Vojvodine, za poštovanje njene specifičnosti i činjenice da u njoj živi etničko šaroliko stanovništvo, da u njoj živi puno ljudi koji su došli i sa strane i iz raznih krajeva srpskog porekla, da ima mnogo specifičnosti i da ne sme da joj bude uskraćeno osnovno elementarno pravo da ustavno definisane nadležnosti može da finansira. Srpska napredna stranka se upravo zalaže za to.
Molim narodne poslanike, da raspravu o Statutu AP Vojvodine i sve to je van teme. Znam da je to interesantno pitanje, ali da ipak suzite taj prostor i da se više diskutuje o amandmanu. Reč ima gospodin Pastor.
Gospodine potpredsedniče, nažalost ću morati da odstupim malo od tebe zbog toga što moram da reagujem na ono što je rečeno. Uz dužno poštovanje gospodina Toškoviću, moram da vam kažem da se posebno ne uzrujavam zbog toga ako se čini da smo napadni. Naime, to nam je posao. S druge strane, moram da vam kažem da ni u kom slučaju ne doživljavam pojavljivanje u ovom cenjenom domu i obrazlaganje amandmana skupštine kao neku vrstu pokušaja reketiranja. Ako se to tako doživljava, onda mislim da nam se ne piše dobro. Što se tiče vaših navoda vezanih za Razvojnu banku i za Fond za kapitalna ulaganja, moram da vam kažem da je to poprilično oljuštena kost. U proteklih godinu i po dana smo čuli milion komentara, najava, vezanih za to šta se desilo u Razvojnoj banci, šta se desilo u Fondu za kapitalna ulaganja. Bilo je vremena da se naprave sve provere, ako ja dobro znam puno provera je i rađeno. Do dana današnjeg ne znam koji je ishod, sem da se ništa nije našlo, jer da se našlo, verovatno bi se čulo, a pošto se nije čulo, mislim da nije korektno da se sa tim operiše.
Gospodin Tošković. Vi ste izazvali repliku, ali nemojte opet prozivati ljude.
Ne gospodinu Pastoru, nego prethodnom govorniku iz DS. Video je iz mog izlaganja da ja nisam protiv AP Vojvodine. Daleko od toga i ne vraćam se u one ranije i tada kada sam bio, bio sam isto za AP Vojvodinu i da je SNS za AP Vojvodinu, ali u skladu sa Ustavom. U skladu sa Ustavom, a ne da se Ustav menja zbog nekih apetita pokrajine Vojvodine. Dakle, i SNS i ja lično smo za AP Vojvodinu, onako kako je Ustav dogovorio, a sad što je Ustavni sud osporio četrdesetak tačaka iz Statuta, to ćemo da vidimo šta će da bude. Dakle, pogrešno me je protumačio gospodin prethodni, da sam ja protiv pokrajine Vojvodine. Ne, nikad nisam bio, ni danas, ali da ne bude dileme, nisam ni za neka veća ovlašćenja pokrajine Vojvodine, jer to ide ka osamostaljenju pokrajine. To i vrapci znaju. Možemo mi da slatke priče da pričamo, ali to ja znam i zato sam napomenuo da ja od 1957. godine živim u Novom Sadu, pratim rad pokrajine Vojvodine i partija koje vode tu pokrajinu.
Samo da konstatujem, molim vas. Nemam tekst amandmana pred sobom. Nemam ga, ali hoću jedno da kažem da pitanje statusa Vojvodine, ono što sam ja čuo iz obrazloženja gospodina Pastora, da li je ustavan Statut, nije, stvarno ne vidim razloga u kakvoj je on vezi sa predlogom amandmana koji su oni tražili. Da li je on opravdan ili nije, to će odlučiti Skupština. Molim vas da stvarno pređemo na dnevni red i da govorimo o amandmanu. Ostavimo sada i Statut i Ustav i zakone. To nije sigurno ni obrazloženje zbog čega se ovaj amandman ne prihvata. U tom smislu upućujem apel svim narodnim poslanicima da se tako i ponašamo. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, predlažem da mi odmah date opomenu. Ja sam ovde strpljivo slušao razna odstupanja gotovo dva sata. Niko nije ni upozoren. Kad je došlo do mene, iako sam se ja među prvima prijavio i to nekoliko puta i nisam došao na red, kada je došlo do mene onda – a sad, po amandmanu. No, nema problema. Ja ću pokušati da obrazložim zbog čega ja neću glasati za ovaj amandman. Bez obzira što živim u Vojvodini, bez obzira što je moja stranka NSS bila prva stranka koja je 1990. godine u svoj program uvrstila autonomiju Vojvodine. Moja stranka nije jurišala ni na Vukovar, nije jurišala na pečenog vola. Ona se držala toga da Vojvodina zbog svojih specifičnosti, nacionalnih, geografskih, ekonomskih itd, zaslužuje da se o tim specifičnostima stara jednom celovitom autonomijom, a ne autonomijom nacionalnih manjina. Sve što treba za Vojvodinu, ja sam spreman da glasam za to, ali se bojim da u ovom amandmanu gde se, predsedavajući, uglavnom traži podela prihoda od akciza, porezana dobit preduzeća, dohodak građana u procentima i da se ispoštuje onih 7% od budžet RS, što je svojevremeno prilikom donošenja Ustava 2006. godine dogovoreno. Otprilike o tome se radiu ovim amandmanu. Sa obe ruke bih podržao ono što AP Vojvodina traži. Voleo bih da je danas, a nije moguće s obzirom na Statut i zakon AP Vojvodine da je ovde predsednik Vlade AP Vojvodine i da sa njim o tome raspravljamo. Molim predlagača amandmana da to tako shvati. Ovde se ne radi, po meni, o pravima AP Vojvodine. Ovde se radi o pravima Vlade ili dela Vlade Vojvodine koja pokušava da svojim zalaganjem za autonomiju Vojvodine to na određen način predstavi na način na koji se to nekada radilo. Način na koji je uređena ta stranka ne daje im za pravo da na takav način pokušavaju da urede državu. Oni otprilike traže da se da 7% od rashoda budžeta Srbije a ne od prihoda. Ja sam to tako razumeo i ako grešim, vi me ispravite. Sada je tu problem. ukoliko, a Predrag Marković koji od nedavno nije više sa nama je svedočio tu da se na prvom Ustav dogovorilo da to bude 7% od prihoda. Pošto su te godine prihodi u budžetu bili veći od rashoda, i da o tome čak postoji pisani trag o tom dogovoru, onda je ta ista vlast odnosno ista politička snaga koja čini sada vlast u Vojvodini tražila da to bude 7% prihoda, ali su se sada setili pošto su rashodi veći od prihoda da sada uzmu 7% od rashoda. Nemam nikakav problem da glasam za to, ali s obzirom da se ne radi o istom nivou vlasti, tražim da 0,3% budžeta Vojvodine pripadne MZ Novi Karlovci, da se i o tome dogovorima. Da raspodela tih 7% bude raspodela do građana a ne samo do Vlade Vojvodine. Ukoliko su republika i pokrajina isti nivoi vlasti možemo tako da se dogovorimo i onda zašto se ne bi dogovarali između Novog Sada i MZ Novi Karlovci. To bi bilo pošteno. Nikakve koristi od tih 7% nismo imali. Nijedan beli dinar nije uložen tamo. Sa pravom mogu da pitam – gde je otišlo 7%koji su do sada dodeljivani od 2006. ili 2007. godine sa punim pravom jer se ne radi o istom nivou vlasti između MZ i pokrajine? Sa time se slažem, ali se ne slažem da se ne radi o istom nivou vlasti između pokrajine i države. S toga ne mogu da podržim ovaj amandman jer bi, ukoliko bi to podržao, podržao bi da damo 7% i od kamata koje će država platiti na kredite i to spada u rashode. Gospodin Dinkić to može najbolje da objasni. To je 114 milijardi. Ukoliko bi usvojili ovaj amandman onda bi morali da damo 7% od kamata na dug. Drugo, 107 milijardi ide na socijalnu zaštitu u rashodima. Znači, daćemo 7% i od rashoda za socijalnu zaštitu ukoliko usvojimo ovaj amandman. Dalje, za PIO se izdvaja 280 milijardi. Ukoliko usvojimo da damo od rashoda l7% onda moramo da damo punih 7% i na ovih 280 milijardi. Zato je nemoguće po meni dati 7% od rashoda i mislim da ono što se dogovorilo 2007. godine je pravednije, da se od prihoda koji se ostvare na teritoriji cele republike 7% dodeli Vojvodini, da je to pošteno i da je to pravedno. Ostalo, o Zakonu o nadležnostima, o Statutu ne bih razgovarao jer to je po meni iluzorno raspravljati o nečemu što je odluka Ustavnog suda koja se mora poštovati i tu raspravu ne mogu otvarati, niti želim da otvaram, ali hoću samo da kažem da ta odluka nije za komentarisanje, već za poštovanje. Na kraju, hoću da kažem da se ovde izgleda ne radi o pravima Vojvodine, već o pravima jedne stranke koja čini glavninu Vlade Vojvodine i slažem se da nije dobro da, Vojvodina više nije na Panonskom moru, ali otkad ta stranka vodi Vojvodinu, kao stožerna stranka, Vojvodina nije na moru, ali tone li, tone i tone. Hvala.
Hvala. Dosta poslanika čeka da uzme reč. Pročitaću redosled: Đorđe Stojšić, Suzana Grubješić, Siniša Lazić, pa Milorad Mijatović. Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući, poštovani gospodine Pastor, predstavnici Vlade Vojvodine, sa pažnjom slušamo ovu diskusiju koja je za nas izuzetno značajna, s obzirom da mi li Lige socijaldemokrata Vojvodine smatramo da je ovo par ekselans političko pitanje, a ne računovodstveno pitanje. Svake godine vi dolazite, u stvari ne dolazite svake godine, ovo je drugi put, ranije vlade nisu imale ni toliko razumevanja, ali mislim da po mnogim pitanjima u ovom parlamentu postoji nejedinstvo, ali kada je u pitanju Vojvodina, tu je jedinstvo apsolutno, u smislu toga da Vojvodina ne treba da dobije ni to što joj po Ustavu pripada. Svi se zalažu za poštovanje Ustava, ali kada inicijativa za poštovanje tog istog Ustava koji nije izglasan Vojvodini, iako se glasalo dva dana i noć, sada mi koji smo bili protiv tog Ustava, vi o tome vrlo dobro znate i kolege iz LDP, sada insistiramo da se taj isti Ustav poštuje i da se sredstva prebace za ono za šta Vojvodina ima nadležnosti, a ne da se pravi farsa iz godine u godinu i da se transferišu sredstva za nadležnosti koje Vojvodina uopšte nema, visoko školstvo, lokalne samouprave, itd. Svi znamo da je vojvođanski budžet protočni bojler, tri sedmine za kapitalne investicije ne želim ni da spominjem. Prošle godine smo imali onaj Potemkinov tunel, koji se obećavao da će otprilike da se napravi za godinu dana, pa vidimo da tek ove godine imamo 200 miliona dinara predviđenih za projektnu dokumentaciju u rashodima Ministarstva lokalne samouprave i regionalnog razvoja, koji nema nikakve veze sa auto-putevima i 2015. godine još 50 miliona, znači da dokumentacija neće biti gotova narednih pet-šest godina. Prošle godine je tunel računat kao – eto, to je kapitalni rashod na teritoriji Pokrajine Vojvodine. Ove godine je situacija još čudnija, pa se računaju svi kapitalni rashodi na teritoriji Pokrajine, kao – eto, to je nekakva investicija i računa se u te tri sedmine. Važno je da sve ovo stavimo u kontekst. Ustav, kada je donošen, stavljena je ta čuvena odredba od 7% i ja sam se uvek pitao- zašto 7%, ko je došao do 7%, kojom matematikom je neko izračunao da to treba da bude 7%? Postojala je platforma, koliko se ja sećam, Izvršnog veća Vojvodine, odnosno Vlade Vojvodine, da Vojvodina mora imati sudsku, izvršnu, zakonodavnu vlast, izvorne prihode, imovinu. Preko noći je to promenjeno, pa se došlo do tih 7%. Ne znam zašto 7%, možda je to nekakav, eto, u lirskim i epskim pesmama ima „sedam gora, sedam planina“, ili da ne bude osam iz nekih drugih razloga, pa kao sedam. Ne znam zašto sedam, ali bih stvarno voleo od nekog ko je učestvovao u pisanju tog Ustava da čujemo zašto 7%? Odnos prema Vojvodini se ne menja. Pitanje je da li vi kao predstavnici građana Vojvodine treba svake godine uopšte da učestvuje u toj farsi, s obzirom da, bez obzira na to šta se ovde predlaže, odgovor je uvek isti. Vi lepo predložite, to će, koliko vidim, biti odbijeno od strane vladajuće većine i šta dalje? Da li ćemo mi ići na privremeno finansiranje u Vojvodini i da li ćemo onda imati budžet, to je veliko pitanje. Taj se odnos nije menjao, za vreme Miloševića nam je bilo jasno zašto je morao na silu da ukida autonomiju, da bi finansirao sve te ratove i sve što je radio devedesetih, ali posle 2000. godine mislim da je bilo prostora da se neke stvari vrlo praktično urede, ali u praksi se to nije desilo. U privatizaciji, na kraju krajeva, prodat je PIK „Bečej“, nije prodat PKB, prodat je DDOR, nije prodat „Dunav osiguranje“, prodata je „Jugoremedija“, a nije prodata „Galenika“. O NIS neću ni da pričam. Sada evo šeik koji je baš zainteresovan za zemljište Vojvodine. Na kraju imamo to da se finansiraju različiti posrnuli giganti, a problem je samo jedan – naplata struje, gasa itd. u Vojvodini 90%, u drugim delovima Srbije nije. Onda dolazimo do toga i zašto je taj „Srbijagas“ u gubicima itd. Svi sve to znamo i svake godine ista priča. Vojvodina je poslednja federalna jedinica čiji status nije do kraja rešen. U Vojvodini je sve počelo. Mislim da u pravcu naše evropske perspektive će to pitanje morati da se uredi, konačno da se završi. Od 1988. godine prošlo je 25 godina i, od svih naših priča koje građani svake godine slušaju, imamo situaciju u Vojvodini da je 25% nezaposlenost, da je prosečan traktor star 25-30 godina, da u Irigu, kada idete za Novi Sad, šleperi ljudima uleću u dvorišta, vozovi se kreću brzinom od 50 kilometara na sat, kao pre 200 godina i to je Vojvodina danas. Kanal Dunav-Tisa-Dunav koji je bio najbolja kanalska mreža u Evropi pre 200 godina, sada nije uopšte u upotrebi. Da ne nabrajam dalje. U svakom slučaju, 25 godina je prošlo od čuvene „jogurt revolucije“ i mi ponovo pričamo iste priče, bez ideje da se to pitanje jednom reši kako treba. Sada ćemo imati Zakon o finansiranju, nadam se, ministar je obećao ovde nama u Skupštini da će se radna grupa konačno formirati, sastati i da ćemo Zakon o finansiranju Vojvodine dobiti, pa nećemo morati da podnosimo amandmane koji se svake godine odbijaju. Ali, ovo pitanje se neće rešiti trajno, dok se ne reši pitanje Vojvodine, kao ustavna kategorija. Mi, kao stranka, zalažemo se za promenu Ustava i mislim da Ustav mora da se menja iz mnogo drugih razloga. Vojvodina je jedan od tih razloga. Mislim da postoje ljudi i u Briselu koji znaju šta je decentralizacija i šta je lokalna samouprava, šta je pokrajinska. Postoje druge stranke koje misli da ni lokalne samouprave ni pokrajine ne treba da postoje. Sve treba da bude deo republičke vlasti, da javna potrošnja bude 90% GDP i to je jedan način državnog uređenja za koji sam siguran da u srednjem veku je postojao i nemam ništa protiv da oni imaju pravo da taj model i zastupaju. Lokalna samouprava mora da se finansira na način koji je zakonom uređen, a ne tako što će Republika da transferiše nekim opštinama više, nekima manje, u zavisnosti od toga ko je na lokalu na vlasti. Isto važi i za Pokrajinu. Sadašnjih 7% je proizvod političkog nagodbenjaštva, odustalo se od platforme Izvršnog veća, mi u tome nismo učestvovali, nije to sada ovde tema, ali 7% ispostavilo se da ne može uopšte da se ispoštuje i nijedna Vlada u Beogradu nema nameru da to uradi, bez obzira ko je na vlasti, sada kada stranke koje su na vlasti u Pokrajini su u opoziciji, a i ranije kada je vladajuća većina bila ista u odnosu na ovu u Beogradu. U svakom slučaju, čuvene priče o Vojvodini kao lokomotivi razvoja više ne stoje. Ta lokomotiva nema ni šine, ni točkove, ni gorivo i može samo da stoji, kao ona ispred železničke stanice u Novom Sadu, kao ukras i simbol na neka prošla vremena, kada je Vojvodina stvarno bila u onoj Jugoslaviji, posle Slovenije, druga najrazvijenija i bila je deo Evrope u svakom smislu. Danas to više nije i ne treba uopšte da se nadamo da će to postati u skorije vreme, ukoliko na ozbiljan način ne pristupimo ovom pitanju i ne postignemo politički konsenzus da, ukoliko želimo da idemo ka EU i da budem deo evropske porodice, moramo znati šta podrazumeva normalna organizacija države i šta znači pokrajina u smislu odnosa sa centralnom vlasti, a ne da smo svake godine ovde, da tako kažem, svedoci nekakvih sitnih prevara, ekonomskih i političkih. U svakom slučaju, vama, gospodine Pastor, svaka čast u smislu vaše upornosti i inicijative da neke stvari pokušavamo konačno da rešimo. Takođe, mislim da i predstavnici Vlade Vojvodine imaju dobru nameru, ali jedino što ovde želimo, mi koji podržavamo ovaj amandman, jeste da se Ustav, protiv koga smo mi bili, konačno poštuje i ništa više. Sve ostalo je tema za neke buduće rasprave i, nadam se, buduća vremena, ali skora. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je deset minuta i 45 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodna poslanica Suzana Grubješić, a posle nje narodni poslanik Siniša Lazić.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Poštovani predstavnici Vlade Republike Srbije i vojvođanske Skupštine,evo dočekah, posle jedno sat vremena od prijave, da dobijem reč. Svake godine, koliko znam, raspravljamo na ovu temu, od donošenja Ustava do danas, i sa istim rezultatom, a to je - ista meta, isto odstojanje. Svaki put je Vlada Republike Srbije optužena da ne daje dovoljno Vojvodini, a sa ove strane idu optužbe na vojvođansku i Vladu i Skupštinu da traže previše od Srbije. Sedam posto budžeta, koje je definisano Ustavom, nije nam reklo da li je to 7% od prihoda, od rashoda ili od ukupnog budžeta. To jeste uzrok svih naših rasprava. Ustav je donet, bila sam svedok, uz velike kompromise, natezanja i u poslednji čas je ubačeno ovih 7%, kao i one tri sedmine za kapitalne investicije, što će reći da je trebalo da idu od tada na ovamo u investicije, a ne u potrošnju. Izgleda se desilo obrnuto. Da ne bismo stalno pričali o tome šta je bilo, kako je bilo, zašto je bilo, nameće se vrlo jednostavan zaključak. Ovih 7% ne bi trebalo da bude ustavna materija uopšte, nego bi trebalo da bude materija zakona o finansiranju Vojvodine i taj zakon čekamo godinama. Čekali smo i Statut Vojvodine godinama. Kad je konačno donet i poslat ovde u Narodnu skupštinu, 11 meseci je bilo potrebno, odnosno putovao je od Novog Sada do Beograda 11 meseci, do dana kad smo ga mi ovde u parlamentu usvojili. Sada se ispostavlja i da je 60% odredbi Statuta neustavno. Zašto ja sve ovo pričam? Zato što još jedan zaključak proizilazi iz svega ovoga. Stvarno više nije jeres reći da nam je potreban novi Ustav, da nam je potreban drugačiji Ustav. Sigurno je da ono što je 2006. godine bilo dogovoreno ponovo može da se dogovori na sasvim drugačijim osnovama i iz drugačijih razloga. Nije ovih 7% koji idu Vojvodini jedini razlog zbog čega treba menjati Ustav. Ustav treba menjati i zbog toga što i drugi delovi Srbije zaslužuju da dobiju šansu, da dobiju vrstu autonomije kakvu ima Vojvodina, ne sa svim ingerencijama, ali šansu da se regionalno organizuju. Ujedinjeni regioni Srbije predlažu da Srbija ima sedam regiona, da to budu: Vojvodina, Beograd, istočna i zapadna Srbija, Šumadija, Pomoravlje i Kosovo i Metohija, kako bi svi dobili jednake uslove, šanse da se ravnomerno razvijaju. Kakvu autonomiju želimo za Vojvodinu? Vojvodina jeste istorijska autonomija i autonomija Vojvodine je neupitna i mislim da o tome ne treba trošiti reči. Ali, autonomija Vojvodine je ostala centralizovana i Vojvodina je ostala centralizovana pokrajina. Da nije tako, ne bi upravo te najsiromašnije opštine u Srbiji dolazile iz Vojvodine. Ne idu svi novci u Beograd, kako se često optužuje po Vojvodini, već dosta tog novca ide u Novi Sad, a ne ide u delove Vojvodine koji takođe zaslužuju šansu da se razviju baš kao i grad Novi Sad. Zato mi kao državotvorna stranka predlažemo stvaranje oblasti u Vojvodini. Predlažemo višeslojnu autonomiju Vojvodine. Srem, Banat i Bačka treba da postanu vojvođanske oblasti, a da grad Novi Sad zadrži poseban status, jer to je jedini način da se i Vojvodina unutar sebe ravnomerno razvija, a regionalizacija Srbije je jedini način da se svi delovi Srbije ravnomerno razvijaju. Za tako nešto potrebna nam je promena Ustava i debata o promeni Ustava treba da postane legitimna, prisutna i da rezultira dogovorom svih političkih stranaka, baš onako kako je dogovorom donet Ustav iz 2006. godine.
Iskorišćeno je četiri minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Radoman. Izvolite.
Već drugi put se spominje da su dve najnerazvijenije opštine u Srbiji u Vojvodini. To jednostavno nije tačan podatak. O tome možete pročitati Uredbu o utvrđivanju jedinstvene liste razvijenih regiona i jedinica lokalne samouprave za 2013. godinu koja je objavljena u „Glasniku 62“ od ove godine, gde se kaže da su u prvoj grupi najrazvijenijih od 23 jedinice 13 iz Vojvodine i tako redom do četvrte grupe, a u 23 opštine koje su devastirana područja nema nijedne iz AP. Kada pričamo i o ulaganju u nerazvijene područja, interesantan je podatak o tome da je u prvih šest meseci ove godine od 173 milijarde, to su podaci Agencije za privredne registre, 4% došlo u Vojvodinu. Eto jednog od razloga zbog kojih smatramo da je zaista potrebno poštovati ovu ustavnu odredbu.
Reč ima narodni poslanik Siniša Lazić, a posle njega narodni poslanik Milorad Mijatović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Poštovani gospodine Krstiću, poštovani gospodine Pastor, poštovani gospodine Radomane, mene fascinira uopšte rasprava o amandmanima koje je Skupština Vojvodine podnela republičkoj Skupštini na budžet Republike Srbije i polemika koja se vodi ovde između gospodina Pastora i poslanika, umesto da se vodi polemika između ministra finansija i poslanika u Skupštini Republike Srbije. Naprosto, taj fenomen od tih 7% je nešto što mene lično fascinira, da mi uopšte raspravljamo o 7% i ako je hiljadu i nešto milijardi budžet Republike Srbije, da dolazimo u situaciju da pričamo da li je 7% od ovoga ili je 7% od onoga. Da li je moguće da vi mislite da je 7% budžeta Republike Srbije dovoljno da se finansiraju sva kapitalna ulaganja, održavanja investicije i sve ono što postoji na teritoriji AP Vojvodine? Da li znate da je prethodna Vlada izdvojila iz Nacionalnog investicionog plana 1,8% budžeta za kapitalne projekte na teritoriji AP Vojvodine? Da li znate da je jedini izvor finansiranja lokalnih samouprava, svih 45 lokalnih samouprava, AP Vojvodina? Da li znate da je 70% putne mreže u Srbiji prekategorisano u puteve prvog i drugog reda i da se finansiraju iz budžeta Republike Srbije, a da se 70% puteva na teritoriji AP Vojvodine treba finansirati iz budžeta lokalnih samouprava i nešto malo iz budžeta AP Vojvodine? Da li znate da ste preneli nadležnosti oko održavanja puteva drugog reda na autonomnu pokrajinu Vojvodinu, a da niste pri tome predvideli izvore finansiranja iz čega će se to raditi? Zašto je problem da država Srbija kroz statističke podatke izvuče koliki se društveni proizvod stvorio na teritoriji autonomne pokrajine Vojvodine? Pa da se onda napravi jedna aproksimacija na osnovu toga, pa da se iz toga vodi jedna socijalna i odgovorna politika i za nerazvijene regione. Da li kriterijumi po kojima se definiše ko je neka lokalna uprava razvijena ili nerazvijena, su baš adekvatni kriterijumi. Da li se na osnovu toga jasno transferišu sredstva iz budžeta Republike Srbije pa dođemo u situaciju da jedna opština Svrljig koja ima oko 14 hiljada stanovnika, ima nešto malo manji budžet od Apatina koji je svrstan u visoko razvijenu opštinu koja ima budžet, ne znam oko 900 miliona, a Svrljig ima negde oko 580 miliona, a nivo infrastrukture i nivo komunalnog opremanja koji postoji u Apatinu i u Svrljigu je neuporediv. Znači, naprosto je apsurd da mi ovde raspravljamo o 7% budžeta za AP Vojvodinu. To je sramota da mi uopšte o tome pričamo. Da li je, gospodine Krstiću, moguće da 20 milijardi unutar budžeta od skoro hiljadu i dvesta milijardi predstavlja problem za Vladu Republike Srbije. Da li je moguće da opravdanje ako prethodna Vlada nije poštovala 7%, da je to opravdanje da i ova Vlada ne poštuje tih 7%? Da li je moguće da mi tu praksu i dalje nasleđujemo da je radimo? Šta je smisao autonomije? Šta je cilj i kakav je odnos? Da li je Vlada Republike Srbije okrečila ijednu zgradu u lokalnim samoupravama koje koristi MUP, bolnice, a to su institucije Republike Srbije? Da li ste oluk, prozor, parket promenili u jednoj zgradi koju koristi Vlada Republike Srbije i koju koriste institucije Republike Srbije ili se sve to naslanja na lokalne budžete lokalnih samouprava i na budžet AP Vojvodine? U kakvim uslovima rade ljudi na graničnim prelazima? Da li u Srbiji postoje samo dva granična prelaza i ovi gde će sada biti integrisano upravljanje? Na šta liči granični prelaz na Batini kod Sombora? U čemu sede ti ljudi? Da li je moguće da jedna ovako centralizovana država u kojoj sa 85% budžeta upravlja Vlada Republike Srbije, a sramota je da kažem da 5% budžeta koriste sve lokalne samouprave na teritoriji Republike Srbije? I da mi raspravljamo danas ovde o ovom iznosu i o tome da li treba da prihvatimo amandmane Skupštine Vojvodine na budžet Republike Srbije. Zaista taj fenomen koji postoji ovde, a non-stop ćemo temu skretati sa toga da li je Ustavni sud osporio nadležnosti AP Vojvodine ili ih nije osporio. To je sekundarno pitanje, drage moje kolege u ovom momentu, mi pričamo o životu, pričamo o nekim realnim stvarima. Pričamo o tome da li možemo da izgradimo neki kilometar autoputa. Da li je neko pitao građane Vojvodine o tome kako treba da izgleda budžet Republike Srbije u narednom periodu? Da li ste pitali Vladu AP Vojvodine kada ste koncipirali ovaj budžet – šta vi mislite kao deo upravnog sistema Republike Srbije o tome kako treba da izgleda budžet Republike Srbije u narednom periodu? Da li imate neke projekte koji su važni za finansiranje ili ćemo izaći i reći – važan je put i tunel kroz Frušku goru i to će biti jedini projekat koji ćemo podržati. Da li Vlada AP Vojvodine treba da finansira most preko Dunava, bivši Žeželjev most? Da li to treba da se nasloni na budžet AP Vojvodine, a pri tome ćemo im uskratiti ta sredstva? To je tada normalno, to je potpuno razumno, a kada treba da ispoštujemo ustavnu normu onda je to nenormalno zato što će, bože moj, da zloupotrebi Fond za kapitalna ulaganja novac ili će da zloupotrebi neko drugi. Da li znate da je Fond za kapitalna ulaganja AP Vojvodine jedina adresa na koju lokalne samouprave iz AP Vojvodine mogu da se obrate da bi uradili bilo kakav infrastrukturni kapitalni projekat? Ne mogu da verujem gospodine Krstiću, vi ste mlad čovek i hrabar, prihvatili ste se da vodite finansije jedne zemlje koja je u ozbiljnim problemima da naprosto nemate hrabrosti da kažete – ja ću da presečem od ovog momenta ove stvari i poštovaću ono što jeste. Na žalost, slagali se neki sa tim ili ne, jedini koji je poštovao tu ustavnu normu jeste bila Vlada Vojislava Koštunice u periodu od 2004. do 2008. godine. To je istina, sviđalo se to nekome ili ne, to je istina. To je jedina Vlada koja je poštovala ono što su bile obaveze prema AP Vojvodini. Tako da ne mogu da razumem da se uopšte vodi polemika. Kakvo polemisanje sa gospodinom Pastorom? Gospodin Pastor je došao kao legitimni predstavnik predlagača amandmana. Upravo sa gospodinom Krstićem mi treba da polemišemo i zašto niste prihvatili ovaj amandman, zašto ste nas uopšte doveli u situaciju da Skupština Vojvodine predlaže uopšte ovaj amandman. Šta treba da se desi? Imali smo kršenje Ustava ovde u prethodnim godinama koje su kasnije bili posledica svega ovoga što se dešavalo u ovom društvu. Onda ćemo kriz neke pravno formalne formulacije da kažemo da je Ustavni sud presudio na ovu ili na onu stranu. Kaže jedan moj kolega ovde – ovo je kolač. Pa nije budžet Srbije kolač, budžet Srbije je gorka pilula koju negde treba da progutamo svi i da ga ostvarimo, ali ne možete štedeti na onome što je neodrživo. Da li je prioritet Republike Srbije da pravi autoput za Crnu Goru? Šta je ekonomski interes da mi pravimo autoput za Crnu Goru? U Crnoj Gori živi 600 hiljada stanovnika, da li je to prioritet? Da li je to slaganje prioriteta u ovoj zemlji ili je prioritet dva miliona ljudi koji žive u Vojvodini? Da li privredni resursi koji postoje u AP Vojvodini su vredniji od 600 hiljada tržišta u Crnoj Gori? Predstavnici lokalnih samouprava iz AP Vojvodine, prestanite da se dodvoravate političkoj eliti u Beogradu da bi isposlovali neke statuse za sebe lično. Počnite da razmišljate o tome šta je interes sredine iz koje dolazite. Zašto niste neke amandmane podržali? Zašto ne podržite ovo? Lako je kritikovati danas nešto što radi i gde je kraj toga zato što imamo neprestano dodvoravanje političke elite nekoj drugoj političkoj eliti da bi se neko negde pozicionirao.Uključite se sa konkretnim analizama, uporedite, nađite, komparirajte šta je to što će AP Vojvodina vratiti u budžet Republike Srbije. Svaki dinar koji ode u AP Vojvodinu višestruko se vrati u budžet Republike Srbije. Svaki dinar i to ko god hteo da prizna ili ne. Zaista ne vidim gospodine Krstiću, razloga zbog kojih vi niste prihvatili ove amandmane i zbog kojih niste jedanput za svagda ovu tačku sa dnevnog reda skinuli i rekli – da, Vojvodini pripada 7% i to je to, ali nam pripada i nešto drugo izvan tih 7%, da imamo pravo da povučemo neka sredstva iz budžeta Republike Srbije koja nisu tih 7%. Tih 7% je premalo za dva miliona ljudi i za infrastrukturu koja postoji na teritoriji AP Vojvodine.
Devet minuta i pedeset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović, a posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Poštovana gospođo potpredsednice, poštovani ministre, predsedniče Skupštine Vojvodine sa saradnicima, vidim da se ovde javljaju poslanici iz Vojvodine i imam utisak da svi žele da pokažu nešto i da se dodvore kao što je moj prethodni kolega rekao, nekome ili ne. Izvinite, nije tako. Mi živimo i radimo u jednom delu naše zemlje koja se zove Vojvodina, veoma zainteresovani da se tamo dešavaju dobre stvari, da Vojvodina koja ima znatne prednosti i dalje se razvija. Znate, neće Srbiji biti bolje ako Vojvodini bude gore. Prema tome, ovde se zalažemo da Vojvodina ide napred i da iskoristi sve svoje resurse, pre svega, kvalitetnu zemlju koju ima, da se razvija poljoprivreda, prehrambena industrija, da iskoristimo naftu, gas, naravno i turizam i svu onu infrastrukturu koju imamo u Vojvodini i koja je veoma razvijena i koju i dalje treba da razvijamo, a ne da zaostaje. Još nešto, voleo bih da u ovoj skupštini, u ovom visokom domu kad spomenemo reč Vojvodina da ne idu prve asocijacije na to di su naši novci, secesija, samo nešto traže, briga njih za Srbiju, misle samo o sebi. Nije tačno. Ova pozorišna predstava koju sam nazvao Vojvodina, čak bih mogao da dam naslov i vojvođanska farsa jer se stalno svake godine ponavlja, a ne rešava se ništa što treba. Bojim se da ta vojvođanska farsa sutra ne postane i vojvođanska tragedija iz prostog razloga što ne tražimo rešenje problema. Isto tako smatram da kada govorimo o problemima mi često problem rešavamo tako što otvorimo nove probleme i prebacimo na one terene koje neće dati rešenje. Zašto ovo govorim? Prošle godine sam govorio, a moj kolega Sojšić je takođe to rekao, uvek sam se pitao zašto je 7%? Zašto nije 17% ili zašto nije 4%? Tih 7% je neko uradio, doneo i mi o njima raspravljamo. Matematički, ukoliko postoji želja i volja lako se izračuna šta je 7%. Ali, tu izgleda nema potrebe da se o tome razgovara iz prostog razloga jer 7% postaje nešto što je tajanstveno, nešto što je u zoni sumraka i samom tom činjenicom dolazimo u situaciju da raspravljamo često o istim pitanjima. To što građani Vojvodine žive, kao i svi građani Srbije, to niko neće da stavi u prvi plan. Neće niko da prizna da negde gde se živi u Vojvodini dobro, to je jedino Novi Sad. Svi ostali krajevi Vojvodine, bili to Banat, Bačka i Srem bogme se loše živi. Ako se ovako nastavi biće sve teže i teže i uvek ćemo raspravljati o mnogim problemima gde idu ti novci i gde se oni troše. Apsolutno se slažem da mi treba da donesemo zakon o finansiranju Vojvodine. To je bilo obećano prošle godine, pretprošle godine, to je trebalo biti doneto još mnogo ranije. Nadam se da ovo obećanje neće biti samo obećanje našeg nadležnog ministra, koje će trajati do juna mesec, ali ja se bojim da će biti tako znajući šta se sve dalje priprema, da ćemo ostati na istoj liniji, da taj zakon neće biti donet. Još nešto. Ovde se govori o tome, o Ustavu, o ustavnim promenama itd. Moram da kažem da taj Ustav, zaista, koji je donet 2006. godine nije izdržao probu vremena i da se on mora menjati. Da li on treba sada da se menja? Smatram da ne treba ovog trenutka iz prostog razloga, imamo mnogo važnijih i bitnijih pitanja da rešimo pre nego što dođemo do ustavni promena i do ustavnih rasprava. Zašto? Mi ćemo ovaj ustav morati menjati, ako ništa zbog ulaska u EU. Isto tako ćemo morati raspravljati koji je to stepen autonomije koju treba da ima Vojvodina, koje su nadležnosti i spram tih nadležnosti i sredstva. Dakle, jasna, transparentna, vrlo vidljiva i ta sredstva koja će tada biti usmerena ka Vojvodini, ali ne u Novi Sad, već kao što je bilo govora u sve lokalne samouprave, jer sam protiv centralizacije sredstava i u Novom Sadu. Treba da ide u lokalne samouprave, dakle tamo gde narod živi, da bi se ta sredstva realizovala, da bi bilo mnogo bolje. Zbog toga, ako raspravljamo o amandmanima ja moram reći da oni moraju biti konzistentni zajedno sa ovim budžetom. Obzirom da mi nismo dobili sve one argumente, niti jedne, niti druge strane. Moram reći da će saglasno tome SDP glasati kao partija pozicije za odbijanje ovih amandmana sa željom da se otvori rasprave o svemu ovome što smo danas govorili i da problem rešimo, a ne da stvaramo nove probleme. Gajeći taj optimizam očekujem da ćemo do juna meseca, prema obećanju gospodina ministra finansija dobiti zakon koji će biti sasvim jasan. Hvala.
Gospodin Ištvan Pastor. Izvolite.
Smo par rečenica reakcije na izlaganje gospodina Mijatovića. Meni je krivo ako vi doživljavate ovo kao vojvođansku farsu. Naprosto se radi o jednoj situaciji u kojoj, ako čovek želi da bude odgovoran, a mislim da treba da bude odgovoran, onda treba unutar institucija sistema iznositi stavove. Ovo nije farsa. Ovo je jedini način vođenja diskusije. Što se tiče obećanja i što se tiče tona razgovora, želim da vas podsetim da smo mi u isto ovakvom prijateljskom tonu vodili raspravu i prošle godine. Oko svega smo se složili, kao i sada. U međuvremenu proteklo je godinu dana, pa se ništa nije desilo. Želim samo da podsetim da je upravo tih dana Vlada Republike Srbije usvojila Akcioni plan za ispunjenje preporuka Evropske komisije na svojoj sednici od 6. decembra 2012. godine i u 37. tački kaže – da se Vlada obavezuje da će usvojiti zakon o finansiranju AP Vojvodine, te da će formirati radnu grupu i pripremiti nacrt u prvoj polovini 2013. godine i da se zadužuje Ministarstvo finansija i privrede da sprovede ovu obavezu. Mislim da ako razgovaramo odgovorno o stanju stvari, onda je osnovno pitanje – kako je moguće da protekne više od šest meseci od isteka roka koji je Vlada zadala, a da se mi nalazimo u istom mestu gde smo bili pre godinu dana. Mislim da je to možda farsa.
Gospodin Arsić, po amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ne mislim da je ova rasprava politička farsa. Potpuno razumem predstavnike AP Vojvodine. Oni odgovaraju, dobrim delom pred građanima naše AP za rezultate koje ta vlast ima. Ali sam protiv toga da neki od mojih kolega iznose neistine ovde za ovom govornicom. Hteo bih da podsetim kolege narodne poslanike da nije bitno, ne treba njihov preovlađujući stav da bude taj odakle dolazi iz koje sredine dolazi. Ne može neko da kaže od poslanika da je budžet Republike Srbije hiljadu i sto milijardi dinara. Budžet Republike Srbije je 930 milijardi dinara. Ostalo su krediti. Od tih realnih prihoda Republika Srbija treba da transferiše prema fondovima, prema penzionom fondu i Fondu zdravstvenog osiguranja 530 milijardi dinara i da sa preostalim delom novca obezbedi finansiranje lokalnih samouprava AP Vojvodine, drugih državnih organa, kao što je vojska, kao što je policija, kao što je prosveta i da finansira kapitalne projekte. To je ono što je realnost. Da raščistimo konačno sa tih 7% odakle bi trebalo da bude, sa one strane koja je realna, realni poreski prihodi, ono što država oprihoduje vršeći svoje nadležnosti koje su joj Ustavom date. Kao što i lokalne samouprave imaju pravo na transferna sredstva na osnovu Ustava i Zakona o transfernim sredstvima i niko ne brani tim lokalnim samoupravama da u skladu sa budžetskim sistemom o Zakonu o budžetskom sistemu izvrši i određena zaduženja svojih budžeta. Tako da to pravo niko ne osporava ni AP. Neistina je da se iz budžeta, osim tih 7%, ništa više ne dodaje AP, odnosno jedinicama lokalnih samouprava AP Vojvodine, zato što dovoljno je da pročitate dvestotu stranu Zakona o budžetu pa ćete da vidite da, recimo, za Novi Bečej ide 150 miliona, za Novi Sad 920 miliona, za Odžake 226 miliona, za Kikindu 181 milion itd. da ne nabrajam. I to se deli, tih 33 milijarde na celu Srbiju. Priča o ko aut-puta. Već sam rekao na sednici odbora, ponoviću i ovde. Bio sam jako srećan kada je završen auto-put od Beograda do Horgoša ili od Horgoša do Beograda, nazovite kako god hoćete, što je napravljen drugi most na Beški, zato što je Srbija krenula da se razvija. Nemate razvoja bez putne infrastrukture i druge infrastrukture. Da li je realno da neko sada za ovom govornicom kaže – ne treba nama auto-put prema Užicu, ne treba nam auto-put prema Prijepolju, ne treba nam auto-put prema Priboju. Ne pravi se auto-put za crnogorsko tržište, nego se pravi za građane Srbije, bez obzira da li su na teritoriji AP ili ostatka Srbije. Srbija ima svoju ustavnu obavezu i ova Narodna skupština da garantuje ravnopravnost svim građanima, bez obzira na kom delu teritorije se nalazili, da omogući ravnomeran razvoj na celoj svojoj teritoriji. Neće naši građani sa teritorije AP Vojvodine da iskoriste svoje prednosti kao što je taj auto-put ako Srbija ne završi auto-put i od Leskovca prema Preševu i od Leskovca prema Dimitrovgradu. Ne može biti Vojvodini dobro ako ne bude dobro Srbiji, ostatku Srbije, i obrnuto. Ne može. Mi živimo u jednoj zemlji, povezani smo i to je nešto što je sasvim normalno. Žao mi je što neke kolege ovo doživljavaju kao priliku za ličnu promociju. Mislim da to nije korektno od njih i mislim da treba da zastupaju stavove ne radi političkih poena nego radi sagledavanja celokupne jedne situacije u kojoj danas živimo. Znamo mi da se živi teško u Vojvodini. Živi se teško i u ostatku Srbije. Ne treba to nikome da govorimo, to svi ovde znaju. I ničija muka nije veća nego svoja, to je tačno, ali, poštujte i tuđu. Znači, poštujte sve probleme svih građana Srbije koje danas imaju kada je u pitanju ekonomska i socijalna situacija u kojoj se Srbija nalazi. Smatram potpuno ispravnim da se na ovo pitanje, bez obzira na status toga da li treba Ustav da se menja ili ne, da se konačno na ovu priču jednom stavi tačka. Treba zakonom urediti šta to pripada autonomnoj pokrajini od poreskih prihoda, da to mora da bude u skladu s Ustavom i da konačno ovu tačku jednom skinemo s dnevnog reda, da ne bi neko sticao jeftine političke poene na ovoj priči, dovodeći na taj način u zabludu i one koji žive u Vojvodini i one koji žive u ostatku Srbije. Da konačno jednom sa tom pričom završimo. Verovatno taj zakon neće biti po volji ni onih koji predstavljaju autonomnu pokrajinu i ovih drugih, ali smatram da bi takav jedan zakon, ako ne bude nijednoj strani po volji, potpuno postigao svoju svrhu i bio potpuno realan.
Gospodin Branislav Mitrović ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Sama činjenica da od 10.00 časova do sada raspravljamo o jednom amandmanu jasno ukazuje kolika je nasušna potreba u Srbiji da se govori o ravnomernoj podeli onoga što imamo u republičkom budžetu. To samo potvrđuje činjenicu da je neophodno i tek će biti neophodno u narednom periodu, jer smatramo da do sada nije dovoljno vremena, pažnje i energije posvećeno ravnomernom, što ravnomernijem trošenju novca i ravnomernom regionalnom razvoju i da će to upravo biti teme o kojima se u narednom periodu i u narednim godinama mnogo više mora govoriti u Srbiji. Na tome insistiraju Ujedinjeni regioni Srbije. Jasan stav o ovom amandmanu i o našem stavu prema ovom pitanju je iznela naša predstavnica, gospođa Grubješić, na jedan jasan i eklatantan način. Ja razumem sve predstavnike iz svih krajeva, pa i iz Vojvodine, koji se bore da se što veća suma novca opredeli za njihovu teritoriju. Međutim, ne želim da sa ovog zasedanja odemo a da ne damo odgovor jednom od govornika koji su nastupali pre mene – čemu izgradnja auto-puta ka Crnoj Gori ili za Crnu Goru i za 500 hiljada stanovnika Crne Gore? Ne gradi se Koridor 11, jasno i glasno govorim sa ove govornice, zarad građana Crne Gore. Da, i zarad njih, i za sve one privredne subjekte u Crnoj Gori, ali pre svega za četiri miliona građana Srbije koji gravitiraju Koridoru 11. Koridor 11 ili auto-put za zapadnu Srbiju i dalje za Crnu Goru nije samo najbliže putno rastojanje između zapadne Srbije i Beograda, najbliže rastojanje između luke Bar i luke na Dunavu i ostalih panevropskih koridora, pitanje Koridora 11, pitanje auto-puta za zapadnu Srbiju jeste pitanje budućnosti građana zapadne Srbije. I zato molim da na ovoj Skupštini ne ostaje bez odgovora pitanje čemu auto-put za zapadnu Srbiju. Auto-put za zapadnu Srbiju je neophodan i apsolutno podržavam gospodina Arsića. Samo ću navesti činjenicu da u prethodnom periodu nijedna značajnija investicija ili investitor nije došao u zapadnu Srbiju upravo zbog nedostatka ozbiljne infrastrukture. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Siniša Lazić. Izvolite.
Želeo bih samo da otklonim neke nedoumice koje sam imao po pitanju diskusije. Moja diskusija se pre svega odnosila na sagledavanje prioriteta. Ako dobro znam, a verujem da sam potpuno u pravu, za Republiku Crnu Goru postoji avionski saobraćaj, postoji drumski saobraćaj i postoji železnički saobraćaj, elektrificirana pruga Beograd-Bar. To su tri putna koridora koja postoje i koja rade. Nemam ništa protiv ukoliko smo mi visokorazvijena zemlja i u slaganju prioriteta i mogućnosti, da gradimo auto-put po celoj Srbiji, do svakog mesta. Znači, drage kolege, nisam diskutovao u tom pravcu da ne treba. Diskutovao sam u pravcu prioriteta, da bi mogli na uloženi dinar da vratimo duplo više sredstava ukoliko složimo prioritete i planiramo gde ćemo investirati i šta ćemo gde graditi. Ako vam kažem da danas kroz Republiku Hrvatsku i kroz Republiku Mađarsku prolaze dva auto-puta koja dolaze na granični prelaz sa Republikom Srbijom kod Bezdana i kod Bačkog Brega, a da pri tome parče auto-puta od Vrbasa do Sombora u kome se nalazi pet opština, u kojima postoji ozbiljna industrija, u kojima postoji 250 hiljada hektara obradivog poljoprivrednog zemljišta, u kojima postoji procesna industrija, da se enorman transport poljoprivrednih proizvoda dešava na toj putnoj infrastrukturi a da nema elektrificirane železnice, da nema adekvatnog drumskog saobraćaja, da nema obilaznica oko tih naseljenih mesta, da tamo živi preko 250 hiljada ljudi, onda je to prioritet. Ja nisam pričao o tome da li treba. Da, treba. Treba i za Crnu Goru auto-put, ako ćete u blizini luke Bar ili u blizini luke Ploče ili o tome šta je za nas jeftinije, vidite, ja ne vidim neku razliku u tome da li mi našu robu izvozimo iz Rijeke, ili je izvozimo iz Bara, ili iz Ploča, meni je to potpuno svejedno, to je trošak koji imamo, s tim što mislim da su ovamo transportni troškovi mnogo jeftiniji i mnogo manji, a ako želite za Crnu Goru – može železnicom a može i avionom. To su prioriteti. Negde multiplikujemo stvari, a negde ne možemo ni da pustimo električnu energiju da imamo električni voz barem do Apatina i do Sombora. Hvala.
Reč ima gospodin Arsić. Izvolite.
Mi očigledno pričamo o babama i žabama. Ja govorim o razvoju Srbije, a nastavljamo sa pričom oko avionskog saobraćaja sa Crnom Gorom. Verujte, vrlo malo me to interesuje. Oko auto-puta ja postavljam jedno drugo pitanje. Jedno od najopterećenijih saobraćajnica na teritoriji Republike Srbije je Ibarska magistrala, koja definitivno najviše utiče na bezbednost u saobraćaju i najveći broj saobraćajnih udesa je baš tamo. Da li je to taj deo, jedan deo auto-puta? Jeste. Da li treba imati auto-put od Beograda prema Čačku? Zašto da ne? Zašto ne i do Užica. Zašto ne i do Priboja. Nije to auto-put za Crnu Goru da bi išao neko na tržište tamo ili da bi išao neko na letovanje. Auto-put razvija sredinu u kojoj se nalazi. I tamo žive neki ljudi, ali njima, recimo, od Užica do najbližeg auto-puta ima 170 km. Ko će tu da investira? Ko će tu nešto da uradi? Koga tamo da dovuku da zaposli ljude? O tome se radi. Manite više da se bavite putničkim saobraćajem. Ovde je u pitanju saobraćaj, infrastukutra koja omogućava razvoj, da ne pričamo o putnom pravcu sve do Novog Pazara, kakav je i šta se sve tamo dešava. Posao nas narodnih poslanika jeste da imamo pravo na svoje i sopstveno mišljenje itd, bar mi u SNS, ali kada neke odluke donosimo, imamo obavezu kao narodni poslanici da omogućimo ravnomeran razvoj na čitavoj teritoriji Republike Srbije, da svaki građanin bukvalno ima pravo na istu šansu. Ne zameram ni gradu Beogradu, ni to što, recimo, ima određene potencijale. Tu je veliki broj stanovnika. Veliki broj verovatno i nije došao tu zato što mu je milo, nego je krenuo putem da obezbedi sebi neku budućnost i tu je video najveću šansu. Ako hoćemo da sprečimo toliki pritisak na naš glavni grad, jer on u jednom trenutku neće moći da izdrži to, moramo da obezbedimo da se razvija i ovaj drugi deo Srbije kroz kvalitet života, kroz investicije. Onda će biti manji pritisak i na prestonicu, pa čak verovatno i suprotna migracija nego što je do sada bila. Ako bismo krenuli samo jedan deo Srbije da razvijamo, budite sigurni da za 20, 30 godina onaj drugi deo biće pustara. Neće više biti nikoga, osim starih domaćinstava koja više nemaju kud i penzionera. To je ustavna obaveza, da svaki narodni poslanik prilikom donošenja svojih odluka o tome razmišlja i vodi računa.
Reč ima narodni poslanik Siniša Lazić. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedniče. Gospodine Arsiću, upravo o tome i pričamo, o ravnomernom razvoju, ali čisto da bi znali, kriterijumi koji definišu gde će se graditi neki autoput je intenzitet saobraćaja i osovinsko opterećenje koje se tamo nalazi. Da li znate koliko se automobila dnevno kreće na relaciji između Kule i Vrbasa? Preko sedam hiljada vozila imate koji tamo transportuju. Da li znate koliko prerađivačkih kapaciteta i industrije postoji na tom potezu od tih 60 ili 70 kilometara od Sombora do Vrbasa? Da li znate da postoji „Apatinska pivara“, da postoji ozbiljna industrija građevinskog materijala, da postoje dve šećerane, da postoji „Karneks“, da postoji ozbiljna industrija koja zahteva adekvatnu infrastrukturu? Da li znate koliko vozila ima između Bačke Palanke i Novog Sada? Znate li koliko ima između Rume, Republike Srpske i Novog Sada? Ne kažem da ljudi ne treba da imaju dobru infrastrukturu, ali je pitanje da li ta infrastruktura, koju će eksploatisati naši prevoznici, može da vrati uložen novac u nju. To o čemu vi pričate, gospodine Arsiću, su lokalne saobraćajnice za lokalno stanovništvo i za lokalnu priču. Ja pričam o nečemu što je deo međunarodnog koridora i o nečemu što je interes ove države i govorim vam da bi negde vodili odgovornu socijalnu politiku, morate imati uravnotežen odnos prema onome iz čega možete da izvučete neki novac, pa ćete i u manje razvijenim regionima da gradite kvalitetnu infrastrukturu. Hvala.
Narodni poslanik Branislav Mitrović, replika. Izvolite.
Svakako da Koridor 11, autoput za zapadnu Srbiju, nije put lokalnog karaktera. Ne bih voleo da se ova rasprava pretvori u nadmetanje ili lokal patriotsku borbu ili busanje u lokal patriotske grudi, ko je više zainteresovan da iz budžeta izvuče za svoju oblast ili za svoj region. Činjenica je da danas u Srbiji, nažalost, nijedan region, pa na Vojvodina, nisu dovoljno razvijeni, niti neki delovi Vojvodine. Nema danas potrebe da se mi nadmećemo između sebe ko je više zaljubljen u svoj region i ko će se izboriti za više novca, ali ne mogu da dozvolim da neko kaže da moj region, region iz koga ja dolazim, region zapadne Srbije jeste region manjeg prioriteta. Slažem se da trba da uspostavimo prioritete, ali ako sam rekao da četiri miliona ljudi gravitira na autoputu Beograd – zapadna Srbija i dalje za Crnu Goru, još jednom ponavljam, to nije autoput zaCrnu Goru, već pre svega za stanovnike Srbije i za Užičane, i Čačane, i one iz Obrenovca, i Ljiga, i Loznice, i Čačka i Kraljeva. Znači, tone može biti put nižeg prioriteta. Da li će neko da kaže da Zlatibor, Tara i Zlatar jesu nešto što nije značajan potencijal? U jednom trenutku, u jednom danu na Zlatiboru gostuje po 20.000 turista. Da li hoćete da kažete da je to put lokalnog karaktera? Znači, autoput za zapadnu Srbiju, ne dozvoljavam da ga neko svrstava u puteve lokalnog karaktera, jeste pitanje budućnosti razvoja zapadne Srbije, ali nijednog trenutka ne želim da umanjim vašu potrebu da se borite za Vojvodinu, i za Vrbas, i za Apatin i za svako vaše mesto, ali samo ne dozvoljavam da stavljate zapadnu Srbiju na lestvici prioriteta niže od vašeg regiona. Hvala.
Narodni poslanik Veroljub Arsić, replika. Izvolite.
Dobro, svako ima pravo na svoje mišljenje. Verovatno bi mnogi od tih puteva i bili napravljeni da Vlada Republike Srbije nije morala da pokrije gubitke „Razvojne banke Vojvodine“ u iznosu od 500 miliona evra. To je 200 kilometara autoputa. Po tim kriterijumima, evo, tu je ministar finansija, žao mi je što tu nije ministar Velimir Ilić, onda bih i ja imao pravo da za moje Požarevljanine da tražim autoput. I mi imamo koliko-toliko razvijenu industriju. To je druga žitnica Srbije, Braničevski okrug. Imamo i rudnike. Imamo i naftu, izvorišta. Imamo i gas, izvorišta. Zašto ne napraviti autoput od Požarevca do Kladova? Zašto da ne? Usput ćemo spojiti i Bor, naš rudnik bakra itd. Hajde da budemo malo realni. Mislim da je ona doktrina iz doba SFRJ prevaziđena. Da podsetim, tada se razvijala samo jedna Republika i ona je trebala da obezbedi razvoj za ostalih pet. Nije uspeo taj koncept. Mora ravnomerno da se razvija. Hajde da se baziramo na tom principu o kome vi pričate. Sledeća posledica koja će da bude? Pa, krenuće vam i Čačani u Užičani u Vojvodinu. Ne možete da im zamerite. Traže svoje mesto pod suncem. Šta ćete sa njima. Hoće vam sniziti cenu radne snage? Hoće. O tome i govorim.Ne vredi. Dokle god ne bude ravnomerno, biće migracija koje ne donose korist ni jednoj strani.
Narodni poslanik Siniša Lazić ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem se. Meni je krivo što pogrešno tumačite ovo o čemu sam ja pričao. Ne želim da umanjim značaj nijednog koridora, niti jednog putnog pravaca. Svaka investicija u put je uvek opravdana. Pričam samo o prioritetima, upravo o tome o čemu vi govorite, o ravnomernom razvoju, o tome da negde imamo multiplikovane sisteme, da imamo i železnicu kakvu takvu razvijenu i putnu infrastrukturu i negde u nekim delovima avio saobraćaj, a da imamo neke delove zemlje u kojima to ne postoji. Upravo pričam o toj ravnomernosti. Jeste Ibarska magistrala jedan akutan problem, koji postoji u Republici Srbiji, jeste ogroman broj i saobraćajnih nesreća i ogroman broj problema koji postoji. To je potpuno tačno i vi ste potpuno u pravu, ali govorimo ovde o 7% budžeta za kapitalna ulaganja u AP Vojvodini i govorimo o tome šta iz toga treba da se uradi. I pričamo o prioritetima, a sve ostalo, ja se potpuno sa vama slažem svugde je opravdano da se investira i da se uloži i svugde je dobro do svakog sela, do svake škole, do svakog naseljenog mesta, do svakog Doma zdravlja je neophodno da ljudi imaju pristojan put. Ali je pristojno i da postojeće infrastrukturu održavamo u nekom upotrebnom nivou, a ne da pravimo autoputeve, a da su nam pri tome ulice i lokalne saobraćajnice u blatu neobezbeđene kojih ima mnogo više od autoputeva i da neka ograničena sredstva koja nemamo rasipamo i guramo ih po nekim prioritetima ne bi li do nečije kuće napravili autoput ili doveli neku adekvatnu električnu energiju, određene snage ili već nečeg drugog. Ja vam govorim o prioritetima, ni o čemu drugom.
Hvala. Na član 1. amandman je podnela Vlada. Resorni odbor je prihvatio amandman. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušica Morčev i Marko Milutinović. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Dušica Morčev.
Poštovani predsedniče, poštovani predstavnici Vlade, kolege narodni poslanici, podneli smo amandman na član 1. gde smo tražili da se u tabeli jedan, koja se odnosi na ukupne prihode i primanja u iznosu od 929.942.000.000 menja iznosom od 909.942.000.000, a iznos od akciza od 227.600.000.000 menja iznosom od 207.600.000.000. Zbog čega smo ovo predložili? Zato što Vlada već nekoliko godina nerealno planira prihode od akciza. Podsetiću vas da je Vlada budžetom za 2013. godinu planirala prihod na nivou od 225 milijardi dinara i poslanička grupa DS je i tada rekla da je ta procena nerealna. Vlada je to priznala rebalansom budžeta i rebalansom budžeta za 2013. godine prihodi od akciza su se smanjili na 217 milijardi. Toliko je planirano rebalansom, i koliko sada imamo ove podatke, a bliži se kraj godine. Kada pogledate mesečno koliko se sliva u budžet, prihoda, otprilike će se oko 200 milijardi dinara sliti u budžet za 2013. godinu. Ovim predlogom budžeta, očekivano je da će u 2014. godini doći do porasta prihoda od akciza i da je predviđeno da će iznositi 227 milijardi i to je nešto više od 10% u odnosu na ovo sa kolikim prihodom ćemo da završimo 2013. godinu. Pretpostavljam da ste to povećanje prihoda od akciza planirali time što ćete ući kako je najavljeno u ovu borbu protiv sive ekonomije, u čemu vas mi podržavamo u potpunosti, ali mislimo da je nerealno da u prvoj godini, u 2014. godini može rezultat te borbe doneti uvećanje prihoda akciza u iznosu od 10%. Ovim preambicioznim planiranjem prihoda, lažno se umanjuje i ovako veliki deficit, a mi vam to govorimo danas, priznaćete rebalansom da smo bili u pravu, kao što ste priznali prethodnim rebalansom da ono što smo govorili o budžetu za 2013. godinu. Zato vas molim da ovaj naš amandman shvatite kao dobronamerno skretanje pažnje, da ovi prihodi nisu realno procenjeni i da treba da prikažemo što realnije prihode koje možemo da očekujemo u 2014. godini i da vidimo koliko će zaista iznositi deficit u 2014. godini, a ne da ovako nerealnim planiranjem prihoda, stvaramo neku lažnu sliku i neko lažno stanje u kome se nalazimo.
Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik prof. dr Ružica Igić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanik dr Nenad Popović i Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Reč ima narodni poslanik Pejčić.
Poštovani narodni poslanici, ministra nema, nadam se da će doći u toku moje rasprave. Kada pogledate ovaj predlog budžeta, videćete na rashodnoj strani, na izdatke za međunarodne organizacije da je taj procenat povećan za 115%. U rebalansu budžeta u 2013. godini, on je iznosio milijardu i 155 miliona, dok ovim predlogom budžeta, predviđeno je dve milijarde i 508 miliona. Mi iz DSS se ne slažemo sa ovom konstatacijom ministra finansija, da ne ovoj rashodnoj strani stavi ovoliki iznos za međunarodne organizacije, jer mnogi od njih primaju i sami sredstva od EU, zatim povodom pojedinih projekata, vezano za međunarodnu saradnju, dobijaju određena sredstva. Mi smo ovim amandmanom preusmerili sredstva na fond za mlade talente, a vi dobro znate da je taj fond formiran još u vreme Vlade Vojislava Koštunice i trebalo je da pomogne mladim intelektualcima da se školuju, a kasnije na neki način to i vrati državi. Mislim da je i sam ministar bio korisnik tih subvencija. Dakle, prethodne tri godine nisu se povećavala sredstva na konto fonda za mlade talente i iz tih razloga podstaklo nas je da mi određena sredstva povećamo fondu za mlade talente. Podsetiću vas da je Srbija zemlja na visokoj stopi po odlivu mozga. Svetski ekonomski forum je vršio neku analizu, ankete i od 144 zemalja koliko se te zemlje brinu za svoje mlade talente, za svoje intelektualce, Srbija je na 141 mestu. Takođe, moram reći da od 1990. godine do dana današnjeg, negde oko 300 hiljada intelektualaca se iselilo iz Srbije. Dakle, Srbija je na gubitku, jer ako njihovo školovanje košta 300 hiljada evra da bi dobili status intelektualaca ili dr nauka, izgubila negde oko devet milijardi evra u ovih 20-ak godina. Zato smo mi pokušali, pre svega, Vladi da ukažemo na činjenicu da ti mladi talenti moraju da ostanu ovde u Srbiji i da Vlada mora da učini nešto kako bi ih motivisala da ostanu ovde. S obzirom da je demografska situacija u Srbiji izuzetno loša, mi smo četvrti narod po starosti u Evropi, a deseti u svetu. Ako se nastavi ovim tempom, mi ćemo jednog dana izumreti. Takođe nam nije jasno zbog čega ministar nije prihvatio ovaj amandman ili je to zbog moratorijuma na zapošljavanje u naredne dve godine, pa jednostavno i on i Vlada kažu, ta sredstva za fond za mlade talente ne treba, jer i onako neće moći da se zaposle u naredne dve godine. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, imajući u vidu potrebu da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem pauzu. Sa radom nastavljamo u 15, 15 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Đurić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Đurić. Izvolite.
Potpredsedniče, ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nekako se odlično, odlično pogodilo, počinjemo ovaj popodnevni deo sednice. Moj amandman se odnosio na pitanja subvencija javnim preduzećima. Svojim amandmanom sam predložio da se značajno smanje subvencije koje ćemo izdvojiti u 2014. godini za „Železnice Srbije“, da smanjimo subvenciju koja postoji, odnosno dotaciju koja postoji potpuno neefikasnoj i Nacionalnoj službi za zapošljavanje, a da najveći deo tog novca ode u socijalnu zaštitu, odnosno da makar na taj način probamo da ispravimo onu grešku koju imamo već godinama, da ne kažem decenijama, da zapravo problem finansiranja socijalne zaštite umesto kroz budžet prebacujemo na javna preduzeća. Nadam se da vam neće mnogo smetati, ministre, one kolege narodni poslanici koji osećaju potrebu da sa vama razgovaraju ili dogovaraju dok traje rasprava o ovako važnom zakonu. Juče smo razgovarali već na Odboru za finansije delimično o tome. Moram da vam kažem da su se u međuvremenu pojavile neke nove okolnosti gospodine Raduloviću. Moj se odnosi, između ostalog, na „Železnice“ izbila je neka vrsta incidenta između rukovodstva „Železnice“ i sindikata koji postoje u „Železnici“ na pitanju – da li sindikalne organizacije imaju pravo da sede u centralnoj upravnoj zgradi „Železnica Srbije“? U javnosti je gotovo neprimećeno prošla opaska, ja bih ipak rekao odlazećeg direktora „Železnica“, gospodina Simonovića, da sindikati ne mogu da budu u toj zgradi zbog toga što ometaju normalan proces rada pošto u toj zgradi radi 2.000 ljudi. Pročitao sam tri puta. Dakle, direktor „Železnica“ je rekao da u centralnoj upravnoj zgradi „Železnica Srbije“ radi 2.000 ljudi. Nas ovde ima 250. Sada nas ima dvadesetak možda, pokušavamo da vodimo politiku ove zemlje a u „Železnicama Srbije“ u centralnoj upravnoj zgradi, da ponovim još jednom radi 2.000 ljudi. Posebna vrsta problema što u toj firmi postoji 28 sindikalnih organizacija. To ne može Vlada da reši, ali pitanje upravljanja rukovođenja sistemom kakve su „Železnice“ svakako može i mora da rešava Vlada. Predložio sam da makar u ovoj godini smanjimo tu dotaciju „Železnicama“ za milijardu dinara. Vlada mi je odgovorila, moram da kažem, po malo i cinično da amandman ne može da se prihvati jer bi time bilo ugroženo učešće u finansiranju tzv. Ruskog kredita, a s druge strane da bi to ugrozilo bezbednost saobraćaja na srpskim prugama. Svakakva obrazloženja za odbijanje amandmana sam u budžetima čitao, ali ovako cinično, gotovo bezobrazno obrazloženje, moram da priznam nisam skoro. Dakle, tamo gde radi 2.000 zaposlenih, navodno radi u centralnoj upravnoj zgradi, a vozovi se kreću brzinom od 40 ili 45 kilometara na čas, konačno zavođenje reda bi ugrozilo bezbednost funkcionisanja saobraćaja. Još je gora situacija sa Nacionalnom službom za zapošljavanje. Već smo govorili o tome, 109 miliona dinara za troškove putovanja onih koji rade u Nacionalnoj službi za zapošljavanje. Katastrofalni podaci o nezaposlenosti u Srbiji i sa druge strane, 2 miliona dinara, gospodine Raduloviću u budžetu, za putovanja inspektora koji treba da štite prava radnika. Moram da kažem da je ovo možda još ciničnije od onog obrazloženja koje smo dobili u odnosu na funkcionisanje „Železnica Srbije“. Mnogo je sličnih haotičnih rešenja u ovom predlogu budžeta. trudićemo se da i u ovoj popodnevnoj raspravi danas kada ste vi tu otvorimo još neka pitanja. Kažem da smo ih delimično otvorili juče. Za nas je ključno pitanje – kakvu zapravo politiku vodi Vlada? Odgovor ne može da bude da svaki ministar u svom domenu vodi delimično ili delimično reformsku politiku, a da zapravo rezultati na kraju godine ili na početku nove godine kroz ovakav Predlog zakona o budžetu budu ovoliko katastrofalni. Još jedno pitanje – kada će u kom roku Vlada makar početi da primenjuje sadašnji Zakon o javnim preduzećima? Kada će uvesti red u nekoliko najvećih gubitaša i makar tako otvoriti prostor da razgovaramo ili da probamo da postignemo onu vrstu dogovora koji su za zemlju jedino važni i jedino održivi u ovom trenutku pa da onda krenemo na neke nove izbore sa tom normalnom politikom? Sa ovako selektivnim i ograničenim intervencijama, počecima reformi stalno ćete stvarati osećaj nepravde i nesolidarnosti u društvu od koga se očekuju ovolike žrtve, a istovremeno ćete finansirati trule državne gubitaše kojima ne pada na pamet da pokrenu bilo kakvu reformu u svojim okvirima. To nije pitanje direktora „Železnica“ pojedinačno ili poimenično. Pitanje je sistema koji se uspostavlja i zbog toga imate tako mnogo problema i u onim retkim segmentima gde makar najavljujete neke reforme. Hvala.
Reč ima ministar Radulović.
Već godinama unazad imamo jednu pogrešnu matricu ponašanja i voleo bih da tu matricu možemo brzo i u kratkom vremenu da promenimo. Međutim, taj proces će potrajati malo. Problemi su mnogobrojni u mnogim oblastima. Krenuli smo i sa javnim preduzećima. Stvari koje ste identifikovali stoje. Prvi korak koji smo preduzeli je sagledavanje stanja u javnim preduzećima, pravljenje tih ličnih karata za popis imovine, obaveza da bi utvrdili kakvo je stanje. Ono što je neverovatno je da to nismo znali, odnosno da te podatke nismo imali i da su tri meseca trajali napori da dođemo do prvih podataka. Slede izmene Zakona o javnim preduzećima u sledećoj godini, licenciranje direktora, članova nadzornih odbora, profesionalizacija čitavog sistema. Budžet i ovo na šta ste ukazali reflektuje činjenicu da reforme nisu napravljene. To se odnosi ne samo na „Železnice Srbije“ nego i na Nacionalnu službu za zapošljavanje. Neću se pretvarati da je to nešto drugo osim toga. Planirano je u 2014. godini da se intenzivno radi na restrukturiranju javnih preduzeća u velikom delu i u nadležnosti mog ministarstva i očekujem značajne pomake, prvo sa usvajanjem novog zakona, a zatim i sa profesionalizacijom. Na primer, direktori će morati biti licencirani, moraće polagati neke ispite na nivou MBA obrazovanja koje imate na zapadu. Da bi vodili jedno tako veliko preduzeće, morate da imate određene kvalifikacije. Takođe, moramo se posvetiti ne malo, nego značajno i profitabilnosti tih preduzeća. Većina su monopolisti, a gube novac. Takođe vodimo socijalnu politiku kroz javna preduzeća, tako da je potrebna i jaka socijalna politika van cene struje npr. i cene prevoza, da bi ta preduzeća mogla normalno da funkcionišu. Sve su to zadaci koji nam predstoje u 2014. godini. Ako ne savladamo, odnosno ne izvršimo tu reformu, posledice po društvo će biti velike. Posledice dosadašnjeg nečinjenja su očigledno velike i jasne svim građanima Srbije.
Replika, Bojan Đurić. Izvolite.
Hvala vam na odgovoru, ali ja sam upravo o tome i govorio, da u budžetu za 2014. godinu nema ni najave tih reformi. Ti brojevi, koji se nalaze u budžetu, uvek vrlo jasno potvrđuju da li će reformi biti ili ih neće biti. Naš amandman je bio da izmestimo delimično socijalnu funkciju iz javnih preduzeća i da je prebacimo tamo gde ona treba da bude, dakle socijalna zaštita iz budžeta. Toga u ovom predlogu budžeta nema. Ja vam još jednom kažem, stvorićete užasan, dodatni osećaj socijalne nepravde u društvu. Ljudi žive pored svojih komšija ili kolega koji su na neki način, kroz ovakve mere, zaštićeni. Društvo će uvek, nažalost, pre reagovati na neki skandal oko toga gde je jeo neki direktor javnog preduzeća ili neku vrstu putnog troška, a ne na činjenicu da su to, kada se uzmu sva javna preduzeća, milijarde evra akumuliranih gubitaka koje mi zapravo ne možemo da vratimo i servisiramo. Velika je zabluda da je stanje, recimo, u srpskim „Železnicama“ isključivo posledica lične nesposobnosti. Ona je pre svega posledica pogrešno postavljenog sistema i svih gubitaka i grešaka koje su generisane iz takvog sistema. Nećete naći direktora „Železnica“ koji će moći da napravi i uspešno vodi to preduzeće, u kakvom god ono statusu bilo, bez obzira da li je javno ili ima neki drugi oblik, ukoliko nema ko da putuje srpskim prugama i ukoliko nema šta da se prevozi srpskim prugama. Tih novih reformi nema. I dalje se nastavljaju ti začarani krugovi, odnosno lanci, gde vi pokušavate, vaša vlada, ne uvek vi lično, da subvencionišete sve u tom lancu i to je apsolutno neodrživo. Sve ovo o čemu se u javnosti uglavnom govori su samo sitni ili nešto krupniji primeri lične bahatosti, pa i to da, recimo, na sajtu „Železnica“ koji ima svoj engleski deo, nisu umeli da napišu ispravno ni kako se zove funkcija njihovog direktora. (Predsedavajući: Vreme.) Imate to na svakom koraku. Recimo, u PIO fondu.
Reč ima ministar Radulović.
Još jednom da ponovim, to odsustvo reformi i kod „Železnica“ i kod Nacionalne službe je reflektovano u budžetu. Očekujemo u 2014. godini pripremu tih reformi, npr. ako hoćete da reformišete „Železnice“, da imate drugačiji budžet, morate već da ste krenuli u taj postupak. U njega nismo krenuli. Prvi korak koji smo napravili u prethodna tri meseca je barem da utvrdimo stanje u preduzećima i još uvek nema ni naznaka o tome kako bi reorganizacija trebalo da bude sprovedena. Slažem se i sa ocenama koje su posledice toga i da se ne radi samo o nesposobnosti menadžmenta, radi se o sistemu koji ne funkcioniše, da ga je potrebno promeniti, da ne možemo subvencionisati sve delove tog lanca, koji su „Železnice“, da je besmisleno investirati u kompozicije, u vagone, a da pri tom imamo prugu na kojoj na određenim mestima morate da spustite brzinu na 15 kilometara na sat. To je, na žalost, posledica godina nemara i odsustva takvih planova. Krenuli smo u njih, tako da očekujem da ćemo u 2014. godini, to je, kao što rekoh, u velikom delu i zadatak Ministarstva privrede, da pripremimo restrukturiranje koje će onda biti oslikano u budžetu za 2015. godinu. Kod socijalnog sistema, tu se takođe slažem, mislim da je Srbiji potreban univerzalan sistem socijalne zaštite, kako bi onda mogli da izvadimo socijalni sistem iz javnih preduzeća ponovo. To godinama nismo radili i mislim da će to morati da se desi u 2014. godini, zato što su to reforme tog sistema, kao što je recimo reforma zdravstvenog sistema, obrazovanja i čitavog sektora javnih preduzeća preduslov, moraćemo da uđemo u te dubinske reforme, da bi izašli iz problema u kojima se trenutno nalazimo. Činjenica je, budžet ne reflektuje reforme zato što one u 2013. godini nisu pripremljene. Očekujemo da ćemo to uraditi u 2014. godini, tako da će budžet za 2015. godinu reflektovati to.
Gospodine Đuriću, da li stvarno ima potrebe za replikom? Izvolite.
Budžet uvek reflektuje političke odnose u vladajućoj koaliciji, to je, na žalost ili na sreću, tako. Zbog toga mi toliko insistiramo da sa ovako uređenim odnosima u vladajućoj koaliciji, sa toliko krupnih razlika, sa činjenicom da imate predsednika Vlade koji vam zapravo svakog dana govori da „tutumantru“, da ne možete da radite operaciju ako će pacijent na kraju da umre. Kad to čuje svako u Srbiji ko treba da donosi neku vrstu odluke o reformama, on povuče ručnu i sačeka da političari se dogovore ili da ponovo skliznemo u neku vrstu demagogije i populizma, ili da se uđe u neku izbornu kampanju. Voleli bismo da izbori u Srbiji budu održani vrlo brzo, ali da u toj kampanji pričamo o tim reformama. Mislim da svi precenjuju, ljudi u Vladi, posebno oni koji su došli u Vladu u okviru rekonstrukcije, naročito tu ambiciju da ćete uraditi analize, pa da ćete onda moći da očistite bilans i rešite situaciju. Uzima se kao primer taj, slažem se, za sada relativno uspešan primer JAT, odnosno Er Srbija. To nije moguće u svim sektorima. Pogledajte kome duguju „Železnice“. Ako tu krenete da primenjujete recimo koncept konverzije u vlasništvu, videćete da je to nedopustivo, a onda nećemo više imati sistem „Železnica“. Ne bih ni da otvaram pitanje „Srbijagasa“. Imate lance dugovanja jednih u odnosu na druge. Ako biste krenuli da konvertujete potraživanja, odnosno dugove koji postoje u sistemu javnih lokalnih, javnih komunalnih preduzeća, toplana, „Srbijagasa“, NIS, „Gasprom njeft“, došli biste na k raju do toga da neko u Moskvi zapravo bude posredni vlasnik čitavog sistema grejanja, snabdevanja naftom, gasom, ključnih vitalnih stvari za život ove zemlje. Onda ćete tu morati da napravite kompromis i odstupite od rešenja. Kada se to jednom učini, onda se čitav sistem reformi ruši. Kako ćete reformisati „Železnice“ ako ne zante šta je uopšte teritorija na kojoj oni rade? (Predsedavajući: Vreme, gospodine Đuriću.) Jer, pred svake izbore na Kosovu se uvodi kompozicija koja vozi do Kosovske Mitrovice ili nekog mesta. (Predsedavajući: Vreme, gospodine Đuriću.) Izvinite, još 20 sekundi. Zato su rešenja za sve ove probleme pre svega u političkoj sferi, a samo njihovo sprovođenje je pitanje ekonomske veštine ili znanja.
Reč ima ministar Radulović.
Složio bih se sa celim prvim delom izlaganja, osim sa poslednjom rečenicom. Mislim da to što ste opisali su upravo problemi, odnosno stanje koje pokušavamo da utvrdimo, upravo to što ste opisali, ko je kome dužan i po kom osnovu i koliko, da bi došli do celog lanca, pošto ne možete gledati samo jedno preduzeće u izolaciji. Ne radi se samo o „Železnicama“, radi se i o „Srbijagasu“ i o EPS i o svakomjavnom preduzeću. Mislim da je nemoguće uraditi restrukturiranje i ozdravljenje bilo kog preduzeća, ako ne utvrdimo to stanje. Onda samo pričamo o nekim stvarima koje nisu konkretne, za koje zaista ne znamo o čemu govorimo. Da li je posle moguće izvršiti restrukturiranje ili ne, koje će posledice biti, to ćemo uraditi tako što ćemo na osnovu podataka izvršiti analizu i videti koje opcije imamo. Jer, došli smo dovde, dokle smo došli, bili smo neodgovorni jedno vreme, sad moramo zaista da podvučemo crtu i kažemo – stanje je takvo i hajde da vidimo da li država želi da plati sva ta dugovanja i ostane stopostotni vlasnik, ili ćemo imati neke druge modele kojima ćemo rešavati te probleme. Mislim da opcija guranja glave u pesak više ne pije vodu, da iz toga moramo da izađemo. Zaista, to je trajalo previše dugo i mislim da to ni građani Srbije, a ni budžet, više ne mogu da podnesu.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih u nekoj varijanti možda i podržao ovaj amandman. Mi koji učestvujemo u proizvodnji robe, od kojih se realno puni budžet, trebalo bi da pozdravimo svaku uštedu koju ponudi neko od poslanika, neko od predlagača. Stoga, ja ne bih imao nikakvu sumnju da se ovaj amandman podrži, s obzirom da je nova „celoba“ i da mi koji proizvodimo robu izdvajamo srazmerno svojoj ekonomskoj snazi novac za zajedničke potrebe, jer ne može svako sebe da čuva, svako sebe da leči, svako sebe da školuje. Stoga, mi izdvajamo novac i biramo ljude koji će se starati o tim javnim poslovima, a oni angažuju samo neophodan broj ljudi da bi se ti javni poslovi sproveli. Problem je nastao kada je taj neophodan broj prerastao u tri puta veći broj zaposlenih u javnom sektoru, tako da se pribeglo uzimanju nesrazmerno ekonomskoj snazi, već prekomernom uzimanju iz realnog sektora i zato smo došli gde smo došli. Da bi se namirio onaj drugi deo iz javnog sektora, ne samo da se uzimalo preko mere, nije se uzimalo srazmerno ekonomskoj snazi, već više, a onda kada više nismo mogli da zaradimo koliko su oni mogli da potroše, onda su rekli - baš nas boli briga, ako ne možete da zaradite koliko mi možemo da potrošimo, mi ćemo vas onda zadužiti. Upravo se to desilo. Ne samo da je problem što se to desilo, već sada najviše prigovora imamo od onih koji su omogućili da se zaposli prekobrojni broj ljudi u javnom sektoru i da se uzima nesrazmerno ekonomskoj snazi, odnosno da se uzima više i da se uzima i ono što nismo zaradili. Stoga bih podržao svaki amandman, s tim da je predlagač morao predvideti uštedu i Direkciji za robne rezerve. Trebalo je članom 1. obuhvati i taj deo. Recimo, mogao je predvideti neku uštedu od četiri miliona evra, tačno koliko je lider njihove stranke dobio pšenice iz robnih rezervi. Dakle, ja iz ovog budžeta nemam ništa. Nekoliko dana slušam primedbe na račun ovog budžeta kako on ne valja. Ja od 740.000 zaposlenih nemam nijednog, ni kao pojedinac, ni kao stranka. U javnom sektoru nemam ni portira. Ali, predlagači amandmana i predlagači raznih ušteda su trebali biti malo samokritični, pa reći – naš lider je dobio od budžetskog korisnika pšenice za pozajmicu iz robnih rezervi u toku ove godine 21 milion kilograma, što vredi četiri miliona evra. To se desilo pred žetvu. Puštanjem te pšenice u trgovinu seljacima je snižena cena za pet dinara. Sa 23 dinara i 84 pare došlo se do 15 dinara, a u žetvi je najmanje pšenica trebala biti 20 dinara, da nije puštena ona količina krajem maja, a bila je 21.000 tona, odnosno 21 milion kilograma. Rušenjem cene seljaci su izgubili negde oko 100 miliona evra ili 20.000 traktora „Fergusona“. Zato bih ja podržao ovaj amandman da se time predvidela ušteda, makar za onu dužničku dobit koja je u julu mesecu bila negde oko 130 miliona dinara. Lako je o trošku sirotinje koja puni budžet piti vino od 5.000 evra, što je 500 penzija moje majke. Lako je biti izdašan tuđim novcem, lako je biti biznismen i lako je od javnih poslova praviti privatne biznise. Zato bih ja podržao ovaj amandman da je predvideo takvu vrstu ušteda, a ovako ne mogu. Hvala.
Reč ima Čedomir Jovanović, replika.
Gospodine predsedavajući, nije ovo „Farma“ pa da repliciram toj pojavi. Javio sam se kao predstavnik poslaničke grupe da bih obrazložio amandman poslanika Bojana Đurića.
Znači, nećete da replicirate?
Sa tom vrstom ne znam da komuniciram.
Daću vam reč, ali onda moram ispoštovati redosled prijavljenih. Mislio sam da želite repliku.
Izvinjavam se.
Mislio sam da želite repliku, ali pošto hoćete po amandmanu, onda reč ima Vladimir Marinković.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da možemo da se složimo oko toga šta je ključna stvar i šta je suština ovog amandmana. Vi ste u vašem govoru malopre rekli da pod hitno moramo da donesemo novi zakon o javnim preduzećima. Mi to kao SDPS podržavamo i podržavamo da se u taj zakon unese i mogućnost raspisivanja međunarodnog tendera za dovođenje vrhunskih profesionalaca koji bi vodili ta preduzeća. Na jedan način bih se nadovezao, ali bih i demantovao uvaženog kolegu Đurića, jer je upravo činjenica da u „Železnici“ postoji 28 sindikata koji su svi stacionirani u toj istoj zgradi, što je upravo problem menadžmenta. Dakle, to nije problem ni države, niti bilo koga. Ako hoćete da poštujete zakon, 15% je svakom sindikatu potrebno da bude reprezentativan. U najboljoj mogućoj varijanti njih šest ili sedam mogu da dobiju prostorije i sve ono što im po zakonu pripada, a ne može 28. Takva je situacija i u Ministarstvu unutrašnjih poslova, gde imate 14 sindikata koji podrazumevaju 500 ljudi koji rade za te sindikate, a ne rade na svojim radnim mestima i imate dva reprezentativna sindikata od tih 14. Znači, 500 ljudi, 14 automobila, 14 sekretarica, 14 kancelarija. Tu se upravo radi o tom problemu koji imamo, koji se tiče profesionalnosti menadžmenta i konačno upravljanja po nekim tržišnim i savremenim principima, kako u privatnom, tako i u javnom sektoru, što želimo da bude. Naravno, za našu stranku je prihvatljivo sve ono što će iz budžeta da prebaci, kao što je socijalna zaštita, kao što su obaveze prema PIO fondu. Svaka mogućnost je za nas prihvatljiva, samo mi nije jasno zašto su baš „Železnice“ ovde u pitanju. Mogli smo da zatražimo da se umanje subvencije ili „Srbijagasu“ ili „Železari“ u Smederevu. To mi je samo upitno, ništa drugo. Inače, suštinski je ideja dobra i može se podržati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, replika.
Naravno, repliciram gospodinu Marinkoviću. Boldrik je meni uvek bio simpatičan, na to nemam posebne reakcije. Dakle, u jednom delu ste govorili praveći referencu na moje obrazloženje o broju sindikata. Slažem se, sindikati treba da budu reprezentativni, ali onda to pravilo treba da važi svuda, pa da, recimo, nemaju monopol dva sindikata na mesta u PIO fondu, u Republičkom fondu, nego da to budu i drugi sindikati koji su vrlo ozbiljni. Recimo, Asocijacija slobodnih nezavisnih sindikata ili još neki koji taj uslov ispunjavaju. Ali, posledica, da upotrebim tu reč, ambicije mnogih vlasti u prošlosti da imaju svoje sindikate ili da jednog dana imaju svoje je dovela do toga da na taj način buja sindikalna scena i da se onda mnogo slabije štite prava radnika u sindikatima koji su vremenom svođeni na razne druge funkcije, gotovo nikada na ono što je prava funkcija sindikata. Ovo je posledica takvog ponašanja. Vaše pitanje je bilo i – zašto sa pozicije „Železnica“? Zato što je to moguće uraditi u budžetu sa ovog mesta. „Srbijagas“ nema tu vrstu direktne državne dotacije, odnosno subvencije i tu nije moguće napraviti takvu uštedu. Nadam se da u javnosti nije sporno da je LDP godinama dosledno glasala protiv svakog budžeta i izdavanja svake garancije gubitašima, kakvi su bili „Srbijagas“, „Galenika“, „Železnice“, itd. Sećam se kraja prošle godine, poslednjih nekoliko sati zasedanja Skupštine smo proveli u raspravi čitajući finansijske izveštaje „Srbijagasa“. To za LDP nije bilo sporno, ali „Železnice“ su u odnosu na ovu poziciju koja postoji u budžetu prosto kao stvorene i kao pokazna vežba za to koliko u ovom trenutku sa ovakvim odnosima u vladajućoj koaliciji nema spremnosti za povlačenje takvih reformskih poteza. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković, replika. Izvolite.
Zahvaljujem se. Nije sporno. Naravno da se mi zalažemo da svi sindikati koji su relevantni učestvuju u socijalnom dijalogu. Ali, da bi se učestvovalo u radu Socijalno-ekonomskog saveta, u radu Upravnog odbora PIO fonda i Nacionalne službe za zapošljavanje, kao što moj uvaženi kolega jako dobro zna, sindikati i udruženja poslodavaca moraju biti reprezentativni. Postoje jasne zakonske norme i odredbe i niko nema pravo da u taj proces uvede nekog drugog dok taj ne dokaže na osnovu zakona Odboru za reprezentativnost i resornom ministarstvu da ima tu reprezentativnost. Takav je zakon i u skladu sa tim moramo da se ponašamo. Ali, naravno, i treba i podržavam to da treba da razvijamo jednu praksu, kako da kažem, liberalne varijante socijalnog dijaloga i privlačenja svih u taj socijalni dijalog i više poslovnih asocijacija i više sindikalnih organizacija i centrala, pošto se i nalazimo u veoma teškoj ekonomskoj situaciji, tako da nam je taj opšti konsenzus jako potreban. Hvala.
Bojan Đurić, replika.
Gospodine Marinkoviću, ali hajde onda da otvorimo i to pitanje koliko su pravedna ta pravila. Vi govorite o procentu koji je 15%. To se traži od sindikata, a od političkih stranaka, neki cenzus od 5% ili mogućnost da se bude na nekim zajedničkim listama, pa da se i sa procentom koji je daleko ispod toga, dobije mogućnost da se predstavlja u parlamentu. Na kraju imate danas situaciju da imate raspravu, odnosno neku vrstu pregovora oko budućeg rešenja Zakona o radu koji je jedan od najvažnijih zakona koji ovoj zemlji treba. Pogledajte ponašanje različitih sindikata u tom procesu. Mislim, da moraju da budu uključeni svi i da bez te vrste dogovora ili svesti o potrebi dogovora neće moći ni da se donese, ni da se sprovodi taj zakon, ali vi ćete videti da imate mnogo konstruktivnije, realnije ponašanje onih sindikata za koje vi kažete da nemaju dovoljnu reprezentativnost i potpuno blokirajuće ponašanje onih koji tu reprezentativnost imaju uglavnom oslonjeni na inerciju, na dugogodišnju praksu. To vam je kao to pitanje Saveza penzionera Srbije. Kada se ljudima ponudi alternativa oni se uglavnom opredele za onu koja je u njihovom interesu. Naši radnici na žalost nikada u ovih 23 godine, da ne govorim o vremenu pre toga nisu do kraja dobili tu mogućnost da u odnosu na spremnost da se zaštite njihovi interesi u nekom normalnom širem kontekstu biraju sindikalnu organizaciju kojoj će pripadati. To je blokiralo mnoge procese u ovoj zemlji. To je blokiralo proces razvoja sindikalnog organizovanja u privatnom sektoru, to je potpuno deformisalo tržište, i to je sve počelo onog trenutka kad su radnici dovedeni ovde da viču – uhapsite Vlasija. Tog trenutka je prestala normalna borba za politička prava, ekonomsko-socijalna prava, sve drugo je bilo važnije i ovo o čemu danas govorimo je zapravo poslednji čin te katastrofe.
Hvala. Proširili ste temu. Nema više smisla za replike. Gospodine Jovanoviću, vi ste se bili prijavili po amandmanu. Izvolite.
Gospodine ministre, naravno da nema potrebe da polemišemo oko toga da li u ovom predlogu budžeta vidimo potencijal za sprovođenje reformi u narednoj godini. Ali, na čemu se gradi vaša pretpostavka i uverenje da ćete vi u Vladi koja u ovoj godini i delom u prethodnoj, nije započela sa tim reformama. Naići na podršku da tako nešto uradite tokom 2014. godine. Prosto, to nije pitanje vaše volje. Ne mislim čak ni da je pitanje spremnosti same Vlade. Potreban je dogovor svih u ovom društvu oko rešavanja tako krupnih problema. Mi nismo opsednuti javnim sektorom. Nikada nismo insistirali na reformi penzione politike zbog toga što imamo nešto protiv penzionera. Ovde smo baš, naprotiv branili pravo nekoga da pronađe posao u javnom sektoru insistirajući na povlačenju člana zakona koji uvodimo u zapošljavanje u javnom sektoru. Slažemo se da je loš. To nije sporno. Postoje objektivni razlozi za nešto tako. Mislim da su oni prisutni u ovome delu javnog sektora koji praktično ne može da radi po komercijalnim uslovima, bez obzira da li govorimo o beogradskom javnom prevozu ili govorimo o nekoj fabrici lekova koji ispod cene mora da prodaje lekove da bi to fond mogao da plati. Konačno i o samom gasu. Zašto se tako puno razumevanja pojavljuje? Za očuvanje tih odnosa koji mogu biti promenjeni, ako se o tome otvoreno razgovara. Vi ste krenuli u vrlo težak posao. Da li znate nekog ministra privrede, koji je bio uspešan, a da prethodno nije ostvario dogovor sa političarima i sa druge strane, recimo, sa sindikatom? Vodio sam pregovore o Zakonu o radu 2001. godine, i dogovorili smo se na kraju sa sindikatom. Znate šta će biti katastrofa? Ako Zakon o radu iz 2001. godine bude konkretniji nego ovaj danas. Govorite o privatizaciji na jedan vrlo loš način. Generalizujete. Mi nismo imali pljačkašku privatizaciju. Mogu se složiti sa vama da je bilo grešaka u privatizaciji, ali sve ono što danas drži ovu zemlju je privatni sektor, koji je sebe izgradio na toj privatizaciji. Ne možemo tako da generalizujemo. To je loše. Instrumenti vašeg rada kao ministra privrede, to je Fond za razvoj, to je SIEPA, to je Agencija za osiguranje depozita, to je Agencija za privatizaciju. Svi mi znamo brojne primere grešaka. To nije sporno. Hajde greške da otklonimo. Ali, vi ste uništili te institucije, odnosno one se osećaju takve. Kako ćemo da u narednoj godini da radimo na reformama, ako niko više u ovoj državi, pominjete licenciranje direktora javnih preduzeća. Čak i obavezu da dovrše neku školu, recimo. Slažem se sa tim da su tu potrebni profesionalci. Možda je i to put, neću da kažem da nije, o tome treba da se razgovara. Ali, neko ko toliko puno treba da uloži u sebe, da bi ušao u javno preduzeće u kojem mu je limitirana plata, u kojem su mu ruke vezane politikom, u kome nema elementarnog dogovora oko otklanjanja problema koji su tako krupni. Ne ide voz u Srbiji 15 kilometara na sat, što je to odlučio mašinovođa ili direktor Železnice. Mislim da je i ovaj direktor, kojeg stalo kritikujemo, da bi on vozio TŽV po Srbiji vrlo rado. Znači, tu su dublji problemi od onih koji su nam u ovom trenutku u fokusu. Vi ste ministar privrede, u vašoj politici život mora biti najizraženiji. Zato kad govorite o ovome, nama nije potrebna ta vrsta saglasnosti, mi je imamo i bez Skupštine. Slažemo se na nekim drugim mestima, nema reformi, loše se radilo, ali gde je sad taj prostor u koji ćemo mi zajedno da uđemo kako bi došli do rešenja. To mi ne vidimo. Vi ste ovde kao predstavnik Vlade, drugih nema, i zbog toga sada sa vama o tome razgovaramo. Da li hoćemo da dignemo našu mašinsku industriju? Pa, kako ćemo ako smo je uništili, poslove u ovoj zemlji ne može da dobije. Ko će praviti novi blok u Kostolcu? Ne mislim ništa loše o kineskoj građevinskoj industriji, ali Kostolac je napravio „Energoprojekt“, remont uradio „Feromont“ oni danas mogu samo da stanu iza bodljikave žice i da gledaju kineske radnike koji su tamo došli, koji prave novi blok termoelektrane uz obavezu da se tamo praktično premesti kineska tehnologija, da se rezervni delovi nabavljaju iz Kine. Znači, mi nemamo sada manevarski prostor za razvoj naše mašinske industrije. Ako govorimo o agraru, on nam je uništen. On je uništen. U svakom segmentu. Znate li kolika je profitna stopa u agroindustriji? Praktično je sada više i nema. Dinarske kamate, 24% do 28%. Danas smo čuli da ste govorili o garancijskom fondu pričaćemo o tome ovde, 12 milijardi, i o tome da ćemo izvršiti pritisak na banke valjda zajedno, ne mislim da će te vi to sami. Baš briga banke za bilo kog ministra, ali mi političari ako se dogovorimo i kažemo – želimo sada da utičemo na kamatnu politiku banaka. Kako ćemo kada je samo u poslednjih mesec dana bankarski sektor ostao bez milijardu evra. Bez milijardu, je li tako? Četiri kompanije su ga strovalile za milijardu, 920 miliona, pa sve ono što je u međuvremenu stiglo. Neto kapital ukupno tri milijarde i 500 miliona. Ko će spustiti te kamate? Neće se spustiti, otići će gore. U tim uslovima ćemo se mi sutra naći, hajde sad o tome da pričamo, dvanaest milijardi 120 miliona evra. To je 20 ambicioznih kredita nekog srednjeg preduzeća. To je nedovoljno ali ne kažem da u startu treba odbaciti ono što imamo. Mi smo imali te pokušaje i nismo funkcionisali. Znači, moramo to da razradimo. Mi ne možemo biti faktor koji zajedno, znači, mi političari ne možemo biti faktor koji dodatno destabilizuje ovo društvo. Nema plana, i to je suština Bojana Đurića i njegovog amandmana. Mi ovde ne vidimo plan, znači, ne samo to u ovom budžetu nema potencijala za reforme naredne godine. Nema plana koji će vama dati za pravo, a nama mogućnost da se sa vama složimo. Nema reformi u 2014. godini, ali ćemo u toj godini definisati viziju koja će se ostvariti 2015. godine. Kako? Imaćemo izbore, doći će neka druga Vlada, onda će Vlada da kaže nemojte da pitate to je radio Radulović, kao što vi kažete to je radio Dinkić, a Dinkić je pre toga bio na nekom drugom mestu, a pre njega je bio neko treći. To nikog više ne interesuje. Lične karte. Svi znamo da je to haos, ali to je vaš problem, to ne može da bude i nacionalna tema. Završite to. Ja kao neko ko hoće da kupi od vas preduzeće u restrukturiranju, verujte mi da mi nijedna vaša lična karta nije potrebna. Sam ću angažovati kompaniju koja će proceniti i reći meni šta je ono što treba da platim. Oko toga ćemo se valjda složiti. Oni su vama važni da vi mene čujete, sebe u tom poslu i ta preduzeća kojima se bavite, ali to ne može da bude tema kojom se bavi čitavo društvo. Dajte sada tu da vidimo gde postoji prostor da se dogovorimo jer su ovo pitanja koja prevazilaze ono uobičajene pozicije u kojoj smo mi u opoziciji pa treba da se radujemo slomu vaše politike. Ne vidim u tome korist makar za našu stranku. To znači da će sutra biti još veći haos od ovog koji je danas i da će još manje ljudi biti sposobno da razume tako komplikovanu politiku koju mi želimo da sprovedemo. Zašto je ona komplikovana? Zato što ćemo se zadužiti šest milijardi, imati deficit budžeta 7,1%, zato što su to signali jednog društva koji nije u stanju samo sebe da održi, jer smo pre deset godina otpisali dve trećini dugova, a sad smo na 65%. Ovo su ozbiljna pitanja. Mislim da ona nisu samo na vas usmerena, ali da nam je potrebno, ne garancija – ja vam dajem reč, nego prosto gde vi vidite prostor da se to desi u narednoj godini. Kada? U januaru, februaru, martu? Kasno je. Do marta svi se bave Beogradom. Možda će biti republički izbori, pa nakon toga tri meseca dok se napravi Vlada i ode 2014. godina. Kad će se to desiti? Da smo svi stali iza tog dogovora i rekli - ko god je na vlasti ovo će raditi, to bi nešto značilo.
Reč ima ministar Radulović.
Činjenica jeste da se nalazimo u jako teškom stanju i da je ono posledica ne činjenja u poslednjih deset godina, ne preduzimanja reformi, ne brige o preduzećima kako u restrukturiranju, tako i u javnim preduzećima. To je sve došlo na naplatu u isto vreme. Znači, oko toga mislim da nema razloga da se sporimo po bilo kom osnovu. Identifikovali smo nekoliko oblasti koje su ključne da bi se to stanje promenilo. Ne slažem se da lične karte nisu važne i mislim da su važne kupcima, da su finansijski izveštaji, odnosno bilansi koji su čisti važni za uspešnu privatizaciju svakom investitoru, svuda u svetu, pa ne vidim nijedan razlog zašto to ne bi bilo važno i u Srbiji. Jako vam je važno da znate koje su vam obaveze, da znate šta može kasnije da vas sačeka, kako što verovatno i sami znate, jer bilo je dosta privatizacija u kojima su tek kasnije počele da se pojavljuju obaveze koje nigde nisu bile iskazane. Jako je bitno da imate čisto stanje. Bitno je da konačno prekinemo sa neodgovornim ponašanjem i ovo je društvena tema, nije samo interna tema ministarstva, jer mislim da je izuzetno važna, pošto sledeći korak, odnosno isti takav pristup se primenjuje i na javna preduzeća, a mislim, posle i na sve državne ustanove. Jedan takav pristup mora svuda da važi. Svaki državni organ bi trebalo da pravi neke analize, da ima neke programe, da zna sa čim raspolaže. Potrebno je da se izvrši popis imovine Republike Srbije, a godinama to nismo radili i u 2014. godini će morati to da se desi. Problem oko privatizacije, ja tu ostajem pri svojim tvrdnjama, pošto jeste generalizacija, ali kada se govori o većini, onda mislim da je generalizacija primerena. Naravno, postoje primeri uspešnih privatizacija i naravno da je to znak, ako uradite stvari po dobrim pravilima transparentno, da od toga društvo ima benefit, jer ovo sve skupa treba da bude glas za privatizaciju, a ne protiv privatizacije, ali ne na osnovama na kojima smo radili, na osnovama kada nismo znali koja je vrednost imovine, gde smo sakrivali fer tržišnu vrednost, gde se građevinsko zemljište u velikom broju slučajeva bilo je sakriveno pravo korišćenja, procenjeno na nulu i tome slično. To je nanelo veliku štetu u društvu. Posledica takve privatizacije je i da posle radnici u tim preduzećima izgube posao, zato što onaj ko je kupio, nije kupio zbog delatnosti preduzeće, nego je kupio zbog zemljišta. Da smo hteli da prodajemo zemljište, trebalo je tako i da uradimo. Deo ove čitave analize koju radimo sa ličnim kartama jeste da odvojimo nešto što su investicione nekretnine od nečega što je osnovna delatnost, da bi ta privatizacija dala efekte koji nam trebaju. Efekat koji nam treba nije punjenje budžeta, nego postavljanje sistema koji će dati privredni rast. Jedino privredni rast za sobom povlači i rast zapošljavanja i ukupni boljitak društva. Odlaganje te obaveze i za nešto što mislim da je potpuno zdravo razumski, da utvrdimo šta imamo, koliko je to vredno, da bi posle toga izvršili privatizaciju onako kako to odgovara društvu, a cilj je privredni rast i zapošljavanje. Bez ovog koraka ne može i mislim da to što to nismo radili u prethodnim godinama nas je jako mnogo koštalo. U nekim oblastima reforme su napravljene i mislim da su budžeti nekih ministarstava, drugačiji od onih kakvi su bili do sada. Činjenica je da u nekim drugim oblastima, recimo iz ovog amandmana koji ste podneli, odnosno vaša stranka, ukazuje i mislim da je ovaj amandman više poruka da unutar „Železnice“ restrukturiranje nije urađeno, da nemamo dobar sistem socijalne zaštite i da tim stvarima moramo da se bavimo. Taj deo podržava ali to mora da se radi integralno, ne može samo na jednom mestu, tako da mislim da je obaveza da se to desi u 2014. godini. Da li će ova politika biti uspešna ili ne? Merićemo to 2014. godine, odnosno očekujem da ćemo rešiti pitanje restrukturiranja 153 preduzeća, da ćemo otići korak dalje, pošto tamo ima još 419 u privatizaciji, da ćemo rešiti jedan veliki problem koji imamo i sa budžetske strane, a da ne govorim o tome kako taj subvencionisani sistem generiše i nelikvidnost u privredi, generiše zatrovano tržište gde se posluje pod nejednakim uslovima i da će to napraviti veliki pomak.Naravno, to je prvi korak, odnosno to je jedan problem koji moramo da rešimo. Drugi su javna preduzeća, krenuli smo sa sređivanjem stanja i očekujem da ćemo taj problem napasti u 2014. godini. Mislim da je bitna i poreska reforma, reforma socijalnog sistema, univerzalni sistem socijalne zaštite, a ovaj budžet to ne reflektuje, zato što ti koraci nisu napravljeni. Očekujem da ćemo ih napraviti u 2014. godini. Oko dijaloga, pokrenuli smo neke teške teme, a verovatno svi znamo da je pitanje promena, teško pitanje u svakom društvu i da postoje veliki otpori kada godinama ne rešavate probleme i onda vas to dovede do situacije u kojoj smo danas. Neke institucije smo informisali, odnosno reformišemo ih, one koje ne funkcionišu, dale su loše rezultate, ukidamo i mislim da je to uspostavljanje institucije sistema. Institucija koju ste pomenuli, Agencija za privatizaciju je bila probušena institucija, koja nije samostalno donosila odluke, nego se sa političke strane probušeno, direktno po nalogu radilo. To više neće biti moguće i ministar takve stvari više neće raditi. Znači, sama Agencija će morati da posluje, odnosno da radi u skladu sa zakonom, da donosi odluke u skladu sa zakonom, a posao ministarstva je nadzor nad tom agencijom. Veliki broj problema, sve su došle na naplatu u isto vreme i administrativni kapaciteti i Vlade i cele države nisu veliki da bi mogli da savladaju sve probleme odjednom, ali moramo da krenemo po prioritetu. Prvi prioritet koji smo stavili su preduzeća u restrukturiranju, a nakon toga stižu i javna preduzeća i ovi ostali sistemi, a te teme ćemo otvoriti u 2014. godini.
Moram da podsetim sve učesnike i vas ministre i narodne poslanike da ovo nije rasprava u načelu. Ovo je rasprava u pojedinostima o konkretnim amandmanima. Mi praktično sad vodimo raspravu u načelu, a proširili smo temu široko. Podsetiću vas, u obrazloženju Predloga amandmana, a predloženi amandman traži smanjenje subvencija koje su namenjene „Železnici“ Srbije i dotaciji Nacionalnoj službi za zapošljavanje, a tako oslobođena sredstva se namenjuju dodatnom finansiranju Republičkog Fonda za zdravstveno osiguranje. Prema tome možete zaključiti i sami da rasprava po ovom amandmanu je izašla iz teme sadržaja samog amandmana i ja vas molim da svoju raspravu usredsredite prema amandmanu. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, replika. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine ministre, apsolutno sam spreman da, po ko zna koji put, ja i stranka platimo cenu, zbog toga što ne povlađujemo nekom opštem mišljenju. Reći ću vam da imate veliku zabludu o pojedincima i načinu po kojem je funkcionisala Agencija za privatizaciju. Ne mislim da je apriori loše to što je Agencija, ako je imala, imala neke direktne veze sa Vladom. Nemoguće je sprovesti privatizaciju bez toga. Drugo je pitanje zloupotrebe. Drugi su se pre vas ponašali, čak su bili mnogo kritičniji prema Agenciji. Reći ću vam samo jedan primer. U zatvoru je završila žena, koja je rukovodila Centrom za praćenje privatizacije, kontrolisala poštovanje preuzetih obaveza. Sa svakim ozbiljnim privrednikom u Srbiji porazgovarajte o njoj, neću govoriti njeno ime, i čućete ono što ću vam reći i ja. Najsavesnija ličnost koju je svako od nas sreo u životu. Završila je u zatvoru zbog Azotare, iako ni na kakav način nije mogla da utiče na izvoz opreme iz Azotare, koja nikada nije korišćena, nije montirana, prodata je stranom kupcu, novac je ušao u zemlju. Čist populizam i demagogija. Zakon o privatizaciji i privatizacija, izašao sam iz Vlade 2003. godine, moje poslednje putovanje u inostranstvu bila je donatorska konferencija u Briselu, na kojoj se raspravljalo o novim tranšama pomoći Srbiji kroz analizu onoga što smo uradili od 2001. do 2003. godine. Pogledajte, tražite od Vlade da vam oni kažu kakvi su bili zaključci na toj donatorskoj konferenciji. Vaučerska privatizacija, ruska privatizacija je neprihvatljiva … [[Isključen mikrofon.]]
Po kom osnovu se javljate, gospodine Đuriću? (Bojan Đurić, sa mesta: Da li mogu da govorim po svom amandmanu?) Samo vas molim da se držite teme.
Vi ćete svakako o tome voditi računa. Ispravno ste pročitali obrazloženje i na tome vam zahvaljujem. Otvorili ste, ministre, još jedno važno pitanje. Mislim da ponavljate klasičnu grešku nekih koji su ove sektore vodili pre vas ili su recimo vodili zemlju kada su probali na tako površan način da pomire dva načela, tu poruku ili osećaj da pravda ili da privatizacija mora da bude pravedna i, sa druge strane, čuđenje zbog toga što ona nije bila ekonomski efikasna kod nas, u nekim slučajevima. U nekim jeste, ali o tome vam je već govorio gospodin Jovanović. Sada sam video jednu vrlo veliku zabludu, koju je imala prošla Vlada ili prošli predsednik Republike, a to je ta ideja o tome užasno vrednog zemljišta ili nekretnina, pre svega zemljišta, koje je na jeftin način otuđeno u procesu privatizacije, sada ćemo da uvedemo konverziju, neko će to morati da plati i time ćemo ispraviti navodnu grešku. To se nije desilo. Prvo, kod ogromne većine firmi o kojima govorite neko bi kupio to po nešto većoj ceni i ostvario isti profit, istu zaradu, recimo, na trgovini nekretninama. Niko se uglavnom nije javljao. To znači da je ogroman broj tih kompanija, tih firmi u ekonomskom smislu bilo ili na izdisaju ili davno propalo. Nije samo po sebi loše ili nije nužno loše da u jednom trenutku imovina, odnosno zemljište, nekretnine koje je imalo to preduzeće uđu na neki način u promet, da ekonomski život i političke i ekonomske reforme da su tekle od 2004. do 2012. godine, u međuvremenu bi se napravila neka proizvodnja, neko pružanje usluga za koje bi se koristile te nekretnine. Problem je što je u najgorem trenutku, kada je eksplodirala ekonomska kriza, a reforme nisu sprovođene godinama, što se poseglo za populističkom merom, i to je sve potpuno uništeno. Zato Beograd ne može da siđe na reke, zbog toga što je država ili različiti nivo i države po prirodi stvari nesposobna da taj proces vodi i da ga uradi, a uvek joj je nekako krivo i žao, sanja o tome kako će se neko drugi obogatiti umesto nje, ukoliko to neko privatno radi. Zbog toga ovako izgleda priobalje reka u Beogradu, zbog toga manje-više tako izgledaju sva ta polu napuštena nekadašnja fabrička polja širom Srbije.
Reč ima ministar Radulović.
Nemam nikakav problem sa tim da privatni sektor radi i nema nikakav problem sa tim da privatan sektor pravi profit. Mislim da je to prirodno i da cela ekonomija i društvo treba da bude zasnovano na tome. Međutim, ovi neki primeri koji su dati, toliko izlaze iz ekonomske logike, tj. toliko su van ekonomske računice da mislim da o njima treba govoriti na način na koji sam ja govorio. Naravno, postoje slučajevi u kojima je ekonomska računica u redu, ovo što ste vi govorili, naravno, nikakav problem nije sa njima. Međutim, postoje primeri koji potpuno izlaze iz bilo kakve ekvivalencije davanja, koja je osnovni princip obligacionih odnosa, i to je uglavnom bilo na teret države. Mislim da je to proizvelo velike negativne posledice.
Gospodine Đuriću, da li želite repliku? (Bojan Đurić, sa mesta: Da.) Ne, ja vam više neću dozvoliti repliku. Stvarno ste izašli iz teme u odnosu na amandman. Gospodine Jovanoviću, replika? (Čedomir Jovanović, sa mesta: Javljam se kao ovlašćeni predstavnik.) Prvo reč ima gospodin Mlađan Dinkić.
U nekim stvarima se ne slažem sa gospodinom Čedomir Jovanovićem, ali moram da kažem da je ovde bio potpuno u pravu. Šta će uopšte lične karte propalih preduzeća da se prave, poput „14. oktobra“ ili „Fapa“, IMT, IMR? Hajde objasnite nam u čemu je svrha? Razumem da je potrebno imati čiste bilanse EPS, Telekoma Srbije. Dakle, „14. oktobar“, uopšte nije bitno, da li ima jednu tonu ili deset tona dubioza. Ko god bi nekad želeo da tamo uđe i investira, tražiće od države – sklonite mi dubioze. Nije uopšte bitno što ćete vi sada knjigovodstvo precizno identifikovati da tamo ima 5,6 tona dubioza. Neće ozbiljan investitor ni jednu dubiozu. „Fijat“ uopšte nije pitao za ličnu kartu „Zastave“. „Etihad“ nije pitao za ličnu kartu JAT. Znali su da „Zastava“ ima dugove, znali su da JAT ima dugove. Rekli su sklonite dugove u stranu, inače nećemo doći. Ako želite da dođemo, da investiramo, da napravimo zdrave i ozbiljne kompanije, nas dugovi iz prošlosti ne zanimaju. To je gubljenje vremena. Utvrđivanje knjigovodstvenog bilansnog stanja preduzeća u restrukturiranju ima smisla jedino kod ovih javnih preduzeća. Svi ti podaci, ne znam da li se vi pravite ludi, ne znam šta radite sa javnošću u ova dva meseca, postoje. Ako ne verujete onim podacima koji stoje na sajtu Agencije za privatizaciju, onda ministarstvo treba da plati ovlašćenog revizora da napravi nezavisnu reviziju, a ne da očekujete od Fabrike vagona Kraljevo, gde radnici šest meseci nisu primili platu, da će oni sada po međunarodnim računovodstvenim standardima da popisuju zalihe, potraživanja, a tamo se smrzavaju u halama bez grejanja. Dakle, vaš posao jeste da napravite dobar ekonomski sistem, a ne da zaluđujete javnost sa nekim poslom koji uopšte nema nikakvog smisla.
Reč ima ministar Radulović.
Moram da priznam da mi je čudna tvrdnja da čisti bilansi, to da znate, kojom imovinom raspolažete, koja je vrednost te imovine, koje su obaveze, da to nije važno u restrukturiranju preduzeća. Kada država treba da preuzme neke obaveze, morate da imate kalkulaciju koje su to obaveze i način na koji ćete to da sprovedete. To bez dobrih bilansa ne možete da uradite. Da bi završili ovaj postupak, da bi imali čiste kompanije, koje će onda biti dobre investitorima, morate da odradite domaći zadatak. Domaći zadatak za svaki menadžment, za svako preduzeće jeste da ima čiste bilanse, da ima dobre popise i da pravi poslovne planove za narednu godinu. To je upravo ono što radimo. Rezultate tog posla ćemo videti u 2014. godini. Mislim da je ovo jedna ključna stvar, ključni deo domaćinskog ponašanja da kad taj deo završimo i dobijemo čiste kompanije, da ćemo im nakon toga dati podršku, ali će ona biti zdrava, na zdravim osnovama i da ćemo na osnovu toga i postići uspeh koji očekujemo. Očekujemo da ćemo naći dobre investitore za veliki broj kompanija i da ćemo ih postaviti na zdrave noge tokom 2014. godine. Godinama unazad smo se nemarno odnosili prema ovim preduzećima. Ona su potpuno zapuštena, što nas je i dovelo u situaciju u kojoj smo. Mislim da je tome došao kraj i da tako neodgovorno više ne možemo da se ponašamo. A da li je plan i program koji smo zamislili, koji sprovodimo, da li će biti uspešan ili ne, to će pokazati 2014. godina. Neće zaista biti potrebno čekati godinama, narednih pet ili 10 godina, da bi videli da li je ova politika uspešna ili nije. To ćemo videti već u 2014. godini.
Gospodo, ja više neću davati replike. Ko hoće, može da govori po amandmanu. Reč ima Čedomir Jovanović, po amandmanu.
Gospodine predsedavajući, ne može red u Skupštini da zavisi od vaše lične volje. Znači, postoji Poslovnik i u njemu je vrlo jasno definisano pravo poslanika da traži repliku. Molim vas, nemojte sad od ovoga da pravite kozačku skupštinu. Pomenuo me je predsednik poslaničke grupe URS-a i ja sam se javio za repliku. Ako vi insistirate, ja ću govoriti o amandmanu, ali onda ovo nije Skupština. Onda je to pitanje mog poštovanja vaših godina i nema veze. Odlučite šta hoćete i ja neću praviti oko toga problem. Nikome ne može da smeta ova rasprava. Ovo je život, ovo ljude interesuje.
Molim vas, jel vi želite da diskutujete po amandmanu ili ne? Zašto vi branite gospodina Dinkića? Dinkić može da reaguje i po povredi Poslovnika. Nemojte vi njega da branite. On je dovoljno sposoban da sam sebe brani. Ja sam vama rekao i pre ovoga da smo izašli iz teme dnevnog reda koju tretira amandman. Prema tome, ako hoćete, možete do sutra da govorite o ovom amandmanu, trošite vreme, ali ne mogu da vam dam repliku zato što ste izašli iz teme dnevnog reda. To je moje pravo, po Poslovniku. Vi se sad opredelite. Ili ćete govoriti po amandmanu, na račun vremena vaše poslaničke grupe, ili ćete odustati od rasprave? Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, sada se ovde bira između toga da se ja povinujem vašem pravu i Poslovniku. Zašto vi sebi tako puno dopuštate?
Gospodine Jovanoviću, vi morate da se povinujete Poslovniku, ne mome pravu. A ja poštujem Poslovnik. Prema tome, po Poslovniku, moje je izričito pravo da li ću nekome da dam pravo na repliku ili ne. To dobro znate. Ja sam vas pustio da sat vremena govorite mimo dnevnog reda. Vodite načelnu raspravu. Ovde je sada na dnevnom redu amandman. On je tačka dnevnog reda. Vi ste otišli do Agencije za restrukturiranje i ne znam više šta niste spomenuli. Prema tome, rekao sam da završavamo sa replikom, ali, ako želite, o amandmanu možete da govorite.
Svakako ja mislim da je gubljenje vremena uopšte nastojanje da vam objasnim da ovde ne možemo da radimo onako kako vi želite, nego onako kako je propisano Poslovnikom. Ovo je pristojna rasprava. Razgovaramo normalno sa ministrom. Nijedna ružna reč, neprijatan ton, ništa što bi bilo kome moglo da smeta. Ovo su životno važna pitanja. I naravno da je jedan amandman LDP, poslanika Bojana Đurića, u kojem je traženo rezanje troškova za neka javna preduzeća proizveo ovu raspravu. Ali, ja mislim da je ona korisna i ministru i nama. Znači, nekoliko tema ovde, gospodine Raduloviću, ostaje otvoreno. Prvo, slažem se da je važno da vi znate da je to neko vaše interesovanje. Ali, zašto se taj posao radi na takav način? Vi ste doneli odluku o tome da konvertujete dugove u vlasništvu države. A kako ćete kad su dugovi tih preduzeća 750 miliona evra veći od njihovog trajnog kapitala? To je nemoguće uraditi. Kako ćete to uraditi? Ta preduzeća u restrukturiranju, mi smo imali dva ministra privrede za ovih12 godina, Aleksandra Vlahovića i Mlađana Dinkića. Dinkića smo kritikovali, da o tome ne pričam previše. Neke stvari smo podržali, bilo je previše stranačke politike i stranačkih interesa, i to ne samo njegovih, po pojedinim inicijativama, ali, neka on nosi taj svoj teret. I vi ste sada došli tu. Sve ostalo su bili eksperimenti. Ne možemo sebi da dozvolimo to što vi kažete – hajde da vidimo da li će funkcionisati, pa ako ne funkcioniše, onda šta da radimo? Došli smo do kraja. Mora da funkcioniše. Shvatite ovo krajnje dobronamerno. Vi nemate pravo da propadnete. A kako ćemo mi onda u taj „14. oktobar“, u onu uljaru pored „14. oktobra“ u Kruševcu? Kako ćemo da odemo u „Želvoz“? Kako ćemo da odemo u „Minel“? Kako ćemo u Priboj da odemo u martu mesecu? Kako? Jel znate kako im je rešeno pitanje zdravstvene zaštite? Ne tako što su im overene knjižice, nego je stiglo pismo iz Vlade u dom zdravlja i zdravstveni centar u Priboju – primite ove iz Priboja iako im nisu overene zdravstvene knjižice. A ako treba da ode na pregled u Užice, onda ne može da ode na pregled u Užice. To nije rešenje, to je nužda neka. Hajde, nemate prava da propadnete. Znači, vaše lične karte – vaše pravo. Rešavajte to kako hoćete. Znate gde grešite? Grešite kad kažete da je Fond za razvoj bio jedna loša institucija koja je stvarala štetu i da tamo ne znam koliko stotina ljudi operiše sa ne znam koliko stotina ili hiljada kredita. Zaposlite još ljudi ako mislite da će raditi efikasnije. Ali, kad govorimo o NPL, oni postoje i u bankarskom sektoru. Koliki su tamo? Sami ste rekli u Londonu koliki su. Ne mnogo manji od ovog. Znači, to nije problem Fonda za razvoj. Fond za razvoj je vaš instrument da pomognete onima koji rade u ovako nenormalnim uslovima. Isključite politiku. Osigurajte sredstva koja dajete, ali nemojte sebi da sečete jedini instrument koji imate. Agencija za osiguranje izvoza – jedini instrument koji u ovom trenutku imate kako bi pomogli izvoz i rast izvoza u Srbiji. Ako je neko loše promovisao, nemojte da uništavate agenciju. Nađite neku koja će to bolje raditi. Ako je Agencija za privatizaciju, po vašem mišljenju, imala političku vezu sa Vladom, pa onda morate da shvatite nemoguće, vi u svom poslu nećete biti uspešni bez te političke veze. To su sve pitanja. Privatni sektor? Pa, on zavisi od vas, od vaših poteza. Ovo što mi tražimo da se briše iz budžeta, to privatni sektor daje. Mogu da govorim o mnogo tema. Mogu da govorim o agraru i o energetici. To su razvojni potencijali Srbije, da li je tako? U ovoj zemlji niko ne misli o propasti naše uljarske industrije. Niko se ne bavi činjenicom da je posejano 30.000 hektara pšenice manje nego prošle godine, da je sada pšenica 22-23 dinara, da se masovno izvozi iz zemlje, jer je to jedini način da se brzo naplate oni koji su je proizveli i kupili je i na takav način pokrili novac koji su investirali i smanje štetu. To su sve problemi koje vi treba da rešavate. Nigde nećemo stići sa stavovima i ocenama – to je bila pljačka, privatizacija. Došli do zemlje? Znate šta, i vi sami kada idete da kupite nešto, pa gledate da kupite bolje i jeftinije. Šta da radimo? Da imamo fabrike na 500 metara od centra Beograda? Da pravimo liftove? Pa, ko to još radi? To je bila šansa za razvoj Beograda. Ako želite damenjate zakon o privatizaciji zbog toga što mislite da treba sprečiti nekoga…
Gospodine Jovanoviću, vi ste vreme vaše poslaničke grupe potrošili.
Nisam, tri minuta ste mi vi potrošili.
Produžio sam vam vreme. Imali ste šest minuta, a sada ste u osmom minutu. Još jedan minut ću vam dati.
Ovo je naša jedina prilika da razgovaramo sa vama. Kada smo raspravljali u načelu, vi ste bili na nekom drugom mestu. Kratko ste ovde govorili i otišli. Zbog toga sada razgovaramo tako široko u pojedinim trenucima. Mislim da vam je koncept, gospodine Raduloviću, pogrešan i morate ga korigovati. Toliko smo kritikovali Dinkića, ali mi smo druga stranka. Mi tražimo glasove. Mi bi i njegove sa prošlih izbora i dobićemo neke, ali vi u fokus morate da stavite ono što je dobro. Sve je mračno u Srbiji. Ako su propala ta preduzeća, da li ima neko koje radi? Pokažite nam, izvedite tog čoveka.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, po Poslovniku. Izvolite.
Neću reklamirati ovo, ja sam Bojan Đurić, nisam Bojana Đurić, ali to je manje bitno. Dakle, član 27. Poslovnika. Prvo, niste vratili vreme koje ste uzeli gospodinu Jovanoviću i LDP. Drugo, mi smo učinili sve, gospodine Arsenoviću, da ova rasprava normalno teče i u njoj bili vrlo pristojni. Nismo reagovali na podbadanje i dobacivanje ispod svakog nivoa. Neću ovde sada da ponavljam i da citiram šta dobacuju, recimo u proteklih nekoliko minuta, poslanici jedne poslaničke grupe, koja sedi u poslednjim redovima u ovoj sali. Kakve su to uvrede? Zato što to nije izraz slabosti za nas, nego je ovo zaista bila jedinstvena prilika da o ovome razgovaramo. Vi ne možete toliko različito da tumačite pravo na repliku i dokle se u raspravi, pogotovo o budžetskim amandmanima sme ići, nezavisno od nekih drugih ljudi koji predsedavaju ovom Skupštinom ili vode radna tela. Mi smo juče razgovarali četiri ili pet sati na Odboru za finansije o najširem krugu tema iz ovog budžeta. Neke od ovih tema o kojima danas ovde u plenumu pokušavamo da razgovaramo sa ministrom, juče smo otvorili. Niko nije bio nezadovoljan, svakome je, gospodine Arsenoviću bilo zadovoljstvo da u tome učestvuje. Ne znam zašto posmatrate uvek skupštinu ili nas narodne poslanike kao nekog ko dolazi ovde ili da ubije vreme, pa nam se strašno žuri, pa se trudite da rasprava što brže bude završena, ili kao neko ko dolazi po incident. Mi ovde govorimo o poslednjim danima kada je moguće pokrenuti neke razgovore i dogovore kako da zemlja ne propadne i verujem da u tome imate interesa i vi i mi, i svako ko gleda, oni koji za nas glasaju, oni koji na izborima ne glasaju. To je vrhunski interes ove zemlje, gospodine Arsenoviću. Zbog čega onda pravite probleme oko nekoliko minuta i na tako sitničav način primenjujte Poslovnik? To je moja reklamacija.
Molim vas da vi zvanično pokrenete izmenu Poslovnika. Prihvatiću i varijantu da ovde svako dobije vreme i neka priča o čemu god hoće, nemam ništa protiv toga. Ali, Poslovnik lepo kaže da je govornik dužan da govori samo o dnevnom redu. Tolerisao sam ovo do sada. Nemojte od mene tražiti, sada će drugi da reaguju zato što se ne držim Poslovnika. (Bojan Đurić, s mesta: Neće.) Hoće. Nemojte vi unapred da govorite. Moja je obaveza da se držim Poslovnika i molim vas da u tom smislu od mene ne tražite nešto što Poslovnikom nije predviđeno. Čuli smo ovde da neko traži da u toku rasprave može da se govori o čemu hoćete. Možda je to dobro, ali promenite Poslovnik. Nisam ga ja doneo. Donela ga je skupštinska većina. Nemojte od mene tražiti ono što nije Poslovnikom predviđeno. Ponovo ste se prijavili, gospodine Đuriću. Ne znam da li je to greška. (Bojan Đurić, s mesta: Čisto sumnjam da je greška.) Reč ima ministar Radulović. Izvolite.
Samo kratko. Vodili smo pogrešnu politiku. Koncipirana je nova politika i ta politika je bazirana na stvarima o kojima sam govorio. Neki instrumenti kojima smo vodili politiku mislimo da su bili pogrešni, neke treba popravljati, neke treba ukidati zato što ne daju rezultate. Na osnovu toga smo napravili plan za 2014. godinu. Fokus su ponovo preduzeća u restrukturiranju koja treba da postavimo na zdrave noge. U 2014. godini treba da se fokusiramo na javna preduzeća. Takođe se bavimo i MPL-ima, Fondom za razvoj, vrši se analiza i biće promena politike, odnosno načina kako će to sredstvo da se koristi. Mislimo da rezultati koje smo do sada imali su loši i upotrebu tog sredstva treba da promenimo. Inače, čitav pristup je da ne treba da gradimo sistem finansiranja pored bankarskog sistema, nego treba da učinimo da bankarski sistem bude efikasan i da ispunjava tu funkciju, a ne da državno pokušavamo da kažemo – bankarski sistem vam ne funkcioniše, tamo su kamate previsoke, pa onda sve moramo da pumpamo kroz fondove za razvoj i takve institucije. Dakle, ta analiza je napravljena, zauzeli smo neke stavove, oni su reflektovani u budžetu, recimo Ministarstva privrede i to ćemo sprovoditi u 2014. godini. Naravno, kada sam rekao da će se proveravati u 2014 godini, to ne izražava moju sumnju da nećemo biti uspešni, daleko od toga, mislim da ćemo biti uspešni u 2014. godini, ali to ostavljam na ocenu. Ocenjivaće cela javnost uključujući i stranke u opoziciji. U tome šta smo postigli videćemo da li je politika uspešna ili ne. Takođe je bitno da dok budemo pratili, ako vidimo rane znakove da politika ne funkcioniše treba reagovati brzo, da ne bi ponovo bili u situaciji da godine prođu mi ništa ne promenimo i na kraju se nađemo u situaciji u kojoj smo danas.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Vrlo kratko. Mislim da i dalje ne razumete šta je poenta. Stalno se pozivate na svoje pravo da apsolutno diskreciono dajete repliku. Kažem vam da to nije vaše pravo po Poslovniku i da to nikada nije bila praksa, pogotovo kada je u pitanju rasprava o budžetu. Onda pokušavate da pogodite šta bi tražili neki drugi poslanici. Sada vam kažem i završiću. Siguran sam da to poslanici ili velika većina poslanika SNS ne bi tražili. Mi ovde govorimo o onome o čemu govore i oni, ili makar deo onih ko ih danas vodi. Znam neke ljude ovde u sali. Siguran sam npr. gospođa Tomić ne protestvuje, već učestvuje u raspravi. Ako ima neko ko ne uživa, odnosno ko ovo ne razume, mislim da će ti problemi biti rešeni u narednih nekoliko nedelja, ali nemojte onda da onemogućavate Skupštini da vodimo ozbiljnu raspravu. Ovo je najozbiljnije pitanje u ovom trenutku, gospodine Arsenoviću. Tako kako vi primenjujte Poslovnik, to znači da je trebalo da prekinete ministra dok je sada govorio i da mu kažete da ne govori o temi. Ne mislim da je to tako. Mislim da treba da se govori na ovaj način, ali zašto kvarite raspravu? Do sada bi se već završila.
Gospodine Đuriću, vi ste pravnik i ipak ću morati da vam pročitam član 104. „Ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje…“. Dakle, pogrešno protumači. Celo vreme je bilo slaganje ministra sa vašim stavovima. „ …narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima prvo na repliku“. Stav 2: „Ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj poslaničkoj grupi, u ime poslaničke grupe ima pravo na repliku predsednik poslaničke grupe.“ „O korišćenju prava iz stava 1. i 2. ovog člana odlučuje predsednik Narodne skupštine“. O korišćenju. Da li da pročitam ponovo? Molim vas nemojte da me dovodite u poziciju… vi sada hoćete da prilagodite Poslovnik ili pravo na repliku prema svojim shvatanjima, a pravnik ste. Prema tome, smatram da nije došlo do povrede Poslovnika. Možete tražiti… [[Aplauz u sali.]] Evo, vidite. Da li imate potvrdu? Molim vas nemojte da raspravljamo. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, replika.
Gospodine ministre, zaista vas pažljivo slušam, ne samo zbog toga što sam lično zainteresovan, nego zato što sam stalno u krugu ljudi od mene traže pojašnjenje pojedinih vaših stavova, vladine politike, neke odgovore. Vi ste rekli da su vam prioriteti preduzeća u restrukturiranju i javna preduzeća . Ova zemlja stoji zahvaljujući privatnom sektoru. Taj privatni sektor je platio cenu pogrešne politike, ali je pronalazio u okviru države i podršku u okviru pojedinih institucija, između ostalog i u okviru Fonda za razvoj. Kada kažete da ćete ga promeniti i da će on ubuduće finansirati velike infrastrukturne projekte, ako sam vas dobro razumeo, to je jedna od vaših najava, šta će da radi Evropska investiciona banka, Svetska banka? Mi imamo gotovo milijardu dolara odobrenih za infrastrukturu, tri milijarde, ali ih ne povlačimo jer nema projekata, a ja vas pitam gospodine ministre -zašto ne primenite kriterijume po kojima rade KFT, nemačka verzija Fonda za razvoj? Kako mislite gde će biti, gde možemo da nađemo kapital po ceni koja je ravna recimo profitnoj stopi koju imamo u narednoj godini? U dinarima, rekao sam, ove godine od 24 do 28%, u evro znaku sedam i po osam ako imate sreće, 10 i preko 10 za većinu. Ja sam lično gledao kredit poslovnog čoveka sa efektivnom kamatnom stopom od 44% u evro znaku.
Vreme, gospodine Jovanoviću i definitivno završavam sa replikom.
Vi morate na to da delujete da pomognete.
Reč ima ministar Radulović. Izvolite.
Tačno je, zaboravio sam deo koji kada sam pomenuo javna preduzeća i preduzeća u restrukturiranju, to je problem države koji rešavamo i veliki izvor deficita i problema sa budžetom koji imamo. Što se tiče privatnog sektora, tu jeste fokus da dođemo do niže kamatne stope. Mislimo da je garantni fond način kako to treba da se reši. Imali smo dosta razgovora na tu temu i sa relevantnim međunarodnim institucijama i u stvari novac koji smo izdvojili, ovih 12 milijardi, treba da služi kao garancija za nekih milijardu evra koje bi trebale da uđu iz sredstava banaka, za šta bi ovaj deo sredstava bila garancija. Radi se na detaljima toga i biće objavljeno čim završimo ovaj postupak. Očekujem negde početkom sledeće godine da izađemo sa tim. Takođe, imamo i projekat koji se tiče finansiranja inovativnih delatnosti, gde ponovo umesto da država direktno investira u kompanije hoćemo da stvorimo tu finansijsku infrastrukturu koja će vršiti investicije i država je odvojila sredstva da bi privukla takve fondove, pošto imamo market fejlijor, deo tržišta koji ne funkcioniše i tražimo tržišne mehanizme da rešimo taj problem i to treba da pokrije deo investicija u kapital, čime se banke ne bave. Treća stvar koja je izuzetno važna je ukupno poslovno okruženje, od zakonske regulative u kojoj moraju da se promene giljotine propisa, niza propisa koji su pogrešni i loši i koji daju kontra efekte od onih koje smo želeli i to je neki set reformi koje ćemo sprovesti u 2014. godini koji je usmeren ka privatnom sektoru. Jedna mera koja još uvek usvojena na Vladi, a o njoj sam dosta govorio, je smanjenje poreskog opterećenja. Mislim da je taj deo jako značajan i razgovaraćemo o tome početkom 2014. godine. Nije sada u budžetu, ali mislim da je to, ne samo po mišljenju ministarstva nego i po mišljenju svih poslovnih udruženja u Srbiji, jedan od ključnih problema naše privrede i zajedno sa Zakonom o radu generator sive ekonomije. To je neka lepeza ključnih prioriteta kojima se bavimo i kojima ćemo se baviti u 2014. godini. Naravno da postoji i set drugih mera, ali to već ulazi u detalje.
Po amandmanu ima reč Vučeta Tošković. Molim vas da vodite računa o dnevnom redu.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, konkretno ću da govorim o amandmanu. Ne slažem se i dobro je što nismo prihvatili ovaj amandman, koji je predlagao da ne pominjem ime, iz prostog razloga što svaka država gleda da što bolje odradi kada su u pitanju železnički i drumski i bilo koji drugi saobraćaj i socijalno i bilo koje drugo davanje. Ne slažem se sa tim da se čenčuju ta sredstva sa jednu na drugu stavku jer sve države u Evropi daju značaj svakom saobraćaju, i drumskom i železničkom. U zaostatku smo za Evropom za nekih 50 godina kada je u pitanju železnički saobraćaj. To je jedan, ako izuzmemo plovni saobraćaj, od najjeftinijih saobraćaja i treba davati sredstva i nije loše što smo digli kredite da unapredimo železnički saobraćaj. Kada su u pitanju bilansi tih svih preduzeća ne vidim razlog da neko kaže da ne možemo podvući crtu i da „Železnica“ poseduje to, to, to i to i da taj direktor ili bilo ko drugi zna sa čime raspolaže i kako će da raspolaže sa tim sredstvima i sa ljudima. Dakle, država mora da zna šta ima u svom imetku kada je u pitanju kompletna privreda. Ne vidim razlog da se kritikuje zato što ministar traži da se podvuče crta i da se vidi koje preduzeće ima sredstva, kakva sredstva imaju, sa čime se može raspolagati, na koji način da se prodaju po povoljnim cenama i da se to odradi. Prema tome, dobro je što ovaj amandman nije prihvaćen i biće tu još amandmana koji neće biti prihvaćeni od predlagača. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, ne javljam se po replici nego po amandmanu. Htela sam samo da dopunim nešto zarad svih poslanika da je Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prosledio jedan zahtev Ministarstvu privrede da dobijemo popis svih korisnika Fonda za razvoj, svih korisnika sredstava koji su išli kroz SIEP-u i da vidimo koje su to nadležnosti institucija koje su do sada radile da bi na jedan transparentan način poslanici svih poslaničkih grupa bili upoznati ko je šta radio. Smatramo da bi bilo lepo da na tu sednicu odbora ministar dođe i da nam lično sve to obrazloži od a do š. Zbog toga i ovi novo nastali predlozi zakona o privatizacija i stečaju treba da budu jedno opravdanje zbog toga što je na nama da vidimo rezultate rada svih ovih institucija za koje ministarstvo trenutno stoji na stanovištu da možda treba preurediti njihov način funkcionisanja. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković.
Pažljivo sam slušao. Nije ga podneo zato što misli da može da se ukine subvencija „Železnicama Srbije“ nego kao upozorenje potrebe da se završi reforma železnice jer smo svi svesni da ni ovih 110 miliona evra nije dovoljno da „Železnica“ funkcioniše, a nebitno je da li mi odredili u budžetu 110 ili 50 ili 150, ona će potrošiti više 250 miliona evra nego što zaradi u ovom sadašnjem stanju pre nego što se reformiše. To je bilo i prethodnih godina. To će biti i ove godine, da ne zavaramo sebe. Ako ne izdvojimo iz budžeta, onda ćemo zakinuti dobavljače, što je još gore. Zato i ne podržavam taj amandman. Ali, podržavam potrebu i mislim da je to intencija amandmana da se što pre završi reforma na „Železnici Srbije“, u ostalom ono što je bilo do organa upravljanja na „Železnicama Srbije“, kada je reč o Skupštini, te odluke su donete. Zašto dalje nisu sprovedene? Ne znam. U krajnjem slučaju, nas tu obavezuje i Zakon o železnici koji podrazumeva potrebu da infrastruktura bude van „Železnica Srbije“ tj. posebno preduzeće za čiji plan poslovanja ili plan razvoja infrastrukture ova skupština usvaja petogodišnji plan. To se izmešta iz organa „Železnice“ i Vlade. Ovaj parlament će usvojiti šta je to što je neophodno za razvoj infrastrukture na železnici i koja su to sredstva i kako će se ona obezbeđivati. Inače, moram da budem potpuno iskren i da kažem lični utisak oko tog pitanja, da je paralelno sa reformom neophodno odmah tražiti strateškog partnera za putni saobraćaj, kao što je to urađeno sa JAT-om. Ako to ne uradimo odmah, nego čekamo da kargo profunkcioniše samostalno tj. teretni saobraćaj, da bude jasnije, doći ćemo u situaciju da imamo gubitke kao u JAT-u i onda tražimo strateške partnere i onda nam neće pomoći ni lične karte preduzeća, ni ništa jer ćemo opet to morati da preuzmemo na dug ili ćemo napraviti potpuni rez i napraviti ozbiljnu reformu ili ćemo ovako u budžetu raspravljati svake godine – da li su ova sredstva ili ona potrebna železnici, a ja vam kažem da je potrebno 250 miliona u sadašnjem stanju funkcionisanja železnice, a ne 110. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Konstantin Samofalov i Milan Mirosavljević. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Radmila Gerov. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Radmila Gerov. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre, kad pogledamo ukupne prihode i primanja, kao i rashode i izdatke, predviđene članom 1. za narednu godinu, onda je potpuno jasno i iz toga može da se vidi da ne postoji optimizam, niti vizija i plan ove Vlade za narednu godinu. Amandman koji sam podnela odnosi se na to da se izdvoji 200 miliona dinara za potrebe finansiranja projektno-tehničke dokumentacije za izgradnju Koridora Istok, a umanjenje bi se vršilo iz tekuće budžetske rezerve. Da Vlada ima viziju i plan, da ova Vlada nije troma, ona bi pratila dešavanja u EU. Avgusta ove godine Evropska komisija utvrdila je novu mrežu koridora. Tom novom mrežom predviđeno je devet koridora i Koridor 4, koji prolazi kroz Bugarsku i Rumuniju, je od većeg značaja od Koridora 10 koji prolazi kroz Srbiju. Evropska komisija i EU opredelila je 26 milijardi evra za period od 2014. do 2020. godine, za finansiranje puteva železničke infrastrukture, za one deonice novih puteva koji spajaju dva koridora a nalaze se blizu luke. Koridor Istok nije neka novina. Za taj koridor i taj plan zna se još od 2006. godine, a predviđen je bio da se radi u periodu od 2008. do 2012. godine. Da bi država, ministre, konkurisala kod EU, ona mora da ima projektnu dokumentaciju i ovoj zemlji je potrebna nova strategija razvoja saobraćaja. Ova Vlada ne može da bude troma. Mi imamo postojeću strategiju, ona je nažalost prevaziđena. Pregazilo je vreme, pregazila je odluka Evropske komisije. Sada se samo postavlja pitanje – želi li država da dobije novac od EU i da uđe u projekat izgradnje Koridora Istok koji, osim drumskog, obuhvata i železnički saobraćaj, ili to ne želi?
Hvala. Reč ima ministar Radulović.
Kao i u svim slučajevima, pitanje je, pošto postoji mnogo potrebe za infrastrukturom i velike potrebe za finansiranjem toga, to direktno utiče na javni dug i onda je bilo pitanje, u situaciji u kojoj smo, gde nam je deficit na nivou na kome je i zaista teškoj finansijskoj situaciji, bilo je pitanje prioriteta, uključujući i prioritet ovog projekta. Fokus je bio na onim projektima koje možemo da realizujemo naredne godine i taj set projekata je odabran.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radmila Gerov, replika.
Meni je potpuno jasno da država ima veliki deficit, kao što mi je jasno i to da ova Vlada nije spremna. Rekli ste da naredne godine ne predviđate velike reforme, bar reforme nisu predviđene ovim budžetom, nego da ćete tek videti na koji način ćete vršiti reforme, a sve one koje nisu vršene unazad u prethodnih 10 godina. Ali, ako projektnu dokumentaciju za taj put ne uradimo sada, sredstva koja su opredeljena za 2014. godinu, ta sredstva će uzeti neko drugi. Neće to iskoristiti država Srbija. Sav tranzit, ministre, trenutno ide kroz Rumuniju i Bugarsku, vezan za zemlje zapadne Evrope, jer je most kod Kalafat – Vidin završen. Država već ima 40% umanjen tranzit zbog tog Koridora 4. Na ovaj način bi mi spojili Koridor 10 i Koridor 4. Niko ne traži da država finansira izgradnju tog koridora. Meni je potpuno jasno da država za to nema para. Potpuno mi je jasno i da država može iz tekuće budžetske rezerve da izdvoji sredstva za finansiranje projektne dokumentacije i to nisu velika sredstva, bez obzira na veliki deficit koji ima ova zemlja, velika sredstva za državu. Mislim da je to prioritet svih opština u istočnoj Srbiji. To je prioritet četiri okruga i 13 opština, pa ipak i ti građani koji žive tamo doprinose prihodima budžeta, a i od tih građana, od onoga što oni izdvajaju za budžet Republike Srbije, odvajaju se sredstva za gubitaše, pa npr. „Srbijagas“, a mi tako nešto uopšte ne koristimo u istočnoj Srbiji. Ukoliko država zaista toleriše pojedina javna preduzeća, otpisuje im dugove, onda smatram da mi iz istočne Srbije imamo pravo, a samim tim to je od značaja za celu državu, jer ćete tranzit vratiti da ide kroz Srbiju, a na ovaj način tranzit kompletno ide kroz Rumuniju, Bugarsku i mi svakodnevno po tom osnovu gubimo prihod za budžet Republike Srbije.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Bojana Božanić i Gorica Gajić. Reč ima narodna poslanica Gorica Gajić.
Hvala gospođo predsedavajuća. Poštovani gospodine ministre, po rečima gospodina Lazara Krstića, ministra finansija, ovaj budžet bi trebalo da bude budžet koji bi trebalo na rashodne strane da ima što manje troškova, ne bismo li imali i što manji budžetski deficit. Međutim, mi smo, pokušavajući da nađemo ta mesta ili te stavke koje su prilično smanjene u odnosu na prethodne budžete ili na rebalans budžeta, na rashodnoj strani, mogli da dođemo do jedne stavke koja je nekako najzgodnija, kada pričamo o štednji i o smanjenju troškova, a to je stavka rashoda za korišćenje usluga i za nabavku određenih roba. U Predlogu ovog budžeta ta cifra iznosi 96.144.506.000 dinara. To su troškovi telefona, troškovi zakupa imovine i poslovnog prostora, a verujem da i vi znate da mnoge naše agencija i javna preduzeća daju stotine hiljada eura za mesečne, odnosno godišnje zakupe poslovnog prostora, a pored toga imamo državni prostor gde mogu da budu smeštene. To su troškovi putovanja, troškovi reprezentacije, finansiranje raznih komisija, kancelarijski materijal, benzin itd. Naravno da je većina ovih troškova povećana srazmerno povećanju broja zaposlenih u javnom sektoru, koji u prethodnim godinama, to smo imali prilike da čujemo ovde već danima, od kad raspravljamo o budžetu, povećana, s obzirom da se povećao i broj zaposlenih u javnom sektoru. Pošto je tu najviše i najrealnije, a svi znamo iz privatnog života da može, a i iz nekih naših mesta gde smo bili u lokalnoj vlasti, tu najviše može i da se uštedi. Zato smo mi amandmanom predložili da se ta stavka od 96 milijardi dinara smanji za 20 miliona dinara i da se taj iznos prenese Fondu za razvoj ili za pospešivanje mladih talenata. Ne treba posebno da naglašavamo koliko nam je bitno da mlade ljude, uspešne i one koji žele da završe i koji su jako talentovani, pospešimo novim stipendijama i da im omogućimo da studiraju, ako ne ovde, na stranu, ali da nam se posle toga i vrate ovde, između ostalog, kao što se vratio i ministar Krstić. Prema tome, prosto polazimo od pretpostavki da zdrava nacija, a to bi trebalo da nam bude najvažniji zadata, pored toga druga pretpostavka je da obrazovana nacija treba da nam bude drugi važan zadatak i iz tih razloga, gde god smo mogli, mi smo pokušali da, smanjujući troškovi tamo gde smatramo da su neracionalno visoki, premestimo u Fond za razvoj. Hvala najlepše.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Mlađan Dinkić. Reč ima narodni poslanik Mlađan Dinkić.
Uvažena predsedavajuća, ministre, ovaj amandman je ključan za popravku budžeta i obrnuto, odbijanje ovog amandmana pokazuje zapravo da Vlada nema ozbiljan plan za zaustavljanje budžetskog deficita. O čemu se radi? Predložili smo da Vlada uđe u agresivnu prevremenu otplatu skupih kredita, jer bez toga sve mere smanjivanja rashoda su potpuno uzaludne. Ako su troškovi za kamatu u budžetu bili 14 milijardi dinara 2008. godine, a slediće godine će biti čak 114 milijardi dinara, što je tri puta veće od kompletnog agrarnog budžeta i 20 puta više od kompletnog uvećanog budžeta za kulturu, a one tamo, 2015. godine će dostići 135 milijardi dinara, onda se postavlja pitanje – čemu sve ove male, sitne mere na povećanju PDV, na smanjivanju plata, na ograničavanju penzija, kada sve te uštede odjednom pojedu eksponencijalni troškovi otplata kamata? Dakle, nijedna Vlada, ni ova, ni neka buduća, nema šanse da stabilizuje budžet, ukoliko se ne odluči na jedan zaista hrabar potez, a to je da otplati makar 2,5 milijardi evra prevremeno skupih kredita. Mi smo dali takav amandman. Vi ste ovde planirali nulte privatizacione prihode. Ako pogledate strukturu budžeta, privatizacioni prihodi su nula. Dakle, ne planirate nikakve prihode od privatizacije, što ukazuje da ne postoji ta reformska orijentacija Vlade o kojoj neki pričaju. S druge strane, čak ne postoji strategija kako će se dalje ići, jer 2015. godina neće doneti ništa bolje, kada će samo po osnovu kamata za 21 milijardu porasti troškovi u onoj tamo godini. Znači, već za šest, sedam, osam meseci ponovo će neko tražiti dodatno stezanje kaiša, dodatno smanjivanje plata i penzija i dodatno povećanje poreza. Jedan jedini način da se to zaustavi je da se napadne treća po vrednosti budžetska stavka u ovoj godini, a to su kamate na skupe kredite. Šta mi predlažemo da se otplati? Treba kompletno završiti sa otplatom Londonskog kluba poverilaca. Dok sam bio ministar finansija, mi smo pola, oko 400 miliona dolara otplatili ovog proleća. Trebalo bi sledećeg proleća otplati i preostalih 400 miliona dolara. Međutim, najveći troškovi kamata dolaze na domaće kredite, oni su najskuplji, jer se prethodna Vlada zaduživala od banaka koje posluju na tržištu Srbije po izuzetno visokim kamatama. Trebalo bi otplatiti oko 216 milijardi dinara glavnice takvih domaćih kredita i hartija od vrednosti. Takođe treba prevremeno otplatiti evroobveznice Srbija 2021, jer one nose kamatu od 7,25% godišnje. Osim toga, treba prevremeno vratiti i deo skupih dugova „Srbijagasa“, JAT i „Galenike“, jer oni nose marginu, odnosno kamatu preko 60%. Ako se to ne učini, cela ova višednevna rasprava nema nikakvog smisla, jer troškovi kamata i ulazak u tzv. dužničko ropstvo poništiće sve ove rezultate. Imajući u vidu da je Vlada odbila ovaj, rekao bih ključni amandman Ujedinjenih regiona Srbije na budžet, mi zapravo shvatamo da Vlada nema koncept kako da se smanji budžetski deficit. Jer, ne bi možda bilo strašno što je deficit 7,1 najveći na svetu u sledećoj godini ako postoji plan za njegovo smanjivanje, ali ne može se plan bazirati svake godine na ograničavanje plata i penzija, povećanju poreza, a ne napada se stavka otplate kredita. Zašto se krediti ne otplaćuju? Zato što Vlada ne sme da ide u hrabru meru da proda imovinu koju neproduktivno koristi i da to upotrebi za otplatu kredita, zato što političari smatraju da, ako se to učini, narod to neće videti. Ako se da 2,5 milijardi evra za otplatu kredita, političari razmišljaju - to narod ne vidi. Ali, bez toga nema kraja smanjivanju plata i penzija i nema kraja stezanju rupa na kaišu. Još jednom apelujem na Vladu da razmisli i da sledeće godine uđe u prevremenu otplatu skupih kredita. Dve i po milijardi evra nam štedi 500 miliona evra godišnje trajno. Jer, umesto da budu 2015. godine troškovi za kamate 136 milijardi, bili bi 85 milijardi i onda taj prostor može da se iskoristi za veće ulaganje u poljoprivredu, industriju, infrastrukturu i sve ostalo. Ovako, eksponencijalni rast kamata poješće sve napore, ne samo ove Vlade, nego bilo koje druge koja to ne bi učinila.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih podržao ovaj amandman. Ali, kao farmer, kako kažu, a ja se time ponosim, imam dilemu s obzirom da je Vlada odgovorila da će eventualnim prihodima iz privatizacije pokušati prevremeno da otplati neki dug, ukoliko sam dobro razumeo obrazloženje zašto je amandman odbijen, pa sam pristalica toga da se Vladi da šansa, a prihvati amandman da je predlagač ovih 2,6 milijardi, koliko sam ja podelio, namenio da pre nego što ode za prevremenu otplatu duga, da ih pustimo kroz poljoprivredu, prehrambenu industriju i energetiku. Onda bih za to glasao sa dve ruke. Ideja nije loša, ali je veliko pitanje za nas farmere da li se isplati jednu rupu krpiti drugom rupom? Za nas je to poprilično uzaludan posao, ali, s obzirom na niže troškove kamate, to je svakako poduhvat koji vredi razmotriti i Vlada je, koliko vidim, razmotrila da će prevremeno da vraća dugove iz prihoda privatizacije, ukoliko oni uopšte budu mogući, jer ne znam šta je ostalo da se privatizuje. Bio bih pristalica, a nisam podneo amandman, da je amandman podnet tako da se, pre nego što se razdužimo, taj novac pusti kroz poljoprivredu, proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora, biomase, zelene mase itd, da se pusti u stočarstvo, navodnjavanje, da se pusti u prehrambenu industriju i da se pusti u izgradnju dve velike firme koje bi servisirale i poljoprivredu i prehrambenu industriju, tako da imamo u jednoj firmi i IMT i „Zmaj“ i Knjaževac i svu opremu koja se proizvodi za sitnija poljoprivredna gazdinstva, s obzirom da ova veća u Vojvodini koriste mehanizaciju koja je uvozna i koja je daleko većih konjskih snaga i namenjena velikim posedima. Na takav način bi kroz finansiranje poljoprivrede rasteretili sebe duga, a da bi to bilo iz proizvodnje i ljudi bi za taj novac kupovali nove mašine, stoku, obnavljali gazdinstva, dizali plastenike, staklenike, sušare, hladnjače. Na takav način bi država iz realnih izvora servisirala dug, a mislim da bi svakako ostalo i da se u nekom budućem budžetu na realan način taj dug umanji i kamate otplate. U svakom slučaju, ja sam u dilemi da li poverovati Vladi ili ministri finansija koji je bio do nedavno i tu ideju je i ranije zastupao, ali bi najviše voleo da se zadužimo i da taj novac gurnemo u poljoprivredu. Ukoliko se ne možemo zadužiti, ja sam pristalica toga da državno zemljište, odnosno poljoprivredno zemljište u državnoj svojini prodamo zemljoradnicima koji imaju manje od 20 hektara na kredit na 20 godina i da tako obezbedimo to zaduženje od tri do četiri milijarde. Po meni, ne treba ga odmah gurnuti u razduživanje, nego ga treba pre gurnuti u privredu, da se na takav način napravi izvor za vraćanje duga i deo privrede koji može da garantuje malo veće prihode stanovništvu, odnosno veću kupovnu moć i da se tako dođe zajedno i do domaće proizvodnje i do veće potrošnje. Hvala.
Hvala. Reč ima Mlađan Dinkić, replika. Izvolite.
Ja bih da zahvalim na podršci, ali i da malo pojasnim zašto prvo treba da se razdužimo, pa da ona oslobodimo prostor da se uloži između ostalog i u poljoprivredu. Zato što je, videli ste i sami, ove godine najveća ušteda pravljena na platama, penzijama i na subvencijama za poljoprivredu. Budžet poljoprivrede je 4,15% ukupnog budžeta. Zašto? Zato što su troškovi kamata porasli sa 90 milijardi na 114. Dakle, 24 milijarde je otišlo na kamate i samim tim je ministar morao da kreše budžete svih drugih ministarstava. Ono što je loše, smanjeni su i za poljoprivredu, iako je poljoprivreda generator privrednog rasta. Ako bi se ovo uradilo, onda bi se oslobodilo u budžetu one naredne godine, pošto je sada kasno za ovu godinu, 50 milijardi ušteda, jer umesto da troškovi kamata sa sadašnjih 114 narastu na 136 milijardi u onoj tamo 2015. godini, oni bi sa 114 pali na 85, pa bi ta razlika između 85 i 136, oko 51 milijarda, mogla da se rasporedi i u poljoprivredu i u sve ove namene za koje ste vi opravdano iskazali zalaganje da treba da se urede. Dakle, to će sačekati bilo koga. Dok god ne otplatimo najskuplje kredite, MMF će moći da nam drži lekcije. Mi treba da postanemo nezavisni od MMF. Zašto? Jer kada otplatimo te skupe kredite, držimo stvari u svojim rukama. To će biti dobro za celu državu, bez obzira koja Vlada bude to sprovela. To će, kažem, sačekati bilo koga. Videćete sledeće godine, živi bili, pa videli, na leto će opet da kažu – samo što nismo bankrotirali, pa moramo nove mere da donosimo. Svi stabilizacioni programi od 2008. godine propadaju zato što se ne napada ovaj najveći problem.
Hvala. Reč ima Marijan Rističević, replika. Izvolite.
Pa radi gledalaca, da me ne bi pogrešno razumeli, svakako sam pristalica što hitnijeg razduživanja zemlje, samim tim i stanovništva. Kad se država zadužuje narod piše menicu. Dakle, bogat je onaj ko nije dužan, to je stara poslovica. Slažem se da mi pod hitno moramo da se razdužimo i da je prava katastrofa zato što danas oni koji nas ogovaraju, a tu ne mislim na prethodnog govornika, su nas u mnogome i zadužili i doveli uvrlo nezgodan položaj, ne samo zato što su nas zadužili već zato što u tom zaduženju nisu napravili izlaz za vraćanje duga. Da je napravljen izlaz za vraćanje duga, bez obzira koliki on porastao bi bruto društveni proizvod i mi bi imali odakle da se servisiramo ovako visoke kamate i ovako visoke glavnice. Međutim, oni koji su nas u ovaj položaj doveli danas su najglasniji i kažem, ne mislim na prethodnog govornika, pristalica sam što hitnijeg razduživanja, jedina razlika je u tome što sam ja bliži u ovom trenutku stavu Vlade, da to zaduživanje treba razdužiti prihodima od privatizacije i već sam rekao koji deo treba privatizovati i pre svega ga prodati seljacima koji imaju manje od 20 hektara da bi napravili što više tih srednjih poljoprivrednih gazdinstava, koja ekonomski sami sebe mogu da nose i da doprinesu što hitnijem razduživanju zemlje. Nisam baš do kraja pristalica, ali ako to mora i ako ministri finansija se dogovore, da se jednim kreditom razdužujemo za drugi kredit. Više sam pristalica da se jednim kreditom koji se pusti kroz poljoprivredu, prehrambenu industriju i energetiku za godinu dana napravi neki izlaz za vraćanje duga i da vratimo ne 2,6 milijardi, nego da vratimo tri, i da nama nešto malo više ostane. To je jedina razlika, inače podržavam u potpunosti prevremeno razduživanje zemlje. Hvala.
Hvala. Sledeći se prijavio narodni poslanik Zoran Anđelković.
Ovaj amandman više razumem kao političku podršku Vladi da uđe hrabrije u privatizaciju onih sektora koje se nije pokazao kao dobar rukovodilac, ili gde se ne stvara profit, a da u istom sektoru druga strana, privatni sektor stvara profit. Znači, to je jedan razlog i mislim da on ima više u tom smislu svoju podršku i zato ga podržavam. S druge strane, to je i ohrabrenje Vlade da bez ikakvih problema uđe radikalne u privatizaciju onih sektora koje jednostavno nema potrebe Vlada da ih ima kao monopolističke i u deo javno-privatnog partnerstva. Treća stvar, koja mislim da je ovde važna, jeste ovo što je gospodin Dinkić rekao oko zaduživanja u domaćim bankama. Znate, nije to samo što je velika kamata kod domaćih banaka, svojevremeno sam razgovarao sa jednim direktorom banke, nešto o tom potencijalu koliko ta banka ima i shvatio sam da 95% njihovog potencijala je u državnom sektoru. To mu je najsigurnije, a time se ugrožava privreda Srbije, jer onda on nema nikakvog razloga da na bilo koji način pregovara sa privatnim sektorom, ili uopšte privrednim sektorom u Srbiji, zato što mu je najsigurnije da se zaduži država kod njega i da plasira svoja sredstva kod države. Mislim da u tom smislu mora da se da podrška za razduživanje, pre svega kod domaćih banaka koje bi država da se tu razduži od ove privatizacije, kako bi oslobodila taj potencijal u domaćim bankama za plasman sredstva u domaću privredu.
Hvala. Narodna poslanica Ljiljana Lučić.
Hvala vam gospođo predsedavajuća, gospodo ministri, mislim da je Vlada trebala ozbiljnije da pogleda ovaj amandman poslanika Dinkića, zato što smo i mi u načelnoj raspravi ukazivali da prvi put imamo posla sa budžetom u kojem se na potpuno jasan, otvoren način sav teret krize i problema javnih finansija i spoljnjeg duga prevaljuje na leđa građana. Dakle, imamo takvu situaciju da skoro zamrzavamo sa ovakvom indeksacijom plate i penzije. Imamo povećanje troškova života kroz povećanje PDV, imamo, sama Vlada to kaže, i treba da očekujemo dalji pad zaposlenosti, a s druge strane država, njeni troškovi oni rastu. Dakle, ono što je očigledno kad se pogleda budžet uzaludna će biti žrtva životnog standarda svih građana, s obzirom da se na rashodnoj strani ništa ozbiljno ne dešava. Kada se pogleda šta se stvarno dešava u našoj ekonomiji i javnim finansija, vidi se da se neke mere moraju hitno preduzimati. To je restrukturiranje, saniranje najvećih javnih preduzeća, privatizacija, ali to ne vidimo kroz ovaj budžet koji nam je predložen, da će se dešavati. Vidimo tu veliku, rekla bih praznu priču o ličnim kartama i ništa više od toga. Isto tako, se polaže neka čini mi se naivni optimizam, da donošenjem nekih propisa o platim razredima će se nešto bitno promeniti, a imamo tako očite probleme sa troškovima kamata i sa potpuno nerestrukturiranom situacijom u velikim preduzećima. Pri tom, troškovi nekih javnih preduzeća dramatično rastu. Godine 2012. „Srbijagas“ je bio dužan 400 miliona evra. Danas više od milijardu. Dakle, od 2012. godine do danas njihov dug je veći tri puta. Ništa ne vidimo da se tu dešava. Zato u ovakvoj situaciji kad nema hrabrih mera na planu, dakle, rešavanje situacije sa javnim preduzećima i preduzećima u restrukturiranju jedina delotvorna mera i ona koja odmah može da se uradi, to je pokušaj da se smanji dug kreditima koji bi bili jeftiniji i na taj način teret kamata i ovo naročito u narednoj godini pokuša da se drastično smanji. Hvala.
Narodni poslanik Nenad Popović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodo ministri, gospodine predsedniče pokrajinske Skupštine, govorimo o budžetu i odmah na početku da kažem da će DSS glasati protiv. Vas gospodine predsedniče molim da mi oduzmete vreme od ovlašćenog predstavnika. Kada govorimo o restrukturizaciji privrede, mislim da pre svega treba da govorimo o tržištu. Gde je to tržište? Dobićemo nove investicije, domaće ili strane, ali ta preduzeća treba negde da idu, treba da prodaju. Uvek se u razgovorima spominje poslednjih deset godina i Srbija definitivno najviše izvozi u EU. I logično je. Prvo geografski, blizu je, horizontalne veze su jake između privrednika. Najveće investicije posle 2000. godine su došle iz EU. Rezultat toga je jedan sistemski pristup koji su sve vlade posle 2000. godine radile u saradnji sa EU. Pravile su se agencije, mislim da i dan danas imamo bar deseta agencija koje rade sistemski na odnosima sa EU. Ali, ta paradigma koja je postala od 70-te godine do 2008. godine da postoji stalni rast i on je postojao u saradnji sa EU, se promenila 2008. godine. Tržište EU se smanjuje. Negde je stagnacija u nekim zemljama, a u nekim zemljama je recesija. Osim Nemačke, delimično Francuske i Engleske, druge zemlje nisu ostvarile rast u poslednjim godinama. Svi imaju povećan broj nezaposlenih. Znači, u tom periodu paradigme koje su postojale morale brzo da budu promenjene. To su zaista prve i u radile Nemačka, Francuska, Velika Britanija, čak i ove manje zemlje Belgija, Luksemburg, Španija delimično, a možda Italija najviše. To je bio način kako da iznesu teret ove krize. Opredelili su se i glavna strategija u poslednjih pet godina je bila potpuna koncentracija na tržište istoka, pre svega na Kinu, Rusiju, Kazahstan. Ponavljam taj primer često i Nemačka i Poljska su u zadnje četiri, odnosno pet godina povećale svoj izvoz u ove zemlje 50% dok su na tržište EU smanjila za 10% do 30% isporuku robe, da ne kažem eksport, jer to je u okviru jedne međunarodne organizacije. Tržište određuje sve. Srpskim proizvodima danas je glavni problem gde prodati. Zašto? Zato što je EU pretrpana proizvodima, zato što su subvencionisani proizvodi mnogo više. Postavlja čovek pitanje zašto ne proizvodimo, odnosno ne prodajemo više u Rusiju? Da imamo rast. Prošle godine tri puta je povećan izvoz sira, četiri puta izvoz mesa, za 30% skočio izvoz u Rusiju prošle godine, odnosno izvinjavam se 2013. godine za 30%. Ali, zašto on nije još veći? Zato što nema sistemskog pristupa. Govorio sam ako želimo da izvozimo onoliko koliko izvozimo u EU, mi moramo da radimo onako kao što se radilo poslednjih 10 godina sa EU. Ako imamo 10 agencija za saradnju sa EU, jer ih je bilo 20, zašto nemamo jednu, jedinu saradnju sa Rusijom? U Austriji, šest stotina ljudi u jednoj Austriji koja je malo veća od Srbije radi u agenciji koja se bavi izvozom u Rusku federaciju, od toga je dve stotine u Rusiji, četiri stotine u Austriji. Koliko danas u Srbiji radi ljudi? Koliko u državnoj upravi radi ljudi, na pomoći, izvozu, na ovo najveće tržište Rusija, Kazahstan, Belorusija, Ukrajina, koliko? Nula. Mi imamo agenciju koja se bavi kontrolom dobijanja sredstava iz IPA fondova. Nisam ni znao da postoje. Mislim da u ovom budžetu ide negde oko 400.000 evra za tu agenciju, možda grešim. Ali, to je moj kolega iz SPDS takođe pominjao, zar nije logično da to radi neko u okviru Ministarstva finansija, a da te pare prebacimo za neka nova tržišta. Ja sam ovde podržao, kada je bila rekonstrukcija Vlade, potpuno podržali dogovore sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima. Nema trebaju nova tržišta. Uvek želim da pomenem najjači izvoz je Srbija je ima sedamdesetih i osamdesetih godina, do devedesete godine. Najveći izvoz, „Simpo“ Vranje, „Jumko“, „Obuća Beograd“, IMT, ali gde se izvozilo tih 70, 80 godina, izvozilo se na teritorije Sovjetskog saveza. Gde ja radila naša građevinska industrija? Radila je na teritoriji Sovjetskog saveza, u Iraku, Iranu, Libiji, to su naša tržišta. Jednostavno, devedesete godine se desio raspad Sovjetskog saveza i mi to nismo uspeli da iskoristimo u tih 10 godina, od 1990. do 2000. godine. Ali, sada postoji mogućnosti ponovo, jer ta tržišta nisu samo tržišta za izvoz roba. Evropska unija jeste najveće tržište za izvoz, ali tamo nema naše radne snage. Naša radna snaga danas „Energoprojekt“ radi u Iraku, Iranu, radi u Libiji, radi druga građevinska preduzeća. U Rusiji danas zvanično i nezvanično radi blizu 50.000 građana Republike Srbije. Blizu 50.000 ljudi. Pazite, samo u Sočiju radi 5.000 ljudi, pa mi nismo otvorili ni jednu fabriku u Srbiji koja ima 5.000 zaposlenih, a danas u jednom Sočiju ima, najveća srpska fabrika je u Sočiju, 5.000 ljudi radi. Sad kreće svetsko fudbalsko prvenstvo. Grade se novi putevi, nove železnice, to je šansa i nema treba agencija za promociju izvoza u Rusiju, a ne samo izvoza, kao što izvozimo u EU. Poštujemo EU. Dobro je to što izvozimo, trebamo da povećamo ako možemo. Bojim se samo da sledećih pet godina nećemo biti u stanju da povećamo, ali u EU ne možemo da izvozimo radnu snagu. Nema radnih mesta za naše radnike u EU. U Rusiji, Kazahstanu, Belorusiji, Ukrajini, Ujedinjenim Arapskim Emiratima, Libiji, Iranu, Iraku, tamo su radna mesta. Naš ključni problem u sledećih 10 godina će biti zapošljavanje, a ta tržišta imaju potencijal osim prodaje roba i usluga i za zapošljavanje. I zato mislim da bi u ovom budžetu morala da bude jedna agencija, pošto ih ima jako mnogo koje kontrolišu i ne zna se više šta, mislim da je neophodan minimum jedna jaka agencija za promociju izvoza na ova tržišta. Imaćete u tome, ukoliko to uradite imaćete najveću podršku DSS. Naravno, da dodam da ova tržišta, ako uzmemo samo Rusiju, Kazahstan i Belorusiju, kao i Evroaziju, zauzimaju, čisto da se zna, 15% ukupne zemljane površine sveta, sa nerazvijenom infrastrukturom. Tu je šansa za razvoj infrastrukture za naše građevinske radnike i za našu tehnologiju. Naravno, još je veća šansa za privlačenje investicija iz ovih zemalja. Ovde smo, a i prošle godine sam govorio, zato što govorim o ovim ključnim stvarima, ako govorimo o zapošljavanju, jer budžet treba sutra na neki način da omogući razvoj privrede, a to je ključ u Srbiji, odnosno zapošljavanje kao cilja, razvoj privrede kao sredstvo. „Železara“ Smederevo, jedini potencijalni investitori za „Železaru“ Smederevo su sa ovog tržišta i iz Rusije, Kazahstana, Ukrajine, čak i iz Belorusije. To su realni investitori danas. „US Steel“ više nije, otišao je, na žalost, svi žalimo, ali ako želimo da nađemo investitora, možemo ga naći, ali može da se pristupi, to ponavljam već treći put za poslednjih godinu dana, jer ovom problemu mora da se priđe sistemski, da se nađe rešenje kako da privučemo investitora u momentu kada su cene čelika pale svuda u svetu, zbog toga što se građevinska industrija ne razvija. Trajaće to još dve, tri ili pet godina, neće biti razvoja građevinske industrije u celoj Evropi, ali građevinska industrija je pala u Evropi, ali nije pala građevinska industrija toliko koliko je u Evropi na ovim tržištima o čemu sam govorio, Evroazije i Bliskog istoka. Potencijal je da omogućimo nekim subvencijama, investitorima da dođu. Ne verujem investitorima, nisam verovao ni u prošlog investitora koji je bio bez svojih sirovina. Jedini investitori koji mogu da dođu ovde su oni koji imaju svoje sirovine. Zašto? Nerealno je da dođe investitor koji nije proizvođač tog metala i koji nema svoje sirovine, jer danas svi koji imaju železare su na gubitku. Jedino oni koji imaju sirovine zbog odnosa cena sirovina i metala, na sirovinama zarađuju, na metalu gube, pa su na nekoj srednjoj vrednosti u nekom plusu. Takav nam treba investitor, ali to je ponovo taj sistemski pristup kada i ti potencijalni investitori uz podršku svojih država, jer tu se mora raditi i na međudržavnom nivou, jer sve te fabrike su privatne, ali postoje načini kako se mogu investitori zainteresovati da dođu ovde u Srbiju, jer „Železara“ Smederevo ima ogroman potencijal za izvoz i za rast našeg BDP. Da ne govorim koliko je drugih delatnosti i uslužno vezano za tu „Železaru“, a sa druge strane dok „Železara“ ne počne da proizvodi i za neke druge proizvođače u Srbiji, teško je govoriti o njihovom izvozu na ova tržišta, a ako bi proizvodila, sigurno da bi se moglo govoriti i o nekim zamenama, novim kvotama za određene vrste proizvoda. Naravno, iskoristiću prisustvo ministra poljoprivrede agrar je ovim budžetom potcenjen, da ne govorim o tome da nam za nekoliko dana počinje potpuna liberalizacija uvoza iz EU, zbog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. To će biti veliki izazov za agrar. Mislim da je ministar poljoprivrede jedini ministar koji ovde ima podršku svih poslaničkih grupa, da mu se poveća budžet. Svi govorimo da je poljoprivreda jedna od naših najvažnijih razvojnih grana, ne možda zbog toga što će ona doneti najveći dohodak, ali u njoj je direktno ili indirektno zaposleno, direktno 500.000 ljudi, a indirektno milion ljudi. Dakle, milion ljudi nekako vezano za poljoprivredu. To je ono što omogućava da se živi bolje, ali teško je danas, kada sutra budu potpuno liberalizovane cene sa poljoprivrednim ili prehrambenim proizvođačima iz EU, koji imaju subvencije od 10 do 20 puta veće. Oko 60% budžeta EU je poljoprivredni budžet, a da ne govorim o kreditnim linijama gde oni dobijaju kredite sa godišnjom kamatom od 1%, 2% ili 3%, a naši poljoprivredni proizvođači čak do 20%. Što se tiče SSP, samo bih dodao na kraju, jer mi se zalažemo za moratorijum na SSP, da je on izgubio funkciju koju je imao pre 10 ili 15 godina, jer tada su zemlje kandidati ukidale carine svesne činjenice da će im privreda imati određeni gubitak u sledećih nekoliko godina, ali da će fondovima iz Evropske unije biti nadomešteno sve to. Sada su ti fondovi mnogo manji, neki su čak i ukinuti. Budući da je EU u krizi, naravno izvući će se oni, ali će pre svega misliti o sebi i o sopstvenim privredama. Mislim da je krajnje vreme da mi mislimo isključivo o domaćoj privredi, u ovom slučaju o poljoprivredi. Žao nam je, iako su bila obećanja prethodnog ministra da će se o tome razgovarati, što iako je postojala pravna mogućnost da se stavi moratorijum na primenu, ovu potpunu liberalizaciju SSP, odnosno potpunu liberalizaciju uvoza prehrambenih proizvoda, do toga nije došlo. Još jednom da ponovim, potpuno se razlikuju koncepti aktuelne vlade i DSS-a i u političkom smislu, i u ekonomskom smislu. Ponoviću još jednom, mi se zalažemo za najbolje trgovinske, poslovne, kulturne i druge odnose sa EU, ali mislimo da nam evropske integracije više nisu potrebne i da su nam danas smetnja. Zalažemo se za političku neutralnost i na tome ćemo insistirati ubuduće i zbog toga ćemo glasati protiv ovog predloga budžeta. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, tema ovog amandmana je otplata skupih kredita novim zaduživanjima, za šta mislim da postoji saglasnost svih poslaničkih grupa da kredite treba otplaćivati i smanjivati zaduživanja. Postavlja se pitanje, prvo opravdanosti zaduživanja u proteklom periodu, a sa druge strane, ono što je navedeno u ovom obrazloženju amandmana, a to je da ne postoji stavka za privatizaciju. Negde verovatno postoji shvatanje da po međunarodnim standardima o računovodstvu na ovim stavkama, koje su već bile ranije prihodovane od privatizacije, u ovom stavu Vlade se vidi da postoji saglasnost da se firme koje su u restrukturiranju dovedu na jedan nivo, koje će biti sposobne da sprovedu određeno javno-privatno partnerstvo sa novim investitorima, sa jedne strane. Sa druge strane, da se raspišu konkursi koji će se odnositi na koncesiju, odnosno davanje u zakup određenih fabrika i određenih zemljišta koje bi davale kasnije određene rezultate u svojim privrednim aktivnostima, iz kojih bi se iz realnih sredstava otplaćivali krediti. To je jedno. Drugi deo, dolazimo do toga da ta realnost, o kojoj smo pričali, suštinski treba da se pokaže kod ovog realnog otplaćivanja kredita. Na kraju, kada pričamo o subvencijama, želim da ponovim ono što sam rekla u načelnoj raspravi, a to je da subvencije u ovoj godini za poljoprivredu iznose 42%, odnosno 34,9 milijardi dinara u odnosu na ukupne subvencije koje su predviđene budžetom, što je dosta veliki procenat, s obzirom na situaciju da imamo kompletno rezanje svih ulaganja, svih troškova i kada idemo ka jednom budžetu koji vrši konsolidaciju finansijskih sredstava kroz štednju. Ovaj predlog amandmana sam razumela dobronamerno i mislim da smo svi na tom nekom putu da kredite treba otplaćivati, ali na koji način i kako, uzimanjem drugih kredita, postavlja se pitanje i to je zadatak ministarstva da u nekom sledećem periodu taj posao pripremi na jedan krajnje efikasan i dobar način, s obzirom da imamo određene najave stranih investicija iz Arapskih Emirata, onda je na nama da verujemo u to da će zaista otplata tih kredita biti na najjeftiniji mogući način. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Dragan Glamočić.
Želeo sam samo da zahvalim na podršci koja se pruža budžetu za Ministarstvo za poljoprivredu. Svakako da se slažemo da je u poljoprivredi naša šansa i da treba svi zajednički da uložimo u taj deo. Ono što bih želeo posebno da prodiskutujemo, to je vezana priča za SSP. Nažalost, to je tako ispregovarano i nije dobro, ali mi ne treba da se pomirimo sa tim. Tu očekujem podršku i vaše poslaničke grupe i svih drugih poslaničkih grupa da iznađemo način. Promena SSP-a znate i sami šta bi zahtevala, ali mislim da smo pronašli način kako bi to mogli da uradimo, tako da kada budem celu ovu priču, ja i cela moja ekipa u Ministarstvu, sagledao, onda ćemo vam se obratiti sa tim da nam pružite podršku u toj priči, da ubedimo Evropu, da pokrenemo jedan zaštitni mehanizam i da im dokažemo da će poljoprivreda Srbije biti ugrožena, ako stupi to na snagu. To je jedini način na koji možemo realno da pokušamo, ali mislim da imamo sve argumente na svojoj strani. Obavio sam sa određenim ljudima, koji su kompetentni za te stvari, u okviru Evropske komisije i mislim da bi mogli da pokrenemo tu priču, ali koja zahteva određeno vreme, zahteva određeni novac gde se možemo angažovati oko toga. Mislim da je to jedini način. U suprotnom naša poljoprivreda će imati probleme sa konkurencijom, jer se nismo spremili na vreme. Još jednom hvala. Nadam se da je to odgovor na vaše pitanje.
Reč ima narodni poslanik Nenad Popović, replika.
Gospodine ministre, samo da se zahvalim na razumevanju. To što govorite je pre svega u interesu domaće poljoprivrede i drago nam je zbog toga. Ono što želim da kažem jeste da su sve zemlje EU pre nego što su ušle u EU liberalizovale svoje tržište, ali to je uvek bilo jedna, dve ili tri godine, maksimum, pre ulaska u EU. Mi evo već pet godina imamo liberalizaciju. Sada se postavlja pitanje da li ćemo ući za pet, 10, 15 godina. Ušli smo mnogo rano. Nije ravnopravna ta utakmica. Obećavam vam, te zaštitne mehanizme, ukoliko postoji mogućnost da se oni uvedu i da se time zaštite domaći proizvođači, imaćete punu podršku DSS-a. Hvala.
Reč ima ministar Glamočić.
Ono što bih želeo samo da kažem jeste da će trebati malo razumevanja i vremena, jer to nije tako lako. Mi smo u načelu razgovarali i postigli smo neku saglasnost da možemo krenuti u tom pravcu, ali moramo pripremiti ozbiljan elaborat, ozbiljne dokaze da će tako nešto ugroziti našu poljoprivredu. Trebaće nam određeno vreme, ali se nadam da ćemo uspeti. Naše je da se potrudimo i verujem da ćemo uspeti.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković.
Zahvaljujem, uvaženi predsedniče. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želim da se nadovežem na diskusiju dr Nenada Popovića i da kažem da je ideja o formiranju ovakve kancelarije za saradnju sa Ruskom Federacijom odlična. Imajući u vidu da se u Srbiji izveze šest miliona tona hrane samo u moskovsku oblast tokom godine, logično je i jasno da su mogućnosti za izvoz i za poslovne aranžmane širom Ruske Federacije veoma, veoma velike i mi to moramo da iskoristimo, a ovaj način je sasvim prikladan. Istina je da je u budžetu predviđena kancelarija za reviziju IPA fondova sa budžetom koji je gospodin Popović već definisao i rekao, a imajući u vidu iskustva drugih zemalja IPA fondovi se kontrolišu i postoji mogućnost da ih kontrolišu nadležni odbori za finansije u republičkom parlamentu, što mislim da je bolja i praktičnija mogućnost. Imajući u vidu činjenicu da sam imao čast da budem u jednoj delegaciji koja je dočekala rusku delegaciju, koja je bila predvođena gospodinom Popovićem, oni su imali konkretne ponude za 2.500 radnih mesta, gde bi mogli da prime radnike iz naše zemlje. Dakle, ta saradnja bi mogla da bude multiplikovana. Pored povećanja izvoza, mogli bismo da nađemo mogućnost i prostor za našu kvalifikovanu radnu snagu, pogotovo za radnu snagu koja ima srednje stručno obrazovanje i zanate koji kod nas, nažalost, odumiru i to je jako važno. Isto tako želeo bih da podržim i da napomenem da su za nas pored Ruske Federacije, Kazahstana, Azerbejdžana, veoma važna tržišta Ujedinjenih Arapskih Emirata, Kuvajta sa kojima već imamo dobru saradnju, imamo potpuno otvorena vrata za sve vrste poslovnih aranžmana i saradnje na obrazovnom, naučnom i ekonomskom nivou. Pre nekih mesec i po dana sam posetio i Južnu Koreju gde su kompanije iz njihove Silicijumske doline izrazili volju i želju da sarađuju sa Srbijom, da investiraju ovde, da prave određene „joint venture“ aranžmane,ali problem je u tome što nemamo ekonomskog diplomatu koji pokriva taj deo sveta, kao što nemamo ekonomske diplomate, recimo, u Africi, čije neke od zemalja predstavljaju veoma brzo i dinamično rastuća tržišta, tako da smatram da ovu ideju treba i te kako ozbiljno razmotriti i da je ona jako važna kako bi naš ekonomski razvoj bio propulzivniji, kako bi povećali naš izvoz. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, kroz ovaj amandmana iskristalisala su se tri pitanja, od kojih su dva ekonomska i jedno političko. Političko pitanje je da li treba nastaviti čvrsto povezivanje sa EU i kako pripremiti našu poljoprivrednu politiku za veliko tržište EU na kome je skoro 600 miliona ljudi. Naša poljoprivreda, iako je naša najveća izvozna grana, je na kolenima. Ja ću biti u redu onih narodnih poslanika koji će se uvek zalagati za povećanje budžeta, što se tiče poljoprivrede. Godine 2008. u kampanji kada je obećano onih čuvenih 100 evra po hektaru obradive površine, to je poljoprivrednicima delovalo kao neostvariv san. Međutim, i Zakon o subvencionisanju u poljoprivredi je napravio, na žalost, korak unazad sa onih 50 evra koje će se vrlo brzo obesmisliti i čini nam se da gospodin ministar poljoprivrede treba da ispravi greške svog prethodnika na koje smo mu ukazivali. S druge strane, slažem se da je potrebna neka vrsta kancelarije za saradnju sa velikom Ruskom Federacijom. Mi smo kao politička stranka podržavali odnose sa Ruskom Federacijom. Ruse volimo, ali u EU idemo zbog standarda, zbog toga što su to danas najuređenije zemlje i zbog toga što je poljoprivredna proizvodnja u zemljama EU na najvišem nivou. Pre neku godinu, dok je ministar poljoprivrede bio gospodin Milosavljević, izneo je jedan interesantan podatak, da je, ako se ne varam, godišnja proizvodnja suvih šljiva u Srbiji bila oko 390 tona, a da su samo godišnje potrebe Moskve za suvom šljivom duplo veće. To ogromno tržište mi na valjan način nismo iskoristili i bez obzira što je i Privredna komora Srbije na vreme ukazivala na to šta država u tom smislu treba da preduzme, bez obzira što su i razna udruženja poljoprivrednika to ukazivala, država je ipak tu zatajila i mislim da je minut do dvanaest da se u tom pravcu krene. Mi smo se kao politička stranka i zalagali za donošenje zelene knjige o stanju u našoj poljoprivredi. Gospodine ministre, znam da vi sigurno dobro poznajete stanje. Možda se sa mnogim delovima stanje srpske poljoprivrede tek upoznajete, ali mi zaista moramo da budemo kao država u potpunosti spremni za nastup naših poljoprivrednika na evropskom tržištu, u susret evropskoj poljoprivrednoj politici, ali sa ovakvim stavom Vlade i Ministarstva poljoprivrede, nama će trebati mnogo vremena, jer ne zaboravite da su, recimo, subvencije u mnogim zemljama čak i bivšoj Jugoslaviji, recimo Sloveniji, zavisno od kvaliteta zemljišta i da li je ravničarsko ili brdsko-planinsko itd. i po nekoliko stotina evra. Naši poljoprivrednici su, na žalost, evo mogu slobodno kao narodni poslanik u njihovo ime da kažem i ovoj Vladi mišljenje da su ostavljeni po strani, da je država od njih digla ruke. Naravno, edukovani poljoprivrednici prate i stanje u zemljama EU, koliko država njima pomaže, koliko ulaže u poljoprivredi, a mi zaista ne možemo da budemo konkurentni na tržištu EU u mnogim oblastima, ali što se tiče poljoprivredne proizvodnje, ogromni potencijali Vojvodine, Šumadije nisu iskorišćeni. Mi i zadnjih godina imamo tu situaciju da se pored Dunava, pored Morave, pored naših velikih reka suše usevi. Očigledno je da to nije do poljoprivrednika, nije do onog sitnog proizvođača, to je do jedne ozbiljne državne poljoprivredne strategije i zbog toga će SPOi DHSS sva nastojanja koja idu u smislu buđenja svesti svake Vlade o potrebi jednog drugačijeg odnosa prema poljoprivredi podržati.
Reč ima ministar Glamočić. Izvolite.
Nažalost, u poljoprivredi imali smo problem što nismo imali dugoročnu strategiju razvoja. Znate i sami da najčešće promene su bile upravo u Ministarstvu poljoprivrede. Jako puno ministara se menjalo. Retko koji od njih je doživeo mandat duži od jedne godine i sve se to odrazilo na samu poljoprivrednu proizvodnju i na same poljoprivrednike. Nama su uvek puna usta svima kada pričamo o tome, o poljoprivredi, ali to se malo reflektuje na samom kraju. Ona je bila samo u tom delu stalno prisutna, ali nije bilo rezultata i pomaka. Mi se moramo okrenuti. Ono što želim da vam kažem, nije baš tačno da ne poznajem situaciju, naprotiv, neko sam ko je rođen i odrastao na selu. To je moj neki posao i zadatak, pored toga što radim na univerzitetu gde sam profesor. Jako puno sarađujem sa privredom i to mnogi koji me poznaju znaju da poznajem tu situaciju u agraru, ali poznajem situaciju kakva je na selu. Ona nije sjajna. Svi znamo da je teška situacija u celom društvu, ali ono što je sigurno, mi smo sagledali realno situaciju, ono što je maksimalno do nas. Uspeli smo naše troškove, koji su izuzetno mali za tekuće finansiranje, sve drugo smo uspeli na subvencije. Naravno da bih bio presrećan kao ministar poljoprivrede da su naše subvencije i veće nego u zemljama EU, ali to nije realno očekivati.Mi našim poljoprivrednicima govorimo ono što je realno, šta država može da njima usmeri, da da na najbolji mogući način i povećamo našu konkurentnost. Zato ćemo i napraviti neke manje promene u tom domenu i usmeriti neka sredstva na investicije, ali možemo sigurno puno uraditi na tome da edukujemo naše poljoprivrednike, da im objasnimo da moraju da prihvate neke nove trendove u svetu i u Evropi, da moraju da rade na jedan bolji način, daprimene savremenije tehnologije, da moraju da smanje svoje troškove, da povećaju svoju rentabilnost, da budu konkurentniji na evropskom tržištu. Naravno da to nije lako. Konkurencija iz Evrope je veoma jako. Oni imaju određene prednosti u odnosu na naše poljoprivrednike. Naša imanja su ostala izuzetno usitnjena i to je naša realnost, ali to ne znači Ministarstvo poljoprivrede ne radi na tome, da nije sagledalo situaciju i da ne daje sve od sebe da tu situaciju popravi. Ako neko misli da će se to popraviti za nekoliko meseci, ne može da se popravi. Ne može da se popravi verovatno ni za nekoliko godina na tako brz način, ali jednostavno na tome moramo da radimo i to smo i uzeli. Ono što želim da kažem je da smo napravili i završili upravo strategiju razvoja poljoprivrede od 2013. do 2024. godine u skladu sa evropskim principima, u skladu sa svim onim što su uradile razvijene zemlje i mi ćemo imati njeno javno promovisanje u januaru mesecu. Nakon toga ćemo imati i ispred skupštinskog Odbora raspravu oko tog dela. To će biti javno dostupan dokument svima gde smo išli tačno sa dinamikom kako će se razvijati poljoprivreda, kakav će biti mehanizam podsticaja u poljoprivredi za narednih deset godina i svima će biti jasno, inašim poljoprivrednicima, šta ih očekuje i svima onima koji žele da ulažu u naš agrar, šta je to što država radi sistematski i da jednostavno ne može da se desi opet dolazi do nekih promena u poljoprivrednoj politici zato što ako idemo ka EU, ni EU nam neće dozvoliti takve stvari. Znači, ta strategija bi morala da ostane, bez obzira ko bude došao na fotelju ministra poljoprivrede. Ja sam imao tu mogućnost i čast da počnem da radim tu strategiju pre nego što sam bio ministar poljoprivrede kao neko ko se bavi u toj struci, a onda se desilo da sam nakon toga postao ministar, tako da sam samo nastavio da radim na tom jednom delu dokumenta koji je iz mog opusa. U tu strategiju bilo je uključeno preko 200 ljudi i iz zemlje, deo eksperata iz inostranstva. Uključena je i stručna javnost, i poljoprivrednici i udruženja njihova. Znači, svi su radili na toj strategiji i to je nešto što je rezultat celog jednog celokupnog timskog rada. Kažem, bićete u prilici da se upoznate i nadam se da ćemo početi polako da vraćamo poljoprivredu tamo gde je nekada bila, ali ne treba očekivati brze rezultate.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz, replika. Izvolite.
Hvala. Gospodine ministre, znam vašu biografiju i izuzetno je poštujem i znam da poznajete stanje u poljoprivredi, nego sam mislio na upoznavanje sa delokrugom rada ministarstva i sa brojnim uredbama i problemima koji se tiču nadležnosti samog ministarstva. Daleko od toga da ne poznajete stanje u poljoprivredi. Upravo ovo što ste pričali o strategiji razvoja poljoprivrede, mi to pričamo od dana osnivanja naše političke stranke. Pričamo to 23 godine i 23 godine nije to uradila ni jedna Vlada. Znamo mi da je potrebna pre svega edukacija, da su usitnjeni posedi, ali mentalitet i navike i jedno opšte beznađe, ljude koji se bave poljoprivredom, a posebno sa sitnim posedima, navode da se oni naprosto ne interesuju, dižu ruke od svega, preživljavaju od dana do dana. Zbog toga smo mi podržali ono što je gospodin Dušan Petrović uradio kao ministar poljoprivrede, angažovanje onih 1.700 agronoma, čiji je prevashodni zadatak bio edukacija i upoznavanje naših poljoprivrednika sa poljoprivrednom strategijom EU i šta ih sve čeka u budućim danima koji dolaze, posebno u godinama kada budemo punopravna članica EU. Zbog toga, ako ova strategija bude ispunjavala sve ono što mi kao politička stranka od nje budemo očekivali, vi ćete u potpunosti imati našu podršku. Nikome više zbog toga što su se zaista svi isprobali, svi su obećavali a stanje na selu je sve gore, znate da je demografska situacija katastrofalna, da je stanje mehanizacije užasno, da je nerazvijeno tržište. Ja sam postavio i pitanje kada će se doneti zakon o zadrugama, posebno s osvrtom na poljoprivredne zadruge, obnovu zadrugarstva u Srbiji? To je trebalo da bude, ako se ne varam, na dnevnom redu Narodne skupštine još pre sedam, osam meseci, međutim, toga nema. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Sve što bude išlo u pravcu onoga o čemu ja pričam, a što ste vi pomenuli u vezi sa strategijom, mi možemo podržati. Hvala.
Reč ima ministar Glamočić.
Ono što želim da vam ulije poverenje, u pisanju ove strategije učestvovalo je više od 200 ljudi, gde su bili uključeni i poljoprivredni proizvođači i ljudi iz instituta, iz naučnih institucija, itd. Ja sam bio samo neko ko je bio predsednik jedne radne grupe, a imali smo više radnih grupa. Znači, ovo je jedan rezultat timskog rada. Po prvi put je tako napravljeno i ispoštovani su svi principi koje su uradile i druge evropske zemlje. Znači, ona će biti veoma konkretna, sa sagledavanjem i sa kompletnim budžetom šta očekujemo da se desi u narednih 10 godina. Kao što znate, poznajem taj sektor, što se tiče stanovišta poljoprivrede, a isto tako i sa stanovišta edukacije. Najmanje su u celoj priči krivi poljoprivrednici za ovo stanje. Oni moraju podići svoj nivo edukacije i znanja i biti svesni, ali, takođe i ljudi koji rade u obrazovnim institucijama, počev od fakulteta gde ja radim, do nižih institucija, do srednjih škola, do naših poljoprivrednih stručnih službi. Svi moraju da pretrpe promene, moraju da podignu svoj nivo znanja. Ja sam im to svima rekao. Ne mogu da idu sa pričom prema poljoprivrednicima, a da nemaju ekonomski efekat. Što bi rekao naš narod, mi stalno imamo priču „okruglu pa na ćoše“. Kad nekog pitate – koje su godine potrebne za povratak te investicije, šta se sa tim dobija, mi nemamo odgovor. Znači, mi moramo našem seljaku i poljoprivredniku tačno reći kad se ulaže šta se dobije, da se napravi čista kalkulacija, čista računica, da ulažu u one proizvodnje koje se isplate. Znači, svi moramo podići nivo znanja. Što se tiče rada Ministarstva, ono što želim da ulijem jeste dodatno poverenje. Još dok je ministarka bila gospođa Ivana Dulić Marković, ja sam sarađivao kao stručno lice sa Ministarstvom. Takođe sam radio i sa svim drugim ministrima na zakonskim propisima, na pravilnicima, na onom stručnom delu, tako da sam upoznat sa delokrugom rada i nisam se puno iznenadio. Situacija je mnogo teža nego što se možda i očekivalo, ali, jednostavno, spreman sam sa tim da se suočim i moramo raditi. Tu očekujem i vašu podršku. Hvala.
Reč ima gospodin Dinkić. Izvolite.
Replika Aleksandri Tomić. Da se vratimo iz ovih lepih priča malo u surovu stvarnost. Nije me dobro razumela poslanica Tomić i žao mi je što gospodin Krstić nije bio tu, jer me je vaš prethodnik Radulović gledao belo kad sam to pričao, valjda samo razume priču o ličnim kartama a kada pričamo o razduživanju, to mu i nije baš najjasnije. O čemu se radi? Ovaj amandman o kome mi pričamo nije o poljoprivredi. Ali, ako se prevremeno ne otplate skupi krediti, neće biti para za poljoprivredu, tako da posredno jeste. Prvo, želim da zahvalim poslaniku Anđelkoviću iz SPS-a, Rističeviću iz SNS-a i gospođi Lučić iz DS, koji su podržali ovaj amandman. Ali, vas ministre pitam – zašto vi ne podržite amandman koji smo dali, poslanička grupa URS, gde predlažemo da dve i po milijardi evra prevremeno otplatite skupih kredita, da otvorite jednu stavku u iznosu od 297 milijardi dinara privacionih prihoda, jer niste ništa planirali od privacionih prihoda. Reći ću gospođi Tomić gde je njena mala zabluda – ne može se privatizacijom preduzeća u restrukturiranju naći dve i po milijarde evra. Pretpostavljam da je to jasno. Tako ste rekli da je to proizašlo. U suštini, možete naći dve i po milijarde evra ako prodate neku krupnu državnu imovinu koja se danas neproduktivno koristi. Jer, dve i po milijarde evra nisu male pare. Naš predlog je da to uradite, da otvorite stavku u budžetu, da to morate da uradite, a ne – ako bude bilo, mi ćemo to uraditi, nego da se obavežete, to je suština našeg amandmana. Jer, kada to uradite kao Vlada, onda ćete olakšati svim budućim generacijama i svim budućim vladama posao, jer ćete za 500 miliona evra smanjiti trošak za kamate i otvoriti mogućnost za veće investicije u poljoprivredi, u privredi i u svim drugim delatnostima.
Reč ima ministar Krstić. Izvolite.
Hvala. Dva odgovora na ta dva pitanja koja ste postavili. Mi smo, i zbog toga smo bili kritikovani, u Predlogu budžeta, u članu 3, predvideli ono što su jeftini krediti iz bilateralnih izvora. Ti krediti bi išli, umesto s drugog zaduživanja koje mi svakako moramo da uradimo da bismo održali, to tako trenutno stoji u budžetu, to drugo zaduživanje je na nivou od, u svakom slučaju u zavisnosti od izvora, ali, ako nije bilateralno, ako nisu povoljne kamatne stope, usled bilateralnih aranžmana, preko 6%. S te strane jesmo predvideli da ćemo uz adekvatan napredak naših bilateralnih odnosa, odnosno napredak na temu ovog restrukturiranja preduzeća koja su u restrukturiranju već godinama , da ćemo dobiti taj novac i iskoristiti ga kako se ne bismo zaduživali i povećavali kamate, što bismo inače morali da uradimo. Što se tiče privatizacije, mislim da nije dobro poslovna praksa da ako hoćete da privatizujete ili prodate bilo šta, da stavite sebi rok da ćete to da uradite u budžetu, jer to po definiciji obara cenu. Stavlja vas u lošu poziciju sa tačke pregovaranja. Dakle, ukoliko su uslovi povoljni, mi smo to rekli i vi ste to rekli u svojoj fiskalnoj strategiji i niste stavili u budžet, ako se ne varam ni prošle godine, što mislim da je ispravno, ne bi bilo ispravno ove godine, ukoliko postoji državna imovina koja se ne produktivno koristi, kako ste vi to rekli, to može u svakom slučaju da se uradi i da se ta sredstva iskoriste ili za otplatu kredita ili umesto finansiranja u samom budžetu. Da budem plastičan, kada odete na pregovore sa nekim kada je Vijetnam pregovarao sa Amerikom o završetku rada prvi signal koji su američke kontraobaveštajne službe imale povodom tih pregovora jeste bilo da je vijetnamska strana iznajmila kuću na tri godine, što je postao jasan signal – nama se sa ovim ne žuri i pregovaraćemo kako treba. Neću ići u ishitrenu prodaju bilo kakve državne imovine sve dok to ne bude moralo, a kao što sam rekao još nismo pali sa ivice provalije, ali ćemo svakako tu ideju razmotriti. Razmatramo je i uključujemo u dugoročne projekcije. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Tomić, replika.
Uvaženi predsedavajući, priču o vraćanju dve i po milijarde kredita sam pokušala da je obrazložim kao jedan dobar način da kroz određene privredne aktivnosti, javno privatno partnerstvo i koncesije vraćanje tih kredita postepeno. Dakle ne novim zaduživanjem, nego iz realnih izvora finansiranja, odnosno iz privrednih aktivnosti gde država ima određeni procenat ulagačkog kapitala kroz ta preduzeća koja su u restrukturiranju i novih investitora. Naravno da se onda dobit i profit kompletnog poslovanja u tom aranžmanu deli na određene procente. Iz tih realnih procenata onda može da ide određena otplata. Nisam govorila o bankarskom sektoru, ali sam govorila o tome da pokretanjem takvih privrednih aktivnosti zaista možemo da postanemo kredibilni i možemo u nekoj kasniji iteraciji da otplatimo te dve i po milijarde kredita. Tako da mislim da je uopšte namera ovog izlaganja i po pitanju amandmana bila krajnje razložna i mislim da su svi shvatili koja je suština ovakvog Predloga budžeta. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, da ne bude zabune, i ja sam pristalica hitnog razduživanja zemlje, to sam i rekao, i da ministri finansija i bivši i sadašnji to razmotre na koji način da se uradi. Predložio sam da, ukoliko se zemlja ponovo zadužuje, se novac ne ulaže odmah u vraćanje dugova, već da se propusti kroz proizvodnju, kroz poljoprivedu, prehrambenu industriju, kroz energetiku, i ne samo kroz ratarstvo i povrtarstvo nego da se novac uloži i u stočarstvo, navodnjavanje, prehrambenu industriju, izgradnju fabrika fabrike za mehanizaciju i opremu za mala poljoprivredna gazdinstva i za one preduzetnike koji će se baviti prehrambenom proizvodnjom, odnosno izgradnjom hladnjača, sušara, itd. Znači, ja jesam pristalica hitnog razduživanja zemlje, ali bih više voleo da se, ukoliko se zemlja zadužuje, da se to propusti kroz proizvodnju, pa da umesto tih 2,6 milijardi nama kroz godinu dana ostane. Recimo tri milijarde da se razdužimo i da nešto ostane više stanovništvu i nama da možemo kroz proizvodnju više da podelimo i da na takav način stvaramo izvor za vraćanje dugova, jel nisam baš pristalica da se jedna rupa krpi drugom rupom. Dakle, ukoliko se ministri finansija dogovore, i na takav način bih ja pristao samo da se zemlja što pre razduži. Hvala.
Gospodin Dinkić.
Nisam predložio amandmanom da se jedna rupa krpi drugom rupom, jer to vam je kao kada imate stambeni kredit a plata vam mala, i svakog meseca imate problem kako da ga otplatite, jer imate malu platu. Rešenje, ili da nađete bolji posao, pa je plata veća, a to je u slučaju države povećanje BDP, ili da pozajmite od nekoga novac pa da otplatite deo kredita, pa da smanjite ratu, ili, ako imate neko nasledstvo, da prodate neku njivu ili kuću pa da taj opet upotrebite, da smanjite ratu. U svim tim slučajevima vi sprečavate bankrot svoje porodice. Da bi se sprečio bankrot države treba da se uradi, ministre, upravo ono što ste vi pričali svih ovih dana, da se počisti kuća. Rekli ste - došlo je vreme da počisti kuća. Sami se pitajte da li će biti počišćena. Ako sledeće godine u 2015. godini, vama rashodi za kamate porastu još 24 milijarde, a hoće na 135. Još jedna stvar, nećete vi odati nikome neku tajnu ako sada stavite prihode od privatizacije 297 milijardi dinara, koliko je potrebno da otplatite ovih 2,5 milijardi evra, zato što tu državnu imovinu koju prodajete treba da napravite takav međunarodni tender, da napravite konkurenciju. Kad se prodavao „Mobtel“ 10 kompanija sveta se javilo, što veća konkurencija veća cena. Mi smo to najavili u budžetu te godine, i napravili veliki višak. Dakle, suština je morate biti hrabriji, ne mislim vi, nego oni koji vas podupiru, Vlada, i da kažete – nećemo da krpimo rupe, tako što stalni problem odlažemo, nego hajde ono što inače vidimo da je neproduktivno i ne koristi se, možda to nije samo jedna imovina, možda morate dve stvari da privatizujete, ili da date u neki dugoročni zakup, a da naplatite rentu unapred, može i to. Napravite prihod koji ćete iskoristiti da se razdužite, jer na taj način trajno se štedi 500 miliona evra. (Predsednik. Vreme.) Jer sledeće godine, vi ćete imati opet problem. Fiskalni savet vas je suočio sa ovom istinom, kažu da vam je budžet za 300 miliona veći u rashodima nego što bi trebalo, kažu stegnite još jednu rupu na kaišu, ali će vam to reći za šest meseci… (Predsednik. Vreme.) ne samo 300, fali vam 600… (Predsednik. Izvinjavam se dva minuta i 35 sekundi.) …jer će vam pojesti kamata sve uštede koje ste napravili na drugim stavkama.
Janko Veselinović, izvolite.
Poštovani predsedavajući koristim vreme ovlašćenog predstavnika. Mi smo iz poslaničke grupe DS da je ovo danas rasprava u pojedinostima. Pošto smatramo da nije rasprava u pojedinostima, mi ćemo se uključiti u raspravu u načelu, kakva je ona bila prethodnih šest sati. Ali ćemo se držati ovoga amandmana i novca koji će biti ili neće biti uložen za namene koje su ovoj državi preko potrebne. U tom svetlu ministre, pošto nam niste dali odgovor kada je bila rasprava u načelu, da li možemo znati sada strukturu 20 milijardi predviđenih za otpremnine za ljude koji će ostati bez posla, 30 ili 60 hiljada ljudi?
Gospodine Veselinoviću, vi možda niste pratili pažljivo ono što je govorio gospodin Dinkić. Možda niste pažljivo pratili ono što su govorile druge kolege. Oni jesu široko govorili o sadržini ovog amandmana, ali su govorili o amandmanu, a vi sada pokušavate da raspravu prebacite na nešto što nikako ne dotiče sadržanu amandmana. Molim vas da to uradite ili veštije ili da to ne radite.
Poštovani predsedavajući, cenim to što vi želite da sada od ove sekunde raspravu usmerite na temu, ali pre toga rasprava se nije vodila o amandmanima. Želim da se vratim na amandman i kažem da je svaka briga i prethodnog ministra o zaduženjima i nivou zaduženosti i kamatnim stopama veoma bitna. Ali, da bi u svetlu toga trebali da dobijemo odgovor ministra – gde će se utrošiti pare koje će biti namaknute iz novih zaduženja, a koliko smo razumeli to će na osnovu do sad novog zaduženja od 5 milijardi biti još nekih 6 milijardi, kojima ćemo se zadužiti u narednoj godini. U tom smislu, da se ne bi ponovo zaduživali i uzimali povoljne i nepovoljne kredite, moramo prvo da vidimo u šta će te pare biti utrošene i u tom smislu jeste moje pitanje – u šta će ovih 20 milijardi biti zaista utrošeno? Vi za to po svemu sudeći nemate odgovor, a to je ozbiljna stavka u budžetu, a sa druge strane, imamo stavku od 3 milijarde koja se odnosi na zapošljavanje, ali smo dobili, koliko sam razumeo, odgovor od vaših kolega na Odboru za finansije da će i te tri milijarde biti korištene za namenu zbrinjavanja prethodno otpuštenih zaposlenih. Da li je to tačno?
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mlađan Dinkić. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Mlađan Dinkić ima reč.
Ministre, hteo bih da ukažem kakav ste mi odgovor dali vi i vaše stručne službe na predlog ovih amandmana. Kažete da ne prihvatate ovaj amandman, a on je vezan za ovo prevremeno razduživanje, zato što ste članom 2. Predloga zakona već predvideli da ukoliko se u toku godine obezbede primanja od privatizacije, smanjivaće se relativno skupi kreditni izvori i emisije državnih hartija od vrednosti na domaćem i inostranom finansijskom tržištu. Kažete – ukoliko se obezbede, to znači da niste sigurni da ćete obezbediti. Ako niste sigurni, onda znači da ćete sigurno sledeće godine ponovo smanjivati plate i penzije ili dizati poreze. Suština našeg amandmana je bila da olakšamo posao vama, a život našim građanima, da se vi obavežete da morate da obezbedite te privacione prihode i da morate da prevremeno vratite skupe kredite, a ne ukoliko se to obezbedi onda ćemo. Šta ako ne obezbedite? Znate i vi sami, čim u državnoj administraciji nešto kaže može, ako se desi, to se nikada ne desi. Suština je da ovo mora da se uradi, jer ako ovo ne uradite, koliki će biti budžetski deficit one tamo sledeće godine? Ako vam je u planu BDP da raste 0% ili 1%, a kamate vam rastu sigurno 24 milijarde, najmanje, a možda i više ako budete imali nekih vanrednih zaduživanja tokom sledeće godine, onda u sledeću godinu prenosite veliki deficit. Nije mi jasno. Ovo nije politika. Ovo je čista finansija i ekonomija. Zašto ne prihvatite amandman, sem ukoliko nećete da prihvatite zato što smo ga mi podneli? Zaista nema razloga. Ovo je nešto što spašava standard građanima u narednom periodu jer umesto da stalno bude pritisak na ograničavanje plata i penzija, bolje da se država razduži tako što će da proda jedan deo imovine koja neproduktivno koristi. Još nešto, nije moguće da se 2,5 milijardi evra otplati skupljih kredita tako što će se dobiti 2,5 milijardi jeftinijih, jer oni što daju te jeftinije kredite to neće da dozvole. Kažu da ako nam daju jeftinije kredite, hoće da vide da se to daje narodu Srbije. U pravu su ljudi, kada govorimo o Emiraćanima. Od drugih ne možemo da dobijemo. Jedino od Emirata možemo da dobijemo te pare, to vi dobro znate. To znam i ja. Oni hoće da uložimo u razvoj. To znači da - što bi oni peglali probleme Srbije za koje nisu ni krivi, ni dužni? To znači da Srbija, odnosno Vlada, mora da nađe rešenje da to otplati. I kada razmislite, znate i sami, pare nisu obojene, ali nema drugog rešenja, na kraju mora se to uraditi iz privatizacionih prihoda, pre ili kasnije. Bolje pre, da bi sasekli što pre glavnicu i time smanjili troškove kamata, jer će to biti skuplje 2015. godine, 2016. još skuplje, to ide eksponencijalno. Pogledajte koliko je to bilo kada sam ja završio prvi mandat ministar finansija, bilo je 14 milijardi dinara, pa je naraslo sada do ovog mog drugog mandata na 92, pa je sada za vreme vašeg mandata otišlo na 114, pa će ići tamo 136, pa ide ko zna koliko. Tu nema kraja. Onda bolje da se napravi konsenzus u društvu, čuli ste i ljude iz DS i gospodina Anđelkovića iskusnog iz SPS, da se razdužimo, da svi stanu iza toga i da kažemo - podržavamo to, razdužimo se, jer to nije potez Vlade, to je u korist naroda.
Ministar Krstić.
Dakle, samo da budem vrlo jasan, da svedem na jednu rečenicu. Vi predlažete da mi sebi vežemo ruke, da bismo onda to posle, zato što smatrate, ja verujem da je to možda vaše iskustvo, da se neće uraditi ono što je u datom momentu možda nužno. Ja nisam voljan da ni sebi niti Vladi niti bilo kome vezujem ruke i zbog toga ostvarujem, odnosno mi kao društvo ostvarujemo potencijalno manje prihode od tih eventualnih privatizacija koje bismo radili i prodaje državne imovine, ali je to nešto što se jasno pominje kao opcija u fiskalnoj strategiji i svakako bi bilo od kritičkog značaja da stabilizujemo našu putanju javnog duga. To je suština toga. Što se tiče kredita jeftinih koje možemo da dobijemo, nisu oni samo bilaterala, već su i od Svetske banke i drugih međunarodnih institucija, dobro, i Rusiju možemo da podvedemo pod bilateralu itd. To je odgovor na isto ovo o čemu smo pričali. Ne vidim potrebu, to je možda stvar ličnog iskustva donekle, ali moje iskustvo do sada jeste bilo da je ova vlada povlačila odgovorne poteze koji nisu bili popularni, tako da nemam razloga da sebe dovodim u suboptimalnu situaciju, u situaciju koja će značajno pogoršati našu mogućnost zaduživanja, sa jedne strane, i u eventualnoj situaciji prodaje državne imovine koja se neproduktivno koristi, jer verujem da će Vlada nastaviti da se ponaša onako kako se ponašala u poslednja tri do tri i po meseca i nemam nikakvog razloga da verujem u drugačije. Hvala.
Replika, Mlađan Dinkić.
Od vas zaista ne očekujem da koristite fraze. Koji je to hrabar potez Vlada povukla u oblasti ekonomije? Navedite mi makar jedan. Od vas očekujem da govorite stručnim jezikom. Ono što zaista ne razumem, ako vi stavite to u budžet i obavežete Vladu da to uradi, zašto mislite da će cena biti manja? Ako prodajete imovinu za koju će se javiti više kupaca, imaćete konkurenciju, imaćete cenu, a onu za koju se niko neće javiti, to ne možete ni da prodate, jer i onako to nikoga ne zanima. Daću vam jedan primer. Ako se recimo odlučite da napravite međunarodni tender za izdavanje na 20, 30 godina u zakup, ne da prodate, nego da date u zakup, beogradskog aerodroma, javiće vam se pet, šest kompanija najjačih na svetu. Imaćete cenu. To vi da stavite danas u budžet, nema veze, pre ili kasnije vi kada objavite tender, vi to najavljujete. Ne možete vi to da prodate za mesec dana. Potrebno je da pripremite, da objavite, da vam se što više kompanija javi i onda oni preuzmu privremeno upravljanje, investiraju u nove sadržaje na aerodromu, modernizuju ga, povećaju broj putnika, Srbija ima veće koristi od turizma, a vi im tražite da unapred plate zakup za 20, 30 godina, da unapred plate u budžet. Tim novcem koji dobijete isplatite najskuplje kredite i time smanjujete troškove kamate. To je jedan primer, ne mora biti samo to. Znate i sami. Ako se radi o imovini gde postoji konkurencija, cena nema veze sa time da li vi to unapred objavljujete ili ne. Morate unapred da objavite cene ako ne pravite direktan odgovor. Ako pravite tender, vi i onako i ovako morate unapred to da najavite. Mislim da grešite. Razmislite ovde do kraja rasprave o budžetu. Mislim da bi trebalo da prihvatite ova dva amandmana URS, oni su vezani, ovaj drugi je tehnički, ovaj prvi je suštinski, i da se Vlada obaveže da će ići na prevremeno razduživanje. To bi bilo korisno.
Narodni poslanik Janko Veselinović.
U ovom amandmanu govori se o nabavci finansijske imovine i načinu zaduživanja, kojim tempom Republika Srbija treba da se zadužuje, odnosno da se razdužuje. Zanimljiva je ova rasprava bivšeg i sadašnjeg ministra u istoj Vladi. Zanimljivi su njihovi oprečni pogledi u jednoj istoj Vladi. Verovatno je ovaj ministar bivši zbog toga što je vodio jednu politiku koja nije odgovarala predsedniku i prvom potpredsedniku i verovatno ovaj ministar novi vodi jednu novu politiku. Međutim, baš kada smo kod ovog pitanja, vrlo je interesantno, kada je u pitanju nabavka finansijske imovine, molim vas da mi date odgovor, ili sadašnji ili bivši ministar. Bivši ministar, gospodine Krstiću, mi je dao odgovor pre devet meseci ili 10, da će prva sredstva od Al Dahre stići tokom jula ili avgusta. Istina, korigovao se pa je rekao – najkasnije do kraja godine, odnosno do kraja novembra. Gospodine ministre, nemojte tražiti zaštitu u predsedniku Skupštine -morate dati odgovor na to pitanje. Da li je neki dinar od Al Dahre stigao u međuvremenu? Radi se o nabavci finansijske imovine prodajom nepokretnosti, odnosno zakupom poljoprivrednog zemljišta. Da li je stigao, kada će stići, a prvo da nam kažete gde je taj ugovor? Gde je ugovor kojim ste zemlju dali u zakup ili prodali Emiratima? Drugo, ako možemo takođe vezano za ovaj amandman da dobijemo odgovor – šta je sa drugim ugovorima između Republike Srbije i Emirata? Danas je ovde šeik, istina, ne onaj koji je najavljen, nego onaj koji je trebalo da dođe, pa bi hteli da znamo – šta je sa transparentnosti, šta je prava istina sa prodajom ili davanje na korišćenje Aerodroma Beograd i šta je sa kreditima koje treba da dobijemo od Emirata, pod kojim uslovima, gde mogu da se vide ti krediti i šta je sa drugim transakcijama koje smo napravili sa ovom kompanijom, odnosno kompanijom iz Emirata, da li ćemo moći da vidimo te ugovore? Do današnjeg dana nismo videli nijedan ugovor, a to je glavni potencijal o kome govori Vlada Republike Srbije, pre toga ministar Dinkić, a sada vi. Da li možemo nešto da znamo o tome? Radi se o nabavci finansijske imovine.
Ministar Krstić.
Ovo što vi govorite nema nikakve veze sa ovim amandmanom, ali odgovoriću vam na pitanje. To što je na istom kontu, igrom slučaja, ne znači da je otplata dugova. Ne znam šta ste tačno pitali. (Janko Veselinović: Šta je sa Al Dahre, gde su ti ugovori i gde su pare? ) Što se tiče ukupnog odnosa sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima, mi taj odnos, o tome će govoriti prvi potpredsednik Vlade mnogo više, pošto je on uključen u sve aspekte toga još koliko danas, to sve ide kako valja. Kao što znate imate uspešnu saradnju što se tiče Srbije. To smo već videli da je i figurativno i praktično poletelo. Takođe, mi pregovaramo sa Abu Dabi „Divelom Menfondom“ i tu smo u finalnim delovima ugovaranja. Problem je sa naše strane, prosto da se dogovorimo oko toga koje ćemo projekte i na koji način raditi u sledeće tri godine u poljoprivredi, po kamatnoj stopi do 3%, pet godina grejs perioda i 15 godina otplate kredita od 100 miliona dolara. Imamo još 100 miliona dolara koje pregovaramo, ali hoćemo da nađemo pravi način kako bi taj novac otišao tamo gde treba. Zapravo, isto vrlo povoljno do 2% pozajmice za poljoprivrednike, znači direktne. Imamo saradnju sa „Mubadalom“ na više projekata, kao što znate, vezano „Utvu“, vezano za potencijalni IT centar i imamo „Revafed“ vezano za poljoprivredu koju ste spomenuli. Tako da, to sve ide svojom dinamikom i to radimo pažljivo kako bismo uradili na ispravan način, da to bude od koristi za državu. To je što se tiče toga. Što se tiče vašeg prethodnog pitanja koje je isto, na istom kontu, verujem da ste imali prilike da o tome detaljno pričate i sa ministrom privrede koji je bio tu. Ako niste ovde, ja znam, možda to drugi poslanici ne znaju, da jeste na Odboru za finansije, gde je to takođe detaljno diskutovano i da je novac koji je opredeljen tu novac koji je opredeljen za otkup potraživanja. Odnosno, ako hoćete da to svedem na prost jezik, da razumemo, znači za isplatu zaostalih minimalnih zarada i za otpremnine radnicima koji budu unapred pripremljenim planovima restrukturiranja predviđeni kao tehnološki višak u preduzećima u restrukturiranju ovih 153, ako se ne varam, koliko je ostalo. Ne znam da li još negde ima 621. Takođe, gde se vidi u budžetu? Vidi se tamo gde treba. Recimo, ovaj kredit Abu Dabi „Divel Menfonda“ se vidi u poljoprivredi, konkretno gde smo pričali o ovoj dinamici povlačenja. Sada smo diskutovali ministar poljoprivrede i ja, u sledeće tri biće četiri godine. Ono što se vidi u našem budžetu sa tih strana su tri godine. To je to. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, replika.
Hvala, ministre, na dobroj volji da date odgovor, ali nažalost odgovora nema, jer, po svemu sudeći, vi i nemate prave informacije. Dakle, niste mi rekli gde je ugovor i da li postoji ugovor. Niste mi rekli koliko je novca stiglo i kad će stići novac koji se tiče aranžmana koji nisu kredit. Na kraju vašeg izlaganja sve ste sveli na kredite. Gde su teme koje ste otvarali, ne mi, nego vi, odnosno konkretno gospodin Vučić, koga ste pomenuli? Ne treba nama odgovor gospodina Vučića na konferenciji za štampu, jer mi tamo ne možemo da postavimo potpitanje. Moguće da će on danas reći opet nešto što će se svideti građanima Srbije, ali će to, nažalost, po svemu sudeći, opet biti obmana. Dakle, pitam gde su pare od „Al Dahre“? Gde je ugovor sa „Al Dahrom“? Da li će tih para biti ili ih neće biti? To je najavljivano kao najveća investicija od koje će se Srbija preporoditi? Vi nama govorite sada o jeftinim kreditima. Dakle, nema nikakve investicije i nijednog ugovora, sve je na bazi rekla-kazala. Biće ovo, biće ono, biće onaj, biće ovaj. Pare ne stižu, nema investicija i, po svemu sudeći, radi se o šarenoj laži. Ovo je jako bitno zbog narodnih poslanika, zbog javnosti u Srbiji, da ipak konačno znamo da nemate nijedan ugovor koji bi se ticao ulaganja u Srbiju, a da nisu krediti. Krediti se mogu na ovaj ili onaj način uzeti širom sveta. Ponuda kredita nije mala. Vi ste izabrali Emirate. U redu. Ali, da li će biti neke druge investicije u Srbiji i da li će neki novac stići, koji ste nam obećali?
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević.
Gospodine predsedniče, ministre, koleginice i kolege, mene raduje stav ministra i Vlade da nemamo imperativ prodaje da bi se došlo do finansijskih sredstava. Imamo imperativ da prodamo sve što smo zatekli, nasledili ili imamo, a što još uvek prethodni režim nije prodao, rasprodao ili rasprčkao u bescenje i time ostvario profit, pod navodnicima. Voleo bih da znam koliko je od te prodaje, od tih silnih privatizacija i rasprodaje državne imovine u ovih prethodnih 12 meseci ostvareno neto dobiti za budžet, neto dobiti za one ljude koji su zaposleni u tim firmama, koliko je ova država neto profitirala od toga. Prethodni ministar je jednom prilikom, pre dan, dva pomenuo da je odlična priča „Fijat“. Slažem se, ali bih voleo da znam koliko je država Srbija uložila u to da „Fijat“ dođe ovde i koliko godina će trebati da mi ostvarimo neto profit iz te trgovine tog posla koji je nazvan velikim poslom, koji se sada vodi kao veliki izvozni posao. Čini mi se da je dobit jako mala za ono što je uložila ova država. Na mnogo primera se vidi da neke firme koje su prodate nisu donele nikakav, baš nikakav finansijski efekat, ni po budžet, ni po radnike koji rade unutra. Zašto bismo onda sve ono naše što naši ljudi vode, taman se zvalo i društvena ili zadužna svojina ili bilo koja druga, zašto bismo imperativno prodavali po svakucenu, zašto nešto ne kupimo, pa da to što smo kupili ili napravili novo prodamo? Zar je moguće da smo zaboravili sve ono što smo nekada znali da napravimo i da prodamo, da više ne možemo to da radimo, nego samo da prodamo ono što smo nasledili kao očevinu ili dedovinu? Hajde da okrenemo malo priču na drugu stranu, da nešto kupimo, da napravimo, pa da zaradimo novac i za građane i za budžet. Hvala.
Reč ima Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam slušao svog kolegu iz Demokratske stranke, postavio je mnogo pitanja. Čini mi se da je malo zaboravio kako radi Narodna skupština Republike Srbije. Kada su u pitanju međunarodni zajmovi i krediti, Narodna skupština odobrava da li ćemo da se zadužimo ili ne. Naravno, prilikom toga biće pred narodnim poslanicima i uslovi pod kojima se zadužujemo. Prilično sarkastično se govorilo o našim partnerima. Hteo bih da istaknem samo jedan primer, da su oni uložili u našu namensku vojnu industriju 12 miliona evra. Znači, čisto jedno ulaganje. To me čudi od narodnog poslanika iz bivšeg režima, pogotovo kada su u pitanju međunarodni krediti i zajmovi, jer kada smo mi raspravljali u ranijim sazivima o međunarodnim kreditima nigde nisam video opravdanost za zaduživanje Republike Srbije i ekonomske efekte koji su se očekivali prilikom zaduženja Republike Srbije. Bilo je bitno da se zadužimo. Hvale se sa dve milijarde investicija u 2011. godini. A gde je taj rast bruto proizvoda u 2011. godini? Gde je na osnovu te dve milijarde evra porast broja zaposlenih u 2011. godini? Možemo sada o tome da polemišemo danima, ali ono što hoću da kažem jeste da sada bar znamo u kakvoj se situaciji nalazimo, za razliku od ranijeg perioda. Budite sigurni, pred narodnim poslanicima naći će se i razlozi za zaduživanje i ekonomski efekti i šta se očekuje od tog zaduživanja. Ovako, zadužili smo se u ranijem periodu, a niko ne zna ni zašto, niko ne vidi nikakvu korist od toga, vidimo samo jednu štetu i recesiju koja je, hvala Bogu, već za nama.
Reč ima gospodin Veselinović, replika. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Otvorili smo jednu temu koja je vrlo bitna za građane Srbije i sigurno je pravo vreme da se priča o njoj kada pričamo o budžetu. Nažalost, situacija je takva da moramo pogledati istini u oči. Ona jeste upravo ovakva kavom je predstavio gospodin Arsić, a to je da je od milijardu evra koje su najavljivane kao investicije u Srbiju jedinog investitora koji je tada bio izgledan kao investitor, stiglo 12 miliona evra. Zaista ne želim da potcenjujem 12 miliona evra ali to je ozbiljnija investicija, je li tako gospodine Krstić, manjeg preduzeća koje ulaže u razvijanje svojih kapaciteta. To nije kapital koji je najavljivan i o kome nam je toliko duga pričano, gotovo godinu dana. Dakle, od milijarde evra stiglo je 12 miliona. Koliko je to puta manje? To je manje, je li tako. Fali nam ovde nekoliko, nekoliko nula, gospodine Arsiću. Kao što je tačno i ono što ste rekli, postoji zaduživanje i postojalo je zaduživanje. Sve prethodne Vlade od, kako sam neki dan rekao, ponoviću druga Tita, zadužile su se za 15 milijardi evra, a vaša Vlada se već zadužila za pet milijardi evra i zadužiće se u idućoj godini na bazi sadašnjeg planiranog deficita za novih šest milijardi. Dakle, vi za dve i po godine 11 milijardi, a svi od druga Tita za 15 milijardi evra. I vi govorite o nekoj uspešnosti i tome da ste stali krizi na put. Šta će buduće generacije i na koji način će se razdužiti kada vaše dnevno zaduživanje, odnosno zaduživanje u sekundi iznosi 97 evra.
Replika, Veroljub Arsić.
Sad i ja moram da se složim sa vama, nekada Titova Jugoslavija se zaduživala, ali je nešto i pravila. Ideološki nikada neću da se složim sa tim konceptom, ali su nešto pravili i radnici i seljaci i proleterijat po takvim ideologijama. Problem je u tome što ste se vi zaduživali i to rasprodavali. Upravu ste, nedostaje mnogo nula da otplatimo vaše dugove čak i sa ovim Zakonom o budžetu mnogo nula će nam još trebati da otplatimo štetu koju ste napravili u privredi i u javnim finansijama. Kažete, niste se mnogo zaduživali, ali ste mnogo prodavali i rasprodavali, bud zašto, dok su ljudi ostajali bez posla. Da li je to neki uspeh? Da li je to nečije nasledstvo? Nekog od vas? Šta je? O čemu vi govorite? Kada više niste znali šta ćete da prodate rešili ste da prodate Telekom, da se SNS nije pobunio i to biste poklonili samo da imate para za kampanju. Toliko volite ovu državu, a ja postavljam pitanje da li državu ili vlast jer su pare od Telekoma bile planirane za kampanju DS. Kada pričate o tome kako se mi zadužujemo postavite pitanje koliko mi moramo da vratimo vaših i da otplatimo vaših neuspešnih poteza. Kad se hvalite od dve milijarde evra stranih investicije kažite građanima koliko smo mi platili te dve milijarde evra. Znate, ako dobijem dve milijarde evra investicija, a zadužim se tri milijarde i šesto miliona evra da bih dobio tih dve milijarde, šta se više isplati, šesto miliona evra bez zaduživanja ili dve milijarde sa tri i po milijarde zaduživanja? Hajde da malo sabiramo i oduzimamo.
Reč ima narodni poslanik Mlađan Dinkić.
Replika prethodnom poslaniku i pitanja za „Fijat“. „Fijat“ je investirao milijardu i dvesta miliona evra u propalu „Zastavu“. Pre toga deset godina iz budžeta je oko petsto miliona evra dato za subvencije faktički za održavanje socijalnog mira. Od tih milijardu i dvesta miliona evra koliko su bile ukupne investicije država naša je dala nešto oko jedne trećine, nešto manje od jedne trećine u pet godina. Dakle, ne odjednom nego u pet godina. Zahvaljujući „Fijatu“ još 150 autokomponentaša je došlo u Srbiju. Srbija koja nije imala auto industriju pre pet godina, sada je auto industrija najpopularnija grana naše privrede. Kada pogledate šta generiše ovaj rast od 2,4% ove godine to su poljoprivreda i auto industrija i manje više još par grana. Tako da raspitajte se sa predsednikom vaše stranke kako Srbija misli da realizuje jednu dobru investiciju, a to je fabrika čipova. Tako što ćemo takođe morati ako želimo da se realizuje da damo 20% od investicije jer su toliko dali i Amerikanci da bi Emiraćani izgradili fabriku čipova u Americi, toliko su im dali i Nemci da bi izgradili takvu u Drezdenu. Ako mi hoćemo u Srbiji fabriku čipova koji će praviti tri milijarde evra izvoza. Pa moramo da damo 20% od investicija. To je dobro. Da vam odgovorim i ovo oko imperativnog zaduživanja. Ovde nije pitanje da mi kažemo hoćemo ili nećemo. Ovde je pitanje ili-ili. Ako ne uradimo to da se prevremeno razdužimo onda će morati stalno da se po malo smanjuju plate i penzije ljudima i da se po malo dižu porezi. Samo postavljam pitanje šta je bolje – da li jednom da grunemo dve i po milijarde evra i pregrmimo taj trošak i da onda ljudima oslobodimo i da imamo stavke u budžetu za investicije i da ne moramo da smanjujemo plate i penzije ljudima ili da ovako kažemo – nećemo mi da prodajemo. Nije to da se prodaje zato što se hoće nego što se mora, jer ovi krediti su uzimani i to je gotovo sada. Ko je uzimao, to je drugo pitanje. Sada to mora da se vraća. Ako ne možemo da vratimo kroz ubrzanu privrednu aktivnost jer nemamo dovoljno para sada da investiramo više u poljoprivredu hajde makar da se razdužimo pa da onda imamo da više uložimo i u privredu i u poljoprivredu, da ubrzamo privredni rast i da omogućimo ljudima da žive. Jer, čemu život ukoliko će plate i penzije ljudima do kraja života da se smanjuju. To je sada osnovno pitanje i vrlo važno pitanje. Ja vrlo dobronamerno o tome diskutujem. Kada bi bilo izbora ko bi predlagao da se prodaje neka imovina, a kad nemaš izbora, kad ti je dug do guše, imaće problem kao što sam ga ja imao kao ministar finansija. U maju mesecu sam shvatio da je džaba što smo radili onaj program iz prošle godine koji ste vi podržali, džaba će biti i ovaj ako se ne razdužimo. Dakle, potrebno je dve stvari odjednom da se razdužimo i da podstaknemo ulaganje u poljoprivredu i privredu i da imamo rast i razduživanje. I jedno i drugo simultano. Ko god da bude u Vladi to ako ne uradi neće biti uspešan.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, uvaženi gospodine ministre, vidite, veoma je teško braniti ekonomske programe kad vas ovakvi brane. Uvažavam sve ono što vi kažete, vaše argumente, činjenice, vrlo pristojnu diskusiju, uglavnom se služite argumentima, a onda vam okače dva tega od po petsto kilograma oko nogu i teraju vas da skačete 12 metara u dalj. To ne možete i bez tegova, a kamoli sa tegovima. Kada govorimo o ovom amandmanu koji je predložio gospodin Dinkić, meni je veoma žao ali moje kolege očigledno iz SNS ne prave razliku između investitora i kreditora. Znači, oni koji investiraju to su oni koji donesu svoj novac ovde i za taj svoj novac pokrenu neku investiciju. Kreditori su oni koji vam daju kredite, kako se pokazuje vrlo nepovoljne i vrlo ograničene. Tako da ne možete da ispunite predizborna obećanja. Znate, gospodine Krstiću, koliko su obećali, pošto vi niste učestvovali u izbornoj kampanji, znate li koliko je SNS obećala direktnih stranih investicija u prve četiri godine svog mandata? Da li slučajno znate taj podatak? Ja ću da vam kažem – 100 milijardi evra. Sad se zapitajte da li je realno da jedna država veličine Srbije očekuje 100 milijardi direktnih stranih investicija. Koliko ste miliona od tih milijardi za sada obezbedili Srbiji? Veoma su vam bila neozbiljna obećanja u rangu onih za hleb od tri dinara. Znate, prošli put su pobedili na izborima obećanje za hleb od tri dinara, pa čim su došli na vlast pokazalo se drugo. Nije zgoreg podsetiti. Ja znam da ponekad nije prijatno, ali nije zgoreg. Vi, gospodo, ne pravite razliku između investicija i kredita i to je vaš veliki problem. Drugi problem vam je što ste ove strane investicije za prošlog mandata naše Vlade žestoko osporavali. Hoću da vam pročitam vaše reči, šta ste kazali za „Zastavu“. Samo će, kaže, vazduh u tim gumama da bude naš, a to se na rastu bruto društvenog proizvoda Republike Srbije nikada neće osetiti i znate kako se sad i te kako osećaju razne ekonomske blagodeti tih investicija, za koje se zalagao i Boris Tadić i Mlađan Dinkić i kompletna Vlada. Važno je razmišljati o amandmanima opozicije, bez obzira da li ih predlažu G 17 plus, ili DS, ili URS, ali je veoma pogrešno braniti te amandmane spočitavanjem šta je bilo u prošlosti. To je jedan loš pristup. Metodološki loš pristup, jer trebalo bi da kažete građanima Srbije šta ćete vi uraditi u 2014. godini, a ne šta je bilo 2010, 2008. ili 1999. godine. To građane Srbije, kada otvore novčanik, ne interesuje. Njih samo interesuje šta će biti 2014. godine? Znate li koji je danas datum? Dvanaesti decembar. Za 20 dana će Nova godina. Sa strepnjom građani Srbije čekaju Novu godinu. Nema ni malo te novogodišnje atmosfere na ulici. Džabe ste kitili gradove u Srbiji, u kojima ste vi na vlasti. Kako bi rekao naš narod – davno smo mi pod ovom vlašću okitili jelku. Nema je tu ni za Novu godinu. Sa nekom bljutavom otužnošću ispraćaju ovu 2013. i čekaju sa velikom neizvesnošću 2014. godinu. A kada stignu novogodišnje čestitke u vidu povećanja poreza na imovinu od 180%, jer ne znate kako drugačije da naplatite svoju nesposobnost, jedino preko leđa građana, onda će građani Srbije, kada otvore novčanik, zaista videti šta su dobili od obećanja SNS.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika [[Janko Veselinović, sa mesta: Tražio sam repliku na izlaganje gospodina Arsića.]] Izvolite, gospodine Veselinoviću.
Vi ste više parlamentarno naklonjeni poslanicima. Gospodin Arsić je pričao. Ne bi bilo u redu da priča dva puta, a da ja ne odgovorim, ali koristiću pola svog vremena, samo da pomognem gospodinu Arsiću. Dakle, nisu Emiraćani uložili samo 15 miliona evra, kako ste vi rekli. Uložili su 16 i po miliona. Da li ste slučajno ili namerno zaboravili onih milion i po evra, neću da ulazim u to, ali ću vas samo podsetiti o investiciji o kojoj se radi. Radi se o kupovini hotela na Kopaoniku. Njegova procenjena vrednost je pet miliona evra, šeik ga je kupio za milion i po evra, a Državna direkcija za imovinu ga je pre toga kupila za dva miliona evra. Dakle, 16 i po miliona su uložili Emiraćani. Još samo jednu stvar. Gospodine Arsiću, kažete da se razdužujete zato što smo se mi zarazduživali. Da kažemo, 15 milijardi evra je bio naš ukupan dug, a sada je 20,5. Kako se to, molim vas, razdužujete, ako je sada dug 20 milijardi, a kada smo mi bili bio 15 milijardi? Pa, valjda bi bilo normalno da je sada 10 milijardi evra. Šta je tu sa matematikom. Ja zaista jesam pravnik i matematika mi nije jača strana, ali to, čini mi se, je prilično prosto i pokušajte, molim vas, da nam objasnite taj fenomen. Kako to se razdužujete, a sve više ste dužni?
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno da ovde ima nekih razlika u shvatanju vršenja vlasti. Lepo sam hteo da kažem da država nije privatna imovina. Nije privatna. Pričate o 15 milijardi duga, dobro, koji ste ostavili. Ostavili ste i novih 400.000 bez posla. Taj isti Republički zavod za statistiku to kaže, na osnovu koga ste izračunali naš javni dug. Ostavili ste nam prazne fabričke hale i u „21. maju“ i u IMR i u „Zmaju“ i Mesnoj industriji Požarevac i u Fabrici stočne hrane Požarevac. Hteli ste da ostavite čak i radnike u pirotskom „Tigru“ bez posla. Pravili ste tamo gubitke i sada pričate o tome da brinete za te radnike. Za te više ne morate da brinete. Otkad smo promenili vašeg direktora, stavili nogo zastupnika kapitala, ta firma je otplatila sve dugove, njeni radnici sada rade i 2/3 proizvodnje ide u izvoz. To mi radimo, a onako ste radili vi. U tome je razlika između nas. Ovi što se hvale sa dve milijarde investicija, samo da podsetim - kada ste započeli te investicione cikluse? Godine 2007. Četiri godine vam je trebalo da se pripremite da biste dovukli te dve milijarde, koje u 2011. godini nisu dovele rast BDP, niti doprinele povećanju zaposlenosti.
Iz DS su se prijavili Srđan Milivojević i Janko Veselinović. (Srđan Milivojević, sa mesta: Po amandmanu.) Dobro, onda reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, replika.
Sada zaista kažem da se više neću javljati po ovoj temi. U vreme ekonomske krize u Evropi je bez posla ostalo 10 miliona ljudi. U tom periodu ni Srbija nije bila izolovano ostrvo. U Srbiji je ostalo bez posla upola manje ljudi, nego što kaže gospodin Arsić, i to su statistički podaci koji su precizni. Vaš jedan kolega je rekao da je čuo od nekih ljudi 400.000 i vi ih ponavljate redom. Dakle, ti podaci nisu tačni, upola je manja cifra. Međutim, ono što je sporno jeste što je u Evropi, kada su počeli da se izvlače iz krize, stao proces otpuštanja radnika i krenula neka lagana stopa zaposlenosti, povećavala se. Za razliku od nas, kod nas, kada je kriza u Evropi i svetu stala, je rast nezaposlenosti povećan više, nego za vreme krize. Dakle, neka stopa rasta nezaposlenosti je bila u tom periodu oko 6%, a u međuvremenu je ta stopa narasla na još 6,5%. Dakle, dok su se drugi oporavljali, mi smo, iako je kriza prošla, nastavljali da otpuštamo ljude. Zbog čega? Zbog toga što smo imali nesposobnu Vladu. U međuvremenu su u Evropi doveli vlade koje su ih izvukle iz krize, a kod nas je došla Vlada koja se menja, rekonstruiše, namešta, premešta i koja nas vuče u sve dublju krizu. Hvala.
Reč ima ministar Krstić.
Gospodine Veselinoviću, prosto ne mogu da odolim da vam ne odgovorim. Godine 2008, kada je kriza počela u Evropi, znate šta su uradili u Nemačkoj? Promenili su zakon o radu, promenili su ga još ranije. Znate li šta su još uradili? Imali su otpuštanja, preuredili su svoj državni sektor, smanjivali su plate. Vidimo šta se desilo u Portugalu, vidimo šta se desilo u Grčkoj, vidimo šta se desilo u Irskoj. To se sve desilo. Kod nas se to nije desilo zato što smo imali luft, ne zato što je neko ko je bio na vlasti bio izuzetno dobar. Ne, nego zato što smo imali luft. Imali smo slobodu da se zadužujemo, jer smo bili na relativno niskoj stopi zaduživanja, jer smo išli iz jedne tranzicije jer nam je otpisana većina dugova i prosto mi smo imali prostora, tj. vi ste imali prostora, gde ste mogli da trčite unaokolo četiri godine, radite šta god i da i dalje ne morate da preduzmete neke teške mere koje je Evropa preduzela. Onda ne možete da očekujete da će situacija ako radite različite stvari u Evropi, biti ista kao i situacija kod nas, nakon što se ta kriza u Evropi završila. Dakle, to je situacija u kojoj se mi nalazimo. Znači, mi sada moramo da radimo ono što je ostatak Evrope radio 2008. godine, kada je video da je čitav svet otišao u recesiju, a mi smo to koristili kao svoju razvojnu šansu. Svetska ekonomska kriza je naša velika razvojna šansa bila. Dakle, budući da smo u toj situaciji sada, ja od toga neću bežati, niti bežim. Gospodinu Dinkiću, mom prethodniku je trebalo, od kada je Vlada osnovana do maja, osam meseci, godinu dana, ne znam koliko je, da shvati i da krene da mu se znoje dlanovi kao što se meni danas znoje, šta je potrebno da se uradi da bismo sprečili ono najgore. Dakle, mi sada pričamo o nekoj prodaji nasledstva, pričamo o novim zaduživanjima, pričamo o povećanju prihoda, odnosno novom zapošljavanju, onoj analogiji sa domaćinstvom. Nije stvar izbora. Mi moramo da uradimo sve. Mi smo dovedeni u situaciju gde moramo da uradimo sve to. Nema izbora. Dakle, ja nisam došao ovde sa iluzijom da postanem popularan i da budem popularan. Ja znam i predlagati smanjenje plata, povećanje poreza nije nešto što bilo ko radi, ni neko ko pretenduje da bude političar, a kamoli političari, a ova vlada stoji iza ovih mera. To radimo zato što je to nužno, zato što je to jedino moguće, iz razloga što smo se našli u situaciji gde ništa drugo nije moguće, jer mi nemamo prostora manevarskog koji bi nam omogućio da se drugačije ponašamo. Tražićemo jeftinije zajmove i to što radimo to je ogroman deo vremena potrošen od strane čitave Vlade, disproporcionalno veliki deo vremena potrošen od strane čitave Vlade, na privlačenje stranih investicija, nalaženje jeftinijih zajmova, itd. To je ispravno, zato što je potrebno, zato što je neizbežno. Radimo na tome i radićemo na tome. Investicije koje nama trebaju su investicije poput „Fijata“, kao što je bila ova investicija koja će za sobom povući mnogo toga, koja će pokrenuti čitavu ekonomiju, odnosno određene grane koje odredimo kao prioritetne ili koje smo odredili kao prioritetne. Dakle, ne trebaju nam samo, ono što kada pričamo, nemojte da se igramo ciframa. Ako neko dođe i napravi braunfild investiciju, odnosno kupi neku privatnu firmu, mi to brojimo i to je dobro za naš platni bilans kao direktnu investiciju. To nisu nova radna mesta. Dakle, situacija u kojoj se mi sada nalazimo i ova čitava diskusija, situacija u kojoj se nalazimo ja ne mislim da je adekvatna situacija za diskusiju oko toga ko je šta obećao, ko je šta uradio, a mislim da je situacija takva da mi moramo da se fokusiramo i da sprovedemo stvari, koje smo rekli da ćemo sprovesti. Znači, mi moramo da uradimo puno toga, previše toga da bismo se raspravljali oko toga da li je to moglo da bude urađeno ranije i kako je moguće i da li je kriva ova vlada u poslednjih 100 dana, ili je kriva ova vlada u poslednjih godinu i podana, ili smo svi krivi u poslednjih pet godina. Znači, ne. Mi smo ovde usvojili prošle nedelje set zakona koji omogućavaju ovaj budžet. Ove nedelje moramo da usvojimo ovaj budžet. Moramo da se trudimo da nađemo jeftine izvore finansiranja koje podrazumevaju da ćemo se odgovorno ponašati i raditi stvari koje nismo radili ranije, kao prvo i osnovno da rešimo, na što odgovorni i socijalno odgovorni način, pitanje preduzeća u restrukturiranju. Nemam problem da priznam u budžetu da će nam za to možda trebati novac, da će možda trebati otpremnine za te radnike. Nadam se da neće i mi ćemo raditi na tome da to bude što manji broj radnika, ali isto tako mislim da bi bilo epohalno neodgovorno da to ili sakrijemo ili time izgubimo sav kredibilitet, ili da jednostavno sedimo skrštenih ruku, sedimo na sopstvenim rukama i pustimo da nas ta neodgovornost, odnosno to zato što možda hoćemo da dobijemo lokalne izbore na jednom mestu ili na drugom mestu. Ne govorim o ovim sada koji se dešavaju, ili hoćemo da dobijemo ne znam ni ja šta da nas spreče da se suočimo sa sopstvenom realnošću. Nije bitno ko nas je uvalio. Bitno je da se izvučemo. Zato apelujem da se diskusija vrati na temu. Pričali smo o nečemu što je vrlo validno, pričali smo o tome koje su alternative, to je 621, ali nije ovih 621 o kojima ste imali prilike da pričate s ministrom privrede. To jeste to, koji su meto kojima možemo da stabilizujemo putanju javnog duga i na koji način ćemo to uraditi i šta je ispravno, da li je ispravno obavezati se, ili se ne obavezati na tako nešto, to su legitimna pitanja. Možemo da imamo različita mišljenja. Ostalo je politikantstvo. Hvala.
Hvala. Samo da pročitam redosled. Prvo će imati pravo Veroljub Arsić na repliku Janku Veselinoviću, posle toga Janko Veselinović na ministrovo izlaganje, posle toga ide sledeći redosled – Marko Atlagić, Aleksandar Radojević, Milan Lapčević, Srđan Milivojević. Dakle, Veroljub Arsić. Izvolite.
Evo ja se opet slažem sa kolegom Veselinovićem. Po rečima tadašnjeg predsednika Vlade, Mirka Cvetkovića, Srbija je 2011. godine izašla iz krize i tada je najviše radnika ostalo bez posla. Došli smo do 26,8% nezaposlenih od ukupno radnog broja sposobnih stanovnika. Danas je to negde oko 24% i to svakako nije zasluga prethodne Vlade. Hteo bih da kažem još par stvari. Potpuno se u jednom delu slažem sa ministrom, ali on ne može da shvati da kolege iz bivšeg režima uporno pokušavaju da njihove zasluge pripišu ovoj vladi. Mi te zasluge vaše ne želimo. To su vaše zasluge. Mi vaše nećemo, nijednog trenutka nismo poželeli, nijednog trenutka nikome u SNS nije palo na pamet da narod i država postaju sve siromašiniji, a političari koji vode državu sve bogatiji. U tome je razlika u viđenju stvari između nas i vas. Zašto se oni koji su vršili vlast u ime DS, nisu prema državi ponašali kao prema svojim firmama, odgovorite mi na to? Što se tiče izlaganja gospodina ministra, mislim da je rast bruto proizvoda dobra osnova za ovaj program koji imate, da inflacija od 4% na nivou godine, dobra osnova za ove programe koje imate. Takođe, gospodine ministre mislim da je stabilan devizni kurs takođe dobra osnova za ove programe koje imate i takođe gospodine ministre mislim da je smanjenje trgovinskog deficita dobra osnova za ove planove i programe koje imate.
Reč ima Janko Veselinović.
Poštovani gospodine ministre, uvažene kolege, zaista mislim da ova rasprava jeste o temi i vi ste rekli da vam se znoje dlanovi i dobro je što vam se znoje dlanovi, ovde jeste toplo, a nažalost, mnogi građani danas sede u hladnim prostorijama, jer nemaju para da plate gas, niti druge ogreve. To je naš problem. Sa druge strane, poredili ste Nemačku i neke druge evropske zemlje. Gospodine Krstiću, čini mi se da mi nismo krenuli njihovim stopama, a vi me ispravite ako nisam u pravu, ali se ne sećam da je Vlada Nemačke povećavala PDV, time cenu osnovnih životnih namirnica. Nisam siguran da su i druge zemlje koje su, da kažem, šampioni u nekom privrednom rastu posle ove krize primenjivale mere koje vi primenjujete ili prethodnici pre vas primenjuju. To je socijalna neravnoteža, stavljanje tereta na građane koji najteže žive. Dakle, svaljivanje tereta na one koji i onako teško preživljavaju. To su vaše ekonomske mere. Mi druge mere ne vidimo, gospodine Krstiću. Vi u ovom vašem paketu niste imali ni jednu meru koja se tiče podrške malim srednjim preduzetnicima i zapošljavanju. Vaš bilans ovog budžeta jeste 7,1% deficita, što pretpostavlja novo zaduživanje, gospodine ministre. (Predsedavajuća: Vreme.) Uz prebacivanje tereta na građane, to znači manju kupovnu moć, manje radnih mesta u narednom periodu i to nije put za izlazak iz krize.
Hvala. Reč ima ministar Krstić. Izvolite.
Samo hoću da kažem da je Nemačka promenila zakon o radu, primera radi. Da ne pričam o svim drugim stvarima, nismo mi Nemačka, ali uzmite i druge primere ovih zemalja koje su bile u krizi, kao što smo i mi bili u krizi u 2008. godini, iako to možda nismo hteli u potpunosti da priznamo, one jesu sve bez izuzetka povećale i PDV. Pogledajte šta se desilo sa Grčkom, sa javnim sektorom u Grčkoj. Ne bih voleo da se to desi ovde i zbog toga radim ovo što radim. U budžetu, da se vratimo na to, apropo vaših komentara, mi sledeće godine imamo predviđen novac upravo za najsiromašnije što se tiče energetike, imamo za energetski zaštićenog kupca opredeljena sredstva, što je novi socijalni program,imamo za mala i srednja preduzeća apeks, što je do 500 miliona evra jeftinih kredita do 1% do 2%, zavisi koliko banke posle na to dodaju, ali to neće biti previše, 3% do 4% sa ročnošću koja je bez presedana na našem tržištu, tako da ni jedna od tih stvari koje ste rekli, na žalost, odnosno na sreću ne stoji. Samo sam to hteo da ispravim. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Evo, vratićemo se na amandman. Kada je u pitanju zaduženost, dozvolite da ipak neke podatke iznesem pošto su prethodnici iznosili zaista netačne podatke, pogotovo kada je u pitanju prethodni govornik. Tačno je, gospodine ministre Krstiću, što ste malopre rekli, da je Srbija, hajde da tako kažemo, jedina zemlja u jugoistočnoj Evropi koja u vremenu od 2008. do 2011. godine nije uspela vratiti javni dug. Ima li neko u ovoj sali da ne zna ovaj podatak, pogotovo onaj ko se bavi ekonomijom? Mislim da nema i to je zaista u redu. Neću ulaziti ko je kriv za to, valjda i to znamo, ali dozvolite kada se barata o ciframa duga, da kažem da je 2008. godine kod preuzimanja od bivše Vlade zaduženostbila 26,3% BDP, odnosno 8,8 milijardi evra, 2009. godine - 32,9%, 2010. godine – 41,5%, 2011. godine – 48,7% i 2012. godine – 60%, procene su sada 2013. godine itd. Dakle, 17,7 milijardi. Zašto to kažem vezano za budžet i ovu zaduženost u budžetu? Ovde je napravljeno u budžetu da je zaduženost 662 milijarde dinara. To je preko pet milijardi evra. Gospodo iz DS, kada pitate zašto se zadužujemo, 480 milijardi za vraćanje ovih dugova o kojima sam govorio 2008. godine ili 4,2 milijarde. Proverite i izračunajte dobro, pa ćete videti o čemu se radi. Ne radi se ovde samo o ovih 17 milijardi. Nije tačno onaj poslanik što je rekao – od druga Tita 15 milijardi. Drug Tito je odavno umro. Radi se o više milijardi duplo. I ne samo ovih 17, tu je i dug privrede 20 milijardi evra. Videli ste ovih dana koliko je to ukupno BDP, ali ostavimo to. Želim reći da je Vlada izuzetno dobro napravila plan, jer smo došli do provalije. Plan spašavanja da ne upadnemo u provaliju, za ovu godinu, za 2015. i 2016. godinu, a 2017. godine ćemo zaustaviti ovaj pad itd. Dakle, nije problem samo u ovih 17 milijardi, nego što su uništene tvornice, banke i, što je najgore, uništene su državne institucije za koje da ih rehabilitujemo trebaće dug niz godina. Valjda se sa tim svi slažemo? Prema tome, što se tiče duga u budžetu, mislim da je Vlada svesna makroekonomske situacije kada je pravila ovaj budžet i ovo zaduženje i situacije koja je znatno lošija, kako je Vlada i najavila. Lošija je nego pre šest meseci, a čak se očekuje da će biti lošija još i u budućnosti i Vlada je toga svesna. Zato je i obezbedila jeftinije zaduživanje. Neću da govorim koja su to, vi to vrlo dobro znate, jer je i ministar rekao. To su pozitivni krediti od Svetske banke, ali i Ruske Federacije i drugi izvor finansiranja budžeta, bilateralni aranžmani pojedinih zemalja itd, da o tome ne govorim. Valjda nećete, gospodo iz DS, ubeđivati građane Srbije da nisu ovi podaci tačni i nas, koji se donekle pokušavamo baviti ovom statistikom? Tačno je da ste uništili našu budućnost. Uništili ste našu sadašnjost, budućnost dece naše. Da ste ostali samo godinu dana na vlasti, uništili bi i srpske korene, ali to vam nije pošlo za rukom. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, odavno sam se javio da se nadovežem na diskusiju mog prethodnika, gospodina Dinkića. Da ne budem pogrešno shvaćen, najdobronamernije diskutujem. Ja sam i za „Fijat“, i za „Mercedes“ i za sve investicije koje donose nešto u Srbiju. Prosto sam na vaše izlaganje od srpskog ulaganja od 500 miliona evra hteo da pitam koliko je to po kalkulaciji isplativa investicija u narednih pet, deset, petnaest godina, za koliko ćemo doći na stopu profitabilnosti za Srbiju, za srpski budžet, za punjenje srpkog budžeta? To je bilo moje pitanje, a ne da kažem da to nije dobra priča i sa „Fijatom“ i sa „Mercedesom“ i sa bilo kojom drugom stranom kompanijom koja donosi svež kapital, sveže programe i proizvode. Što se tiče imperativne prodaje, tu mislim da nije dobro prodavati ono što se zove fabrika, što se zove zemljište, što se zove neko osnovno sredstvo koje treba da produkuje proizvod koji treba prodati. Mislim da nije dobro ići po svaku cenu na prodaju ako se nema dobar kupac, ako se nema dobar program tog kupca i ako se nema dobra garancija tog kupca koji će to da kupi i da radi nešto sa tim. U tom smislu mislim da netrba po svaku cenu da cenimo više strano nego domaće. Još uvek u ovoj zemlji ima stručnjaka i još uvek u ovoj zemlji ima radnika, kvalitetne radne snagei kvalitetnih programa da se ne mora imperativno oslanjati samo na te koji dolaze spolja. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Potpuno podržavamo koncept da Srbija treba da plaća što je moguće manje kamata na zaduženja. U tom smislu smo spremni da podržimo amandman koji je predložen, da se uzmu novi krediti po povoljnijim kamatama da bi se razdužili oni koji su bili sa ogromnim kamatama, uz jedan mali uslov. Potrebno je da nas predlagač amandmana izvesti ko je zadužio Srbiju sedam milijardi evra od 2008. do 2012. godine? Koja je to vladajuća koalicija tada vladala? Koja Vlada je odobrila zaduženja koja imaju kamate od 6,95, 7,28%, pa ćemo sada da uzimamo jeftinije kredite i da vraćamo te kredite koji su sa ogromnim kamatama? Takođe da nas izvesti koliko je Srbija do 2008. godine prevremeno otplatila dugove pa je imala samo 14 milijardi zatezne kamate, a od 2008. godine do 2012. godine se zadužila sedam milijardi evra pa ima 92 milijarde za kamate? Za sledeću godinu je predviđeno 114 milijardi dinara ili milijardu evra. Kada nam to bude pojašnjeno onda možemo da budemo potpuno sigurni da je ovaj koncept ispravan i podržaćemo ga u najboljoj nameri, da se prevremeno vrate skupi krediti jeftinijim i da zemlju rasteretimo ogromnih kamata.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovde očigledno postoji kod nekih kolega u ovoj sali jedno neshvatanje da tržište kapitala uređuje i kamate i da svetsko tržište kapitala u vreme velike potražnje podiže kamate, a u vreme smanjene potražnje snižava kamate. To je jedna osnovna zakonomernost kada je reč o bilo kojoj robi, pa i o novcu. Kada je DS preuzela odgovornost za upravljanje ovom zemljom kamate su bile takve kakve su bile i niste mogli da nađete povoljnije kamate i povoljnije kredite. Danas su na tržištu kapitala kamate znatno povoljnije, ali moram da odgovorim. Žao mi je što nije tu profesor Atlagić, ali moram da mu odgovorim. Znate, suviše je opasna teorija kada neko kaže – preuzeli smo zemlju sa urušenim državnim institucijama i da je DS ostala samo godinu dana na vlasti od Srbije ne bi ostalo ništa. Moram da ga pitam da li se institucije grade tako što se vraća dostojanstvo Narodnoj skupštini, što se vraća dostojanstvo drugim institucijama, što se vraća dostojanstvo Republici Srbiji tako što se vraća u međunarodne zajednice, što se vraća u međunarodne organizacije ili se odgovornost prema jednoj državi pokazuje tako što se vodi politika koja direktno dovodi do sankcija, izopštenja iz sveta između međunarodnih organizacija i foruma? Naravno da je ovo drugo ispravno i da je ispravno ovo što je radila DS. Da je na snazi ostala politika koju je on zastupao 1999. godine, NATO zastava bi se viorila i u Kruševcu i u Kraljevu, a mi bismo bili izbeglice u Beogradu i ne bismo mogli da pravimo ni ovaj most na Adi, niti bismo mogli da popravimo one mostove koje je ta politika porušila, misleći i na mostove ka Evropi i na mostove ka boljem životu, a i na one mostove koji su porušeni zbog politike koju su neki u ovoj sali vodili. Žao mi je što ovde ima samo predstavnika frakcije Tomislava Nikolića, pa ne mogu da im objasnim da smisao ekonomske politike predstavlja osnovnik uslova da građani žive bolje, a ne da političari i političke stranke žive bolje. Danas živimo gore nego juče i vi nas sada uveravate da bi trebalo da štedimo tri godine da bismo živeli još gore. Izvinite, to građanima Srbije nije jasno. Valjda se nečega odričete ako ćete živeti bolje, ali da se odričete nečega da bi živeli još gore, to građanima Srbije ne možete da objasnite. Ne možete da objasnite penzionerima da moraju da štede i trpe da bi 2017. godine živeli gore nego što žive danas. Sa ovom Vladom je izvesno da će živeti gore. Za kraj, vaš budžet, gospodine Krstiću, nema razvojnu komponentu i to je ono što sam rekao i u raspravi u načelu. To je kao da nas čeka boks meč sa svetskim prvakom u boksu i onda učestvujemo vi i ja, a trener vam prepiše dijetu, a meni kaže – vi ste malo podgojeni i nema potrebe da idete u teretanu, izaći ćete pa ćete se tući. Ne možete bez razvojne komponente u budžetu, i tu se konceptualno razlikujemo, ne politički, da se razumemo, apsolutno prihvatam da vi kao ekonomski stručnjak imate pravo na vaš ekonomski koncept. To je vaše legitimno pravo i čvrsto stojite stavovima iza tog vašeg koncepta i odgovaraćete i građanima Srbije i parlamentu za svoje ekonomske stavove koji će se pokazati kao pogrešni. Ali, vaše kolege iz SNS-a iznose političke stavove i političke kvalifikacije u koje ne mogu nikoga da uvere. Prvo oni sami ne veruju u to, a kamo li da pokušaju da uvere u to i građane Republike Srbije. Koga ćete od građana Srbije da uverite da treba da plaća veći porez, da treba da se odriče, a da mu kupovna moć bude manja? Kako ćete da objasnite građanima Republike Srbije da moraju da plaćaju veći PDV na hleb, zejtin, šećer, kako ćete da pokrenete računarsku industriju u Republici Srbiji sa povećanjem PDV-a za računarsku opremu? Ko će iz sveta da dođe ovde da ulaže? Niko. Nemate investitore, samo imate kreditore i to je vaš osnovni problem, što niste ništa naučili od država koje su prebrodile svetsku ekonomsku krizu.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Svačega sam se sada naslušao. Gde su ti vaši investitori, gde su nestali? Gde je taj vaš bruto proizvod? Gde su tih 200.000 novih radnih mesta? U manjku je 400.000 posle vaše vlasti. O tome pričate? Gde su preduzeća koja su radila? Nema ih više. O čemu pričate? Gde su nam robne rezerve? Pokradene. Pričate o rekonstrukciji mostova. Neki su pre napravili most na Gazeli nego što ste ga vi rekonstruisali. Pre su napravili Gazelu. Za četiri godine 10 kilometara autoputa, od Preševa prema Vranju. Završava se 2014. godine. Za godinu i po dana. O čemu pričate? Institucije, da li su sudovi institucije? Jesu. Šta ste uradili? Neustavno postavili predsednika VKS. Da li je to odbrana institucije? Razrešili ste 700 tužilaca, razrešili 700 sudija neustavno. Ista obrazloženja za sudije, 700 i ista obrazloženja za tužioce, 700. To ko je pisao treba da ga bude sramota. Te ste birali da vam budu predsednici VKS-a. O čemu govorite? Predsednik Republike, institucija koja je pripadala DS. Sada imate predsednika Republike Srbije koji pripada svima. Nije član SNS-a. Vaš je bio predsednik i Srbije i stranke. Šta ste radili sa ljudima na barikadama? Prvo ih postavljali na barikade a onda ih sklanjali. Sada imamo problem sa EU da ih ubedimo u iskrenost, ali ne zbog nas, nego zbog vaše ranije neiskrenosti. O tim mostovima pričajte malo.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, replika.
Kada govorimo malo o instituciji predsednika Republike Srbije, bio sam ponosan na predsednika Republike koji ne mora da polomi ruke razgovarajući sa predsednikom SAD-a nego je znao engleski jezik. Bio sam veoma ponosan na to kada ode kada se sretne sa njim, nije morao da čeka sahranu pa da ga vreba sa sve foto-aparatom iz prikrajka da ga zaskoči ne bi li se slikao na sahrani kao prva lopata Srbije.
Molim vas gospodine Milivojeviću, bez uvreda.
Imao sam predsednika Republike koji se nije umarao toliko na međunarodnim putevima pa je znao ko mu dolazi u goste. Pogledajte danas „Blic“, ne znate ko vam u goste dolazi, da li je šeik iz Dubaia ili neki drugi. Bitno je da je šeik i da ćete pevati onu Breninu pesmu „Šeki, Šeki tako ti Alaha daj malo para“, ako može puna vreća za nas da bude, daćemo ti još neki hotel na Kopaoniku. Tako se ne grade institucije. Tako se institucije ne prave. Tako se institucije razaraju, baš kao što su se razarale institucije kada 1999. godine taj isti izađe pred studente sa heklerom, pa pred taksistu sa pištoljem. To Srbija nije zaboravila. Nema tog stiropora na koji će on sada da sedne pa da nas ubedi da je on taj koji će ovde dovesti institucije, izgraditi, investitore. Nema tog stiropora. Može stiropor da bude debeo koliko hoće, ali nema te izolacije koja može da dopre do mozga. Mi pamtimo jako dobro šta je bilo i 1999. godine i 1998. godine. Razumem fascinaciju mostom. Znate li Petrovaradinski most u Novom Sadu? Žeželjev most u Novom Sadu? Most slobode? Most na Mijatovcu na Velikoj Moravi? Da li znate mostove u okolini Kruševca, Varvarinu, Trsteniku, na Rasini kod Kruševca? Da li znate ko ih je svojom politikom porušio? Ja ću da vam kažem, Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić i onda razumem fascinaciju kada neko gradi most da vas to boli.
Vreme. Narodni poslanik Veroljub Arsić i zatvaram krug replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada vam je Boris Tadić bio tako dobar predsednik, što ga smeniste? Hajde mi objasnite to. Što ste ga smenili? Stvarno mi nije jasno. Maltene ga najuriste iz stranke. Kako to kada je bio tako dobar predsednik da izgubi od Tomislava Nikolića direktno na izborima? Sada više neće nikada da ga pobedi. To vam garantujem, da nikada više neće moći da ga pobedi. Zašto ste sudije Ustavnog suda birali po ključu – da daju ustavnu odredbu da predsednik Republike može da bude biran i po treći put zbog promene Ustava? Po tom ključu ste birali sudije Ustavnog suda. Oni koji su se pobunili protiv toga bili su skidani, iako su ovde bili predlagani od strane Borisa Tadića. Ako je profesor na predavanju rekao – neustavan je deo zakona koji se sprovodi za sprovođenje Ustava, koji se odnosi na to da Boris Tadić treći put može da bude biran za predsednika, više nije mogao da prođe u ovoj Skupštini kao kandidat sudije za Ustavni sud. Da li je Ustavni sud institucija? Jeste. Ako je ceo vaš uspeh da potrošite pola milijarde evra na jedan most za pet godina koliko ste bili na vlasti, onda treba da vas bude sramota.Možete da pričate o mostovima koliko god hoćete, narod vas više neće. Ne kažem vas pojedinačno. Ne kažem da je DS kriminalizovana, ali oni koji su vladali u ime DS su toliko zla naneli narodu da će teško vama kao vašoj stranci narod da oprosti.
Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Aleksandar Radojević.
Poštovana predsedavajuća, javio sam se posle prethodne diskusije mog prethodnika zbog povrede Poslovnika, povrede dostojanstva Skupštine, čl. 106. i 107. Ne znam kroz koje naočare gleda kolega pa ovde vidi frakciju Tomislava Nikolića. Zaista mislim da je svima jasno da u SNS ne postoje frakcije Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića. Na vašu žalost SNS je vrlo homogena i kompaktna stranka i potpuno jedinstvena. Gde su vaše frakcije, to se okrenete levo i desno i pogledate. Hvala.
Molim vas da ne koristite institut povrede Poslovnika da biste replicirali. Narodni poslanik Ivan Jovanović.
Po amandmanu. Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, poštovani narodni poslanici, amandman koji predviđa razduženje povoljnije prethodnih kredita je svakako dobar i pozitivan. Mislim da će to da se desi i da će to Vlada prihvatiti. Kada razgovaramo o ovakvoj temi, mislim da ne treba da se bavimo dalekom prošlošću, a ni bliskom previše i da unosimo žuč. Ono što treba i čime treba da se bavimo je sadašnjost. Sadašnji težak ambijent u kome posluje naša privreda, ministre, i vi to znate. Kada govorimo o sadašnjosti i narodni poslanici to treba da znaju, a i javnost da je od početka godine gubitak privrede povećan za 77,5%. Ne znam na koji način Vlada planira da ostvari prihode koje je projektovala, ali ti prihodi se neće desiti, kao što se nisu ni desili ove godine, pa neće ni sledeće i pitanje je da li će biti nula taj rast ili će biti recesija. To sigurno znate. Pojavili su se ulični prodavci deviza. To sigurno znate. To je jasan znak gde se Srbija vraća. Nenaplativi krediti u ovoj godini sa 16% su povećani na 24,5%. To su činjenice, a sve drugo su prepucavanja, floskule, optužbe koje svaki dan gledamo u raznim tabloidima koje kreira jedna stranka. Pre tri dana država je prodala državne zapise sa kamatom sa prinosom od 10,5%. Sa 10,5%, a mi pričamo o tome da su nepovoljni neki krediti od 6% kamate. Mislim da to jasno govori na koji način ova država vodi svoje finansije i ne možete samo za period od kada ste vi ministar preuzeti odgovornost kada se radi o politici ove Vlade zato što ta odgovornost traje od početka formiranja ove Vlade. Ta rekonstrukcija za nas i građane uopšte nije bitna. Na kraju, gospodine ministre, ako se već pozivate na Nemačku i njihovu finansijsku i privrednu politiku i mere, poznato je da je Nemačka socijalno tržišna privreda koja ima dve komponente. Jedna je tržište, a druga je socijalni aspekt, građani i oštri pregovori oko minimalne cene rada. Ne možete, sa jedne strane, zatezati dok ne popustite sa druge i ne možete zatvarati potpuno ventil građanima. Ne možete podizati PDV i omogućavati povećavanje cena inflacije i istovremeno snižavati plate, terati privredu u sive i crne tokove i onda opet su na kraju građani na gubitku. Bez potrošnje ne može privreda da funkcioniše.
Reč ima ministar Krstić.
Oko podataka, u pravu ste i to hoćemo i ovde. To je ono što sam rekao. Ne prejudiciram u ovom trenutku, niti želim da prejudiciram šta je ishod debate koju treba da imamo oko toga kako želimo da nam bude uređenje, odnosno socijalni kompakt kao takav, da li ćemo biti više kao Francuska, Nemačka ili Engleska. Na žalost, tu diskusiju, luksuz da vodimo tu diskusiju nećemo, i to ste čuli i od premijera u ekspozeu, imati dok ne počistimo kuću, kao što sam rekao. Hteo sam da budemo vrlo jasni, ako mislite na aukciju koja je bila 10. decembra, to su dvogodišnje dinarske obveznice koje imaju različitu kamatnu stopu nego evro bondovi koji se emituju na međunarodnom tržištu. Imali smo tražnju veću od ponude. Ponuda je bila 10 milijardi. Prodali smo 7,2 milijarde. Prodali smo po stopi od 10,09%, što je ključan podatak. Manje je 0,61% ili bips nego poslednja emisija te ročnosti. Da prevedem, to znači da imamo veću tražnju, da investitori smatraju da imamo manji rizik nego što smo imali poslednji put kada smo imali tu istu emisiju i iste ročnosti. To je dobra vest, a ne loša.
Da li još neko želi reč? (Da.)
Radi metodološke korektnosti da kažemo da je niža kamatna stopa zato što je inflacija u novembru međugodišnja 0,6%. Imali smo deflaciju u novembru, tako da je međugodišnja inflacija 1,6%. S obzirom da je 1,6% godišnja inflacija, a prodali ste po 10%, nije to baš neka približna kategorija. Niža je zato što je inflacija bila ranije viša. Kažite po koliko ste prodali evro obveznice petogodišnje i da li možete da se na taj način dalje zadužujete, finansirate deficit na trajno? Jako teško i zato prihvatite amandman URS i zadužite se 2,5 milijarde evra jer je inače sve ovo skupo. Tih 10 je skupo u odnosu na inflaciju od 1,6%. Kamata na evro obveznice je bila nešto viša od 4,7% koliko je bila poslednji put. To su sve visoke kamate. Pravo rešenje je hrabrost. Ne možete to vi nego Vlada mora da kaže – hoćemo da se zadužimo 2,5 milijardi evra i onda ovlašćujemo ministra finansija i privrede, koga god, da to uradi. Ministar finansija na kraju to treba tehnički da odradi, ali mora da ima političku volju. Verovatno nema političke volje, kao što je nije ni bilo kada sam ja bio ministar finansija. To treba otvoreno reći.
Hvala. Reč ima ministar Krstić. Izvolite.
Evroobveznice su, to znate, izdate sa identičnim rizikom, premijom, kao i prethodne evroobveznice koje su izdate, kada je situacija bila bolja po definiciji, jer smo imali manji javni dug. Ali dobro, mi se time nismo hvalili, a niste ni vi kada ste izdavali te evroobveznice. U svakom slučaju, jesu visoke kamate. Da se razumemo samo, mislim da mi nemamo metodološku razliku. Vaš amandman se odnosi na to da vi predlažete da sebi vežemo ruke oko toga da ćemo neke stvari izvršiti do određenog roka, a ukoliko to ne moramo da izvršimo, u narednoj, što mislim da bi bilo dobro, ukoliko su uslovi dobri, ali samo ukoliko su uslovi dobri. Ne vidim razlog da Vlada takav amandman prihvati, što ne znači da Vlada neće postupiti u tom smeru, što je savršeno ostavljeno kao prostor i uostalom navedeno u fiskalnoj strategiji, koja je dokument koji je usvojen na Vladi. Hvala.
Hvala. Reč ima Mlađan Dinkić, replika. Izvolite.
Probajte da razmislite na malo drugačiji način. Ako stavite privatizacione prihode u planu za sledeću godinu, pa eventualno niste zadovoljni cenom, kao što kaže kolega poslanik – nećete neku imovinu i bescenje da prodajete, ja se slažem. Šta će se desiti? Ništa. Obrnuto, imate ovde prostor da to uradite i da to završite. U budžetu pravite prostor za moguću prodaju dela državne imovine i prevremeno razduživanje. Ako to ne stavite, onda morate ponovo da dolazite u Skupštinu da radite rebalans. Tehnički, pravite sebi problem. Način razmišljanja je – stavite ovo, otvorite sebi prostor, nećete prodati ako ne budu dobri uslovi, ako niste zadovoljni, ostaće u budžetu. Stavka da se planiraju prihodi od privatizacije ne utiče na budžetski deficit, to znamo i vi i ja. Ako ostvarite prihode, oni su vam ispod linije, vraćate glavnicu duga ispod linije i rešavate pitanje duga. Ali, na taj način biste moralno obavezali Vladu da razmišlja o tome i da to uradi. Ovako, ako nema te obaveze, neće niko ni razmišljati.
Hvala. Reč ima ministar Krstić. Izvolite.
Samo da kažem – i te kako razmišljamo o tome.
Hvala. Sledeći prijavljeni je Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mene fascinira taj deo priče oko Nemačke, koja se stalno spominje kao primer. Može slobodno da se kaže da Nemačka maltene nije ni osetila svetsku ekonomsku krizu, da je konstantno beležila rast bruto proizvoda, a da su sada nemačke državne hartije od vrednosti sa negativnom kamatom. Znači, onaj ko hoće da kupi te hartije, neće platiti samo hartije nego kad dođu na naplatu dobiće manje para nego što je uložio te hartije. Znam ja da je Vlada Mirka Cvetkovića pokušala isto što i Nemačka. Nemačka je oborila evro na svetskoj berzi. Obaranjem evra na svetskoj berzi uspela je da obezbedi jako veliki plasman svojoj automobilskoj industriji koja je, kao što je poznato, posle avioindustrije jedna od najkomplikovanijih i koja ima najviše kooperanata. Tako su uspeli da zadrže uposlenost svojih kapaciteta a da svetska tržišta preplave svojim automobilima. Vlada Mirka Cvetkovića je uradila nešto drugo. Oni su oborili dinar, ali pre nego što su oborili dinar, dali su privredi subvencionisane kredite u evrima. Pa kad su oborili dinar, taj kredit ne da je bio skuplji nego onaj nesubvencionisani, nego su se mnoga preduzeća pozatvarala. Da stvar bude još gora, ta ista Vlada je utrošila 4,5 milijarde evra deviznih rezervi na odbranu kursa dinara koji je u međuvremenu 50% poskupeo, evro u odnosu na dinar. Očigledno da je nešto nedostajalo u tom konceptu između Vlade Srbije i Vlade Nemačke. Hoćete da vam kažem šta? Mi nismo imali šta da prodamo. Ništa u Srbiji nije radilo. Nismo imali šta da izvezemo. Nismo imali radnike. Nismo imali fabrike. Žao mi je što tu nije ministar poljoprivrede. Hteo bih i njega nešto da pitam. Da li je ratarstvo jedina grana poljoprivrede? Da li postoji viši oblik poljoprivredne proizvodnje? Šta je sa stočarstvom? Šta je sa klaničnom industrijom? Krupne stoke u Srbiji više i nema. To sigurno nije rezultat rada ovog sadašnjeg ministra, nego raznih nakupaca i preprodavaca koji su uvozili maltene otrov u Srbiju, zbog nedostatka kontrole poljoprivrednih proizvoda. Nek se zapitaju poslanici šta je to MOM u mesarskoj industriji. Od čega se pravi i koliko je toga naše dece i naših sugrađana konzumiralo i kakva je njegova zdravstvena ispravnost. Imamo dve neuporedive stvari, dve neuporedive ekonomije. Ono na šta mi treba sada da se oslonimo jesu one prednosti koje imamo. Žalosno je što smo propustili četiri godine kad smo mogli da radimo svašta, a uradili smo ništa, a i to ništa bilo bi bolje da nije napravljena i šteta i sada ostaje samo jedan problem – kako iz celog ovog kruga izaći? Možda vama izgleda smešno što tražimo partnere po celom svetu. Svako ko hoće bilo šta da pomogne, na bilo koji način da uloži u Srbiju, dobro je došao. Nemamo mi problema ni sa kineskim kreditima, nemamo problema ni sa ruskim kreditima, nemamo problema ni sa njihovim ulaganjima, nemamo problema sa bilo kime ko hoće da radi nešto u Srbiji. Da ne pričam da se ranije kapital blokirao, gledalo se odakle dolazi, a taj odakle se očekivalo da dolazi slabo je dolazio, već je uglavnom odlazio zato što je morao da plaća razne provizije raznim političarima, pa smo postali zemlja koja je bila u vrhu korupcije po svim statistikama u svetu. O tom ugledu SNS priča. Hoćemo taj deo ugleda da vratimo, da je ovde pravna država, a ne da se zatvara fabrika. Kako bi to izgledalo nekome ko želi da ulaže u Srbiju u to vreme kada sazna da je država zatvorila čoveku fabriku sa 400 radnika, dve milijarde prometa, 400 miliona neto dobiti? Država da ne pipne, 40 miliona dobija od te fabrike. Zatvorena je zato što nije hteo da radi sa „Deltom“ i zato što je bio konkurencija „Matijeviću“. To je najveća klanica u Srbiji bez AP Vojvodine. Da li ste znali za to? Ko je bio ministar? Saša Dragin. Ko je bio direktor Uprave za veterinu? Gospodin Mićević. Još kažu inspektori – šta mi da radimo, ovo moramo da zatvorimo, nismo mi radnici Ministarstva za rad i zapošljavanje, nego radnici Ministarstva poljoprivrede. To vama možda izgleda smešno, ali kada zatvorite jedan takav objekat uništili ste, ne samo 400 radnika, već otprilike negde oko 25 do 30 hiljada kooperanata koji su sada žrtve raznih nakupaca i preprodavaca zato što nemaju kome da prodaju svoju robu. O toj sivoj zoni možemo da govorimo, samo je ne generiše ova Vlada, nego su zaostaci Vlade Mirka Cvetkovića. Budite malo realni. Za ovo što vam pričam mogu materijalno i da dokažem sa papirima države, kako ste radili i kako ste vladali. Zakone ste pravili za pojedince. Tako da, mene jako čudi ova priča oko te uporedivosti ekonomije i socijalnom programu. Ali, koliko vidim, novi ministar ima želje da nauči nešto iz tog nemačkog iskustva, ono što može da primeni na teritoriji Republike Srbije, od nečega što Republika Srbija može da ima korist, a ne štetu kao što je to bilo u ranijem periodu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović
Replika, javio sam se na izlaganje ministra.
Gospodine Jovanoviću, pažljivo sam pratila, javili ste se tek posle izlaganja gospodina Dinkića, tako da ne mogu da vam priznam repliku, ranije bih vas prozvala.
Gospodinu Arsiću, takođe.
Gospodin Arsić vas uopšte nije pomenuo. Dakle možete samo da govorite i da trošite vreme poslaničke grupe. Dobro, onda po amandmanu.
Prvo, mislim da treba opet da se vratimo na temu, jer nadam se, da se Snežana probudila iz dvogodišnjeg sna, od kada je došla na vlast i da možemo da počnemo da razgovaramo na način na koji treba da se reše problemi koji postoje u privredi. Ovih dana, odnosno ovih meseci sve je veća represija na one privredne subjekte koji iole mogu da posluju, pre svega poreske uprave kako bi se popunili prihodi države. Zato danas imam 53.149 privrednih subjekata u blokadi. To je još jedan podatak koji je delo ove Vlade. Ne treba da pričamo o prošlosti, kolega sjajno zna da dramatizuje, i da uveličava. Ali, ako govorimo o poljoprivredi treba da kažemo da je ova vlada smanjuje u ovom budžetu subvencije za tri milijarde, da je afera aflatoksin koštala nekoliko milijardi, koju ste napravili, sve to košta, građane Srbije, privredu Srbije i košta ovaj budžet, o tim temama treba da razgovaramo. Treba da razgovaramo o tome kakvi su modeli i kakva su rešenja, a ne da optužujemo lažno, i da pravimo od raznih podataka koji se pojavljuju po tabloidima nekakve informacije o kome treba da se govori u Skupštini Srbije. Mislim da nigde nećemo otići ako budem ona taj način razgovarali, gospodine ministre. Što se tiče onog vašeg odgovora, drugi deo nisam dobio, a radi se o socijalnoj i tržišnoj privredi, jer nema te socijalne komponente ako se povećava PDV 2%, ako se uvodi solidarni porez, to će koštati građane Srbije 1,5 %, 6% BDP. To je negde u dinarima za prosečnog građanina oko 3000 hiljade dinara za prosečnu porodicu, toliko će to koštati. Jer, nije samo one osnovne namirnice, potrošačka korpa za koju se povećava niža osnovica PDV, nego su tu i komunalni troškovi, to su i ostali režijski troškovi.Bukvalno svaka porodica u Srbiji troši 1,5 platu na te najosnovnije potrepštine za koje porez se povećava za 2%. Sigurno je, kažem, da će mnogo više koštati građane sve to nego 250 dinara o kojima ste vi govorili. Hvala.
Veroljub Arsić.
Ne bavim se tabloidima nego činjenicama. Sada ću da kažem i kako se zvala ta industrija, „Mesna industrija Damjanović“, nju je zatvorio gospodin Mićović, i gospodin ministar Saša Dragin. „Mom“ je mašinski očišćeno meso, a pravi se tako što se pileći zaostaci melju u kuteru zajedno sa kostima, puni su antibiotika i aditiva, i služi da se malo poveća masa, a da se ne ošteti kvalitet, pod uslovom da to bude u nekoj normalnoj razmeri.
Gospodine Arsiću, ja sam stvarno dužna da vas upozorim da govorimo o temi.
Ne priča o tabloidima nego odgovaram na ono što je gospodin Jovanović rekao za mene.
Niste dobili pravo na repliku, i vi ste dobili pravo da govorite o amandmanu.
Niste mi dali pravo na repliku? Znači, za vas gospođo predsedavajuća nije tačno kada neko kaže da prethodni govornik govori o tabloidima i da to nije razlog za repliku. Ja sam govorio o činjenicama.
Vratiću vam vreme. Dakle, podsetiću vas na član 104. Tamo kaže „navodeći tačno njegovo njegovo ime“, hajte da prekinemo sa replikama, molim vas i da se vratimo na temu dnevno reda, da bismo bili efikasni i operativni. Vratiću vam sada vreme.
Zbog toga, nema potrebe ovo vreme računajte kao vreme koje je išlo u repliku, završavam već to. Ne želim više da polemišem, samo sam hteo da kažem da govorim o tačnim podacima. Sada pošto znate ime proverite na APR koliko je to preduzeće imalo zaposlenih, koliko je imalo bruto promet i koja je bila neto dobit. Ono što je najgore jeste, ne ta afera koja je vezana za aflatoksin, nego zato što je zbog tog prekomernog uvoza nekvalitetnih sirovina za mesnu industriju, naša poljoprivredna proizvodnja prestala da postoji. Zato sada imamo problema i sa otkupnom cenom, pšenice, kukuruza, suncokreta, zato što više niko ne sme da ulaže u stočarstvo, zbog iskustava koja su imali dok su vaši ministri vodili poljoprivredu.
Da li još neko želi reče povodom amandmana? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije i republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatio je amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reče? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušica Morčev, Miroslav Petković i Marko Milutinović. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre Predlogom budžeta za 2014. godinu vi predviđate povećanje zaduživanja, a čuli smo iz kojih razloga, čuli smo vaše obrazloženje. Vrlo brzo ćemo se uveriti da li je vaš koncept ispravan, da li ste realno procenili ovo ili ćemo putem rebalansa morati nešto da menjamo. Ono što je veliki problem, oko čega smo se svi u ovoj sali složili, to jesu rashodi koje je potrebno izdvojiti za plaćanje kamata u 2014. godini. Gospodin Dinkić je govorio kako je to naraslo sa 14 milijardi na 92 milijardi do 2012. godine. Nismo čuli kako je to sa 92 naraslo na 114 milijardi ali svakako da nije dobro i pretpostavljam da će u narednoj godini ovaj iznos biti još veći. Mi iz DSS smo pored toga što je kršen Zakon o budžetskom sistemu, što su probijane određene zakonske granice, što su sredstva koja su potrebna za izdvajanje i plaćanje kamata i glavnice duga ogromna, uvek vodili računa, pre svega o strukturi zaduživanja. Vi predviđate izdavanje hartija od vrednosti na domaćem tržištu u vrednosti od 330 milijardi dinara što je nedopustivo imajući u vidu kamatnu stopu koju država plaća na ta sredstva. Naime, kamatna stopa između 10% i 11%, znači između tih procentnih poena smatramo da je izuzetno visoka, da je nepovoljna i da je skupa. Znam da ćete nam reći da je to potrebno zbog razvoja domaćeg tržišta hartija od vrednosti. Možda jeste dobro za njih ali želim da ukažem na sledeći problem. Bojim se da će upravo ova mera demotivisati i banke i investitore da ulažu u domaću privredu. To je najveća opasnost koja nas očekuje zbog ove mere, jer ko bi ulagao u neizvestan posao ukoliko mu država garantuje visoku kamatu koju ćemo platiti 10% ili 11%. Stoji iza toga taj plasman sredstava je potpuno siguran i zbog toga DSS predlaže ovim amandmanom da se ovaj iznos smanje za sto milijardi. Iskreno se nadam da ćete prihvatiti ovaj naš predlog.
Da li još neko želi reče? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Lapčević i Dejan Mihajlov. Da li neko želi reče? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Nenad Popović, Miroslav Petković i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reče? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Milica Vojić Marković i Donka Banović. Da li neko želi reče? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Hvala vam, konačno. Verovali ili ne još smo kod člana 2. Ovaj se amandman odnosi na stav 4. člana 2. koji glasi – za finansiranje budžetskog deficita i otplate dospelih kreditnih obaveza mogu se tokom 2014. godine koristiti sredstva sa konsolidovanog računa trezora Republike Srbije do iznosa koji ne ugrožava likvidnost tog račun. Mi predlažemo amandmanom da se posle reči „računa“ dodaju reči „ a prema unapred poznatim kriterijumima“. Vi ste odbili ovaj amandman i u odgovoru stoji da su kriterijumi već predviđeni, odnosno da može, a da se ne ugrozi likvidnost tog računa. Mi smatramo da to nije nikakav kriterijum. Da se moraju propisati uslovi i način na koji se mogu povlačiti sredstva iz trezora. Ako imamo u vidu da su ekonomisti izračunali da se Srbija u sekundi zadužuje 97 evra, da od kako je ova Vlada, znači, neću ni spominjati zaduživanje prethodne Vlade na čelu sa Mirkom Cvetkovićem, ali od kako ova Vlada vlada da se ukupan dug države povećao za pet milijardi evra. To veoma zabrinjava. To takođe znači da su mogućnosti za vraćanje i servisiranje kredita sve manji. Zato smatramo da unapred treba da budu definisani kriterijumi, dakle pravila i uslovi za povlačenje sredstava iz trezora i da u principu rečenica kojom vi meni odgovarate da se mogu koristiti do iznosa koji ne ugrožava likvidnost tog računa, ne uliva nikakvo poverenje zato što je ovako enorman dug i Srbija je već država koja je ozbiljno zadužena, kada se pogleda dug u odnosu na bruto društveni proizvod, tako da ova vaša rečenica i obrazloženje ne ulivaju nikakvo poverenje da vi nećete ugroziti trezor.
Hvala. Reč ima ministar Krstić.
Samo da objasnim o čemu se radi. Znači, konsolidovani račun trezora podrazumeva nekoliko različitih računa, različitih korisnika lokalnih samouprava, Republike itd. Znači transferi između, odnosno pozajmice između različitih korisnika zapravo sprečavaju, odnosno omogućavaju nam da se ne zadužujemo u trenucima kada nemamo neku likvidnost. Mi se nikad ne zadužujemo za ceo iznos nego se zadužujemo onoliko koliko je moguće, jer u nekom trenutku unutar meseca, bilo kog, postoji višak novca na određenim računima koji se ne koristi do nekog dana, recimo nedelju dana kasnija. U tom periodu vi možete beskamatno da se pozajmite sa tog računa. Znači, to upravo sprečava da se pozajmljujete od nekog sa strane, jel to je sve naš novac, u krajnjoj liniji, naravno, beskamatno pozajmica je u pitanju. To je prvi argument vezano za ovo zaduživanje. Drugo pitanje koje bih ja imao za vas, mislim da je taj kriterijum, mi smo prošli kroz to naravno, taj kriterijum je vrlo adekvatan, znači mi ne smemo da ugrozimo likvidnost nekog od budžetskih korisnika zato što neki drugi budžetski korisnik ili republički budžet kao takav koriste ta sredstva unutar nekog dana ili nedelje itd. Znači jedino je pitanje, ja ne znam koji bi drugi kriterijum trebalo tu da uzmemo u obzir. Ako vi imate neki predlog ja sam voljan da ga čujem, ali po meni je ovo adekvatan kriterijum. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojana Božanić i Gorica Gajić. Reč ima narodna poslanica Gorica Gajić.
Hvala gospođo predsedavajuća. Članom 2. Predloga zakona definiše se iz kojih će se izvora pokriti budžetski deficit otplate kredita i nabavka finansijske imovine u ukupnom iznosu od 662 i po milijarde dinara. Dalje se kaže da će se ta sredstva obezbediti i iz domaćih i stranih kredita u iznosu od 264 milijarde dinara od emitovanja domaćih evro obveznica u iznosu od 330 milijardi dinara i od emitovanja evro obveznica od 68 i po milijardi dinara. Mi smo videli kako ume i koliko ume da traje diskusija u Skupštini kada razgovaramo o tome koliko ćemo morati da izdvojimo u budžetu za ovu godinu para za otplatu kredita domaćih i stranih a još više koliko nam para treba za otplatu kamata. Mi uvek o tome raspravljamo post, kada smo se već zadužili i kada već obaveze pristižu. Ova Narodna skupština raspravlja o budžetu, samim tim raspravlja i daje ovaj Predlog zaduženja za ove namene i zato je DSS predložila amandmanom da se u ovom stavu posle stava 6. doda stav 7. kojim će Ministarstvo finansija biti obavezno da izveštava resorni odbor Skupštine Republike Srbije, a samim tim i celu Skupštinu i sve nas poslanike o iskorišćenim kreditima, o nameni odobrenih kredita, o plaćenim kamatama, a pogotovo o odobrenim, a neiskorišćenim kreditima, jer se dešava da mi dobijemo odobrenu liniju, idu kamate, odnosno kazneni poeni. Nama je to trošak, a mi ta sredstva ne iskoristimo, jer nemamo neke projekte. Zato smo dali amandman da Narodna skupština bude pravovremeno, odnosno jednom mesečno informisana o stanju iskorišćenih i neiskorišćenih kredita za ove namene. Hvala.
Reč ima ministar Krstić.
Samo da odgovorim, Narodna skupština unapred, mi kao država ne možemo da se zadužimo, čak ni da damo državnu garanciju, ukoliko Narodna skupština to nije apriori odobrila. To je jedna stvar. Ja nisam protiv ovog amandmana kao takvog, dela koji se odnosi na transparentnost, a pročitaću vam i obrazloženje koje ste vi dobili, a koje kaže da Ministarstvo finansija, ja to gledam, ali to je objavljeno na stranici, Uprave za javni dug, jer Ministarstvo finansija, odnosno Uprava za javni dug koja je u sastavu organa Ministarstva finansija, objavljuje na mesečnom nivou kredite po kojima smo zaduženi i stepen njihove iskorišćenosti. Ukoliko to nije slučaj, mi ćemo učiniti da to bude i to nije problem.
Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić, replika.
Apsolutno vas razumem gospodine ministre i znam da od Uprave za javne nabavke možemo da vidimo na sajtu koliko smo se zadužili i koliko je stanje iskorišćenih kredita i koliko je stanje kamata. Svakako, to može svako od nas i građana da ode i vidi. To nije vid zvaničnog izveštavanja Skupštine, odnosno resornog skupštinskog odbora o iskorišćenim i neiskorišćenim kreditima za koje mi ovde apriori dajemo dozvolu da se zadužimo. Mi kada damo dozvolu da se zadužimo za 662 milijarde dinara, mi ne znamo koje će kamate stope biti na tržištu. To ćete vi u Ministarstvu finansija videti, mi ne možemo da utičemo da li ćemo se zadužiti po jeftinijim ili skupljim uslovima, onda ne bismo imali raspravu da sada raspravljamo tri sata da li je sada isplativije prodati državnu imovinu i vratiti skupe kredite ili je isplativije zadužiti se po jeftinijoj kamatnoj stopi na tržištu tamo gde možemo, pa vratiti skupe kredite. Znači, mi na to ne možemo da utičemo. Možemo da pratimo zvanično stanje zaduženja i tada bismo u tom mesečnom pregledu koji bi ovde stizao, zna li po kojim kamatnim stopama se ova država zadužuje.
Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Samo ću kratko o ovom amandmanu, ne vidim razloga zbog čega niste prihvatili ovaj amandman. To ima veze sa vašim obrazloženjem zašto ste odbili amandman koji sam podnela ja sa koleginicom Vojić Marković. Vi razgovarate sa poslanicima koji nemaju, ne daju vam blanko poverenje i ne mogu blanko da veruju ni Ministarstvu finansija, niti vama. Kada ste vi meni sada objašnjavali kako se iz trezora povlače sredstva, osećala sam se kao da imam pet godina, pa vi nekom detetu objašnjavate sada da je kockica tu, pa će neko da je uzme, pa mi nećemo da ugrozimo itd. Pretpostavljam da nećete, da ste odgovoran čovek, ali mi baš i nemamo poverenja, s obzirom na to kako se vodi i ekonomska i finansijska politika u ovoj državi. Ne vidim kakav je problem da vi izveštavate onaj dom koji odobrava i na mesečnom nivou o tome kako se ta sredstva koriste. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, prihvatio je amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, na član 3. amandman je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman na sednici Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić.
Molim ministra i saradnici da pokušaju da ispred sebe istovremeno imaju Predlog zakona o budžetu upućen 2. novembra, amandman Vlade upućen 28. novembra i amandman Odbora za finansije upućen 12. decembra, na isti deo član 3. i amandman se, i moj odnosi na deo koji se tiče poslovnih bilansa, aproprijacija za Javno preduzeće“Srbijagas“, održavanje tekuće likvidnosti. U predlogu budžeta, upućenog 2. novembra, uz likvidnost za „Srbijagas“ stoji 200 miliona evra, i iznos u dinarima. U predlogu amandmana koji je poslala Vlada, 28. novembra, aproprijacija je 200 miliona američkih dolara,USD i odgovarajući iznos u dinarima. U predlogu amandmana koji je upravo prošao, koji je podneo Odbor za finansije, stoji 200 miliona evra. Mislim da bi SAD bile jako zadovoljne da je evro i USD jedno isto, ali nije. Ovo nisu stvari koje se rešavaju ispravkama. Ovo je ili nenamerna, slučajna površnost ili se radi o 45 miliona evra za koje ne znamo gde su. Jedno od ta dva, nema treće. Moj amandman se odnosi na to da ovih 200 miliona, sad moram da kažem, nečega, jer imam predlog budžeta iz 2. novembra da su to dolari, imam predlog amandmana Vlade, jedan od deset, iz 28. novembra, gde su to evri u Predlogu budžeta. U predlogu amandmana Vlade su dolari, u predlogu Odbora za finansije su ponovo evri. Dakle, tražim da se 200 miliona nečega ne da „Srbijagasu“, nego da se troši otpočinjanje investicija izgradnje bloka TENT B-3 površinskog kopa Radljevo. Kazaću zašto. Zato što slušamo, ja često ne znam da li mi se članovi Vlade hvale ili mi se žale, kako je jako teško restrukturirati javni sektor i kako će to da počne, a jako je teško u 2014. godini. Ako ostavite ovih 200 miliona nečega u 2014. godini za „Srbijagas“, neće da počne, ili ćete raditi rebalans za koji se nadam da ćemo jasno videti da li se radi o 200 miliona američkih dolara ili se radi o 200 miliona evra. Zašto smatram da bi ovaj amandman trebalo da prihvatite? Njime bi svima nama i sebi prvo dokazali da ćemo zaista da počnemo restrukturiranje javnog sektora. Ja sam poslednja koja bi se radovala bilo kakvom lošem događaju sa budžetom Republike Srbije. Smatram da je to uvek zajednička šteta, ali smatram i zajedničkom štetom da ne slušamo jedni druge, smatram zajedničkom štetom da ne vidimo, ponavljam, politički folklor ne može da se koristi pri ovoj temi. Ima nas dovoljno ovde poslanika koji mogu da pitaju, jer znaju da ako se nastavi sa 200 miliona nečega za nelikvidnost „Srbijagasa“, a ima ministar privrede koji kaže da ćemo to da konvertujemo u imovinu, da će 49%, ne nečega, nego NIS-a, da ne bude više u rukama Republike Srbije. To je vrlo lako ostvariv scenario. Ne želim da ugrozimo odlukama o budžetu bilo koga sa snabdevanjem gasa. Ne želim da se mešam u politički folklor oko „Srbijagasa“, ali želim da znam da li će ovo biti 200 miliona evra ili će biti 200 miliona dolara. Želim da mi se objasni kako ćemo restrukturirati tokom 2014. godine javna preduzeća, ako im dajemo subvencije. Nažalost, mi spadamo, dosta nas u ovoj sali, u grupu ljudi koji znaju kako sistem funkcioniše i ne dopada nam se što šta od onoga što u sistemu funkcioniše. Smatramo svojom obavezom, jer ponavljam, želim dobar budžet, želim da je deficit precenjen, želim da mere koje ste predložili uspeju, ali imam pred sobom budžet, gde nema 45 miliona evra i zakon koji smo doneli pre neki dan, kao Skupština, gde kažemo da ćemo uštedeti 45 milina evra od smanjenja plata. Ne biva to. Ne biva da se slušamo sa pola uva i ne biva da se ne čujemo, bez obzira da li pripadamo koaliciji ili opoziciji, da znajući kako funkcioniše budžet, da svaka naša primedba, koja se tiče budžeta, nije usmerena na to da budžetu bude gore, odnosno da ministru finansija sa budžetom bude gore, nego je usmerena na to da budžet bude održiv i da zakoni koje uz njega stavljamo budu održivi. Zašto smatramo da treba da se otpočne investicija izgradnje bloka prvog površinskog kopa Radljevo? Zato što ćemo imati problem sa ukupnom količinom električne energije koju trošimo, ako danas ne napravimo dijalog o tome na koji način ćemo se snabdevati električnom energijom. Mnogo je dobro, potpuno je legitimno da Vlada smatra da je rešila energetski problem sa izgradnjom Južnog toka ili sa Energetskim sporazumom sa Rusijom. Ja želim da je rešila tako. To je nedovoljno za ono što svi mi znamo da je situacija na terenu. To je bio jedan od motiva, s tim što su me brojke, koje su predamnom, kao i pred vama, potpuno zbunile i ostavile u nedoumici o čemu se u stvari radi. Znam da se retko veruje u ostvarivanje dobrih namera koje ljudi imaju, ali ja ih zaista imam. Pošto je upravo prošao deo sednice, gde smo usvojili oba amandmana, znači usvojili smo amandman Vlade, koji govori o 200 miliona evra i usvojili smo amandman Odbora koji govori o 200 miliona dolara, odnosno obrnuto. U Danu za glasanje će se morati zastati, jer se sada više ispravke ne mogu praviti. Znam da ćemo naći način da ovo rešimo, ali vas molim da razumete da je to ozbiljna stvar, koja ne može biti sakrivena bilo kakvom političkom pričom o tome kako će sve biti uredu sa budžetom. Bila bih najzadovoljnija da mi kažete da postoji neki drugi amandman Odbora, osim ovog, koji je meni u Skupštini dat i da postoji neki drugi amandman Vlade, osim ovog, koji je meni u Skupštini dat i da ja ništa nisam upravu, ali ja drugih papira, osim ova dva amandmana, jednog Vlade, a jednog Odbora, nažalost nemam. Zašto smatram da je važno da se pažljivo slušalo, kao što je važno da pažljivo čitamo? Zbog toga što smo, na primer, pristupili glasanju o povećanju PDV, a da nismo čuli kakvi su efekti od povećanja PDV sa 18% na 20% iz jula meseca. U par rečenica. Smatram da su to stvari koje je važno da ministar podeli sa svima nama, ne zbog nas, nego zbog građana, koji bi trebali da razumeju šta je to nelikvidnost za „Srbijagas“ u iznosu od 200 miliona nečega, da je to isto kao kad u kućama, gde živimo, sin kaže da mu treba novac za ekskurziju, a onda mama i tata kažu – nelikvidni smo ili ćerka traži patike, pa smo nelikvidni. Tako smo i mi nelikvidni zajedno sa „Srbijagasom“. Tim pre je važno da situacija sa brojevima bude čista, kao što je važno da se objasni koliko su i kako dobro procenjeni prihodi i koliko i kako su dobro procenjeni rashodi koje imamo u budžetu, ukupno, ako sa lakoćom govorimo o subvencijama koje idu, ne samo u „Srbijagas“, nego i u druga javna preduzeća. Ne želim da imamo rebalans u junu mesecu, jer ja nemam nikakvog zadovoljstva od toga da kažem da sam bila upravu, jer to znači da u junu mesecu svi imamo mnogo većih problema. Predlažem jedan ozbiljan dijalog o subvencijama, koje će važiti cele godine, i pričama o tome da će biti restrukturiranja imamo sada. Smatram da jedino uz dijalog, tu se sa ministrom potpuno slažem, otvorenim dijalogom o svemu što nas čeka u budućnosti. Samo sa tim mehanizmom možemo da uradimo dobro i jedni drugima u ovoj instituciji, a ono što je najvažnije ljudima za koje svi radimo, odnosno građanima Srbije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, povreda Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, povređen je član 27, ali i čl. 175. i 176. koji se tiču procedure donošenja budžeta. Naime, povod za ovo je bio amandman prethodne koleginice, gospođe Čomić. Mi smo uz saziv za ovu raspravu dobili i budžet Republike Srbije i uz taj budžet smo dobili rebalans budžeta, a u članu 176. Poslovnika Narodne skupštine se kaže – izmene i dopune budžeta Republike Srbije u toku godine vrši se prema odredbama ovog Poslovnika kojim je uređen postupak za donošenje budžeta. Naime, mi smo doneli budžet i nešto što jeste zaista rebalans budžeta i mi nismo imali mogućnost da podnesemo amandmane, odnosno podneli smo amandmane na budžet, na pojedine pozicije i naši su amandmani odbačeni zbog toga što prethodni tekst budžeta nije ostao isti, jer su oni u međuvremenu izmenili taj tekst amandmanima, tako da mi na postojeći budžet nismo mogli da uložimo adekvatne amandmane pošto nismo znali šta će u njima pisati, odnosno znali smo, ali se to u međuvremenu izmenilo. Ovo je prvi put u istoriji parlamenta Republike Srbije da se istovremeno u proceduru stavlja budžet i nešto što se zove rebalans. Da se radi o ispravkama kojih je i ranije bilo, promenama koje se tiču pojedinih cifara, ovde se radi o ozbiljnoj promeni postojećeg budžeta, o promenama pozicija i, na kraju krajeva, neke naše amandmane su oni pretvorili u svoje amandmane doterujući ih, valjda da ne bi usvojili naše amandmane. Ali, u svakom slučaju, nama je normalna rasprava o ovom budžetu onemogućena zbog toga što smo imali… (Predsedavajuća: Vreme.) … paralelno i budžet i rebalans budžeta i to pre svega govori o ovoj Vladi. Ne mislim da ste vi, predsedavajuća, kriva za ovo, ali zaista jeste ozbiljno povređena procedura oko donošenja budžeta u ovoj Skupštini.
Hvala. Ja ću pokušati da vam odgovorim. Mislim da nije povređena procedura. Naime, mi smo svi dobili Predlog zakona o budžetu i ovo o čemu je gospođa Čomić govorila malopre. Znači, u tom osnovnom tekstu zakona, u ovom članu je bilo zaista 200 miliona evra za ove garancije. Međutim, Vlada je intervenisala amandmanom i promenila je 200 miliona evra u dolare. Odbor je, takođe, intervenisao na Predlog zakona o budžetu. Odbor ne može da interveniše na promene koje se dešavaju u međuvremenu, a nisu usvojene. Dakle, interveniše na Predlog zakona. I odbor je intervenisao na Predlog zakona i Vlada je intervenisala na Predlog zakona. Dakle, u prečišćavanju teksta, ukoliko bude usvojeno, doći će do usklađivanja toga. Mislim da sam bila jasna i mislim da u tom slučaju procedura nije prekršena. Izvolite, gospođo Čomić.
Nemam nikakav problem da se mi unutar Skupštine dogovorimo šta će na kraju pisati o budžetu, ali to sa procedurom nema nikakve veze. Amandman koji je podneo Odbor ostavlja evre. Malo pre ovog amandmana, i to mi je žao, jer sam mislila da će posle mog amandmana doći na red amandman Odbora, tako da reagujem da se uradi ispravka, u mom scenariju je tako bilo, da Odbor ide posle mene, posle amandmana koji sam obrazložila. Vi imate usvojen amandman Vlade, gde se radi o 200 miliona američkih dolara i amandman Odbora, gde se radi o 200 miliona evra. Nema tu tehničkih ispravki. Ja vas zaista molim, s punim razumevanjem kako je do greške došlo, da toliko daleko u instituciji ipak ne idemo. Meni je, ponavljam, žao, jer sam mislila da imam šanse za intervenciju pre nego što dođe amandman Odbora i dok sam sedela ovde čula sam da čitate i amandman Odbora. Mi sa ovim imamo proceduralni ozbiljan problem, ali imamo i institucionalni problem zbog toga što će neko negde podrazumevati da li su dolari ili su evri. Pa da se samo o jednom radi, pa imamo problem, a ne o razlici između 200 miliona dolara i 200 miliona evra. Potpuno sam saglasna da Skupština o tome odlučuje, da se izjasni da znamo, ali mogu samo da vas zamolim da takvu stvar, kao što je amandman usvojen u iznosu sa evrima i sa dolarima, ne smatramo tehničkom greškom zbog toga što takav stav podrazumeva pravo na to, a šta se onda još u Predlogu zakona o budžetu može smatrati tehničkom greškom. Niti smatram da je to neko namerno uradio, niti smatram da je nepopravljivo, ali kao tehnička greška ne može. Hvala vam.
Pokušaću ponovo da vam objasnim. Odbor je intervenisao na Predlog zakona o budžetu i uopšte nije intervenisao sa tom cifrom od 200 miliona. Amandman odbora podrazumeva potpuno drugu izmenu u okviru tog člana u vezi sa emisionom tehnikom. Pogledajte. Dakle, Odbor nije mogao da zna da će Vlada da predloži. Znači, ako intervenišemo na osnovni tekst Predloga zakona, tu je stajalo 200 miliona evra i to je Odbor uradio. Nije mogao da zna da će Vlada da prejudicira tu Vladinu odluku o amandmanu. Dakle, mislim da zaista nije napravljena proceduralna greška. Evo, ako hoće ministar Krstić da objasni detaljnije? Izvolite.
Ja ću objasniti i suštinu. „Srbijagas“ je zaduživanjem 200 miliona, odnosno predviđene garancije od 200 miliona dolara. Ono što se desilo jeste da je u originalnom tekstu budžeta bilo 200 miliona evra. Nakon daljih konsultacija oko procene naplate, a u kontekstu reprograma dugova javnih komunalnih preduzeća itd. sa Ministarstvom energetike usaglasili smo se da je potrebno manje novca nego što je originalno planirano, što je dobro da bismo prošli sezonu,a u kontekstu restrukturiranja. Znači, nismo predvideli stotine i stotine miliona za „Srbijagas“, što je u prethodnim godinama bio slučaj. Vlada je podnela amandman u skladu sa svim procedurama da se to koriguje u članu 3. Na samom Odboru podnet je amandman Odbora koji sam ja prihvatio, a vezano za potpuno drugu garanciju, koja nema veze sa „Srbijagasom“ kao takvim. Odbor kao takav pretpostavljam da deluje na osnovni tekst zakona koji je ove godine, kao što znate, da ne ponavljam, 1. novembra dostavljen. To je tekst zakona na koji se delovalo. Pretpostavljam da će u prečišćenom tekstu, na kraju, ako i oviamandmani budu usvojeni u Narodnoj skupštini se naći i jedan i drugi usvojeni amandman, pošto ne deluju na isti deo tog člana. To je sa proceduralne i sa suštinske strane što se tiče „Srbijagasa“. Da odgovorim i na drugo pitanje vezano za procenu efekta povećanja PDV-a sa 18% na 20%. Ono što treba znati prvo jeste da su prihodi bili precenjeni i osnovnim budžetom za 2013. godinu. Precenjeni su čak i rebalansom, ali dobro, tako da to što su prihodi… ne treba mešati stvari, povećanje PDV-a i činjenicu da prihodi nisu ostvareni na način na koji su planirani originalnim budžetom. To je jedna stvar koju hoću da kažem. Druga stvar koju hoću da kažem, ima nekoliko faktora koji su tu uticali unutar PDV-a kao najvažnijeg poreskog oblika, a to je povećanje udela izvoznika u strukturi PDV-a, što je povećalo povraćaje koje dajemo ad konto toga, tako da je u ukupnom efektu povećanje PDV-a kao takvo dalo pozitivan efekat, odnosno bilo bi još negativnije, još bismo više omašili prihode nego što jesmo da to nije podignuto. Tu su neke kvantifikacije ako hoćete u odnosu na ovo za prebacivanje na izvoznike, udela na izvoznike oko 10 milijardi. Ima elemenata, i to smo videli, i to jeste problem i sive ekonomije. Da budemo vrlo jasni, mislim manji od povećanja PDV-a kao takvog, više od povećanja koji smo imali sa strane akciza kod akciznih proizvoda, što i jeste razlog što preduzimamo korake i to imamo kao veliku stavku koja nam je od suštinskog značaja da ostvarimo prihode po planu u sledećoj godini. Hvala.
Narodni poslanik Gordana Čomić, replika. Izvolite.
Zahvaljujem. Bilo bi dobro da to uvedete u praksu kod svojih kolega, da jasna analiza i vladanje ili upravljanje objašnjavanjem može doneti samo koristi i Vladi i koaliciji i opoziciji, jer samo ono što možeš dobro izmeriti, možeš posle dobro menjati. Vratiću se poslednji put na amandman, jer nije dobro izmereno i loše je promenjeno. Vratiću se poslednji put na amandman, jer nije dobro izmereno i loše je promenjeno. Amandman Vlade je usvojen, pogledajte stenogram. Postao je sastavni deo Predloga zakona. Amandman Odbora koji „Emisionu tehniku“ menja je ostavio evre i on se odnosi na usvojeni sastavni deo Predloga zakona. Ako pratite stenogram za „Srbijagas“ ide 200 miliona evra. Pošto ni mi, ni vi, niko neće, i pošto svi znamo da Rusi ne daju kredite u evrima i da nisu čuli za evre, da oni vole dolare iz raznih, zanimljivih razloga, molim vas da u ime ozbiljnosti ne prenebregnemo ovu situaciju. Ako pratite stenogram i ako znamo da je prvo usvojen amandman Vlade, gde je „Emisiona tehnika“ na drugom mestu, a kredit je 200 miliona dolara, pa je onda usvojen amandman Odbora, koji pomera „Emisionu tehniku“. Ako pomerate „Emisionu tehniku“ svojom voljom, što imate pravo i što uostalom nije bezrazložno, dobar amandman, istovremeno ste pretvorili USD u evre. Samo malo volje, to nije nerešivo, ali nemojte da govorite o tehničkoj greški. Još jednom hvala ministru na objašnjenju i da zna da će ga čekati isto ovako moje pitanje o efektima povećanja PDV sa 8 na 10%. Nadam se da neće biti isto obrazloženje, odnosno da ćemo svi zajedno uspeti da smanjimo sivu ekonomiju i da taj udar na osnovne namirnice sa 8 na 10% ipak malo amortizujemo drugim merama koje su temeljne, nisu površinske i koje bi bile posledica dijaloga između svih nas. Hvala vam.
Gospođo Čomić, pošto ste pomenuli opet tehničku grešku, niko od nas, niti ministar, niti ja, nije rekao da je došlo do tehničke greške. U momentu kada je Odbor za finansije zasedao i kada je odlučivao još uvek nije bio održan Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Dakle, u tom momentu ni u jednom trenutku nije moglo da se kaže da taj amandman postaje sastavni deo Predloga zakona. Samo da bude jasno i zbog nas svih ovde koji sedimo i zbog javnosti. Da li još neko želi reč u vezi sa amandmanom narodne poslanice Gordane Čomić? Reč ima Gordana Čomić. Izvolite.
Dakle, pogledajte stenogram. Rečeno je postao je sastavni deo Predloga zakona. Molim vas da se ne nadgornjavamo oko nečega što je lako proveriti i da napravimo zajedno način da se zna da je ovo 200 miliona dolara. Ne radi se ni o čijoj namernoj grešci, ali se radi o tome da imamo uši, koje držimo uključene.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, ovaj amandman je za Niš jako važan. Ovim amandmanom bi se rešio višedecenijski problem Niša. Ministre imali ste priliku da pomognete svom rodnom gradu i taj problem koji postoji jako, jako dugo u Nišu da rešite. Naime, železnička pruga koja seče Niš na više od 20 mesta ugrožava bezbednost saobraćaja, a ono što je važnije bezbednost građana Niša. Ideja postoji više decenija, ali na sednici Skupštine grada Niša 2010. godine doneta je jednoglasna odluka. Ponavljam, jednoglasna odluka. To je retko u bilo kom parlamentu, pogotovo u Nišu da donesete jednoglasnu odluku. Ovaj amandman nije samo moj. Mislim da će svaki narodni poslanik iz Niša istu ovu priču, istu odbranu ove investicije reći i podržati. Nelogično je da grad bude podeljen na 20 i nešto mesta. Zamislite da vam kroz Bulevar Kralja Aleksandra prolazi teretni saobraćaj u Beogradu. Pomislite da vam kod Arene prolazi teretni saobraćaj sa vrlo opasnim hemijskim materijama, sa teretnim saobraćajem koji može da ugrozi zdravlje i bezbednost građana. Ideja je, 2010. godine je jednoglasno doneta odluka Skupštine grada Niša da se napravi zaobilaznica i 2010. godine je potpisan dogovor između „Železnica Srbije“, između grada Niša i Republičke Vlade, sa ciljem da se izmesti železnički teški saobraćaj iz centra Niša, da se napravi zaobilaznica od 14 kilometara od Crvenog krsta do Proseka. Već smo krenuli kao Nišlije u realizaciju tog projekta, od IPA fondova smo dobili 9,5 miliona evra, 1,5 miliona evra je otišlo na dokumentaciju, a 8 miliona za početne radove i eksproprijaciju zemljišta. Potrebno je još 20 miliona evra da se uradi ovo. Raniji ministri iz SPS-a, iz DSS-a, DS-a su obećavali ovo. Evo sada imamo priliku da ste vi kao Nišlija ovde neko ko omogućava da vašem rodnom gradu pomognete i da se ovaj problem koji postoji reši. Reći ću vam da postoji jedna namera da se pruga od Niša do Dimitrovgrada elektrificira. Poštovani gospodine Krstiću, ukoliko se pruga elektrificira mi Nišlije znamo da nema šanse da se taj železnički čvor izmesti i da se pruga izmesti. Mi ćemo verujte, nebitno da li smo poslanici opozicije ili vladajućih stranaka, braniti naš interes da nam se ne uvede još i struja na tu prugu, gde pruga seče na 20 mesta grad Niš. Još dodatno da uvedete i struju, pa to će tek da budu gubici života naših građana Niša. Ovaj amandman niste prihvatili, ali shvatite da je to najveći prioritet grada Niša. Znači, prioritet veći od ovog nema da nešto što je jako opasno za grad Niš, za građane Niša izmestimo. Ta suma novca je 20 miliona evra, taj je proračun napravljen, molim vas kao rođenog Nišliju da imate malo više sluha za ovaj grad, jer prethodni ministri, pa i prethodne vlade nisu imale mnogo sluha za jugoistok Srbije, a pogotovo za Niš. Samo ću još reći i time ću završiti – ove godine ste Nišu iz budžeta grada Niša uzeli 850 miliona dinara, a naredne godine će transferi gradu Nišu biti manji nego gradu Leskovcu, tako da mislim da mnogo više trebate da se uključite kao Nišlija da pomognete jugoističnoj Srbiji. Hvala vam puno.
Reč ima ministar Krstić.
Gospodine Milisavljeviću, ne morate meni da ponavljate 20 puta da se na 20 mesta seče ta pruga. Ja sam na toj pruzi odrastao. Meni je deda bio železničar, od Palilule do železničke stanice sam išao tako da mi je vrlo draga. Sada sam ministar finansija Republike Srbije i ne mogu da pomognem Nišu, zato što sam Nišlija. Ako mene pitate za savet, da li Nišu treba najviše 20 miliona evra da izmesti čvor železnički, mislim da nije. Svako ima pravo da podnese amandman. Drugačije bih upotrebio taj novac kada bi ga bilo. Nažalost, budući da smo u situaciji u kojoj jesmo, imamo vrlo ograničene mogućnosti u smisluukupnog zaduživanja i u tom smislu je Ministarstvo saobraćaja zajedno sa svim ostalim ministarstvima koji su veliki korisnici kreditnih sredstava, odlučilo koji su prioriteti. Budući da sam i tom prugom puno putovao, jer sam poreklom odatle, mislim da bi bila velika stvar ukoliko u naredne tri godine kao što je predviđeno trogodišnjom strategijom, ne znam tačno koliko traje taj projekat, nadležnost je Ministarstva saobraćaja, budemo uradili tu elektrifikaciju pruge od Niša do Dimitrovgrada. U zavisnosti od toga kako budemo sprovodili ove mere nadam se da ćemo moći i tu prugu koju sam slušao celo detinjstvo, da je u nekom trenutku izmestimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević, replika.
Poštovani ministre, poštovani gospodine Krstiću, prioritete. Šta je prioritetnije za grad Niš? Mislim da najviše imaju pravo da kažu građani Niša i odbornici u Skupštini grada Niša. Odbornici uSkupštini grada Niša 2010. godine su jednoglasno, ponavljam jednoglasno, to se nije desilo nikada u istoriji parlamenta u Nišu, rekli – ovo nam je prioritet. Jednoglasno su rekli drugu stvar – ne dozvoljavamo da nam uvedete struju u ovu prugu koja seče na 20 mesta grad Niš. Ponavljam da li bi neko u Beogradu ili Novom Sadu, dozvolio da mu pruga tereti saobraćaj sa hemikalijama, sa stokom, sa bilo čim, prolazi kroz Kralja Aleksandra, prolazi pored Arene, prolazi pored SIV-a, prolazi pored Republičke Vlade. Nama seče grad na 20 mesta. Kad se spusti rampa, kolaps u saobraćaju, kada se spusti rampa postoji mogućnost da se neki incident desi kao što su se dešavale saobraćajne nesreće. Odluka Skupštine grada Niša ne dozvoljavamo elektrifikaciju. Shvatam možda sada, nemate pare, ali nemojte da nas dovodite u situaciju da nam uvodite struju u ovakvu prugu. To je definitivno betoniranje te pruge i definitivno unakaženje grada Niša. Hvala vam puno.
Ministar Krstić. Izvolite.
Razgovaraću sa ministrom saobraćaja da vidim da li i na koji način to može da se prioritizuje. Međutim, to je u krajnjoj liniji, u kontekstu čitavog projekta, sa razumevanjem da ukoliko se radi taj projekat, treba da se radi jer je moj predlog bio da se radi i sa Bugarskom kako bi se i sa druge strane stvari postavile kako treba. Međutim, u ovom trenutku moramo da operišemo sa razumevanjem u okviru mogućnosti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao nekadašnji korisnik usluga železnice, glasao bih za ovaj amandman, ali ukoliko izmeštamo prugu u jednom gradu, onda bi to trebali i u Beogradu. Pruga ide od Batajnice pa do glavne železničke stanice. Svojevremeno sam radio u IMT, skoro šest godina. Iz druge smene nam je to bio jedini prevoz i onda je bilo zadovoljstvo putovati tim vozom jer je bio prepun radnika, čak i iz druge smene. Šta hoću time da kažem? Traže se sredstva za izmeštanje železnice, a ne traže se za nadvožnjake ili za rešavanje nekih problema u saobraćaju već se traži izmeštanje kompletne pruge. Imali smo situaciju da su lustrirani radnici iz fabrika i time je železnica ostala bez putnika. Najverovatnije da bi 400.000 radnika koji su ostali bez posla koristili železnički prevoz što je jedan od glavnih prevoza, s obzirom da je on najjeftiniji. Još nešto, da su ti radnici ostali, da nisu lustrirani iz fabrika na veoma surov način i da fabrike nisu otete oni bi svakako napravili neki društveni proizvod, a ja sam svedok toga da su tim vozovima putovali radnici „Zmaja“, „Minela“, IMT i IMR koji su radili od Inđije, Nova Pazova, Stare Pazove. Znači, na 1.000 radnika su iz prve i druge smene koristili pruge, odnosno železnički prevoz. Takođe, teretni vozovi su vozili od traktora, kombajna, berača, prikolica itd, mehanizaciju i delove rakovičkih traktora. Dakle, prevozili su robu koju su ti radnici, pa i uz moje učešće tada proizvodili. Nažalost, te fabrike su opljačkane i prodate i pretvorene u građevinske zone i radnici su lustrirani i oterani iz tih fabrika i mi u ovom trenutku nemamo dovoljna broj korisnika za železničku prugu koji bi to koristili za prevoz putnika, a nemamo ni robu koju bi ti radnici, odnosno putnici napravili. S toga se bojim, sve da napravimo najidealniju infrastrukturu, šta ćemo prevoziti tom prugom osim tuđe robe? Dakle, niti imamo radnika niti proizvodnju i zato sam pristalica toga da pre svega napravimo neku proizvodnju, izvoz za vraćanje duga i izvor koji može da nam održava infrastrukturu. Hvala.
Po Poslovniku Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, reklamiram povredu Poslovnika član 107. koji se tiče dostojanstva Narodne skupštine. Mislim da se u ovoj Narodnoj skupštini olako koriste neki termini. Prošli put smo imali široku raspravu oko vrlo neprimerenog korišćenja jednog termina. Danas se kaže da su radnici lustrirani. Valja pojasniti šta znači termin – lustracija. To predstavlja utvrđivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava od strane lica na javnim funkcijama. Znam da ima ljudi koji bi radnike lustrirali jer su im radnici krivi jer su povredili njihova prava što su ih najurili motkama sa vlasti prošli put kada su im uništili fabrike, ali nemojte da tako lako koristite te termine. Ipak je ovde reč o parlamentu i o nekim terminima koji ne mogu tako lako da se koriste i izgovore da bi neko bio zabavan. Kada ovde neko kaže da su radnici lustrirani, očigledno misli da su radnici kršili nečija prava. Mi iz DS ne smatramo da su radnici u ovoj zemlji kršili bilo čija prava. Naprotiv, smatramo i delimo mišljenje većine da radnici imaju prava i da su nosioci osnovnih ljudskih prava koja proizilaze iz Ustava. Ali, kada se kaže da su radnici lustrirani, to shvatam kao poruku da radnike treba isterati sa posla zato što nisu glasali za frakciju kojoj danas govornik pripada.
Gospodine Milivojeviću, mislim da nije povređen Poslovnik i ne mislim da je gospodin Rističević želeo na bilo koji način da uvredi radnike. Mislim da u ovoj Skupštini često puta koristimo izraze i imamo čak zahteve za slobodnim dijalogom i slobodnom upotrebom rečnika. Mislim da je tu veoma teško napraviti jednu granicu. Lično smatram da nije došlo do povrede Poslovnika. Vi možete da tražite da se glasa u danu za glasanje. (Ne) Reč ima Zoran Anđelković.
Hvala potpredsedniče. Da se vratimo na amandman. Mislim da kada ovde govorimo treba da znamo šta kažemo. Prvo, Beograd je podeljen prugom. Onaj ko ne zna može da prošeta do Novog Beograda i videće da i sa jedne i sa druge strane Novog Beograd i Zemuna sredinom pruga iza Delta sitija, blizu Arene. To nije tačno i ne samo to nego imamo i savski deo koji ide prema Dorćolu gde ide nafta i sve živo prema Pančevu. To čak nije tačno. Da podsetim nešto drugo, a to je da je pre tri godine ministar Đelić potpisivao protokol sa Nišom i što to tada niste stavili u budžet. Ali, nije 20 miliona nego 54 miliona i nije protokol predviđao izmeštanje pruge nego samo pravljenje zaobilaznice za teretni saobraćaj. Nije to isto. Vodite akciju za izmeštanje pruge i zabranu elektrifikacije pruge i završetak rekonstrukcije pruge Dimitrovgrad-Niš to je suštinski program. Ne mislim samo vi i ne lično ovde i to je potpuno pogrešno. Imamo veliki problem u državi Srbiji da Kamenica može da zabrani da se pravi projekat Koridora 10 pa onda se javi neki drugi i mi za kapitalne objekte, nešto što nije samo pitanje Srbije nego i robe iz Evrope za Istanbul ili iz luke u Istanbulu prema Evropi ne možemo da završimo neke projekte. Ovde je reč o 6,4 km. Umesto da pričamo o zaobilaznici za teretni saobraćaj kada država to može, već je 3,5 miliona evra obezbeđeno iz evropskih fondova za projekat da se radi ta zaobilaznica i sa druge strane da postepeno vidimo koliko može u ovom i sledećem budžetu da se rade podvožnjaci i nadvožnjaci, to ponavljam ponovo, mi pričamo kako ćemo da izmestimo prugu. Niš je izmestio tramvajsku prugu pre 30 godina i nikada je više neće imati. Grad koji nema tramvaj ili metro ili gradsku železnicu nije metropola. On će po broju stanovnika biti veliki grad ali nije metropola. Umesto da pričamo kako ćemo da elektrificiramo tu prugu, kako ćemo da namestimo i stvorimo podvožnjake, nadvožnjake i zaštitimo i kako ćemo da napravimo gradsku železnicu između Niške banje i Aleksinca i kako će to biti jedna velika metropola u Srbiji, samo da izmestimo nešto. Hajde da ukinemo sve. Tamo gde smo ukinuli nikad nismo vratili. Mislim da treba mnogo više para od 20 miliona, ali mi nismo u poziciji ni u ovom budžetu ni u sledećem dok ne završimo rekonstrukciju te pruge od Dimitrovgrada do Niša i elektrificiramo kako bi mogli da obezbedimo normalno funkcionisanje i ono što smo obavezni prema svim evropskim standardima, saobraćaja na toj relaciji. Zato mislim da to jednostavno nije ovog trenutka moguće prihvatiti.
Gospodine Milisavljeviću, lično smatram da nemate pravo na repliku. (Dušan Milisavljević, s mesta: Netačno tumačenje.) Slažem se da je on izneo obrazloženje amandmana sa svog aspekta, koji se ne slaže sa vašim stavom, ali to ne znači da imate pravo na repliku. Nemojte se odmah buniti, daću vam reč, ali hoću da shvatite. Tema je interesantna i ja to znam i zbog toga ću vam dati pravo na repliku, ali u suštini nemate pravo. Izvolite.
Hvala puno. Gospodine Anđelkoviću, da ste pažljivo slušali, ja nisam pričao o izmeštanju pruge, nego o pravljenju zaobilaznice za teretni saobraćaj. Jeste 2010. godine republička Vlada potpisala sporazum sa Gradom Nišom i sa „Železnicama Srbije“ da se pravi zaobilaznica od Crvenog Krsta do Proseka, u dužini od 14 kilometara. Znači, niko ne traži nešto drugo. Želim da vam kažem da je 2011. godine urađena parcelacija i budžet Grada Niša je odvojio sredstva u iznosu od 2,5 miliona evra za eksproprijaciju zemljišta u dužini od četiri kilometra. Deset kilometara ide postojećom trasom železničkog koridora do prema Sofiji. Početna sredstva od 9,5 miliona evra za izradu idejnog projekta, 1,5 milion evra je već obezbeđeno. Početak radova od osam miliona evra su takođe obezbeđeni iz pristupnih IPA fondova. Za kompletno izmeštanje i elektrifikaciju pruge u dužini od 14 kilometara, ovo što pričamo o zaobilaznici, potrebno nam je iz češkog kredita, koji mi tražimo, 20 miliona evra. Ponavljam, ovo je stvarno želja Nišlija. Gradski parlament je, peti put ponavljam, jednoglasno… Ovde imate poslanike iz vladajućih stranaka, mislim da će to dodatno da potvrde. Nije želja da mi kažemo da u nekim drugim gradovima to ne treba, ali ovde je stvarno problem taj teretni saobraćaj jer seče grad Niš na više od 20 mesta. To je naša želja, a u suštini ja ovde zastupam i interese građana Niša i Skupštine Grada Niša koja je jednoglasno 2010. godine donela tu odluku. Hvala puno.
Po povredi Poslovnika javio se Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, javljam se povodom člana 27. i predlažem da prekinete sa današnjim zasedanjem, da nastavimo sutra. Ovo je jedan od najvažnijih akata koje Narodna skupština Republike Srbije donosi. Smatram da o ovome treba da budu upoznati građani Srbije, da se ovo njih jako tiče. Ovde se radi o njihovim sredstvima. Trenutno televizija Srbije prenosi ligu šampiona ili ligu Evrope, nisam sasvim siguran. Smatram da bi bilo dobro da prenos Skupštine ne ide odloženo posle ponoći, jer to niko neće moći videti i neće niko znati o čemu se ovde raspravljalo. Kolege iz pozicije, smatram da ovo uopšte nije smešno. Nema prenosa ni na Radiju „S“, gospodine Baki. Tako da, smatram da bi bilo dobro da je javnost dobro informisana, makar preko Radija „S“. Možda ste mogli da prekinete… (Predsedavajući: Nemojte dobacivati, molim vas.) … slušanost, odnosno gledanost. Tako da, predsedavajući, predlažem da nastavimo sutra sa zasedanjem. Hvala.
Razumeo sam vaš predlog, gospodine Veselinoviću, ali pošto je predsednik Skupštine tu, on će verovatno o tome odlučiti. Ja ne bih da odlučujem o tome da li se prekida sednica ili ne. Javljate se po Poslovniku? (Da) Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, ministre, i ja se javljam po Poslovniku, po članu 255, a radi se o javnosti rada Skupštine. S obzirom da je prekinut prenos Skupštine i s obzirom da su mnoge poslaničke grupe iskoristile gro vremena koje imaju, nadam se da ćete sutra moći mnogo lakše da radite i mnogo ćemo više amandmana preći po ovom zakonu. Zakon jeste bitan, jedan od najbitnijih zakona koji se usvaja ove godine i iz tih razloga i ja se pridružujem sugestijama gospodina Janka da u ovom trenutku prekinemo rad Skupštine, a vidim da se slažu i poslanici opozicije i pozicije, te da nastavimo sutra. Gospodine generale, nadam se da ćete prihvatiti ovu sugestiju. Zahvaljujem.
Moj odgovor vama je istovetan kao i prethodnom govorniku. Nastavljamo sa radom. Repliku ima gospodin Anđelković. Izvolite.
Prvo da napravim šalu. Da je pozicija, da je SNS tražila da prekinemo prenos, razumeo bih, da gledaju svog predsednika, ali vas ne razumem zašto se toliko nervirate. Tek smo sada raspoloženi da radimo. (Predsedavajući: Narodni poslanici, molim vas, nemojte međusobno dijalog da vodite.) Ovo je bila višešala. Mislim da smo se razumeli. Naravno, „S“ nikad ne prenosi skupštinska zasedanja, niti hoće. Možete da slušate muziku, lepu zabavu. Ali, da se vratimo na predmet rasprave, jedna stvar je ovde važna. Mislim da ste vi u sadašnjem obraćanju u stvari potvrdili ono što sam ja govorio. Vi ste prethodno govorili da nećete dozvoliti nikakvu elektrifikaciju pruge kroz grad Niš, a ja vam kažem da je to pogrešno. To su dve različite stvari. Ono što je gospodin Đelić potpisao nije ovo što ste vi na početku govorili, ali jeste ovo što ste kasnije govorili. To je da zalaganje države Srbije i „Železnice“ jeste da se ovih 14 kilometara uradi zaobilaznica za teretni saobraćaj, ali nemojte da sprečavate elektrifikacijupruge po češkom kreditu kroz centar Niša, nego tražite sredstva. Treba zajednički da tražimo sredstva za podvožnjake i nadvožnjake, kako bi Niš dobio dve stvari – i zaobilaznicu i faktički gradsku železnicu. To kažem da je pogrešno, za šta ste se vi na početku zalagali, a kasnije ste potpuno promenili. Kada je reč o sredstvima, mislim da to u ovom budžetu nije moguće. Samo sam to rekao, ali ne kažem da to nije potrebno. Jeste to projekat od 54 miliona i jeste, kako ste rekli, IPA fondova. Na tome se radi i radiće se sasvim sigurno u granicama koliko to mogu zajednički država i „Železnica“ da urade, a zajedno sa Gradom, naravno. Ništa drugo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Rajčić. Izvolite.
Zahvaljujem. Javljam se po amandmanu. Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, tema pitanja železnice, izmeštanja, odnosno izgradnje zaobilaznice pruge u Nišu neće se sigurno rešiti ovogodišnjim budžetom. To je jedno pitanje koje već više od dve decenije egzistira u našem gradu, gde su nekada pre dvadesetak godina pravljeni prvi koraci koji se nažalost nisu realizovali tokom čitave dve decenije, a kalendarski gledano smo ušli čak i u treću. Ali, smatram da je potrebno da se za početak iskaže dobra volja. Gospodine Krstiću, vi ste ovde večeras najviši predstavnik Vlade. Molim vas da tu dobru volju prenesete ostalim članovima Vlade i samom premijeru, prenevši mu, recimo, ove reči i ovu moju molbu i sledeći zahtev. Odluka o izgradnji, odnosno elektirifikaciji pruge na relaciji Železnička stanica Niš – Niška Banja – Prosek – Staničenje – Pirot i dalje Dimitrovgrad je zakucana, da tako žargonski kolokvijalno kažem, uredbom Vlade Republike Srbije donete negde, čini mi se, u oktobru 2009. godine. Mislim da uredba nosi broj 59, a to je uredba kojom je donet prostorni plan Republike Srbije za posebnu namenu Koridora 10 Republike Srbije, kojim su definisani pravci infrastrukture koja nije vezana samo za železnicu, već i za drumski i za optički saobraćaj i za gasifikaciju. Tom uredbom, zapravo izmenom te uredbe stvorile bi se zakonske pretpostavke da se ozbiljnije planiraju sredstva u narednim godinama, kako bi se ovo pitanje otvorilo, procesuiralo i u jednoj zakonitoj proceduri rešilo. Kao što rekoh, znamo da se ne može sigurno pitanje izgradnje zaobilaznice rešiti u 2014. godini, ali za početak, ova Vlada može promeniti tu uredbu o izradi i usvajanju prostornog plana posebne namene Koridora 10, kako bi se omogućilo da se izgradnja obilaznice teretnog saobraćaja od stanice Crveni Krst preko Panteleja, idući trasom postojeće zaječarske pruge do nivoa Matejevca, a zatim izgradnjom potpuno nove deonice od Donjeg Matejevca do Proseka, to je neka relacija od nekih oko devet kilometara, stvorila mogućnost da se taj saobraćaj izvuče, teretni saobraćaj izvuče iz centra grada. Mi znamo naravno, kao što rekoh ne može se sigurno pitanje izgradnje obilaznice rešiti u 2014. godini, ali za početak ova Vlada može promeniti tu Uredbu o izradi i usvajanju prostornog plana posebne namene Koridora 10 kako bi se omogućilo da izgradnja obilaznice teretnog saobraćaja od stanice Crveni krst preko Panteleja, idući trasom postojeće zaječarske pruge do nivoa Matejevca, a zatim izgradnjom potpuno nove deonice od Donjeg Matejevca do Proseka. To je relacija od nekih, mislim oko devet kilometara, stvorila mogućnost da se taj saobraćaj izvuče, teretni saobraćaj izvuče iz centra grada. Čudi me da gospodin Anđelković, moram ga spomenuti, možda će on replicirati, da pominje, neuporedivo je tražiti da se izgrade nadvožnjaci, podvožnjaci i sve. Vi znate,gospodine Anđelkoviću kakvo je staro gradskog jezgro u Nišu, da su tamo ulice tog profila da se jedva odvija u ovom trenutku običan drumski saobraćaj, a kamo li da sada dižemo nadvožnjake. Nema prostora. Naprosto,to je neko zatečeno urbanističko rešenje iz 1878. pa na ovamo. Nemojte da sada pričamo o tome, neuporedivo je pričati o Novom Beogradu, o „Delta sitiju“ o pravcima prema Šimanovcima, odnosno zapadu itd. Ako želimo da nađemo rešenje, hajdemo da tražimo da budemo svi deo rešenja. Ako želimo da tražimo probleme da se nešto ne uradi, problema uvek možemo lako i elegantno naći. Tačno je da su neka sredstva opredeljena 2010. godine, ali u to ne bi ulazio. Ovo je potrebno uraditi. Ovaj prvi korak na izmeni prostornog plana, kako bi država mogla da kroz jedno trogodišnje ili petogodišnje budžetsko strateško planiranje, da opredeli i tih, pa ne za državu prevelikih, dvadesetak ili pedesetak miliona dinara. Postojećom trasom prema Generalnom urbanističkom planu grada Niša je predviđeno, usvojenom 2010. godine, na koju je saglasnost, između ostalog i dala, ne između ostalog, nego na kraju dala republička Vlada, odnosno resorno tadašnje ministarstvo, predviđeno je da se na toj postojećoj trasi izgradi tzv. „južni bulevar“ koji bi bio jedna od glavnih arterija drumskog saobraćaja kroz grad. To je jedan strateški dugoročni program. Ne bih ulazio u tu analizu. Dakle, molim vas, nisu sada u pitanju finansije nego vam se obraćam kao najvišem predstavniku Vlade ove večeri ovde. Inicirajmo izmenu Prostornog plana posebne namene infrastrukturnog Koridora 10, u kome je sadržano i ovo rešenje o kome sam govorio. To je početak svih početaka. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Drago mi je da predsednik skupštine želenice razmišlja i uključuje se aktivno u rešavanje ovog problema koji muči godinama sve građane koji žive u Nišu. Jako je dobro i pohvalno što nas razume i želi da nam pomogne. Dozvolite gospodine Anđelkoviću, da o tome šta je interes nas iz Niša odlučujemo mi. Nemojte vi iz Beograda da se brinete za nas i da znate šta je bolje za nas od nas samih. (Zoran Anđelković, s mesta: Ovde je pitanje ko daje pare.) Izvinite molim vas, pare su državne. Ne može da interes „Železnica Srbije“ bude preči od interesa građana Niša. Ne može da prođe pruga gde je železnici volja. Valjda su građani nosioci suvereniteta u ovoj državi, a ne javno preduzeće koje su stvorili, da onda ono nameće prioritete. Šta je problem da se izgradi obilaznica oko Niša i da sav saobraćaj prođe tu? Zašto bi prošla elektrifikacija kroz centar grada? Kažite mi u Beogradu koliko ima pružnih prelaza kroz grad Beograd? Nigde. Svuda je denivelisana. Jel to može da se uradi u Nišu? Naravno da ne može. Može teoretski, fiktivno za 400 miliona evra da se ukopamo sedam metara u dužinu od 12 km. To je nemoguće, nikada te pare država neće naći. Zaboravite tu priču da nas stalno zamajavate o tome kako mi treba da se dogovorimo sa „Železnicom“. Nema šta da se dogovaramo sa „Železnicom“. Odluka skupštine grada, odbornika gde su građani dali suverenitet odbornicima da odlučuju o tome, jeste da nema saobraćaja kroz centar grada, jer deli grad na dva dela. Nema ukrštanja pružnih prelaza na više od 20 mesta. Hoćemo van grada prugu i tu je tačka. Hoćemo da se Vlada opredeli prema tome i da nađe pare i kraj priče više.
Replika, Zoran Anđelković.
Bilo bi dobro gospodine da ne vičete na mene, na mene ni moja majka nije vikala, ni moj otac, jer to nije dobro, nije lepo, nije korisno, a nije potrebno. Jer, to što sam ja pričao, ja sam govorio više u prilog Nišu nego vi i o više para, većoj količini para koja je potrebna da se uradi ovo, nego što vi pričate. A to šta vi ne date, znate šta, nije pruga ni moja ni vaša. Nisam ja projektovao tu prugu kroz Niš, nego neki mnogo pre mene, neki kralj, nisam ja, neka vlada, neka skupština, neka država. Ako vi mislite da treba da je ukinete, ukinite, povadite prugu. Šta to mene briga. Pa nije to moje. Samo sam govorio da ova država ovog trenutka nema para da izmesti celu tu prugu zaobilaznicom, nema. Da li je to korisno za „Železnica“ da ide okolo. Nije nikakav problem. Ako ima para, ja glasam odmah, evo neka se napravi šest pruga. A inače da li ima u Beogradu ukrštanja ili nema? Pa vi onda ne znate Beograd, odite malo do Dorćola, pa vidite da li ima ili nema. Ceo deo grada je podeljen rampom. Kako nema. Ima i u većini delova grada. Odite malo po Evropi pa vidite gde su železničke stanice. U centru grada. I naravno država pokušava da tu prugu da deniviliše, da je spusti ispod zemlje, da je podigne iznad zemlje, parče po parče, deo, po deo, ali ne uzme iz Malmea ili Kopenhagena železničku stanicu i odnose 10 kilometara van grada. To nije aerodrom. Recite mi jedan ozbiljan grad u Evropi koji nema glavnu železničku stanicu u centru grada. Naravno da čini sve, evo poslednjih par godina, nismo mi Nemačka na žalost. Štutgard je uložio nekoliko milijardi da spusti prugu koja ulazi u glavni grad i glavnu železničku stanicu spusti ispod zemlje. To mi naravno treba da radimo postepeno kada se razdužimo. Prema tome, govorio sam da je projekat i ono što je za sada plan i što je Đelić potpisao kao tadašnji ministar jeste da se obezbede sredstva za zaobilaznicu, a da se ne zaustavlja elektrifikacija Dimitrovgrad – Niš. Ako država odluči drugačije, šta to mene briga.
Milan Lapčević, replika.
Gospodine Anđelkoviću, nisam vikao na vas to mi je prosto stil, kao što kaže vaš kolega Mrkonjić – malo glasnije pričam. Dakle, naravno da u svim razvijenim gradovima u Evropi su železničke stanice u centru grada. Ali, naravno da ne postoji nijedan grad na svetu, da ne preterujem, ali u Evropi ne postoji nijedan grad gde pruga prolazi od jednog kraja grada do drugog kraja grada, deli ga na dva dela sa 20 pružnih prelaza. To ne postoji nigde, a da nisu denivelisana. U Beogradu ima pružnih prelaza, ali su oni dole prema Dunavu, prema Savi, ne dele grad na dva dela. Kroz Novi Beograd sve je denivelisano od Topčidera do glavne železničke stanice sve je denivelisano. Možda ima negde neki prelaz ali nije ovako drastična situacija. Treća stvar, elektrifikacija pruge od Dimitrovgrada prema Nišu, naravno, sve do samog Niša može da se radi bez ikakvog problema. Ali, ako Srbija nema 30, 50 miliona evra da izgradi 14 kilometara pruge, hajde da se ugasimo odmah. Pa, mi ćemo samo za kamate ove godine dati milijardu evra, a nemamo 50 milina evra da pet godina izdvojimo da napravimo 12 kilometara pruge. Onda smo neozbiljna država, izvinite molim vas.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije ovde u pitanju samo Niš i Beograd. Ne možemo da rešimo pitanje pruge bez jednog celovitog rešenja koje će da bude zaista deo koherentne politike. Hajde malo da pređemo preko Dunava i da uđemo u Vojvodinu i da se pitamo šta je sa prugom od Novog Sada koja povezuje Kovačicu sa Beogradom i da vidimo da li je to onda politika jedne političke partije koherentna koja je sa jedne strane. Kaže, sedam posto nam dajte jer mi volimo Vojvodinu, a odmah ide amandman znate šta, ne interesuje me Vojvodina nego dajte nam zaobilaznicu Niš jer Niš je prioritet svih prioriteta. Hajde da se već jednom opredelimo šta su nam prioriteti. Nemojte da predlažemo nekoherentnu politiku koja kad sakupimo sve amandmane ispod crte, daje toliko para koliko nemamo u dva državna budžeta. Hajde da onda ne pričamo samo o Beogradu i o Nišu. Hajde da pričamo da iz Kovačice 500 uglavnom žena putuje autobusom do Beograda zato što pruga koja povezuje Novi Sad, Kovačicu i Beograd, jednostavno ne funkcioniše i vozi 20 kilometara na sat. To rešenje mora da se nađe na taj način što će da se predloži jedna koherentna i dugoročna politika. Drago mi je što su tu predstavnici Vojvodine i nadam se da će da se slože sa mnom da nije problem samo Beograd i Niš, nego i malo šire ima problema i to je razlog zašto ne može da se prihvati amandman. Hvala.
Molim poslanike da ne proširuju temu. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Želeo bih da kažem da je zaista legitiman pokušaj da se iz jedne lokalne sredine uloži amandman ili pokuša da se obezbede sredstva, ali moram da istaknem i nekoliko negativnih primera koji danas postoje. Dakle, ovo je pokušaj rešavanja problema koji datira već dugi niz godina. Da država ima povoljniju ekonomsku situaciju, možda bi zaista bilo moguće izdvojiti određeni iznos para za izgradnju zaobilaznice ili bilo kog infrastrukturnog projekta koji muči neku lokalnu sredinu. Mnogo je gora situacija kada sada u ovakvoj ekonomskoj krizi, koja je posledica onoga što se dešavalo pre ko zna koliko godina, nećemo sada da elaboriramo, mnogo je gora situacija koja danas može da nastane i nastaje danas, u ovom trenutku. Danas se stvara situacija, molio bih da me kolega iz DSS sasluša, da se jedan grad u Srbiji, zove se Pirot, infrastrukturno, po prostornom planu posebnih namena iz 2009. godine, koji je napravljen uz saglasnost tadašnjeg predsednika Republike Borisa Tadića i tadašnjeg ministra Olivera Dulića, Pirot se danas deli na dva dela, bez ikakvih skrupula, izgradnjom auto-puta koji deli praktično grad od Gradske bolnice. Nažalost, vlast u kojoj se nalazi predsednik opštine koji je samovoljan, koji ne dozvoljava ni povrede Poslovnika, vlada apsolutistički, i nažalost i Demokratska stranka je u vlasti, apsolutno se oglušavao o pokušaje apelovanja na negativnost jednog takvog rešenja i danas se stvara problem koji ćemo možda morati da rešavamo mi kao država, kao vlast, u narednom periodu, što je mnogo teži oblik problema nego što je ovaj problem koji je nastao ko zna koliko godina ranije. Da je povoljnija ekonomska situacija, sigurno da bih i ja lično kao poslanik Pokreta socijalista glasao za ovakav amandman. Ali, zaista u ovom trenutku ne postoji mogućnost da se u budžetu iznađu sredstva koja bi mogla da se opredele za rešavanje ovakvih infrastrukturnih problema. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, čisto radi gledalaca, ma kada išao ovaj prenos, u prethodnom svom govoru ja sam izrazio žal za vozovima prepunim radnicima, za šinobusima koji su bili prepuni radnika, za vozovima koji su prevozili ono što su radnici proizvodili. Ja sam radio u IMT-u. Mi smo proizvodili 45 hiljada traktora. Samo do luke Bar je godišnje išlo za Alžir 10 hiljada traktora. Za unutrašnje tržište je išlo 30 hiljada komada i za izvoz na druga tržišta je išlo još pet hiljada komada. Samo od toga železnica je prihodovala onda preko 40 hiljada maraka, samo na prevozu robe iz jedne fabrike. O tom žalu sam ja govorio. Govorio sam o industrijskom prstenu u Beogradu koji je imao preko 250 hiljada zaposlenih u proizvodnji, između 250 i 300 hiljada, a danas broji samo 20 hiljada. Govorio sam o tome da pare ponovo treba da uložimo u proizvodnju, da ne pričamo samo kako ćemo nešto izvaditi iz budžeta, već kako ćemo kroz proizvodnju nešto i ubaciti u budžet. S obzirom da sam radio u IMT-u šest godina, s obzirom da sam sretao svakodnevno ljude u prvoj i drugoj smeni u tim vozovima, ja mogu da opišem tu sreću koju su ti ljudi imali kada nose svoju platu svojim ukućanima i kada ponosno mogu da izađu pred svoju decu. O tome sam ja govorio i rekao da su oni na određeni način lustrirani i evo, priznajem grešku. Umesto njih što su otpustili, treba lustrirati političare koji su oteli državu i fabrike i radna mesta i dostojanstvo. Stoga se slažem da sam pogrešio što sam rekao da su lustrirani, otpušteni su surovo od onih koje smo mi trebali lustrirati iz politike i iz javnog života. Ja sanjam san da ponovo napunimo te vozove, da tako punim vozovima ubrzavamo svoje pruge. Razumem ja i gospodina Šajna, Kovačica, kroz Šećeranu, po svakom svom građaninu izveze dve do tri hiljade evra šećera. Ja pozdravljam to što Kovačica može da digne društveni proizvod, da proizvede određenu robu i da učestvuje u punjenju budžeta. Ali, ja ne razumem nastojanja da se samo iz budžeta nešto uzme, da se svoja greška pripiše nekom drugom protivniku, ne razumem da je neko otpustio 400 hiljada radnika i da onda kaže da je to uradila ova Vlada. Ja sanjam san da ponovo vozovi budu prepuni robe i putnika, da se digne proizvodnja u Srbiji i to mi niko ovde ne može zabraniti. Hvala.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušica Morčev i Marko Milutinović. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Marko Milutinović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospodine Arsenoviću, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mi smo ovaj amandman podneli jer smatramo da… (Predsedavajući: Molim narodne poslanike da omogućimo narodnom poslaniku da može da govori. Izvolite.) Mi smo ovaj amandman podneli jer smatramo da izdavanje garancija u ovom predloženom iznosu od 200 miliona evra za stend baj liniju za Agenciju za osiguranje depozita nije u ovom momentu najprihvatljivije. Naravno, nama jeste jasno da su ova sredstva Agenciji za osiguranje depozita potrošena prethodnih godina raznim intervencijama, u sanacijama loših banaka, pre svega kroz isplatu ovih osiguranih i neosiguranih depozita. Međutim, zaista mislimo da sa takvom praksom mora da se prekine i da se mora uvesti određena odgovornost bankarskog sektora. Otkad su strane banke, ali i otkad je upravljačka struktura u bankama u kojim većinski udeo ima država, poslednjih 13 godina građani su i te kako osetili pre svega po svojoj koži sve ono što je loše od tog bankarskog sektora, i kroz visine kamata koje imaju vezano za svoje kredite. Odlični primeri onoga gde je država na kraju morala da odgovara jesu primeri „Agrobanke“, „Razvojne banke Vojvodine“, gde je zbog nedostatka adekvatnih sredstava obezbeđenja država morala da reaguje preko Agencije za osiguranje depozita. Zaista je neophodno rešiti ovaj problem u bankarskom sektoru tako što bi se pojačala odgovornost banaka i mi mislimo da je ovaj budžet i ove sistemske zakone trebalo da prate određeni sistemski zakoni iz područja samog bankarskog sektora. Naravno, mi smo svesni da je u 2014. godini takođe moguće da se dođe do novih kriza u ovom sektoru, nekih banaka, pretpostavljamo, i zato ne predlažemo potpuno ukidanje ovih sredstava nego njihovo smanjivanje na 100 miliona. Smatramo da je ostatak možda bolje utrošiti u poljoprivredu, kako bi sprečili prodor genetski modifikovane hrane. Zašto mi kao poslanička grupa imamo određeno nepoverenje prema Vladi i Ministarstvu, iako o ministru Krstiću lično ne mislim ništa loše, čak mislim da se dosta i trudi u svom resoru. Međutim, ministre, ove neophodne mere štednje za koje vi smatrate da su neophodne, ne utiču na to da se troškovi u ovom budžetu, pre svega ministarstava, smanje, nego se oni uvećavaju a javnim preduzećima nastavljamo i dalje da dajemo ogromne sume novca, pre svega „Srbijagasu“ i mnogim drugima, u kojima svi znamo šta se dešava. Zahvaljujem se.
Da li još neko želi reč? Ima reč gospodin Krstić.
Samo za banke, odgovoriti ću direktno na amandman, da objasnim ove stend baj linije od Svetske banke, od IDBER, nisam siguran na koju tačno podnosite amandman, ali obe podrazumevaju da ćemo uvesti kontrolu u bankarski sektor, tako da su u potpunosti u liniji sa vašom sugestijom. Hvala.
Da li ste hteli repliku? Izvolite.
Drago mi je, ministre, ako se tako razmišlja. Nažalost, ubeđeni smo da će vrlo brzo doći do rebalansa samog budžeta, u skladu i sa nekim obrazloženjima prethodnih mandata, eto prilike jako brzo da se tu uvede određeni red, pre svega zakonodavnom inicijativom. Ono što je činjenica jeste da je 2012. godine, uključujući sada i 2014. godinu po ovom predlogu, država će u ovom bankarskom sektoru, odnosno njena intervencija će biti oko 800 miliona evra. To je zaista veliki izdatak države u tom nekom periodu. S tim u vezi to je dodatna argumentacija u smislu onoga što sam ja rekao, vi potvrdili, da treba uvesti što veću kontrolu i banaka u ovom sektoru, kako se ne bi sve ono dešavalo što se u prethodnom periodu dešavalo. Pomenuo sam vam primer „Agrobanke“, „Razvojne banke Vojvodina“. Tu je veliki upliv bio politike, političkih stranaka. Svi znamo šta se desilo. Na kraju je država morala da odgovara iz svojih sredstva, ne bi li rešila sve ono što je nastalo tom krizom. Jednostavno sistemski moramo da reagujemo. Ukoliko je to vaše opredeljenje, ja vam se na tome zahvaljujem i nadamo se da će što pre da se uvede red u bankarskom sektoru. Hvala.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Lapčević i Miroslav Petković. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovani predsedniče, ministre, naš predlog je da se u članu 3, u delu gde se govori o garancijama koje Srbija treba da da ove godine za nova zaduživanja, deo koji se odnosi na davanje garancija po 200 miliona evra za „Srbijagas“, održavanje tekuće likvidnosti briše. Razgovarali smo i na onom sastanku kada ste obrazlagali budžet i smatramo da to nije u redu. Objasnili ste nam da su razlozi za to da će Srbija imati problema u grejnoj sezoni, jer može doći do prekida isporuke gasa i da se mora dati 200 miliona evra garancije da se zaduži „Srbijagas“ kako bi plaćali te obaveze prema dobavljačima gasa. Obzirom da imamo jako loša iskustva prethodnih godina, da se „Srbijagas“ zadužila u ovih pet godina milijardu evra, da će se to verovatno preliti na leđa svih građana Srbije i da će to postati javni dug umesto da se „Srbijagas“ prestrukturira, da smanji svoje troškove, naročito izdatke za plate i za neracionalnu potrošnju o kojoj smo pričali mnogo puta do sada, mi ćemo još jedne godine dati dodatno zaduženje „Srbijagasa“, što smatramo krajnje neracionalnim i nepotrebnim. Predlažemo vam da problem plaćanja gasa prebacite na državu, neka država, ako je potrebno, garantuje da se plati gas, a ne da prebacujete i da dajete garancije za nova zaduženja „Srbijagasa“, jer će ta firma definitivno potonuti. Milijardu evra kredita „Srbijagas“ neće nikada moći da vrati. To će se sliti na leđa građana, a mislim da apsolutno nije u redu da svi građani Srbije plaćaju nečiji javašluk, bespotrebno zapošljavanje, plate od desetina hiljada evra. Na to niste udarili, već ste krenuli na druge mere koje će popuniti budžet Republike Srbije. Mislim da postoji mnogo više načina kako da se popune rupe u budžetu, a davanje garancija će samo te rupe i te dubioze u „Srbijagasu“ produbiti.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Pejčić i Gorica Gajić. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, drage kolege poslanici, moja koleginica Gorica Gajić i ja uložili smo amandman na član 3, odeljak A, redni broj III, gde smo tražili da se tačka 3. briše. Dakle, prilikom usvajanja prethodnog rebalansa, jedna od reformskih dostignuća, kako su isticali, je to da više neće biti garancija države, vezano za likvidnost određenih preduzeća. Mi smo kao stranka to pozdravili, pohvalili. No, stvari stoje drugačije. Kada smo otvorili novi predlog budžeta, videli smo da u članu 3. ponovo stoji garancija za likvidnost EPS-a od 100 miliona evra. Dakle, mi kao stranka smo protiv toga i to smo vam rekli kada smo razgovarali sa vama, jer smatramo da ste suviše mnogo dali garancija „Srbijagasu“ i „Železari Smederevo“, a evo i EPS-u. Po toj analogiji trebali ste da date svima onim preduzećima koja nisu likvidna, a ima ih puno po Srbiji. Čuli smo ovde „14. oktobar“. Dakle, na taj način ste diskriminisali njih, a dali mogućnost određenim preduzećima i sistemima da mogu da podele plate, jer ovde u ovom predlogu budžeta ne vidimo analizu poslovanja EPS-a, ni analizu restrukturiranja, ni analizu korišćenja para od strane menadžmenta i mi pitamo – gde će ta sredstva otići? Ovde je povedena diskusija, vezano za obilaznicu oko Niša, pa upravo su tamo mogli da odu ova sredstva od 100 miliona evra koje je država dala kao garanciju za ovo javno preduzeće. Dakle, gospodine ministre, očekujemo u buduće od vas da učite od najboljih. Znate da je ministar finansija svojevremeno bio Laza Paču i da je on svojevremeno svom suverenom rekao da neće dati sredstva za određene projekte. Zato mi od vas očekujemo da lupite šakom od sto i da političkom establišmentu kažete jasno – nema sredstava više za to. Zahvaljujem.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, amandman sam podneo na član 3. i predviđa se vraćanje garancije za kredit Centralno evropske banke, Banke Saveta Evrope za radničko naselje u Kraljevu, u Dositejevoj ulici, stradalom od zemljotresa 2010. godine. Ne vidim iz kog razloga ministar Velimir Ilić odbija da prihvati ovu garanciju koja je bila u prethodna dva budžeta. Garanciju za projekta koji su zajedno radile sve stranke, koje su ovde u parlamentu, nastavila u Kraljevu SNS zajedno sa SPS, a pre toga pokrenuli mi sa SPS i URS-om. Ne vidim razlog da se ne prihvati ova garancija, pogotovo što su u zadnjih godinu danarešeni imovinsko-pravni odnosi, urađena je kompletna eksproprijacija, otkup zemljišta, pripremljena je dokumentacija, urađena je anketa koja je bila potrebna za dobijanje CEB kredita, CEB odobrio. Sve radnje su završene, obezbeđen novac u budžet grada za izradu samog projekta koji je oko milion evra i, na kraju, dođe Velimir Ilićispred gradonačelnika Dragana Jovanovića, pred medijima, i kaže – nema ništa od toga. Prosto je neverovatno u kako se neprijatnoj situaciji čovek našao. To piše u vašem obrazloženju – biće obezbeđena sredstva iz drugih izvora. Ministre, nema sredstava za ovaj projekat, nema sredstava za radnike u ovom budžetu, iz Dositejeve ulice, 1.300 stanara. Molim vas razmislite još jednom. Mislim da je ovo jedan dobar projekat, dobra investicija. Popravlja se položaj građana koji užasno teško žive. Jedan toalet po spratu, gospodine ministre. Zidovi koji imaju rupe od pola metra. Tu ljudi spavaju, deca spavaju. Nemojte u 21. veku da tako dozvoljavamo da ljudi žive, zbog nečije sujete ili zbog toga da hoće da nađe drugu vrstu izvora prihoda, kako bi onda ispunjavao druge sopstvene interese, a o tome je govorila gospođa Zorana Mihajlović, pa se onda nagađalo o kome se radi. Molim vas, razmislite još jednom. Ovo je veoma važna stvar. Važna je stvar za građevinsku industriju u tom gradu, koji je potpuno posrnuo, jer privreda je u mnogo lošoj situaciji.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić, po Poslovniku.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dakle, malopre sam reklamirao Poslovnik, ali bili se odsutni. Radi se o javnosti rada. Član 255. S obzirom da je prekinut televizijski prenos, a ova tema je izuzetno interesantna za građane Srbije, jer je ovo najbitniji zakon koji se donosi ove godine i s obzirom da su mnoge poslaničke grupe potrošile gro vremena, nadam se da ćete usvojiti ovaj moj zahtev i zahtev svih poslanika, verovatno, koji su ovde, da sednicu nastavimo sutra. Mislim da će i vama biti puno lakše, da će amandmani puno brže prolaziti, jer su poslaničke grupe istrošile, kao što rekoh, gro vremena. To je moja sugestija. Zahvaljujem.
Hvala vam na sugestiji. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedniče. Gospodine ministre, kao Kraljevčanin pre svega, poznavajući situaciju u toj urbanoj regeneraciji grada Kraljeva, u problemu dela stanovnika kojima nismo rešili pitanje stanovanja nakon zemljotresa koji je pogodio Grad Kraljevo, smatram i ja da trebate još jednom sagledati ovaj amandman i u svakom slučaju ga usvojiti, posebno ako sam ubeđen i siguran da niste imali iz odgovarajućeg, odnosno nadležnog ministarstva prave podatke prilikom sastavljanja budžeta za 2014. godinu. Grad Kraljevo je u okviru svojih mogućnosti u budžetu za 2014. godinu predvideo za izradu projektne dokumentacije 60 miliona dinara. Ako znamo da je ceo projekat osam miliona dinara, da tu rešavamo problem 17 hiljada kvadrata stambene površine, zaposlićemo pre svega građevinsku operativu, stvorićemo neku novu vrednost. Ovde nije priča samo o tome da mi tražimo kredit da bismo nešto završili, tražimo kredit da nešto uradimo i da zaposlimo građevinsku efektivu koja de fakto postoji u Gradu Kraljevu. Mislim da treba još jednom da pogledate i ubeđen sam da iz Ministarstva građevine niste imali prave podatke prilikom sastavljanja budžeta za 2014. godinu, a što se tiče urbane regeneracije u Dositejevoj ulici uGradu Kraljevu. Hvala.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović i mr Božidar Đelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mlađan Dinkić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Bojan Božanić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojana Božanić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, predstavnici Vlade Vojvodine, koleginice i kolege narodni poslanici, u članu 3. govori se o kreditima i mi smo predložili da bi Narodna skupština mogla da ima i ispunjava svoju kontrolnu ulogu, da dobije izveštaj o realizovanim projektima za koje su izdate garancije, odobreni zajmovi ili krediti itd, nešto slično što smo već danas čuli. Znamo kolika su izdvajanja bila u prethodnom periodu za kamate na kredite. Jedna od mera Vlade, da podsetimo, jeste da se uzimaju jeftiniji krediti, odnosno da se vrši otplata skupih kredita jeftinijim kamatama od 2% do 3%, što mi svakako kao DSS podržavamo kao jednu od mera Vlade i smatramo da tako i treba raditi, jer ukupno 150 miliona evra ćemo uštedeti na jednu milijardu kredita. Ono što je ministar u ranijem periodu govorio, a ima veze sa ovim jeste da se zalaže i sama Vlada menja koncept, a i ministar se zalaže za drugačiji način finansiranja projekata putem modela javno-privatnog partnerstva i koncesija, pa me interesuje da li je nešto urađeno na tu temu? Da li ste vi već pokrenuli neke infrastrukturne projekte koji se ovim modelima finansiraju? Koliko trenutno koristimo ove modele za finansiranje infrastrukturnih projekata i da li mislite da postojeći zakoni zadovoljavaju potrebe mogućnosti realizacije na ovaj način? Smatram daulaganje u investicije je samo ono što može da nam vrati sredstva i jedino zaduživanje na taj način, odnosno u svrhu investiranja koje će generisati novi novac i proizvodnju ili radna mesta itd. može da ima smisla. Ništa drugo ne može. Kada usvajamo zakone o davanju garancija, o kreditima, mi kasnije nemamo informaciju o tome šta se dešava sa tim projektom, dokle je stigao itd. pa između ostalog zbog toga je ovaj naš amandman, pa vas molim da ga još jednom razmotrite.
Na član 4. amandman je podnela Vlada. Resorni odbor je prihvatio amandman. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman sa ispravkom zajedno su podnele narodni poslanici Bojana Božanić, Dušica Morčev iGorica Gajić. Vlada i resorni odbor prihvatili su ovaj amandman. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojana Božanić. Izvolite.
Zahvaljujem. Htela bih da se zahvalim ministru i Vladi što je amandman prihvaćen. Naime, on kaže sledeće; „Nacionalni IPA koordinator će dostavljati izveštaje o rezultatima projekata koji se finansiraju od sredstava iz EU Narodnoj skupštini jednom godišnje“, što je zaista dobro, jer mi moramo da znamo kako se troše ova sredstva od EU. U prethodnom period ne znamo kolike su te cifre o kojima govorimo, koje smo dobili bilo kroz grantove, bilo na neki drugi način od EU. Isto tako smatramo da Srbija mora da iskoristi sve mogućnosti, da uzme sva moguća bespovratna sredstva kako bi mogla da realizuje projekt,e pre svega modernizacije i unapređenja svoje administracije i dostigne svakako najmodernije standarde najrazvijenijih zemalja u svetu, uz dodatne napore da se investira u sve one grane privrede koje mogu da generišu sredstva, tako da mislim da će ovo biti odlično. Zahvaljujem se u ime poslaničke grupe DSS na prihvaćenom amandmanu.
Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Bojana Božanić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojana Božanić. Izvolite.
U članu 5. predložila sam da se izmene sleće stavke: da se izgradnja graničnih prelaza u Republici Srbiji, konkretno graničnog prelaza Kotroman, uveća za 80 miliona dinara, jer kao što ste možda imali prilike da vidite u prethodnom budžetu planirana su sasvim dovoljna sredstva za izgradnju ovog graničnog prelaza između Bosne i Srbije. Trebalo je da se započnu radovi, međutim ti radovi nisu započeti. Predložila sam da se iz dela Modernizacije informacionog sistema Poreske uprave oduzme 80 miliona dinara i da se stavi na ovu stavku, ali to nije ni napamet, ni bez veze, niti sam želela da remetim da citiram nove sistemske softverske licence i prateću informacionu komunikacionu opremu koja će da unapredi naš poreski sistem. Kako sam videla iz analize, u prethodnoj godini je planirana bilo milijardu i 175 miliona i nešto malo više za ove svrhe, a potrošeno je čini mi se milijardu, pa sam mislila, pošto je ove godine planirano milijardu i 185, da će se taman negde oko milijardu potrošiti i ove godine i da ima prostora da 80 miliona prebacimo za izgradnju graničnog prelaza Kotroman, jer verujte, veliki je problem. U pograničnim delovima svake zemlje ima u stvari najviše kriminalnih aktivnosti, a sam ministar kaže da semi najviše borimo protiv šverca i mere štednje. I mi kao DSS pomažemo vam i govorimo vam koje bi mere štednje mogle da se ostvare – problemi države u sivoj ekonomiji, u švercu duvana i goriva u pograničnom području. Ako mi to eliminišemo kaže ministar da ćemo uštedeti oko 150 miliona evra. Evo načina da uštedimo. Ako budemo unapredili ovaj granični prelaz iz razloga štednje, iz razloga uvećanja prihoda od carina koje rapidno padaju u prethodnom periodu, očuvanja bezbednosti zemlji, mi možemo da stvorimo optimalne uslove da ti carinici i policajci, na primer, na Kotromanu obavljaju svoju dužnost i čuvaju svoju zemlju kako u smislu štednje, tako i u smislu bezbednosti. Zaista vas molim da još jednom razmotrite mogućnost ovakve preraspodele sredstava. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljiljana Lučić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Gospodine ministre, kolege poslanici, slažem se sa amandmanom koleginice Božanić, naročito u ovom delu u kojem se predviđa smanjenje sredstava za modernizaciju informacionog sistemaPoreske uprave, koji je ovde planiran skoro milijardu i 200 miliona. Postavlja se pitanje da li u ovoj godini štednje treba ovolika sredstva izdvojiti za Poresku upravu, tim pre što cela ta priča o modernizaciji Poreske uprave, nažalost, nije donela ozbiljne rezultate. Godina 2013. je bila proglašena godinom nulte tolerancije prema poreskoj utaji, a ispostavilo se da je dramatičan pad prihoda od poreza zabeležen upravo u toj godini. Ono što je primetio Fiskalni savet to je da su strašno optimistična očekivanja da će porasti naplata poreza u 2014. godini, da će se smanjiti siva ekonomija. Naprotiv, kad god povećavate poreze, možete očekivati da dobar deo toga ode u crnu zonu. Ono što je jako važno, Fiskalni savet primećuje, rekla bih s pravom, da ta modernizacija Poreske uprave, koja podrazumeva da ćemo iduće godine imati mogućnost samo objedinjenom elektronskom uplatom isključivo tako da prijavljujemo porez, da je to jako rizičan potez na koji se nisu opredelile mnogo uređenije poreske administracije, kao što je, na primer, administracija SAD i Engleske. Mislim da se prosto ide u jednu avanturu koja ne garantuje srećan ishod, povećanje naplate, a ogromna sredstva su i u ovoj godini, a kako vidimo i u budžetu 2014. godine planirana za ove namene. Hvala.
Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Verica Kalanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Ilić i Rajko Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Joković i Nenad Kitanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nenad Kitanović. Izvolite.
Poštovani predsedniče, uvaženi ministre, članovi Skupštine Vojvodine, žao mi je što je ovaj amandman odbijen jer se radi o jednom području koje nije baš razvijeno, a ova Vlada od momenta formiranja je zagovarala, gde sam ja naravno bio, upravo regionalni razvoj i tu lokalnu samoupravu. Izgradnja ove saobraćajnice od Paraćina do Zaječara bi bila izuzetno značajna za taj kraj, obzirom da znamo da istočni deo Srbije se u zadnjih godinu, dve dana, opredelio za voćarstvo. To potvrđuje činjenica da je u zadnje dve godine dana, zasađeno skoro dve hiljade hektara pod razno, raznim voćem. Da li će investitor doći u onu sredinu gde ne može doći pešice? Sigurno da neće. Mislim da bi trebalo da se razmisli o ovom putnom pravcu ka Paraćinu, centralnoj Srbiji, jer bilo bi stvarno od velikog značaja i sigurno bi doprinelo boljoj komunikaciju sa Bugarskom, što je takođe od velikog značaja. To bi bilo to.
Hvala. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem se poštovani gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre. Ne znam šta da kažem u dva minuta o Vlasinskom jezeru pošto amandmanom koji sam podnela, se ustvari predviđa izgradnja kanalizacione mreže oko Vlasinskog jezera i to u 2014. godini 300 miliona dinara, u 2015. 500 i u 2016. godini 700 miliona dinara. Zbog čega je to važno? Pretpostavljam da svakom ko je bio na Vlasinskom jezeru ne treba posebno objašnjavati, prvo činjenicu da se ono nalazi u nerazvijenom delu Srbije, u delu Srbije koji nažalost nema puno potencijala za razvoj, a Vlasinsko jezero jeste, nažalost ili na sreću, jedan od takvih potencijala. Naime, jug Srbije iz koga i ja dolazim i ministar, obuhvata 15% teritorije Srbije. U njemu živi oko 13% stanovništva ali nažalost stanovništvo se prazni iz ovog dela Srbije i to veoma ubrzano. Svake godine iseli se jedan čitav grad, a svakog dana 37 stanovnika je manje u ovom delu Srbije. Da ne govorim o padu zaposlenosti koja iznosi 47%, o nezaposlenosti koja iznosi 44%, o prosečnoj zaradi koja je, dok je u Srbiji 41 hiljada, na jugu Srbije je 27 hiljada itd. Neću imati vremena da govorim o svim ozbiljnim pokazateljima propadanja juga Srbije koji je nažalost propadao čak i onda kada je ostatku Srbije bilo mnogo bolje. Zašto sve ovo govorim? Zato što Vlasinsko jezero jeste razvojna šansa. Ne, samo juga Srbije, nego uopšte turizma i Srbije uopšte. Zato što je to, mogu da vam kažem, zaista jedan biser nenarušene prirode, zdrave hrane, nalazi se na visini od 1200 metara. To je jezero jedinstvene lepote i za koje zaista, već od kad ja pamtim, od mog detinjstva, a to je bilo zaista prilično davno, postoje neki planovi za razvoj ovog dela Srbije i za razvoj Vlasinskog jezera i nikada nije došlo na red da oni budu realizovani. Shvatam ministre, da ćete vi reći da ovo sigurno nije trenutak i da će se mnogi poslanici možda sa vama složiti. Ali, verujte za jug Srbije nikada nije trenutak, za Vlasinsko jezero nikada nije trenutak. Da, sada jeste trenutak da se počne, makar sa nekim malim sredstvima i da se makar reše neki osnovni infrastrukturni problemi kako bi ikada Vlasinsko jezero moglo da iskoristi svoju šansu i zaista dođe do razvoja turizma u ovom delu Srbije. Molim vas ako ste ikada bili na Vlasinskom jezeru da pomognete da se to zaista jednog dana i desi za, da ne kažem našeg života, ali u nekom skorijem periodu i da sada započnemo sa tim investicijama, ma kako teška godina bila. Hvala vam.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Ana Novković. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, predstavnici pokrajine, Ujedinjeni regioni Srbije, podneli su amandman kojim tražimo da se izdvoje sredstva za izgradnju brze saobraćajnice između Valjeva i Koridora 11. Činjenica je da Srbija ima lošu saobraćajnu infrastrukturu, da je jedna od retkih evropskih zemalja koja nema nijedan kompletno završen autoput i gde imamo delove Srbije gde nema ni kilometar modernih saobraćajnica. Ako hoćemo da privučemo ozbiljne investicije i investitore, da zaposlimo ljude i ako želimo bolji kvalitet života za građane, onda moramo planski da ulažemo u saobraćajnu infrastrukturu. Kolika je važnost dobre saobraćajne infrastrukture govori i činjenica da su od svih investicija koje su došle u Srbiju poslednjih pet godina, više od 80% smešteno uz Koridor 10. Baš zbog toga prioritet mora biti ravnomerni razvoj saobraćajne infrastrukture, kako bi svi regioni u Srbiji imali jednake šanse za razvoj. Izgradnja ove saobraćajnice mnogo bi značila za Valjevo i za čitav Kolubarski region, jer u Valjevu živi oko 90 hiljada ljudi, od toga je 10 hiljada nezaposleno, a nezaposleni mlađi od 30 godina učestvuju sa skoro 29%. Žao mi je što nije ovde gospodine Radulović, a i vi slabo slušate naša obrazloženja, jer on jednostavno jedno priča, a drugo radi. Zalaže se za dobar poslovni ambijent, a vidimo da toga ovde nema, jer preduslov dobrog poslovnog ambijenta je dobra saobraćajna infrastruktura. Kroz ovaj budžet on negde finansira propale gigante. Stavili ste rampu za ozbiljne strane investitore koje ste proglasili kapitalnom budalaštinom i ne vidim kako ćete ih privući, ako još u budžetu niste odvojili sredstva za razvoj saobraćajne infrastrukture u čitavoj Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, po Poslovniku.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, morao bih još jednom da reklamiram povredu člana 27. a i drugih članova Poslovnika koji se tiču javnosti u radu. Pošto mi danas raspravljamo o najvišem aktu koji će ovaj parlament izglasati, o budžetu Republike Srbije, neprimereno je da građani Republike Srbije ne mogu tu raspravu da vide i da učestvuju u njoj, makar posmatrajući kako se poslanici bore za njihove interese, a da na RTS gostuje predsednik vaše stranke i prvi potpredsednik Vlade Aleksandar Vučić. Znam da ima ljudi kojima je interesanto šta će kazati Aleksandar Vučić, ali ipak mislim da Skupština Republike Srbije treba da ima prioritet, čak i kada je u pitanju prvi potredsednik Vlade. Mislim da je moglo da se nađe vremena da se ili ova sednica skupštine prenosi, ili da se napravi prekid, dok se on ne izgostuje na prvom, drugom, trećem i ostalim pinkovim kanalima, pa da onda građani Srbije ipak vide kako mi učestvujemo u raspravi i na koji način zastupamo njihove interese.
Koliko sam upoznat, gospodin Vučić gostuje na prvom kanalu RTS-a. Što se tiče toga, ne bavim se istraživanjem, videćemo koliko je bilo interesovanje građana, pošto je ipak najvažnije šta građani misle za prenos tog programa i za prenos Narodne skupštine. Mislim da će to nešto reći i Narodnoj skupštini i građanima Srbije. Što se tiče javnosti u radu, ona je obezbeđena. Vi znate da Narodna skupština u svakom trenutku može da se posmatra uživo na internetu, preko skupštinskog kanala i preko sajta Narodne skupštine. Istovremeno, biće odložen prenos na drugom kanalu RTS-a. i svi građani Srbije će moći da prate sednicu u tom momentu. Ovo je važno, ali pošto imamo jako veliki broj amandmana i zakonske rokove da se ovo usvoji, mislim da je i po volji najvećeg broja narodnih poslanika da se nastavi sa radom. (Narodni poslanici dobacuju: Do koliko ćemo otprilike da radimo?) Nemam sada tačan odgovor da bih vam rekao. Izvolite gospodine Milivojeviću.
Ako dozvoljavate, pa ponovo je prekršen član Poslovnika koji ističe javnost u radu. Da li stvarno mislite da neko u Dučlovićima na Ovčaru ima internet i sad će baš da gleda sednicu Skupštine preko interneta? Pa, oni ni televizijski signal nemaju tamo, iako se nalaze ispod repetitora. Kao i u Osečini. Isto nemaju internet, verujte, kod kuće i ne mogu baš da vide. Imaju neki, ali šta mislite, recimo, da li će moj ujak, koji ima 72 godine, sad da sedne na internet i da traži skupštinski kanal. Pa, neće, verujte mi. Neće niko to da uradi u Srbiji. U ostalom, pogledajte koliko građana sednicu Skupštine posmatra putem interneta. Nemojmo da to radimo. Ja mislim da bi bilo vrlo važno da prekinete sednicu. Razumem razloge za hitnost da se donese budžet i da mi radimo, ali razumite i zahtev opozicije da imamo obezbeđenu javnost u radu. Samo toliko. Bez da se izjašnjavamo da li je bilo povrede, ili nije.
Hvala lepo. Gospodine Radenkoviću, po amandmanu? Izvolite.
Nisam po amandmanu, ako ste mi dozvolili. Ja po Poslovniku. Ne shvatam kolege uopšte čemu nervoza? Evo, meni je drugi mandat, a i ovima ostalima koji ukazuju sada i traže da se prekine sednica ovako teatralno usled ne znam kojih razloga, potpuno neobjašnjivih. Ovo nije prvi put, a neće biti ni poslednji i ne znam šta je sad to odjednom da nećete da radite. Ne razumem. Ako vam se ne radi, idite kući. Pustite nas koji hoćemo da radimo da radimo, nemojte da nas uznemiravate. Jednostavno, nije prvi put da se ovo dešava. Znate, u prošlom mandatu da smo ostajali do 12 i radili i do kasno i danima i vikendima i bilo je – hajdemo što pre da završimo i ovaj zakon i ovaj zakon. Znači, nemojte sada da pravite dramu bez ikakve potrebe. Ja vas molim da krenemo da nastavimo da radimo kako smo do sada radili. Hvala.
Naravno, ja ću sada samo još jednom iskoristiti pravo da upozorim sve narodne poslanike da ću izricati disciplinske mere svim poslanicima koji budu pokušali kroz zloupotrebu povrede Poslovnika da opstruišu rad, tako da vas molim da obratite pažnju na to šta se radi. To važi za sve, i za vlast i za opoziciju. Izvolite gospodine Veselinoviću.
Poštovani predsedavajući, povredili ste Poslovnik jer niste opomenuli prethodnog govornika jer je povredio dostojanstvo Narodne skupštine, jer prvo nije rekao član na koji se poziva, s druge strane pravio je repliku, s treće strane nije istinito ono što je rekao. Nikada, ja sam pet godina poslanik, nikada se budžet Republike Srbije nije donosio bez televizijskog prenosa. Nikada za poslednjih pet godina koliko sam ja narodni poslanik, i to nije palo nikome ni na pamet, predsedniče. Smatram da ste vi dužni, ukoliko želite da ovaj parlament očuva svoje dostojanstvo, da prekinete ovo zasedanje i da nastavimo sutra. Dakle, nikada nije parlament zasedao kada je donošen budžet bez televizijskog prenosa.
Neću ni sada. Televizijskog prenosa će biti. On će biti odložen. Dakle, televizijski prenos ni u jednom trenutku nije u pitanju. Meni je važno da građani to znaju. Da li je bilo i ranije odloženih televizijskih prenosa, jeste. Ne bih poredio važnost sednice. Bilo je mnogih važnih sednica. Meni je svaka sednica Narodne skupštine izuzetno važna, jer mi donosimo zakone koji utiču na život građana. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Evo, pozvaću se na član 27, ali mogu da se pozovem na mnogo drugih članova jer ste i vi, gospodine predsedniče, a i kolega koji je govorio, povredili Poslovnik i povredili ste dostojanstvo Skupštine. Znate šta, ja sam dugo poslanik i ne smeta mi uopšte da radim. Ne želim, ne dozvoljavm ni jednom kolegi da mi kaže da mene mrzi da radim. Tačno je, radili smo ovde i noću u raznim sazivima i tačno je da se budžet donosio i noću. Neki su to nazivali vampirskim sednicama. Ja lično nisam. Nemam ništa protiv toga da se radi i noću, kada je pogotovo budžet u pitanju. Ali, osnovno pravo građana Srbije je da budu informisani u direktnom prenosu i da onda kada smo mi spremni da radimo, da onda građani mogu i da vide šta radimo. To je jedna stvar. Drugo je, mislim da je korektno sa vaše strane da kažete okvirno do koliko sati će se raditi. Mislim da bi to bilo vrlo kolegijalno i fer sa vaše strane. Što se tiče nas i naše spremnosti da radimo, pa pogledajte koliko ima poslanika, pa ćete videti da otprilike i poslanika pozicije i poslanika opozicije ima … Ima ih koji su brojali. I nemojte nama prebacivati da nismo spremni da radimo. Nemojte dozvoljavati takve ispade ja vas molim i nemojte nam vi prebacivati da mi želimo da opstruiramo rad zato što ukazujemo na povredu Poslovnika. To je zaista ispod nivoa.
Ja vas molim samo da ne menjate teze. Ja nikoga nizašta nisam optužio. Ja sam samo upozorio, pošto je bilo primera, dovoljno sam dugo predsednik parlamenta, da je bilo primera da su narodni poslanici pokušavali kroz institut povrede Poslovnika da zloupotrebe to pravo i da pokušaju da opstruiraju rad. I to je legitimno, kao što je legitimno pravo predsednika parlamenta da preduzme sve mere koje mu Poslovnik daje. Nastavićemo sa radom. Pošto vidim da su narodni poslanici raspoloženi očekujem dapostoji dosta energije i šteta bi bila da tu energiju protraćimo i važno je da to sad uložimo u dalji rad. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Mitrović.
I pored činjenice da je ovo već 12-i sat našeg rada, slažem se sa vama predsedniče da ima dovoljno energije, pogotovo kod nas iz URS, ali sa jedne strane nedostaje korektnosti i siguran sam da će svi oni koji nisu korektni prepoznati tu nekorektnost kod sebe. Siguran sam da je iz amandmana mojih prethodnica, koleginica iz URS jasna intencija članova URS da se više ulaže u saobraćajnu infrastrukturu i to uglavnom u ona rubna područja koja su uglavnom devastirana. Koleginica Plavšić je govorila o urušavanju i potpunom devastiranju južne i istočne Srbije. S obzirom da dolazim iz zapadne Srbije ne mogu da se pohvalim da je stanje u zapadnoj Srbiji nešto bolje i u današnjem ranije izlaganju smo imali jednu polemiku da li je potreban autoput, tačnije Koridor 11. Svakako da je potreban i amandmanski sam delovao u članu 5. na razdeo 19. koji se tiče Ministarstva regionalnog razvoja i lokalne samouprave predlažući da se odobre sredstva za izgradnju brze saobraćajnice Ruma-Loznica, pogotovo što su odobrena sredstva i predviđena za izgradnju saobraćajnice Novi Sad-Ruma. Ovaj putni pravac, neću ponavljati ono što su moje koleginice govorile, svakako da je neophodan za približavanje investitora, a nažalost u zapadnu Srbiju je veoma mali broj investitora došao prethodnih godina. Jedan od osnovnih razloga jeste nedostatak dobre saobraćajne infrastrukture. Ovaj putni pravac ima veoma visok strateški značaj za RS s obzirom da povezuje Vojvodinu, zapadnu Srbiju i Republiku Srpsku. Svi oni koje se bave strategijom znaju o čemu govorim i mislim da ova Vlada treba veoma ozbiljno da se pozabavi sa ovim problemom. Hvala.
Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Radmila Gerov.
Zahvaljujem predsedniče. Poštovani predsedniče Skupštine AP Vojvodine sa saradnicima, poštovani ministre, ovim amandmanom predložila sam da kapitalne investicija Ministarstva građevinarstva i urbanizma u 2014. godini i 2015. godini bude izgrada projekte dokumentacije za Koridor Istok. Sredstva koja bi se obezbedila išla bi na teret tekuće budžetske rezerve. Gospodine Krstiću, rekli ste da je ovaj budžet realan. Ako ste budžet projektovali realno i dobro te korišćenje sredstava iz tekuće budžetske rezerve ne bi trebalo da bude potrebno pre oktobra meseca. Mislim da će ovaj budžet trpeti rebalans još u martu i aprilu. Ali, ukoliko je budžet projektovan onako kako treba da bude sigurno pre septembra, oktobra niste imali potrebe da koristite sredstva tekuće budžetske rezerve jer i promenom aproprijacije od 5% možete da nadomestite neku poziciju za koju biste imali potrebe. Izrada projektne dokumentacije za Koridor Istok je jako značajna. Želimo li mi da idemo u EU? Mislim da je tu država potpuno jasna da želi da Srbija bude članica EU. Da li onda Vlada želi da prati šta se dešava i kakve su odluke EU? Smatram da treba da ih pratimo jer ako EU avgusta odredila novu mrežu koridora i ako ova zemlja Srbija gubi zbog tranzita koji sada ide Koridorom 4 koji je od većeg značaja, više je rangiran u EU od Koridora 11, nažalost je tako, smatram da možemo da uradimo projektnu dokumentaciju za Koridor Istok i da spojimo Koridor 10 sa Koridorom 4. Time sav tranzit iz EU ne bi išao preko Rumunije i Bugarske, nego bi kroz Srbiju preko Bugarske otišao na Crno more. Mislim zaista da to nije interes samo 13 opština istočne Srbije, nego da je interes ove zemlje u celini. U tom smislu smatram da je potrebno izraditi projektnu dokumentaciju i konkurisati za 26 milijardi evra, koliko je opredelila EU za narednih šest godina za finansiranje takvih projekata.
Na član 5. amandman je podnela Vlada. Resorni odbor je prihvatio amandman. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, na član 5. razdeo 33. amandman je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman na sednici resornog odbora. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik prof. dr Ružica Igić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dakle, u članu 5. kapitalni izdatak koji je planiralo Ministarstvo omladine i sporta za izgradnju košarkaške dvorane, predviđen za 2016. godinu, u iznosu od 105 miliona dinara, prebacuje se na 2014. godinu za iste nemane - izgradnja košarkaške dvorane. Zapravo, Vlada Republike Srbije već duže vreme planira sredstva za izgradnju košarkaške dvorane, ali ta sredstva nikako da realizuju i taj projekat nikako da se realizuje. Osim ove košarkaške dvorane, sigurno je atletičarima potrebna jedna zatvorena dvorana, da ne bi, pre svega u zimskom periodu, išli u inostranstvo, da tamo treniraju i postižu vrhunske rezultate. Naime, prethodna ministarka sporta, odnosno još u vreme kada je bila Vlada Mirka Cvetkovića, gospođa Snežana Marković je imala razumevanja za košarkaše „Partizana“ koji su učestvovali na fajnal-foru 2009. godine i obećala je da će sala početi da se izgrađuje 2010. godine i da će biti izgrađena do 2012. godine. Do dan danas ta sala niti je počela da se gradi, niti bilo šta. S obzirom da sad Srbija ima dva kluba koja se takmiče u Ligi šampiona, mi smatramo, gospodine ministre, da su ta sredstva i te kako potrebna za izgradnju te košarkaške dvorane, za kvalitetne treninge. Ta hala je predviđena za treninge i predviđeno je da ima 400 sedećih mesta, da ima teretanu i ostalu logistiku za vrhunske sportiste. Naš predlog amandmana je pre svega bio da se sredstva koja su opredeljena do 2016. godine opredele odmah 2014. godine i da se počne sa izgradnjom 2014. godine. Mislim, s obzirom da je početak građevinske sezone u martu, da bi ta sala mogla da se izgradi za jednu godinu, tako da bi naši košarkaši, Košarkaški klub „Partizan“ i Košarkaški klub „Crvena zvezda“, i te kako imali optimalne i kvalitetne uslove za takmičenje. Dakle, to je bio naš smisao amandmana. Meni je žao što ga niste prihvatili, a pretpostavljam da je žao i sportistima. Zahvaljujem.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović, Dušica Morčev i Gorica Gajić. Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. U članu 5. dat je pregled planiranih sredstava za kapitalne projekte budžetskih korisnika, pa je u razdelu 32. kod Uprave za zajedničke poslove republičkih organa predviđeno da se u 2014. godini izdvoji 1.299.616.000 dinara. Mi smo ovu stavku amandmanom smanjili za 299.616.000 dinara i prenamenili je za turističku infrastrukturu. Ni gospodinu ministru, ni svima vama koji sedite ne treba posebno da obrazlažemo da je turizam u Srbiji vodeća privredna grana, da bi mogao još dugo to da bude, samo da nije tih problema od turističke infrastrukture, saobraćajne infrastrukture, komunalne infrastrukture. Pored poznatih centara, Zlatibora, Kopaonika, naših srpskih banja, pored razvijenog verskog turizma, sigurno je da postoji još mesta u Srbiji koja mogu da budu vodeći turistički centri. Između ostalog, to moram ovde da napomenem, to je i Resava, iz koje ja dolazim, kao i opština Despotovac i Svilajnac. Smo u opštini Svilajnac postoji pet manastira pored Velike Morave, doline Velike Morave, ali zbog nepostojanja adekvatne infrastrukture nisu toliko posećeni. Isto tako, opština Despotovac, Resavska pećina, manastir Manasija i Muzej rudarstva. Turizam kao grana vuče za sobom razvoj poljoprivrede, a da ne pričam o građevinarstvu i o svemu tome. Prema tome, nikako ne bismo smeli da sredstva koja smo planirali u 2013. godini od dve milijarde i 600 miliona dinara sada smanjimo samo na 947 miliona dinara. Znamo šta turizam za Srbiju znači i koliko bi mogao da znači u budućnosti. Hvala.
Na član 6. amandman je podnela Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Hvala. Ja sam Zoran Radoman, pokrajinski sekretar za finansije. Ovog puta sam ovlašćeni predstavnik Skupštine Vojvodine. Skupština Vojvodine je dala tri amandmana na ovaj zakon. Suština jeste amandman na član 6. o kome sada i govorimo. Suština jeste obezbeđivanje obima sredstava u budžetu AP, kako je to Ustavom i predviđeno. Mogu da kažem da sam i prošle godine bio u situaciji da obrazlažem ovaj amandman, takođe na član 6. na Zakon o budžetu Republike Srbije za 2013. godinu. To znači da se za godinu dana ništa nije uradilo u unapređenju poštovanja Ustava Republike Srbije. Identično je kao i prošle godine, i ovog puta se radi o 32 milijarde dinara koje u budžet AP dolaze, odnosno prolaze kroz njega kao transferna sredstva namenjena jedinicama obrazovanja, odnosno ustanovama obrazovanja, jedinicama lokalne samouprave, ali je različito od toga da sada, zapravo kao i prošle godine, predlažemo da umesto toga dođu u budžet AP sredstva od ubranih akciza na teritoriji Vojvodine. Razlika u odnosu na prošlu godinu jeste što te 32 milijarde sada predstavljaju 33% ubranih akciza, dok je prošle godine to bilo 43%. To dovoljno govori o tome koliko AP učestvuje iz godine u godinu sve više u punjenju budžeta Republike Srbije. Ispunjenjem ovakvih obaveza koje su nametnute Ustavom svakako da bi popravili standard života građana Vojvodine, koji jesu i stanovnici Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Kasalović.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče, uvaženi gospodine ministre, gospodine Pastore, sa saradnicima, samo još jednom bih da neke stavove potkrepim koje smo govorili danas povodom prvog amandmana, a uvažavajući predlog da se ovim amandmanom pokuša u okviru tih 7% budžeta za AP Vojvodinu od budžeta Republike Srbije prihodovati i određeni deo akciza koji se ubere na teritoriji AP Vojvodine – 33%. Meni je poznato i da je Skupština AP Vojvodine usvojila i platformu ili osnovu za rad na izradi zakona o finansiranju AP Vojvodine. Ceneći ovaj predlog, čini mi se da je on na tom fonu u smislu da se poveri ubiranje dela prihoda AP Vojvodini, što bi u određenom smislu značilo da postoji poreska uprava na nivou AP Vojvodine. I ovoga puta želim da podržim Vladu Republike Srbije da ne prihvati ovaj amandman sa prihvatanjem obrazloženja da zaista jeste malo sporno da se akcize koje su potrošni porezi teško mogu locirati za teritoriju, odnosno potrošača. Tako da je to u stvari prihod centralnog nivoa vlasti i da u ovakvom zakonskom okviru koji trenutno sada imamo nije moguće u tom smislu realizovati ovu ideju. Takođe, zaista mislim da je ovaj budžet napravljen po istom principu i metodu i u skladu sa Ustavom i zakonima koji su postojali u ranijem periodu i da je od 2003. godine praktično transfer sredstava za obrazovanje i lokalne samouprave, a pre svega za obrazovanje, išao u budžet AP Vojvodine i kao takav se tretirao, a posle nakon toga krajnjim korisnicima. Zaista, ne vidim razloga zašto se sada 2013. godine prilikom planiranja budžeta za 2014. godinu odjednom prihvata neka druga argumentacija i tvrdi da sredstva za obrazovanje, odnosno transferna sredstva za lokalne samouprave nisu prihod budžeta AP Vojvodine, odnosno za osnovno i srednje obrazovanje osim visokog, i da praktično njih treba direktno usmeriti ka krajnjim korisnicima. Ako se od 2003. godine na taj način tumačilo AP Vojvodina i Vlada Vojvodine prihvatala takve standarde i kriterijume prilikom pravljenja budžeta AP Vojvodine mislim da je u potpunosti ispravno što je ovoga puta Vlada Republike Srbije na ovaj način planirala 7% za budžet AP Vojvodine. S tim u vezi, zaista još jednom želim da naglasim, da poslanički klub SPS želi da podrži Vladu Republike Srbije, ali i apel premijera gospodina Ivice Dačića da ostvarimo jedan dijalog, jedan duh tolerancije kako bi i ovo što je ministar finansija više puta najavio da u toku naredne godine, a što pre dobijemo i zakon o finansiranju AP Vojvodine, što će na jedan sistemski i pravi način rešiti to pitanje i nećemo više imati bilo kakvu vrstu politizacije tom pitanju. Samo u takvom jednom načinu rešavanja ovog problema i kažem još jednom dijalogu, moguće je doći do kvalitetnog rešenja. Ubeđen sam da će resorno ministarstvo finansija i Vlada Republike Srbije to i učiniti. Zahvaljujem.
Reč ima Zoran Radoman, replika. Izvolite.
Moram da kažem da govorimo o Zakonu o budžetu za 2014. godinu i da govorimo o tome da on treba da bude u skladu sa Ustavom. Ne vidim potrebu, vraćanju godinu, dve ili više unazad, nego govorim o ovom zakonu i da je potrebno da se sredstva obezbedi kvalitet sredstava koji treba da budu u budžetu AP Vojvodine. Svakako da je dijalog potreban, svakako da smo mi želeli ranije da vodimo ovakav dijalog i da smo ga možda vodili ranije, da smo ga vodili u toku izrade ovog zakona, moguće da ne bi došli u situaciju da podnosimo amandmane da bi to već bilo ugrađeno i u sam zakon, a ako sudbina ovih amandmana bude onako kako je to već i na odboru bilo, očekujemo zaista da imamo u narednim danima dijaloga da govorimo o budućem zakonu i da ga zaista ova Skupština i donese u 2014. godini.
Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Janko Veselinović i Teodora Vlahović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Teodora Vlahović. Izvolite.
Poštovani predsedniče, uvaženi predstavnici Skupštine AP Vojvodine, poštovane kolege narodni poslanici, kolega Janko Veselinović i ja podneli smo amandman na član 6. koji govori upravo o strukturi kao što je pokrajinski sekretar malopre govorio o strukturi sredstava koje iz budžeta Republike Srbije ide u budžet AP Vojvodine. Kolega Janko Veselinović i ja podneli smo amandman u delu koji se odnosi na namenske i nenamenske transfere jedinicama lokalne samouprave na teritoriji AP Vojvodine. Htela bih da napomenem da što se tiče nenamenskih sredstava koja Republika opredeljuje preko budžeta AP Vojvodine za lokalne samouprave, da se odnosi od 7,7 milijardi dinara. Zašto smo mi smatrali da namenski i nenamenski transferi jedinicama lokalne samouprave ne treba da idu kroz budžet AP Vojvodine. Po Zakonu o finansiranju lokalne samouprave ova sredstva praktično Republika treba direktno da prebaci lokalnim samoupravama na teritoriji cele Republike Srbije. I to je regulisano članom 37. do 43. i članom45. to su namenska sredstva koja se prebacuju lokalni samoupravama. Istovremeno ukazali smo u obrazloženju ovog amandmana da po članu 34. istog zakona, odnosno Zakona o finansiranju lokalne samoupraveAP Vojvodine ne može da prebaci nenamenske transfere lokalnim samoupravama samo namenske. Na ovaj način provođenjem nenamenskih sredstava kroz transfere lokalnih samouprava, kroz budžet AP Vojvodine, praktično dovodimo do toga da budžet AP Vojvodine transferiše sredstva za koje nema nadležnost, s jedne strane, a sa druge strane svesni smo da na ovaj način pokušava se da se dođe do ustavnih 7% praktično opredeljeni kao 7% od budžeta Republike Srbije opredeljene Ustavom za AP Vojvodinu. Međutim i uprkos svim transfernim sredstvima ono što vidimo lepo iz obrazloženja Predloga zakona o budžetu, da u ovoj godini rastu ukupni izdaci za budžet za 5,5%, da tekući rashodi rastu za 3,2%. Ono što se smanjuje u odnosu na prethodnu godinu jesu ti transferi ostalim nivoima vlasti, odnosi se na AP Vojvodine. Znači, sa svim sredstvima i za obrazovanje i za lokalne samouprave, one su u odnosu na prethodnu godinu na 96,3% i daleko smo sada ispod onoga što je bilo prošle godine bar o planu, o realizaciji ćemo govoriti u januaru. Znači, za ovu godinu je planirano da to bude u postotku 7,1% , za narednu godinu je 6,4%. Znači, ni sa ovim transferima se nije uspelo postići 7%. Zahvaljujem.
Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papugaa, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući, naš se amandman odnosi na kvalitet sredstava koji obezbeđuje taj ustavni minimum od 7%. Takođe smo kao i amandman Skupštine Vojvodine predvideli da bi se deo prihoda od akciza mogao, praktično bi se nadomestio manjak koji nastaje kada stvarno i obračunate 7% u odnosu na poreske prihode. Mislim da je žalosno ako znamo da Vojvodina ima 26% stanovnika, 27% teritorije, doprinosi budžetu sa nekim 35 do 40% u zavisnosti od toga kakva je poljoprivredna sezona, a o procentu kojim doprinosi ukupnom BDP takođe može da se raspravlja ali sigurno nije manje od 40%. Da ne možemo da nađemo sredstva u budžetu da se ispuni i ovaj sramni minimum od 7%, no dobro. Nadam se da će Zakon o finansiranju AP Vojvodine uskoro i konačno biti donet, pa ćemo imati priliku da u skladu sa Platformom koja je doneta u Skupštini Vojvodine, možda dobijemo i Poresku upravu, te će takođe postojati transferna sredstva, ali od gore na dole, a ne od Republike ka pokrajini i lokalnim samoupravama, što je glavni problem u finansiranju cele državne uprave, jer u ovom konkretnom slučaju, sredstva se raspodeljuju ne po zakonu, nego po političkim preferencama. Platforma je dobar osnov da bi se ovo pitanje konačno rešilo, evo ministar je tu, pa nam je obećano da u narednih šest meseci ćemo konačno uspeti da sastavimo radnu grupu i napišemo zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Po Poslovniku. Poštovani predsedniče. Javljam se po Poslovniku, član 27. Oni koji su nas malo pre pozivali da radimo i dalje, nisu sada u sali, njihove kartice su tu. Molim vas, predsedniče, prvo proverite da li su svi poslanici čije su kartice tu, da Služba to utvrdi i da vas još jednom pozove, jer sada je već 22.15 časova, ovaj odloženi prenos će ići sutra u tri ili u četiri sata ujutru. Da li mislite da je to, već tri i po sata prenosa nije u direktnom prenosu, od 19.00 časova i da li mislite da je javnost rada Skupštine obezbeđena time što će sutra u pola četiri građani Srbije gledati televizijski prenos o budžetu Republike Srbije? Da li mislite zaista da je to u redu predsedniče? I dalje ste uporni, da i dalje ignorišete naše vrlo dobronamerne predloge da prekinete sednicu, a ovde je duplo više predstavnika, poslanika opozicije, nego pozicije, koji se mogu izbrojati na prste i smatram da nije u redu da vi na neki način ignorišete, pozivam na deo Poslovnika koji obezbeđuje javnost rada Narodne skupštine Republike Srbije.
Ja ću vam dostaviti sutra statistiku o prethodnom sazivu. Odlučio sam da to uradim sutra javno, da vam dostavim statistiku koliko je bilo sednica tokom noći, koliko je zakona usvojeno posle 22.00 sata, koliko je bilo ovakvih i onakvih sednica, da vidite da je to nešto što je uvedeno kao najprirodnija praksa u prethodnom sazivu i zašto bismo odustajali od tih dobrih demokratskih principa koji su bili primenjivani u prethodnom sazivu. Neke dobre stvari ne treba menjati. Nismo mi uvek protiv svega što se dešavalo u prethodnom periodu. Dakle, što se tiče ovoga što ste rekli koliko je od kojih poslanika prisutno, zaista se ne bih usuđivao da prebrajam, jer bih onda morao i svako jutro kada počinje sednica, da ustanovim da nema nijednog predstavnika opozicije u sali, pošto ne ubacuju svoje kartice, što isto nije u skladu sa Poslovnikom, retko kad se ubaci kartica, ne sećam se da je pre utvrđivanja kvoruma, da ijedan predstavnik opozicije ubaci svoju karticu, pravno nisu u sali, oni nisu registrovani i kao da nisu tu, a ne mogu da vrše nijednu radnju koju radi jedan narodni poslanik, ali ja se ne bih usudio da to radim, pošto na to narodni poslanici iz opozicije imaju pravo i to je sasvim normalno, kao što je prirodno da opozicija bude više zainteresovana za kritiku budžeta, zato što predstavnici vladajućih stranaka podržavaju budžet, podržavaju Vladu koja je budžet predložila. Logično je da predstavnici opozicije više kritikuju i da su više zainteresovani, mada po broju narodnih poslanika u sali ne mogu da kažem da je to interesovanje ogromno, ali ne mogu da kažem i da ne postoji. Gospođa Banović, po Poslovniku.
Član 225. možda ne vidim dobro, odnosno član 255. Vama je izgleda do šale večeras, šalite se sa nama. Narodni poslanici, vi sada kažete opozicije i pozicije, a mi obrazlažemo amandmane i nastojimo da ubedimo ministra i predstavnike iz ministarstava da prihvate, ali isto tako se nadamo da ćemo ubediti i kolege iz opozicije da možda u Danu za glasanje glasaju za te naše amandmane, tako da ja ne mislim ako je neki poslanik u poziciji, da će glasati bezuslovno za sve zakonske predloge. Možda mi i ubedimo te poslanike. Vi ste se malo šalili i rekli kako ćete izvaditi statistiku iz prethodnog saziva. Jeste, tačno, radilo se do kasno, usvajali su se neki zakoni i nije ni to bila dobra praksa. Pridružujem se pozivu kolege Veselinovića da prekinemo večeras rad i znam da se žuri, jer ima još dosta amandmana, međutim, sve su poslaničke grupe uglavnom potrošile ono opšte vreme koje imaju, tako da sutra neće biti problem da se privede kraju rasprava u pojedinostima, a čak kako ste planirali, da se glasa i za budžet. Uglavnom smo svi umorni i možda ni naše diskusije, vi možda niste, mi jesmo, nisu tako ubedljive kakve bi bile sutra, ali mislim da ćemo završiti sutra raspravu u pojedinostima, pa vas molim da prekinemo večeras rad.
Gospodine Mitroviću, po Poslovniku? Izvolite.
Pozivam se na član 27. Poslovnika. Pridružujem se sugestijama mojih kolega, možda je zanimljiv podatak gospodine predsedniče da su pojedini od nas jutros ustali u pola pet da bi stigli na zasedanje na vreme, tako da ipak zarad jedne kvalitetnije rasprave mislim da je korektno sa vaše strane da nastavimo sutra u 10.00 ovu raspravu, bez obzira na sva ova prepucavanja, da li je javnost obezbeđena ili nije. Znamo svi da nije obezbeđena javnost i tačno je da smo u prethodnom mandatu sve to radili, ali zarad korektnosti i zarad činjenice su pojedini poslanici jutros ustali u pet sati, ipak mislim da treba da prihvatite ove naše sugestije. Sigurna sam da ćete to uraditi.
Hvala vam na sugestijama, ali mi nastavljamo sa radom. Na član 7. razdele 2, 3. i 13. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Izvolite, imate reč.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, podneo sam amandman koji govori, odnosno predviđa da se određene pozicije, kada se radi o platama, koje su navodno, odnosno masi plata koja je navodno ograničena i da je navodno ograničen broj prijema novih radnika, na neki način se on otežava, a ove pozicije koje mi imamo u budžetu govore drugo. Recimo, pozicija – diplomatsko-konzularna predstavništva, povećava se 950 miliona. Dakle, sedam novih predstavništava u raznim zemljama, Afrike, Azije, neću da navodim, ali mislim da postoje mnogo veći prioriteti od diplomatskih misija u ovim državama. Takođe, povećanje za 100% Kancelarije za brze odgovore, ako imamo u vidu da je u prethodnoj godini građevisnka industrija pala za 43% u Srbiji, da se 43% manje gradi i manje građevinskih poslova obavlja, a jedan od osnovnih zadataka Kancelarije za brze odgovore, da pomogne investitorima kojih takođe nema, jer podsećamo da su investicije u poslednjih 15 godina, ne vidim svrhu povećanja za 100% sredstava za plate Kancelariji za brze odgovore i to nisu jedine pozicije. Pored 1,5% kojima se predviđa povećanje obima plata, a pri tome se ne predviđa odliv po osnovu odlaska u penziju koji je u proseku 3%, mi ne bi trebalo da imamo nikakvo povećanje, kada je u pitanju masa plata na ovim pozicijama. Iz tog razloga, predvideo sam preraspodelu, prebacivanje na pozicije onih koji svakako imaju problema u funkcionisanju, a to su DRI, ostali regulatorni organi i smatram da na taj način mnogo bolje mogu da se iskoriste sredstva za plate. Hvala.
Na član 7. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovani ministre, predstavnici AP Vojvodine, dragi poštovani građani Australije, Kanade srpskog porekla, ovaj amandman se odnosi na vas i vi ste sigurno u mogućnosti da sada gledate ovaj prenos. Vlada Republike Srbije na čelu sa predsednikom Vlade gospodinom Dačićem, na čelu sa potpredsednikom Vučićem, predvideli su, dragi građani Australije, Kanade i drugih prekomorskih zemalja, dragi građani Hrvatske, 200.000 Srba koji živite u Hrvatskoj, milion građana koji žive u Republici Srpskoj, u Beču 250.000 itd, ova Vlada je za vas predvidela 100 miliona dinara, 100 miliona dinara za sve vaše aktivnosti, za sve aktivnosti koje se tiču očuvanja srpskog jezika i pisma, kulture, običaja, mogućnosti da u Hrvatskoj upotrebljavaju svoj jezik i pismo, mogućnost da taj jezik i pismo zaštite. U istoj toj kancelariji, koja treba da plasira ovih 100 miliona dinara, za plate službenika, predviđen je satelitski prenos, 200 miliona dinara. Dakle, zamislite jednu kancelariju, koja je nekada bila ministarstvo, sa budžetom od 300 miliona, od kojih je 100 miliona namenjeno za svrhe za koje je kancelarija formirana, a 200 miliona za troškove i upotrebu tih sredstava. Dakle, odnos je 2:1. Ovaj moj amandman je bio sa ciljem da se ta sredstva preraspodele, tako da odnos bude 2:1, da za Srbe u regionu i Srbe u dijaspori bude namenjeno 200 miliona dinara, a 100 miliona za administraciju. Mislim da je to sasvim dovoljno. Nadam se da se, predsedniče Skupštine, i vi sa ovim slažete. Koliko znam, imate korene u regionu, odnosno da su i vaši preci došli. Smatram da bi i vi trebali da podržite ovaj amandman. Nadam se da niste zaboravili na vaše korene. Neki članovi Vlade imaju korene u tim krajevima, ali što je najvažnije, vi ste dužni prema Zakonu o dijaspori i Srbima u regionu da vodite računa o njima. Gospodine Krstiću, i vi ste bili deo dijaspore. Da li vi znate da ste vi svega 100 miliona predvideli za realizaciju ustavnih obaveza Republike Srbije da brine o Srbima van Srbije? Da li znate to? Da li ste svesni toga da je 200 miliona predviđeno za upotrebu tih 100 miliona? Postoji Zakon o dijaspori i Srbima u regionu koji obavezuje državu Srbiju da vodi brigu o tim ljudima. Kakve su vaše moralne, rekao bih, obaveze prema tim ljudima? To možemo staviti pod znak pitanja, ali vi imate zakonsku i ustavnu obavezu, gospodine Krstiću. Imate zakon koji vas na to obavezuje. Imate Ustav. Ne bih da citiram sada član koji vas na to obavezuje. Predvideli ste 100 miliona. To je po 0,001 dinar po svakom ko živi u regionu. Šta se sa tim novcem može uraditi? To je sramota, kao što je i ova sednica večeras sramota.
Na član 7. razdeo 3 amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Samardžić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. razdeo 3 amandman je podnela narodni poslanik Gorica Gajić. Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić.
Hvala, gospodine predsedniče. Poštovani gospodine ministre, svesni smo situacije da je ovo restriktivni budžet, da mora puno da se štedi, ali svakako ne mogu isto da štede bogati i siromašni u ovoj situaciji. Kada kažem siromašni najpre mislim na sve one naše lokalne samouprave ili opštine, kako ih mi kraće zovemo, u nerazvijenim pograničnim, devastiranim područjima, koje nemaju toliko sopstvenih sredstava da ulažu u razvojne projekte, da ne ređam, od infrastrukturnih, pa do kadrovskih. Zato smo mi, DSS i ja, predložili amandman da se na iznos koji je određen kod Koordinacionog tela za opštine za jug Srbije Medveđa, Preševo i Bujanovac smanji za 46 miliona i da se taj iznos sredstava prebaci Agenciji za razvoj nerazvijenih područja na teritoriji Republike Srbije. Zato što su inače u ovom nenamenskom transferu ove tri opštine na jugu Srbije dobile znatno viša sredstva u odnosu na druge nerazvijene opštine u drugim delovima Srbije. Tako imamo da je Preševo dobilo 388 miliona dinara iz nenamenskog transfera, Medveđa 206, a Bujanovac 391 milion dinara. Za razliku od njih, Brus je, recimo, dobio 184 miliona, Gadžin Han 162 miliona, Trgovište 205 miliona itd. Mogla bih još takvih primera da nađem. S obzirom da ove opštine na jugu Srbije dobijaju znatno veća sredstva kroz nenamenske transfere, mislila sam da je pravednije da ova sredstva, koja im pripadaju, odnosno koje su kroz Koordinaciono telo za jug Srbije namenjena njima, prenamenimo i delom ovim opštinama u nerazvijenim područjima, odnosno za njihove infrastrukturne projekte, jer su ta područja devastirana, stanovništvo se seli i jednog dana će ostati potpuno prazna. Za sada se tamo prazne samo sela, ali verujte za koju godinu i ti gradovi, odnosno sedišta tih opština će biti potpuno prazna. Hvala.
Na član 7. razdele 3, 6, 20, 23, 27, 28, 33, 36 i 43 amandman je podnela Vlada. Resorni odbor je prihvatio amandman, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Ovo je predsedavajući dokaz o onome o čemu sam danas govorio, a to je da je ova Vlada, podnoseći budžet, podnela ujedno i rebalans budžeta, što se opet nikada nije desilo. To je ono što je nama onemogućilo da uopšte podnesemo adekvatne amandmane, jer ste vi amandmanima izmeni budžet. Podneli smo amandmane na budžet koji je u međuvremenu ovim amandmanima izmenjen. Vidite koliko članova je izmenjeno. To su ključni članovi u kojima su finansijske pozicije. Ovo je dokaz kako radite.
Na član 7. razdele 3, 16 i 25 amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Srđan Šajn. Predstavnik predlagača i resorni odbor su prihvatili amandman sa ispravkom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. razdele 3, 16, 25 i 30 amandman je podnela narodni poslanik Judita Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. razdele 3, 19, 21, 23, 24, 25, 28, 30 i 31 amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. razdele 3, 19, 20 i 22 amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Branka Karavidić. Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić.
Amandmanom se predlaže da se deo sredstava u visini od 200 miliona dinara preusmeri sa razdela 20 – Ministarstvo privrede na razdeo 19 – Ministarstvo regionalnog razvoja i lokalne samouprave na ekonomsku klasifikaciju 511 – grad i građevinski objekti za izradu planske dokumentacije za državni put prvog reda Požarevac-Kučevo-Majdanpek-granica sa Bugarskom. U obrazloženju, koje sam dobila, kao i ostali poslanici, a kojim se odbija moj amandman, između ostalog, pozvala sam se na Prostorni plan Srbije, kao i vi, vi kažete da imajući u vidu značaj ovog putnog pravca za razvoj opština u istočnoj Srbiji, kao i za razvoj Republike Srbije, u okviru programa rehabilitacije puteva i unapređenja bezbednosti na putevima u periodu od 2014. do 2018. godine za deonicu državnog puta prvog B reda broj 22 Požarevac-Kučevo-Majdanpek planirana je izrada projektno-tehničke dokumentacije i izvođenje radova u ukupnoj dužini od 84,9 km. Program će realizovati Putevi Srbije, a radovi će se finansirati iz kredita Svetske banke, Evropske investicione banke, Evropske za obnovu i razvoj i uz učešće Republike Srbije. Probala sam, gospodine ministre, da nađem ovaj plan koji se ovde navodi, a to je plan, odnosno program rehabilitacije puteva. Mene interesuje, a i građane kraja, odnosno grada iz koga dolazim, da li se, osim izrade plana tehničke dokumentacije, ovde predviđa i asfaltiranje, odnosno sama rehabilitacija puta? Ja sam danas probala preko ministarstva i preko Javnog preduzeća „Putevi Srbije“ da dođem do tog dokumenta. U člancima koji su ovih dana izlazili vi ste viđeni kao neko ko potpisuje taj sporazum sa Svetskom bankom i ostalim bankama koje će ovo finansirati. Mene interesuje kako mi, građani i naravno mi poslanici možemo da dođemo do tog dokumenta? Još me nešto interesuje. Interesuje me da li je deo prostornog plana koji se odnosi na ovaj deo kada su u pitanju putni pravci prvog reda, a odnosi se na period od 2014. do 2018. godine, da li je to uzeto iz prostornog plana Republike Srbije? To je prvi deo mog amandmana. Možda ste i videli, ako se malo bolje pogleda, ja sam stavila akcenat, kao i moje kolege i koleginice, upravo na najveće razlike, a to je sam regionalni razvoj o kojem se puno priča. Mislim da je ove godine pretrpeo jako veliki lom. Od 10 milijardi dinara koje su predviđene ove godine, to se svelo na nešto malo preko pet milijardi dinara kada su u pitanju aktivnosti Ministarstva za regionalni razvoj. Takođe, kada se radi o Kancelariji za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja, mislim da su sredstva od 120 miliona, koja su namenjena za investicione projekte, daleko ispod svakog minimuma ako se zna da je 46 opština iz Srbije upravo u toj četvrtoj kategoriji, a u njima živi preko milion naših građana, te vas još jednom molim da usvojite bar deo ovog amandmana.
Na član 7. razdele 3. i 16 amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Vuk Jeremić. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vuk Jeremić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, 2014. i 2015. godina biće ključne godine u međunarodnim odnosima kada je reč o multilateralnim pregovorima, o novom međunarodnom konceptu održivog razvoja. U septembru mesecu 2015. godine Generalna skupština UN treba da usvoji novu razvojnu strategiju za naredne decenije. Ciljevi održivog razvoja koji će tada biti usvojeni u Njujorku zameniće milenijumske ciljeve razvoja. Srbija se kao zemlja koja je predsedavala 67. zasedanjem Generalne skupštine našla u poziciji da rukovodi procesom struktuiranja tih pregovora. Osnovana su mnoga tela. Osnovano je nekoliko foruma u okviru kojih će države članice UN pregovarati o tom zajedničkom novom razvojnom konceptu. Kao zemlja koja je predsedavala 67. zasedanjem postarali smo se da Srbija bude jedna od retkih država koja će imati stolicu u svakom od tih tela. Dakle, predstavnik Srbije biće svuda i mislim da je neophodno da ova država ima jedan koordinisan, jedan ozbiljan i struktuiran nastup prema tim međunarodnim pregovorima. Logično je da takva vrsta, da kažem, međuresorne koordinacije bude vođena u okviru Vlade. Ona nije potrebna samo za razna Vladina tela, ona je potrebna za državna tela,jer koncept održivog razvoja je jedan holistički sveobuhvatni koncept koji treba da podrazumeva praktično sve aspekte razvoja jednog društva, ne samo kao jedne države ili kao regiona, već i kao jednog prostora koji je integrisan u globalnu porodicu. Zbog toga sam podneo ovaj amandman koji predviđa formiranje međuresornog tela za koordinaciju državne politike po ovom pitanju. Ovaj amandman ne uvećava obim budžeta. Mogao bih da kažem i da je on, pre svega, izraz političkog stava, a ne budžetske raspodele. Ta suma koju predviđam, koju smo kao jedna grupa odlučili da predložimo, na kraju krajeva, ne mora ni biti potrošena. Ona je više simbolična i više je politička. Ona je izraz stava da Srbija mora biti deo međunarodnih pregovora kada se već izborila za svoju poziciju u svakom od tih međunarodnih tela. Prilikom svih naših nastupa u međunarodnoj zajednici uglavnom smo se bavili problemima koji su vezani direktno za naš prostor. Ovo je šansa da budemo na nekinačin avangarda i da budemo uključeni u pregovore koji se tiču budućnosti, koji se tiču razvoja ne samo naše zemlje, ne samo našeg prostora, već čitavog sveta. Zbog toga bih želeo da apelujem na sve narodne poslanike da podrže ovaj amandman da u budžetu Srbije za 2014. godinu na jedan eksplicitan način bude stavljeno da je održivi razvoj državni prioritet Vlade i cele zemlje. Prema tome, čak i za one poslanike kojinemaju nameru da podrže budžet u celini, želeo bih da apelujem u njih da usvoje ovaj budžet. Ovaj budžet je vezan za to da mi kao jedna celina, kao neko ko je u stanju da postigne državno jedinstvo oko najvažnijih pitanja, pošaljemo signal svetu da je za Srbiju u 2014. godini, za Srbiju u XXI veku održivi razvoj jedan od prioriteta. Na kraju želim da kažem da, bez obzira na to kakve su rasprave vođene, a čuo sam kakve su rasprave vođene na Odboru za finansije, želim ovde da budem eksplicitan, ni ja, ni institut na čijem sam čelu, niti bilo ko ko je uključen u rad mog instituta ni na koji način neće biti vezan za sprovođenje i za rad ove interresorne grupe. Dakle, ovde ne govorim o projektima koje neko može da radi sa strane, u koje neko može da se uključi. U svakom slučaju, to neće biti centar za međunarodnu saradnju i održivi razvoje. Još jednom apelujem na vas da podržite ovaj amandman, jer podržavanje ovog amandmana je zapravo slanje jasnog političkog signala gde je Srbija deo modernih međunarodnih tokova.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Ovo je pitanje predstavniku Vlade koji šalje poruke. Bojim se da ćete nekog probuditi, gospodine Krstiću. Gospodine Krstiću, kako vi niste znali šta treba predsedniku Vlade, nego je to trebao nezavisni poslanik, odnosno poslanik koji brine o predsedniku Vlade da previdi? Kako to da vi ne znate šta treba predsedniku Vlade u izvršavanju njegovih međunarodnih obaveza? Kako to da Kabinet predsednika Vlade, jedino vas to mogu da pitam, ne zna kakve su međunarodne obaveze naredne godine? Kako je to moguće? Zar neka grupa ili poslanik ili mi odavde treba da vodimo brigu o predsedniku Vlade da li su njegovi putni troškovi dovoljni, da li su mu gume letnje ili zimske? Zaista to nije u redu. Šta radite vi u Vladi?
Reč ima ministar Krstić. Izvolite.
Mi smo kao Vlada prihvatili amandmane i drugih poslanika i na razdelima samih ministarstava, uostalom i Odbora za finansije. Mislim da je to dobar institut kao takav da dođe do sugestija, one koje su u ovom trenutku moguće i imaju smisla. Zašto ih ne prihvatiti? Ne radi se o Kabinetu predsednika, nego potpredsednika. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Radmila Gerov. Izvolite.
Član 27. predsedniče. Zaista, ne razumem, mi radimo već 13 sati. I mislim da je malo i vama pala koncentracija. Zaista, ne želim da zloupotrebljavam Poslovnik. Gospodin Jeremić je pričao, pozivao nas ovde narodne poslanike, da podržimo njegov amandman. Amandman koji je prihvatila Vlada, koji je postao sastavni deo Zakona o budžetu, o tome se poslanici ne izjašnjavaju. Zato mislim da vam je pala koncentracija i da ste to trebali da mu kažete. Sa druge strane, zaista 13 sati je previše. Predsedniče, ne radi se o tome, da li će to sad biti na televiziji, direktan prenos ili ne. Ovde je danas potpuno obesmišljena na raspravu o Zakonu o budžetu. Gospodin Krstić kao ministar, već dva i po sata, reč jednu nije rekao. To nije rasprava o budžetu.
Ali, ovo nema nikakve veze sa Poslovnikom, pa vas molim da o tome ne diskutujemo.
Samo bih vas molila da prekinemo i nastavimo sutra.
Nemojte uzimati sebi za prava za koja vi nemate. Nemojte određivati ni ministru, niti bilo kom drugom šta će i kako da radi. Brinite o onom što su vaša prava i svoja prava branite i ispunjavajte, a sve druge učesnike u raspravi pustite da svoja prava brane na način kako oni smatraju da je najbolje. Građani Srbije će proceniti ko je uradio bolje posao i na prvim narednim izborima pokazati da li smo mi, vi ili neko treći bio u pravu. Reč ima narodna poslanica Dijana Vukomanović, po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, pozivam se na član 255. i 257. koji kažu da sednice parlamenta Srbije mogu biti ili javne ili zatvorene. Ovo je još uvek javna sednica. Nije zatvorena sednica. To niko nije konstatovao. Takođe član 257. koji kaže da predstavnicima javnog informisanja treba obezbediti mogućnost da obaveštavaju javno. Samim tim što su novinari prisutni, što prate rad ove sednice, javnost će biti obaveštena. Apelujem da se svi prisetimo da živimo u 21. veku. Sednice se prenose preko interneta, biće odloženog tv prenosa, biće i sutra nastavljen rad ovog plenuma. Prema tome ni u kom slučaju javnost nije uskraćena ni za jednu jedinu informaciju. Pred nama je obiman posao i svaka stavka ovog Predloga zakona o budžetu predstavlja jednog ljudsko pravo. Ljudska prava su široka kategorija i svako od nas se zalaže za neko od ljudskih prava. Prema tome, mislim da ne trebamo ograničavati prostor slobode i da ne trebamo kukati. Nismo mi ti poslanici koji trebaju u neko pozno doba noći da kukaju zato što dugo rade. To je naš posao, zato smo tu.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, po kom osnovu? [[Janko Veselinović, s mesta: Javio sam se za repliku ministru.]] Repliku ministru? Kako možete na repliku ministru, nije govorio? Izvolite.
Predsedavajući, zaista ste i vi umorni. Ministar Krstić mi je odgovorio. Sada pokušavam da kažem da nisam zadovoljan sa tim odgovorom. Ministre Krstiću, zaista je sasvim normalno da poslanici predlažu amandmane, da ih Vlada usvaja. Obično se to radi na pozicijama koje se tiču građana, pojedinih pozicija koje se tiču infrastrukture, zdravstva, kulture itd. Ali, nikada se nije desilo, opet kažem, pet godina sam poslanik, nikada se nije desilo da poslanik predlaže povećanje budžeta predsedniku Vlade za njegova putovanja ili za bilo šta što se tiče predsednika i njegovog kabineta. Normalno je da kabinet predsednika Vlade o tome brine. Zaista shvatam dobronameran predlog kolege Vuka Jeremića, da ispravi ono što je učinjeno kada je u pitanju kabinet Vlade. Zaista smatram kao dobronamerno. Čovek je uvideo da oni nisu predvideli neke međunarodne obaveze. Ali ne smatram da je normalno da kabinet predsednika Vlade nije uvideo kakve obaveze ima predsedik naredne godine, nego da o tome poslanici treba da vode računa. Malopre smo o tome pričali, o Srbima van Srbima itd, ljudima koji su se bavili tim pitanja i zbog toga sam mislio da će gospodin Jeremić i o tome pričati. Pošto se bavio tim pitanjem, mislim da bi bilo logičnije da je u tome delu intervenisao, da se nije potrošio tražeći rupe u predlogu koji ste napravili odnosno kabinet predsednika Vlade.
Reč ima narodni poslanik Vuk Jeremić, replika.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, naprosto želim da još jednom podvučem. Ovaj amandman je više političkog karaktera nego što je reč o budžetskoj raspodeli. Suma koju sam predložio je više simbolična. Ukoliko se uporedi sa ukupnom budžetski predviđenom stavkom za stvari koje su na određenim kotama, videće se da je zapravo reč o praktično, zanemarljivim procentima. Reč je o tome da Srbija pošalje poruku da je održivi razvoj njen državni prioritet. Taj budžet, na kraju krajeva, ne mora biti ni potrošen do kraja. Ne verujem da će predviđena ta budžetska sredstva napraviti neku dramatičnu razliku u kapacitetu potpredsednika Vlade, pošto se na nivou potpredsednika Vlade ova koordinacija predviđa, ne predsednika Vlade. Na kraju krajeva i u vladi u kojoj sam bio član bilo je predviđeno formiranje jedne takve kancelarije i jedne takve grupe, a na moju veliku žalost ta grupa se za vreme naše vlade nikada nije formirala. Mislim da nema potreba da buduće administracije ponavljaju greške onih prethodnih i mislim da je ovo jedan predlog za koji naprosto ne vidim razlog zbog čega ne bi svi zajedno, bez obzira na to kako gledamo ovaj novi budžet, mogli da ga podržimo, a u kontekstu naših međunarodnih napora da budemo deo modernih tokova, da budemo deo međunarodnog diskusa, ne samo kada je reč o pitanjima vezanim za Balkan, već kada je reč i o globalnim pitanjima. Tokom 67. zasedanja Generalne skupštine UN bili smo deo međunarodnog diskusa i to vrlo centralni deo ako mogu da primetim. To nam je otvorilo put da i u godinama koje su pred nama nastavimo da prednjačimo u tim međunarodnim raspravama. Ovo je jedna prilika i moj amandman je praktično inspirisan takvim jednim gledanjem pozicije Srbije u modernom svetu.
Reč ima narodna poslanica Ljiljana Lučić.
Hvala gospodine predsedniče, gospodine ministre. Ne cenim tako oštro ovaj predlog kolege Vuka Jeremića kao moj kolega Janko Veselinović. Više ocenjujem kao nekakvu žal. Da sam ministar spoljnih poslova, ne bi predsednik Vlade imao tako malo sredstava za spoljno političke aktivnosti i to je sasvim u redu. Ono drugo sa čime se ne slažem i što hoću da kritikujem, dakle drugi deo obrazlaganja i izlaganja ovog amandmana govori o tome da mi trebamo nešto simbolično svetu da pokažemo u vezi sa održivim razvojem.Podsetila bih kolegu poslanika da je Republička Vlada usvojila Nacionalnu strategiju održivog razvoja od 2009-2017. godine, da se niko simbolično nije bavio, da za to nismo imali posebna sredstva u budžetu, da se zna ako ste kredibilna Vlada, ako imate kredibilne ministre, da oni ta sredstva obezbeđuju upravo od agencija UN i tako se u Srbiji radilo. Nadam se da će i da se radi, ali očigledno ne u mandatu ove Vlade, jer nam i za to trebaju posebna budžetska sredstva. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vuk Jeremić, replika.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što niko nije od narodnih poslanika koji žele da o tome diskutuju osim mene, pročitao dobro moj amandman. Tako da svi prave grešku i govore o namenjenim sredstvima za predsednika Vlade. Ako biste mogli da pročitate moj amandman, mogli biste i da vidite da nisu predviđena sredstva za predsednika Vlade. Govorim o jednoj drugoj instituciji u okviru Vlade Republike Srbije. Istina je da je naša Vlada, odnosno Vlada u kojoj sam bio član usvojila strategiju održivog razvoja koja je predvidela formiranje ovakve kancelarije zbog čega se ona nikada nije kreirala, o tome možemo da razgovaramo. U svakom slučaju mislim da je ovo jedna prilika da ispravimo jednu od grešaka koju je napravila prethodna administracija u kojoj sam bio član. Ne vidim zbog čega bi buduće administracije morale da ponavljaju greške onih koji iza njih dolaze. Ovo nije partijsko pitanje. Ovo nije pitanje ličnosti ove ili one, uključujući i moje. Po sredi je bolja međudržavna koordinacija, kao što vrlo dobro zna jedan broj onih koji učestvuju u radu naše Vlade. S vremena na vreme koordinacija u prethodnoj administraciji nije bila uvek onakva kakvu smo želeli da imamo i zbog toga bi bilo dobro da ova Vlada ne ponavlja grešku Vlade u kojoj smo mi igrali ključnu ulogu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine. Gospodine Krstiću, da li se sećate one sednice Vlade Republike Srbije 8. oktobra 2013. godine i onog skeča prvog potpredsednika Vlade, gospodina Vučića kada kaže – a, gde stalno neki ljudi putuju? Što idu u Severnu Koreju ovi iz BIA? Pa onda pred građanima kaže – ma, neće meni niko da putuje u Litvaniju. Onda mu Ivica Dačić kaže – pa ona predsedava EU. On se napravi kao da ništa nije bilo, pa nastavi – ali neće niko da putuje nigde dok se ja ovde pitam. Nemojte ovde da stvorite jednu politiku koja nema kontinuitet i da sve svodite na skeč i da sve svodite na farsu da se dopadnete građanima. Loše radite ovaj posao i ovoj ponoćni budžet vas dovodi u velike neprilike. Nećete vi izbeći odgovornost pred građanima time što krijete sednicu o budžetu. Loše vas savetuju. Trebalo je da vi, kao ministar, ustanete i lepo odete kući i kažete - ja hoću da se budžet donese onako kao kod Zorana Đinđića, da građani učestvuju u donošenju budžeta. Tada biste bili veliki ministar.
Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče, uvaženi gospodine ministre, uvaženi gospodine Pastor sa saradnicima, podržavam ovaj amandman i slažem se sa gospodinom Jeremićem da je ovo jedan izraz političkog stava i mislim da je za Srbiju važno da učestvuje u usvajanju nove globalne razvojne strategije zasnovane na održivom razvoju. Svakako da pomalo i koncentracija popušta. Slažem se sa tim da je gospodin Jeremić upozorio da izgleda neki poslanici nisu pročitali amandman do kraja i diskutuju o tome. Želim da upozorim kolege iz DS da je ovaj amandman sa ispravkom usvojen i da se ne radi o stavci - troškovi putovanja premijera ili bilo koga, već potpredsednika, ali da sa ispravkom amandmana koriguju se budžetske rezerve sa 5,7 miliona dinara, a to je od te ukupne stavke budžetskih rezervi zanemarljivih 0,3%, koliko smo izračunali na samom Odboru za finansije, tako da, molim vas, kada razgovaramo o amandmanu da budemo krajnje precizni, da pročitamo do kraja amandman i da shvatimo i da je ovaj amandman sa ispravkom usvojen i da ne spominjemo nikakve troškove putovanja jer oni nisu predmet korigovanja ovog amandmana.
Replika, narodni poslanik Janko Veselinović.
Vezano za diskusiju gospodina Kasalovića, ja mogu čak i da poverujem u ovo što on kaže. Kada imate budžet, pa kada imate… Gospodine predsedavajući, da li mogu da nastavim? Da li možete da mi date ponovo vreme. Zaista je bilo dobacivanja. Ne znam da li ste primetili? Dakle, kada imate budžet, pa kada imate u isti taj budžet rebalans budžeta u obliku amandmana i kada imate ispravku tog amandmana, da li vi mislite da je moguće uopšte to pratiti? Da li je to uopšte moguće pratiti i kada ne znate koji od tih amandmana koji imaju jaču snagu, odnosno koji su trenutno na snazi? Mi smo podnosili amandmane na budžet. U međuvremenu su stigli amandmani na taj budžet, a u međuvremenu su stigle ispravke amandmana. Da li ste vi, gospodine Kasaloviću, znali za ovo što je sad gospodin Vuk Jeremić rekao? Znali ste. Mogu da vam verujem. Zbog čega vi niste onda podneli ovaj amandman ako se tiče vašeg predsednika stranke, odnosno predsednika Vlade, odnosno njegovog kabineta, odnosno sada čujemo po ispravci amandmana nekog ministra u tom kabinetu? Da li je zaista sad ovo za sredstva koja su namenjena međunarodnoj saradnji, da li je za Kabinet predsednika Vlade, da li je za ministra, za koga su tačno te pare, odnosno za koga nisu te pare, pošto čujemo da pare i ne trebaju? Da li je tako gospodine Jeremiću? Sada smo čuli da se ne radi o nikakvim parama. Izračunali smo da se radi o nekih 6 miliona. Predviđeno je 100 miliona za Srbe u regionu pa možda bi bilo dobro da smo ovih 6 miliona dodali za Srbe u regionu. Da li bi možda i to bilo dobro, gospodine Jeremiću?
Replika, gospodin Kasalović.
Kratko. Ispravka amandmana je urađena blagovremeno. Uručena je svim poslanicima. Mi smo na Odboru za finansije o tome raspravljali. Bio je prisutan i ministar finansija. Ja sam konkretno i pitao šta to znači 5,7 miliona dinara u odnosu na budžetske rezerve i rekao sam da je to 0,3%. Žao mi je što niste imali tu informaciju, ali proverite sa vašim kolegom gospodinom Đelićem. On je učestvovao u raspravi. Mogao je da vam prenese to kako bi mogli adekvatno da učestvujete u raspravi.
Izvolite gospodine Milivojeviću. Imate još minut.
Poštovani korisnici interneta, poštovani sunarodnici u Kanadi i Australiji i širom dijaspore, da vam kažem da ovako izgleda budžet RS, kada u istom danu stigne budžet i rebalans budžeta i onda se od nas očekuje da ovde vodimo ponoćnu raspravu ne znajući da li je rasprava o budžetu ili rebalansu budžeta. Neozbiljno je to što radite i ne treba da radite na ovakav način.
Moram da kažem da nije stigao ni budžet, ni rebalans budžeta. Stigao je Predlog budžeta. Moram da budem precizan. Gospodine Radenkoviću, izvolite.
Kada je reč o amandmanu nema nikakvih dilema. Onaj ko zna da čita, on je pročitao i lepo je imao uvid u ovo što je u materijalima u kojim dobijamo. To što su neke pojedine moje kolege u poslednje vreme nervozne i što ih ne prepoznajem u odnosu na mandat prethodni kada smo bili zajedno u vladajućoj koaliciji. Ne znam šta se desilo. Samo mogu da prepoznam retoriku kod kolega, onu koju su imali nekada poslanici koji danas više nisu u sali i nisu prešli cenzus. Stvarno izražavam svoje žaljenje jer je neverovatno da danas od onog poslaničkog kluba, one velike stranke, DS u sali sede četiri poslanika i pričaju neke nebuloze. Pričaju o Australiji, dijaspori. Pričaju kako ne može neki poslanik da predloži neku promenu u budžetu sa amandmanom. Svi amandmani nešto menjaju. Kada nekom hoćete da smanjite nešto, isto kada nekom hoćete da ukinete da se daju garancije. Potpuno je pravo i poslanika Vuka Jeremića da predloži nešto. Što kaže političko je pitanje, kao i sva politička pitanja, kao što su bili demagoški amandmani kada je u pitanju „Srbijagas“ i da se ne daju garancije jer svi znamo u kakvoj situaciji su naše toplane i naplata svega. Dajte da se malo uozbiljimo, ako to može DS i moj kolega Janko Veselinović. Očigledno je nervozan od danas kada je…. Ne mogu da se izrazim, ali to su bili oni koji se tužakaju pa kao – jao, Radenković je bio ovakav ili onakav. Da, bio sam takav i ostaću i do kraja takav iskren, potpuno jasan i decidan kada su u pitanju moje kolege iz DS.
Replika, Janko Veselinović.
Poštovani predsedniče, smatram da ste povredili Poslovnik jer ste trebali gospodinu Radenkoviću izreći opomenu. Ovo mu nije prvi put da se ovako ophodi u Narodnoj skupštini RS. To je bio slučaj i kada smo raspravljali o budžetu u načelu. On se uvredljivo odnosi prema poslanicima, prema Narodnoj skupštini, a što je najgore prema građanima Srbije. On je sada rekao da je priča o dijaspori nebuloza. On ne razume da u svetu živi 4 miliona Srba od kojih je polovina živela u jedinstvenoj državi i kojoj je sada Srbija matična država. Da li je priča o Srbima u Hrvatskoj, u Bosni i Hercegovini, u Crnoj Gori, u Makedoniji, u Mađarskoj, u Rumuniji i Sloveniji, zemlje koje smatramo regionom i o kojima treba da brinemo, nebuloza? Možda za njega i njegovu partiju jeste, zbog toga što su mnogi od njih u međuvremenu postali izbeglice baš zbog politike koju su vodili. Iste onakve politike kakvu danas vode, sa retorikom ništa manje opasnom nego što je bila ranije. Oni su danas neke moje kolege nazivali imenima kao što su nazivali devedesetih godina, a znamo posle tih priča šta sledi. Dakle, ovo što se upire prst u Demokratsku stranku, stranku sa kojom su bili na vlasti u prethodnom mandatu, a moram reći da smo sa Socijalističkom partijom Srbije korektno sarađivali, međutim, ovi jeftini politički poeni ne služe na čast nikome. Smatram da je ovo samo način da se odvrati pažnja od katastrofalnog budžeta koji je predložila ova Vlada sa 7,1% deficita, odnosno sa novim zaduživanjem građana Srbije koji će posledice snositi, odnosno osetiti u 2014. godini.
Gospodine Jovanoviću, javljate se po Poslovniku? Izvolite.
Poštovani predsedniče, prekršen je Poslovnik, član 106. – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda, kao član 107. – govornik je na sednici dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Ne može se govoriti za poslaničke grupe, odnosno opisivati njihovo ponašanje na ovakav način. Veoma je kasno, dekoncentrisani su mnogi, ja to razumem, ali ne možete da dozvolite ovakvo ponašanje. Gospodin Radenković možda može da govori svojim kolegama iz poslaničke grupe na taj način, ali o nama ne može tako da se izražava i dužni ste da ga prekinete kada to radi. Ako ima nameru na neki način da brani novog kolegu i njegov amandman, to ne može da radi na ovaj način. Jer, ako smo mi govorili o tome kako može nezavisni poslanik da uređuje troškove Kabineta predsednika Vlade, onda je logično da on ima dnevnu komunikaciju sa njim i da po osnovu toga on to čini. Imamo pravo o tome da govorimo. Ako njima to smeta, stvarno mi je žao, ali to ne može u Narodnoj skupštini da se rešava. Nervoza postoji sigurno, ali samo kod njih, jer su svesni toga da vi želite izbore i da ih na neki način otkačite sa svoje grbače i sa liste. Prosto, verovatno ćete uzeti neke druge partnere koji su vam bliži. Hvala.
Reč ima gospodin Radenković, replika. Izvolite.
Hvala, predsedniče. Moram da repliciram kolegi Krasiću, izvinjavam se, Veselinoviću. Nisam imao nameru da vređam dijasporu. Kada sam pričao o dijaspori, ne znam kako se kolega izrazio, zašto je uopšte krenuo sa Australijom i sa ostalim zemljama u regionu, ali nisam imao nameru da vređam bilo koga u regionu i bilo kog našeg čoveka, to mi uopšte nije bila namera. Ali, da vi ustanete i kažete – dobro veče, Australijo, poštovani gledaoci preko interneta, pa to je urušavanje dostojanstva Skupštine. Šta sa time pokazuje? Koji je to kvalitet rasprave? To apsolutno ne razumem i zato sam napravio paralelu sa poslaničkom grupom i zato mi se omaklo - kolega Krasiću, a ne - kolega Veselinoviću. Samo iz tog razloga, zato što sam to jednostavno gledao prethodne četiri godine i žao mi je što to sada ponovo gledam. Poštujem kolegu Veselinovića iz prethodnog mandata, ali ovo što sada gledam, čoveka ne prepoznajem. Meni je potpuno neshvatljivo da može tako čovek da se transformiše. Izvinjavam se. Hvala.
Reč ima gospodin Veselinović, replika. Izvolite.
Gospodine predsedniče, zaista razmišljam da li vi slušate ovo što kolega govori, ne slušate ili smatrate da je to u redu? Da li vi smatrate da je priča o ličnosti poslanika, da li se transformisao ili se nije transformisao, sasvim primerena raspravi o budžetu? Da li ste i vi ušli u priču o izborima i da li je vama samo cilj da se politički partner na narednim izborima na bilo koji način dezavuiše, ocrni, itd? Da li vi tako doživljavate ovu večerašnju, odnosno noćašnju sednicu? Kada sam govorio o Srbima u Australiji, Kanadi itd, govorio sam o amandmanu na član 7. razdeo 3, amandman koji sam podneo na predlog Vlade da se za Srbe u regionu i Srbe i dijaspori obezbedi 100 miliona dinara, a ja sam predložio da to bude 200 miliona dinara. Zbog toga sam kolegama koji nisu bili u sali, a kolega koji je malopre govorio nije bio u sali i nije razumeo o čemu se priča, baš koliko ga interesuje pitanje Srba u regionu i dijaspori, baš koliko je njegovu stranku interesovalo to pitanje uvek… Dakle, o tome sam govorio. Nisam govorio dobro veče i dobro jutro zbog toga što sam hteo da ponizim Narodnu skupštinu, već zato što je to bilo na dnevnom redu večerašnje sednice, odnosno noćašnje. O tome se radi. Dobro bi bilo da izvadite slušalicu iz uha kada pratite sednicu.
Gospodin Radenković je uključen u sistem da bi bolje čuo. Reč ima gospodin Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo, ja bih se vratio na amandman. Nadam se da zbog usvajanja amandman gospodina Vuka Jeremića niko neće da nas prokune. Hvala.
Na član 7. razdele 3 i 25 amandman je podneo narodni poslanik Miljenko Dereta. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. razdele 3, 25, 30, 32 i 47 amandman sa ispravkom zajedno su podnele narodni poslanici Tamara Tripić i Jelena Trivan. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. razdele 3 i 29 amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić Marković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Hvala. Ovaj amandman je izraz političkog stava Demokratske stranke Srbije. Ovim amandmanom mi predlažemo da sredstva koja su namenjena za otvaranje kancelarije za brze odgovore, koja ne postoji, pretpostavljam da ne postoji zato što nisu nikada izdvojena sredstva za nju, znam da postoji uredba kojom se osniva, da se tih 55 miliona dinara uloži u zaštitu životne sredine, odnosno u sufinansiranje zaštićenih prirodnih dobara od nacionalnog interesa. Nemam vremena da obrazlažem zašto nije dobro da se formira takva neka paradržavna kancelarija, jer ako neke institucije i neke druge kancelarije i ustanove ne rade svoj posao efikasno, valjda treba to menjati, a ne formirati neki paradržavni organ koji će sad da bude brz zato što su svi ostali organi spori. Onda će i ostati spori, a ovaj će organ da daje neke brze odgovore. Dakle, ovo je politički stav kroz ovaj amandman. Zaista pozivam kolege, evo, recimo gospodina Atlagića, pa gospodina Rističevića, pa gospodina Milivojevića, gospođu Gerov, a ujedno pitam i gospodina Pastora – da li oni u AP Vojvodini planiraju formiranje neke kancelarije za brze odgovore? Šta moje kolege uopšte misle o tome da se formira jedan paradržavni organ koji će brzo da odgovara, a svi ostali organi sporo odgovaraju i za to je predviđeno 55 miliona dinara, a kroz ceo budžet je priča o nekakvoj štednji?
Reč ima gospodin Milivojević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Zahvaljujem, gospođo Donka Banović. Mislim da je budžet rasipnički i to se vidi golim okom u ponoć, ujutru, u dva sata, kad god se ova sednica bude održavala, građani jednostavno vide da se teret krize i nesposobnosti Vlade prevaljuje na građane Republike Srbije. To je neprimereno, ne viđeno u istoriji da se građani Republike Srbije prisiljavaju da štede, da im se povećavaju porezi, da im se povećavaju izdaci, a da kao rezultat svega toga neće biti poboljšanja kvaliteta života, već naprotiv. Građani Srbije su svesni da će ući u još veću krizu i još veće siromaštvo. Apsolutno razumem što se niko ne javlja od članova SNS, ni gospodin Rističević, ni gospodin Todorović, ni pripadnici bivšeg JUL-a. Njih je sramota i oni nemaju šta da kažu u ponoć. I treba da ih bude sramota. Dobro je da ih bude sramota i da građani Srbije vide tu bruku i sramotu. Posebno mi je žao što su preko puta mene samo predstavnici SNS koji pripadaju frakciji Tomislava Nikolića. Žao mi je što nema pripadnika frakcija Aleksandra Vučića, on je za štednju. On je i onako lepo kritikovao oktobra meseca 2013. godine na onoj sednici Vlade kad je priredio onaj igrokaz, ali to je veoma opasna pojava da se ovako građani Srbije prisiljavaju da plaćaju iz svog džepa nesposobnost oveVlade.
Moram samo da vam kažem da je gospodin Todorović iz Vulinove frakcije. Molim vas, pošto je gospodin Veselinović, skrenuo pažnju da se ne poziva na ličnost i na to njihovu transformaciju ili na bilo šta slično, da onda to ne čine ni poslanici vaše poslaničke grupe. Gospođo Gerov, vas imam u prijavi sistema, ali vaša poslanička grupa više nema vreme. Da, ali ne na način koji izaziva repliku. Dakle, samo pominjanje imena nije dovoljno da bi neko dobio pravo na repliku, već samo ako je njegovo tumačenje pogrešno protumačeno. Na kraju krajeva, vi znate da je u skladu sa Poslovnikom, odluku o tome donosi predsedavajući, odnosno predsednik Narodne skupštine. Dakle, to što će neko od narodnih poslanika da ustane i pomene 30 narodnih poslanika po imenu i da im da 30 puta po dva minuta replike to nije bila ni u trenutku volja onoga ko je pisao Poslovnik, tako da ja to neću naravno odobriti. Gospođo Banović, po Poslovniku. Ne, neću vam dati repliku. Po Poslovniku, izvolite.
Mi malo pogrešno shvatamo to pozivanje na repliku. Ne mora replika uvek da bude svađa. Tražila sam prosto mišljenje na ovaj amandman i o tome da li poslanici zaista misle da sada treba formirati nekakvu posebnu kancelariju. (Predsednik: Samo mi recite koji član Poslovnika i šta je povreda?) Ujedno sam pitala i gospodina Pastora da li oni u AP planiraju da otvaraju. Nije replika uvek svađa, nego i razmena mišljenja. Povreda član 107.
Replika nije to što ste vi rekli, to je možda vaše slobodno tumačenje toga što je replika. Ali, ono što Poslovnik predviđa da je replika pravo narodnog poslanika da odgovori, ako je pogrešno protumačen ili ako je korišćena neka pogrdna ili uvredljiva reč za narodnog poslanika, odnosno za šefa poslaničke grupe ukoliko je opomenuta poslanička grupa ili politička stranka kojoj pripadaju poslanici te poslaničke grupe. To je tačna definicija onog što Poslovnik definiše kao repliku. U svakom slučaju, bilo kako bilo predsedavajući, odnosno predsednik Narodne skupštine se stara o sprovođenju ovog prava. Gospođo Gerov, po Poslovniku. Izvolite.
Povređeni su član 27. i 107. predsedniče, način vođenja sednice i dostojanstvo Narodne skupštine. Mogu da prihvatim da je vaše diskreciono pravo da mi date reč, obzirom da me je gospođa Donka Banović pomenula. Ali, ne mogu da prihvatim kršenje dostojanstva ove Narodne skupštine, i reći ću odmah zašto. Mene apsolutno kao narodnog poslanika ovde ne zanima ko je Vulinova frakcija, ko je Vučićeva, niti koja je Tomina frakcija. Mi danas ovde razmatramo amandmane na najznačajniji Zakon o budžetu Republike za narednu godinu. Kao poslanika me izuzetno zanima diskusija sa ministrom Krstićem. Zaista, ne znam sad koliko vi to želite mene da razumete, obesmišljena je večeras ova rasprava i zato vas zaista molim da napravite pauzu i da nastavimo sutra, da sa gospodinom Krstićem možemo da diskutujemo o amandmanima. Inače, bude li se nastavilo ovo ovako, mi smo sada ovde slušali o nekim frakcijama i nekim glupostima koje uopšte nisu tema dnevnog reda i koje mene u 11,00 noću zaista ne zanimaju. Pitanje o kojim ćemo frakcijama do ponoći još slušati?
Moram da vam kažem da što se tiče vaše poslaničke grupe vi ste vaše vreme za raspravu sa ministrom iskoristili. Dakle, vi svakako nećete učestvovati u daljoj raspravi po amandmanima, jer nemate više vremena. Vreme za poslaničku grupu i za ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe više je potrošeno, osim naravno podnosioca amandmana, kada dođe njihovo vreme. To je potpuno razumno i to niko neće uskratiti, a to ja se slažem, ali to morate da objasnite onda onim poslanicima koji to govore. Gospodin Krstić, izvolite.
Razlog zašto se nisam javljao zato što mislim da su se ponavljale teme o kojima smo već razgovarali. Beležio sam pa ću ponovo reći nije problem. Znači pričali smo o Vojvodini. O Vojvodini smo pričali više puta u toku dana i važna je tema i dogovor, rekli smo da nije lošije ni bolje nažalost, nego što je bilo prethodne godine i da ćemo u najskorijem mogućem roku već inicirati razgovore na tu temu, kako bismo našli sistemska rešenja. Govorili smo o poreskoj upravi, mislim, značajno nam je zašto je poreska uprava i borba protiv sive ekonomije od ključnog značaja kako ne bismo morali da i kako bismo mogli konsolidaciju da uradimo tamo gde manje boli, odnosno sa prihodne strane. Zato su opredeljena sredstva za IT. Onda smo imali jedan niz amandmana na član 5. koji potpadaju pod ono o čemu smo pričali ranije, a to je da je sa resornim ministarstvima dogovoreno. S obzirom da većina ovih ide zapravo iz kredita. Sa resornim ministarstvima je dogovarano koji su prioriteti i kojom dinamikom će se raditi te tako put Koridora istok, Vlasinsko jezero, Ruma, Loznica. Košarkaša dvorana, koju sam diskutovao sa ministrom sporta itd. Svi potpadaju pod ono što je u ovim teškim uslovima Vlada morala da prijoritizuje u krajnjoj liniji. Bio je jedna amandman za plate, o tome smo i u raspravi u načelu imali jednu debatu zašto postoji onaj prirodni, da ga tako nazovemo, priraštaj u platama koji se odnosi na unapređenja i minuli rad, te stoga ne može da se sa tih aproprijacija skida novac. Bilo je pitanje vezano za to gde se može naći dokument na osnovu koga su potpisani ovi zajmovi. Taj dokument je usvojen u avgustu na Vladi i zove se upravo tako kako je citirano. Siguran sam da je to javan dokument i sigurno sastavni deo ovih ugovora koji smo potpisali iako nisam uspeo da ga nađem na internetu ali bih preporučio da se slobodno, ovaj za rehabilitaciju puteva, da se možete obratiti Vladi i pismenim putem, a čak i Ministarstvo finansija ima taj dokument ali je naravno nadležno Ministarstvo saobraćaja. Isto važi i za prostorni plan, tu mora da uputim na Ministarstvo saobraćaja. Što se tiče Kancelarije za brze odgovore i centralizacije, odnosno nalaženja tih nekih baj pas rešenja. Mislim da ono jeste značajno, naročito za velike investicije, imamo problem sa birokratijom i voleo bih da vidim da se to uspostavi kako voli. Ako me pitate koje je pravo sistemsko rešenje jer sistemsko rešenje je promena ovih zakona sa kojima se krenulo kako bi to funkcionisalo na svim nivoima. Nije loša praksa da za velike investicije, konkretno i velike projekte koji su određeni kao prioritetni postoji, u državama u kojima funkcionišu sistemi na lokalnom nivou, da postoji kancelarija koja provlači investitore kroz čitav proces. Tako da ne mislim da je to loše, a isto ću reći da ne mislim da je loše da uradimo isto i sa sivom ekonomijom kada govorimo pošto mislim da je i to bilo pomenuto u diskusiji, i sa recimo, inspekcijama koje ne mislim da bi bilo loše da centralizujemo na jednom mestu i imamo organizovaniji rad kako bismo mogli to da suzbijemo. To je nešto što smo već diskutovali sa premijerom na nekim od ovih saveta kao tela koje imamo. Tako da mislim da to nije loša praksa naročito tamo gde postoji velika potreba i gde bi bila velika korist za to. To je ono što sam zabeležio i mislim da sam uspeo sve da pokrijem. Razlog što se nisam javljao za reč posle svakog amandmana jeste zato što sam mislio da je iz naše pređašnje diskusije kao i diskusije u načelu, pošto je već pravljenje ovog budžeta većim delom vođeno nekim principima da su već bili iscrpljeni odgovori na neke od tih tema. Hvala.
Samo da obavestim Narodnu skupštinu da smo u televizijskom prenosu tako da je javnost rada u potpunosti obezbeđena . Reč ima gospođa Ana Novković. Izvolite.
Sada ne znam, ali čini mi se da imam prvo na repliku. Da li ćete mi dati pravo na repliku ili na povredu Poslovnika, jer ministar je tek sada odgovorio negde na naša pitanja koja smo postavili kroz obrazlaganje amandmana. Prosto, mislim da treba da nam sada date pravo na repliku jer nismo imali posle izlaganja.
Da, svakako je ovo pravo na repliku.
Veliki broj amandmana URS se odnosio upravo na stvaranje povoljnih uslova za investiranje. Žao nam je što niste prihvatili zaista nijedan amandman, a znate u kakvom stanju je putna infrastruktura u Srbiji. Činjenica je da je 80% investitora u poslednjih pet godina došlo u mesta koja se nalaze duž autoputa. Mi u URS smatramo da i ostali delovi Srbije treba da dobiju istu takvu šansu i da putna infrastruktura mora da bude ravnomerno regionalno urađena. U Vojvodini, verujte, nemamo, bez obzira što je ravnica i lako je raditi puteve, nemamo dobro razvijenu putnu infrastrukturu. Još jednom, niste mi odgovorili, na koji način mislite da privučete investitore? Ukinuli ste subvencije za otvaranje novih radnih mesta, niste doneli adekvatne zakone, 20 milijardi dajete gubitašima. Na koji način vi mislite, puteve nećete graditi, na koji način vi mislite da se pokrene privreda, proizvodnja u Srbiji, da se ovi mladi ljudi zaposle? Prosto se plašim da se nećemo zaustaviti na ivici onog ambisa kao što ste rekli, već da ćemo da se survamo.
Gospodin Pejčić.
Zahvaljujem gospodine Stefanoviću. I ovo je replika, s obzirom da je gospodin ministar odgovarao načelno svima. Ja sam imao dva amandmana na član 3. i na član 5, s obzirom da je Vlada dala garancije za likvidnost određenih preduzeća, ovog puta pričam za EPS, za šta će se tih 100 miliona evra upotrebiti i ono o čemu još želim ovde sa vama da razgovaram je izgradnja te košarkaške dvorane, s obzirom da imamo zaključak Vlade od 2010. godine, da će ona početi da se gradi 2010. a da će biti završena 2012. godine. Da li postoji uopšte mogućnost da se projekat realizuje i počne 2014. godine i da li postoji mogućnost da se realizuje te iste godine, ili kako ste vi naveli da će to biti do 2016. godine? Između ostalog, rekao sam i da je velika potreba vrhunskih sportista, košarkaša, za tom halom, s obzirom da imamo dva tima koja igraju sad u superligi i da će njima adekvatni uslovi i te kako biti potrebni za kvalitetan trening. Zahvaljujem.
Moram da vam kažem da me je gospodin Pejčić tek sada uverio koliko bih pogrešio da sam ranije prekinuo ovu sednicu. Reč ima ministar Krstić.
U vezi 100 miliona za EPS nisam odgovarao zato što je taj kredit amandmanom, verujem da je promenjen, da imate, da je zapravo investicioni i to sam nekoliko puta pomenuo u toku rasprave. Da vam odgovorim na ovo drugo, košarkaška dvorana je u sklopu diskusija oko toga koji su prioritetni projekti, za 2014. godinu, a uzev u obzir da od 2010. godine nije rađeno, što nije opravdanje, ali uzevši u obzir činjenicu da su uslovi takvi kakvi jesu, to sa strane Vlade nije procenjeno da je prioritet u ovim uslovima. Ja ekonomsku politiku neću elaborirati ponovo, jer imali smo prilike nekoliko puta da razgovaramo o njoj, imali ste prilike i sa ministrom ekonomije nekoliko puta, verujem, u toku rasprave, da ukrstite argumente što se toga tiče. Što se tiče putne infrastrukture, o njoj je Vlada diskutovala i kao prioritete u ovim godinama u kojima postoje ograničena sredstva i nova zaduživanja koja imamo, a uzimajući u obzir nepovučene kredite koje držimo na bilansima, a prioritizovani su projekti na Koridoru 10 i Koridoru 11 i na železničkoj infrastrukturi, to sam ranije obrazlagao. Dakle, za EPS je kredit, tačan naziv – učešće za drugu fazu paketa projekata TE „Kostolac“, izgradnja novog energetskog bloka na lokaciji Drvno Kostolac B faza II i proširenje kapaciteta rudnika. Hvala.
Sledeći prijavljeni za reč je Branislav Mitrović. Izvolite.
Ne možemo gospodine ministre biti zadovoljni, s obzirom da niste prihvatili naše amandmane i ja ću podsetiti da sam predložio amandman u članu 5. razdeo 19 kojim se predviđa izgradnja brze saobraćajnice Ruma – Loznica. Neću ponavljati ono što su moje koleginice rekle o neophodnosti, ali sam siguran da i građani ovih delova Srbije takođe neće biti zadovoljni i da očekuju da se taj put, veoma bitan, uradi u narednom periodu. Međutim, vi ste sada rekli da Vlada ima svoje prioritete u izgradnji i putne i železničke infrastrukture. Samo ću vas podsetiti da je ova Skupština donela Odluku o zaduženju od 800 miliona dolara od tzv. ruskog kredita gde je učešće srpske Vlade, srpske strane, 15%, što je blizu milijardu za železničku infrastrukturu. Do dana današnjeg nije povučen nijedan jedini dinar, upravo zbog nedostatka projektne dokumentacije. Takođe ću vas podsetiti da je obaveza i vašeg Ministarstva, zajedno sa Ministarstvom saobraćaja bila da do kraja ove godine Narodnoj skupštini dostavite plan investiranja u železničku infrastrukturu. Siguran sam da do kraja godine nećete stići to da uradite i pored činjenice da eto bar tih milijardu dolara čeka na investiranje. Takođe, 25 miliona dolara od Arapskog ekonomskog fonda za razvoj, za Beograd centar, takođe čeka upravo zbog projektne dokumentacije. Ono što od vas očekujemo jeste da izvršite dodatni pritisak na sve one u Vladi koji ne rade svoj posao, a svi oni koji kažu da nisu imali vremena da urade projektnu dokumentaciju, ne govore istinu i 30 godina već, pruga Beograd – Bar čeka na ozbiljnu rekonstrukciju i posle 30 godina kada dođe novac, kada podignemo kredit, kaže nam neko da ne postoji projektna dokumentacija.Jedan visok stepen neozbiljnosti. Još jednom kažem, jako smo nezadovoljni i delimo to nezadovoljstvo sa našim građanima iz zapadne Srbije zašto niste prihvatili naše amandmane.
Reč ima gospođa Bojana Božanić.
Poštovani predsedavajući, zaista se radujem što sada imamo direktan prenos, pošto moja baba Stana u selu nema internet, pa se zaista radujem što će moći sada da prati izlaganje. Stvarno mislim da bi trebalo razmotriti ovaj amandman koji je podnela DSS na član 5, obzirom da smo govorili o tom IT sektoru, jer zaista sam se dosta pripremala za ove amandmane i mislim da svaki od njih treba dobro razmotriti. Ponoviću još jednom, za modernizaciju informacionog sistema Poreske uprave u prošloj godini, 2013. budžetom je planirano 1.175.000.000 i planirano je u 2014. godini 885.000.000, 2015. godini, a onda je to preneto u 2014. godini 1.185.568.000, pa u 2015. godini 981 i kada sam ja to sve sabrala i oduzela, videla sam da oko milijardu dinara, je potrošeno za modernizaciju informacionog sistema. Očekujem da će tako biti i u ovoj godini, da neće moći više da se potroši, tako da 185.000.000 i od tih, 80.000.000 da se opredeli za početak radova na graničnom prelazu Kotroman, jer za granični prelaz Kotroman, da građani znaju, u 2013. godini je planirano 42 miliona, a u 2014. godini 108, pa 107 u 2015. godini, prethodnim budžetom, u ovom planu kapitalnih investicija, dok je ove godine planirano 11 miliona. Kada to uporedimo, a u sledećoj 750.000 i kada to vidimo, onda vidimo da ništa ne može da se uradi, ono što kažu svi ovi koji rade finansije, to ste samo ostavili da se ne bi ugasila ova pozicija, da ostane takva kakva jeste, a sa 80.000.000 neće ništa da čini ovamo i nećemo na taj način da poremetimo ni Poresku upravu, niti ćemo umanjiti značaj nove sistemske softverske licence i prateće informaciono-komunikacione opreme, već ćemo svakako imati mogućnost da započnemo zaista borbu protiv sive ekonomije i na taj način uštedimo ministre, kao što ste rekli do 150.000.000 evra. Stvarno mislim da je ovo svrsishodan i vrlo štedljiv amandman, jer je racionalno, ne znači samo ekonomičan, ponekad znači i razumno.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava podneo je amandman na član 7, razdele 15, 20 i 30. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman na sednici Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. razdele 15 i 16 amandman su zajedno podneli narodni poslanici Konstantin Samofalov i Milan Mirosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. razdele 16, 19, 20, 24, 28 i 32 amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Siniša Kovačević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. razdele 16 i 20 amandman je podnela narodni poslanik Vesna Kovač. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. razdele 16 i 20 amandman je podnela narodni poslanik Teodora Vlahović. Reč ima gospođa Vlahović.
Poštovani predsedniče, uvažene kolege narodni poslanici, podnela sam amandman na član 7, tako što sam predložila da sa pozicije nabavke domaće finansijske imovine se iznos od dve milijarde i 400 miliona prebaci opštinama i gradovima u Srbiji, s obzirom da 88 opština i gradova treba da u 2014. godini dobiju manje nego što su dobili u 2013. godini. Istovremeno, prateći bilten javnih finansija koji izdaje Ministarstvo finansija, upoređujući bilten iz septembra 2012. i 2013. godine, uočila sam da su praktično opštine i gradovi u ovoj godini, u ovom periodu, ostvarile tri milijarde i 300 miliona manje, nego u prošloj godine, što bi otprilike već značilo pad javnih finansija, kojim raspolažu opštine i gradovi, za 2%. Kao primer zašto sam ovo predložila, ukazala bi na drastično smanjenje sredstava za određene gradove i opštine. Recimo za Pančevo to bi bilo za narednu godinu umanjenje od 71%, za Lajkovac 52%, Požarevac 43%, Subotica 37%, Zrenjanin 30%, Šabac i Bor 29%, itd, itd. To su izuzetna smanjenja. Imajući u vidu, radi se ovde da nisu samo ova smanjenja u ovoj godini, već se radi i o potezima Vlade i o usvojenim zakonima. Znamo da je smanjen porez na zarade i da je to bio isto deo prihoda lokalnim samoupravama i sa ovom merom ugroziće se finansije određenim gradovima i opštinama u Srbiji. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Ja se javljam po Poslovniku, poštovani predsedniče. Već sam ukazivao na povredu člana 128, koja se tiče toga da su narodni poslanici dužni da identifikacione kartice nose sa sobom pri izlasku iz sale Narodne skupštine Republike Srbije. Poslaničkom klubu SNS već celo popodne stoje kartice poslanika, koji nisu u sali, i oni tako verovatno mere vreme. Mislili su verovatno da neće biti televizijskog prenosa, pa da se to neće videti, da to građani Srbije neće videti. Oni su moguće na nekom od mitinga. Kartice su im ostale ovde. Vi ste, gospodine predsedniče, bili dužni da službu upozorite da te kartice izvadi. Dakle, nije svejedno da li mi sedimo ovde i raspravljao o budžetu, a oni sede na nekom mitingu ili kući, a kartice im stoje u jedinicama. Vama to nije ništa ozbiljno. S druge strane, smatram još jednom da ste povredili član 87. Poslovnika. Pre svega, ova sednica nije bila dostupna javnosti. Tri sata smo radili mimo radnog vremena i to bez televizijskog prenosa. Smatram da su ovakvu jednu sednicu, u kojoj se raspravlja o budžetu, najvažnijem aktu u kome se Srbija zadužuje za narednih šest milijardi evra za narednu godinu, koju će građani cele Srbije morati da vraćaju, građani Srbije trebali da čuju, trebali da znaju i mislim da ste bili dužni da to obezbedite.
Moram da odgovorim, pošto sam svestan da ste vi ovo učinili upravo zbog televizijskog prenosa, jer ste ovo više puta isticali u periodu kada nije bilo televizijskog prenosa. Dakle, Narodna skupština je obezbedila potpunu dostupnost rada, jer svi predstavnici medija mogu da prate u zgradi Narodne skupštine rad i o tome informišu javnost. Potpuno je obezbeđen prenos sednice Narodne skupštine i na kanalu Narodne skupštine i na internetu u direktnom prenosu. Ovog trenutka smo uživo, ali će i ostatak sednice, koji nije bio, biti emitovan u odloženom prenosu. Tako da će sva javnost, svi zainteresovani građani moći u potpunosti da prate šta je rečeno na ovoj sednici, o čemu su razgovarali narodni poslanici, šta su govorili predstavnici Vlade. Kao što vidite, ova burna rasprava u ovom periodu pokazuje da postoji veliko zainteresovanje narodnih poslanika da rade i meni je to veoma drago. Takođe, posle imamo i amandman, gde ćemo raspravljati o AP Vojvodini, čime smo napravili dodatne uštede, jer ovi ljudi neće morati sutra dodatno da dolazei da putuju na sednicu Narodne skupštine. Verujem da ste zadovoljni odgovorom. Na član 7. razdele 16 i 20 amandman je podneo narodni poslanik Mlađan Dinkić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. razdele 16 i 20 amandman je podnela narodni poslanik Dušica Morčev. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. razdele 16 i 23 amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga i Arpad Fremond. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman se odnosi na jednu potpuno novu temu, pa se nadam da će mi gospodin ministar, posle ove diskusije, odgovoriti, pošto se zaista radi o potpuno novoj temi o kojoj nije bilo reči. Predložili smo jedan amandman, čiji je cilj da Zakon o budžetu za 2014. godinu ispoštuje jednu zakonsku obavezu ove države, i to iz Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Taj zakon propisuje obavezu u budžetu, da se iz budžeta finansiraju izbori za nacionalne savete. Sa druge strane, taj Zakon o nacionalnim savetima sadrži i odredbu prema kojoj se sprovođenje izbora za nacionalne savete obavlja, odnosno prema kojem te izbore sprovodi Ministarstvo za pravdu i državnu upravu. Naš amandman je odbijen. Moram reći da sam iznenađen zbog te činjenice. Kada smo imali prilike da sa vama, gospodine ministre, prodiskutujemo, odnosno imamo konsultacije, kao predstavnici poslaničkih grupa, imao sam osećaj da ste razumeli o čemu sam na tim konsultacijama govorio, tada sam imao osećaj da sam vas ubedio u neophodnost prihvatanja ovog našeg amandmana. Radi se o tome, i to je suština, da će se naradne godine, 2014. godine, održati neposredni izbori za nacionalne savete nacionalnih manjina. Posle četiri godine su redovni izbori. Kao što sam citirao dve zakonske odredbe, država je u obavezi da izbore finansira, i to putem ministarstva koje je zaduženo za oblast ljudskih i manjinskih prava. Sama činjenica da vi dolazite iz jednog grada u kome je procenat manjinskih zajednica minoran i činjenica da ste studirali u nekoj zemlji, gde ne postoje manjine, gde su svi Amerikanci, trebao bi da bude dovoljan razlog da nemate razumevanja za jedan važan segment društva u Srbiji. Naime, tu ću vam citirati neke cifre, neke činjenice za koje mislim da su važne i koje ste morali imati na umu kada ste odlučivali o ovom amandmanu. U ovoj zemlji živi 908 hiljada pripadnika nacionalnih manjina, što čini 13% ove zemlje. Oni, odnosno mi, imamo mogućnost da na osnovu Zakona o nacionalnim savetima formiramo svoja tela. Ta tela imaju javna ovlašćenja u oblasti prosvete, kulture, medija. Ta tela se finansiraju iz budžeta, rad tih tela, kao i izbori za ta tela. Pre četiri godine su uspostavljeni posebni birački spiskovi nacionalnih zajednica. U te biračke spiskove je u ovom trenutku upisano oko 440 hiljada ljudi. Oni će imati pravo, odnosno mi ćemo imati pravo da za nekoliko meseci učestvujemo u neposrednim izborima za nacionalne savete. Pre četiri godine je izlaznost bila oko 55% procenata, što znači da će i ovoga puta oko 25 hiljada ljudi učestovati na jednim izborima koji će se sigurno desiti tokom naredne godine. Budući na onu zakonsku obavezu koju sam citirao, budžet je bio u obavezi da obezbedi neophodna sredstva za ove izbore. Ako uporedimo ove brojke koje sam citirao sa nekim parametrima koji važe generalno za parlamentarne izbore i sa iznosom koji je 2008. godine za parlamentarne izbore potrošen, onda bismo mi trebali predložiti oko 90 miliona dinara za neposredne izbore za nacionalne savete. Mi smo predložili 50 miliona dinara zato što su to neki troškovi koji su i neophodni, a i jesu realni. Vi to, nažalost, niste prihvatili. Moram reći da obrazloženje odbijanja amandmana nam govori o tome da postoji jedno nepoznavanje, nažalost, pravne situacije što se ovog pitanja tiče. Naime, vi ste odbili amandman uz obrazloženje da finansiranje izbora nacionalnih saveta nije u nadležnosti Ministarstva pravde i državne uprave i to u skladu sa Zakonom o ministarstvima, nego da je ta oblast u nadležnosti Kancelarije za ljudska i manjinska prava. Želim pročitati član 10. stav 3. Zakona o ministarstvima koji nedvosmisleno kaže da je Ministarstvo pravde i državne uprave nadležno za izbor nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Pozivam vas da, ako mi ne verujete, pročitate stav 3. člana 10. Zakona o ministarstvima i pozivam i vaše kolege da to pročitaju i u nekom narednom periodu ne pišu obrazloženja koja nisu u skladu sa pravnim sistemom ove države. Znam da ste vi na Odboru za finansije dali jedno obrazloženje premakojem su u budžetu Kancelarije za ljudska i manjinska prava predviđena sredstva u iznosu od 10 miliona dinara za ove namene. S jedne strane, to nije mesto gde je to trebalo predvideti, ali je to manji problem. Veći je problem što 10 miliona dinara za ove namene nije jednostavno dovoljno. Dakle, citirao sam neke podatke. Na tim izborima će najmanje učestvovati 250 hiljada ljudi. Biće najmanje 1000 biračkih mesta sa po tri člana biračkih odbora. Biće najmanje 100 izbornih lista ukupno, pošto ima 19 nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Ako sve ove parametre uporedite sa iznosom od 10 miliona dinara, onda mislim da je to, u najmanju ruku, jedan smešan iznos za ove namene. Drugi deo vašeg obrazloženja na Odboru za finansije se sastoji u tome da je ovaj iznos praktično Kancelarije za ljudska i manjinska prava tražila. Kancelarija za manjinska i ljudska prava nema iskustva u sprovođenju izbora za nacionalne savete. Pre četiri godine smo mi kao stranka i kao poslanici na tim izborima učestvovali. Kancelarija i ljudi iz kancelarije nisu zato što nisu ni bili tada za to odgovorni. Želim još jednom skrenuti pažnju na sve te podatke o kojima sam govorio i iskoristio bih ovu mogućnost da apelujem na vas da još jednom razmislite o ovom našem amandmanu. Ukoliko mislite da je moguće da sa 10 miliona dinara organizujete izbore za 19 nacionalnih saveta za 250 hiljada građana, za kampanju, za putne troškove, za birački materijal i sve ostalo što je inače deo izbornog postupka, onda mislim da niste na realan način procenili te potrebe. Hvala.
Reč ima gospodin Krstić. Izvolite.
Vi ste u pravu što se tiče obrazloženja. Mi smo to adekvatno obrazložili, odnosno obrazložili smo deo koji se odnosi na odbijanje. Mogli smo to i bolje, pa ću vam sada to reći. Na razdelu Kancelarije stoji 10 miliona pošto su podeljene nadležnosti. Kao što sam rekao na Odboru za finansije, takođe na razdelu Ministarstva pravde stoji 34 miliona dinara na razdelima 423 i 512, što je ukupno 44 miliona dinara za ovu svrhu, tako da i to je u budžetu. Ne bih se složio sa onim sugestijama koje ste na samom početku izneli o implikacijama vezanim za moje stavove, ali dobro. Hvala vam.
Narodni poslanik Laslo Varga, pravo na repliku. Izvolite.
Meni je drago što ste malo na ovaj način proširili odgovor na ovo pitanje koje ste dali na Odboru za finansije. Ovako je taj iznos koji je, verujem vam, planiran u budžetu mnogo bliži nekoj realnoj cifri. Jedino što ostaje meni kao pitanje jeste na kojoj je poziciji tu u Kancelariji za ljudska i manjinska prava? Gde su ova sredstva planirana, na kojoj poziciji?
Reč ima gospodin Krstić. Izvolite.
Na funkciji 481.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn. Izvolite.
Dame i gospodo, ja bih nekoliko stvari izneo vezano za izvor za nacionalni savet i za ovaj amandman koji je podnet. Posle obrazloženja gospodina Krstića da zaista mi imamo 44 miliona u odnosu na ono obrazloženje koje je bilo na Odboru, mislim da je to mnogo prihvatljivije. Druga stvar koja je problem je problem nadležnosti Kancelarije za ljudska i manjinska prava. Kancelarija za ljudska i manjinska prava, slažem se tu sa predstavnicima SVM, nije neko ko ima određene nadležnosti ni po Zakonu o Vladi, a niti po odluci o formiranju Kancelarije. Mi smo se nekoliko puta saplitali oko te odluke, jer ta odluka o formiranju Kancelarije jasno govori da je Kancelarija zadužena za davanje stručne pomoći Vladi, pa po određenim pitanjima i sva ta pitanja su dalja navedena koja su ta pitanja. Znači, vlasno jedino jeste za izbore Ministarstvo pravde i jedini koji može da organizuje izbore, i tu se slažem sa gospodinom iz SVM, jeste Ministarstvo pravde i u tom pravcu verujem da će to tako i da bude. Ono što ne sme da se desi na ovim izborima to je da ne sme da se dese izbori od pre četiri godine, kada se desilo da upravo ti ljudi koji su u Kancelariji za ljudska i manjinska prava su organizovali izbore, međutim ti izbori su bili organizovani na jedan vrlo sumnjiv način, a taj način jeste bio da su vladajuće stranke tada postavile svoje kontrolore i da su ti kontrolori tada bili plaćeni. O tome pričam, jer to ima direktno veze sa budžetom. Postavio bih pitanje šta mi hoćemo da platimo iz tih sredstava. Znači, mi ne možemo da plaćamo kontrolore koje će neko da postavi na lokalu, pa su oni iz neke stranke i tu će upravo da se razlikuju ovi izbori u odnosu na one izbore koji su bili pre četiri godine. Dakle, neće vladajuća partija da postavlja svoje kontrolore i neće vladajuća partija svojim kontrolorima na taj način da ih pusti do 12 sati do kontrolišu izbore, a posle 12 sati da uđu i ostali. Navešću primer gde se to dešavalo da ne bi došlo do zabune, pa da ispadne da je moja argumentacija netačna. Mi smo imali situaciju u Bujanovcu da je brojem izbrojano na jedno izborno mesto 156 izlaznih birača, da li Albanaca ili Roma, a na istom tom izbornom mestu pronađeno je 500 listića za listu koju je predložila jedna od vladajućih stranaka. Dakle, pitanje finansiranja i korišćenja tih sredstava je mač sa dve oštrice. Ukoliko se ta sredstva iskoriste, da se sa njima finansira neko, kao što se, recimo, na Voždovcu finansira sada jedna nevladina organizacija koja sa tim sredstvima vodi izbore za jednu političku partiju zato što je dobila milion dinara na ovim izborima. Onda je to stvar vrlo opasna i onda se to okreće na jedan vrlo opasan način. Dakle, ono što mogu da prenesem, razgovor koji jesam imao kao koalicioni partner sa čelnim ljudima, i iz SNS, i u ime poslaničke grupe SNS, jedan od uslova, jedan od razloga kojih smo se dogovorili jesu da ovi izbori za razliku od onih izbora koji su bili pre četiri godine budu pošteni, da zaista se ne mešaju velike političke partije na tim izborima tako što će biračka mesta da formiraju kako njima odgovara. Savez vojvođanskih Mađara je imao sreće da na u lokalnoj vlasti u mnogim opštinama u Vojvodini. Pa vi niste osetili na taj način ono što smo mi kao jedna nacionalna zajednica koja je disperziona, gde nas ima u svakoj opštini. Onda smo jednostavno doživeli da vladajuća stranka, recimo Zemun je tipičan primer bio za to gde su postavljali, znači, ne ljudi iz lokala, nego koji su postavljali na Republičkom nivou, koji su bili u vlasti svoje izborne komisije, naši birači su pustili posle naše kontrole, posle 12 sati. O tome zna OEBS, o tome znaju svi.Možete da zamislite kako su pošteni izbori kada vam puste kontrolora vašeg posle 12 sati, a do 12 sati su samo kontrolori koji su neki drugi. Mislim za četiri sata ujutru može da se napravi svašta. Da je to zaista tako kao što ja tvrdim, govore mnogi podaci, govore svi oni koji su kontrolisali izbore, međunarodne organizacije sa kojima smo razgovarali. Dakle, mi ne smemo da dozvolimo da ovi izbori budu isti izbori kao što su bili pre četiri godine. U tom smislu ono što mogu da kažem iz mojih razgovora, koje sam imao sa predstavnicima SNS, čiji sam član koalicije poslaničke grupe, da će ovi izbori da budu u tom smislu zaista drugačiji. Uz ovo obrazloženje koje smo dobili od ministra i uz ovo vaše obrazloženje, mislim da možemo da stvorimo uslove da bude drugačije. A, i mene interesuje da li će Kancelarija za ljudska i manjinska prava, tih deset miliona da iskoristi da prebaci recimo, čoveku koji je predsednik Romskog nacionalnog saveta, pa pokušava da zloupotrebljava tu Kancelariju za svoje neke lične interese.
Molim vas gospodine Šajn da ne iznosimo podatke o pojedincima, o ličnostima, pogotovo što to nema veze sa ovim amandmanom.
Izvinjavam se predsedniče, samo da se vratim na amandman. Znači, nadam se da će ta sredstva da se iskoriste za stručnu pomoć unutar Vlade i znam da rizikujem sada da predsednik reaguje na to, ali mislim da neće da iskoriste te ljude za izbore na Voždovcu i da na taj način zloupotrebe svoj položaj i svoje liste koje govore ko ih finansira. Hvala.
Replika, gospodin Varga.
Hvala. Dakle, sada smo mislim da smo razjasnili situaciju. Ovih 10 miliona dinara koje stoje u Kancelariji za ljudska i manjinska prava, su na poziciji koja je namenjena za dotacije Nevladinim organizacijama. Ta pozicija znači finansiranje redovnog rada nacionalnih saveta nacionalnih manjina, što će reći da će se iz sredstava koja su namenjena za redovan rad oduzeti tih 10 miliona dinara i iskoristiti za izbore. Mislim da to nije u skladu sa onom zakonskom odredbom koju sam citira, sa jedne strane. Sa druge strane izbore za nacionalne savete će organizovati Republička izborna komisija. Molim vas, gospodine ministre da me saslušate. Republička izborna komisija sigurno nije nevladina organizacija. Ukoliko su sredstva namenjena za finansiranje izbora, onda ta sredstva ne mogu da budu na poziciji koja je namenjena za dotaciju nevladinim organizacijama. Mislim da ste pogrešno planirali što se ovog dela budžeta tiče. Sigurno da ste pogrešili i zaista bi mogao mnogo elegantnije rešenje bilo da se predomislite i prihvatite naš amandman, pošto je taj naš amandman sigurno u skladu i sa pravnim sistemom i sa svim ovim činjenicama o kojima sam govorio.
Ministar Krstić. Izvolite.
Hvala. Proveriću i reći ću vam tačno za tih 10 miliona. Mi takođe imamo i kada su drugi izbori na 481 isto kontira, za troškove izborne kampanje. Dostavićemo vam sutra detaljno objašnjenje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Član 106. Poslovnika. Verovatno ste pretpostavili da ću se javiti, pošto je poslanik SNS govorio mimo teme, uz to iznoseći podatke koji dovode u sumnju neke ranije održane izbore. Po svemu sudeći ima podatke koji su validni za nadležne organe, pa postavljam pitanje – da li je Narodna skupština mesto gde se iznose takve ocene, ili je nadležni državni organ, nadležno tužilaštvo nadležno za stvari o kojima ima saznanja? Pretpostavljam predsedavajući da ste slušali šta je poslanik govorio. Pominjao je Zemun, Voždovac, još neka mesta. Ne znam o kojim izborima se radi i o kojim licima se radi koji su vršili koliko sam razumeo, neke nezakonite radnje i doveli njega u neravnopravan položaj na nekim izborima. To je krivično delo, kao što znate, kao što se dešavalo to na poslednjim izborima lokalnim u Novom Sadu, pa su neke stranke kupovale glasove. Podnete su sada krivične prijave, nažalost nisu još uvek procesuirane. Molim gospodina koji je izneo ove teze da o tome da podatke nadležnim organima, a ako ne, molim da ne iznosi ove podatke na Narodnoj skupštini Republike Srbije, pošto ovo nije sudnica iako su neki poslanici vaše stranke pretvarali Skupštinu u sudnicu.
Baš sam zato gospodina Šajna zaustavio kada je počeo da priča konkretno ono što se ticalo indicija. Doduše, rekao je da je obavestio koliko sam razumeo i državne organe, čak i predstavnike OEPS-a. svakako da se slažem sa vama i upućujem ga da sva saznanja koja ima o bilo kakvim nezakonitim aktivnostima i protivpravnim aktivnostima, da prijavi državnim organima koji su nadležni da to sprovode. Nadam se da će protiv svih onih koji su na bilo koji način kršili zakon u bilo kakvom izbornom postupku, biti podnete krivične prijave, odnosno preduzete odgovarajuće krivične radnje. Svakako ne mislim da je to predmet ovog o čemu danas govorimo. Nastavio bih dalje. Na član 7. razdele 16, 20 i 21 amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovana Joksimović i Balša Božović. Da li neko želi reč? [[Srđan Šajn, s mesta: Predsedniče, replika. Prethodni govornik me je spomenuo.]] Nemate osnov. To je bila povreda Poslovnika. (Srđan Šajn, s mesta: Želim povredu Poslovnika.) Izvolite.
Poštovani predsedniče, povređen je član 107. dostojanstvo Skupštine, jer sam vrlo konkretno izneo podatke i ti podaci mogu da se provere. Ako kažete da su to netačni podaci, onda to vređa dostojanstvo skupštine, a ukoliko niste primetili i nemate dovoljno informacija o tome da su takve prijave urađene i ukoliko nemate informacije da se vode krivični postupci protiv određenih članova Nacionalnog saveta za određene stvari, ne želim da govorim o kojima jer mislim da nije mesto ovde da govorim. Zaista mi je žao što nemate tu informaciju i slažem se sa vama da ne treba ovde da govorim, ali mislim da je povreda dostojanstva Skupštine kada se o tome govori, a naročito bi bila velika povreda dostojanstva kada bi na primer izneo istinu da je član vaše stranke sedeo na izbornoj skupštini Nacionalnog saveta i dirigovao rezultate izbora.
Gospodine Šajn, znate da je ovo bila stvarno gruba zloupotreba Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, član 109. Mislim da samo ukoliko nisu usko stranački interesi, vi prethodnom govorniku nećete izreći opomenu. Dakle, prethodni govornik je grubo zloupotrebio Poslovnik, optužujući političku partiju kojoj pripadam govoreći o povredi Poslovnika, a sam je povredio Poslovnik na najgrublji mogući način. Ne znam da li ima neke pozicije u Poslovniku u članu 109. koju nije povredio prethodnim govorom i ovim govorom? Smatraću to vašim uskostranačkim stavom ukoliko prethodnog govornika ne opomenete.
Ne može se uskostranačko samo pošto gospodin Šajn nije član moje stranke odnosno stranci kojoj ja pripadam, ali jeste član naše poslaničke grupe. Međutim, moram da kažem da razumempo određenim okolnostima kada se radi o nacionalnim manjinama, kada pripadnici određenih nacionalnih manjina govoreći o nekim pravima za koja smatraju da su im uskraćena i prekršena pokažu jednu veću dozu emocije. Gospodinu Šajnu ne bih izrekao opomenu samo zato što nije bio sklon takvom ponašanju i nije bio čovek koji je zaslužio na takav način…. (Narodni poslanik Janko Veselinović dobacuje sa mesta.) Ne, ne, slažem se. Ja sam ga upravo upozorio. Ja mu više neću davati reč da može da priča o tako nečemu. Na član 7, razdela 16, 20 i 21 amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovana Joksimović i Balša Božović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. razdela 16, 20, 21, 24, 25, 27, 31 i 53 amandman je podnela Skupština AP Vojvodine. Izvolite. Reč ima Zoran Radoman.
Hvala. Ovo je treći amandman koji je Skupština Vojvodine dala na ovaj zakon. Njim se zaokružuje želja i zahtev Skupštine Vojvodine da se ispoštuju odredbe Ustava koje govore o obimu budžeta pokrajine Vojvodine za 2014. godinu. Ovim amandmanom predlažemo koje stavke u rashodima budžeta Republike da se smanje za 32 milijarde dinara da bi se održao deficit budžeta u obimu koji je i predviđen samim zakonom. Prihvatanjem amandmana Skupštine Vojvodine dobilo bi se i na kvalitetu sredstava koja bi bila u budžetu pokrajine Vojvodine. Mogli bi da raspolažemo sredstvima u obimu od 32 miliona, odnosno u obimu celog budžeta pokrajine Vojvodine, ali bi pre svega mogli da ispunimo i ustavnu obavezu, a to je da tri sedmine budžeta pokrajine bude investirano. Hvala.
Hvala. Ovde prekidamo sa radom. Nastavljamo sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 52 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodni poslanik Olgica Batić. Nastavljamo pretres u pojedinostima po 12. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2014. GODINU Sačekaćemo da ministar uđe. Na član 7. Razdele 16, 20 i 24 amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Siniša Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. Razdele 16 i 22 amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Vladimir Ilić i Nikola Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Vladimir Ilić.