Dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 103 narodna poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika, predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda, postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike daubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 149 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: dr Dijana Vukomanović, Branko Ružić, mr Dejan Radenković, Dubravka Filipovski, Đorđe Čabarkapa i Ljiljana Kosorić. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da je ova sednica sazvana u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine zbog potrebe da Skupština što pre razmotri predloge zakona iz dnevnog reda, koji je utvrđen u zahtevu Vlade. Dostavljen vam je zapisnik Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno imunitetska pitanja utvrđeno je da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedeni zapisnik. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine RS u 2015. godini, održane 26. i 28. januara 2015. godine. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 152, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo devet poslanika od ukupno prisutnog 161 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2015. godini koja je sazvana na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava RS, članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je i zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite za sednicu Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2015. godini, određen je sledeći D n e v n ir e d: 1.Predlog zakona o oružju i municiji; 2.Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara; 3.Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o readmisiji; 4.Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Belorusije o saradnji u borbi protiv kriminala; 5.Predlog zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju o institucionalnom okviru Inicijative za prevenciju i spremnost u slučaju katastrofa za region Jugoistočne Evrope (2013); 6.Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske o saradnji i uzajamnoj pomoći u slučaju katastrofa; 7.Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Jaša Tomić (Republika Srbija) – Fenj (Rumunija) na srpsko-rumunskoj državnoj granici; 8.Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Vrbica (Republika Srbija) – Valkanj (Rumunija) na srpsko-rumunskoj državnoj granici, i 9.Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Nakovo (Republika Srbija) – Lunga (Rumunija) na srpsko-rumunskoj državnoj granici. Narodni poslanik Mira Petrović, na osnovu člana 92. stav 2. člana 157. stav 2, i člana 170. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o oružju i municiji; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o readmisiji; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Belorusije o saradnji u borbi protiv kriminala; Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju o institucionalnom okviru Inicijative za prevenciju i spremnost u slučaju katastrofa za region Jugoistočne Evrope (2013); Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske o saradnji i uzajamnoj pomoći u slučaju katastrofa; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Jaša Tomić (Republika Srbija) – Fenj (Rumunija) na srpsko-rumunskoj državnoj granici; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Vrbica (Republika Srbija) – Valkanj (Rumunija) na srpsko-rumunskoj državnoj granici i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Nakovo (Republika Srbija) – Lunga (Rumunija) na srpsko-rumunskoj državnoj granici. Da li narodni poslanik Mira Petrović želi reč? (Ne.) Hvala vam. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 157, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 17 poslanika od ukupno prisutna 174 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju: dr Nebojša Stefanović, ministar unutrašnjih poslova, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Predrag Marić, pomoćnik ministra unutrašnjih poslova i načelnih Sektora za vanredne situacije u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Zorica Lončar Kasalica, načelnik Uprave za upravne poslove u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Ivan Zarev, načelnik Uprave za preventivnu zaštitu u Sektoru za vanredne situacije Ministarstva unutrašnjih poslova i Miljko Simović, pomoćnik načelnika Uprave za upravne poslove u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o oružju i municiji; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o readmisiji; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Belorusije o saradnji u borbi protiv kriminala; Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju o institucionalnom okviru Inicijative za prevenciju i spremnost u slučaju katastrofa za region Jugoistočne Evrope (2013); Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske o saradnji i uzajamnoj pomoći u slučaju katastrofa; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Jaša Tomić (Republika Srbija) – Fenj (Rumunija) na srpsko-rumunskoj državnoj granici; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Vrbica (Republika Srbija) – Valkanj (Rumunija) na srpsko-rumunskoj državnoj granici i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Nakovo (Republika Srbija) – Lunga (Rumunija) na srpsko-rumunskoj državnoj granici. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim gospodina Branka Miladinovića, Tamarinog oca, koji trenutno prati deo današnje sednice sa galerije Velike sale i molim vas da aplauzom pozdravimo gosta. Da li želi reč predstavnik predlagača zakona, dr Nebojša Stefanović, ministar unutrašnjih poslova? (Da) Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, važeći Zakon o oružju i municiji donet je 1992. godine. Dakle, prošlo je više od dve decenije kako je zakon na snazi i tokom svih godina koje su iza nas, uz različito okruženje, učinilo je da oružje bude lako dostupno, atmosfera nesigurnosti da jedan deo građana nabavi i legalno i ilegalno, neki zbog lične bezbednosti, neki iz drugih razloga. Istovremeno, sa porastom broja oružja u legalnom posedu, rasla je količina ilegalno posedovanog oružja, za koji uopšte ne postoji adekvatna evidencija i procenjuje se da postoji između 200 i 900 hiljada komada. Sama ova razlika u proceni u ovakvoj lepezi procene pokazuje vam da postoji mnogo toga što moramo da uradimo u budućnosti da bismo ovaj problem rešili. Poslednjih godina bili smo svedoci više tragičnih incidenata u kojima je korišćeno oružje, pre svega u ilegalnom posedu, a jedan manji broj u legalnom, i ove činjenice predstavljaju smetnju za stvaranje bezbednog okruženja, pospešuju kriminal i negativno utiču na društveni razvoj. Republika Srbija je odlučna u nameri da na svim nivoima definiše aspekte kontrole oružja, njegovih delova i pripadajućoj municiji. Ova rešenost potvrđena je pristupanjem programu Ujedinjenih nacija za sprečavanje, suzbijanje, iskorenjivanje trgovine oružjem, kao i u Protokolu Ujedinjenih nacija o vatrenom oružju, što je stvorilo i određene međunarodne obaveze u pogledu sprovođenja mera kontrole vatrenog oružja i važeći zakon ne predstavlja potpunu zakonsku regulativu za ispunjavanje ovih obaveza, a zbog izmenjenih društvenih prilika ne odražava stvarne potrebe u kontroli civilnog posedovanja oružja. Proces pridruživanja Evropskoj uniji i otvaranje pregovora u poglavlju 24. nužno podrazumeva i usklađivanje nacionalnih propisa sa relevantnim propisima Evropske unije, u koje spada i pravna regulativa nabavljanja, držanja i nošenja oružja. Strategijom kontrole streljačkog i lakog oružja u Republici Srbiji za period od 2010. do 2015. godine, u cilju osam, izričito je propisano i usvajanje ovog zakona, kao jednog od najvažnijih instrumenata. Stoga je Predlog zakona o oružju i municiji usklađen sa Direktivom Saveta u kontroli nabavki i posedovanju oružja 47791-512008 Evropskog parlamenta o izmeni direktive Saveta 477/91, o kontroli nabavki u posedovanju oružja. Pažljivo su preispitana postojeća normativna rešenja koja uređuju ovu oblast, a koja se značajno razlikuju od onih koje propisuju evropske direktive, zbog čega se pristupilo izradi potpuno novog teksta zakona, a ne samo o izmenama i dopunama postojećeg. Donošenjem ovog zakona biće ostvarena dva cilja. Prvo, zakon će omogućiti efikasnu kontrolu posedovanja i prometa oružja, čime će se sprečiti njegove zloupotrebe i poboljšati bezbednost građana Srbije. Drugo, sa legalnim i savesnim vlasnicima oružja biće omogućeno da ga nesmetano poseduju i koriste u zakonom dozvoljene svrhe, lova, sporta, kolekcionarstva i samoodbrane. Prvi cilj postiže se pooštravanjem uslova za posedovanje oružja. Osim onih koji su postojali u ranijem zakonu, predviđena su i dva nova - zdravstvena sposobnost, koja je ranije postojala kao mogućnost samo prilikom nabavljanja oružja ali ne i ako ga neko već poseduje, i opravdani razlog za posedovanje oružja, što je novina u odnosu na dosadašnja zakonska rešenja. Zdravstvena sposobnost lica za držanje i nošenje oružja dokazuje se prilikom podnošenja zahteva za nabavku oružja, a obavezno se proverava na svakih pet godina. Uspostavljena je obaveza razmene informacija koje su od značaja za utvrđivanje zdravstvene sposobnosti između lekara i nadležnog organa unutrašnjih poslova. Podzakonskim aktima koje će doneti ministar nadležan za poslove zdravlja bliže će se urediti uslovi koja lica moraju da ispunjavaju u pogledu zdravstvene sposobnosti, kao i uslovi koje mora da ispunjava zdravstvena ustanova za obavljanje ovih pregleda. Opravdani razlozi za posedovanje oružja, kao uslov za njegovu nabavku, dokazuje se u članstvu u sportskoj streljačkoj organizaciji, za sportsko oružje, naravno, zatim lovnom kartom za lovačko oružje i dokazima o ugroženoj bezbednosti za oružje za ličnu bezbednost. Uvođenje ovog instituta u odredbe Zakona, direktna je posledica usaglašavanja domaćeg zakonodavstva sa zakonodavstvom Evropske unije. Osim navedenog, policiji je ostavljena mogućnost da zabrani posedovanje oruža kada osnovano proceni da bi ga vlasnik mogao zloupotrebiti. Zakon predviđa i strožije kažnjavanje za zloupotrebe i nesavestan odnos prema oružju. Pooštrena je kaznena politika tako što su za svako propuštanje radnji koje su predviđene odredbama ovog zakona propisane prekršajne kazne, uz mogućnost izricanja zaštitne mere oduzimanja oružja i municije. Sužena je mogućnost davanja oružja na poslugu u odnosu na ranije rešenje, time što se traži da vlasnik oružja bude prisutan tokom trajanja postupka. Ukupno gledano, ovim nacrtom povećana je odgovornost vlasnika za oružje koje poseduje. Drugi cilj postiže se kroz davanje povlašćenog statusa registrovanim sportskim strelcima i kolekcionarima koji su se u praksi pokazali kao najsavesniji među vlasnicima oružja. Ovo se ogleda u oslobađanju od obuke za rukovanje oružjem i davanju mogućnosti i spravljanja municije članovima streljačkih i lovačkih organizacija. Propisani su olakšani uslovi za nabavku oružja i municije kolekcionarima, što će istovremeno smanjiti administrativne procedure za ovu kategoriju vlasnika oružja. Ukinuto je za sve vlasnike oružja ograničenje količine municije koja se može nabaviti, što je standard u svim državama Evropske unije. Važna novina predstavlja i kolekcionarska dozvola koja nije vremenski ograničena i omogućava nabavku više komada oružja, čime će se uprostiti procedure nabavke oružja lovcima, sportskim strelcima i sličnim kategorijama lica. Ovim će se rasteretiti i postupajući državni organi jer će tako doći do smanjenja broja zahteva za nabavku oružja. Nova klasa oružja, onesposobljena oružja, omogućava građanima da, uz prijavu nadležnom državnom organu, udružuje određene komade oružja koje za njih imaju afekcionu vrednost, bez obzira na ispunjenje uslova za pribavljanje dozvole, odnosno izdavanje oružnog lista. Novim zakonom se omogućava i strancima koji u Republici Srbiji nemaju stalno nastanjenje da nabavljaju oružje iz kategorije B i C, na osnovu odobrenja za nabavljanje i iznošenje oružja, a propisan je i način nabavljanja oružja pripadnika diplomatsko-konzularnih predstavništava. Novinu predstavlja i već pomenuta mogućnost da streljačke i lovačke organizacije za sopstvene potrebe spravljaju municiju. Takođe, bitna novina koju ovaj zakon predviđa je izdavanje oružnog lista, kao biometrijskog dokumenta sa ograničenim rokom važenja. Velika količina oružja koja se u Srbiji nalazi u ilegalnom posedu zahteva planske mere države i obimnije projekte od represivnih aktivnosti policije. U uporednoj i domaćoj praksi, akcije legalizacije i predaje oružja pokazale su se kao najefikasnije mere smanjenja količine ovog oružja. U periodu od 1992. do danas, sprovedeno je pet postupaka legalizacije ilegalnog oružja. Poslednja legalizacija sprovedena je 2007. godine, kada je predato ukupno 8.455 komada različitog oružja, dok je u postupku legalizacije 2003. godine predato 47.582 komada različitog oružja. Primera radi, policija tokom godine otkrije između 1.000 i 1.500 komada oružja u ilegalnom posedu, što znači da se jednom legalizacijom postiže višestruko veći efekat od redovnog rada u zapleni ilegalnog oružja. Upravo zbog toga, legalizacija oružja je regulisana ovim zakonom koji ministru unutrašnjih poslova daje ovlašćenje da periodično, kada to zahtevaju razlozi očuvanja bezbednosti građana i javnog mira, raspiše legalizaciju oružja. Ovaj zakon će predvideti, u jednom od svojih članova, takođe legalizaciju koja će nastupiti u periodu od tri meseca nakon usvajanja ovog zakona. Predloženi zakon o oružju i municiji sadrži rešenja koja su usklađena sa propisima Evropske unije, a njegova primena doprineće povećanju stepena bezbednosti građana Republike Srbije. Stoga vas pozivam da podržite ovaj zakon i pomognete zajedno da povećamo bezbednost za sve građane Srbije. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopuna Zakona o zaštiti od požara, ovaj zakon, u sadašnjem obliku, usvojen je kao sistemski zakon 2009. godine. Ovo je zakon koji uređuje pitanje zaštite od požara, obaveze državnih organa, organa autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave, privrednih društava i drugih pravnih i fizičkih lica. Period od ovih pet godina bio je dovoljan da se procene sve manjkavosti određenih rešenja i mogućnosti za njegovo poboljšanje, kako bi se na što bolji i efikasniji način postigli ciljevi koji su i bili razlog njegovog usvajanja 2009. godine. Nažalost, bilo je najtežih opomena koje su ukazale na potrebu za izmenom postojećih zakonskih rešenja. Tragičan događaj u novosadskoj diskoteci „Kontrast“, koji je odneo šest mladih života, inicijativa izražena kroz „Tamarin zakon“, koja je zatim usledila, imale su najsnažniji uticaj na to da se u izmene zakona krene i pravac u kome treba ići kada se radi o zakonskim rešenjima. Sa aspekta zaštite od požara, ova inicijativa, dakle, uspostavljanje efikasnije kontrole u oblasti bezbednosti objekata, prvenstveno objekata u kojima se obavljaju ugostiteljske delatnosti ali i onih u kojima se zbog delatnosti koje se u njima obavljaju okuplja veći broj ljudi, ova inicijativa ima za cilj da obezbedi da se navedene delatnosti obavljaju isključivo u objektima za koje je pribavljena saglasnost MUP-a u pogledu sprovedenosti mera za zaštitu od požara, u skladu sa namenom objekta. Nadležne linije rada Ministarstva unutrašnjih poslova su uložile ogromne napore da se cilj ove inicijative ispuni donošenjem ovog zakona, pa se predloženim izmenama i dopunama Zakona definišu objekti javne namene, utvrđuje pravni osnov za propisivanje minimuma tehničkih uslova sa aspekta zaštite od požara shodno nameni objekata, zatim osnov za izricanje zabrane vršenja određenog posla u objektu ukoliko nisu obezbeđeni uslovi za sigurnu evakuaciju ljudi iz objekata sve do otklanjanja ovih opasnosti. Predlog zakona donosi i druge novine. Od početka primene Zakona o zaštiti od požara nadležne službe Ministarstva su se suočavale sa problemima uzrokovanim nedovoljnom preciznošću njegovih odredaba. Još jedna manjkavost bila je mogućnost donošenja određenih podzakonskih akata koji su se ispostavili kao neophodni ali bez adekvatnog pravnog osnova na osnovu koga bi bili doneti. Ovi problemi nisu uticali samo na rad državnih organa već su doprineli stvaranju nedovoljno jasno pravnog okruženja za pravna i fizička lica koja su direktno pogođena takvim stanjem. Ministarstvo unutrašnjih poslova je prilikom izrade predloga ovog zakona u cilju što širih konsultacija zainteresovane javnosti održala javnu raspravu u svim većim gradovima Republike Srbije. Predlozi i sugestije dostavljeni u toku javne raspra ve koji su bili usmereni na poboljšanje predloga teksta zakona i koji su u duhu koncepta na kojima se isti zasniva, prihvaćeni su i uvršćeni u tekst Predloga zakona. Ne bih želeo da vam navodim sva pojedinačna rešenja, to imate i u zakonu koji je pred vama, ali bih izdvojio neka rešenja koja će biti od interesa i značaja za građane Republike Srbije. Istakao bih da ove izmene zakona imaju cilj da olakšaju proceduru pribavljanja saglasnosti o merama zaštite od požara na taj način što se definišu osnovni standardi prilikom projektovanja izgradnje objekata kao bitni zahtevi, a subjektima koji su u obavezi da postupaju u skladu sa odredbama zakona kako bi pribavili saglasnost daju se šire mogućnosti u načinu projektovanja i izgradnje, jer se dozvoljava primena propisa i standarda koji su prihvaćeni u zemljama EU. Ovakav način uređivanja gradnje u pogledu zaštite od požara uticaće na podsticanje izgradnje, jer će trošak koji uvećava investiciju u primeni mera zaštite od požara biti primeren njegovom obimu. Ovaj predlog zakona donosi izmene u pogledu organizacije i načina rada vatrogasno-spasilačkih jedinica budući da se normativni okvir za njihovo uređenje zasniva na podzakonskom aktu koji datira iz perioda od pre 30 godina, te je suvišno govoriti o tome da su to davno prevaziđena rešenja. Ovaj predlog zakona uvodi obavezu ažuriranja i usklađivanja planova zaštite od požara sa vremenom nastalim promenama, što do sada nije bio slučaj. Propisuju se izričite obaveze subjekata zaštite od požara primenjuje propisane mere zaštite od požara i eksplozija, uvodi se edukacija dece i učenika u oblasti zaštite od požara i druge izmene koje za cilj imaju stvaranje bezbednijeg i sigurnijeg okruženja sa aspekta zaštite od požara za sve ljude. Na kraju želeo bih da istaknem da je ovaj predlog zakona u skladu sa Strategijom zaštite od požara za period od 2012. do 2017. godine, a naročito su se prilikom izrade nacrta uzeli u obzir ciljevi i strategije u pogledu implementacije preventivnih mera zaštite od požara, u urbanističkom, prostornom, u regulacionim planovima čime bi se obezbedio ambijent povoljan za investiranje, jer bi investitor prilikom donošenja odluka o investiciji kao preduslov imao sve potrebne informacije o sprovođenju mera zaštite od požara. Takođe, ciljevi strategije koji se odnose na unapređenje zaštite od požara preventivnim delovanjem kroz preduzimanje primene mera o bezbednosti svih subjekata podržane su izmenama i dopunama Zakona. Još jednom želeo bih da istaknem da ćete predloženim izmenama i dopunama Zakona o zaštiti požara stvoriti neophodni i normativni uslovi za efikasnije sprovođenje zaštite od požara što će doprineti celokupnom povećanju stepena bezbednosti svih građana u ovoj oblasti, zbog toga vas pozivam da u danu za glasanje podržite izmene i dopune ovog zakona. Što se tiče sporazuma koji su danas na dnevnom redu, krenuću redom. Danas imamo sedam sporazuma koji su doneti, odnosno potpisani u prethodne dve godine danas je pred nama Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o readmisiji potpisan 16. oktobra 2014. godine sa ciljem da se umanji nivo ilegalnih migracija, što vidite da je potpuno aktuelna tema svuda u svetu i omogući nesmetano vraćanje ilegalnih migranata sa teritorije Republike Srbije i Ruske Federacije i unapredi bilateralna policijska saradnja sa Ruskom Federacijom. Potvrđivanjem ovog sporazuma staraće se efikasno formalno-pravni mehanizam u cilju sprečavanja nezakonitih migracija i sa tim u vezi omogućiće se organizovan, recipročan i kompletan povratak lica, državljana ugovorenih strana, država trećih strana i lica bez državljanstva koja se nalaze u neregularnoj situaciji na teritoriji države druge strane. Saglasno tome, sporazum reguliše predaju i prihvat stranih državljana, dokazivanje „prima facie“, dokazivanje državljanstva, readmisiju državljana trećih država, lica bez državljanstva, rokove, tranzit, zatim zaštita podataka, troškovi i slično. Istovremeno sa potpisivanjem ovog sporazuma potpisan je protokol o njegovom sprovođenju. Zatim, pred nama je danas Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Belorusije o saradnji u borbi protiv kriminala, potpisan u Minsku 12. marta 2013. godine kao rezultat obostrane volje dve države da posredstvom svojih nadležnih organa neposredno sarađuju u borbi protiv kriminala sa međunarodnim elementom naročito organizovanog kriminala i terorizma. Potpisivanjem ovog sporazuma unapređuje se saradnja u borbi protiv međunarodnog organizovanog kriminala, terorizma, nezakonitog prometa opojnih droga kao i druga vrsta krivičnih dela koja su bila i mogla biti izvršena na teritoriji država ugovorenih strana ili uz učešće državljana država strana ugovornica. Saglasno sporazumu nadležni organi dve države ostvaruju saradnju kroz ispunjavanje zahteva za pružanje pomoći, planiranje i realizaciju koordinacionih mera, otkrivanje organizovanih kriminalnih grupa i pojedinaca koji se bave kriminalnom delatnošću, razmenu operativnih referentnih, kriminalističkih i drugih informacija, razmenu informacija o izvršenim krivičnim delima i krivičnim delima koja se pripremaju, kao i preduzimanje mera neophodnih za njihovo sprečavanje.Potvrđivanje ovog sporazuma doprineće višem stepenu sigurnosti, bezbednosti građana Srbije kroz intenzivnu saradnju prevencije i suzbijanja i otkrivanja i istrazi krivičnih dela. Danas je pred vama i Memorandum o razumevanju u institucionalnom okviru inicijative za prevenciju i spremnosti za slučaj katastrofa za region Jugoistočne Evrope koji je potpisan u Sarajevu 28. novembra 2013. godine. Inicijativi je pristupilo jedanaest država, Albanija, BiH, Bugarska, Hrvatska, Makedonija, Moldavija, Crna Gora, Rumunija, Srbija, Slovenija, Turska. Zaključivanje ovog memoranduma bilo je nužno za nastavak rada inicijative, s obzirom da je njenom prethodnom osnivačkom aktu potpisanom 2007. godine važnost istekla 2014. godine. Potpisivanjem memoranduma omogućeno je očuvanje jedinog regionalnog subjekta koji se isključivo bavi zaštitom katastrofa i koji okuplja zemlje Jugoistočne Evrope. Glavni cilj inicijative jesu da se doprinese izgradnja institucionalnih kapaciteta za upravljanje u katastrofama kako bi se poboljšala prevencija i spremnost u slučaju katastrofa u zemljama regiona Jugoistočne Evrope. Inicijativa podržava zemlje u regionu Jugoistočne Evrope u nastojanjima da dalje razvijaju prevenciju i spremnost u slučaju katastrofa kroz zajednički pristup i saradnju sa svim relevantnim međunarodnim organizacijama i telima, a naročito mehanizmima EU za civilnu zaštitu. Zatim, Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske o saradnji i uzajamnoj pomoći u slučaju katastrofa potpisan u Bukureštu 17. oktobra 2013. godine. Saglasno ovom sporazumu ugovorne strane sarađuju u sprečavanju prirodnih i izazvanih katastrofa i pružanju uzajamne pomoći u slučaju katastrofa. Nadležni organi ugovornih strana ostvaruju saradnju kroz pružanje uzajamne pomoći, obezbeđivanju opreme koja je potrebna kako bi se sprečile katastrofe, razmenu informacija o izvorima opasnosti koji mogu izazvati katastrofe i njihovim posledicama, određivanje uzroka katastrofa i procenu njihovih posledica. Zatim, organizovanje i sprovođenje zajedničkih vežbi i razmenu iskustava. Želeo bih da istaknem da se sporazumima o saradnji u slučaju katastrofa jača i unapređuje i bilateralna i multilateralna saradnja Republike Srbije sa državama u regionu u sprečavanju i nastupanju katastrofa, ali i pružanju uzajamne pomoći u slučaju kada se ove katastrofe dogode, što je naša zemlja nažalost imala priliku da vidi u maju 2014. godine, ali isto tako smo spremni da danas pružimo i svim našim partnerima kvalitetnu pomoć iz oblasti sprečavanja i pomoći u katastrofama. Zatim, tri sporazuma o kojima ću govoriti kao o jednom, s obzirom da se radi o otvaranju različitih graničnih prelaza, ali motivisani postizanjem istog cilja. Ova tri sporazuma između Vlade Republike Srbije, Vlade Rumunije otvaraju granični, međunarodni prelazi „Jaša Tomić-Fenj“, zatim, „Vrbica – Valjkan“ i „Nakovo-Lunga“, na srpsko-rumunskoj državnoj granici su tu potpisani prvenstveno radi povećanja nivoa bezbednosti državne granice, a naravno i olakšanja položaja stanovništva, njihovog svakodnevnog života, naravno kroz produbljivanje kurturoloških i ekonomskih odnosa. Stanje bezbednosti ove granice može ceniti kao dobro, ali sama konfiguracija terena i postojanje alternativnih putnih pravaca koji vode do naseljenih mesta u Rumuniji može se okarakterisati kao potencijalna pogodnost za pokušaj nelegalnih prelaza i mogućnost odvijanja nekih od vidova prekograničnog kriminala. Na vodnom delu državne granice takođe postoji mogućnost za odvijanje raznih vidova prekograničnog kriminala, naročito vezanih za šverc, što je takođe uslovilo potpisivanje ovog sporazuma. Želeo bih takođe da istaknem da EU konstantno podstiče ideju otvaranja što većih broja graničnih prelaza i upravo iz tog razloga kada se na ovim međunarodni granični prelazi trajno otvore omogućiće se i Republici Srbiji i Republici Rumuniji da apliciraju za dobijanje sredstva iz IPA fondova kako bi se prelazi osavremenili o upodobili sa EU standardima. Želeo bih na kraju da ukažem na to da su ovi granični prelazi već privremeno otvoreni 8. novembra 2014. godine odlukom Vlada. Vlada će usvajanjem u Narodnoj skupštini, usvajanjem ovih sporazuma, oni će početi u punom kapacitetu da rade. Na kraju svega uvažavajući unapred navedene razloge i ciljeve koji će se potvrđivanjem ovog sporazuma postići, pozivam vas da podržite i glasate za ovaj sporazum u danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Vladimir Pavićević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gosti iz MUP-a, poštovana predsednice Narodne skupštine gospođo Gojković. Narodni poslanik Zoran Živković sprečen je i danas, ja mislim poštovana gospodo, bespravno i to po 17 put za redom da uđe u veliku salu Narodne skupštine i učestvuje u našoj raspravi o predlozima zakona. Podsećam pre svega narodne poslanike, za koje primećujem sada da su strašno zainteresovani za ovu temu i ovu povredu Poslovnika, da je jednom od nas ovde, narodnom poslaniku Zoranu Živkoviću, na 11. sednici Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine izrečena mera udaljenja sa sednice i da do dana današnjeg, poštovana gospodo, gospodinu Živkoviću nije uručeno rešenje, odluka ili bilo kakav akt o kazni, poštovana gospodo. Podsećam pre svega narodne poslanike ovde da svaki zaposleni, naprimer, u jednoj firmi dobije rešenje ili odluku o kazni za učinjeni, na primer, disciplinski prekršaj, a jednom narodnom poslaniku poštovana gospodo može tek tako bez ikakvog akta da bude zabranjeno da učestvuje u radu Narodne skupštine. Smatram da mi ovde treba da se suprotstavimo takvoj praksi, da svako od nas pruži otpor takvoj praksi i da predložimo predsednici Narodne skupštine gospođi Gojković, da ovog momenta pozove gospodina Živkovića, da mu poruči da se vrati u veliku salu Narodne skupštine, kako bi poštovana gospodo, danas ovde učestvovao u raspravi i doprineo kvalitetu naše rasprave, poštovana gospodo narodni poslanici, poštovani gosti i predsednice. Hvala vam.
Hvala. Ista povreda Poslovnika, danima, tako da nemam ništa posebno da vam odgovorim na to sem da povreda Poslovnika mora da bude neposredno učinjena. Pokazujete mi vrata. Dakle, nemam kao predsednik parlamenta nikakav odnos prema vratima iza vas. Jedino novo što ste rekli da je moja dužnost da pozovem poslanika Zorana Živkovića, dobiće redovan poziv za sednicu kada mu istekne kazna koja je izrečena na sednici kada je grubo uvredio dostojanstvo parlamenta i kolege koje su ovde predsedavale, jer im se obratio sa rečima „stoko jedna“, to ne može da se izbriše. Dakle, imamo još nekoliko radnih dana i sa zadovoljstvom ćemo mu poslati, kao što šaljemo pozive za svih 250 poslanika. Da li želite da glasamo o ovom povredi? (Ne) Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 103, član 107. i član 113. Poslovnika u vezi govora prethodnog uvaženog kolege zbog žamora u sali ja nisam ni čuo koji je član reklamirao. Čini mi se da nije reklamirao ni jednu povredu Poslovnika, a pri tome je narušio dostojanstvo Narodne skupštine po mom mišljenju zato što odredbe člana 113. i po mom mišljenju su drakonske, ali treba reći da su one nasleđene. Kolega je zaboravio da kaže da je stranka na čijoj listi je on izabran ovakvu drakonsku meru propisala Poslovnikom i time kako on kaže, ugrozila slobodu govora. Ja ne mogu da verujem da jedan profesor, akademski čestit, zaboravi ovu činjenicu i da bude na listi stranke koja je ovu meru, ne samo donela već i sprovodila. Moram da podsetim da u nekom od prošlih saziva kada je primenjivana ova odredba Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije da su ne samo ovaj propis doneli, već su ga poštovali, sprovodili, tako što su izbacivali celu jednu poslaničku grupu. Čini mi se da je ostao samo jedan narodni poslanik od sedamdeset i nešto koliko je ta poslanička grupa brojala. Dakle, ne mogu da razumem da neko 17 puta reklamira odredbu Poslovnika koji je donela grupa, odnosno partija na čijoj listi je izabran. Hvala.
Hvala. Da li želite da glasamo o povredi Poslovnika? (Ne) Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predsednici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, predsedništvo, gospodine ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da u ime poslaničke grupe SVM iznesem naše mišljenje o nekoliko predloženih zakona. Krenuću od Zakona o zaštiti od požara. Aktuelni zakon je kao što smo čuli u uvodnom izlaganju, uvaženog gospodina ministra usvojen krajem 2009. godine, krajem decembra. On je zapravo stupio na snagu sredinom 2010. godine. Potreba za ovim izmenama i dopunama koje se trenutno nalaze pred nama je inicirana nakon izvršene analize postojećeg normativnog okvira, sugestija i predloga koji su dostavljeni od strane roditelja, nastradalih u požaru u Novom Sadu u diskoteci „Kontrast“ i stručne javnosti, a sve u cilju povećanja stepena bezbednosti u objektima javne namene sa aspekta zaštite od požara. Suština ovih predloženih izmena i dopuna je uspostavljanje efikasnije kontrole u oblasti bezbednosti objekata, prvenstveno onih objekata u kojima se obavljaju ugostiteljske delatnosti. Sa aspekta zaštite od požara ove predložene izmene imaju za cilj da obezbede da se navedene delatnosti obavljaju isključivo u onim objektima za koje je pribavljena saglasnost MUP-a u pogledu sprovedenosti mera zaštite od požara u skladu sa namenom tih objekata. Uvaženi, prisutni gospodin, otac novinarke Tamare Miladinović jedna je od šest žrtava požara u novosadskoj diskoteci „Kontrast“ inicirao je izmene propisa koje bi trebalo da ubuduće spreče slična stradanja dece i mladih. Reč je o dodatnim propisima za bezbednost u objektima u kojima se okuplja izuzetno veliki broj ljudi. Predloženim izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara je obaveza pribavljena saglasnosti o sprovedenim merama zaštite od požara preneta sa nekadašnjeg organa uprave nadležnog za izdavanje upotrebne dozvole, sada na samog investitora, odnosno na vlasnika objekta. Kao što smo čuli preciziran je način na koji se dokazuje da je određeni objekat podoban za upotrebu. Navedeni dokazi koje je potrebno dostaviti u postupku, čime je podignut nivo pravne sigurnosti stranaka u postupku. Na primer, opasnost kako od izbijanja tako i od širenja požara, nepostojanje uslova za sigurnu, brzu evakuaciju velikog broja ljudi je jedan od osnova za zabranu vršenja određenog posla u objektu sada. Organ nadležan za izdavanje upotrebne dozvole ne može izdati upotrebnu dozvolu ukoliko nije pribavljena saglasnost pri projektovanju i izgradnji objekata, kao što su hoteli, robne kuće, tržni centri, bioskopi, dečije ustanove, škole, visoko školske ustanove, ustanove kulture, zdravstvene ustanove, sportske, koncertne dvorane i visoki objekti itd. Inspektor može rešenjem naložiti zabranu vršenja određenog posla u objektu, delu objekta ili prostoru, ako im očigledno preti opasnost od izbijanja i širenja požara ili kao što sam spomenula što je izuzetno značajno ako nisu obezbeđeni uslovi za brzu evakuaciju i sigurnu evakuaciju velikog broja ljudi. Poslanička grupa SVM je saglasna sa tzv. inicijativom „Tamarin zakon“, odnosno sa predloženim izmenama i dopunama. Smatramo da je potrebno uraditi sve da u budućnosti izbegnemo ovakve i slične tragedije i da zaista bude jasna odgovornost svih nadležnih. Sledeći predlog zakona o kojem ću govoriti je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske o saradnji i uzajamnoj pomoći u slučaju katastrofa. Vrlo je značajno da ćemo potvrditi ovaj sporazum u Danu za glasanje. On je potpisan krajem oktobra još 2013. godine. Ovom prilikom bih želela da nas sve podsetim i da naglasim da kada je prošlog proleća, kada su nažalost Srbiju pogodile nezapamćene poplave, prirodna katastrofa, Mađarska je zaista bila među prvim zemljama koja se odazvala na poziv za pomoć Republike Srbije. Iz ove susedne zemlje je vrlo brzo stigla pomoć, kako u vidu opreme, čamaca, vozila, helikoptera za spašavanje, tako i samog ljudstva, odnosno spasioca. U Mađarskoj se sakupljala i humanitarna pomoć koja je posle dostavljena najugroženijima. Mađarska Vlada je, dakle, odmah odgovorila na poziv Republike Srbije za pomoć i tim Mađarske nacionalne organizacije za spasilačke operacije je pomogao spasilačkim naporima u poplavama pogođenoj Srbiji. Savez vojvođanskih Mađara podržava potvrđivanje ovog Sporazuma, najpre zbog toga što doprinosi jačanju i produbljivanju prijateljskih odnosa dve zemlje, između Republike Srbije i Mađarske, sprečavanju katastrofa. Saradnja radi pružanja uzajamne pomoći u njihovom slučaju je od zajedničkog interesa, od interesa za obe zemlje, kako bi se katastrofe sprečile ili, kada se već dogode, kako bi se na najefikasniji način upravljalo njima. Razmena informacija o izvorima opasnosti koje mogu izazvati katastrofe i o njihovim posledicama, kao i razmena iskustva u predviđanju, sprečavanju i proceni katastrofa i razmena naučenih lekcija je izuzetno značajna. Stoga je potrebno podstaći sve oblike uzajamne saradnje nadležnih organa, kako Vladinih, tako i nevladinih organizacija, kako bi se postigli ciljevi ovog sporazuma. Zaključivanje ovog sporazuma je rezultat volje ugovornih strana da pruže uzajamnu pomoć u slučaju nastupanja katastrofa i potvrđivanjem će se omogućiti njegovo stupanje na snagu. Nadalje, potvrđuje se i sporazum odnosno memorandum o razumevanju i institucionalnom okviru inicijative za prevenciju i spremnost u slučaju katastrofa za region jugoistočne Evrope koji je takođe potpisan još krajem 2013. godine. Čuli smo u uvodnom izlaganju da su države potpisnice Albanija, BiH, Bugarska, Hrvatska, Makedonija, Moldavija, Crna Gora, Rumunija, Srbija, Slovenija i Turska. Jasno je da je Memorandum o razumevanju rezultat usaglašavanja stavova 11 država po pitanjima koje uređuju njeno funkcionisanje. Ovaj sporazum je jedini regionalni mehanizam, subjekat, koji se isključivo bavi pitanjem zaštite od katastrofa i koji okuplja zemlje jugoistočne Evrope. Značajan je zbog jačanja regionalne saradnje i dogovora u oblasti upravljanja u slučaju katastrofa, ali i unapređenja saradnje u svetlu proširenja EU i procesa Evroatlantskih integracija. Ovim Sporazumom se omogućava lakša razmena informacija u oblasti prevencije i spremnosti u slučaju katastrofa. Ovaj Sporazum se već privremeno primenjuje i dobro je što ga sada potvrđujemo, jer, kao što smo čuli, prethodni sporazum istog naziva koji je potpisan još 2007. godine je zapravo istekao krajem 2014. godine. Potvrđuje se Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o readmisiji, koji je potpisan u Beogradu, sredinom oktobra prošle godine. Kad već razgovaramo o readmisiji, a pitanje ilegalnih migranata je vrlo aktuelno, naročito u poslednjih nekoliko nedelja, ovom prilikom bih želela da pohvalim napore Ministarstva unutrašnjih poslova, pa i lično gospodina ministra Nebojšu Stefanovića, u rešavanju ovog pitanja. Pohvalila bih takođe dogovor između policije Srbije, Mađarske, Nemačke i Austrije o većoj saradnji, kada je reč o sprečavanju ilegalne migracije i što će na srpsko-mađarskoj granici uskoro, pored regularne policije, po vašim izjavama gospodine ministre, dežurstvo početi i Žandarmerija, ali i policija opšte nadležnosti, a sve kako bi se zaštitio zeleni deo granice. Dobro je što je sa kolegama iz Nemačke, Austrije i Mađarske dogovoreno da stručnjaci iz tih zemalja pruže pomoć, kako srpskoj, tako i mađarskoj policiji, u sprečavanju ilegalne migracije, kao i da se obezbede neophodna tehnička sredstva. Naša poslanička grupa pozdravlja i saradnju u oblasti kriminalističke policije, kako bi se otkrili krijumčari. Svesni smo toga da policija ni jedne države ne može sama i nije u mogućnosti da samostalno reši ove probleme. Srbija, Mađarska, Austrija i Nemačka samo zajedno mogu da, uz pomoć stručnih timova četiri zemlje, postignu dobar rezultat u budućnosti i doprinesu većoj sigurnosti svih naših građana. Naša poslanička grupa smatra vrlo značajnim unapređenje saradnje u oblasti suzbijanja nezakonitih migracija, kao i usaglašavanje principa i normi kojima se određuje postupak vraćanja, prihvata, pa i predaje lica čiji je boravak na teritoriji država u suprotnosti sa važećim propisima za ulazak i boravak stranih državljana, kao i lica bez državljanstva. Smatramo da je izuzetno značajno stvoriti efikasan formalno-pravni mehanizam u cilju sprečavanja ovih nezakonitih migracija, kao i omogućiti organizovan, recipročan i institucionalizovan povratak lica koja se nalaze u neregularnoj situaciji na teritoriji druge države. Za sam kraj svog izlaganja ću kao neko ko je iz Banata spomenuti i značaj potvrđivanja Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnih graničnih prelaza „Jaša Tomić – Fenj“, „Vrbica-Valjkan“, odnosno „Nakovo-Lunga“. Naime, značajno je da se i formalno otvaraju drumski granični prelazi za međunarodni saobraćaj. Oni će biti otvoreni za saobraćaj pešaka, biciklista i vozila svakog dana po našem vremenu od 7-19 sati. Otvaranje ovih međunarodnih graničnih prelaza na srpsko-rumunskoj državnoj granici doprineće boljoj prekograničnoj saradnji, a naravno, olakšaće i svakodnevni život samih građana i stanovništva kroz produbljivanje kako ekonomskih tako i kulturoloških odnosa. Otvoriće se mogućnost ekonomske razmene, pa možda i zapošljavanja. Kada se formalno otvore ovi granični prelazi omogućiće se, kao što smo čuli, Republici Srbiji i Rumuniji da zajednički apliciraju za dobijanje sredstava iz IPA fondova, kako bi se ovi granični prelazi zaista osavremenili i upodobili sa EU standardima. Da zaključim, naša poslanička grupa, poslanička grupa Saveza vojvođanskih Mađara, će u Danu za glasanje podržati i predložene zakone i potvrđivanje sporazuma. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre Stefanoviću, uvaženi predstavnici MUP-a Republike Srbije, iako sam bio nosilac značke „Primeran vojnik“ kada sam služio JNA 1985. i 1986. godine i iako sam bio u pešadiji i zadužio automatsku pušku i bio dobar strelac i bavio se sportskim streljaštvom, moram da priznam da nisam neki veliki pobornik nošenja i korišćenja oružja. Uvek sam se zalagao za to da se više koristi snaga argumenata a ne argumenti snage. Smatram da glavno oružje svakog čoveka treba da budu pre svega njegov um, njegovi postupci, reči koje izgovara. Uvek mi je bila bliska rečenica iz Svetog pisma da mačeve treba pretopiti u plugove. Ali, naravno da razumem potrebu da se oružje koristi racionalno, i to pre svega u svrhu samoodbrane i iz nekih drugih razloga, kao što su kolekcionarstvo ili neki sportski motivi. Poslanička grupa SPO-DHSS, kojoj pripadam, svesna je potrebe da se uredi ova veoma značajna oblast nabavljanja, posedovanja, nošenja i korišćenja oružja i municije i smatramo da je pred nama veoma dobar predlog zakona. Zbog toga sve pohvale onima koji su učestvovali u njegovoj pripremi, a pre svega ministru Stefanoviću. Smatramo da ćemo primenom ovog zakona svi mi, građani Republike Srbije, da budemo bezbedniji, jer će oružje koje se do sada u velikom obimu nelegalno nalazilo u rukama ljudi koji imaju dosijee i koji su imali zdravstvene probleme ili su to oružje zloupotrebljavali prestati da se na dosadašnji način koristi. To je veoma značajno i ja ću podsetiti na određene zloupotrebe zbog nedorečenosti prethodnih zakona, zbog zloupotreba odredbi tih zakona. Recimo, u proteklih 25 godina članovi i pristalice SPO, čiji sam ja član, bili su meta onih koji su najčešće nelegalno posedovalo oružje, koju su ga potezali na svoje političke i ideološke neistomišljenike. Podsetiću da je uoči prvih višestranačkih izbora 1990. godine, u noći između 5. i 6. decembra, u selu Dubnica kod Vranja ubijen član SPO Slobodan Ivanović. Evo, Dragan Nikolić, advokat iz Vranja može da posvedoči da je ubijen nevin čovek koji je učestvovao u izbornoj kampanji, koji je lepio plakat, da je njegov ubica zloupotrebio tu činjenicu i nevinog čoveka liši života. I 9. marta u vreme održavanja demonstracija za slobodu medija, koju je organizovao SPO, u ulici Kneza Miloša kod restorana „London“ hitcem iz pištolja ubijen je simpatizer SPO mladić Branivoje Milinović, koji nikoga nije ugrožavao, a do današnjeg dana nisu otkriveni ljudi koji su pucali u njegovom pravcu, nije otkriven, ni procesuiran, ni kažnjen onaj koji je počinio to ubistvo ovog mladića. Još jedan simpatizer SPO, a radi se o pripadniku MUP Miloradu Nikoliću, ubijen je 1. juna 1993. godine na stepeništu zdanja u kojem se mi nalazimo. Ni taj egzekutor nije nikada pronađen i kažnjen, a više puta smo zahtevali da se to učini. Tada su bile organizovane demonstracije zbog nasilja nad jednim poslanikom SPO upravo u ovoj zgradi u kojoj se mi nalazimo. I 24. decembra 1996. godine desilo se jedno teško krivično delo. Tada je bio organizovan tzv. kontra miting u to vreme vladajuće partije, pa je u glavnoj beogradskoj ulici u Knez Mihajlovoj, ispred sedišta SPO, teško ranjen član SPO Ivica Lazović. Ivica Lazović je srećom preživeo, ali ostao je trajni, doživotni invalid, teško hendikepiran, porodičan čovek. Njega je hicem iz pištolja pogodio iz neposredne blizine u glavu s leđa Živko Sandić, koji je u to vreme bio funkcioner SPS iz Vrbasa. Treba li da podsećam i na to da je iz vatrenog oružja pucano i predsednika SPO Vuka Draškovića, da se to dogodilo 15. juna 2000. godine u Budvi, da je Drašković tada pogođen kuršumima u glavu, da je takođe imao sreću da preživi, ali je to bio klasičan primer državnog terorizma, jer je lider opozicije u to vreme bio meta? Sve je to bilo učinjeno po naređenju tadašnjeg državnog vrha kako bi Vuk Drašković bio uklonjen sa životne i sa političke scene, jer je bio politička konkurencija Slobodanu Miloševiću i njegovom režimu. Želim da verujem da će primenom ovog zakona da budu onemogućeni i sprečeni ovakvi i slični slučajevi, da se više neće dešavati da nevini ljudi stradaju, da budu predmet napada samo zato što su mislili drugačije ili što su se politički angažovali. Mi ćemo, govorim u ime poslanica i poslanika DHSS i SPO, da podržimo ovaj zakon zato što će njime biti stvorene olakšice za sve one kojima je oružje zaista potrebno, koji ga upotrebljavaju korisno i savesno. Tako će biti omogućen, što je dobro rešenje, povlašćen status registrovanim sportskim strelcima i kolekcionarima. Oni se, kao što je ministar istakao, oslobađaju od obuke, imaju mogućnost spravljanja municije, olakšava im se nabavka istog tog oružja i municije za potrebe kolekcionara, ukida se za sve vlasnike oružja ograničenje količine municije koju mogu da nabave, što je u skladu sa uporednim rešenjima u, pre svega, evropskom zakonodavstvu. Dakle, ovaj zakon o kojem danas razgovaramo na detaljan način razrađuje nabavljanje, korišćenje, nošenje, čuvanje i ostale radnje vezane za oružje i municiju od strane i fizičkih i pravnih lica. Zakon je, što posebno pozdravljamo, kako onih specifičnosti koje su karakteristične za našu zemlju, za ovo podneblje, tako i rešenja koja su se pokazala zaista dobrim u uporednom pravu, pre svega u zakonodavstvu zemalja EU. Ono što želimo da pohvalimo, da istaknemo jeste da se do ovog Predloga zakona došlo tako što je nacrt bio na javnoj raspravi u većem broju gradova Srbije, Beogradu, Nišu, Kragujevcu, Novom Sadu, Pančevu i drugim mestima, tako da su zainteresovani mogli da daju svoje predloge, svoje primedbe i u okviru postupka pripreme ovog zakona kojim se uređuje oblast posedovanja, nošenja oružja. MUP u saradnji sa Nacionalnom asocijacijom za oružje su tada omogućili da mnogobrojni učesnici, predstavnici relevantnih državnih organa, nevladin sektor, eminentni stručnjaci, predstavnici sportskih i lovačkih saveza daju veoma korisne sugestije i primedbe koje su ugrađene u odredbe zakona. Inače, problem zloupotrebe oružja i municije je izražen u našem društvu i zaista je zabrinjavajući podataka koji se navodi u obrazloženju, da se u posedu građana nalazi između dve i čak 900.000 komada ilegalno posedovanog oružja. Mi znamo kakva je tradicija na ovim prostorima vezana za oružje. Svesni smo činjenice da smo prošli kroz ratna zbivanja 90-tih godina prošlog veka, da je postojao osećaj nebezbednosti, da je postojalo neuređeno zakonodavstvo. Svedoci smo da se često otkrivaju čitavi arsenali nelegalno posedovanog oružja. U Engleskoj postoji samo jedan fudbalski klub „Arsenal“, a kod nas čak i neka navijačka udruženja poseduju prave arsenale oružja. Svedoci smo da se u policijskim akcijama pronalaze ne samo pištolji, već i tzv. duge cevi, mitraljezi, eksploziv bombe, pa čak i minobacači i ručni i raketni bacači. Smatramo da će usvajanjem i primenom ovog zakona biti omogućena efikasna kontrola posedovanja prometa oružja, da će se sprečiti dosadašnje zloupotrebe i da će, ono što je najvažnije, biti povećana bezbednost građana Srbije. Posebno su dobra ona rešenja koja se odnose na pooštravanje uslova za posedovanje oružja, u čemu je ministar veoma dobro i argumentovano govorio. Naveo je koja su to ograničenja uvedena za dobijanje oružja, koja se odnose na zdravstvenu sposobnost, na opravdane razloge koje može MUP da procenjuje kada smatra da bi vlasnik oružja mogao da zloupotrebi. Naravno da je dobro rešenje i to što zakon predviđa izdavanje oružanog lista kao biometrijskog dokumenta. Vezano za Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara, želim da istaknem da će poslanice i poslanici DHSS i SPO da podrže svojim glasovima usvajanje i ovog zakona, jer je njime predviđeno povećanje stepena bezbednosti, efikasnija kontrola objekata javne namene, prvenstveno ugostiteljskih i objekata u kojima se okuplja veći broj ljudi, a u skladu sa dobro poznatom inicijativom u našoj javnosti, nazvanoj „Tamarin zakon“, jer smatramo da izmene ovog zakona uvode odredbe za povećanje bezbednosti posetilaca javnih objekata, pre svega dece, omladine, ali i svih građana Srbije koji se nalaze u takvim objektima, jer po odredbama ovog zakona ni jedan javni objekat glavne namene ne može da bude registrovan ako ne budu dostavljeni dokazi da je urađena protivpožarna zaštita. Predložena zakonska rešenja omogućavaju da objekat bude otvoren tek pošto budu pribavljeni svi potrebni sertifikati, dokumenti, saglasnosti, dozvole, a ne da se tek naknadno obezbeđuje protivpožarna zaštita. Novina u zakonu je ograničenje broja ljudi u objektima po kvadratnom metru prostora, dakle, ukoliko u objektu bude više ljudi od dozvoljenog broja, odgovornost snosi vlasnik, odnosno zakupac takvog lokala. Dobro rešenje je što će putevi za evakuaciju, prema ovim predloženim odredbama, da budu obavezni, što će morati da budu izrađeni od nezapaljivih materijala. Dakle, u svakom objektu mora će da budu ugrađeni sistemi za alarmiranje, za dojavu požara, za brzo reagovanje u takvim slučajevima. Mi verujemo iskreno da će zakon da bude prekretnica u bezbednosti u ovoj oblasti i da će inspektori savesno, prema odredbama zakona, da postupaju i da zabrane rad lokala koji ne ispunjavaju ove propisane, stroge, ali potrebne, neophodne uslove. Zaista, sve pohvale MUP-u, kao predlagaču ovih zakonskih izmena. Čekalo se izvesno vreme, ali je dobro, konačno, što ste sve učinili da se on nađe pred nama poslanicima i verujem da će biti usvojen. Što se tiče potvrđivanja ovih međunarodnih sporazuma, takođe pohvale za to što je set ovih predloga došao na potvrđivanje u relativno kratkom vremenskom roku posle potpisivanja i što su uopšte takvi sporazumi zaključeni, bilo da se radi o bilateralnim ili multilateralnim. Osvrnuo bih se samo na ove sporazume koji se odnose na otvaranje graničnih prelaza prema Rumuniji. Ti prelazi su već otvoreni, kao što je ministar rekao, 8. novembra, u prisustvu predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova dve države, Aleksandra Vučića i Viktora Ponte, od nemerljivog značaja za ljude koji žive sa obe strane granice, posebno u Banatu, u AP Vojvodina i u rumunskim županijama Timiš, Karoš Temerin, je od ogromnog značaja što će ovi prelazi da omoguće mnogo veći promet roba i usluga nego što je to bio dosada slučaj. To će doprineti razvoju ovih pograničnih krajeva koji, nažalost, već izvesno vreme stagniraju. To će podstaći investicije, s obzirom i na činjenicu da je Rumunija 2007. godine ušla u EU, da je članica EU i da su tamo prisutni strani investitori koji će sada sigurno u većoj meri doći i u Srbiju, da je Rumunija u NATO-u čitavu jednu deceniju. Mi imamo najdužu kopnenu, ali i rečnu granicu od svih suseda, upravo sa Rumunijom. Ta granica je dugačka preko 400 kilometara. To sve ukazuje da je bilo potrebno da se ovi prelazi kod mesta sa naše strane Nakovo, Jaša Tomić i Vrbica, otvore. To je značajno i za nacionalne manjine sa obe strane. Odavno su Srbi iz Rumunije, ali i pripadnici rumunske nacionalne manjine u našoj zemlji predlagali upravo ovakva rešenja. Siguran sam da će ovo doprineti i dobijanju, kao što ste pomenuli, značajnijih sredstava iz, IPA fondova EU i da će omogućiti otvaranje ovih prelaza, da ljudi sa jedne strane granice žive, sa druge da rade ili da se leče, školuju. Već i sada imamo slučajeve da ljudi žive sa jedne strane granice, a da rade u drugoj državi, što će tek biti izraženo posle otvaranja ovih i nekih drugih graničnih prelaza. Evo, još jednom, zbog svega navedenog, sve pohvale u ime DHSS-SPO MUP-u, ministru Stefanoviću kao predlagaču ovih zakona i zakonskih izmena. Dakle, ovi zakoni su izvesno vreme čekali, ali će biti uskoro usvojeni. Oni su veoma važni, jer sadrže rešenja koja je sam život nametnuo, odnosno nedostaci i propusti prethodnih rešenja. Verujem da će ovi zakoni, pre svega ova prva dva koji se odnose na municiju, oružje i zaštitu od požara, da doprinesu da budu spaseni mnogi životi, što je najvažnije, zdravlje ljudi, integritet ljudi, ali i imovina. To jeste i osnovna svrha rada kako izvršne vlasti, koju vi predstavljate, tako i nas poslanika, koji se nalazimo u ovom zakonodavnom domu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, poštovani gospodine ministre i saradnici gospodina ministra, govoriću pre svega o ovom setu sporazuma koje imamo pred sobom i da kažem da će poslanička grupa Nove Srbije sa zadovoljstvom podržati sve sporazume, zato što su oni uvek, bilo da je u pitanju bilateralni ili multilateralni sporazum, uvek u korist građana Srbije. Posebno nam je zadovoljstvo što možemo da podržimo i sporazum kojim se otvaraju dva nova granična prelaza prema Rumuniji, sa kojom imamo tradicionalno dobre odnose i sa kojom nikada nismo imali teritorijalnih sporova. To će biti jedna nova šansa za građane i sa jedne i sa druge strane granice, svakako, lakša komunikacija i nacionalnih manjina i građana koji žive i u Rumuniji i u Srbiji i u svakom slučaju, bolja trgovinska razmena u tom području. Drugi zakon o kom želim da govorim, koji je danas pred nama, je zakon o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara. Kada u društvu neki zakon nazovemo po imenu neke osobe, onda je to uvek metafora neke tragedije, a obično nas neka tragedija podstakne i podseti gde nismo bili dovoljno savršeni, dovoljno oprezni ili dovoljno odgovorni i zato danas pred sobom imamo upravo izmene i dopune ovog zakona i dobro je da ga imamo, jer nikada nije ni dovoljno rano, a uvek je dovoljno kasno da preventivno delujemo kada su u pitanju ovakve opasnosti. Ovaj predlog izmena i dopuna je iznuđen, jer su nedostatak zakonskih regulativa iz ove oblasti neki ljudi platili životima. Zato predlog koji imamo pred sobom posmatramo kao prevenciju koja će doprineti da sigurnije, bezbednije i srećnije funkcionišemo kao društvo. Pozdravljam nekoliko značajnih iskoraka u ovom predlogu zakona, koji nam garantuju da će projektovanje i izgradnja objekata biti takvi da će pružiti bezbednost od požara. Takođe, da će edukovanje stanovništva o postupanju u slučaju opasnosti biti temeljitije i obuhvataće decu već u osnovnoj školi. Nadam se i očekujem da će stručna lica, inženjeri koji su stekli adekvatno obrazovanje na visokim školama za protivpožarnu zaštitu napokon i opet biti dovoljno zaposleni, jer svakodnevno iskustvo i praksa nam govore da su u velikom broju baš ti kadrovi, koji su do nedavno radili u velikim sistemima, u velikim preduzećima, pre privatizacija, ostali bez posla, i to u velikom broju. Verujem da će biti angažovani na pravi način i od strane Ministarstva prosvete da uđu u škole i obuče decu o ispravnom postupanju u slučaju opasnosti od požara. Njihova stručnost i znanje su jedan nedovoljno iskorišćen resurs u našem društvu. Već smo na hiljade primera i teških iskustava videli kada su nas greške i neoprez koštali skupo, a da je najjeftinije kada se opasnosti predvide i preventivno spreče. Odgovorna, moderna društva, kakvo težimo da postanemo, gase požar dok je on još u upaljaču. Mi, nažalost, do sada na zgarištima stičemo i znanja i iskustva. Iskustvo je najskuplji univerzitet. Imali smo dosta zgarišta. Nismo bogato društvo da smemo ovakvu oblast usavršavati iskustveno. Mi moramo ulagati u prevenciju, prevenciju svake elementarne nesreće, nepogode i na taj način ćemo osnažiti sve naše resurse, ali i postati bogatiji. Obrazovanje, usavršavanje kadrova za protivpožarnu zaštitu, kao i upošljavanje postojećih, ovim zakonom će sigurno biti garancija da ćemo sačuvati značajna materijalna dobra i zaštiti živote građana. Svesni smo da je u požaru dovoljno jedno drvce, jedna šibica da nestane jedna cela šuma. Da bi se napravilo to drvce šibice, potrebna je decenija da ta ista šuma izraste. Toliko o redu veličina i opasnosti od požara. Nova Srbija je će u danu za glasanje podržati upravo ove ponuđene izmene i dopune Zakona o zaštiti od požara. Što se tiče Predloga zakona o oružju i municiji, na samom početku mog izlaganja o ovom zakonu o oružju i municiji moram da konstatujem da je predlagač potpuno u pravu kada tvrdi da su se društvene prilike dramatično promenile od 1992. godine kada je donet postojeći zakon koji uređuje ovu materiju. Da li je u pitanju samo uticaj neposrednog ratnog okruženja tokom 90-ih godina prošlog veka, bombardovanje koje smo, kako-tako, preturili preko glave 1990 godine, ekonomska kriza koja, manjim ili većim intenzitetom, traje poslednje tri decenije, a njene posledice se najviše osećaju poslednjih nekoliko godina nakon neuspešno sprovedene privatizacije ili je, nažalost, pre svega, u pitanju potpuni poremećaj elementarnih ljudskih vrednosti koji je doveo do opšte kriminalizacije u mnogim sferama našeg društvenog života, tek mi smo danas pred ozbiljnim zadatkom da ovu materiju zakonom uredimo. Svi mi smo manje više svesni situacije u kojoj se kao društvo nalazimo, ali nekako po inerciji ne preuzimamo gotovo ništa kako bi doprineli preokretu ovog negativnog trenda. Ne čudi onda konstatacija predlagača da je atmosfera opšte nesigurnosti uticala na to da veliki broj građana nabavi neku vrstu oružja radi lične zaštite. Znajući da je strah jedan od najznačajnijih okidača u svakom pojedincu, onda smo svesni koliko je strah opasan okidač kada se nađe prst onog ko je uplašen na okidaču oružja. Želim da kažem da je dovoljno samo letimično prelistati većinu dnevnih novina pa da se stekne nepodeljeni utisak da ljudski život nikada nije bio jeftiniji, da se nikada lakše nisu potezali pištolji, noževi i drugo oružje sa merom da se drugom licu oduzme život. Pri tom su počinioci, i to je jedna od tragičnih konstatacija, sve mlađi i mlađi. Maloletničko i vršnjačko nasilje, nasilje u porodici, nesrećni slučajevi kao posledica lakog pristupa raznih lica, registrovanom, pa i neregistrovanom oružju, koje se ne čuva na adekvatan način, su tek posebna priča za sebe. U okolnostima u kojima većina dnevnih novina, koje su u suštini tabloidi, a pretenduju da budu dnevne novine, na naslovnim stranama, isključivo radi tiraža i brze zarade, favorizuju osobe koje objektivno pripadaju onoj kategoriji koju često nazivamo polusvet. Zadatak da promenimno opštu svest o pravim vrednostima, pa i odnos prema nasilju i oružju, tada se pomalo čini sizifovim. Zato se mnogo realnijim čini pokušaj da se odredbama novog Zakona o oružju i municiji radi opšte prevencije konačno smanji ogromna količina oružja koja se nalazi, pre svega, u ilegalnom posedu. Tu ideju svakako pozdravljamo. Međutim, cifra od 200 hiljada do 900 hiljada komada oružja je uznemirujuća. Prvo, zato što sama po sebi deluje zastrašujuće, a drugo, može se opravdano postaviti pitanje - kako je uopšte moguće da je procena napravljena u ovako ogromnom rasponu, jer stiče se utisak da ne postoji ni približno validna procena učinjena od strane nadležnih organa o količini ilegalno posedovanog oružja? Ako znamo koliki je broj stanovnika u Srbiji i pogledamo ove cifre, onda imamo još jedan dodatni razlog za strah, a o psihologiji straha ne treba mnogo govoriti. Kada pominjem generalnu prevenciju, moram da izrazim sumnju da će legalizacija, odnosno uvođenje postojećeg oružja iz ilegalne sfere u domen registrovanog i evidentiranog, u bitnoj meri rešiti naše probleme i smanjiti broj onih koji stradaju od oružja, jer dobar deo nastradalih je ubijen upravo oružjem za koji onaj ko ga je upotrebio već je imao važeću dozvolu za držanje i važeću dozvolu čak i za držanje i nošenje. Inače, kada pominjemo oružje kao predmet ovog zakona, najčešća asocijacija su pištolji, odnosno revolveri svih kalibara. Zakon taksativno nabraja i druga ubojna sredstva. Procenjeni broj pištolja i revolvera na svetskom nivou je oko 775 miliona komada od čega se čak ¾ nalaze u posedu privatnih fizičkih lica. Zastrašujuće zvuči podatak da prosečno hiljadu ljudi na globalnom nivou nastrada od ovog oružja svakog dana, a pri tome ne računamo ratna žarišta i ratne sukobe. S tim u vezi, pre par meseci, pomenula sam veoma bitnu paralelu između SAD i Velika Britanije. Naime, opšta je poznata stvar da je u SAD više nego jednostavno nabaviti oružje kako god poželite i da je svako prosečno američko domaćinstvo snabdeveno pravim malim arsenalom. Zato u periodu od nekoliko poslednjih godina više od 30 hiljada ljudi u SAD svake godine izgubi život, dok više od 60 hiljada ljudi bude ranjeno, što čini broj od približno 100 osoba koje u većoj ili manjoj meri budu povređena upotrebom vatrenog oružja ili izgube život. Istovremeno, u Velikoj Britaniji broj osoba koje na godišnjem nivou izgube život od vatrenog oružja varira između 150 do maksimalno 200 ljudi. Kada bi postavili čistu matematičku proporciju između populacija ove dve države, SAD imaju 320 miliona stanovnika, a Ujedinjeno Kraljevstvo oko 65 miliona stanovnika, bilo bi logično očekivati, imajući u vidu druge sličnosti između ove dve države i njihovih društava, da broj nastradalih u Ujedinjenom Kraljevstvu bude oko 6,5 hiljada. SAD imaju pet puta više stanovnika nego Ujedinjeno Kraljevstvo, a 100 puta više stradalih od vatrenog oružja. Međutim, logično je pitanje – šta je osnovni razlog za ovakvu ogromnu disproporciju, kada su ove cifre u pitanju, u korist Ujedinjenog kraljevstva? Odgovor je samo jedan. Potpuno suprotna politika koju sprovodi država kada je držanje i posedovanje oružja u pitanju. U Velikoj Britaniji izuzetno mali broj službenih lica ima ovlašćenja da poseduje i nosi oružje, čak i jedan od zaštitnik znakova Velike Britanije, popularni „bobi“ ili kako ga Englezi zovu „konstanbl“, nema pravo da nosi oružje dok vrši svoje svakodnevne dužnosti. Postavlja se pitanje – šta je sa lovcima? Englezi su praktično izmislili lov na lisice i slične. U Engleskoj se oružje pri ulasku u lovište najčešće iznajmljuje, kao kada dolazite u skijalište i iznajmljujete skije. Inače, moji prijatelji koji su članovi lovačkih organizacija u Srbiji, kojih je oko 75 hiljada, vrlo ozbiljno i vrlo odgovorno naoružanih, predstavljaju jednu respektabilnu oružanu silu Srbije i stavili su ozbiljne sugestije kojima žele da poprave zakon i mislim da će mnogi amandmani biti usvojeni u korist toga. U Engleskoj kada se nađete sa oružjem u ruci, van lovišta, ne možete da izbegnete višegodišnju zakonsku kaznu. Ne postoji mehanizam, ni veza, koji bi vas toga oslobodila. U Velikoj Britaniji je politika, kojom su se odredili prema upotrebi, korišćenju i nošenju oružja, dovela do te male cifre stradalih od vatrenog oružja. Svaka cifra je prevelika, čak i jedan život koji se izgubi je previše, ali govorimo sada o statistici kao takvoj. Dakle, u potpunosti uvažavam argumente predlagača kada u obrazloženju navodi da je jedan od ciljeva zakona da se legalnim i savesnim vlasnicima oružja omogući da nesmetano poseduju, koriste svoje oružje u svrhu lova, sporta, kolekcionarstva, pa i samoodbrane, ali uvek ostaje i jedno veliko – ali. U ostalom evo nekoliko podataka do kojih sam došla, a koji najslikovitije ilustruju trenutno stanje stvari. Procenjena ukupna količina vatrenog oružja u posedu privatnih fizičkih lica u Srbiji, legalno plus ilegalno je oko tri miliona i 50 hiljada. Broj pušaka u vlasništvu privatnih fizičkih lica je oko 450 hiljada. Među 178 država sveta Srbija je na 25 mestu po količini vatrenog oružja u posedu privatnih fizičkih lica. Kada se ovaj apsolutni iznos uporedi sa brojem stanovnika Srbija se nalazi na izuzetno visokom, rekla bih respektabilnom, petom mesto između svih 178 država. Ukupan broj registrovanih pištolja u Srbiji iznosi 1.172.468. Mislim da imam tačne podatke. Količina oružja u ilegalnom posedu u Srbiji se prema ovim podacima procenjuje na oko 944 hiljade što je neuporedivo veći broj od donje procenjene granice od 200 hiljada. Dakle, imamo razloga i za strah i za brigu. Naravno, da ogromna količina ilegalnog oružja jednostavno vapi da država preduzme planske mere u koje spada i legalizacija kao način da se ovako oružje na dobrovoljnoj bazi prevede u legalne tokove i stavi pod kontrolu države. Ali, u bliskoj budućnosti treba razmišljati o dodatnom pooštravanju politike države kada je u pitanju posedovanje i nošenje oružja. Jer, da se vratim ponovo na cifre i proporcije Republika Srbija ima devet puta manje stanovnika od Velike Britanije, a broj nastradalih osoba od vatrenog oružja kod nas je čak i u apsolutnom iznosu na godišnjem nivou veći i iznosi između 250 i 300 osoba. Dakle, još jedan razlog za razmišljanje. Svest o poštovanju svog i tuđeg života direktno se odražava i na svest i odnos prema oružju, odgovornost za njegovo nabavljanje, posedovanje i nošenje. Imamo razlog kao društvo da razmislimo, da ozbiljno brinemo i da zaista državnu politiku uskladimo prema pooštravanju mera, kada je u pitanju oružje i njegova upotreba. Ovaj zakon je svakako korak napred, predložili smo kao poslanička grupa 20-ak amandmana, nadamo se da ćete prepoznati našu i kooperativnost i dobru nameru. Smatramo da ćemo doprineti značaju da ovaj zakon bude, pre svega lakše za upotrebu, primenjiviji i u korist građana bolji i očekujemo da jedan broj svakako bude prihvaćen, a mi ćemo zakon u danu za glasanje podržati. Hvala vam lepo.
Reč ima ministar Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hvala vam na konstruktivnom dijalogu i na predlozima. Mi imamo, ja sam obavešten da je do sada podneto 93 amandmana na Zakon o oružju i municiji i svakako ćemo pažljivo razmotriti. Svaki od njih i sve što bude išlo u skladu, da kažem intencijom koju smo imali kada je zakon i pisan i koji je da kažem prošao kroz jednu ozbiljnu javnu raspravu i koji i dan danas, evo i ovom danu ćemo izmeniti, da kažem, sigurno prihvatanjem nekih od amandmana, znači pokušavamo da prihvatimo svaki dobar predlog. Mislim da je tu uvek dobar put, na kraju krajeva to pokazuje i kroz ogromnu aktivnost narodnih poslanika, ali i svih drugih i lovačkih udruženja i svih drugih pojedinaca koji su dali svoje predloge. Ja ću vam dati nekoliko podataka vezanih za statistiku, ali potpuno svestan činjenice da šta god rekao ovde to ne može da nadoknadi bol i ne može da nadoknaditi jedan ljudski život koji je izgubljen, bilo da je ubistvo učinjeno vatrenim ili hladnim oružjem. Mi imamo jedan dobar tren pada izvršenih krivičnih dela i oružjem i oruđem sa sečivom i vatrenim oružjem na teritoriji Republike Srbije. Ja ću vam dati pregled u poslednjih 10 godina bez, naravno 2015. godine pošto smo tek započeli godinu. Godine 2004. recimo, za delo učinjena vatrenim oružjem bilo je 131 delo, 2005. godine 131, 2006. godine 172, 2007. godine 174, 2008. godine 159, 2009. godine 138, 2010. godine 107, 2011. godine 71, 2012. godine 47, 2013. godine 63 i 2014. godine 56. To su dela izvršena vatrenim oružjem na teritoriji Republike Srbije. Što se tiče pregleda krivičnih dela koja su izvršena oruđem i oružjem sa sečivom ili oštrim predmetom 2004. godine je bilo 514 takvih dela, 2005. godine 491, 2006. godine 444, 2007. godine 451, 2008. godine 414, 2009. godine 384, 2010. godine 395, 2011. godine 402, 2012. godine 205, 2013. godine 155 i 2014. godine su 141. Dakle, potpuno svestan da statistika ne može da pomogne onim ljudima koji su žrtve i njihovim porodicama, mislim da je dobro da napomenemo da postoji jedan dobar trend pada izvršenih krivičnih dela, oruđem i oružjem. Ono što je mene zabrinulo, jeste da imamo maltene jedan broj krivičnih dela, čak u nekim delima, kada govorimo o ubistvima i teškim ubistvima, bilo da su to svršena dela ili u pokušaju, imamo gotovo jednak broj izvršenih hladnim oružjem i vatrenim oružjem. To sada nije zabrinjavajuće, mnogo je manji broj dela izvršenih u odnosu na prethodne godine,ali jedno delo je suviše za bezbednost svakog građanina Srbije. Zadatak legalizacije oružja je ne da se samo to oružje prevede, pošto ima nekog oružja koje se zbog svojih osobina ne može prevesti, npr. automatsko oružje se ne može prevesti u legalno oružje, zadatak legalizacije je da se najveći deo tog oružja preda. Postoje građani koji su sa pravom zabrinuti za mogućnost krivičnog gonjenja ukoliko se takvo oružje nađe u njihovom posedu i oni iz tog straha to oružje ne predaju. Da li je to oružje nasleđeno, da li je od strane članova porodice doneto sa nekog ratišta, da li se našlo na ovaj ili onaj način, ono danas postoji u jednom broju domaćinstava i potpuno se slažem sa vama da je široka procena od 200.000 do 900.000 pokazatelj da mi zaista nismo u mogućnosti da u potpunosti sagledamo svu ozbiljnost tog problema. Mi se nadamo i danas sam razgovarao sa svojim kolegama, predložiću da nadležni odbor Skupštine donese amandman koji će omogućiti da legalizaciju započnemo faktički odmah nakon usvajanja ovog zakona, pošto znate da je primena zakona odložena na godinu dana od dana usvajanja. Dakle, ako Skupština prihvati da ga usvoji osmog dana od dana objavljivanja, da to bude stav, na godinu dana, da bi se sve usaglasilo, da ljudi ne bi bili u prekršajima i krivičnim delima, ali da legalizaciju raspišemo odmah za osam dana. Onda da u naredna tri meseca svi građani mogu da predaju oružje koje imaju u ilegalnom posedu. Oni koji žele da podnesuzahtev za dobijanje dozvole u skladu sa ovim zakonom da to učine na takav način, oni koji ga predaju bez ikakvih troškova, da tako kažem, da ga predaju bez ikakvog straha od krivičnog gonjenja i da ćemo na takav način povući jedan deo naoružanja iz ilegalnog poseda stanovništva. Faktički ćemo ga predati za različite upotrebe u državnim organima ili na uništenje. Dakle, to je ono što je želja MUP-a. Zahvaljujem se svima koji su do sada učestvovali u raspravi na konstruktivnim predlozima i nadam se da ćemo nastaviti da dajemo dobre, konstruktivne ideje koje će pomoći da ljudi budu bezbedniji. To je jedini zadatak koji ja imam danas. Moj posao je da građani Srbije osećaju veću bezbednost i na ulici i na svakom drugom mestu. Apelujem na sve ljude da oružje koje drže potpuno sigurno, potpuno bezbedno, i kao što ste rekli, postoje različiti načini, ne mora čovek uvek da poseduje lično naoružanje da bi ispoljavao određene i sportske i lovačke sposobnosti, ali ima veliki broj ljudi koji to želi. Dakle, u skladu sa ovim zakonom će to moći, ali ćemo naći načine da bude mnogo bezbednije nego do sada. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak.
Moram reći da sam iznenađen što su objedinjene rasprave oko ova tri zakona, ali dobro. Krenuo bih od onoga što je nesporno, a to je Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnih graničnih prelaza „Jaša Tomić“, „Vrbice“ i „Nakovo“. Mogu da kažem da je to izuzetno korisna stvar. To će pomoći stanovnicima Banata da lakše komuniciraju sa obe strane granice, LSV sve to pozdravlja i glasaće za ovaj predlog zakona. Podsetiću, Banat je u jednom kratkom periodu posle Prvog svetskog rata bio nezavisna država. Kao nezavisna država u svojoj dosta kratkoj istoriji koja je trajala svega dve nedelje, ipak ostavio je traga za sobom na građane i sa jedne i sa druge strane granice i u tom smislu, ovo ne doživljavamo samo kao jedan koristan potez za građane sa obe strane granica, nego i kao stvaranje sve većeg broja mostova između Srbije i EU, što je u interesu svih građana sa obe strane granice. Druga stvar, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona od požara. Meni je lično zastrašujuće što se ovakvi zakoni nazivaju imenima žrtava, jer pravi zakoni bi morali biti doneti da preduprede ovakve katastrofe, a ne da budu u određenom smislu spomenici žrtvama, koja su i prouzrokovala odsustva zakonske, koja bi mogla na vreme da spreči takve nemile događaje, ako hoću da budem eufeminističan. Ako hoću da budem tačan, to su tragedije, jel su požari u kafiću „Londž“ u Novom Sadu i u diskoteci „Kontrast“ zavila Novi Sad u crno. Dva puta u roku od sedam godina. Pošto dolazim iz Novog sada i svakog dana prolazim pored zgarišta diskoteke „Kontrast“ i uvek svežeg cveća koje nalazi pred tim spaljenim vratima, vrlo dobro znam koliko je i kakva tragedija zadesila Novi Sad. U tom smislu da niko više ne bi morao da trpi tako strašne traume kao što su to svi Novosađani, a na čelu sa porodicama žrtava, mislim da je ovaj zakon izuzetno značajan i Liga Socijaldemokrata Vojvodine će glasati za njega. Zakon o oružju i municiji je sada jedna malo drugačija stvar. Mislim da je veoma važno da se razumemo oko bitne stvari, a to je da pojedine demagoške parole tipa da oružje ubija i da ga otprilike treba potpuno neselektivno zabraniti i isključiti iz naših života ne stoji. Ne stoje, između ostalog, zbog toga što ako bismo krenuli tom logikom da oružje ubija, onda kašika goji, a olovka pravi pravopisne greške, što jednostavno nije tačno. Znam iz ličnog iskustva. Dakle, u pitanju je nešto sasvim drugo. Pitanje upotrebe oružja tj. njegove zloupotrebe sa jedne strane. Sa druge strane, kada se razmatra pitanje oružja i municije mora se razmatrati pitanje legalnog oružja i legalne municije, a ne oružja koje je nelegalno, ilegalno i municije koja nije dozvoljena za upotrebu. Drugim rečima, hoću da kažem, pre neki dan smo imali slučaj napada automatskom puškom M70, gde je jedna žena izrešetana u kolima. Međutim, automatska puška M70 ni po kom zakonu nije legalno oružje da bi se našlo u rukama privatnog lica. To je jurišna puška koja služi za vojno-policijske svrhe i ona ne može da bude u rukama privatnog lica. Znači, samo posedovanje takvog oružja je krivično delo. Zašto ovo podvlačim? Zbog toga što se u velikoj meri pravi greška i pravila se greška oko toga kako se odnositi prema oružju i svi oni koji nemaju tačnu sliku o čemu se tu radi jednostavno nisu upoznati sa značajem uređenja ove materije na način kao što se u jednoj velikoj meri u ovom zakonu prema toj materiji postupa. Daću vam par podataka koji mogu biti zanimljivi. Recimo da je smrtnost od pištolja u svetu po podacima iz 2008. godine – na 100.000 stanovnika u Hondurasu pogine 65 lica od pištolja, u Meksiku 12, u Srbiji 3,9, za razliku od Švajcarske recimo gde pogine 3,8, za razliku od Čilea gde pogine 3,7, Finske 3,6, Hrvatske 3,5, ali zato u Sjedinjenim Državama 10,3, u Crnoj Gori 8,5, što je jedan potpuno neočekivan podatak, u Nikaragvi 7,3, u Grčkoj 4,8 itd. itd. Hoću da kažem da je ovde pitanje stradanja od pištolja i revolvera, ali od pištolja i revolvera bez obzira da li su oni legalni ili nisu, jer vršenje krivičnog dela legalnim ličnim naoružanjem je u velikoj meri retkost upravo zbog toga što legalno lično naoružanje je moguće identifikovati preko zrna i samim tim se ono čim je legalizovano postaje neprikladno za vršenje krivičnog dela. U tom smislu, olučene cevi koje bi bile legalizovane čine i samim tim uvedeno je u evidenciju postaju u određenom smislu manje opasne kao potencijalna sredstva za vršenje krivičnih dela od nelegalnog i nelegalizovanog oružja. Što se tiče municije, naravno mogu dati još primera oko stopa ubistava na 100.000 stanovnika. Naša stopa ubistava je 1,2 na 100.000 stanovnika, a svetski prosek je 6,2. Kanada ima 1,6. Engleska, koja je praktično potpuno razoružana, 1,0, Danci na Grenlandu 19,4 itd. itd. Hoću da kažem da se u ovoj zemlji legalno oružje koristi sa velikim oprezom i velikom odgovornošću. Međutim, ne znam da li bi to bilo pitanje ovog ili nekog drugog zakona, pre dosta godina je bilo razgovora oko toga da se prilikom davanja dozvole za nabavku vatrenog oružja mora proći određeni kurs za njegovu upotrebu. Obzirom da više ne postoji vojni rok koji bi bio obavezan, pošto streljačka udruženja ne funkcionišu u širini u kojoj bih ja to voleo da vidim, pitanje je - na koji će se način ljudi osposobljavati za upotrebu vatrenog oružja, a da to bude zaista dovoljno dobro kvalitetno i tačno da ne bi sebe i druge držanjem vatrenog oružja dovodili u opasnost? Postojao je argument, koji sam video u zakonu, da određeni delovi opreme kao što su termovizijska optička sredstva itd. su navodno vojna oprema i da pošto su vojna oprema njih ne treba stavljati u promet. Isto se odnosi i na prigušivače. Moje pitanje glasi – ako je to tako, kako je onda moguće da vi legalno možete da kupite optiku za snajper, legalno u radnji, koja je mnogo bolja, kvalitetnija i jača od recimo vojne optike, jer na vojnim snajperima optika uvećava do 24 puta, a imate „Svarovski“ optiku koja ide od pet do 30 sa taktičkom končanicom, koja je u legalnoj prodaji sa kojom se mogu bez većih problema postići uspešni hici i preko 350 metara? Kako uzeti za ozbiljno argument o vojnoj opremi kada su, recimo, najkorišćenija zrna koja se koriste i najkorišćeniji kalibri koji se koriste u lovstu 30,06 i 8,57 ili u vojnoj terminologiji 7,9? Kako to uzeti za ozbiljno kada su i jedno i drugo zrno nastala početkom 20 veka, 30,06 je nastao 1906. godine, a Mauzerovo 8,57 zrno je nastalo par godina ranije? Ja postavljam pitanje – to su zrna sa kojima su se vodili i balkanski ratovi i Prvi svetski rat i Drugi svetski rat i rat u Koreji i rat u Vijetnamu. Dakle, sve govorim o 30.06, a na moju veliku žalost, još 90-tih godina je 7.9 korišćeno u ratovima na teritoriji bivše Jugoslavije. Znači, to su vojna zrna, vojni meci, gde samo konstrukcija zrna ih razlikuje od lovačkih. Samim tim, ako hoćemo da razvijamo lovstvo, kao jednu od ozbiljnih privrednih grana u Srbiji, sa ogromnim potencijalima za razvoj turizma, mi ne možemo to raditi ako ne postoji jasno uređen odnos prema lovačkom naoružanju. Jer, ako se zakoni prave samo iisključivo zbog toga da bi se sprečilo vršenje krivičnih dela i ići za tim da je svaki građanin kriminalac zle namere, a ne voditi računa da, recimo, ako postoji ograničavanje nabavke municije za olučene cevi, kratke ili duge, a istovremeno, neograničena je nabavka municije za lovačko naoružanje, svih kalibara, od 36 do 12, mi dolazimo u poziciju da najedanput vi imate mogućnost da kupite koliko god hoćete municije za lovačku pušku koja, pošto nije izolučena, nemoguće je pratiti oružje iz koga je ispaljena patrona, za razliku od olučene cevi. Svi ti paradoksi, svi ti nesporazumi, pitanje prigušivača, koje je vezano isključivo za predrasude, jer u svim filmovima u kojima se pojavljuju razni negativni likovi, uvek imate scenu kako neko navrće prigušivač na pištolj i onda nekoga likvidira. Istovremeno se zaboravlja da kada se priča o prigušivačima, priča se, između ostalog, o nečemu što je izuzetno značajno sa ekološke tačke gledišta jer se prigušivačima smanjuje buka u lovištima i time se divljač manje uznemirava i samim tim se dobija daleko bolji rezultat u lovu. Isto tako, i termovizijska sredstva osmatranja, koja omogućavaju bolju procenu kvaliteta divljači, snage njihovih trofeja i samim tim pomažu lovočuvarima u njihovom poslu. Kako vi mislite da se borimo protiv štetočina, a svako ko je lovac odlično zna da su šakali postali počast lovišta u Srbiji, ako nema načina da se kupi elementarna municija 222 ili 223 ili već koja god se koristi za štetočine i slične male predatore? Kako da se uopšte onda aktivno borimo protiv toga, kada trovanje štetočina bi moglo izazvati ekološku katastrofu širih razmera? Sve u svemu, LSV je podnela nekoliko amandmana. Oni su, mislim, u velikoj meri u skladu sa opštim stavom o ovoj materiji koju imaju i lovačka društva širom Srbije i Vojvodine i Nacionalna asocijacija za oružje. Ukoliko ti amandmani budu usvojeni i budu prihvaćeni od strane Vlade, ja lično mislim da će LSV glasati za ovaj zakon. Koliko tu postoji saglasnost, možda će najbolje reći to da sam sa gospodinom Šormazom imao razgovor oko amandmana. Usaglasili smo se da su nam amandmani skoro podjednaki, što samo govori o tome da ako gospodin Šormaz i ja o nečemu mislimo isto, to mora da znači da je to zaista postignut najširi konsenzus koji se u ovoj zemlji uopšte može napraviti. Najlepše vam zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hvala vam na sugestijama. Pošto sam uočio, na osnovu vaše rasprave sa početka vaše diskusije i što mi sad kažu kolege, očigledno je da imamo Pravilnik o obuci i rukovanju vatrenim oružjem koji je iz 1999. godine. Svakako da ćemo mi pokrenuti proces izmene tog pravilnika, pošto je zaista pitanje kakav je kvalitet obuke rukovanja vatrenim oružjem ljudi koji prođu kroz tu obuku i dobiju uverenje da imaju mogućnost da nabave vatreno oružje. To će svakako biti predmet našeg rada u narednim nedeljama. Nadam se da to možemo brzo da uradimo, pošto hoću da MUP može snažnije da kontroliše sve one koji imaju mogućnost da vrše obuku i da vidimo kako oni te ljude zaista obučavaju i šta oni znaju posle te obuke. Mi ćemo proučiti sve vaše amandmane, naravno, pogotovo kada je postignut tako širok konsenzus, onda tu nema razloga da se to ne prihvati, verovatno. Ali, što se tiče nekih stvari koje smo uočili već u startu, ja sam predložio da takvu vrstu amandmana usvojimo, na primer,upotreba šupljeg zrna, koje je Predlogom zakona zabranjeno, mislim da ne treba da bude zato što veći deo lovačkog zrna koristi to i onda bi time onemogućili i razvoj lova i, naravno, ono što lovci najviše koriste. Takođe, ovim Predlogom zakona omogućena je, da kažem, jedna vrsta neograničene nabavke municije za sve tipove oružanja koje može da se uzme u legalnom posedu, s tim što se, naravno, mora voditi računa o Zakonu o zaštiti od požara, nijedan pojedinac ne sme da poseduje toliku količinu baruta koja bi mogla da ugrozi objekat od požara. To je jedino ograničenje u tom smislu. Ovo ste potpuno u pravu. Ja sam uzeo statistiku od 2012. do 2014. godine, koja je najpovoljnija u poslednjih deset godina. Ona krivična dela izvršena oružjem u legalnom posedu se kreću od 7,41%, koliko je bilo 2014. godine, do 8,27%, koliko je bilo 2013. godine, dakle, procenata onih ljudi koji su učestvovali u izvršenju krivičnog dela sa oružjem u legalnom posedu. Dakle, zaista se ne radi o velikom broju. Naravno, treba i dalje raditi na tome da se taj broj smanji, ali je pre svega imperativ da se smanji količina naoružanja u ilegalnom posedu jer je to očigledno najveći problem koji mi imamo. Pogledaću sve što ste vi predložili, pa će, nadam se, tokom sutrašnjeg dana Vlada zauzimati stav o tom pitanju i onda ćemo videti šta možemo da prihvatimo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Marinković. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, sa vašim timom, dame i gospodo narodni poslanici, prvenstveno bih da kroz diskusiju o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o protivpožarnoj zaštiti i oružju i municiji izrazim jedno uverenje i jednu podršku ministru i Ministarstvu za sve napore koje čini da bi nivo javne bezbednosti bio na najvišem mogućem nivou, ali i o onim drugim sistemskim aspektima kojima se Ministarstvo unutrašnjih poslova bavi, a koji su veoma važni za ukupno društveno stanje u našoj zemlji, a vezano je za organizovani kriminal i bespoštednu i beskompromisnu borbu protiv korupcije. Naime, izmene i dopune Zakona o protivpožarnoj zaštiti pokrivaju dva veoma važna aspekta u društvenom životu naše zemlje. Prvenstveno, to je opšta bezbednost i to je maksimalan rad i permanentni rad na unapređenju kulture bezbednosti u našoj zemlji, kada su u pitanju naši građani, bez obzira koliko godina imaju. Ono što je veoma pohvalno i što donose nove izmene i dopune zakona, to je da će edukativni programi u ovom domenu biti obavezni kako u osnovnim, tako i u srednjim školama i nadam se da će to maksimalno doprineti tome da bezbednosna kultura u našoj zemlji bude podignuta na najviši mogući stepen. Isto tako, želim da, kao član Kokusa za ekonomski razvoj u Narodnoj skupštini Republike Srbije, koji je, kao što znate, strukturiran od poslanika kako pozicionih tako i opozicionih stranaka, pohvalim posvećenost ljudi koji su zaposleni pogotovo u ovom sektoru koji se bavi ovim problemima sa kojima smo se više puta sastajali, sa gospodinom Zarevim imali veoma argumentovane diskusije, ali i diskutovali u tom smeru da pomognemo, kao narodni poslanici, i uključimo i nevladin sektor i sva druga strukovna udruženja i organizacije, u tom smislu da ovaj zakon bude bolji, da bude što kvalitetniji i da bude primenljiviji. U tom smislu,dali smo i sedam amandmana, u stvari koje smo predali i nadam se da će oni biti prihvaćeni, da će biti usvojeni, jer smo sigurni da idu ka tome da maksimalno pospeše ovaj zakon i učine ga primenjivijim. Ono što predstavlja drugi domen ovog zakona koji je jako važan, to je njegovo usaglašavanje sa strateškim reformskim zakonom, to je Zakon o planiranju i izgradnji koji će od 1. marta početi da se primenjuje u Republici Srbiji i prosto imajući u vidu tu činjenicu da je naša zemlja, kada je upitanju planiranje i izgradnja, kada su upitanju dozvole, kada je upitanju nivo investicija, u tom domenu bila na čak 184. mestu po listi Svetske banke „Duing biznis“. Dakle, iza nas su bile samo Sirija i Somalija. Sirija koja je u ratnom stanju. Somalija, isto tako, jedna neuređena, nedemokratska država. Značaj izmena i dopuna ovog zakona i pomoć da se Zakon o planiranju i izgradnji implementira u punom kapacitetu je od neslućene važnosti za privlačenje novih investicija i za stvaranje ambijenta za kreiranje novih radnih mesta u našoj zemlji. Zato je jako važno što je ovaj zakon danas i u ovom trenutku na sednici našeg parlamenta i što razgovaramo o tome da, u tom domenu planiranja i izgradnji, ga usaglasimo maksimalno kako bi izgradnja objekata, kako komercijalnih, tako i drugih bila mnogo lakša kako bi se dozvole pribavljale na mnogo lakši i kvalitetniji način, ali kako bi MUP i država naravno, imala i bolju kontrolu. Pre profita, pre tržišta i pre tržišne utakmice u svakom slučaju je i samoj državi, samom Ministarstvu, Vladi, a i parlamentu i nama kao narodnim poslanicima najbitnija bezbednost naših građana i uspostavljanje jedne bezbednosne kulture koja je jako važna za svaki vid razvoja, ne samo bezbednosti radi bezbednosti, nego i zbog ekonomskog razvoja i društvenog razvoja sveukupnog društvenog razvoja. Predlog ovog zakona doprinosi tome da dolazi do toga da se izdaju uslovi MUP u fazi izrade idejnog rešenja, da je predviđena i usaglašena izrada, ne glavnog projekta, nego elaborata zaštite od požara. U tom smislu, izradiće se i podzakonski akti koliko nam je poznato. Projekat za građevinsku dozvolu se izrađuje u fazi izrade projekta za izvođenje, saglasnost MUP na projekat za izvođenje i definiše se u postupku objedinjene procedure što je od ključnog značaja za smanjenje birokratije kada su upitanju investitori gde će na jednom mestu i u okviru objedinjene procedure moći da dobijaju sve saglasnosti, ali uz zadržavanje jednog najvišeg mogućeg nivoa kontrole i bezbednosti u domenu procesa planiranja i izgradnje. Isto tako, uvode se i licencirana lica koja učestvuju u komisijama za tehnički prijem i to je jako važno. Ranije su samo pripadnici MUP, dakle, pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova mogli da učestvuju u davanju tih sertifikata i tih dozvola. Sada je to za manje objekte, za one objekte koji su, naravno, procenom manje ugroženi, dozvoljeno za ova druga lica koja imaju licence. Malo kasnije ću apelovati na ministra, jer kao ekonomski kokus u saradnji sa Nacionalnom alijansom za lokalno ekonomski razvoj smo imali jedan amandman koji je podrazumevao da do 2018. godine imamo jedan prelazni period gde će taj posao biti prepušten privatnoj inicijativi. O tome možemo da diskutujemo, diskutovali smo na sastancima više puta, razmenjivali argumente, ali mi i ja lično ostajem ubeđen da je ova druga opcija koju ću predložiti bolja i da može da bude svrsishodnija. Isto tako, moram da pomenem i da se nadovežem na diskusije mojih prethodnih kolega kada su upitanju sporazumi o otvaranju graničnih prelaza sa Republikom Rumunijom i strateški značaj saradnje sa Republikom Rumunijom. Pogotovo je to važno u domenu slobodnijeg protoka ljudi, kapitala, roba i ono što se dešava u poslednje vreme, a moguće je kreirati kroz tu saradnju i strateški pristup toj saradnji i radna mesta. Izneću vam jedan primer i inicijativu predsednika opštine Kikinda, gospodina Pavla Markova, i našeg konzula Lazara Manojlovića u Temišvaru, za potpisivanje jednog sporazuma sa Rumunijom u domenu, međudržavnog sporazuma o međusobnom angažovanju radne snage kojim će biti regulisani detalji u vezi sa nostrifikacijom diploma, dobijanjem boravišnih, radnih dozvola, a naročito regulisanja socijalnog, penzionog i zdravstvenog osiguranja. Kakve to veze ima sa otvaranjem graničnih prelaza? Pa, naravno svako otvaranje graničnog prelaza predstavlja otvaranje jedne zemlje prema drugoj. Predstavlja jedan jasan signal da dve zemlje mogu da sarađuju i da razvijaju svoju saradnju u punom kapacitetu. Mi moramo i kao država, kao Vlada i kao parlament da reagujemo na one promene koje se događaju u Rumuniji i u pograničnom delu, znači u regionu Temišvara i u tom delu Rumunije, ima puno stranih investitora. Ono što se dešava u Rumuniji u tom delu jeste da dosta njihove radne snage odlazi u druge zemlje zapadne zemlje EU u potrazi za poslom i u potrazi za egzistencijom i strane kompanije, dakle, strani investitori u tom pograničnom delu imaju dosta veliku potragu za angažovanjem radne snage. U ovom trenutku analiza je pokazala da je potrebno tim kompanijama negde oko pet i po hiljada ljudi koji iz reona, dakle, iz područja severnog Banata koji, a gospodine Čanak je to malo pre pominjao, hvala Bogu i zaslugom Mihajla Pupina, deo Srbije i ovo je jako važno za to područje, tamo je 18.000 nezaposlenih. Pet i po hiljada nezaposlenih bi moglo da pronađe svoje egzistenciju i posao u tom pograničnom delu Rumunije, u Temišvaru gde postoje potrebe za angažovanjem radne snage. Tako da mislimo i tu apelujem na samog ministra da pomogne u tome da se ova saradnja sa Rumunijom i da ovi granični prelazi budu samo jedna inicijalna kapsula, jedan podsticaj za još proširivanje i produbljivanje saradnje i prosto fokusiranje i pomoć politici naše Vlade da kreira i da pokuša da pronađe mogućnost za novo zapošljavanje svakog građanina u Republici Srbiji, a pogotovo u tim delovima gde je nezaposlenost jako izražena, u severnom Banatu gde ima negde oko 18.000 ljudi. Možemo samo da pretpostavimo koliko bi zapošljavanje od oko 5.000 ljudi bilo značajno za ceo taj region. Završiću sa tim svojevrsnim apelom i pokušaću da ubedim ministra i članove njegovog tima oko ovog amandmana koji se tiče preuzimanja lica koja će imati, koja će u skladu sa zakonom, u skladu sa standardima dobijati licence i koje će biti vlasne da rade tehnički pregled sastoje se u tome da MUP nema dovoljno resursa. To nam je svima jasno, nema ni dovoljno ljudi da to radi. Argumentacija MUP je da to treba da ostane u MUP zbog toga što će država inkasirati novac i budžet će inkasirati novac od plaćanja tih licenci, ali da je potencijalno moguće zaposliti nekoliko desetina ili čak nekoliko stotina ljudi koji bi radili taj posao. U 21. veku, u procesu kadami od Srbije želimo da napravimo jednu ozbiljnu i jaku tržišnu ekonomiju, kada se i naš premijer, kada se svaki član Vlade, svaki član parlamenta bori da privuče investiciju, bori za radno mesto, bori za svakoga ko može da pokrene neki privatni posao i bori se da stvori bolji ambijent upravu za tu privatnu inicijativu, smatram da je tri godine dovoljan period da mi od Srbije napravimo normalnu državu, a u normalnoj državi vi faktički možete da poveriti i da definišete jasne standarde i jasne metode i instrumente kojim bi se delegirala odgovornost ljudi, bez obzira da li su u privatnom ili državnom sektoru da rade određeni posao. Na kraju krajeva, kao neko ko je pobornik tržišne ekonomije mnogoje dragocenije, i to govorim ispred moje stranke, da angažujemo privatnu inicijativu, da angažujemo i da ljudi pokreću svoje poslove i da se samozapošljavaju, da plaćaju poreze i doprinose ovoj državi, da plaćaju pored da dodatnu vrednost, da potencijalno zapošljavaju nove ljude nego da se ti ljudi koji su potrebni i koji nedostaju zapošljavaju u državnoj upravi. Mislim da smo mi taj posao završili. Mislim da smo u tom domenu i veoma, veoma preterali, s obzirom koliki je broj ljudi zaposlen u javnom sektoru i mi polako fazu po fazu, korak po korak, moramo, kako bi se to sada moderno reklo jedan deo poslova za koji je zadužena državna uprava omogućiti privatnoj inicijativi, faktički autsorsovati njima da rade određene poslove i ništa ovo nije drugo, nego samo definisanje pravne države. Da li ćemo propisati jasne standarde i da li postoje jasne kazne i jasna kaznena politika za one koji zakon prekrše. Još jednom apelujem da razmislite o ovome i da definišemo tri godine, znači 2018. godinu, kada će privatni, dakle, građani koji imaju licencu, koji će u skladu sa zakonom i standardima ispuniti uslove za licence, moći prosto da rade i da polako preuzimaju ovaj posao, jer se svi nadamo da ćemo 2018. godine biti država koja će imati privredni rast, biti država koja će urediti javni sektor i koja od sebe, dakle, od same države napraviti jeftinu državu koja će biti i ispunjavati ono što je za tu državu najbitnije. Jasan servis građanima i privredi i to je jedina i to je najbitnija uloga koju država treba da ispunjava u ovom domenu i naravno u narednom periodu, ne da se meša u bilo kakve projekte, ne da učestvuje u državnim projektima, ne da bude preduzetnik. Premijer je sam o tome govorio juče na konferenciji za štampu, ako nešto ne znamo, daj da poverimo nekom drugom, sigurno je i verujte i praksa od skoro dvesta godina od industrijske revolucije je dala dovoljno argumenata za to da oni koji ispunjavaju standarde, da oni koji imaju preduzetnički duh, da privatna inicijativa je efikasnija i efektivnija od države u nekom domenu. Država da zadrži esencijalne instrumente i esencijalna ovlašćenja, sve ovo drugo treba prepustiti privatnoj inicijativi. Samo na taj način naša država može da se razvija. Svako ko će sutra plaćati poreze i doprinose, svako ko će plaćati porez na dodatnu vrednost je važan za ovu državu i mi treba da kreiramo takav ambijent da motivišemo ljude da to rade, da napravimo konačno preduzetničko društvo, a ne da budemo službeničko društvo, kao što smo to danas, gde je čak i mladim ljudima najveći imperativ da se zapošljavaju u državnim službama, u državnim institucijama, ne, nego da pokreću privatnu inicijative i na ovaj način želim samo da dam ideju i da podstaknem tu privatnu inicijativu i preduzetnički duh kod naših ljudi, ali naravno, da pokušam da ubedim naše kolege iz Ministarstva unutrašnjih poslova je ovo jedna bolja opcija. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Vanja Vukić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gosti iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas devet važnih zakona, sedam međunarodnih sporazuma, Zakon o oružju i municiji, kao i Zakon o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara, poznatiji kao „Tamarin zakon“, koji je usvojen posle dužeg rada na izradi ovog zakona, izradi teksta ovog zakona, kao i usvajanja drugih zakonskih akata koji su morali da prethode donošenju ovog zakona. Ovde mislim pre svega na Zakon o planiranju i izgradnji. Zakon usvajamo nažalost i posle tragedija koja se desila u diskoteci „Kontrast“ u Novom Sadu 1. aprila 2012. godine, kada je nastradalo šestoro ljudi, kada je izgubljeno šest mladih života, nemarom i nepažnjom, nepoštovanjem zakona, mogu reći pohlepom vlasnika lokala za novcem. Ovaj događaj je velika opomena upravo investitorima i vlasnicima objekta da se moraju strogo držati propisa o protivpožarnoj zaštiti. Kako je u prilogu izmena Zakona o zaštiti od požara rekao i pomoćnik ministra, načelnik sektora za vanredne situacije, gospodin Marić. Ovaj zakon treba da uspostavi efikasniju kontrolu u oblasti bezbednosti objekata, prvenstveno onih u kojima se obavljaju ugostiteljske delatnosti, ali i onih u kojima se okuplja veći broj ljudi. To su objekti u kojima se obavljaju delatnosti obrazovanja, nauke, kulture, učeničkog i studentskog standarda, zdravstvene zaštite. Tu bi dodao i velike sportske priredbe i koncertne dvorane i bioskope, mada ću o ovim objektima nešto kasnije više reći. Uz saosećanje sa roditeljima svih nastradalih u ovoj tragediji, ovom prilikom bih iskazao veliko poštovanje prema roditeljima Tamare Miladinović koji su uložili veliki trud, napor i vreme nakon njihovog velikog gubitka kako bi sprečili da se ovakve tragedije više nikada ne dogode. Socijalistička partija Srbije, će u danu za glasanje podržati sve zakone o kojima raspravljamo u ovom Sedmom vanrednom zasedanju Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Moje kolege narodni poslanici će nešto kasnije detaljnije diskutovati i obrazložiti stav i viđenje Socijalističke partije Srbije za svaki od ovih zakona, a ja ću kao ovlašćeni predstavnik Socijalističke partije Srbije govoriti o svim ovim zakonima ukratko. Takođe, naša poslanička grupa je predložila i nekoliko amandmana na Zakon o oružju i municiji. Što se tiče Zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara, naša poslanička neće predložiti nijedan amandman, u potpunosti će podržati ovakav Predlog zakona. Što se tiče međunarodne saradnje Ministarstva, to je vrlo bitan segment rada Ministarstva unutrašnjih poslova, jer na drugačiji način predstavlja Republiku Srbiju u svetu, a naročito u Evropi i regionu, što pokazuju ovi sporazumi, odnosno Memorandum o kojima danas diskutujemo, a za koji se nadam, da ćemo u danu za glasanje svi podržati. Međunarodni sporazumi sa Rumunijom, kojim se otvaraju tri nova granična prelaza, Jaša Tomić-Fenj“, zatim, „Vrbica – Valjkan“ i „Nakovo-Lunga“, na srpsko-rumunskoj državnoj granici će omogućiti brži i lakši promet, odnosno protok robe i ljudi, naročito u pogrešnom reonu sa našim susedom Rumunijom, bez obzira što danas otvaramo ova tri granična prelaza, nadam se, odnosno znam da ćemo ih 2020. godine i zatvoriti, jer ova Vlada vodi zemlju u dobrom pravcu, vodi u pravcu EU i nadam se da ćemo 2020. godine postati njen član. Do tada treba olakšati život ljudima, što se ovim sporazumom i postiže. Moram da naglasim da je jedan od temelja, odnosno principa EU, nesmetano olakšan promet roba, usluga ljudi. Granica prema Rumuniji je duga 547,9 kilometara, od čega je 296 km na kopnu i 257,3 km na vodi, sa šest drumskih, dva železnička i pet rečnih prelaza, ako se ne varam. Otvaranjem ova tri prelaza se znatno uvećava mogućnost da se na lakši način, ljudi i roba prelaze sa teritorije jedne na teritoriju druge države. Zatim, Republika Srbija je sa skoro svim zemljama EU potpisala i sporazume i readmisiji. Da vas podsetim, jedan od uslova za dobijanje vizne liberalizacije je bilo i potpisivanje ovakvih sporazuma, odnosno jedan od uslova za omogućavanje ljudi da nesmetano, odnosno bez viza idu u zemlje EU, je bilo potpisivanje sporazuma o readmisiji. Danas raspravljamo o takvom sporazumu sa Ruskom Federacijom, o vraćanju lica koja nezakonito borave na teritorije ove zemlje. Ovo je vrlo važan sporazum, zbog velikog broja ljudi koji borave u Srbiji i Rusiji i zbog toga što postoji velika mogućnost da jedan broj tih ljudi je nezakonito na teritoriji druge države, a kao povod za takav moj stav je i broj srpskih državljana koji se svakodnevno na osnovu ovakvih sporazuma vraćaju iz zemalja država EU u Srbiju. Takođe, veliki broj sporazuma potpisan je i u oblasti borbe protiv kriminala. Takav sporazum potpisan je i sa Republikom Belorusijom, 12. marta 2013. godine u glavnom gradu Belorusije, Minsku, od strane ministra spoljnih poslova, tadašnjeg ministra spoljnih poslova Republike Srbije, gospodina Mrkića i njegovog beloruskog kolege i ovim sporazumom unapređujemo saradnju u oblasti borbe protiv međunarodnog organizovanog kriminala, terorizma, nezakonitog prometa opojnih droga, psihotropnih supstanci i njihovih prekosora, kao i drugih vrsta krivičnih dela, kao što su razne vrste falsifikovanja, odnosno falsifikovanje novca, dokumenata itd, zatim trgovina ljudima, krivična dela protiv imovine. Ovim sporazumom ćemo omogućiti lakše otkrivanje krivičnih dela, lakše hvatanje i privođenje izvršioca krivičnih dela pravdi, kao i nemogućnosti da se oni sakriju od sprovođenja zakona, putem razmene operativnih informacija, zajedničkih obuka, razmene iskustva, itd. Preostala dva međunarodna sporazuma, odnosno jedan sporazum i jedan memorandum, odnose se na saradnju u slučaju katastrofa, a to je Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske u saradnji i uzajamnoj pomoći, u slučaju katastrofa i Zakon o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju, o institucionalnom okviru inicijative za prevenciju i spremnost u slučaju katastrofa za region Jugoistočne Evrope iz 2013. godine. Ova dva zakona su takođe izuzetno značajna za našu zemlju kao i za zemlje regiona, naročito posle katastrofalnih poplava koje su zadesile Republiku Srbiju, kao i BiH i Hrvatsku, prošle godine u maju. Međutim, i danas smo svedoci da poplave sve više i više pogađaju naš region i to sve češće što vidimo iz nedavnih događaja, odnosno poplava koje su zadesile Makedoniju i Albaniju. Iz tih razloga u ovoj oblasti je neophodna saradnja, pre svega, kako bi se adekvatno i brzo reagovalo u slučaju da se ovakve i njima slične katastrofe ponove. Brza reakcija u slučaju katastrofa može da bude suštinska za spašavanje života ljudi pogođeni katastrofama. Takođe, prevencija i rano upozoravanje na katastrofe može sprečiti uništavanje i ugrožavanje imovine, zdravlja i života ljudi. Bilo da se radi o multilateralnim sporazumima, bilo da se radi o bilateralnim sporazumima, kakve su ove dve vrste sporazuma o kojima danas diskutujemo, oni imaju za cilj adekvatnu zaštitu stanovništva i njihove imovine. Iz svih ovih razloga koje sam naveo poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati sve ove međunarodne sporazume i ovaj memorandum, a nema razloga da ni da ostali poslanici, naročito poslanici opozicije za takve zakone ne glasaju. Sada bih se osvrnuo na preostala dva zakona, Zakon o oružju i municiji kao i zakon o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara. Nakon brojnih izmena i dopuna dosadašnjeg Zakona o oružju i municiji donetog početkom 90-ih godina prošlog veka, danas diskutujemo o donošenju potpuno novog modernog Zakona o oružju i municiji usklađenog sa pozitivnim pravnim propisima EU. Na početku moje diskusije o ovom zakonu najpre bih se osvrnuo na legalizaciju oružja, bez obzira što se ona nalazi na kraju ovog zakona, jer smatram legalizaciju jako značajnom. Naime, prema nekim procenama u Srbiji postoji između 500 hiljada i milion i po oružja u nelegalnom posedu građana, bez obzira što je ministar rekao da su te cifre nešto manje. Međutim, raspon u ovim brojkama je toliki zato što ne postoji precizan način da se utvrdi broj oružja koja su u nelegalnom posedu. Dakle, osvrnuću se na legalizaciju oružja koje građani imaju u nelegalnom posedu, kao i predaju oružja koje građani ne mogu da imaju u svom posedu, kao što su eksplozivne naprave, automatsko naoružanje i slično. Smatram da je ovo veliki napredak u ovoj oblasti, jer će građani moći da predaju, odnosno legalizuju oružje bez bojazni da će za posedovanje takvog oružja i odgovarati.Dakle, neće biti pokrenute krivične prijave ukoliko neko poseduje, kao i neće morati da dokazuje odakle mu takvo oružje, a želi da ga preda, odnosno da ga legalizuje, jer će na taj način, odnosno na legalan način moći da se oslobode takvog oružja, a ne da ga čuvaju ili ostavljaju na mestima koja mogu da ugroze zdravlje ili živote drugih ljudi. Međutim, postavlja se jedno druga vrsta pitanja, a to je s obzirom da je do sada bilo nekoliko legalizacija, kako je ministar naveo pet, a zakonom nije bilo omogućeno oslobađanje od krivične odgovornosti, a svedoci smo da se baš to i dešavalo, da li to znači da je neko zloupotrebljavao zakon, da li je neko u prošlosti sebe stavljao iznad zakona, iznad sudova, odnosno iznad Skupštine? Moram da naglasim kao što je ponavljam, ministar rekao, dve akcije u 2003. godini kada je legalizovano preko 48.000 oružja i 2007. godine kada je legalizovano preko 8.500 oružja. Da li to znači da su svi ti ljudi samo nečijom voljom biti oslobođeni od krivične odgovornosti? Smatram da se ovim zakonom ova oblast reguliše i da ljudi neće biti krivično odgovorni za predaju naoružanja. Jedino što je možda u ovoj oblasti, odnosno oblasti legalizacije moglo drugačije da se uredi jeste sistematizacija pravnih normi, odnosno da one budu regulisane u jednom članu, a ne kao sada u članu 46. i članu 51. gde se govori o legalizaciji u članu 46. i u članu 51. o zakonskoj legalizaciji. Sa druge strane, broj oružja u legalnom posedu građana je takođe visok i premašuje brojku od milion i 200.000 komada i zato je neophodno ovu oblast urediti na jedan sistematičan način što se ovim zakonom i postiže. Pre svega, na drugačiji, precizniji način se definiše oružje kao i pojmovi vezani za ovu oblast koje do sada nisu bile definisana zakonom, a to je dozvola za nošenje oružja, oružani list, ovlašćeni prodavac, ovlašćeni serviser, itd. Novom kategorizacijom oružja, ona je podeljena u četiri grupe, a ovim zakonom u grupi „D“ se uvodi jedna posebna vrsta oružja koja do sada nije bila regulisana zakonom, a to su gasni sprejevi i uređaji za izazivanje elektrošokova i ostalo oružje za čije nabavljanje nije potrebno odobrenje nadležnog državnog organa. Razmišljali smo da u ovoj oblasti podnesemo amandman vezano za davanje odobrenja za ovakvu vrstu oružja, odnosno da podnesemo amandman vezano za starosnu granicu lica koja mogu da poseduju ovakvu vrstu oružja, ali, uporednom analizom propisa koji se primenjuju u zemljama EU odustali smo jer je praksa različita i u ovom slučaju ćemo podržati predlagača ovog zakona. Kada već spominjem odobrenje državnog organa moram da napomenem da će poslanička grupa SPS predložiti amandman vezan za nadležnosti lica koja mogu da daju dozvolu za nošenje oružja, ali o tome ćemo pričati u pojedinostima kada budemo raspravljali o ovom zakonu. Novina koju uvodi zakon, a koji SPS u potpunosti podržava odnosi se na uslove koji su potrebni za držanje i nošenje oružja i to na obaveznu zdravstvenu sposobnost. Podržavamo rešenje predviđeno ovim zakonom da zdravstvene ustanove izdaju uverenje, ali i da nadležni lekar mora odmah da obavesti ministarstvo ukoliko se promeni zdravstveno stanje lice koje ima oružje. Na samom kraju, osvrnuo bih se na zakon o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara koje su nastale na osnovu iskustva primenom postojećeg Zakona o zaštiti od požara. Ovim zakonom se na bolji, efikasniji način reguliše kontrola objekata u kojima se okuplja veći broj ljudi, a sve u cilju izbegavanja tragedija koje bi mogle da dovedu do toga da neko lice ili više njih nastrada kao što je to bio slučaj u Novom Sadu, kao i dobijanje saglasnosti za upotrebu takvih objekata. Saglasnosti će se dati samo isključivo ukoliko su ispunjeni uslovi propisani zakonom, takođe, i obaveza da se i u tim objektima instaliraju uređaji za blagovremeno otkrivanje, dojavu i gašenje požara. Kada sam spomenuo objekte javne namene moram da kažem da su oni definisani ovim zakonom, a to su objekti koji imaju više od 80% površine namenjene za okupljanje ljudi što predstavlja takođe novinu u ovom zakonu. Pored ovih izmena zakonom drugačije reguliše i rad vatrogasno-spasilačkih službi. Ove izmene su takođe nastale kao posledica iskustva ovih službi sa terena, jer kao što i u obrazloženju zakona piše u praksi se delokrug ovih službi proširuje i one se ne bave samo gašenjem požara, već i drugim aktivnostima, odnosno spašavanju ljudi iz drugih nesreća kao što su poplave, saobraćajne nezgode, velike količine snega i druge situacije gde postoji mogućnost ugrožavanja ljudi i imovine, kao i otklanjanje tih opasnosti. I na kraju bih još jednom izrazio veliko poštovanje roditeljima Tamare Miladinović koji su učestvovali u pisanju izmena i dopuna ovog zakona u nadi da će doprineti sprečavanju budućih nesreća. O svim ovim zakonima detaljnije će govoriti moje kolege iz poslaničkog kluba SPS Đorđe Milićević, Stefana Miladinović, Gordana Topić i Neđo Jovanović, a ja još jednom ponavljam kao ovlašćeni predstavnik SPS da naglasim da ćemo u danu za glasanje podržati predloge svih devet zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hvala gospodine Vukiću na zaista dobroj, konstruktivnoj raspravi. Hteo bih samo jedno pojašnjenje. Vi ste u načelu govorili vezano za legalizaciju oružja o dva člana. Šta je samo poenta ovog člana 51? Pošto se radi o prelaznim i završnim odredbama, samo se odnosi sada, dakle samo sada kada usvajamo zakon, ja ću predložiti, razgovarao sam i sa predsednicom odbora, Marijom Obradović, šta je moja intencija. Pošto nismo uočili da je tim članom 51. kaže da se faktički oružje može prijaviti u roku od tri meseca od dana početka primene zakona, a to je za godinu dana, da ne ostane luft od godinu dana, vi ste potpuno u pravu, ovo je prvi put posle mnogo vremena da se zakonito vrši legalizacija, dakle ne voljom ili ne voljom i da li će neko odgovarati ili neće paušalno, već upravo u skladu sa zakonom i to je zaista dobro primećeno i na ovakav način ćemo imati, da kažem, jednu dodatnu motivaciju za sve ljude koji će znati da im ne preti krivična odgovornost zakonom utvrđena, upravo kada predaju to oružje koje se iz bilo kog razloga našlo u njihovom posedu. U svakom slučaju, hvala vam na podršci i mislim da možemo zajedno da napravimo zaista puno na bezbednosti svih građana.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Senić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, dragi gosti, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama su dva zakona, tj. izmene zakona i sedam sporazuma. S obzirom na to da su sporazumi svakako značajni za naše građane i da su prvenstveno neophodni, mi ćemo dati podršku tim sporazumima. Ono o čemu želim da pričam su zakoni. Na prvom mestu je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara, koji je poznat kao „Tamarin zakon“. Mi ćemo u načelu podržati izmene i dopune ovog zakona, ali izražavamo nezadovoljstvo time što je zakon u velikoj meri neusklađen sa postojećim Zakonom o planiranju i izgradnji. Ja sam pronašao bar 10 mesta gde zakoni jednostavno nisu usklađeni. Postoje terminološke razlike, jer u Zakonu o zaštiti od požara i važećem Zakonu o planiranju i izgradnji se koriste dva različita termina – glavni projekat zaštite od požara, a u Zakonu o planiranju i izgradnji se koristi – elaborat o zaštiti od požara. Ostaje nejasno da li će budući investitor ili organ nadležan za sprovođenje objedinjene procedure biti dužan da pribavi dva različita dokumenta ili dve različite saglasnosti na tehničku dokumentaciju u pogledu mera zaštite od požara. Takođe, ostaje naše nezadovoljstvo time što je propuštena šansa da se kroz izmenu ovog zakona veći deo nadležnosti prenese sa državnog organa na stručne institucije i licencirana lica. Smatramo da je to veliki potencijalni izvor korupcije, jer imamo i životne događaje koji nas uveravaju da se zloupotrebljava nadležnost državnih organa i da se jednostavno izdaju određene saglasnosti za objekte za koje možda i ne treba da budu izdate. Sa druge strane, zastaje se sa izdavanjem određenih saglasnosti kada nema razloga za to. Na primer, u Hrvatskoj ili u Sloveniji su prenete nadležnosti državnog organa zaštite od požara na stručne institucije i licencirana lica. Mislimo da je to bilo neophodno da se uradi i u Srbiji, da i mi imamo jedan malo savremeniji zakon. Što se tiče Zakona o oružju i municiji, prvo, 7. oktobra prošle godine je naša poslanička grupa dala Predlog izmena i dopuna Zakona gde je bilo predviđeno da se izdaje tj. da se dobija uverenje o zdravstvenoj sposobnosti držalaca oružja. Pošto ove izmene i dopune Zakona koje danas imamo na dnevnom redu sadrže i taj naš predlog,mi ćemo povući naš predlog zakona, jer smatramo da će ovakav Predlog zakona biti usvojen i da će se postići veća bezbednost građana na taj način što će držaoci oružja biti obavezni da prilože lekarsko uverenje na svakih pet godina o tome da mogu da drže oružje. Kao i prethodni zakon i Zakon o oružju i municiji ima svoje nepreciznosti, čak ima i neke nelogičnosti, pa bih ja hteo da upitam gospodina ministra par stvari. Na primer, u članu 11, gde se propisuju uslovi za fizička lica za nabavljanje i držanje oružja iz kategorije B, tačka 8. podtačka 1) navodi se da je opravdani razlog za nabavljanje i držanje oružja dokaz da je određenim licima ugrožena lična bezbednost zbog prirode posla ili drugih okolnosti. Kako se taj dokaz nabavlja? Kako izgleda? Koja institucija ga izdaje? To apsolutno nije definisano u zakonu. U članu 13. se navodi da se zahtev za nabavljanje oružja podnosi na propisanom obrascu i da je neophodno priložiti dokaze o opravdanosti razloga za nabavljanje oružja. Isto pitanje – koji su to dokazi? Kako se procenjuje postojanje opravdanosti razloga za nabavljanje oružja? U istom članu 13. stav 6. kaže: „Odobrenje za nabavljanje oružja na osnovu koga podnosilac zahteva nije u predviđenom roku izvršio nabavku oružja vratiće nadležnom organu.“ Dakle, propisuje obavezu vraćanja odobrenja. Međutim, ne propisuje sankciju. Šta ako neko ko ima odobrenje nije nabavio oružje, ne vrati nadležnom organu to svoje odobrenje, jednostavno, nema sankcije i samim tim je dispozicija besmislena. Što se tiče nošenja oružja, neophodno je da fizičko lice dokaže da mu je lična bezbednost bitno ugrožena ili bi mogla biti ugrožena u tolikoj meri da je za njegovu bezbednost neophodno nošenje oružja. Kako se dokazuje da je nečija lična bezbednost bitno ugrožena? To ne piše u ovom zakonu, da je određena procedura. Takođe, kaže se: „Dozvola za nošenje oružja se izdaje sa ograničenim rokom važenja od pet godina.“ Zar nije to predugačak rok? Mi smo dali amandman da dozvola za nošenje oružja bude izdata na godinu dana, naravno, uz mogućnost produžavanja, ali da je neophodno da se na svakih godinu dana proceni da li je i dalje nečija bezbednost ugrožena ili nije. Kod postupka u slučaju smrti vlasnika oružja i nasleđivanja oružja kaže se da je rok od šest meseci od dana sticanja, tj. kao nasleđa, da se podnese zahtev za registraciju oružja, ili ga onesposobi ili oružje otuđi. „Ako je naslednik oružja maloletno lice, ovaj rok počinje da teče danom sticanja punoletstva“. Zašto rok od šest meseci? Zar nije predugačak? S druge strane, šta se dešava sa tim oružjem ako je maloletno lice naslednik oružja i u mogućnosti je da podnese zahtev tek kada bude punoletno? Dakle, da li se to oružje negde deponuje, čuva? Potpuno je neuputno ostaviti oružje maloletnom licu. Ono što je naša najveća kritika ovog zakona je legalizacija, to jest davanje ovlašćenja da se periodično mogu raspisivati legalizacije oružja i municije. Time što najavljujete da će biti periodične legalizacije oružja, jednostavno, kažete ljudima da se ne legalizuju u ovoj prvoj potencijalnoj legalizaciji koja će doći tek za godinu dana, dakle, to jedruga velika zamerka, što znači – ne moram sada, biće još legalizacija, idemo drugi put, čekaću, možda mi sada ne prihvate zahtev itd. Na odboru smo čuli procenu da ima između 200 i 900 hiljada nelegalnih držalaca oružja, između 200 i 900 hiljada komada oružja. Zar nije preopširno ili da kažem neozbiljno? Meni to liči kao ono na Radovna Trećeg, između 10 i 160. Dakle, između 200 hiljada i 900 hiljada komada oružja. Zar ne može ta procena da se napravi malo tačnije? Jednostavno, prosto je nedopustivo da naše Ministarstvo unutrašnjih poslova nema realnu procenu koliko nelegalnih držalaca ili komada oružja ima u našoj zemlji. Takođe, članom 53. je napisano da u roku od tri meseca od dana početka primene ovog zakona moguće je podneti zahtev za izdavanje odgovarajuće isprave kada je u pitanju posedovanje oružja. Zakon će, recimo, stupiti na snagu oko 1. marta i tek 1. marta sledeće godine će moći neko da podnese zahtev za legalizaciju oružja. To znači da mi stimulišemo na taj način promet nelegalnog oružja u ovih godinu dana kako bi ono moglo da bude legalizovano za godinu dana, dakle, 2016. godine. Ja sam i na odboru dao predlog da ako je neophodno zbog drugih odredaba ovog zakona, a zakon stupi tek za godinu dana na snagu, da ova odredba stupi na snagu odmah. Zašto bismo čekali još godinu dana sa legalizacijom oružja? Meni zaista nije jasno, ako možete i to da nam objasnite. Pri tome, ostavljamo mogućnost da u članu 46. ministar može raspisivati legalizaciju oružja i municije periodično. Takođe, kada je nabavljanje i držanje oružja pravnih lica i preduzetnika u pitanju, kažemo da ministarstvo može pravnim licima u izuzetno opravdanim slučajevima, u skladu sa delatnošću kojom se bave, odobriti nabavljanje automatskog dugog oružja iz kategorije, ali nigde ne piše šta su to izuzetno opravdani slučajevi. Dakle, u zakonu nema te definicije i to je jednostavno mogući izvor novih nepravilnosti ili zloupotreba. Voleo bih da dobijem odgovore na ovih desetak pitanja, pa ukoliko ne budem zadovoljan, javiću se za repliku. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Da počnemo od legalizacije. Mislim da nema ni deset minuta kada sam sa gospodinom Vukićem pričao o legalizaciji. Rekao sam da ćemo predložiti da legalizacije počne odmah osmog dana od objavljivanja zakona u „Službenom glasniku“, dakle, ako usvojimo teorijski tokom ove nedelje zakon, osmog dana od tog dana možemo da počnemo sa legalizacijom. U tom smislu, mislim da se svi slažemo da ne treba čekati taj rok. Ono što piše u tekstu zakona nije dovoljno dobro. Ja sam to i sam uočio i uočili su to i drugi poslanici. Mislim da se tu uopšte ne sporimo. Tu je situacija potpuno čista. Što se tiče povremene legalizacije, to jeste kada bi posmatrali na takav način, ali neko ko bude uhvaćen sa tim oružjem, osuđen od strane suda i bude poslat na izdržavanje kazne, njemu će ta druga šansa delovati jako daleko i biće mu žao što nije prihvatio prvu šansu. Da li će legalizacija sledeća biti za godinu, deset, trideset, to zavisi od toga kada se steknu uslovi i kada ministar to propiše. Neko ko je držalac ilegalno, odnosno ko ima u posedu ilegalno oružje, on treba da strahuje i da razmišlja svakog dana da li će mu to oružje biti pronađeno ili municija i da li će zbog toga biti poslat u sud i za to odgovarati. Što se tiče problema, imali smo probleme. Predugo je da legalizacija budu udaljene po četiri, pet, šest, sedam godina jedna od druge i onda se očigledno pojavljuje potreba da se to radi češće. Da to ne bi uvek bilo samo propisivano kada se donosi neka opšta norma ili sličan akt, onda se to može uraditi na ovaj način. Mislim da je to bolje nego što smo imali do sada. Videćemo, praksa će pokazati kakve ćemo rezultate imati. Što se tiče procene, procenu je radio UNDP. Da li su oni Radovan Treći, da li nisu, stvarno ne bih ulazio u kvalifikaciju njihovog rada. Oni su dali tu procenu, iznajmili su nezavisne organizacije koje su to uradile za UNDP i dale Republici Srbiji. Mi koristimo njihove podatke. U raspravi sam rekao da nisam zadovoljan i sam takvim podatkom, u smislu da mislim da je široko. Ali, postavlja se problem – da li neko ima bolju procenu, da li neko ima precizniji podatak koliko se ilegalnog oružja nalazi u posedu građana, kada znate šta se sve dešavalo i da je Srbija u velikoj meri bila izložena različitim uticajima. Što se tiče oružja oko ljudi koji treba da dostave određena uverenja npr. o tome da li su bezbednosno ugroženi, to zaista ne stoji u ovom zakonu, ali stoji u Zakonu o policiji. Postoji bezbednosna procena koja se izrađuje za svaku osobu, što isto važi i za ljude koji imaju oružje, koji dobiju dozvolu za nošenje. Dozvola za nošenje prema Predlogu zakona se izdaje u periodu do pet godina. Ona ne mora da se izda na pet godina. U svakom trenutku, kako zakon predviđa, se može oduzeti. Dakle, nakon bezbednosne procene da su prestale okolnosti ili razlozi zbog čega je dozvola izdata, ona može i da se oduzme. U principu, iz tehničkih i finansijskih razloga, da ne bismo ljude maltretirali, ima ljudi koji imaju opravdane razloge, dolaze na svakih godinu dana, plaćaju takse, sve to rade, vade ponovo dozvole, izlažu se administrativnom postupku, ako ništa drugo, onda smo taj rok predvideli na pet godina, za koliko smo predvideli i izdavanje lekarskog uverenja. Što se mene tiče, naši čipovi podržavaju sada i dozvolu koja može da se izdaje i do deset godina. Ovde imamo situaciju da se uradi vrlo kvalitetno i precizno određivanje razloga zbog čega neko uzima dozvolu, zbog čega mu se izdaje i šta on radi sa tim oružjem i, naravno, da policija s vremena na vreme vrši kontrolu, pošto mislim da nemamo više od 831 aktivne dozvole na teritoriji Republike Srbije, što smatram da nije preveliki broj. I to varira iz godine u godinu zato što određenim ljudima ističe dozvola, neki je gube, neki dobijaju novu. Što se tiče kazni, ono što ste rekli, u pravu ste, tu se slažemo. Mi smo malopre diskutovali. Lice koje dobije dozvolu za nabavku oružja, ne nabavi ga u roku od šest meseci i ne vrati to nadležnom organu, nije propisana kazna i time se taj član dovodi u jednu vrstu pitanja. Međutim, šta bi se desilo kada bi izrekli prekršajnu kaznu tom licu? To znači da bi to lice zauvek bilo onemogućeno da više ikada nabavi oružje. Prosto, zakon kaže da svako lice koje bude kažnjeno, između ostalog i po odredbama ovog zakona, nema više mogućnost da nabavi oružje. Nismo hteli da zbog nekih izuzetnih okolnosti, da ne ulazimo šta bi to moglo da bude, čoveka trajno onemogućimo da ikada više nabavi oružje. Opet treba razmisliti, možda postoji neka bolja definicija. Pretpostavljam da možemo da razmislimo kako da nekim podzakonskim aktom uredimo komunikaciju sa licem koje nije izvršilo tu nabavku i da reagujemo da bi ono tu dozvolu vratilo. Slažem se sa vama, nije dovoljno dobro rešeno, ali smo se vodili time da licima ne onemogućimo da trajno nabave oružje. Što se tiče osoba koje nasledstvom dobiju oružje, oni inače imaju zakonski rok da u roku od 45 dana to predaju policiji. To oružje se deponuje u policiju, odnosno u magacin policije i nakon sudskog postupka ili drugog rešenja tog ishoda dobija se mogućnost da se oružje legalizuje, odnosno da ga prevede na sebe. Automatsko oružje, taj jedan član koji definiše da se pod posebnim okolnostima određenom privrednom društvu može odobriti nabavka automatskog oružja, odnosi se pre svega na Zakon o privatnom obezbeđenju, FTO, koje definiše koje institucije mogu i pod kojim uslovima imati ovlašćenja. Onda nismo želeli da dupliramo tu normu, jer u ovom zakonu je već predviđeno. Pokušao sam ukratko da vam odgovorim. Nadam se da nisam propustio neko pitanje.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika poslaničkih grupa, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, uvažene dame i gospodo iz MUP, danas razgovaramo o devet predloga zakona. Ja ću se fokusirati na ovaj prvi zakon, koji je najobimniji, Zakon o oružju i municiji, s tim što želim da naglasim da zakon koji se tiče protivpožarne zaštite, uz sve primedbe koje su kolege iznele, je zakon koji podržavamo. Smatramo da je on prošao veliku trijažu i da ima podršku i javnosti i građana Srbije i da je to nešto što je i šteta što ranije nije postojalo. Za razliku od ovog zakona, koji se sad usvaja, o protivpožarnoj zaštiti, mislimo da Zakon o oružju i municiji nije egzinstencijalno važan, neophodan jeste, svakako, ali takav zakon sam po sebi neće, po nama, doprineti da stepen bezbednosti u Srbiji bude nešto viši ili niži. Drago mi je kada kažete da u poslednje dve godine imamo najmanju stopu kriminala. Ja ne znam ni jednog ministra koji je došao u skupštinu Srbije i nije tu istu rečenicu rekao. Znači, ja sam od 2000. godine bio poslanik, svi ministri govore tu istu rečenicu, isti analitičari pišu te izveštaje i danas bi Srbija trebala da bude, verovatno najbezbednija zemlja na svetu, što nažalost nije. Statistika, naša dika, što poželite to naslika. Nije to baš tako idealno kako vi kažete. Voleo bih da jeste. Ovaj zakon koji je, da kažem, neophodan, potreban, ali ne i dovoljan uslov za poboljšanje stepena bezbednosti u Srbiji, jer nažalost danas se Srbija susreće sa velikom stopom kriminala, susreće se sa brutalnim egzekucijama, sa problemima u oblasti pogranične zone, a Ministarstvo unutrašnjih poslova na pozicijama načelnika uprava kriminalističke policije i Uprave pogranične policije nema adekvatno rešenje i ona su u VD stanju nedopustivo dugo. Mislim, gospodine ministre, da je to jedna od stvari koju morate da rešavate, možda čak i brže nego ovaj sam zakon. Demokratska stranka će podneti, tj. već je podnela više amandmana na ovaj zakon. Smatramo da zakon može da se poboljša, jer u nekim segmentima nije precizan. Svakako očekujem da, kao što ste imali razumevanja za amandmane, odnosno predloge kolega, i naše predloge uvrstite, razmotrite, pošto je naše iskustvo sa Vladom takvo da amandmane DS, po pravilu, Vlada Republike Srbije, odnosno svi ministri ne prihvataju ili manji broj ministara na njima radi. Ono što bih želeo da kažem sada po tačkama. Prvo, verujem da jeto međunarodna neka nomenklatura, a vezano za kategorisanje oružja, ali mislim da ne treba da stoji u članu 4. kategorija C, kaže se: staro oružje i moderne kopije. Ne znam, zašto samo moderne kopije starog oružja, ali svakako verujem da ne postoji danas kuća koja ima dete, a da to dete nema neku kopiju oružja. Nažalost, to je trend među decom da se igraju sa takvim stvarima, a kopije koje se prave su sve vernije originalima i mislim da to kao tako treba da se definiše bolje, jer kasnije u drugim članovima može da stvori problem, čak i deci koja se igraju u parkiću. Ne mislimo da dovoljan period od četiri godine za pravosnažno kažnjavane da mogu da ponovo apliciraju za dobijanje dozvole za posedovanje naoružanja. Smatramo da je to period od minimum deset godina. Neko ko je imao nasilničko ponašanje, po pravilu, bude povratnik. Ne mislimo da takvo lice može da se kandiduje ponovo za dobijanje dozvole. Nažalost, i oni ljudi koji su dobili regularno dozvolu ponekad izvrše krivično delo. S tim što naglašavam da se, to treba da se kaže javno, najveći deo krivičnih dela ne vrši sa oružjem koji je u posedu ljudi koje je registrovano, već se vrši sa onim oružjem koje nije registrovano. Ono što mislim, bez obzira što kažete da je to statistika UNDP-a, jeste da je jako loše da Ministarstvo unutrašnjih poslova barata sa cifrom od 200 do 900 hiljada. Razumem neki koeficijent greške koji može da bude do 10-15%, ali da to bude četiri i po puta, to je neprihvatljivo. Bolje recite 900 hiljada, nego da damo toliki širok spektar, jer to onda pokazuje samo da se ne radi adekvatno i ne znam ko je to proučavao i radio za UNDP. Poznato je da u zemljama, kao što je Srbija i mnogim drugim zemljama koje su bile u ratnim konfliktima, postoji velika količina naoružanja koja nije legalna. Takođe, poznato je da se Srbija nalazi na čuvenom putu narokotika i trgovine oružjem. Sve je to nešto sa čime se mi suočavamo, što pokušavamo da rešavamo godinama, ali mislim da bi tu moralo, ipak neka preciznost da se pokaže, jer ovako zvuči dosta laički. Ono što takođe mislim da treba da se promeni u Predlogu zakona. Dakle, vi ste u članu 11. definisali na vrlo jasan način ko i kako može da dođe u posed oružanog lista. Tu, takođe, piše na koji način oružani list može da se povuče, odnosno da se oduzme. Ne vidim ni jedan razlog zbog čega bi oružani list imao samo pet godina vek trajanja. Dakle, napravićete samo posao upravi koja se bavi izdavanjem tih oružanih listova. Velika količina oružja postoji. Znači, ukoliko neko prekrši član 11, ne ispuni neke od uslova koji su neophodni, pozdravljam uslov kojim se uvodi zdravstvena sposobnost, njemu se automatski oduzima dozvola za posedovanje ili tzv. oružani list. Ukoliko ne, ne vidim zbog čega bi na pet godina, desetine hiljada, možda i stotine hiljada ljudi dolazilo kod gospodina Kasalice i tražilo da produžavaju svoju dozvolu. To bi samo pravilo posao ljudima koji taj posao ne moraju da imaju. Takođe, predviđeno je da u slučaju izdavanja dozvola za nošenje oružja ta dozvola, kao takva, važi samo uz oružani list. Mislim da je to zastareli metod. Očekujem da vi, gospodine ministre, u najkraćem mogućem roku, usvojite biometrijske oružane listove, takođe da usvojite biometrijske dozvole za nošenje oružja. Potpuno je neprirodno, nepotrebno i nije u skladu sa modernizacijom da neko nosi obe knjižice sa sobom kada se ova za nošenje oružja se izdaje samo na osnovu ove za posedovanje. Mislimo da to nije dobro i da to može da se modernizuje. Očekujem, vidim po klimanju glavom, da ćemo to da promenimo. Drago mi je. U članu 25. se definiše na koji način građanin Srbije aplicira za dobijanje dozvole za nošenje oružja. Znači, on ima dozvolu za posedovanje i predviđa se - ako dokaže građanin da mu je lična bezbednost ugrožena. Ne znam u kom postupku građanin to dokazuje. Mi ćemo dati amandman gde definišemo da on treba validno da informiše MUP da mu je život ugrožen. To je nešto što je dovoljno, a sam postupak dokazivanja treba da rade neke druge službe. Na kraju krajeva, ima i poslanika za koje znam da imaju određene pretnje. Ako oni sami treba da dokazuju da li je neko ozbiljan, nije ozbiljan, onda to naprosto ne stoji. Kolega Vukić je otvorio jednu temu koja se tiče punoletnih lica, u članu 26, i korišćenja gasnih sprejeva, odnosno uređaja za elektrošokove. U zemlji Srbiji odnedavno lica starija od 16 godina mogu da voze automobil. Mnogo više ljude pogine u saobraćajnim nesrećama, nego što strada od uređaja za elektrošokove ili gasnih sprejeva. Mislim da ta granica treba da se spusti na minimum 16 godina. Šteta od toga može da bude tolika da se u nekoj školi, da kažem, mladići i devojke zaigraju i nanesu trenutni bol jedni drugima, ali može da bude i veliki benefit da se makar jedno dete spase od nekog nasilnika, a svedoci smo da se to dešava u našem društvu. Taj nasilnik ne mora da bude samo ljudsko biće, već može biti i životinja. Dakle, mislim da ta granica može da se spusti. Za poslanike DS, 16 godina je nešto što je prihvatljiva granica, čak je moglo da bude i niže, ali kako god. Smatramo da amandman koji smo podneli je kudi kamo bolji od ovih 18 godina. U članu 31. postoji jedna stvar koja nije logična. Dakle, ustanovljava se – ukoliko lice koje ima urednu dozvolu za posedovanje dozvola, kao i za nošenje, ustanovi da mu je oružje nestalo, da li je ukradeno, izgubljeno, nije važno, ima rok od 48 sati da prijavi. Za 48 sati može da se izvrši toliki broj krivičnih dela da ne možete da stignete da popišete šta se desilo sa tim oružjem. Smatram da je taj neko dužan, prvo, da obezbedi svoje oružje, a drugo kada ustanovi da oružja nema, odmah, ali odmah, prijavi nadležnom organu, odnosno policijskoj stanici u svom mestu. Ne vidim zašto bi nekome davali 48 sati i da li je ideja bila da postoji prostor da se to oružje vrati slučajno ili nešto drugo. To je nešto što treba da se promeni. U članu 42, ovo je sad stvar administracije, verujem da je neko iz administracije MUP slučajno preskočio ili namerno, nije ni važno, kaže se da prilikom prevoza oružja ili municije, podsećam da je precizno definisano šta sve spada u oružje i municiju, to mogu biti minsko-eksplozivna sredstva, sredstva koja mogu da nanesu veliku štetu, a ne samo pojedinačni, da kažem, pištolji i tome slično, taj ko radi prevoz je dužan da 48 sati pre nego što izvrši prevoz uputi zahtev za izdavanje rešenja ili odobrenja po kome može da uradi taj prevoz. Naravno, MUP treba da izda rešenje, da obezbedi, eventualno rutu, ili da naloži koje mere treba da uradi taj koji prevozi ta sredstva. Međutim, u članu 42. nije definisano u kom vremenskom roku je MUP dužan da izda tu saglasnost. Mislim da taj način ćutanja administracije takođe stvar problem, ukoliko su privredna društva u obavezi da to urade u roku od dva dana, znači pre samog transporta. Mislim da vi morate da prihvatite amandman u kome će i MUP u roku od dva dana da izda to rešenje ili da se tretira nakon dva dana kao ćutanje administracije u kome je praktično odobren transport naoružanja. Ovo govorim, ne samo sa aspekta posedovanja ličnog naoružanja, naravno ovo je sa aspekta i naših fabrika namenske industrije za koju prilikom svakog izvoza je neophodna saglasnost MUP. Nekada ta saglasnost mora da bude znatno brža, i ukoliko oni imaju obavezu da u roku od 48 sati prijave, znači pre transporta, prijave taj transport, mislim da onda i MUP treba da preuzme na sebe adekvatne aktivnosti i da u tom istom roku da odgovor, odnosno izda rešenje i praktično konstatuje kojom rutom, kako itd, može da se uradi. Da li je neophodno da taj koji se bavi prevozom oružja mora da obezbedi i određene uslove, obezbeđenje, kao što ste rekli FTO i tome slično. Demokratska stranka će podržati zakon, rekao sam već, o protivpožarnoj zaštiti, Zakon o oružju i municiji, očekujemo da, a vidim da ste raspoloženi da prihvatite amandmane, ne samo naše stranke, već i svih dobronamernih poslanika koji danas ovde vode raspravu, verujem da ukoliko prihvatite amandmane, ili u debati objasnim zbog čega za vas nisu prihvatljivi, možemo da podržimo i ovaj zakon. Kažem, ovaj zakon je jedan od potrebnih uslova, ali daleko od dovoljnih uslova da bi u Srbiji stepen bezbednosti bio na višem nivou. Ovo kažem kao neko ko se bavi ovim poslovima, gotovo 15 godina. Mislim da, koliko god statistički izgledalo bolje nego što je bilo, građani su sami svesni da se danas u Srbiji izuzetno lako dođe do konflikta u kome imamo čak i ljudske žrtve. Mislim da jednu stvar koju ste rekli, ne treba da potencirate, a to je da je terenskim radom u Srbiji u toku jedne godine oduzeto nešto više od 1000 komada naoružanja, a da se kroz legalizaciju prijavi 7000, 2007. odnosno 2003. 40 i nešto hiljada. Više vredi tih 1000 komada oružja koju zaplenite terenskim radom policija, nego ovih 7000 hiljada koji se legalizuju, jer policija to radi, da kažem, na terenu. Ovi koji se legalizuju, pretpostavljam, to uglavnom stoji kod kuće ili po nekim skrivenim mestima. Znači, ono što se nađe na terenu to je nešto za šta postoji mogućnost da bude praktično zloupotrebljeno i iskorišćeno za neke kriminalne aktivnosti, ne daj Bože, za neka ubistva. Tako da, voleo bih da forsirate pre svega taj deo posla. Legalizacija sam po sebi je dobra stvar, ali mislim da i tu postoje nepreciznosti, odnosno nije dovoljno da se samo prijavi neko, odnosno, ako kažemo da ne mora da dokazuje poreklo, mislim da mora da se vrši ekspertiza tog oružja. Mislim da ne može da se registruje oružje koje nema fabrički serijski broj, znači koje je prekucavano i tome slično. Takođe, mora da se vrši ekspertiza da li je sa tim oružjem izvršeno neko krivično delo. Nisam video to u zakonu, možda neki drugi zakon to predviđa. Ali, ovako je dosta široko, ispašće da ko god može da kupi negde pištolj praktično može da se prijavi kada bude nekad legalizacija i da ga legalizuje bez nekih provera. Smatramo da to nije dobro rešenje i da mora da se, ako ništa drugo, bar proveri, i da se omogući da oružje koje je korišteno ili oružje kome su prekucavani brojevi, se legalizuje na način na koji je to predviđeno ovim zakonom. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Situacija naravno nije idealna, ja to nisam ni tvrdio i svaki život koji se izgubi uvek je tragedija i za tu porodicu i za te ljude i njihove prijatelje, sve ljude koji su te ljude poznavali. Mi se trudimo, naravno da taj broj bude što manji. Ono što jeste istina, statistika može da se posmatra ovako ili onako, ali ako imate da smo imali npr. 2004. godine 39, 2005. godine 46, 2006. godine 626, 2007. godine 24 ubistva, a 2014. godine 11 ubistava, to pokazuje da je ipak drastično manje na teritoriji Republike Srbije. može neko da gleda ovako ili onako, ali 11 je mnogo manje od 46. Četrdeset šest ljudi je ubijeno 2005. godine, 46 ljudi je izgubilo živote i to oruđem ili oružjem, sa sečom ili oštrim predmetom. Isto tako se dešavalo i sa vatrenim oružjem, 43 – 2004. godine, 40 – 2005. godine, 28 – 2009. godine, 27 - 2008. godine, da bi imali 2014 11 ubijenih, 17 pokušaja, a recimo, 2007. godine imali smo 92 pokušaja sa hladnim, odnosno 63 pokušaja vatrenim oružjem. Dakle, drastično veći broj ljudi je ugrožen. Veća brutalna egzekucija ubistva ljudi sa upotrebnom najmonstruoznijih metoda. To je bila naša realnost i godine. Ne treba bežati od toga. Zemlja je napredovala, promenila neke stvari, pooštrila krivične mere. Naravno nije to samo stvar represivnih organa, tu se slažemo, ne može policija sve da uradi, ali ćemo se truditi da na terenu budemo izuzetno operativni i da sve ovo o čemu ste vi pričali da taj rad na zapleni oružja koje završava kod lica koja očigledno nameravaju sa njime da počine određeno prekršajno ili krivično delo, da taj rad pojačamo. Nažalost, ono oružje koje se nalazi kod ljudi koji ga verovatno drže kod kuće, nažalost, zbog različitih razloga dospe nekako i do ruku kriminalaca. Zato nam je važno da ta dva procesa idu paralelno. Što se tiče vaših predloga, moram da kažem da postoje neke stvari sa kojima se slažem. Što se tiče oružanog lista i ja sam smatrao da je pet godina možda nedovoljno ako se radi o ljudima kojima se svakako taj oružni list iz različitih zakonskih razloga može oduzeti. Mislim da je bilo i amandmana, mi ćemo prihvatiti 10 godina za oružni list. Zdravstvena dozvola mora ostati na pet godina, iz takvih razloga za koje i vi verujem, da to podržavate. Imali smo jedan problem oko izdavanja dozvole licima koja su počinila prekršaj u periodu nakon četiri godine, nažalost Zakon o prekršajima kaže da se prekršaj nakon četiri godine briše iz evidencije i mi nakon toga više nemamo mogućnost i to je bio razlog. Ja lično bih prihvatio i 20 godina. Potpuno se slažem u tom smislu bezbednosti, ali ovo je da bi se uskladilo sa Zakonom o prekršaju. Što se tiče biometrije, tu smo predvideli, mislim da ima na sajtu MUP-a, ovako će izgledati dokumenta, kao vozačka dozvola, biometrijski dokumenti za nošenje i držanje oružja i to je dobra stvar, da to konačno unapredimo. Sada kod lica koja imaju više komada oružja za ličnu bezbednost, više pištolja i revolvera, imaće samo jednu dozvolu za nošenje oružja. Znači, to lice može da nosi jedno oružje, ali će se u biometrijskim podacima i drugim podacima koji su u čipu videti koje sve oružje legalno poseduje, ako je tu i taj pištolj koji ima sa sobom, to je uredu. Neće morati da ima za svaki komad oružja posebnu dozvolu. Mislim da je to dobro i da unapređuje neki deo, pogotovu što verujem da ljudi koji rade u Upravi za upravne poslove, kod gospođe Kasalice imaju zaista veliki broj prijava tokom dana. Što se tiče argumenata, prihvatam vašu argumentaciju, nemoguće je da neko može da dokaže da mu je lična bezbednost ugrožena. Običan čovek to ne može da uradi. Tu se slažemo, mi ćemo to izmeniti u skladu sa vašim predlogom, da faktički teret dokazivanja bude na MUP-u. S tim što, početni način razmišljanja je bio da se odnosi na ljude koji su zbog svoje profesionalne delatnosti do tada imali mogućnost da pokažu da su obavljali takvu vrstu posla, zbog čega je život mogao da im bude ugrožen jer se smatralo da bi takva vrsta ljudi verovatno bila u najvećem broju zastupljena kod onih koji su tražioci dozvole za nošenje oružja. Naravno, moramo da razmislimo samo kako da ne zatrpamo sada policiju sa desetinama hiljada zahteva za proveru ugroženosti, jer će to biti novi posao za policiju, a za koji nam faktički niko neće platiti. Dakle, moramo da vodimo računa i ja vas molim samo da to sagledamo i da kroz amandman odbora to preciznije definišemo, kako bismo obezbedili i pravnu sigurnost za građane koji traže dozvolu, ali i za policiju, da uđemo u taj problem. Što se tiče člana 31, rok od 48 sati je predugačak i predlažem Odboru za odbranu, pošto je on sada ovlašćen da to može, to je nešto što bismo mi mogli da prihvatimo, a to je da piše - da predaju oružje odmah, a najdalje do 24 sata da bi ipak ostali 24 sata iz različitih razloga u procesnom smislu da građanin može da preda to oružje, u smislu od trenutka... (Dragan Šutanovac, s mesta: Nisam to mislio.) Dakle, to je ono što bi mi mogli da prihvatimo. Na kraju, da kažem, da mislim da je čitava rasprava tokom dana bila u dobrom pravcu i da su većina ljudi koji su uzeli učešće u raspravi o oružju i municiji pokušali da poprave zakon. Moj cilj jeste kao ministar da svakom bude što bolji, što zakon bude lakše ćemo ga i primenjivati, naravno time će bezbednost građana biti ista, a zahvaljujem se svima kojima do sada nisam uspeo u dosadašnjem toku rasprave [[Dragan Šutanovac, s mesta: Kratka replika. Pogrešno tumačenje.]]
Nema te osnovu, ali diskusija je bila konstruktivna. Dozvolite mi da završim misao. Pravo na repliku. Izvolite.
Imam gospodine predsedavajući, imam osnova, pošto nismo razumeli, znači pogrešno protumačen. Govorio samo prijavi nestanka oružja, a ne pronalaženja. Znači, u članu 31. se kaže - da kada ustanovi da mu je oružje nestalo ima 48 sati vremena da prijavi nestanak. Zbog čega bi se čekalo 48 sati, taj nestanak može da se prijavi telefonom. To mislim da taj rok ne treba, da treba da bude odmah. Druga stvar, rekli ste malopre da vama to neće biti plaćeno. Mislim da veoma vešto pretpostavljam ministar finansija i sada manipuliše budžetom. To je sve plaćeno. Svaki građanin koji bude dobio dozvolu za oružje platiće i dozvolu, ali i porez za držanje oružje, a od tog poreza to treba da ide vama za posao koji obavljate. Pa, ako imate neku vezu u Ministarstvo finansija možda možete to da završite. Mislim, ja hoću da vam pomognem ovde u Skupštini da to glasamo, ali znam da ministar finansija ubiraju zahvaljujući vašem poslu, biraju prihod, a onda ga daju za neku Železaru, na primer. Pozdravljam Upravu za upravne poslove koja je predložila nove biometrijske dozvole, ali i dalje mislim da nije neophodno nositi obe i ovu za posedovanje i oružni list. Ova za posedovanje po difoltu znači da imate i oružni list. Zbog čega bi imali obe kod sebe? Znači, to je nešto što mislim da je neophodno. Gospodine ministre da vam kažem, ne znam tu statistiku napamet, znam da je u ovoj godini do sada samo u porodičnom nasilju ubijeno pet žena u Srbiji. Rekli ste malopre 14 u jednoj godini je ubistava ukupno. Znači samo je pet žena u porodičnom nasilju u ovoj godini, da ne govorimo o tome da se puca na biznismene, da je Rakonjac ubijen dugim cevima na način na koji to nije viđeno 90-ih godina, itd. Znači, nije ta statistika ogledalo, znači broj ubistava ako imate jednoga koje….
Dva minuta gospodine Šutanovac.
Izvinjavam se. Zahvaljujem.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Dakle, što se tiče ovoga može da stoji - u slučaju da primeti nestanak registrovanog oružja vlasnik je dužan odmah, a najdalje do 24 sata, da bismo to - odmah, da ne bi posle, da li je posle sat vremena treba da ga kaznim. Dakle, najdalje do 24 sati iz različitih razloga dužan je da prijavi nestanak nadležnom organu. Pretpostavljam da će svi ljudi kojima je pištolj zaista nestane imati potrebu da tu urade što hitnije da se njihovim oružjem ne bi završilo u krivično delo i da sami ne postanu, da kažem žrtve takvog postupka. Što se tiče novca, uvek se trudimo da jedan deo ne prebacimo tereta samo na građane i u nekom prethodnom periodu kada su se za Železaru davali milioni i milioni svake godine i kada su radnici drhtali da li će imati posla i da li će ta fabrika ostati u našem vlasništvu ili neće, danas se Vlada mnogo odgovornije ponaša. Ne baca te milione, već se trudi da odgovorno postupi i prema radnicima, ali i prema RS. Što se tiče ovoga, mislim da možemo da uradimo. Što se statistike tiče, opet se slažem, nije statistika sve i ne vodim se samo statistikom. Trudimo se da povećamo bezbednost. Meni je svaki pucanj bez ijedne žrtve, svako ko iskoristi oružje da puca pa makar i u vazduh nije dobar pokazatelj jer uvek neko može da strada i ugrožava se bezbednost građana, Ono što svakako smatram da je potrebno je šira društvena akcija ne samo vezano za oružje, nego uopšte za društvo i to ne može uraditi samo MUP. To mora biti zaista jedna ozbiljnija akcija od prosvete, od porodica, obuka i na kraju krajeva, sve je u obukama. Ljudi koji su dobro obučeno retko će tako nešto uraditi. Da se ljudima skrene pažnja na to šta su moguće posledice, ali i jedna nepristrasnost policije, neselektivno kažnjavanje da znaju da ih ništa neće zaštiti nakon izvršenja krivičnog dela. Mislim da će tada ljudi biti oprezniji u izvršenju ovih dela, a naravno mi ćemo se truditi da rasvetlimo što veći broj… Danas imamo preko 80% rasvetljenih ubistava i pokušaja ubistava. Da li je to dovoljno? Nisam zadovoljan dok to ne bude 100%. Borićemo se da svaki novi bude, iako je policija, i odajem priznanje ljudima koji su radili na tome u prethodnoj godini, koji su uradili jedan lavovski posao i uhvatili izvršioce nekih od najtežih krivičnih dela u našoj zemlji.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Marija Obradović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre, saradnici iz MUP-a, dame i gospodo kolege poslanici, ovo je jedan od onih dana kada sam zaista ponosna što sam u srpskom parlamentu i ona rasprava i argumenti koji se mogu čuti danas, a i ponašanje svih poslanika u raspravi, zaista treba da raduju građane Srbije, jer ovo je primer jednog praktičnog, ozbiljnog i zaista konkretnog rada u srpskom parlamentu i ovo je način na koji treba da popravljamo standard života u Srbiji, naše normative i naravno ono što jeste naša uloga pored donošenja zakona, a to je da kontrolišemo, odnosno sprovodimo nadzor nad donetim predlozima zakona. Današnju diskusiju bi započela jednom, recimo, formacijom 221. Želela bih da građani pre svega iz ove rasprave zapamte da ovaj Predlog zakona o oružju i municiji, koji je danas prvi na dnevnom redu, govoriću i o ostalima, donosi dva cilja, odnosno pomaže realizaciji dva vrlo važna cilja, a to je kontrola poseda i prometa oružja, time će značajno biti sprečene zloupotrebe i svakako popravljena bezbednost građana u Srbiji. Drugi cilj je da se legalnim i savesnim vlasnicima oružja zaista omogući nesmetano posedovanje i korišćenje u dozvoljene svrhe. Tu pre svega mislim na sportska društva, na kolekcionare, na lovačka društva, na sve one ljude koji zaista oružje koriste na krajnje legalan način gde ne postoji mogućnost zloupotrebe. Dakle, to je bila ta prva dvojka. Druga dvojka su dva nova uslova za dobijanje dozvole za posedovanje oružja, a to je zdravstvena sposobnost i opravdan razlog za posedovanje dozvole za nošenje, odnosno držanje oružja. Poslednja jedinica iz onoga 221 je da je ovo sasvim novi Predlog zakona. Zašto smo se odlučili za novi Predlog zakona, odnosno zašto se predlagač odlučio za sasvim novi Predlog zakona a ne za izmene i dopune postojećih? Razlog je u sledećem, preispitana su sva postojeća normativna rešenja koja uređuju ovu oblast i utvrđeno je da se ona značajno razlikuju od onih koja propisuju evropske direktive, odnosno zbog svega toga se i pristupilo izradi potpuno novog teksta zakona, a ne izmene i dopune postojećeg, a u skladu sa tim ciljem da na svim nivoima u zemlji zaista definišemo aspekte kontrole oružja, delova oružja i municije. U skladu sa tom našom namerom da definišemo, omogućimo sve aspekte te kontrole oružja mi smo pristupili programu UN za sprečavanje, suzbijanje i iskorenjivanje trgovine oružjem, kao i Protokolu UN o vatrenom oružju i to je stvorilo i određene međunarodne obaveze Srbiji u pogledu sprovođenja mera kontrole vatrenog oružja. Dakle, to je još jedan od razloga zbog čega smo pristupili izradi sasvim novog zakona o oružju. Takođe bih ponovila ono što se danas moglo ćuti više puta, jer to jeste zabrinjavajući podatak, da u Srbiji se procenjuje da ima između 200.000 i 900.000 komada oružja, jer je to jedna brojka koja zaista uznemiruje, a posebno ako pretpostavimo koje vrste nasilja krivičnih dela mogu da proizvedu. Lako je objasniti zbog čega je to ratno okruženje koje se dešavalo. Bilo je vrlo lako doći do nelegalnog oružja i time smo napravili jednu atmosferu opšte nesigurnosti, baš zbog tog oružja koje je tako lako dostupno. Istovremeno, pored nelegalnog oružja nije proveravana ni zdravstvena sposobnost onih koji rukuju ili poseduju oružje. Zbog toga smo bili svedoci mnogih tragičnih događaja u našoj zemlji. Na kraju, prethodni zakon je donet 1992. godine, dakle preko 20 godina se primenjuje, i bilo je neophodno napraviti ove izmene, posebno ako imamo u vidu i evropske direktive i naš proces gde usklađujemo zakon sa regulativom Evropske unije. Dakle, kada smo govorili o pooštravanju uslova za posedovanje oružja, rekoh da su predviđena dva sasvim nova - zdravstvena sposobnost i opravdan razlog za posedovanje oružja. Utvrđivanje zdravstvene sposobnosti ranije je postojalo kao mogućnost samo prilikom nabavljanja oružja, ne ako ga neko već i poseduje. Sada je sasvim drugačije i biće utvrđivana na pet godina, ali pošto danas već pričamo o različitim izmenama zakona, nismo za sada razgovarali, ali ja lično mislim, možda će se sa mnom složiti da je pet godina suviše dug period da ne može da se desi nešto, ili što bismo rekli, da kvrcne u glavi određenog čoveka i da to što poseduje oružje može nekoga skupo da košta. O svemu tome možemo da razgovaramo. Kada sam govorila o onoj dobroj atmosferi danas u srpskom parlamentu, mogli ste da vidite i da je ministar prihvatio mnoge amandmane i da ćemo o tome i još uvek razgovarati, ali ću podsetiti i da za ovaj i za ostale zakone koji su danas na dnevnom redu je obavljena javna rasprava u kojoj je izuzetno aktivno učestvovala i javnost, stručna javnost i građani Srbije. Primedbe i sugestije su uvažene, brojne primedbe i sugestije stizale su i poslanicima i članovima Odbora za odbranu i unutrašnje poslove, koji je nadležan za ovaj zakon, tako da se zaista trudilo da izađemo maksimalno u susret svima koji se ovim bave i ovaj zakon će u mnogome uticati i na njihov život. Mislim da je ovo jedan od retkih zakona gde smo postigli ovakvu vrstu saglasnosti, a samo zahvaljujući jednom tolerantnom, konkretnom radu i želji da se unapredi ovaj Predlog zakona. Ja bih zaista volela da ovo bude način rada u srpskom parlamentu i da se svi trudimo da na najbolji mogući način unapredimo zakone, a ne izvrdavamo uz mogućnosti koje nam daje Poslovnik i, naravno, uz maksimalnu kreativnost srpskih poslanika u koju smo se mnogi uverili, pa da negde raspravu skrećemo u sasvim pogrešnom smeru. Još nekoliko stvari o Zakonu o oružju, a onda ću preći i na ostale zakone. Za mene je bilo jako zanimljivo da je policiji ostavljena mogućnost da po diskrecionoj oceni se zabrani posedovanje oružja, kada se osnovano proceni da bi vlasnik mogao da ga zloupotrebi. Zakon je ovde predvideo i strožije kažnjavanje za zloupotrebe i nesavestan odnos prema oružju, pooštrena je kaznena politika, tako što su za svako propuštanje radnji koje su predviđene odredbama ovog zakona propisane prekršajne kazne uz mogućnost izricanja zaštitne mere oduzimanja oružja i municije. Sužena je i mogućnost davanja oružja na poslugu, u odnosu na ranije rešenje, time što se traži da vlasnik oružja bude prisutan tokom trajanja posluge. Ukupno gledano, ovim Nacrtom je povećana odgovornost vlasnika za oružje koja poseduju. Zanimljivo je da, kada sam govorila o onom drugom cilju ovog zakona, a to je da oni legalni i savesni vlasnici oružja zaista mogu nesmetano da koriste i da poseduju svoje oružje, taj cilj je ostvaren time što je, uslovno rečeno, povlašćen status dat registrovanim sportskim strelcima i kolekcionarima, koji su se u praksi zaista pokazali kao najsavesniji među vlasnicima oružja. Ovo se ogleda i u oslobađanju od obuke za rukovanje oružjem i davanju mogućnosti spravljanja municije članovima streljačkih i lovačkih organizacija. Propisani su olakšani uslovi za nabavku oružja i municije kolekcionarima, a to će istovremeno smanjiti neke administrativne procedure koje postoje za ovu kategoriju vlasnika oružja. Dakle, važna novina je i kolekcionarska dozvola. Ona nije vremenski ograničena, omogućava nabavku više komada oružja. Time će se takođe uprostiti procedure nabavke oružja lovcima, sportskim strelcima i sličnim kategorijama lica, a tu se rasterećuju i postupajući državni organi, o tome smo i razgovarali, gde ćemo zapravo doći do manjeg broja zahteva za nabavku oružja. Imamo jednu novu klasu oružja, zove se „onesposobljeno oružje“. Omogućava građanima da, uz prijavu nadležnom organu, drže određene komade oružja, koje za njih imaju afekcionu vrednost, bez obaveze ispunjenja uslova za pribavljanje dozvole, odnosno izdavanje oružnog lista. Ono što takođe može biti zanimljivo za strance u našoj državi, omogućeno je ovim zakonom strancima koji u Srbiji nemaju stalno nastanjenje da nabavljaju oružje iz kategorije B i C, na osnovu odobrenja za nabavljanje i iznošenje oružja, a propisan je i način nabavljanja oružja pripadnika diplomatsko-konzularnih predstavnika i stranaca kojima je odobren privremeni boravak u našoj zemlji. Ovo je jako zanimljivo, sa stanovišta diplomatije, odnosno različitih poseta našoj zemlji, različitih političara, funkcionera, uglednih ličnosti jer, kao što možemo videti, danas i neka poseta najdobronamernija može kroz različite kanale da dobije pogrešan kontekst i da neka sitnica umanji značaj. Htela bih da još samo kažem par stvari o akcijama legalizacije i predaje jer se pokazalo da su legalizacije najefikasnija mera smanjenja količine oružja. Mogli smo čuti da je od 1992. godine do danas sprovedeno pet postupaka legalizacije ilegalnog oružja. Poslednja je bila 2007. godine, tada je rečeno - oko 8,5 hiljada komadaoružja je predato. Godine 2003. predato je čak 47.852 komada oružja. Zbog čega govorim 8,5 i skoro 48 hiljada komada je u tim legalizacijama predato? Mogli smo takođe danas čuti, a želim da to ponovim, da tokom godine policija otkrije između hiljadu i hiljadu i po komada oružja u ilegalnom posedu, što znači da tom jednom legalizacijom postignemo mnogo veći efekat na smanjenje broja oružja u ilegalnom posedu nego za pet godina policijskog rada. Iako je kolega koji je prethodno govorio rekao da to nije nešto čime treba da se hvalimo, ne treba da gledamo sa te strane, sa tog aspekta. Treba da gledamo ono što će zaista popraviti bezbednost građana, a to je da ilegalno oružje bude predato, a radićemo istovremeno kroz sve kanale, i aktivnost policije na terenu koja će raditi na zapleni ilegalnog oružja i aktivnosti povremenih legalizacija. Apsolutno podržavam predlog u ovom zakonu da treba da bude povremenih legalizacija i da to što neko razmišlja da će u nekih, neću sad predati, predaću u narednih godinu ili dve, taj čovek treba da razmisli da ukoliko bude, kao što je i ministar napomenuo, zateknut do sledeće legalizacije sa ilegalnim oružjem u svom posedu, biće izuzetno strogo kažnjen. Kada govorimo o Zakonu o oružju i municiji, ima mnogo novina. To što smo svi danas „za“ u srpskom parlamentu i što je uključena stručna javnost, udruženja sportska, lovačka, kolekcionari, nam daje za pravo da zatražimo da svi apsolutno podrže ovaj Predlog zakona. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara, moglo se čuti mnogo stvari, mnogo pametnih stvari danas. Još jednom, ponosna sam jer jedna inicijativa koja je imala jedan tragičan povod je stigla u formi zakonskog rešenja i tu je učinjen tek prvi korak. Ono što smo sada sročili u ovaj zakon i što će znatno obezbediti bezbednost građana u ovoj oblasti, kada je zaštita od požara u pitanju, je samo prvi korak. Sledeća faza je kontrola, nadzor nad sprovođenjem, koliko se zaista ovaj zakon sprovodi. Tu ćemo opet morati svi zajedno da radimo, i mi u parlamentu, kroz nadležne odbore, a i nadležne institucije u Srbiji. Još jednom, ono na čemu ja uvek insistiram, da samo mi ovde poslanici u parlamentu, kada dobijemo određeni zakon, samo smo jedna u nizu alki na lancu koji donosi rešenje. Neophodno je, ne samo mi ovde, da radimo i da kasnije sprovodimo kontrolu. Mi to moramo raditi zajedno sa javnošću, sagrađanima, da dobijamo inpute, inicijative iz javnosti, a nakon toga da uz pomoć i nevladinih organizacija i stručne javnosti pa i medija, zajedno dođemo do dobrog rešenja i, ponavljam, ponovo kontrolišemo da li se to rešenje sprovodi. Samo u tom jednom zatvorenom krugu, mi ćemo zaista moći da popravimo standard života u Srbiji. Govoriću vrlo kratko o sporazumima koji su danas na dnevnom redu. Žao mi je što, zbog važnosti prva dva zakona, smo malo čuli o ovim sporazumima koji su izuzetno značajni, korisni i za praktični život stanovništva koje u pograničnom području između Srbije i Rumunije, kada govorimo o sporazumima kojim smo otvorili nove granične prelaze. Ja ću samo još jednom ponoviti, to su granični prelazi „Jaša Tomić – Fenj“ na srpsko-rumunskoj granici, zatim „Vrbica – Valkanj“, takođe ista teritorija, i „Nakovo – Lunga“, takođe na srpsko-rumunskoj državnoj granici. Zaboravaljamo da nas negde očekuje usklađivanje sa regulativom EU i negde na svakom koraku, čini mi se da svi naši zakoni možda ne prate sva ta buduća dešavanja. Ovi sporazumi, ovi predlozi zakona nisu takvi. Ovim se zaista išlo u skladu sa evropskom regulativom, oni i promovišu što veći broj otvaranja graničnih prelaza, kako bi omogućili što brži i što praktičniji promet robe i ljudi u okviru EU zone. Memorandum o razumevanju o institucionalnom okviru inicijative za prevenciju i spremnost u slučaju katastrofa za region Jugoistočne Evrope i sporazum sa Mađarskom o uzajamnoj pomoći u slučaju katastrofa, moždarogobatno zvuči ali je veoma, veoma značajno posebno kada se setimo onih prirodnih nepogoda koje su nas zadesile u prethodnom periodu. Čini mi se da smo svi pomalo zaboravili i okrenuli se nekim drugim svakodnevnim dešavanjima, ali upravo u svetlu one kontrole donošenja, praćenja zakona, koliko se ti zakoni zaista i sprovode, Odbor za odbranu i unutrašnje poslove će u junu ove godine imati sastanak zemalja Jugoistočne Evrope, gde ćemo zapravo govoriti o tome šta smo godinu dana posle poplava učinili u našim zemljama, dakle, u regionu Jugoistočne Evrope. Gospodin Marić je dosta pomogao u pripremi tog skupa i svakako će biti jedan od važnih govornika na tom skupu, a ovi sporazumi mogu da doprinesu tome da kažu da je to nešto što smo uradili u prethodnom periodu. Naravno, spominjem gospodina Marića, jer je on neko ko se najčešće spominje kada su vanredne situacije u pitanju, ali nam je neophodna pomoć i MUP celokupnog i Ministarstva odbrane i ostalih nadležnih ministarstava zaštite životne sredine, odnosno poljoprivrede. Moraćemo svi zajedno da radimo jer je način ponašanja ljudi na planeti zemlji, i ovim završavam, udaljila sam se od zakona, u mnogome unazadio stanje prirode. Mislim da, ukoliko zaista se dobro ne zapitamo šta smo uradili godinu dana posle ovih poplava, i tu bih takođe pozvala medije, da nas strogo kontrolišu, šta je to što smo uradili da nas ponovo ne bi zadesilo slično. Ako nismo mnogo toga uradili, hajde da budemo brži, hajde da napravimo još bolje akcione planove. Hvala vam. Glasaćete za ove zakone, vidim po današnjoj diskusiji.
Zahvaljujem. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović, izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Zakon o oružju, kolege koje su govorile pre mene dosta su toga, a naročito gospođa Obradović, već kazali, ne bih da se ponavljam. Ono što hoću da kažem, pre svega, uvaženom ministru Stefanoviću, jeste – ministre, ja dolazim iz Šumadije. Mi Šumadinci smo vazda dobro naoružani još od vremena Karađorđa, ali Šumadinci pitaju kada će ovaj harač, ovaj porez koji je uveden na oružje da se ukine? I pitaju – dajte nam jednu zemlju gde još ovoliki porez na oružje, na držanje i na nošenje, na oružje. Mislim, kada je to Šešelj uvodio, mi smo svi govorili – biće, ne znam, dve, tri, pet godina, a vidimo da je ostao. Ono što je dodatni problem, gospodine Stefanoviću, jeste da, nažalost, filijale poreske uprave 10 godina ljudima nisu slale rešenja za taj porez i sada ljudi koji u svom posedu imaju pištolj, na primer,ne znam CZ koji tip, dobili su i po 70 do 100.000 dinara, sa kamatama, da plate taj porez. Molim vas da vi prosto, na Vladi urgirate da se te bar kamate otpišu, da bi ljudi mogli na korektan način da plate taj porez i da izmire porez na oružje, jer džabe mi pričamo o zakonima ako će i porez biti jedan od razloga da što veći broj komada naoružanja ode da kažemo, u neku sivu zonu. Podatak koji smo dobili zvanično, to je podatak koji je, ovako dosta, moram da kažem, malo i neozbiljno zvuči, da tih komada naoružanja u nekoj sivoj ili crnoj zoni je između 200.000 i 900.000. Pa, pazite, to je podatak od 700.000 komada. Nemoguće da operativna procena MUP-a je toliko neprecizna. To mi prosto nekako ne ide u glavu. Ono što bih još nešto da vas upitam, meni izgleda, kada sam čitao ovaj zakon, a pošto nemam puno vremena, da ovim zakonom dobijaju lovci, dobijaju ljudi koji iz hobija i, da kažemo, neke potrebe idu u taj lov i pucaju u životinje, ovim zakonom dobijaju kolekcionari, ali ovim zakonom nekako ljudi koji su porodični, mirni ljudi, a evo i vas i sebe ubrajam u takve i koji hoće da imaju oružje zbog, pre svega, opasnih vremena koja dolaze i koji hoće na taj način da zaštite svoju porodicu, ostavljeni su na diskreciono pravo nekom u MUP-u ko će da odluči da li će taj čovek moći da dobije dozvolu za držanje i za nošenje oružja. Meni to stvarno izgleda nelogično i to mi izgleda kao jedno polje gde može da dođe do korupcije. Zbog toga vas gospodine Stefanoviću, molim, da pre svega, ne znam da li ste upoznati sa činjenicom da u gomili npr. po unutrašnjosti Srbije, tih policijskih stanica, i dalje se živi kao u Brozovo vreme, ta moralna politička pogodnost, da li je nekome deda bio četnik, pa na osnovu toga ne može da dobije dozvolu npr. za držanje naoružanja. To, na žalost, ja vam kažem, ovo, dolazim iz Topole, iz Šumadije i to vam je u principu Srbija danas. Zbog toga ovo diskreciono pravo koje ima sada nekakav tamo službenik, u nekom ministarstvu, treba da se smanji na što manju moguću meru i da imamo jasne kriterijume koje samo ministarstvo treba, da li će to biti neki podzakonski akt, treba da propiše i da se na taj način reši pitanje – da li neko ima pravo ili nema pravo da nosi. Već su kolege postavljale pitanje ko će procenjivati nečiju ugroženost. To je isto jedno valjano pitanje i to se bojim da opet tu možemo da imamo određene zloupotrebe. Mene interesuje još jedna stvar, koja interesuje verovatno i sve građane koji gledaju ovaj prenos i koji očekuju šta će se konkretno desiti po usvajanju ovog zakona. Koliko će npr. koštati ta nova biometrijska dozvola za oružje. Još jedno pitanje koje je konkretno a to je – koliko će komada oružja moći da se upiše na jednu biometrijsku dozvolu? Da li će to biti kao u Sloveniji? Tamo možete do 14 komada oružja, da li će ovde kod nas biti određeni, da kažemo razlike, ili ćemo isto moći kao što su radili Slovenci i Hrvati, a Hrvati su prepisali od njih, da to bude do 14. Nešto što bih vas još posebno upitao, a to je nasleđe. Mi imamo gomilu primera po Srbiji, a to je da ljudi nasleđuju od rodbine, roditelja, i oružje. Da li je to lovačko, da li su to oružja za samoodbranu. Dešava se da čovek nasledi pištolj i da nasledi auto, ne znam, golf 2 ili golf 3. I, sada dobije to vlasništvo, auto, bez ikakvih problema, ako nema vozačku dozvolu, prevede na sebe i ne daj bože, sa tim autom, a svi smo svedoci koliko ljudi dnevno gine u saobraćajnim prekršajima, čak i može i da vozi bez dozvole. S druge strane oružje ako je upitanju lovačko naoružanje ima rok od šest meseci da bi ga preveo na sebe. Da bi ga preveo na sebe on mora da uradi nekih pet koraka što je tehnički, gospodine ministre, vrlo teško, praktički nemoguće za šest meseci. Taj rok treba produžiti za najmanje godinu dana. Zašto je to važno? On mora, čovek da položi obuku ako nije služio vojsku, zatim da se upiše, da položite kurseve, da se upiše u Udruženje lovaca, da tamo završi obuke, da sve to prođe. To je praktično, kažem, za šest meseci uraditi nemoguće. Vi, sa druge strane onda imate tog čoveka da će on to, ne znam, da zalije olovom cev tog naoružanja i na taj način da ga ostavi ili će pokušati da ga vrati u MUP ili nešto treće da uradi. Sa druge strane auto koji je dobio u nasleđe za koje nema dozvolu, bez ikakvih problema može da ga stavi u promet, dalje da ga prodaje, a sa oružjem to nije tako. Smatram da bi ti rokovi mogli ili da budu duži ili na ovaj način da se to efikasnije uradi. Ono, takođe, što me interesuje već su kolege spomenule to zdravstveno uverenje. Mislim da bi trebalo samo na jedan način efikasnije postaviti saradnju. Ako se setimo one velike nesreće koja je bila u onom selu Jabukovac, tamo pored Negotina mislim negde 2007. godine. Taj čovek je bio težak duševni bolesnik. Imao je dozvolu za držanje naoružanja, a kažu da je prijavljivao dva ili tri puta imao je prijave protiv njega od strane članova porodice, komšiluka i niko nije intervenisao. Mislim da bi se trebalo povezati, znači, iz Centra za socijalni rad koji najčešće su u lokalnim samoupravama upoznati sa ovakvim problemima, sa MUP-om i da se na osnovu prvog dešavanja porodičnog nasilja koji bude evidentiran u Centru, da se automatski oduzima oružje, jer samo na taj način vi možete na efikasan način da sprečite da se ovakve nesreće ako što su bile u Jabukovcu, kao što je kasnije bila ova velika nesreća u Velikoj Ivanči, gde je bilo 13 stradalih, da se to više ne ponovi. Ono što je mnogo važno, a to je legalizacija…
Vreme ste potrošili od grupe. Hvala vam. Reč ima dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hvala. Da počnemo od ovog poslednjeg što ste rekli. Zato se i uvodi zdravstveni pregled da bismo imali garanciju da neko ispunjava i te uslove i to će propisati Ministarstvo zdravlja. Dakle, da neko ispunjava uslove da uopšte može da dođe u posed naoružanju. Nažalost, u slučaju koji je bio sa ovim selom Jabukovac. Imali smo lice koje je živelo u Austriji. Njega jesu prijavljivali ali on nije bio dostupan našim organima. Prvi put kada se pojavio u zemlji, kada je došao u zemlju, on je počinio ovo delo. Dakle, neopravdavam nikoga samo kažem da smo i to uočili da postoje takve stvari i zbog toga je ta zdravstvena dozvola, zdravstveno uverenje koje će ići na svakih pet godina, daje vam neku vrstu garancije da će ljudi imati, da kažem, jednu dodatnu kontrolu, ne samo kroz MUP, već kroz zdravstvene radnike, da li mogu da nose i da poseduju naoružanje. Što se oružja tiče. Oružje kao i automobil apsolutno možete da prodate bez registracije. Vi po ovom zakonu ako ga nastavite, ne morate da ga registrujete možete da otuđite, onesposobite, predate državi, šta god hoćete. Ne morate da ga zadržite. Znači, potpuno isto kao i automobil. Nikakve razlike nema. Pogledajte u zakonu. Što se tiče procene ugroženosti. Ugroženost procenjuju sve nadležne institucije koje to rade i za najviše državne rukovodioce, MUP, BIA i Vojne službe bezbednosti. Oni daju procenu o ugroženosti. Znate, ima ljudi koji veruju da su ugroženi ali ne postoji nikakav dokaz za to. Oni veruju, jer bi voleli da nose oružje, voleli bi da imaju policijsko obezbeđenje, voleli bi da se voze u policijskim kolima i da koriste policijsko gorivo o trošku građana Srbije. Ima mnogo takvih sa tim, sa mnogima sam se suočio u ovoj karijeri i bune se kada im ja oduzmem obezbeđenje. –ne, mnogo smo ugroženi, nas, evo, samo što nisu itd. Sve procene ja pogledam, dostavim njima na uvid bezbednosnih službi, kaže – ne postoji ugroženost. Dakle, zna se ko je u državi ovlašćen zakonom da proceni ugroženost. Taj će to i raditi i od sada. Što se tiče unutrašnjosti policijskih stanica. Ja sam obišao dosta policijskih, u upravi, dosta policijskih stanica i dosta policijskih ispostava. Trudim se da i ne najavljeno, kad god prođem negde kroz Srbiju, uđem, pogledam u kakvom je stanju sve, kakva je njihova spremnost. Naravno, ima dosta problema materijalno i tehnički policija ne stoji sjajno zato što se već godinama nažalost ne izdvaja dovoljno, jer uvek naravno i država ima preče potrebe za privredu, industriju i naravno za sve ostalo drugo. Naravno, mi insistiramo na tome da bezbednost ne sme da se zapostavi i postoje, ja ću pred Narodnom skupštinom i doći, kada budem to ispregovarao sa Vladom. Ja sam imao i nekoliko predloga koji smo i danas ovde mogli da čujemo da se određena sredstva, pošto smo mi 2012. godine ukinuli sopstvene prihode ministarstava, dakle da se određena sredstva koje Ministarstvo ostvaruje prebacuje na račun Ministarstva čak ne mora da bude nenamensko, nego striktno namensko za nabavku određene opreme i materijalno-tehničkih sredstava za rekonstrukciju zgrada. Pojedine zgrade policije su, da kažem, nisu od 50-tih dodirnute u smislu rekonstrukcije i repariranja. Tu imamo čak i u Beogradu. Mislim da se to zove Savska ulica tamo gde je Centar uviđajne saobraćajne policije i stvarno ti ljudi rade u užasnim uslovima. Rekonstrukcija tih objekata su izuzetno skupi. Neki su porušeni u NATO bombardovanju, neki je pojeo zub vremena. Dakle, trudiću se da, kada se radi o izdavanju tih uverenja i kada se radi o izdavanju dozvola, da ne postoji upravo ovo o čemu ste vi govorili. Dakle, svaki građanin po zakonu sada će moći da izjavi žalbu ministru na rešenje koje mu se uručuje. Neće moći neko paušalno da mu odbije, zato što mu se ne sviđa njegov deda ili zato što mu se ne sviđa on. Ako postoje zakonom predviđeni uslovi, ta osoba će, kao što je i normalno, morati da ostvari to svoje zakonito pravo. Naravno, zato je u reformama o policiji, u ovom Zakonu o policiji ćemo predvideti novi i jači sektor unutrašnje kontrole policije koji će onda moći na terenu da obiđe, već je sad sa 90 i nekoliko, 96 pripadnika u ovom trenutku, oni ne mogu da urade taj posao za 43 ili 44 hiljade pripadnika Ministarstva. U svakom slučaju neki od ovih stvari su, koje ste vi rekli, sam već uzeo u obzir, neke su već ubačene u zakon. Što se poreza tiče. Mi kao Ministarstvo ne određujem visinu poreza. On čak i ne ide nama. To su republičke takse koje idu u, da kažem, u budžet Republike Srbije. Ono što sam se konsultovao i sa gospođom Kasalicom, ove takse koje će biti od sada nije predviđeno, bar nas do sada niko nije obavestio, nije predviđeno njihovo povećanje. Sam obrazac oružnog lista iznosi 132 dinara. Dakle, to je ono što mislim zaista nije mnogo za nekog ko želi da poseduje oružje. Što se tiče ostalih, znači, biće trošak izrade, što je zakon i predvideo, trošak izrade samo ove kartice koja će biti dozvola. Mislim da je i normalno da onaj ko želi da ima oružje da snosi trošak izrade te kartice, jer to prosto pripada njemu. Dakle, postoje stvari o kojima treba da razgovaramo i treba, naravno, mi smo predvideli, da kažem, neke izmene i kroz raspravu danas mislim da su neke izmene kvalitetne koje će pomoći da zakon bude efikasniji, ali vas molim da ubuduće to što je zakon, ja se nadam da ćemo ga, da kažem, doneti do kraja ove nedelje, ali se isto tako nadam da ćete vi svi nastavi da pomažete u smislu poboljšavanja. Znate, nešto se dogodi za šest meseci do godinu dana, ne treba da budemo tvrdoglavi, pa nešto, zato što je doneto u februaru sada ne možemo ga menjati u junu. Ako je to kvalitativna promena kroz izmene i dopune koje će, jer ipak život ide, znači, mi moramo da prepoznamo šta život nosi i da te stvari ugrađujemo. U svakom slučaju hvala vam puno na sugestijama.
Zahvaljujem. Reč ima Aleksandar Jugović, a neka se pripremi Muamer Bačevac.
Poštovani ministre, poštovana predsednice parlamenta, poštovane koleginice i kolege, više od dve decenije nije se ovom pravnom materijom, mislim na Zakon o oružju, niko bavio. Prolazile su vlade, smenjivali su se ministri i Ministarstvu unutrašnjih poslova, ali na ovo veoma važno pitanje niko nije obraćao pažnju. Menjaju se okolnosti, tj. menjale su se i stvarale potrebu uređenja ovog pravnog zakonskog prostora. Zakon o oružju je veoma važan zbog specifičnosti perioda koje smo proživeli u poslednjoj deceniji 20. veka, a važan je i uopšte. Posledice i dan danas u neku ruku živimo. Nesreća, žrtve, ratna žarišta uticali su na generacije koje su odrastale u ambijentu svakolike krize i depresije, a ratna događanja reflektovale su se i na ulice Beograda i ostalih srpskih gradova. Oružje je postalo lako dostupno, a idoli mladih, ratni profiteri, kriminalci, trgovci drogom, oružjem, ljudima. Procenjuje se da je oružje u Srbiju ilegalno ušlo više od pola miliona komada. Zbog toga je zadatak rešavanja ovog problema teži. Takva nam je prošlost i ne možemo je menjati. Danas, na dnevnom redu, pred poslanicima nalazi se zakon čiji je cilj suzbijanje kriminala. Preciznije se određuje ko može nositi, odnosno posedovati oružje. Nadam se da će ovaj zakon imati uticaja u suzbijanju porodičnog nasilja, kao i u suzbijanju izliva nasilja na ulicama, incidentnih situacija koje su neretko od smrtnog ishoda. Dakle, sport, kolekcionarstvo i jasno definisani kriterijumi, precizno definisanje uslova koje propisuje novi Zakon o oružju, ujedno su usklađivanje zakona sa evropskim standardima što se reguliše ili propisuje i Šengentskim sporazumom. Osvrnuo bih se i na izmene i dopune Zakona o protivpožarnoj zaštiti. Za poslednjih pet godina, dakle, od kako je usvojen postojeći zakon do danas, uočena je potreba da se uspostavi efikasnija kontrola koja podrazumeva veći stepen bezbednosti objekata, pre svega sa ugostiteljskom namenom, ali i kontrola bezbednosti objekata koji služe nauci, kulturi, fizičkom vaspitanju, obrazovanju. Srpski pokret obnove u danu za glasanje podržaće predloge Ministarstva unutrašnjih poslova, jer smatramo da se njima povećava nivo bezbednosti i korak po korak stvaraju uslovi za smanjenje stope kriminala. Srbiji je preko potreban red u oblasti bezbednosti pogotovo kada se ima u vidu da se nalazimo na putu tranzita svetskih i evropskih kretanja i da gotovo svi putevi vode preko Srbije. Zato cenimo napore da se izmenama zakonskih regulativa poboljša bezbednosni ambijent. Dakle, poslanički klub Srpski pokret obnove, Demohrišćanska stranka Srbije, podržaće predloge Ministarstva unutrašnjih poslova u danu za glasanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac, a neka se pripremi Vera Paunović.
Uvažena Skupštino, predsednice Skupštine, predsedništvo, uvaženi ministre i cenjeni gosti, kolege poslanici, da su požari veliki rizik za državu Srbiju pokazalo je vreme iza nas i podsetiću da smo samo 2012. godine imali oko dvadesetak veliki požara, uglavnom šumskih koji su napravili veliku štetu ekonomsku pre svega, oko 50 miliona evra samo te godine je bilo ekonomske štete. Godine 2010. je samo u Beogradu bilo 84 požara, mnogo gore od ekonomskih gubitaka koje smo imali u tim požarima jesu gubici mladih ljudskih života koje smo nažalost imali u Novom Sadu i imali smo smrt tri devojke i tri mladića u novosadskoj diskoteci „Kontrast“, a nekoliko godina pre toga u kafiću „Laundž“ smo imali smrt osam ljudi i sve je to nas duboko potreslo, ali na najbolniji način nam predstavilo sve slabosti našeg protivpožarnog sastava,bilo funkcionalno, bilo u zakonodavnom značenju te reči. Tada smo saznali da u Republici Srbiji ima 3.000 vatrogasaca, da bi po evropskom standardu trebalo da ih negde oko 8.000. Saznali smo da je stanje opreme zaista dosta loše i da imamo dosta nekvalitetne, odnosno dosta stare opreme koliko sam ja došao do podatka. Prosečna starost je bila 24,5 godine te mehanizacije, ali saznali smo i da imamo izuzetno dobre vatrogasce koji u proseku na mesto događaja, na mesto požara stižu za devet minuta, što je relativno dobro, odnosno dobro vreme i što pokazuje da mi imamo kvalitetne vatrogasce, ali da im treba zaista mnogo pomoći iako je to finansijski veliki problem, jer su data vozila jako skupa, koliko sam video da zaista se što bolje funkcioniše i što bolje reaguje u tom trenutku. Zakonodavnu prazninu vidimo i danas i danas pokušavamo da je saniramo i to je izuzetno dobro i drago mi je što ste vi doneli ovako brzo Predlog ovog zakona. Koliko sam video da se čak i ovaj zakon iz 2009. godine, koji je stupio na primenu praktično 2010. godine, oslanja na neka podzakonska akta koja su stara, a njih je čak i do tridesetak godina i čuo sam da su neki od pravilnika iz 1983. godine i to je zaista jedna ogromna diskrepanca koju ćemo i danas nadam se usvajanjem ovog zakona pokušati da premostimo, jer zaista napreduje tehnika u gašenju požara i to izuzetno munjevito. Znate i sami da napreduje i tehnika u javljanju požara, napreduju tehnologije uopšte, internet i sve to se danas upotrebljava u svrhu što bolje zaštite od požara. Ove dopune su nasušne jer obezbeđuju veću sigurnost i bezbednost upravo uspostavljanjem jasnog lanca odgovornosti. Naime, najbitnija sigurno tačka ovde koju nadam se da ćemo svi podržati, jeste to prenošenje obaveza za pribavljanje saglasnosti o sprovedenim merama zaštite od požara sa organa uprave za izdavanje takvih praktično dozvola na investitora, odnosno na vlasnika objekta. Tu novinu svakako treba uspostaviti kao i ono što je druga bitna stvar koju sam ja uočio, jeste da se praktično bolje izmenjuje oblast organizacije i načina rada vatrogasno-spasilačkih jedinica, što je koliko vidim vitalno, obzirom da vatrogasci danas nisu samo vatrogasci. Danas su vatrogasci pre svega spasioci i njihov dijapazon delovanja se zaista izmenio i proširio i to treba svakako zakonodavno utemeljiti i zakonodavno ozvaničiti. Neophodan je ozbiljan rad pre svega na mentalitetu naših ljudi i na menjanju naših loših urezanih navika. Ogroman je broj na otvorenim poljima koliko sam ja našao od hiljadu do dve u avgustu, nedeljno imamo požara, gde ljudi jednostavno zapale korov i zapale ga tako. Čak sam čuo da zapale korov koji kasnije ne mogu da regulišu, ostave ga i odu na piće. Ovim zakonom postoji mogućnost kažnjavanja, ona je postojala i u prošlom obliku, ali mislim da je 10.000 dinara premalo i da treba zaista sankcionisati ozbiljnije ovakve postupke, s obzirom da je uočeno da mogu da ugroze čak i ljudske živote ukoliko su požari u blizini značajnih saobraćajnica. Za promenu loših navika bitna je i edukacija i meni je drago što se kroz edukaciju ponovo vraćamo sa edukacije, jer je postojao jedan zjap od nekih tridesetak godina gde naša deca nisu učila na koji način mogu da se praktično zaštite i na koji način da spreče i da izađu iz požara i drugih nepogoda. Stoga zaista podržavam dopunu koju uvodimo ovim novim članom 6a kojim se predviđa edukacija dece i učenika u oblasti zaštite od požara. Međutim, mislim da bi bilo izuzetno bitno i korisno sačiniti i nekakve porodične priručnike kakvi su postojali pre, da oni sadrže nekakva osnovna pravila kako da se ljudi sačuvaju u zemljotresu, prilikom poplave, od požara i ta bazična pravila trebalo bi da ima svaka kuća u našoj Republici. Požari nisu poštedeli ni kraj iz kojeg ja dolazim, a to je Sandžak, ja sam iz Novog Pazara. Međutim, na sreću nismo imali gubitak ljudskih života, ali zaista dosta je oštećen eko sistem. Imali smo mnogo požara šumskih. Ja ću podsetiti da je 2013. godine, izgorela jedna fabrika, odnosno dva pogona za nas izuzetno bitne fabrike „Tahirović“ i oko 100 ljudi je ostalo bez posla. Znači, požari imaju i veliku ekonomsku štetu i vidite da direktno mogu daoštete radnike. Takođe, u samom centru grada iste godine izgoreo je jedan objekat Smailbegovića han, ja sam nažalost prisustvovao i gledao to i zaista se pokazala jedna nefunkcionalnost. Vatrogasci su stigli na vreme, jako brzo za četiri - pet minuta. Međutim, veoma su teško, praktično nisu mogli da saniraju požar. Srećom je uz pomoć lokalnih institucija, lokalne su se cisterne pridružile, pa nisu dozvolili da se proširi požar. Ono što je tada apelovao gradonačelnik Novog Pazara dr Meho Mahmutović i ja želim da apelujem da se vatrogasna odbrana prilagodi terenu u kojem deluje. Mislim da kamioni trebaju budu manji, prilagođeni manjim ulicama, koji imaju svoje kapacitete u vodenoj rezervi, jer smo te noći zaista videli značajnu ne funkcionalnost, reći ću ne funkcionalnost, i dotrajalost date opreme. U Novom Pazaru postoji odred od 35 vatrogasaca koji su zaista dobro obučeni i da je veoma neophodno prilagoditi, opet kažem, vatrogasni odgovor samom terenu, jer Novi Pazar čine veoma uske ulice, to je grad sa orijentalnim tipom gradnje, tako da se veoma brzo i veoma lako može proširiti svaki požar i napraviti zaista veliki problem. Ono što je dobro i što želim da pohvalim jeste i nešto je rad MUP-a i lokalne milicije, ali u zadnjih šest meseci, jeste što mi u Novom Pazaru imamo negativnu stopu kriminala i želim da pohvalim i samog gospodina ministra. Ušli smo u rešavanje krucijalnog problema za Bošnjake na terenu, zastupljenosti i u policijskim institucijama i mi smo u toku godine imali zaposleno 87 pripadnika u ovim službama, od čega su dve trećine Bošnjaci, što je izuzetno bitno i što je izuzetno dobra poruka. Nažalost, od ovih 35 ljudi u vatrogasnoj službi samo četiri su Bošnjaci. Želim da zamolim ministra i Ministarstvo da imaju u vidu ovo i da dalje u ovom praktičnom smislu uđe u ovaj problem koji je dosad zaista dobro rešavao i ovo ministarstvo je jedino ministarstvo, nažalost, koje treba pohvaliti na tom polju i ja želim da se lično zahvalim ministru i da ga podržim i da se ovo menja na pravi način u interesu Republike Srbije, u interesu sigurnosti građana u tom delu Srbije i u interesu jednostavno svih nas. U tom smislu, želim da kažem da će moja poslanička grupa SDPS podržati naravno ovaj zakon. On je inovativan, dobar, rekoh da je vrlo bitan i iz razloga što neki od predloga donose i daju ljudi, odnosno roditelji nastradalih u samim požarima, što njemu daje posebnu vrednost, a ovi ljudi pokazuju zaista vrhunsku humanost želeći da se zaista tužni trenuci i nesreće na taj način više nikome ne dogode u ovoj državi. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hvala. Želim da vam se zahvalim u ime vatrogasaca-spasilaca na rečima koje ste izneli, pošto mi se nekako čini da se nedovoljno govori o tim ljudima i samo kad se dešavaju neke tragedije, kad se dešavaju neke nesreće. Imali smo tragično stradalog Dejana Lazarevića, koji je bio faktički i prva žrtva među vatrogascima-spasiocima u majskim poplavama, odnosno MUP. Ti ljudi stvarno rade neverovatan posao. Rade težak posao, vrlo često sa zastarelom opremom. Prosto, ne postoji dovoljno novca da se sve obezbedi. Dakle, to je kada imate nekoliko, rekao bih, zadataka koji vam se sudare, pa pokušavate da smanjite jedan broj ljudi iz državne uprave, ja se trudim da to bude prirodnim odlivom, da to prosto, bude jedan prirodan proces, ali onda imamo zaista, kao što ste rekli, potpuno se slažem, potrebe u određenim delovima Srbije da se drastično poveća broj vatrogasaca, pogotovo u onim delovima gde imamo svake godine, gde skoro svake godine velike šumske požare. Naravno, tu treba raditi na pronalaženju novih savremenih tehnologija, novih hemikalija, novih vozila, nove opreme, da ti ljudi budu potpuno zaštićeni i da sa dejstvom sa zemlje i iz vazduha mi postignemo efekte. Što se tiče priručnika, imamo i tu jedan problem. Tu tražim vašu pomoć i svih drugih. Na sajtu MUP-a imamo detaljno razrađene priručnike za zaštitu od požara. Oni su potpuno slobodni za preuzimanje. Imali smo kampanju razgovora sa opštinama da one to preuzimaju. Naravno, nekad iz ovih ili onih razloga, da sad ne ulazim u to, se to ne dešava. Opštine i lokalna samouprava bi mogle u velikoj meri da pomognu, kroz novi Zakon o policiji. Jedna stvar koja je meni veoma važna, a to je rad policije u zajednici. To je dolazak većeg broja policajaca. Ne povećanje broja policajaca, nego njihovo bolje razmeštanje, da oni… Kao što znate, u svakom gradu, u jednoj ulici, kvartu, bloku, kako god nazvali taj deo, veoma je važno da taj policajac zna te ljude, da oni njega znaju, da znaju da je on čestit, pošten, normalan čovek kome mogu da se obrate. Za to su potrebni određeni finansijski i tehnički preduslovi i tu lokalna samouprava može mnogo da pomogne. U određenom broju lokalnih samouprava u Srbiji napravili smo određena zajednička tela MUP-a i lokalne samouprave, neke vrste saveta za bezbednost, gde ljudi koji učestvuju u lokalnoj zajednici, lokalnoj samoupravi mogu da iznesu određena saznanja, da ukažu policiji, da zajedno sa nama rade na poboljšanju svakog segmenta bezbednosti naše zemlje. Postoji veliki potencijal. Jako puno možemo da uradimo zajedno. Voleo bih da ljudi malo više zapnu. Hvala vam na pohvalama za rad Ministarstva. To znači ovim ljudima koji rade danonoćno. Ovo je jedno od retkih ministarstava koje radi 24 časa. Znači, ovi ljudi maltene ne idu kući. Znači nam puno i podrška. Nijedno ministarstvo ne može samo. Ne može policija sve probleme našeg društva da reši. Nije ni dobro da ih samo policija rešava. Međutim, puno nam znači ta podrška da zajedno sa svim ljudima iz lokalne samouprave, iz drugih državnih organa, iz civilnog društva, da radimo zajedno i da su te sugestija usmerene ka poboljšanju i da se konkretno na terenu to vidi. Puno znači i edukacija naših ljudi, kako ljudi koje mi pokušavamo da edukujemo, tako i edukacija ljudi iz policije. Edukacije iz oblasti zaštite od požara, kriminalističke policije, borbe protiv terorizma, granična policija. Imamo danas jedan fenomen povećanog broja migranata, bilo da se radi o iregularnim migrantima, o lažnim azilantima koji iz različitih delova sveta prolaze kroz Srbiju, pa iz Srbije idu ka zapadnoj Evropi. Imali smo priliku da zbog takvih nevolja imamo pojačanu saradnju sa mađarskom, austrijskom i nemačkom policijom. Sa mađarskom policijom imamo tradicionalno dobru saradnju. Sa njima se svakodnevno unapređuje. Ministar Pinter će biti sutra u Srbiji. Mislim da imamo jedan kvalitetan razvoj prekogranične saradnje u borbi protiv organizovanog kriminala. Dolazak nemačke policije pokazuje da možemo mnogo bolje nego što smo radili do sada. Tu je i ovo što je vezano i za vatrogasce vezano i za ovo. Trebaju nam termovizijske kamere, trebaju nam nova vozila, treba nam oprema. Ovo sve pričam zato što ću doći jednog dana, nadam se, u skorijoj budućnosti da vas molim za određena rešenja, da pomognete MUP, kako bi bili efikasniji. Moj je jedini cilj da budemo bezbedniji i efikasniji.
Hvala. Poštovani poslanici, saglasno članu 27. i 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. (Muamer Bačevac, s mesta: Replika.) Nema osnova za repliku. Možete samo ovako da diskutujete sa ministrom, ali osnova za repliku nema. Molila bih vas u petak, po amandmanima, nešto konkretnije. Reč ima narodni poslanik Vera Paunović, a neka se pripremi narodni poslanik Dejan Nikolić.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre i ostali članovi Vlade, u svom izlaganju osvrnuću se na drugu tačku dnevnog reda – Predlogu za izmenu i dopunu Zakona o zaštiti od požara, poznatijem u javnosti kao „Tamarin zakon“. Tamara Miladinović je jedna od šest žrtava požara koji se dogodio u novosadskoj diskoteci „Kontrast“ 1. aprila 2012. godine. Ovaj Predlog zakona usmeren je na to da se preciziraju pojedine odredbe zakonskog teksta, u cilju buduće efikasnije zaštite protiv požara. Najpre mislim da je dobro što se u članu 4. sadašnje verzije Zakona dodaje desetak novih tačaka koje daju preciznije definicije pojedinih pojmova i uvode novi pojmovi koji će se koristiti u inoviranoj verziji zakonskog teksta. Dodavanjem novog člana 6a, predviđa se edukacija od zaštite od požara i mislim da ovaj član ne treba da ostane samo deklarativan, već da se prosvetni organi postaraju da on zaista i zaživi u nastavnim planovima i programima, bilo u trenutno postojećim predmetima ili kroz vraćanje predmeta poput nekadašnje odbrane i zaštite u školski program. Najvažnije izmene vezane su za tehničke planove zaštite i odbrane od požara, za koje će se ubuduće zahtevati nešto veći broj opisa, karakteristika i podataka, kao i obaveza da se ti planovi ažuriraju, kako bi odgovarali stvarnoj situaciji i bezbednosnom riziku. Od tehničke dokumentacije prilikom požara i izgradnje sada će se ovim zakonom propisati konkretni osnovni zahtevi koje objekat mora da ispunjava, poput očuvanja sopstvene konstrukcije, sprečavanja širenja vatre i dima i bezbednosne evakuacije ljudi iz njega. U čl. 33, 34. i 35. izvršeno je predefinisanje nadležnosti MUP-a i njegovih područnih jedinica u vezi sa davanjem saglasnosti na tu protivpožarnu dokumentaciju. Konačno, ovim izmenama i dopunama se precizira položaj i uloga vatrogasno-spasilačkih jedinica pod ingerencijom MUP-a i dobrovoljna vatrogasna društva kojima će se od sada garantovati i prihodi iz budžeta lokalne samouprave pokrajina i Republike. Poštovani narodni poslanici, Poslanička grupa PUPS smatra da predložene izmene Zakona o zaštiti od požara imaju za cilj primenu propisanih mera zaštite od požara, prvenstveno zaštite života ljudi, materijalnih dobara i životne sredine i stoga će u Danu za glasanje podržati ovaj zakonski predlog, kao i sve zakonske predloge koji su na dnevnom redu današnje sednice. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ministre, kolokvijalno rečeno „Tamarin zakon“ pre ovoga je bio „Zojin zakon“, čekamo „Tijanin zakon“ i ta vrsta građanskog aktivizma jeste zaista pohvalna, da ljudi nakon jedne takve tragedije i muke smognu snage, okupe ljude, napišu zakon, dođu u parlament, usvojimo ga. To je aktivizam za pohvalu. Ali, gde ja tu vidim mali problem? To što ovakva vrsta rešavanja problema kod nas polako postaje praksa. Građani preuzimaju posao za koji je zadužena Vlada i, da budem potpuno pošten i iskren, i parlament i narodni poslanici. To je znak, ministre, da i vi, kao predstavnik Vlade, i ja i ostali poslanici zaista moramo malo bolje, pre svega zbog svih građana, a na kraju zbog ljudi koji su danas ovde i koji su nedavno bili u sali na balkonu. Koji je problem sa Zakonom o zaštiti od požara iz 2009. godine? Jedan od osnovnih problema je taj što nisu doneta podzakonska akta u onoj meri u kojoj je trebalo. Kada ne donesete podzakonska akta, zakon ostaje mrtvo slovo na papiru, neprimenjiv. To je apel i vama, ministre, da u zakonskom roku, vrlo brzo nakon usvajanja donesete podzakonska akta i omogućite punu primenu ovog zakona. Jer, primena zakona spašava živote. Kao narodni poslanik želim da pratim donošenje podzakonskih akata, da sa vama u parlamentu kada dođete sledeći put o tome takođe razgovaramo i da podržimo kada na vreme, ili da kritikujemo ukoliko i vi budete kasnili sa podzakonskim aktima. Ponavljam, nedonošenje podzakonskih akata sprečava primenu i sprovođenje zakona. Zašto ću glasati za „Tamarin zakon“? Dobra je praksa, ministre, znamo podatak da je ovaj zakon prošao javnu raspravu, da ste konsultovali i stručna tela, stručne službe, struku, da ovaj zakon otklanja nedostatke Zakona iz 2009. godine i to je jedan od razloga zašto ću glasati za ovaj zakon. Nije pohvalno, jer je to praksa koja mora da bude prilikom donošenja zakona. I ponovo koristim priliku da ukažem na to da veliki broj zakona donosimo po hitnoj proceduri, da izostaje javna rasprava, pa onda ministre, u vrlo kratkom roku ponovo vidimo, kada menjamo i dopunjujemo zakon, jer zapravo nije prošao javnu raspravu. Ovaj jeste i zato ću ga podržati. Važniji razlog zbog kog ću podržati „Tamarin zakon“ je taj što pre svega u njemu dominira edukacija, obrazovanje, osposobljavanje i opismenjivanje dece uzrasta predškolskog i školskog. Ne postoji ta kaznena odredba koja je efikasnija od edukacije u ovom uzrastu. Edukacija kao princip. Ne samo kod zaštite od požara, i kod bezbednosti u saobraćaju, i kod zaštite životne sredine. Edukacija i obrazovanje kao princip i moto razvoja svakog društva. To je ono što snažno uvek želim da podržim u parlamentu. Šta je tu mene obeshrabrilo? U budžetu za 2015. godinu je bilo više para za zatvore nego za obrazovanje. To je ono što je mene obeshrabrilo i ne pokazuje, ne uliva nadu da će to biti princip i kod drugih zakona. U svakom slučaju, želimo da podržimo „Tamarin zakon“. U petak ćemo, kada govorimo o amandmanima, govoriti i o nekim nedostacima, kao što su rokovi, recimo, za donošenje saglasnosti MUP-a na protiv požarne saglasnosti, kao na to da ne postoje kaznene odredbe za nepoštovanje zakona ili ne činjenje za pripadnike MUP-a. To su stvari koje mogu da ukoče primenu jednog zakona. To su stvarikoje mogu da ukoče završetak jedne investicije i stavljanje u pogon, stavljanje u funkciju i o tome želimo u petak da razgovaramo, kada budemo razgovarali o amandmanima. Što se tiče Zakona o oružju, mislim da je Dragan Šutanovac vrlo detaljno govorio. Ja želim da osvetlim jednu stvar iz ovog zakona. Strašan je podatak da mi u Srbiji na terenu danas imamo između 200.000 i 900.000 komada ilegalnog oružja. Iskren da budem, ne znam šta je tu po meni strašnije, da li to što zaista unazad 20 godina već ne znamo koliko ilegalnog oružja ima u Srbiji ili je podatak to što nagađamo da je čak milion komada ilegalnog oružja na terenu? Znajući da se upravo ilegalnim oružjem, ministre, vi imate detaljniji podatak o tome da se ilegalno oružje upravo koristi za izvršenje određenih krivičnih dela, podatak takođe koji sam dobio, nisam iz ove struke, ali sam se konsultovao i razgovarao sa ljudima koji jesu, da je, recimo, veliki broj penzionisanih vojnih oficira koji su nabavljali oružje preko Ministarstva odbrane uz vojne dozvole, kada se penzionišu, ne prebacuju te vojne dozvole u civilne i to oružje se, takođe, vodi kao ilegalno. Ako sam u krivu, ispravićete me. Šta hoću da postavim kao pitanje i šta hoću da osvetlim kao jedan od problema? Naime, vi ste na strani 30. u obrazloženju stavili da postoje dva cilja donošenja ovog zakona. Prvi cilj je efikasna kontrola posedovanja i prometa. Drugi cilj je da se legalnim i savesnim vlasnicima oružja omogući da nesmetano poseduju i koriste isto. Nemam nikakav problem sa ova dva cilja. Međutim, ja u zakonu ne vidim aktivne mere za smanjenje ilegalnog oružja. Zapravo, nisam siguran da će periodična legalizacija taj problem da reši. Tačno je, to je način na koji druge države takođe rešavaju problem. Međutim, mislim da nije dovoljno. Moje pitanje vama je – kako mislite, na početku sednice ste govorili o tome da je to veliki problem i da u budućnosti moramo da radimo, a ja vas pitam – šta ćemo raditi da smanjimo broj komada ilegalnog oružja na terenu? I sami znate, i vi i ja znamo da bez borbe i aktivnih mera smanjenja ilegalnog oružja nema efikasne borbe protiv kriminala. Hvala.
Reč ima dr Nebojša Stefanović.
Svakako da je ovo problem. Možda nisam bio jasan u startu i to je izazvalo i kasnije reakcije. Što se tiče ovog broja, ta procena se sastoji, procena UNDP, ali procena i MUP i procena drugih organa. Mi da znamo gde se to oružje nalazi, mi bi te ljude pohapsili i oduzeli im oružje. Mi ne znamo gde se to oružje nalazi. Dosta procena se bazira na nagađanju, da li je 1992. godine ušlo ovoliko oružja, da li je nešto ostalo, da li se predalo. Bili su slučajevi da je ljudima ukradeno oružje, pa je tokom postupka legalizacije taj neko ko je doneo to ilegalno oružje, posle se našlo da je to oružje koje je kradeno drugim ljudima. Sve to daje neki uvid u kretanja naoružanja, prometa, ljudi koji se bave krivičnim delima. Sama legalizacija, sama po sebi će doprineti jednim delom, ali neće biti ključ rešenja. Ključ rešenja je bolji preventivni rad policije, bolji rad policije u zajednici, jer policajac koji ima poverenje građana, za šta ću se zaista boriti svim snagama koliko god budem mogao da poboljšam, da ljudi imaju poverenja u policiju, jer ti ljudi zaista rade jedan objektivno veoma težak posao, možda i najteži u zemlji. Zaslužuju poverenje, ali samo oni koji ne sede sa kriminalcima i narkodilerima i sa njima dogovaraju kako će nešto da urade, jer ima i takvih u policiji, ali ja se nadam sve manje, oni su svakako jedna ubedljiva manjina, da oni čestiti, pošteni i odgovorni ljudi u policiji dobiju svoje mesto, da dobiju priliku da pokažu ono što znaju. Upravo kroz taj rad u zajednici, kroz taj preventivni rad, da oni dođu do podataka gde se nalazi nelegalno oružje i da polako ohrabrujemo ljude da nam to oružje predaju. Nadam se da ćemo uveriti. Razmišljali smo se da li rok od tri meseca, da li kraći. Dali smo rok dovoljno da možemo svakoga da obavestimo o ciljevima ovog zakona, da obavestimo svakoga da ako ima nelegalno oružje i verovatno je da ste u pravu za ovo vojno, u smislu, verovatno je taj broj ulazio tu, jer sve ono oružje koje nema regularno dozvolu po našem zakonu, nije regularno, nije legalno. Pokušaćemo da uverimo ljude da je zaista u njihovom interesu, ali i u interesu drugih ljudi, jer onaj koji ima zakopano neko naoružanje, ili ga drži u stanu, kući, garaži, rizikuje da mu ga neko ukrade, rizikuje da u nekom momentu shvati da mu to više ne treba, pa ako se plaši, ako nema legalizacije, da proba da ga proda nekome, rizikuje da i sam bude lanac sutra izvršenja nekog krivičnog dela sa nesagledivim posledicama. Ja ću se truditi da kroz tu neku tematsku aktivnost uverimo ljude da je mnogo bolje da to oružje predaju. Naravno da je to ključ boljeg rada kriminalističke policije, policije u zajednici i to je stvar na kojoj ćemo insistirati. U svakom slučaju, iz rasprave do sada, meni je drago da su ova dva zakona na neki način potpuno ohrabrila sve narodne poslanike da budu jedinstveni u stavu da nama ovo treba. Ovo nije samo stvar MUP, nije samo stvar ministra, ovo je stvar našeg života. Moramo da se izborimo za to da imamo manje kriminala na ulici, da imamo manje prestupa, da imamo manje krivičnih dela. Posao policije je da ih rasvetljava, posao policije je da hvata počinioce, naravno da radi preventivno, da sprečava izvršenja krivičnih dela ukoliko to može. Ne može se svako krivično delo sprečiti. To nije realno ni u jednoj zemlji, ne samo u Srbiji. Međutim, rad na edukaciji, obrazovanju od policijskih službenika, na čemu zaista insistiramo i mislim da ćemo kroz pregovore o poglavlju 24 imati dosta prilike da i u saradnji sa drugim policijama i u regionu i u svetu, kao što je ovaj primer o saradnji sa graničnim policijama Austrije, Mađarske i Nemačke, drugih država, Francuske, da edukujemo naše ljude za upotrebu savremenih tehnologija i da mi postanemo bolji i kvalitetniji. Neke neprilike nam stvaraju neke druge prilike. To je tako. Ovde će biti potrebno i dosta edukacije za decu. Imaćemo, kao što sam rekao, sutra je poslednji dan javne rasprave o zakonu, iako je to samo par članova, ali smo želeli da prođe jednu dugu raspravu Zakon o bezbednosti saobraćaja, da bismo mogli da uključimo sva mišljenja i sve one ljude koji to mogu da daju. Veoma je važno da takve stvari deca počnu da uče u školama. Kada imate praktične modele, mi smo imali jedan model koji smo radili, koji je organizovan kroz naše policijske uprave, da je hiljade mladih vozača dobilo određene dodatne obuke potpuno besplatno i za državu i za njih. Sada čekamo statističke pokazatelje, ali ako je verovati statistikama iz drugih zemalja koje su to probale, kod tih mladih vozača nivo, odnosno stepen smrtni ishoda, teških povreda, saobraćajnih nezgoda je drastično manji. Uvek se isplati ulagati u edukaciju. Naravno, država to radi koliko može, kolika su njena finansijska sredstva, ali svakako je da će MUP na tome insistirati kao na jednom od najvažnijih modela za nas.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, poštovana predsednice. Poštovani ministre, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ne umanjujući značaj i važnost sporazuma o kojima danas govorimo, ja ću u svom izlaganju, poštujući vreme koje ima poslanički klub SPS, iskoristiti priliku da u nekoliko rečenica još jednom saopštim stav poslaničkog kluba kada je reč o dva zakonska predloga, pre svega kada je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara, ali i Predlogu zakona o oružju i municiji. Najpre, želim da kažem da oba zakonska predloga po mišljenju poslaničkog kluba SPS vrlo jasno pokazuju da Vlada Republike Srbije ima sluha i da na pravi način sagledava ono što jesu životna pitanja i da u konkretnom slučaju zajedno sa građanima, što je veoma dobro i veoma pozitivno, pokušava da iznađe najbolje moguće zakonske okvire. Tema o kojoj danas govorimo, ponoviću, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara je zapravo, složićemo se, gospodine ministre, sa vama, u neku ruku odgovornost i obaveza koja se postavlja pred čitavo društvo. To je veoma značajno, ozbiljno pitanje za društvo u celini, za sve nas. Danas kada govorimo na ovu temu, a imajući na umu da je inicijativu za izmene i dopune Zakona o zaštiti od požara pokrenuo otac male Tamare, koja je nastradala u požaru u diskoteci „Kontrast“, nažalost, 1. aprila 2012. godine, kada je život izgubilo još pet mladih ljudi. Imajući ovu tragediju na umu, imajući na umu ko je pokrenuo ovu inicijativu, mi zapravo danas imamo, čini mi se, svi zajedno samo jedan jasan cilj, a to je da kroz današnju raspravu u načelu, kroz raspravu u pojedinostima, dođemo do najkvalitetnijeg mogućeg zakonskog okvira, koji će pomoći da se ni jedan mladi život više u Srbiji ne ugasi na ovakav način. Važno je preventivno delovati, u potpunosti se slažem sa vama. Važna je edukacija, u potpunosti se slažemo, ali je isto tako važno da svako od nas uradi ono što je u njegovoj moći da se ovakve tragedije u budućnosti više ne događaju, odnosno da se nikada i nikome više ne ponove. Da bi se tragedije izbegle, važno je da imamo sistemska rešenja. Važno je da u ta rešenja budu implementirana i standardizovana iskustva zemalja u okruženju. Važno je da imamo kvalitetan zakonski okvir, kakav imamo danas i kakav ćemo imati nakon izglasavanja ovog zakonskog predloga. Važno je da odredbe zakona o kojem danas govorimo budu obavezujuće, da ne budu mrtvo slovo na papiru. Važno je, mi ovim zakonskim predlogom imamo vrlo jasno i precizno definisane obaveze i odgovornosti svih. Važno je da nakon izglasavanja ovog zakonskog predloga svako radi svoj posao, na jednoj strani i nadležne institucije, nadležni organi, na drugoj strani vlasnici ugostiteljskih objekata ili, kako je to definisano ovim zakonom, objekata javne namene, da i oni imaju na umu da je bezbednost njihovih gostiju prioritet. Naravno da će poslanički klub SPS u danu za glasanje podržati ovaj zakonski predlog, tu apsolutno nema dileme. Podržavamo u potpunosti i cilj koji se želi postići, a to je, kako ste vi rekli, povećanje stepena bezbednosti i efikasnija kontrola upravo objekata javne namene, prvenstveno ugostiteljskih objekata i ostalih objekata koji okupljaju veći broj ljudi. Ono što svakako jeste najvažnija novina, to je stvaranje pravnog osnova za definisanje tehničkih uslova, kada je reč o ovoj oblasti. Ovaj zakonski predlog takođe vrlo jasno definiše šta su to objekti javne namene, dakle, objekti u kojima se 80%, čini mi se, prostora koristi za okupljanje ljudi, a preostali deo prostora za stambene ili poslovne namene. Takođe, ovaj zakonski predlog stvara jedan osnov za definisanje tehničkih uslova, što je veoma važno, ali ovaj zakonski predlog stvara i jedan pravni osnov za izricanje zabrane rada određenog objekta, ukoliko nisu obezbeđeni uslovi za sigurnu evakuaciju, što je u potpunosti opravdano. Želim da kažem da mi, kao poslanički klub, u potpunosti podržavamo takođe nameru i intenciju, što mislim da jeste suština, da se ni jedan objekat ne može registrovati za određenu delatnost, pa tek nakon toga da ispunjava uslove sa aspekta zaštite od požara. To, svakako, složićemo se sa vama, mora biti preduslov za registraciju delatnosti. Dakle, prvenstveno neophodno je posedovati, naravno, projektnu dokumentaciju za zaštitu od požara, izvršiti tehnički prijem objekta, pa tek nakon toga se baviti registracijom i nijedan noćni klub, apsolutno nijedan noćni klub, nijedan ugostiteljski objekat, nijedan objekat javne namene, kako je to definisano ovim zakonskim predlogom, ne treba i ne sme da radi ukoliko prethodno ne dostavi na uvid dokaze o protivpožarnoj zaštiti. Ono što sam želeo, da iskoristim priliku da vam postavim kao pitanje, a tiče se ovog zakona, naime, u članu 28. ovog zakonskog predloga definisana je obaveza plana zaštite od požara i u stavu 6. proračun maksimalnog broj ljudi, između ostalog, razumete, šta mora sve da sadrži plan, pa se kaže - proračun maksimalnog broja ljudi koji se mogu bezbedno evakuisati iz objekta. Pretpostavljam da postoji uredba kojom je definisano na koji način se proračunava i dolazi do maksimalnog broja ljudi koji se može u određenom trenutku naći u nekom ugostiteljskom objektu. To je pitanje koje sam želeo da vam postavim jer u trenutku kada se desila tragedija u diskoteci „Kontrast“, u objektu koji može da primi 150 ljudi, bilo je, čini mi se, između 300 i 350 ljudi. Da se takve stvari ne bi dešavale u budućnosti, prosto, informacija, mislim da je jako važno i značajno pitanje. Takođe, već je o tome bilo reči, ovaj zakonski predlog otvara i pravni put za definisanje načina funkcionisanja organizacija vatrogasno-spasilačkih jedinica i mi smatramo da je to dobro jer vatrogasno-spasilačke jedinice danas funkcionišu, čini mi se, po osnovu Pravilnika iz 1982. godine. Teško da nešto što je doneto pre 33 godine može biti primenjivo danas i zato pohvaljujemo i ovu odredbu i ovu nameru. Dakle, ubeđeni smo da ćemo imati kvalitetan zakonski predlog. Ovaj zakonski predlog stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“. Ono što je naša sugestija jeste, pre svega vama, ministre, da odmah krene njegova implementacija i u praksi. Ponoviću, da sve odredbe ovog zakona budu obavezujuće, da svako poštuje one obaveze i odgovornosti koje su definisane ovim zakonom, kako sam maločas rekao, da svako radi i odradi svoj deo posla i čini mi se da u ovom trenutku u Srbiji imamo nešto preko 20 hiljada registrovanih ugostiteljskih objekata ili objekata javne namene. Mislim da je važna, a mislim da ste o tome govorili, gospodine ministre, u uvodnom izlaganju, jedna sveobuhvatna kontrola nakon usvajanja ovog zakona, koliko je to moguće, svih ugostiteljskih objekata. Kada je reč o Zakonu o oružju i municiji, naravno da zakon koji je usvojen 1992. godine ne može da odražava stvarne potrebe danas, to nije logično.Naravno da je neophodno usvajanje novog zakona, zakona koji će biti u skladu sa Programom akcije Ujedinjenih nacija za sprečavanje nedozvoljene trgovine oružjem, ali i Protokolom Ujedinjenih nacija o vatrenom oružju, zakona koji će biti u skladu sa pravom, regulativama Evropske unije, u skladu sa direktivama Saveta Evrope. Od trenutka, čini mi se, usvajanja ovog zakonskog predloga 1992. godine, do danas, postojale su brojne izmene. Recimo, 1998. godine, uvedena je obaveza obuke rukovanja vatrenim oružjem za sve koji žele da ga poseduju, a zatim je uvedeno krivično delo za nezakonito posedovanje oružja jer je pre toga ovo bio prekršaj. Zatim je uvedena posebna dozvola za nošenje oružja koja se dobija u posebnom postupku. Oni koji su do tada posedovali oružje mogli su i da ga nose i da ga drže, a zatim je to razdvojeno. Sledeća izmena se, recimo, odnosila na to da je krivično delo za nezakonito posedovanje oružja prešlo u Krivični zakonik. To su samo neke izmene koje sam pokušao da pronađem. Dakle, ove izmene jesu veoma dobre, ali su i nedovoljne. Generalno gledajući, zakon jeste zastareo. U tom kontekstu, želim da kažem da su i, čini mi se, sve bivše republike Jugoslavije usvojile novi zakon i po više puta menjale zakonski okvir koji uređuje ovu izuzetno važnu i značajnu oblast. Maločas ste o tome govorili. Takođe smatramo da je i to važno. Važno je da je sprovedena javna rasprava. Važno je da su uvažene sugestije i predlozi i nadležnih državnih organa, ali kako je navedeno, čini mi se, u obrazloženju zakonskog predloga, i Evropske komisije. Naravno da će poslanički klub SPS podržati i ovaj zakonski predlog u Danu za glasanje. Podržavajući ovaj zakonski predlog, mi zapravo želimo da podržimo realizaciju dva suštinska cilja o kojima je i kolega maločas govorio, a to je, najpre prvi cilj, da kroz efikasnu kontrolu posedovanja i prometa oružja sprečimo zloupotrebe, povećamo bezbednost naših građana, a drugi cilj, da onim savesnim, odgovornim vlasnicima oružja omogućimo korišćenje i posedovanje, ali u skladu sa zakonom. Gledajući ova dva cilja, na jednoj strani, može se reći da je zakon strog, na drugoj strani, može se reći da je zakon liberalan. Sa aspekta realizacije prvog cilja, zakon je strog, i mi to u potpunosti podržavamo. Smatramo da je to veoma opravdano. Sa aspekta realizacije drugog cilja, zakon je liberalan, što je opet prihvatljivo i u potpunosti opravdano, imajući cilj koji se želi postići. Da bi se postigao i da bi se realizovao ovaj prvi cilj, naravno da je važno pooštriti kontrolu posedovanja oružja, napraviti jednu sveobuhvatnu kontrolu svih onih koji danas poseduju oružje. U tom kontekstu, takođe podržavamo uvođenje dva nova uslova, a to su zdravstvena sposobnost, opravdani razlozi, ali, naravno, i diskreciono pravo policije da može izreći zabranu, ukoliko proceni da lice koje poseduje oružje može da ga zloupotrebi. Mislim da je kolega Jovanović maločas pomenuo jedan stravičan zločin, čini mi se 2007. godine, u selu Jabukovac kod Negotina, devetostruko ubistvo, alipočinilac tog ubistva, ispravite me ako grešim, mislim da sam to negde pročitao, čini mi se, je imao legalno oružje, iako je bio duševni bolesnik. Da se takve tragedije ne bi dešavale u budućnosti, podržavamo ovaj predlog periodičnih lekarskih pregleda. Mislim da je reč o periodu od pet godina. Dakle, ovakav vid kontrole nije bio predviđen ranije. Ranije je bilo neophodno da dostavite potvrdu da niste osuđivani i, sa druge strane, da se protiv vas ne vodi krivični postupak. Dakle, da skratim, pooštravanje uslova za dobijanje i posedovanje oružja, uvođenje dodatna dva uslova uz diskreciono pravo koje se daje policiji, takođe, sveobuhvatnu kontrolu svih onih koji danas poseduju oružje, ali i što strožije i rigoroznije sankcije za one koji ne poseduju oružje jeste nešto što poslanički klub SPS u potpunosti podržava. Što se tiče drugog cilja, i sa time želim da završim, što se tiče drugog cilja, a to je da se savesnim odgovornim vlasnicima oružja omogući posedovanje i korišćenje u skladu sa zakonom, ovaj zakon dakle predviđa jedan povlašćeni status za one registrovane sportske strelce i za kolekcionare, što je u potpunosti opravdano. Kolega je maločas govorio o jednom velikom problemu, a to je ogromna količina oružja koje se nalazi u ilegalnom posedu. Znate kako, to jeste veliki problem, ali ja želim da vas pohvalim, jer vi ovim zakonom zapravo pokazujete da kada je reč o rešavanju ovog problema ne sedite skrštenih ruku i ne vodite jednu pasivnu politiku, već jednu aktivnu politiku. Vrlo jasno je navedeno u obrazloženju ovog zakonskog predloga da je postupak legalizacije i predaja oružja pokazao najbolje rezultate. S tim u vezi, dobro je da je legalizacija uređena ovim zakonskim predlogom, tačnije članom 46. Još jednom, na samom kraju, u danu za glasanje poslanički klub SPS podržaće oba zakonska predloga. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hvala. Samo želim kratko da se zahvalim na ozbiljnoj i argumentovanoj raspravi. Suština onog prvog dela na koji želim da se osvrnem, primena zakona. Kao neko ko je bio poslanik i sedeo u ovim klupama, potpuno sam svestan da bez suštinske primene svaki zakon može da bude koliko god želite dobar, ako se ne primenjuje od toga nema ništa. Važni su i podzakonski akti. Ja ću insistirati, razgovarao sam, evo i sada razgovaram sa ljudima koji sede pored mene, imaće izuzetan pritisak da podzakonske akte urade u najkraćem mogućem roku, da bi ta primena mogla da bude precizna. Ovo što ste pitali, to je pravilnik koji čeka donošenje ovog zakona za broj ljudi koji mogu biti u određenom prostoru, i faktički tada ćemo, vi znate da u našoj zemlji to teško definisati, na fudbalskim utakmicama, košarkaškim, različitim prostorima, ljudi uvek žele malo više, a onda naravno to čini protivpožarne puteve, puteve za evakuaciju nebezbednim, i mi ćemo to morati da definišemo. Tako da očekujem da to vrlo brzo, mislim da ću moći da ubedim gospodina Marića, da to do kraja sledeće nedelje završimo bar u kompletu, što se tiče ta dva pravilnika, siguran sam da će on da me posluša. Što se tiče ovih ostalih, za oružje, municiju ćemo se truditi da budemo što kraći sa rokovima. Hvala još jednom.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Stefana Miladinović. Izvolite.
Hvala, generale. Poštovani ministre, saradnici iz Ministarstva, uvažene kolege narodni poslanici, ne uzimajući u obzir, zapravo ne umanjujući važnost ostalih predloga zakona koji su danas na dnevnom redu, ja ću u ime poslaničke grupe SPS, danas govoriti o Predlogu zakona o oružju i municiji, sa malo drugačije aspekta u odnosu na kolege koje su diskutovale o ovom Predlogu zakona. Kada se pomene oružje, asocijacija prosečnog građanina sveta je negativna izaziva otpor. Razlozi za ovo su mnogostruki i naravno, opravdani. Ipak, oružje i municija bar u legalnim okvirima nisu samo sredstvo za borbena dejstva veće se koriste i za ličnu bezbednost, za zaštitu lica imovine i drugih društvenih vrednosti. Takođe, iako manji procenat populacije bilo koje države u svetu koristi oružje i municija jesu neophodni, kao što znamo za lov, tako i za sportske discipline, naravno i neke olimpijske. Jedan od glavnih argumenata za ograničavanje prava građanina da poseduje i nosi oružje jeste pretpostavka da će se sa manje legalizovanog oružja biti i manje kriminala. Evo nekoliko zanimljivih podataka koji govore drugačije u odnosu na ove opšteprihvaćene stavove, odnosno predrasude. Prema podacima nekim po stepenu civilne naoružanosti građana Republika Srbija je druga u svetu, daleko iza SAD. Prosečna naoružanost građana podrazumeva naoružanost građana po glavi stanovnika i ona ne obuhvata legalnu, vojnu, niti nelegalnu naoružanost uopšte. Ukoliko bi se uneli i podaci o legalnoj naoružanosti pripadnika svih bezbednosnih službi, drastično bi se promenila slika u pogledu naoružanosti jedne zemlje po glavi stanovnika. Posebno je važno ovo istaćijer u nekim državama lica koja završe redovnu vojnu službu, zadužuju oružje, koje nakon isteka statusa rezerve mogu i da otkupe, a ovo oružje ne ulazi u statistiku civilne naoružanosti. Sa druge strane u državama u kojima je građanima gotovo zabranjena upotreba oružja, najviše su opterećene kriminalom i nasilnom smrću upravo oružjem.Vi ste, gospodine ministre, već govori o trendu pada smrtnosti od oružja u Republici Srbiji, godinama unazad, ali evo još nekoliko zanimljivih informacija. Kada je Republika Srbija u pitanju, prema nekim podacima spadamo u grupu zemalja sa malom smrtnošću, sa prosečnim indeksom od 3,9 odnosno pet nesreća na 100.00 hiljada stanovnika. Nažalost većinu ovih smrtnih slučajeva izazivaju samoubice, preko 70%. Naša stopa za ubistvo vatrenim oružjem na 100.000 stanovnika je 1,2 što je daleko iznad proseka svetskog indeksa 6,2. Iz ovoga možemo reći da u Srbiji postoji tradicija i kultura vladanja oružjem i da državljani Republike Srbije zaslužuju mogućnost posedovanja oružja, što ovaj zakon i omogućava. Ne želim da budem shvaćena pogrešno, nisam za apsolutnu legalizaciju oružja i potpuno podržavam sve strožije mere u pogledu civilnog nabavljanja, držanja i nošenja oružja, jer se time sa jedne strane deluje preventivno. Sa druge strane, omogućava se pravo savesnim građanima, kolekcionarima oružja, strastvenim lovcima i sportistima da poseduju i koriste oružje i municiju sa adekvatnom dozvolom za svoje hobije i u skladu sa svojim interesovanjem. Ovaj zakon koji nakon više od dve decenije usvajamo, korak je unapred u pogledu efikasnije kontrole posedovanja i prometa oružja u Republici Srbiji, jer je prilagođen sadašnjim društvenim prilikama i strateškom opredeljenju Republike Srbije u pogledu pristupanja EU. Takođe kao potpisnica programa akcije UN za sprečavanje, suzbijanje i iskorenivanje nedozvoljene trgovine oružjem, kao i protokola UN o vatrenom oružju, Republika Srbija se obavezala u pogledu sprovođenja mera kontrole vatrenog oružja i periodičnog izveštavanja o postignutim rezultatima, što se odredbama ovog zakona reguliše. Iako je važeći zakon u mnogim odredbama, narodski rečeno, pregazilo vreme, izvesna rešenja su se pokazala efikasnim, što je predlagač uneo i u novi zakon. Za državljane Republike Srbije bilo da su pitanju fizička lica ili službena lica, odnosno pripadnici državnih organa, zatim za same preduzetnike, odnosno pravna lica koja u okviru delatnosti imaju poslove obezbeđenja, kao i za različita udruženja, pre svih lovačka, sportska i udruženja oružara, izuzetno je važno usvajanje ovog zakona. Zakonom se na detaljan način razrađuje nabavljanje, držanje, nošenje, čuvanje i ostale radnje u vezi sa oružjem i municijom, od strane fizičkih i pravnih lica. U samom zakonu jeste najviše odredbi koje se odnose na oružje po novoj kategorizaciji, kategoriji B, budući da je oružje ove kategorije najrasprostranjenije i najznačajnije sa aspekta bezbednosti jedne zemlje. Sa stanovišta fizičkih lica, zakonom se obezbeđuje da legalni i svesni građani nesmetano poseduju i koriste svoje oružje, ali se zakonom predviđa i strožije kažnjavanje za zloupotrebe i nesavestan odnos prema oružju. Najznačajnija novina, o ovome je mnogo mojih kolega govorilo, jeste u članu 11. kojim se propisuju uslovi za nabavljanje oružja, iz kategorije B odnosno, uslov kao zdravstvena sposobnost lica koje podnosi zahtev za nabavku oružja kao novi uslov. Obaveznost fizičkog lica koje ima dozvolu za držanje i nošenje oružja iz kategorije B ima obavezu da na svakih pet godina dostavi nadležnom organu novo uverenje. Svakako jeste preventivna mera u sprečavanju mogućih nesreća koje su se u prošlosti dešavale, a kao posledica narušenog zdravstvenog stanja vlasnika oružnog lista. Još jedna novina koja raduje poštovaoce oružja, odnosno kolekcionare jeste kolekcionarska dozvola. Ovu dozvolu može dobiti fizičko lice koje poseduje najmanje pet komada oružja kategorije B, čime stiče mogućnost za nabavljanje više oružja ove kategorije. Nova kategorizacija oružja, pored drugačijeg razvrstavanja oružja koje je bilo regulisano važećim zakonom, uvodi i novu kategoriju D. Po prvi put zakonom se reguliše upotreba gasnih sprejeva i uređaja za izazivanje elektrošokova, tzv. tejzera. Kada već govorim o ovoj kategoriji, želela bih da skrenem pažnju na neka zakonska rešenja koja su kako mi se čini, u koliziji. Kako nismo bili sigurni šta je namera predlagača zakona, nismo podnosili amandmane, ali koristim priliku da ukažem na neusklađenost ova dva člana zakona. Naime, radi se o rešenjima sadržanim u članu 15. i članu 26. Predloga zakona. Članom 15. je utvrđeno da fizička lica starija od 16 godina, pravna lica, kao i privredni subjekti mogu bez odobrenja i prijave nadležnom organu nabavljati i držati oružje iz kategorije „D“ u koju spadaju gasni sprejevi i uređaji za izazivanje elektrošokova. Istovremeno članom 26. kojim se reguliše pitanje zabrane nošenja oružja, predviđeno je da samo punoletna lica mogu nositi gasne sprejeve i uređaje za izazivanje elektrošokova. Dakle, ne sa navršenih 16, kako piše u članu 15, već punoletna lica kako stoji u članu 26. Smatramo da je neophodno još jednom analizirati ova dva člana i s obzirom da je rok za podnošenje amandmana narodnih poslanika istekao početkom ove sednice verujem da bi nadležni Odbor mogao da izvrši redukciju jednog od ova dva člana. Kao što je ovlašćeni predsednik poslaničke grupe rekao, socijalisti su podneli nekoliko amandmana na Predlog ovog zakona o čemu ćemo u raspravi u pojedinostima bliže diskutovati. U vezi sa podnetim amandmanima skrenula bih pažnju na naše amandmane koji se dotiču člana 6, a tiču se lovaca i lovačkih udruženja, kao i na pitanja trofejnog oružja koje se ovim Predlogom zakona ne definiše. Verujem da ćete, poštovani ministre, razmotriti ove i sve naše amandmane koje smo podneli, jer nam je cilj, jeste donošenje što preciznijeg i primenjivijeg Zakona o oružju i municiji. Hvala.
Reč ima ministar Nebojša Stefanović. Izvolite.
Meni se učinilo isto u prvom čitanju, identična stvar i ja sam isto pomislio da je greška. Međutim, radi se o dve različite norme. U članu 15. kaže – fizička lica, starija od 16 godina itd. mogu nabavljati i držati oružje, a u članu 26. kaže – punoletna lica mogu nositi gasne sprejeve. Dakle, samo je u tome razlika, jer meni se to odmah učinilo isto, reko ovo je greška neka. Međutim, pošto su uopšte zakonske norme takve da lica koja su mlađa od punoletstva ne mogu nositi bilo kakvu vrstu oružja, o tome se radi. Znači, neko može kući imati elektrošok za ličnu zaštitu, ali ga ne može nositi sa sobom u školu na primer, što je opet možda i dobro, a sa druge strane, lica koja su starija od 18 godina mogu nositi ovakvo oružje i samo se o tome radi.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić, a zatim Dragan Šutanovac. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege iz Ministarstva unutrašnjih poslova i kolege poslanici, danas smo dosta čuli o ovim predlozima zakona koji su na dnevnom redu, ali ja bih počela, pre svega ukratko bi se osvrnula o Zakonu o oružju i municiji koji praktično negde želim da podsetim poslednji je donešen u integralnoj verziji 1992. godine. Znači, od 1992. godine do sada mi nismo imali novo zakonsko rešenje o ovoj oblasti. Ono što je važno to je da su postavljena dva važna cilja, a to je da se izvrši efikasna kontrola uopšte u ovoj oblasti i drugi deo da se izvrši praktično legalizacija, odnosno da se vlasnicima koji do sada su to koristili sa jedne pozitivne strane, jer mi smo danas dosta slušali u skupštinskoj raspravi sve ono što je na granici sa zakonskim rešenjima o svim onim ljudima koji žele da zloupotrebe praktično i kupovinu i korišćenje i nošenje oružja i municije. U ovom delu mislim da je dat jedan vetar u leđa ljudima koji zaista i oružje i municiju koriste u zakonskim propisanim okvirima i koriste zaista u dobre svrhe. Pre svega, tu treba reći da su to ljudi koji su udruženja građana koje su ljubitelji sporta i to je onaj deo kada pričamo o streljaštvu i nemojte da zaboravite da je Srbija imala, znači nosioce zlatnih medalja, gospođu Jasnu Šekarić moram da spomenem, koja je bila prva praktično u ovom sportu. Drugi deo su ljubitelji prirode i oni ljudi koji zaista mora da nose oružje iz prostog razloga što se bave jednom delatnošću koja se zove lov i taj deo praktično obuhvata veliki deo korisnika. Računa se da u Srbiji ima nekoliko stotina hiljada aktivnih lovaca, a oni koji nisu aktivni, takođe imaju oružje. Prema tome, i oni se drže ovih zakonskih predloga, odnosno zakonskih rešenja po kojima oni treba u suštini da budu glavni korisnici, odnosno ljudi koji će se nositi ovim zakonskim rešenjima. Taj deo praktično obuhvaćen ovim predlozima pokazuje da su aktivne mere u kojima želi da se uvede potpuna kontrola u ovom sektoru, ali i da se nagrade svi oni koji zaista to rade na jedan adekvatan način su u prilici da sada po prvi put imaju pravi i oni kolekcionari koji skupljaju oružje zaradtoga što su ljubitelji i koji imaju čak i zaliveno oružje, imaće priliku da dobiju tzv. kolekcionarsku dozvolu, koji poseduju minimum pet komada oružja i imaće na neki način prednost u kupovini nekog sledećeg. Sa te pozitivne strane praktično ova novina mislim da na neki način uvodi red, ali i daje mogućnost ljudima koji u ovoj oblasti negde su bili oštećeni upravo zbog onih o kojima smo ranije pričali koji su bili spremni da zloupotrebe ovakav zakon i bili oštećeni. Sada na neki način im je to vraćeno kao njihovo pravo o kojem će imati veliko zadovoljstvo da praktično primenjuju zakon. Ono što bih još rekla za ovaj zakon je da je to deo praktično direktiva EU koje je Evropski parlament odavno usvojio, da je vezan za Poglavlje 24 i, gospodine ministre, mislim da vi sa svojom pozicijom na kojoj se nalazite imaćete veliku ulogu, pogotovo kod ovog poglavlja, a samim tim i u prezentaciji i praktičnoj primeni evropskih direktiva ne samo o ovom zakonskom predlogu, nego i drugim. Ono što je važno to je da ste na kraju krajeva uključili civilni sektor u izradu ovakvih zakonskih rešenja, jer kada pričamo o svim ovim korisnicima ovih zakona, većina njih su praktično udruženja građana i kao udruženja građana oni spadaju u civilni sektor. Prema tome, vrlo je bitna prihvatljivost svakog zakona. Ako ste vi uključili i implementiralisve ono što su zakonska rešenja na osnovu dobrih praksi i praktično određenih mišljenja udruženja, to znači da zaista prihvatljivost ovakvih zakona će biti u punom kapacitetu. Ono što je meni bilo jako interesantno to je izmena i dopuna Zakona o zaštiti od požara i mislim da u ovom delu manje smo razgovarali, više je muški svet pričao o oružju i municiji. Ono što je deo kada pričamo o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara, tu je interesantno navesti da možemo da ga smatramo kao jednom od dela reformskih zakona. Zašto? Zato što se usklađuje negde sa Zakonom o planiranju i izgradnji i kao takav u jednom segmentu obuhvata taj deo izmena, a drugi deo obuhvata reorganizaciju praktično organizaciju i praktično nov način funkcionisanja vatrogasno-spasilačkih jedinica. U ovom prvom delu kada pričamo o usklađivanju Zakona o planiranju i izgradnji treba reći da je tu definisano ono što do sada nismo imali, a do sada smo imali u planiranju i izgradnji deo koji se odnosi na glavni projekat. Sada on više postoji. U novom zakonu imamo Zakon o izvođenju radovi koji se odnosi na građevinske objekte, a kada govorimo sada o zaštiti od požara, tu se više sada ne pojavljuje glavni projekat, ali se pojavljuje elaborat. To mislim da je zakonski potpuno tačno definisano. Bilo je nekih mojih kolega koji su govorili suprotno ovakvoj činjenici. Međutim, mislim da smo ovim zakonom to izdefinisali. Kao član Ekonomskog fokusa neću moći da se složim sa mojim kolegom koji je imao stanovište da izradu saglasnosti određene komisije treba poveriti određenim privatnim, odnosno određenimprivrednim društvima koje nisu u sklopu jedinica MUP-a, iz prostog razloga što do sada vi imate određeni ljudski i profesionalni kapacitet unutar jedinica MUP-a. To je ono što govori o tome da taj deo profesionalnosti zahteva određene licence. Ti ljudi takođe imaju određene licence. Ukoliko želimo da proširimo taj deo komisije i da to otvorimo kako postoji tendencija kod nekih naših kolega iz drugih političkih stranaka uopšte nije problem da oni budu sastavni deo komisije sa određenim licencama, ali ne mogu da budu sastavni deo određenog privrednog društva, odnosno kada govorimo, govorimo o određenom preduzeću. Daću vam primer. Znači, po direktivama EU 2011. godine, tadašnja praktično skupštinska većina usvojila je jedan zakon u kome je takav model primenila za dodelu saglasnosti koji se odnose na sudove pod pritiskom, znači da Ministarstvo energetike nije imalo pravo više da izlazi komisijski i da vrši verifikaciju podzemnih rezervoara za benzinske pumpe. Šta se desilo? Nekontrolom, odnosno nedavanjem saglasnosti određenih preduzeća koji su imali pravo to da radi, dolazite u trenutak da ta preduzeća u određenom periodu zbog brzih ekonomskih promena, možda prekinu svoj rad, ili odu u stečaj ili se ne bave više tim poslom. U trenutku kada dolazi do nesreće, eksplozije pumpe ili bilo čega, kada se postavi pitanje krivice, onda državni organi više nisu imali nikakvu odgovornost, zbog toga što je ta odgovornost prenešena na onog koji izdaje saglasnost. U tom slučaju, kada bi zaista došlo do toga da određeno privredno društvo izdaje saglasnost za deo koji se odnosi na saglasnost za objekte za protivpožarnu zaštitu, praktično MUP onda ne bi bio uopšte odgovoran za taj objekat. Zbog toga kažem, možda u budućnosti treba naći jedan model, ali mislim da smo mi na kokusu i nalet zaista našli neko kompromisno rešenje i sa vaše strane vidim da je određeni deo prihvaćen, da jednostavno rešenje o kojem će Ministarstvo građevine, u saradnji sa Ministarstvom unutrašnjih poslova naći način na koji će se ispoštovati procedura za 28, odnosno 54 dana za davanje saglasnosti za izvođenje radova, kada govorimo o građevinskim dozvolama, a i da na određeni način komisije, koje su u okviru rada MUP-a će izaći u susret ovome. Pri tome, ja sam tada i na sednici rekla, glavni projekat, s obzirom da je ukinut, kada pričamo i o građevini, i ako se ukida kod saglasnosti za protivpožarnu zaštitu, kažete – elaborat, ali taj elaborat će imati određene svoje elemente koje će moći za 28 dana biti izdate, a određeni deo završetka izlaska komisije na teren, će biti potpuno usaglašen do, praktično, namene tog objekta. To je ono što mislim da je jako dobro, što nakon određene vrste konsenzusa i sagledavanja uopšte zakonskih rešenja sa svih strana, vi dolazite do jednog pravog rešenja. Na kraju, Zakon o zaštiti od požara govori o redefinisanju i uređenju vatrogasnih i spasilačkih jedinica i pokazalo se sada i kod prethodnih poplava da praktično ove jedinice nisu se isključivo bavile požarima, očito su bili aktuelni i kod poplava i kod klizišta i pokazala se potreba da i ove jedinice se na određeni način reorganizuju, a imali smo prilike da čujemo od kolega da od 1982. godine nisu imali praktično nova zakonska rešenja. Tako da od velike pomoći, očito gospodine ministre, su vam bili i sindikati MUP i stručne službe, da ste zaista sa ovakvim rešenjima izašli na najbolji mogući način. Da je to dobar predlog pokazuju i ovi sporazumi. Ovi sporazumi sa Mađarskom pokazuju da mi nismo sami u regionu, pogotovo kada pričamo o vanrednim situacijama i katastrofama, da je potrebno da sarađujemo. Takav sporazum imamo sa Mađarskom, na dnevnom redu imamo i Memorandum koji govori o saradnji o zemljama jugoistočne Evrope, praktično kao jedna vrsta preventive u borbi sa ovakvim situacijama. Kada govorimo o sporazumima koji su bili deo vezan za određenu readmisiju, onda su to Sporazumi sa Rusijom i kada govorimo o borbi protiv kriminala, onda je i Sporazum sa Belorusijom. Mislim da će o tim sporazumima više govoriti moje kolege, ali u svakom slučaju mislim da je današnja sednica pokazala da ste zaista pravi čovek na pravom mestu, iako se to mnogima možda ne dopada, ali zaista rezultati rada uvek govore i za čoveka i pokazuje da će SNS u danu za glasanje sigurno podržati ovakve predloge. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Gospodine ministre, pravi čovek na pravom mestu, što kaže koleginica, imali smo dobru raspravu u prvom delu i ja bih da nastavimo. Imam utisak da sam uspeo da vas ubedim u nekih par amandmana, još ćemo razgovarati po amandmanima, ali neke stvari smo preskočili da analiziramo. Rekli ste da ćete prihvatiti da se važenje oružanog lista produži na 10 godina. Ja i dalje mislim da nema potrebe da se ograničava uopšte zato što uslovi koji treba da se ispuni u članu 11. se proveravaju na svakih pet godina. Znači, pravićete samo posao Upravi za upravne poslove jer ne znam koliko desetina, stotina hiljade ljudi ima važeće dozvole, ako svi budu dolazili. (Nebojša Stefanović, s mesta: Čip ne podržava duže od deset godina). E, sada ako je čip problem, da menjamo čip. Dobro, mislim da ta stvar treba tako i da se rešava onda,da se vidi to što je tehnički problem. Kaže ministar da čip ne podržava duže od deset godina. Ali, dobro to je sad stvar u koju ne želim da ulazim. Mislim da generalno nema razloga da se to ograničava. U članu 26. govorio sam o tome u prvom delu zasedanja tiče se nošenja gasnih sprejeva, odnosno uređaja za elektro šokove, predviđeno je da mogu da ih koriste samo punoletna lica starija od 18 godina. Mislim da čak ta sredstva su potrebnija maloletnim licima jer smo svedoci da je bio niz teških krivičnih dela upravo prema maloletnim licima i ako bi ih poslušali naša je ideja da sa 18 spustimo na 16 godina. Znam, da će neko reći da mogu da zloupotrebe. U principu onaj koji želi da zloupotrebi to će da učini ne vezano od broja godina koje ima, a nekome možemo da spasimo možda život, a opet možemo da spasimo nekog od napada životinje i tako dalje. Mislim, da je to nešto što možete da uzmete u razmatranje i naprosto nikoga to neće koštati ništa, o opet ako se jedan život zaštiti zahvaljujući tom spreju ili elektro šoku, mislim da bi to bilo jako dobro. U članu 31. sad na kraju ne znam šta ste prihvatili da li će ostati da će morati odmah da se prijavi nestanak oružja, ja sam vam malo pre kada sam bio kod vas rekao da u članu 30. - ko nađe oružje dužan je da odmah obavesti najbližu organizacionu jedinicu ministarstva. Znači, formulacija „odmah“ u zakonu već postoji. Mislim da takva ista formulacija treba da postoji i u ovom delu kada neko primeti nestanak svog ličnog naoružanja. Nema potrebe da mu se daje nikakav period od 48 sati ili ne znam koliko već je mislio, naprosto je to verujte mi podjednako opasno kao i ovo što je neko našao. Kažem, u tom periodu može da se izvrši krivično delo i da se pištolj vrati opet tamo gde je bio. Bojim se da to nešto, a drago mi je, vidim da kolege klimaju glavom, mislim da možemo i to da prilagodimo onome što zaista treba da bude. Nismo razgovarali takođe kategoriji tzv. C u članu 4. Nisam siguran, kažem, moguće da u nekom uporednom pravu postoje te moderne kopije starog oružja. Ne znam zbog čega starog, a ne i novog, jer smo svedoci da u radnjama za igračke postoji niz raznih kopija koje lične na originale i verujem da bi veliki broj građana u Srbiji pomislio da je to originalno oružje. Mi predlažemo da se generalno te moderne kopije brišu, ako već postoji mogućnost da se sa njima trguje u prodavnicama igračaka. Mislim da nije predviđeno da to stoji. Ima nekoliko članova zakona koje bi trebalo da se praktično promene. Ako sam dobro razumeo vezano za dokazivanje ugroženosti, bezbednosti građana, to ćemo da idemo po amandmanu koji smo dali. Želim da vam se zahvalim, čini mi se da praktično većina ili gotovo svi amandmani koje smo predložili će biti prihvaćeni na opšte zadovoljstvo i mogu da vam kažem da ako tako bude, a verujem da hoće, mi ćemo podržati ovaj zakon i zahvaljujem se još jednom.
Reč ima ministar Stefanović. Izvolite
Predložio sam, konsultovao sam se malo sa zakonodavstvom i sa našim ljudima, i meni je bio nejasan ovaj postupak sa nestalim oružjem. Potpuno je logično da čovek koji primeti nestanak oružja odmah obavesti policiju, ne treba bilo kakav rok. Međutim, šta je razlika u odnosu na postupak sa nađenim oružjem. Neko ko pronađe oružje on faktički telefonom može obavestiti policiju da je pronašao oružje i ne mora da pruža bilo kakvo obrazloženje vezano za to. Onaj koji je izgubio oružje, upravo zbog propisa o načinu čuvanja oružja mora da pruži obrazloženje kako je došlo do gubljenja oružja. Dakle, nije pištolj baš olovka da može tek tako da izgubi. Samo u tom smislu će predlog biti odmah, a najduže do 24 sata. Dakle, to će biti formulacija da bi neko mogao da dođe prosto sa objašnjenjem. Naravno, to je najduže 24 sata, pretpostavljam da će ljudi koji izgube oružje doći u narednih sat, dva da to prijave od trenutak kada to primete. Što se tiče ovog vezano za lica koja mogu nositi gasne sprejeve i uređaje za izazivanje elektrošokova, zašto smo se odlučili ipak za punoletna lica? Imamo pokazatelje koji ukazuju na povećanje maloletničke delikvencije. U praksi vi to, siguran sam, znate, dešava se da vođe kriminalnih klanova namerno koriste maloletna lica jer znaju da je kaznena politika prema njima blaža nego prema punoletnim licima. Plašimo se da bi dodatno njihova naoružavanja na takav način mogao da pruži osnove za dalja povećanja maloletničke delikvencije. Zato smo se opredelili za ovo. Videćemo, naravno, kako će se praksa pokazati i ono što sam razgovarao sa kolegom, potpuno spreman da, ako se u praksi pokaže da ova rešenja potrebno promeniti, nemam ništa protiv da za nekoliko meseci sednemo i da to promenimo. Mislim da je to jedan zdrav način komunikacije. To je ono što sam ja želeo da kažem. A ovo ostalo, našli smo formulaciju, da kažem da, pri nošenju oružja fizičko lice iz stava 1. ovog člana, prilikom podnošenja zahteva mora ispunjavati uslove iz člana 11. tog zakona, kao i da učini verovatnim da mu je lična bezbednost ugrožena. Učini verovatnim formulacija, da da svoje objašnjenje, viđenje, zbog čega smatra da mu je bezbednost ugrožena, a naravno, onda će nadležni državni organi to proveravati, to se potpuno slažem. To će svakako biti usvojeno.
Potpuno ja razumem kolege iz MUP-a koji gledaju sa jedne strane ovaj zakon. Oni gledaju kako da spreče kriminal. Naravno, ukoliko bi moglo da ne postoji oružje uopšte, da nema elektrošokova, da nema palica, noževa, itd, da imamo svi cveće, bilo bi fenomenalno, i mi ne bi danas imali ovaj zakona, nego bi imali neki drugi zakon o cveću. Ali, ja gledam kao roditelj. Kao roditelj čije dete, nadam se, da neće biti delikvent, a može da bude ugroženo neko delikventan. Taj delikvent će sigurno rizikovati, hteo ne hteo, on će rizikovati, a moje dete neće biti u prilici da se zaštiti na adekvatan način. Dakle, mislim da treba da se postavimo ne u glavu onoga ko će da zloupotrebi zakon, nego upravo onoga ko treba da se zaštiti. Zbog toga ja govorim od 16 godina. Znači, ako neko hoće da zloupotrebi decu od 16 do 18 godina, taj je već spreman da sam vrši zloupotrebu i on mi nije tema lične odbrane, i on je neko ko je opasnost za ovo dete koje nema mogućnost da se brani. Dakle, razmislite još jednom razgovaraćemo kažem, i prekosutra, na amandmanima. Samo, kažem, pristup ljudi iz MUP-a drugačiji u odnosu na druge. Verujem da kada bi njih pitali, pretpostavljam da bi zabranili da se koristi oružje bilo ko. Ja bih to isto podržao. Koleginice su ovde pričale, recimo, u Velikoj Britaniji samo 8% policije ima pravo da koristi oružje. Čak i oni ga ne nose. Samo 8% pravo da koristi. U Norveškoj policija ne nosi oružje isto. Policija. Ali, to su neki drugi sistemi, ako budemo išli nekad u tom pravcu, to će biti jako dobro, a sada kažem, razmislite, razgovaraćemo još kada budu bili amandmani. Zahvaljujem još jednom.
Reč ima narodni poslanik Gordana Topić.
Hvala. Poštovani predsedavajući, ministre, svi prisutni, kao neko ko živi u Banatu, u zajednici koju čine i Rumuni i neko ko živi u mestu koje je preobratimljeno sa jednom rumunskom opštinom Širija, govoriću o značaju sporazuma, otvaranja međunarodnih zvaničnih prelaza na srpsko-rumunskoj granici Nakovo-Lunga, Vrbica-Valkanj i Jaša Tomić-Fenj. Nakovo, Vrbica i Jaša Tomić su naša manja tri pogranična mesta, od kojih je Jaša Tomić najveće i broji oko 2.300 stanovnika i pripada opštini Sečanj u Srednjebanatskom okrugu, dok su druga dva mesta pripadaju Severnobanatskom okrugu, Nakovo opštini Kikinda, a Vrbica opštini Čoka. Sva tri prelaza su do sada bila malogranični prelazi, što znači da su radili po potrebi uglavnom u vreme praznika, kada se beležio prelaz velikog broja putnika. Ilustrovaću to jednim primerom, kada je u vreme novogodišnjih praznika između Rumunskog i Srpskog Božića bio otvoren prelaz Nakovo-Lunga u periodu od 27. do 29. decembra, znači, tri dana, prelaz je prešlo 2.005 putnika i 619 vozila. Kod malograničnih prelaza pored toga što se otvaraju povremeno, nedostatak je i to što ga mogu koristiti samo državljani graničnih zemalja, u ovoj slučaju Srbije i Rumunije. Potpisivanjem ovih sporazuma prethodile su inicijative građana opštine Kikinda i Čoka koje su još sa pet opština iz Rumunije i uz podršku Saveza Srba i Rumuna, uputili inicijativu vladama Srbije i Rumunije za otvaranje stalnih međunarodnih drumskih graničnih prelaza. Realizacija inicijative i međusobno prepoznat interes naše dve države, rezultirao je i zvaničnim upućivanjem note, krajem prošle godine, Ministarstvo spoljnih poslova Rumunije i Ministarstvo spoljnih poslova RS, da naša vlada prihvati predlog zaključivanja sporazuma o otvaranju ovih međunarodnih graničnih prelaza. Samim tekstomsporazuma definisano je da se otvara drumski granični prelaz za međunarodni saobraćaj, lice i robe ukupne mase do 3,5 tona, ako i za saobraćaj pešaka, biciklista i za vozila do 3,5 tone. Radno vreme prelaza, po našem vremenu bi bilo, od 7 do 19 časova, a po rumunskom vremenu od 8 do 20 časova, s tim što bi se na zahtev bilo koje strane, potpisnice ovog sporazuma, u ovoj slučaju Srbije i Rumunije, moglo ovo radno vreme promeniti. Na ovim prelazima zabranjen je prelaz vozila koji prevoze opasne materije, živu stoku i one koji podležu fitosanitarnoj kontroli. Kao međunarodni granični prelazi otvoreni su za sve građane, bez obzira na državljanstvo, i za građane koji prelaze granicu, a državljani su članica EU, kao što i po zakonu, koriste za prelaz lične karte, a naši građani i građani država koje nisu članice EU koriste pasoš. Koleginice i kolege poslanici, otvaranje ovih graničnih prelaza i njihov međunarodni status je od višestrukog značaja, kako političkog, ekonomskog i kulturnog, ujedno i to je doprinos veće bezbednosti naših granica i spoljnih granica EU. Doprinos ovih sporazuma je i u utvrđivanju veza ljudi sa obe strane, susret starih prijatelja i rođaka, očuvanje nacionalnog identiteta ljudi iz pograničnih mesta kao i posebne olakšice lokalnom stanovništvu graničnih opština kroz produbljivanje kulturnih, sportskih, partnerskih veza u privredi, ekonomskog razvoja opština i skraćivanje transporta robe do tržišta EU. Svesni višestrukog značaja ovakvih sporazuma, kako za lokalno pogranično stanovništvo, tako i za region. Poslanička grupa SPS u Danu za glasanje podržaće sva tri sporazuma o otvaranju međunarodnih graničnih prelaza Vrbica-Valkanj, Nakovo-Lunga, Jaša Tomić-Fenj na prelazu srpsko-rumunskoj granici. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, danas govorimo naravno, o zakonu o oružju i municiji i izmeni i dopuni Zakona o zaštiti od požara, ili tzv. „Tamarin zakon“. Ja, pre svega, želim da pozdravim ažurnost ministra unutrašnjih poslova, koji želi u našoj zemlji da obezbedi što veći stepen sigurnosti i bezbednosti, pre svega za mlade ljude u Srbiji. I to je dokazao za ovih nekoliko meseci, od kako je na tom mestu, više puta. Ja pre svega želim da mu čestitam zbog toga, jer mislim da je to važno za našu zemlju, za nove generacije koje dolaze, za nas mlade ljude u ovoj zemlji i za naš život, pre svega, u našoj zemlji. Što se tiče ovih zakona danas o kojima raspravljamo, pre svega, zadivljen sam jednom konstruktivnom raspravom između predstavnika bivšeg režima i SNS i ostalih stranaka, gde postoji jedan dijalog i može se govoriti o unapređenju nekih delova zakona koji će svakako doprineti da u samoj implementaciji istoga imamo bolje rezultate. I, kao što ste videli, i ministar Stefanović to želi da sasluša, da uvaži, i da kroz amandmane, eventualno, ono što je prihvatljivo i usvojimo, kako bismo zajednički poboljšali našu situaciju. Danas se dosta podataka iznelo. Da ovaj zakon, kada govorimo o oružju i municiji, nije menjan od 1992. godine. Konačno je i to došlo na red. Neko je pomenuo da imamo oko 900.000 ilegalnih, da kažemo, pištolja, pušaka, odnosno oružja u našoj zemlji, ali gospodine Stefanoviću, niste vi krivi zbog toga. U pojedinim trenutcima mi je delovalo kao da vas optužuju što postoji toliki broj oružja. Mi smo svesni činjenice i naše prošlosti da smo imali ratove na teritoriji bivše Jugoslavije i da se u nekim trenucima određena količina oružja sa tih ratišta i vratila u našu zemlju i ne možete tek tako ući u trag svakom oružju ponaosob i sprečiti da neko to zloupotrebi. Ono što je važno, da ovaj zakon ima dva cilja, to smo čuli danas, pre svega, zdravstvena sposobnost. Mislim da, kada neko upravlja vatrenim oružjem ili ukoliko ga ima i poseduje i drži u kući, mora da prođe sve testove psihofizičke kako bismo bili sigurni da neko neće napraviti nešto što ne želimo da se desi. S obzirom da smo imali određene naslove, a ja sam izveo samo dva šta je to Srbiju pogodilo i zašto je ovaj zakon važan u samoj implementaciji i primeni, to je svakako i u selu Velika Ivanča onaj masakr koji se desio, pa i ovo što je bilo u prethodnom periodu, da je dečak slučajno upucao u glavu svoju sestru. Znači, važno je da se ozbiljno, a vidim spremnost gospodina Stefanovića, da ozbiljno uđe u rešavanje ovih problema zajedno sa svima nama poslanicima koji zapravo i predstavljamo kontrolni mehanizam sprovođenja svih zakona u našoj zemlji. Drugi cilj jeste opravdani razlog zašto građanin želi da poseduje naoružanje što je takođe izuzetno bitno da date objašnjenje zašto biste nosili pištolj, zašto biste ga držali u kući. Mi živimo u mirnom svetu gde nema ratova, nema bilo kakvih sukoba i tenzija. Mislim da je to ostalo za nama i da svaki konflikt eventualno ako se desi i u onom, da kažem, najprizemnijem delu našeg života i u komšiluku, možemo rešavati dijalogom, a ne nasiljem. Ja bih želeo i voleo da u takvoj Srbiji živimo i mislim da ćemo u narednom periodu uspostaviti sistem da u takvoj zemlji živimo, da se osećamo bezbedno i da konačno više niko ne poteže za oružjem. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o zaštiti požara, svesni činjenice šta se desilo u diskoteci „Kontrast“ 2012. godine koliko mladih života je izgubljeno, smatram da takođe ove izmene i dopune zakona će omogućiti da na neki način disciplinujemo i ubacimo neke nove, da kažemo, zahteve ali ne na štetu onih koji drže klubove ili splavove, nego u skladu sa zakonom kako bismo omogućili da u slučaju nekog požara više nemamo žrtve i nemamo velike gubitke i veliku materijalnu štetu. Ne radi se tu samo o ljudskim žrtvama i velika materijalna šteta koja je prouzrokovana u određenom delu teritorije ili grada može biti pogubna za naš budžet, budžet lokalnih samouprava, budžet gradova, itd. Ali, ispred svih tih interesa, očuvanja naše imovine stavljamo svaki ljudski život koji ne sme biti izgubljen zbog nečije nemarnosti ili nepoštovanja nekih propisa koji su nam takođe važni. Na samom kraju, s obzirom da smo čuli dosta argumenata danas, ja bih želeo i lično da kažem gospodinu Stefanoviću da reforme koje on sprovodi u policiji svakako jeste nešto što nismo videli u poslednjih, slobodno mogu reći 15 godina unazad. Takođe, 80% rasvetljenih slučajeva je veliki napredak policije ali uvek može bolje i ja se nadam da će on stremiti boljim rezultatima. Karijerno napredovanje u policiji koje je takođe važno konačno će dovesti do toga da nemamo politička napredovanja u policiji, a ja želim da se to primeni i u ostalim institucijama kako bismo dobili kvalitetne ljude na pravim mestima koji će se zalagati za naše građane i sprovoditi sve u interesu njihove bezbednosti i sigurnosti. Ono što takođe želim da kažem gospodinu Stefanoviću, pošto je on na dva koloseka ovde radio, kada govorimo o Zakonu o oružju i municiji, zaštiti protiv požara, ono što je takođe važno za mlade ljude jeste Zakon o bezbednosti saobraćaja i zaista nesumnjivo smatram da je MUP na čelu sa gospodinom Stefanovićem najviše učestvovala u izradi, odnosno tačnije sada predlogu zakona koji će uskoro ući u proceduru kada govorimo o Zakonu o saobraćaju, bezbednosti o saobraćaju, to je dokaz da se zalaže i po tom pitanju da što manje mladih života gubimo na našim drumovima. To je ono što nam je važno u narednom periodu da sprovedemo, jer svaki izgubljen život u svakom segmentu u kome sam govorio jeste zaista nešto loše za našu zemlju i ne smemo dozvoliti tako nešto. Time mogu i da zaključim, pored svega ovoga što je Ministarstvo unutrašnjih poslova uradilo za ovako kratko vreme u prethodnih devet meseci, sa svim ovim reformama koje sprovode zakonima koji se usvajaju ubrzano ali opet na vreme, bez bilo kakvog pritiska, gde postoje okrugli stolovi, javne rasprave, slobodno mogu reći i time završavam, da je gospodin Stefanović sigurno najbolji ministar unutrašnjih poslova u poslednjih 15 godina. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine Arsenoviću. Poštovani ministre, imajući u vidu da su moje kolege iz poslaničke grupe SPS dale osvrt na posebne odredbe zakona o oružju i municiji, ja ću se i zamoliću vas da čujete krajnje dobronamerne sugestije u pogledu ovih odredaba zakona, osvrnuti na krivično pravni aspekt ovog zakona, a tim pre što je najveći broj krivičnih dela koja po svojim obeležjima, a naročito kvalifikatornim elementima, predstavljaju krivična dela sa izuzetno visokim stepenom društvene opasnosti je učinjeno upotrebom oružja, bilo vatrenog, hladnog ili neke druge vrste oružja. Mi smo malte ne svakodnevno preko sredstava informisanja bombardovani, odnosno upoznati sa brutalnim ubistvima, iznudama, teškim telesnim povredama, opet učinjenim, odnosno gde se kao sredstva izvršenja pojavljuje oružje. Zbog toga treba pored onih ciljeva koji su proklamovani u vašem predlogu zakona, treba istaći još jedan, po mišljenju nas u poslaničkoj grupi SPS, možda najvažniji cilj, a to je da se upravo ovim zakonom s jedne strane prevenira izvršenje krivičnih dela, jer uvođenjem oružja u legalne tokove ćemo sprečiti barem do nekle ili doprineti da se spreči nešto što podrazumeva intenzitet vršenja krivičnih dela, jer će na odrešeni način evidencijom oružja se dolaziti do određenih dokaza i podataka koji mogu biti korisni prilikom analize tragova i samim tim utvrđivanja krivične odgovornosti za potencijalne učinioce krivičnih dela. Ali, gde je ono što treba na neki način predložiti kao krajnje dobronamernu sugestiju? To je jedan kvalitativan pomak koji ste vi učinili kroz odredbe ovog zakona, a to je utvrđivanje zdravstvene sposobnosti kao uslova za odobrenje nošenja, odnosno držanje oružja. Gospodine ministre, ovde imamo jedan problem u sudskoj praksi. Naime, zdravstvena sposobnost kao nešto što će biti obavezan kriteriju, obavezan uslov, u sudskoj praksi se pojavljuje kao problematično. Zašto? Zbog toga što i oni koji imaju tzv. „posttraumatski sindrom“ se sa stanovišta odluka suda i sa stanovišta veštačenja u sudskim postupcima, pojavljuju kao zdravi, kao oni koji su mogli da shvate značaj radnje koju preduzimaju, a samim tim i da shvate značaj posledice samog krivičnog dela koje su učinili. Zbog toga je neophodno potrebno i to je ta dobronamerna sugestija koju mi činimo, da se zajedno sa ovim zakonom, prilikom početka njegove primene, automatski donese pravilnik od strane ministarstva zdravlja kojim će se urediti kriterijumi radi ocene zdravstvene sposobnosti. Zašto? Pa zbog toga i tu vas molim da vi direktno participirate u donošenju takvog pravilnika, iz jednostavnog razloga. Što će upravo ta ocena zdravstvene sposobnosti imati dominantu ulogu, ne samo u pogledu dodeljivanja, odnosno izdavanja dozvola za nošenje i držanje oružja, nego i kasnije prevencije učinioca krivičnih dela. Mi smo zbog posttraumatskih sindroma liz vremena ratnih strahota imali najveći broj činjenja krivičnih dela. Da bi se to predupredilo, upravo je ovo način kako bi mogli da dođemo do konačnog cilja, a to je da i te kriterijume upodobimo u svakom slučaju onome što podrazumeva jednu realnu i objektivnu sliku zdravstvenog stanja lica koje se pojavljuje kao potencijalni držalac ili nosilac oružja. U svakom slučaju, sve ove dobronamerne sugestije i te kako bi trebale da koriste jednom kvalitetnom zakonu što smo mi pokušali amandmanima da na neki način doprinesemo. Još jednom ću ponoviti kao što je i naš ovlašćeni predstavnik, gospodin Vanja Vukić rekao, mi bezrezervno i snažno podržavamo ove predložene zakone, a samim tim dajemo maksimalnu podršku Vladi Republike Srbije u primeni ne samo ovih zakona, već svega onoga što se vezuje za bezbednost građana i životne sredine.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Svetislav Vukmirica. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, predstavnici nadležnog Ministarstva, kolege narodni poslanici i poslanice, danas na dnevnom redu se nalazi potvrđivanje Sporazuma o otvaranju međunarodnih graničnih prelaza Srbije sa Rumunijom, odnosno graničnih prelaza Nakovo-Lunga, Vrbica – Valjkan i Jaša Tomić-Fenj. Podsećanja radi, na zasedanje ovog našeg doma dana 14.10.2014. godine, prilikom rasprave o potvrđivanju sporazuma dveju vlada oko otvaranja međunarodnih graničnih prelaza Golubac-Nova Moldava i Vračev gaj – Sokol, lično sam ukazao i na značaj otvaranja graničnih prelaza Nakovo-Lunga. U međuvremenu je došlo do realizacije ovog projekta i privremenog otvaranja drumskog graničnog prelaza za međunarodni saobraćaj lica i robe, odnosno pešaka, biciklista i vozila do 3,5 tone uz dvanaestočasovno radno vreme. Nakon dana za glasanje, a ja se nadam i jednoglasnog potvrđivanja ovog sporazuma, prelazi će dobiti trajnu kategoriju sa mogućnošću određenih izmena na obostranu korist. Zato bih ja danas istakao sve prednosti koje je sa sobom doneo sam prelaz, kao i određeni pravac u kom treba ići, odnosno koje izmene treba učiniti kako bi se ostvario što veći benefit za obe države, a samim tim i za njene građane. Naime, otvaranjem graničnog prelaza Nakovo-Lunga kod Kikinde dokazano je sve što je godinama unazad utvrđeno, a to je da ovaj granični prelaz ima perspektivu ne samo za putnike, već i za privrednike. Nakon otvaranja graničnog prelaza novembra meseca prošle godine samo je u decembru 2014. godine i u januaru mesecu ove godine državnu granicu prešlo više od 7.500 putnika. Koliko je to značajna brojka govori i podatak da je u tom periodu na graničnom prelazu Vrbica-Valkanj bilo oko 1.100, a na Jaša Tomić-Fenj 3.400 putnika. Istovremeno, na graničnom prelazu Srpka Crnja-Žombolj, preko koga je dozvoljeni prelaz kamiona i autobusa, promet je bio negde oko 15.000 putnika, s tim da on radi 24 sata, a Nakovo-Lunga svega 12. To pokazuje da je odluka da ovaj granični prelaz bude trajno otvoren bila potpuno opravdana i da od sva tri novootvorena prelaza ima najveću potrebu da bude unapređen u skladu sa potrebom građana i privrede, a time i podignut na viši nivo. Takvu potrebu iskazali su i privrednici iz firme „Zopas i Delfi“, koji rade u rumunskom mestu Semikoš. Angažovanje potrebne radne snage iz opštine Kikinda je realnosti predstavlja obostranu korist i zato treba preduzeti sve mere kako bi se do realizacije tog posla što pre došlo. Kao prvo, i rumunska strana treba da podrži inicijativu opštine Kikinda da Srbija i Rumunija potpišu međudržavni sporazum, kojim će biti regulisana sva pitanja iz radnog odnosa, a u vezi sa međusobnim angažovanjem radne snage. Drugo, treba izmeniti predmetni sporazum o graničnom prelazu Nakovo-Lunga i produžiti mu radno vreme sa sadašnjih od 7,00 do 19,00 časova na 4,00 do 23,00 ili čak da bude otvoren non-stop kako bi radnici iz Kikinde nesmetano mogli da odlaze na rad u Semikoš u sve tri smene. Treće, nužno je izmenom navedenog sporazuma dati mogućnost da na tom graničnom prelazu bude omogućen prelazak i autobusima. Četvrto, istim sporazumom treba regulisati prelazak grupe radnika u organizovanju autobuskim prevozom bez standardne policijske carinske procedure prema spiskovima putnika, jer bi uobičajena pasoška carinska kontrola iziskivala veliki gubitak vremena. Rešavanjem ovih pitanja fabrike u Semikošu bi dobile stalnu radnu snagu, a Kikinda bi time smanjila veliku nezaposlenost na svom području. Na kraju, istakao bih da što pre treba rešiti pitanje prometa robe na ovom graničnom prelazu, pošto su privrednici iz Kikinde interesno povezani sa prvim susedom. Primera radi, privrednici iz Kikinde i severnog Banata su u 2014. godini u Rumuniju izvezli robu vrednu 15.460.957 evra, a istovremeno su iz Rumunije uvezli dobra vredna 9.158.054 evra. To praktično znači da je za naše privrednike Rumunija četvrti izvozni, a po uvozu partner broj dva, što pokazuje značaj daljeg privrednog vezivanja i omogućavanje transporta zainteresovanih firmama i preko ovog graničnog prelaza. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Biljana Savović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre i saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, na današnjem dnevnom redu su i tri predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnih graničnih prelaza na srpsko-rumunskoj državnoj granici. U svom izlaganju ću se fokusirati na Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Jaša Tomić-Fenj. Naime, Jaša Tomić se nalazi u opštini Sečanj i u opštini iz koje ja dolazim. Svakako da je jedan ovakav korak veoma značajan ako za mesto Jaša Tomić tako i za opštinu Sečanj i Srednjebanatski okrug. Doprineće još boljoj saradnji i dodatno će ojačati ekonomski, kulturne i ostale vidove saradnje sa susedima. Ovaj međunarodni prelaz omogućiće znatno skraćenje drumskog puta do Temišvara, što će, uz uštedu u vremenu, energentima znatno doprineti rasterećenju ostalih graničnih prelaza. Takođe, bićemo i bolje povezani sa tridesetak hiljada Srba koji žive na rumunskoj teritoriji. Prelaz će biti otvoren svakog dana od 7,00 do 19,00 časova za saobraćaj lica i robe ukupne mase do 3,5 tone. U planu su i projekti za pripremu infrastrukture kako bi ovaj prelaz mogao u dogledno vreme da funkcioniše svih 24 časa. Normalno, iza ovako jednog velikog projekta iz ove oblasti postoji dugogodišnja aktivnost lokalne samouprave Sečanj, sinhronizacija rada brojnih instanci sa obe strane granice. Takođe, izražavam veliku zahvalnost Vladi Republike Srbije na podršci. Uloženi napor lokalne samouprave Sečanj, koordinirane aktivnosti sa našim susedom Rumunijom i podrška Vlade dali su jedan ovakav rezultat koji je veoma značajan za ceo naš okrug. Stoga ću u danu određenom za glasanje podržati ovaj i ostale sporazume, što predlažem ne samo poslanicima SNS, već i svim poslanicima ovog visokog doma. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Biljana Ilić Stošić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, uvažene kolege narodni poslanici, sama činjenica da je prošlo gotovo četvrt veka od donošenja poslednjeg ovakvog zakona govori o hitnosti da se pitanje oružja i municije u celini ponovo i sistemski uredi. Posedovanje oružja, i to ne samo trofejnog i nasleđenog, predstavlja u našem društvu neku vrstu, verujem, tek pogrešno protumačene tradicije, dignute čak i sasvim preterano do nivoa nacionalne klase. S druge strane, posedovanje oružja često usled zamene teza svakako krajnje anahrono još uvek ima primese simbola ulaska u svetu odraslih, da ne kažem svojevrsnog simbola deklarisanja pripadnosti jačem polu. Neću ovde ni da pominjem arsenale oružja zaostalih iz poslednjih unutar balkanskih ratova. Koliko toga i čega sve ima ne smem ni da pomislim. Ono valjda ilegalnim posrednicima koristi za hvalisanje ili za opomenu drugim ljudima da prosto znaju sa kim imaju posla. Sledeća bitna stvar koja ovo pitanje dodatno komplikuje jeste opšti porast nasilja. U svim konfliktnim situacijama posedovanje oružja može biti dodatni okidač koji će naizgled beningnu situaciju pretvoriti u tragični događaj. Zato hoću da verujem da je predlagač zakona imao na umu sve ovo, osim ostalih profesionalno podrazumevajućih okolnosti i preventivno delovao na njih. Jedna stvar mi nije baš sasvim jasna, a dozvoliću da se svakako nedovoljno razumem, pa bih molila za pojašnjenje. Naime, u kategoriji oružja D uvršteno je, ako se ne varam, hladno oružje, između ostalih sredstava zamišljenih kao sredstvo nužne odbrane kao što su šokeri, sprejevi i slično, pri čemu nije baš sasvim jasno šta se pod hladnim oružjem podrazumeva, koja vrsta noževa, bodeža, sablji, mačeva ili šta od toga, što bitno može da promeni dozvolu za posedovanje dotičnih. Pri tome je ta kategorija oružja dozvoljena za posed starijima od 16 godina, doduše samo za posed, a ne i za nošenje. Trenutak je i da se podsetimo na ono što svi znamo, da nam deca iz osnovnih i srednjih škola, naravno, mali broj njih, ali dovoljno opasan broj, sa sobom u školu nose razne spravice iz arsenala dotičnog oružja iz kategorije D. To što ono najčešće služi za zastrašivanje, a ne za upotrebu, po meni nije dovoljan razlog za ovako liberalnu odredbu, tako da ja mislim suprotno od kolege preko puta i smatram da taj starosni cenzus od 16 godina prosto treba povećati, jer dozvola za posedovanje već je samo provokacija za takvo mlado biće, pa će teško odoleti iskušenju da ga ponese makar i za pohvalu, od čega je samo mali korak da ga upotrebi. Jedna od stvari koju bih ovom prilikom htela da napomenem jesu odredbe člana 12. posebno stavovi 7. i 8. koji se odnose na proceduru za izdavanje uverenja o zdravstvenom stanju, naročito na promene mentalnog stanja pojedinca. Shvatam da su ovlašćeni lekari dužni da svaku promenu koju primete u mentalnom stanju i statusu pojedinca prijave policiji, ali šta ako se dotični uopšte nije javio lekaru? Zato bih se složila sa koleginicom Obradović da vreme od pet godina za obavezno lekarsko uverenje treba drastično skratiti. Neću da pravim grubu analogiju sa činjenicom da auto svake godine podvrgavamo tehničkom pregledu. Možda zvuči neumesno, ali verujte mi, poređenje nije bez osnova. Loša ekonomska situacija, siromaštvo, gubitak posla, nažalost, su dovoljan okidač i za pojedince sa naizgled stabilnom psihom. Još jedna stvar sa kojom ću završiti. Pitanje bezbednog skladištenja oružja reguliše se članom 18. stav 6, gde se kaže da će uslove za bezbedan smeštaj oružja propisati podzakonskim aktima ministar. Zašto? Nije potrebno ni napominjati. Ovo pre svega zato dok nam se ne desi još neki zakon sa imenom tragično nastradalog deteta, kao što imamo danas na dnevnom redu, koje smo mogli spasiti da smo delovali preventivno. Znam da je ideja o zabrani držanja oružja u kući u kojoj žive maloletnici veoma ekstremna i radikalna i da bi zadirala u korpus prava i sloboda, ali česta i sumorna praksa nas stalno upozorava da je ono što uslovno zovemo kulturom držanja i nošenja oružja kod nas na vrlo niskom nivou. Zato je obaveza parlamenta da koliko je god moguće predupređujemo i minimalizujemo mogućnost da do tih nemilih događaja uopšte i dođe, a pogotovo kroz promovisanje svakodnevne pokazne vežbe da se bahatost, nasilje, prostakluk, nepristojnost moraju osuđivati, a ne da im se aplaudira svuda, a u ovom domu pogotovo. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući gospodine Arsiću, poštovani ministre Stefanoviću sa saradnicima, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, izražavam zadovoljstvo, gospodine ministre, što ste vi vašim izborom, a i dolaskom na čelo ovog Ministarstva unutrašnjih dela postigli zavidne rezultate na svim poljima delovanja unutrašnjih poslova. Kad to kažem, dozvolite samo nekoliko podataka do kojih sam ja došao. Ukupni kriminalitet od maja do oktobra 2014. godine, od kad ste vi bili ministar, znači za samo šest meseci, smanjen je za 9,4% u odnosu na prethodnu godinu. Gospodine ministre, samo na polju otkrivanja krivičnih dela otkriveno je 16% više u tom periodu nego u prethodnom. Nadalje, ukupni broj krivičnih dela opšteg kriminaliteta smanjen je za 11,5%. Nadalje, smanjen je broj teških ubistava za 37,1%. Povećano je otkrivanje krivičnih dela iz oblasti privrednog kriminala za 18,3%, a aktivnosti su bile posebno usmerene na otkrivanje onih oblika koji su bili štetni za budžet Republike Srbije i za džepove Republike Srbije. Nadalje, zaplenili ste 18% više narkotika, nego u prethodnom periodu, ovo je samo za šest meseci. Mogao bih nabrajati još jako dugo, ali zaista želim da odustanem. Građani Republike Srbije su to vrlo dobro prepoznali. Ja se nadam da će to znati na koncu i nagraditi ne samo vas, nego i stranku kojoj pripadate. Poštovani narodni poslanici i građani Srbije, zaštita od požara je stara koliko i otkriće vatre, pa se tokom vremena stalno razvijala. Još su u antičkom dobu, pre Hrista, postojale protivpožarne jedinice, koje su bile sastavljene od robova, čiji je zadatak bio sprečavanje kako gašenja požara u vilama, tako i zaštita. Čuveni car Avgust je organizovao vatrogasne jedinice koje su se sastojale od sedam konkordi, što je odgovaralo otprilike sedam vojnih vatrogasaca. Unatoč razvoju i unapređivanju zaštite od požara kroz vekove, javljaju se požari veći ili manji. Spomenuću samo nekoliko. Godine 1666. veliki požar u Londonu, izgoreo je veći deo Londona i samo 85 crkava, veliki požar u Čikagu 1871. godine, veliki požar u Meksiku, evo novije 2012. godine, to je bio najveći požar u istoriji SAD, izgorelo je 227.000 hektara nacionalne šume i 1945. godine u Lisabonu je poginulo, kada se o ljudstvu radi, 60.000 ljudi, a 1945. godine u Drezdenu poginulo je, verovali ili ne, 135.000 ljudi. Što se Republike Srbije tiče, najveći požar u istoriji zemlje bio je u Nišu 1521. godine. Gospodine ministre unutrašnjih dela, učinili ste maestralan potez što ste podržali inicijativu Branka Miladinovića, oca pokojne Tamare, koja je stradala u požaru u novosadskom klubu „Kontrast“ aprila 2012. godine i predložili Vladi Republike Srbije da usvoji ovaj Tamarin zakon i predloži ga nama narodnim poslanicima na razmatranje i donošenje. Ovo je ujedno prilika da damo ocenu stanja predloga mera za unapređivanje zaštite. Ja ću od toga odustati. Ali, dozvolite samo jednu rečenicu da kažem, da je broj vatrogasaca, spasilaca ispod evropskog nivoa. Kada sam već na tom podatku, dozvolite da kažem da su naši vatrogasci časno i junački izvršavali svaki zadatak ne samo na gašenju požara, nego i kod poplava, posebno ovih poslednjih u kojima su oni prikazali svoje junačko delo. Naši vatrogasci su zaista narodni heroji, na čelu sa gospodinom načelnikom, Marićem, koji je danas ovde među nama i pozdravljam i njega. Na kraju, ovo su dva izuzetna i dobro koncipirana zakona, koji će zasigurno pospešiti reforme koje naša Vlada provodi, što će pridoneti modernizaciji Srbije koja traži više rada, više reda, više zalaganja, više svakodnevnog usavršavanja, a sve u svrhu da našoj deci sutra bude bolje. Srpska napredna stranka će, kako su kolege i koleginice već i najavili, glasati za ove zakone, ali pozivam i poslanike iz opozicije, jer vidim znakove da će oni dati svoj glas ovim zakonima, jer će na taj način pokazati bar malo, makar i na ovaj način, da im je stalo do napretka Srbije i modernizacije Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine i predsedavajući danas, gospodine Arsiću, doktore Stefanoviću i poštovani gosti iz MUP-a, podneli smo 17 amandmana kako bismo predložene zakone o oružju i municiji i zaštiti od požara poboljšali, poštovana gospodo. Hteo bih da iskoristim ovih pet minuta kojima raspolažem u ovoj našoj načelnoj raspravi da saopštim tri grupe primedbi, pre svega na ova dva predloga zakona, poštovana gospodo. Naše primedbe smestio sam u tri grupe i to ovim redom. Prvu grupu čine izvesna vrsta površnosti i nemarnosti u pristupu predlagača. Druga vrsta se tiče neusklađenosti, poštovana gospodo, sa sadržinom drugih zakona, a treća grupa propuštenih prilika da se u ove predloge zakona kao sadržina stavi nešto što prati savremene tokove. Moj predlog je da krenemo redom, od prve grupe primedbi – površnost i nemarnost. Evo, na primer, naziva Zakona o zaštiti od požara. Poštovana gospodo, evo, u nazivu Predloga zakona koji smo mi dobili ovde, evo kako stoji naslov, kaže – Predlog zakona o izmenama o dopunama Zakona o zaštiti od požara. Poštovana gospodo, ministre Stefanoviću, da li ste vi imali finalno čitanje ovoga teksta, da se u naslovu potkrala takva greška, da naslov na drugoj stranici ne odgovara onome što je naslov na naslovnoj stranici? Pazite, mi smo ovde u Skupštini, stalno ponavljamo, svetilištu političkog života, propusti ovakve vrste, poštovana gospodo, ostavljaju utisak površnosti i nemarnosti. Ako treba jedan kurs akademskog pisanja, metodologije izrade propisa, poštovana gospodo, molim vas, obratite se poslanicima opozicije. I to može da bude konstruktivan pristup. Za mene je to ozbiljna primedba, poštovana gospodo. Druga grupa primedbi tiče se neusklađenosti, koliko sam ja mogao da primetim, sa sadržinom drugih zakona. I evo, mogu dva primera ovde da saopštim. Na primer, čini mi se da član 22. Zakona o izvršenju krivičnih sankcija nije apsolutno u skladu sa članom 25. Predloga zakona o oružju i municiji. Sadržina ovih članova usmerava nas ka odgovoru na pitanje – ko, kada, odobrava nošenje oružja, na primer, i van radnog vremena, poštovana gospodo? Ja sam primetio u sadržini ova dva člana dva različita zakona, neusklađenost. Ako mi ovde usvajamo zakone koji nisu usklađeni sa drugim zakonima, šta mi onda drugo radimo nego pravimo pravni nered, poštovana gospodo? Udaljavamo se od osnovnog principa našeg Ustava – vladavine prava. Skupština to ne sme da radi. Ili, na primer, čini mi se da neki pojmovi koji su definisani članom 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara nisu usklađeni sa istim pojmovima u Zakonu o planiranju i izgradnji, koji smo dva puta ovde menjali samo u decembru mesecu. Mogu da navedem primer objekata javne namene. U jednom zakonu se definišu na jedan način, u drugom zakonu na drugi način i šta onda da kažemo građanima? Šta je objekat javne namene, poštovana gospodo, kada građanin u jednom zakonu pročita da je jedno, a u drugom zakonu da je drugo? Treća grupa primedbi, poštovana gospodo, tiče se nekih propuštenih prilika. Na primer, u članu 17. Predloga zakona o oružju i municiji, koji se tiče izdavanja oružnog lista, mi smatramo da u ovom stavu 1, na primer, treba da dodamo jednu stvar, a evo koju. Na primer, kaže se – fizičko lice koje je na osnovu odobrenja nadležnog organa izvršilo nabavljanje oružja, i sada dolazimo do ključne stvari – podnosi zahtev nadležnom organu radi izdavanja oružnog lista u roku od osam dana. Ali, mi smatramo da uz zahtev ta osoba treba da podnese i dokaz o poreklu oružja i dokaz o balističkom profilu ispaljenog metka, poštovana gospodo. Zašto to ne bismo stavili kao deo sadržine ovog člana i naredne članove koji se tiču ove sadržine prilagodili ovoj sadržini, poštovana gospodo? Mi kažemo da bi ovaj dodatak olakšao veštačenje krivičnih dela. To bi delovalo kao otisak prsta. Lakše otkrijete počinioca, poštovana gospodo. Strašno me interesuje razmišljanje ministra o ove tri grupe primedbi koje sam ovde saopštio, poštovana gospodo. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Pavićeviću. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Čini mi se da je potpuno ispravno jedino to da ste to vrlo glasno izjavili. To vam priznajem. Bili ste vrlo glasni. Što se tiče ovoga, mislio sam da ste ozbiljnije pristupili ovom zakonu i žao mi je što ste od pet minuta koje imate, dva i po minuta posvetili naslovu zakona koji je ili tehnička greška ili nešto drugo. Da li je to bitno za ljude, njihove porodice, koji su nastradali od požara? Za njih je bitno da se danas donese ovaj zakon. Za njih je bitno da se tako nešto više nikada ne dogodi. Žao mi je što ovaj jedan nastup mi ne deluje dovoljno ozbiljno kao ministru, pogotovo kada se radi o zakonima koji teško pogađaju i čije rešavanje, odnosno nerešavanje, do sada je pogađalo veliki broj ljudi. Što se tiče neusklađenosti vezane za zaštitu od požara, mi insistiramo na nazivu – glavni projekat zaštite od požara, zato što tako kaže struka, tako kažu ljudi koji se bave zaštitom od požara. Ja imam potpuno poverenje u njih. Ako je potrebno da se usklađuju neki drugi zakoni, i o tome možemo da raspravljamo na Vladi i u parlamentu, na kraju krajeva. Važno je i mnogo mi ozbiljnije deluje da to bude glavni projekat zaštite od požara nego elaborat. Mislim da ćemo na ovakvim stvarima insistirati. U svakom slučaju, ne znam šta bih mogao više da dodam na vaše primedbe.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, dr Vladimir Pavićević, mada ja ne vidim šta može posle ovoga da se odgovori. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine i predsedavajući danas gospodine Arsiću, doktore Stefanoviću i poštovani gosti iz ministarstva, ja se izvinjavam ako malo glasnije govorim, ali moram da ponovim ovde – ja sam se konsultovao oko mog govora sa jednim stručnjakom za patologiju sluha profesorom Milisavljevićem. On je meni rekao, a on je ovde najstručniji od nas za ocenu te stvari, da ja govorim primereno, poštovana gospodo. Ali, uprkos tome, ja mogu da se izvinim ako to nekome smeta. Druga stvar, ministar Stefanović je postavio pitanje – zar je bitno kako glasi naziv predloga zakona, da li u tom nazivu postoji greška, poštovana gospodo? Znate li vi šta stoji iza tog pitanja, poštovane dame i gospodo narodni poslanici? Iza tog pitanja ministra Stefanovića stoji pitanje – da li mi treba da poštujemo pravopis srpskog jezika, poštovana gospodo? Da li mi ovde treba da poštujemo gramatiku srpskog jezika, poštovana gospodo, ili u Narodnu skupštinu može da dolazi šta god nekome padne na pamet? Poštovana gospodo, ja smatram da pošto je naša Narodna skupština centralna politička institucija u našem ustavnom sistemu, da ponovim ovde, svetilište političkog života, da ovde moraju da dolaze i pravopisno i gramatički besprekorni tekstovi, poštovana gospodo. Treća stvar, gospodine Arsiću, koju bih hteo ovde da kažem ministru Stefanoviću. Ministar Stefanović je reagovao samo na prvu grupu primedbi koja se tiče površnosti i nemarnosti predlagača, ali ne i na druge dve grupe, poštovana gospodo, primedbi – neusklađenost sa sadržinom drugih zakona ili propuštenih prilika, na primer, povodom mogućnosti uvođenja balističkog profila ispaljenog metka, poštovana gospodo narodni poslanici.
Zahvaljujem gospodine Pavićeviću. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Pravo da vam kažem, mislio sam da nešto kažem, ali, ne vredi. Odustajem.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo, narodni poslanici, ja se slažem sa prethodnim govornikom da je Skupština svetilište. Ali, u svetilište se ne dolazi u farmerkama i šarenim patikama. Dakle, ukoliko neko želi sa pravom da ovo predstavi kao svetilište, onda srazmerno svojim željama, stremljenjima, treba da ima i stil oblačenja da bi sa pravom mogao da konstatuje da je Skupština svetilište demokratije. Ja danima slušam prethodnog govornika i očekujem da naučim nešto, nešto primenljivo, ali sem suve retorike i glasnog tona, gotovo da ništa drugo nisam naučio. Stara poslovica kaže da kada je neko preglasan, da su mu argumenti veoma tanki i po izlaganju prethodnog govornika, mogao sam da zaključim da su mu argumenti vrlo tanušni. Probaću da govorim o zakonu. Svakako ću glasati za njega, međutim, smatram da naš problem nije u legalnom oružju, nego u ilegalnom. Ovo je treći zakon u kome učestvujem kao poslanik i uvek zatežemo propise oko legalnog oružja, odnosno oko onih osoba koje legalno poseduju oružje, pooštravamo propise i norme, ali mislim da je vreme da se pozabavimo ilegalnim oružjem, kojeg po procenama samog ministra ima između 200 i 900 hiljada. Hoću da kažem da bi trebali nešto na učinimo po tom pitanju i moj predlog je da se takvo oružje otkupljuje, s obzirom da je uglavnom to u vlasništvu sirotinje koja je izbegla sa raznih ratišta. Mislim da bi neki zakon ili uredba koja bi se bavila otkupom nelegalnog oružja, njegovim repariranjem, izvozom ili delimičnim opremanjem nekih naših jedinica oružjem koje je upotrebljivo za takve jedinice, mislim da bi se taj problem nelegalnog oružja rešio. Mislim da kriminalci svakim zakonom kojim se pooštravaju uslovi za legalne posednike oružja da se na određeni način favorizuju jer nije za očekivati da oni traže uopšte dozvolu za nabavku naoružanja i mislim da su oni naš glavni problem, posebno na selima gde se pljačka, otima, ubija, gde se ubijaju starci, starice na svojim imanjima i u svojim posedima. Mislim da su oni bezbedni. Mislim da treba uskladiti ovaj zakon sa Krivičnim zakonikom da se ta nužna odbrana jednom normira na pravi način jer sadašnji zakon gotovo daje slobodu kriminalcu da bez straha uđe u posed, u nečiji stan, da ugrozi nečiji život, život njegove porodice, da ugrozi njegovu imovinu, s obzirom da on kao nelegalni vlasnik oružja može sa sigurnošću da računa da određene osobe prvo u okolini i na ulicama ne nose oružje jer nemaju dozvolu za nošenje, a drugo da prilikom upada u nečiji prostor, stan ili firmu sa razlogom mogu da, poznavajući Krivični zakonik bolje od žrtve, znaju da žrtva vrlo teško može da upotrebi oružje koje i u koliko ima dozvolu za držanje, on je gotovo siguran da ta žrtva neće olako potegnuti oružje s obzirom da ta nužna odbrana koja je definisana Krivičnim zakonikom, koji svakako treba uskladiti sa ovim zakonom, on je gotovo bezbedan da mu žrtva neće pružiti adekvatan otpor. Sa stanovišta građanina, mi trebamo prvo da očekujemo da kriminalac prvo puca na nas pa da tek onda možemo da upotrebimo svoje oružje, što nije slučaj u nekim demokratskim državama. Dakle, ta nužna odbrana, odnosno samoodbrana je definisana daleko labavije, odnosno daje pravo vlasniku, osobi i vlasniku neke imovine da na adekvatan način pruži otpor kriminalcu. Voleo bih da se nekim novim zakonom ili uredbom definiše da se ilegalno oružje na neki način prikupi, jer oni koji ilegalno poseduju oružje su svakako u prednosti. Oslobođeni su obuke, oslobođeni su zdravstvenog pregleda. Nemaju opravdan razlog za posedovanje i to niko ne ceni, a kriminalci su čak oslobođeni od straha da će žrtva pružiti otpor. Po pitanju granica, s obzirom da se graničimo sa više zemalja EU, Rumunijom, Mađarskom, Hrvatskom, Bugarskom i s obzirom na poslednji egzodus Albanaca i s obzirom da je ministar tu i na zahteve 60.000 kosmetskih Albanaca da im se izdaju pasoši Republike Srbije, ja bih predložio ministru da ni pod tačkom razno takve pasoše ne izdaju jer ćemo imati problem bez obzira na našu humanost. Imaćemo problem u budućnosti s obzirom na karakteristike, odnosno na način na koji u zapadnoj Evropi određena populacija sa Kosmeta nastupa, albanske nacionalnosti. Ja sam za to da im se ti pasoši ni pod tačkom razno ne izdaju. Imam razumevanja za njihov egzodus, ali ne vidim „milosrdnog anđela“ koji će kazniti to što se pojavljuju izbeglice kao što je svojevremeno kaznio 1999. godine Republiku Srbiju. Taj egzodus je krivica međunarodne zajednice i apelujem na ministarstvo da se ni na koji način ne meša u takve stvari, a posebno apelujem da se ne izdaju pasoši kosovskim Albancima s obzirom na to da ne samo da su digli oružje na ovu državu, već zato što mogu da budu problem i u međunarodnoj politici u nekom budućem vremenu kada Vlada RS bude opštila sa međunarodnom zajednicom, odnosno sa zemljama EU. U takvim situacijama, ako im je prebivalište u Srbiji i izdamo im pasoše, u nekoj narednoj readmisiji možemo da imamo nezahvalan položaj. Moram da kažem da sam zadovoljan suzbijanjem stope kriminaliteta, s obzirom na zatečeno stanje, pre svega ekonomski devastirane države, socijalno gotovo neodrživoj. Ja kao poslanik sam zadovoljan bezbednosnom situacijom jer smo zatekli državu koja je bila kao Mars. U njoj je bilo uslova za život, ali života nije bilo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Petrić, a neka se pripremi narodna poslanica Olena Papuga. Izvolite.
Poštovane kolege i koleginice, poštovani predstavnici Vlade i ministarstva, poštovani predsedavajući, pred nama je danas paket zakona i ja ću se bazirati na dva konkretna zakona. Predlog zakona o oružju i municiji u kome pretpostavljam da je namera da se ova oblast što bolje uredi i definiše i u skladu sa takvom namerom predlažem amandmane ispred Nacionalne asocijacije za oružje Srbije i napominjem da je takođe njihov cilj preciznost, zaštita i ravnopravna zastupljenost svih korisnika oružja. U okviru ovakvog Predloga zakona primećujemo određena neslaganja u uvođenju nekih novih termina, o diskutabilnoj prepravci oružja za koje smatramo, osim što je finansijski nelogično, da kažem, da u nekom domenu doseže i do krivičnog dela o upotrebi signalnog oružja za koje smatram i neizostavnu opremu za planinare i izviđače, pa čak i u pozorištima, zatim o ukidanju trofejnog oružja gde se kao posledica javlja povreda prava bivših pripadnika bezbedonosnih službi, takođe u oblasti transporta za oružje koje se prodaje bez nabavne dozvole. Smatramo da zakon tu nije potpuno usklađen sa aktima ostalih država, čak u nekim delovima je i nepotrebno strožiji i sadrži nekakav diskriminišući odnos između pravnog lica i fizičkog lica. Hteo bih posebno da napomenem da sam očekivao da će ovaj zakon ili neki od narednih zakona sadržani i obuhvatiti oblasti poput cionih strelišta gde je, priznaćete, ipak potrebna preciznost u definisanju ne samo njihovih pravilnika već i samih zakonskih odredbi i želeo bih da vam skrenem pažnju na to da lovna privreda nije dovoljna iskorišćena iako smatramo da za to imamo dovoljno prirodnih resursa i da je neophodno kroz zakon da se to reguliše i da se podstakne primeren rad i prema podacima koji su meni prosleđeni lovna privreda kod nas ostvaruje nekih 50.000 evra godišnje na godišnjem nivou. U Mađarskoj je ta cifra deset puta veća i ide čak i do 500.000, dok u Austriji doseže neverovatnih 50 miliona. Tako da bi možda trebali u nekim narednim trenucima razmišljati i o tom delu da ubacimo određene zakone. Kažem, iako ću glasati za ovaj zakon, ovaj Predlog zakona, još jednom bih pozvao kolege poslanike, kao i predstavnike Vlade da pažljivo analiziraju amandmane koje sam predložio i za koje smatram da mogu značajno doprineti predloženom Zakonu o oružju i municiji. Što se tiče Predloga zakona o zaštiti od požara, mogu samo da izrazim žaljenje zbog načina na koji je došao u skupštinsku proceduru. Svi smo svesni tragedija koje su se desile i da kažem da je pohvalno što će terenska kontrola povećati parametre po pitanju propisanih tehničkih i bezbedonosnih uslova. Hvala vam na razumevanju.
Reč ima ministar Nebojša Stefanović.
Samo jedna kratka stvar vezana za trofejno oružje. Mi sada imamo novu kategoriju, u stvari dve nove kategorije. Jedna se zove staro oružje, a druga se zove onesposobljeno oružje. Šta je bio problem sa trofejnim oružjem? Bio je problem u zloupotrebi. Neko dobije trofejno oružje koje iako nosi naziv trofejno potpuno je sposobno za dejstvo i vi imate mogućnost da ga bilo ko iskoristi, a da vi nemate redovnu evidenciju, nemate dozvolu za držanje takvog oružja, nemate dozvolu za nošenje itd. Znači, sada mi možemo da damo ljudima mogućnost da to oružje prevedu u oružje iz kategorije B, oružje za ličnu bezbednost, da plate porez i dobiju dozvolu i sve ostalo. Oni koji žele da ga nose kao onesposobljeno, da ne plaćaju ništa, zalijemo cev, onesposobimo udarne igle ili šta se već tehnički propiše ili se stavi, ako je to oružje kako kaže definicija starog oružja koje jeproizvedeno pre 1900. godine ili koje ima posebnu istorijsku vrednost, kao što recimo imamo u mojoj porodici, moj deda je iz Drugog svetskog rata doneo pištolj koji ima posebnu istorijsku vrednost. Zato se i stavlja određeni stepen. Ili ćemo imati da to oružje bude sposobno za dejstvo, postoje određeni pravci ili je onesposobljeno pa se onda tretira drugačije. To jeste sada evropska norma. To je nešto što postoji u zakonodavstvu EU i to je nešto na šta smo se obavezali prihvatanjem poglavlja 24.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, poštovana gospodo iz ministarstva, nažalost, tragični događaj u Novom Sadu inicirali su izmene i dopune Zakona o zaštiti od požara. Neophodno je bilo izmenama zakona povećati stepene bezbednosti u objektima javne namene sa aspekta zaštite od požara. Dobro je što je izmenama zakona precizirano na koje se objekte odnose ove izmene. Mislim da je pozitivno i to što se saglasnost za objekte sa aspekta zaštite od požara za obavljanje pojedinih delatnosti mora pribaviti u MUP. Određen je i minimum tehničkih uslova shodno nameni objekta, utvrđen osnov za zabranu vršenja delatnosti ukoliko nisu obezbeđeni uslovi za evakuaciju ljudi itd. Te izmene pozdravljam, smatram da će doprineti smanjenju broja stradalih građana u požarima u narednom periodu. Želela bih da prokomentarišem da je bio i suviše dug period od pokretanja inicijative za izmenu zakona do dana stavljanja na dnevni red. Naime, 24. oktobra 2012. godine, dakle pre više od dve godine, gospodin Predrag Marić, načelnik MUP za vanredne situacije, najavio je da će se zakon citiram „sutra naći u skupštinskoj proceduri“, dakle 25. oktobra 2012. godine. Rečeno je tada da je predlog zakona realan i da je potrebno malo političke volje da se postojeći zakon izmeni. Naglašeno je tada da je podršku „Tamarinom zakonu“ dao i tadašnji premijer i ministar MUP, gospodin Ivica Dačić. I, konačno 25. decembra 2014. godine, dakle posle više od dve godine Vlada usvaja ovaj zakon, za koji se zna da će glasati opozicija, i upućuje ga Narodnoj skupštini na razmatranje. Šta je to sprečavalo prethodnu, ili ovu Vladu, da ove izuzetno važne izmene Zakona o zaštiti od požara stavi na dnevni red ranije? Ovaj zakon bih sagledala iz nekog drugog ugla. Vlada Republike Srbije usvojila 21. marta 2012. godine Strategiju zaštite od požara za period od 2012. do 2017. godine. U njoj, između ostalog dat opis i ocena stanja u oblasti zaštite od požara, pa je recimo, između ostalog, konstatovano da je broj vatrogasaca, spasilaca ispod evropskog standarda. Da je nedovoljna popunjenost vatrogasno-spasilačkih jedinica kvalitetnim, stručnim i psihofizičkim osposobljenim ljudskim resursima za obavljanje poslova zaštite uključujući i angažovanje osoba sa invaliditetom. Tu su i problemi u opremi vozila koja su neophodna za intervencije. Navedeni su i drugi problemi, ali ja ću se samo na neke fokusirati. Prema podacima koje sam uspela da pronađem, kaže se da je broj vatrogasaca u celoj Srbiji 3.200, a da je evropski standardi nalažu jedan na 1.000 stanovnika. Popunjenost u vatrogasnoj službi prema sistematizaciji između 60% i 70%. Inače, sistematizacija koja je urađena nije u skladu sa evropskim normama, ona je daleko manja. Budžetom za 2013. godinu, bilo je predviđeno zapošljavanje 500 vatrogasaca, ali je zaposleno samo 170. Inače, načelnik Sektora za vanredne situacije, gospodin Marić, iznosi podatak da Srbija ima 3.100 vatrogasaca, a neophodnih je 7.000 hiljada. Da je zbog nedostatka sredstava ona ima najmanje vatrogasaca u regionu. Ni situacija što se tiče starosti vatrogasnih vozila u Srbiji nije ništa bolja. Naime, prosek starosti vatrogasnih vozila je 25 godina, neka su stara i po 40 godina. Zna se da su vatrogasno-spasilačke jedinice u 2013. godini imale 28.843 intervencije, od toga 22.007 u gašenju požara,41 eksplozija, 1.975 tehničkih intervencija. Spašeno je 1.404 osobe, a prilikom intervencija je 30 vatrogasaca povređeno. Smatram, da su vatrogasci zaista heroji, obzirom da svoj posao rade u izuzetno teškim okolnostima, neadekvatno opremljeni sa izuzetno dotrajalom opremom. Budžetom za 2015. godinu, u razdelu MUP za nabavku mašina i opreme opredeljeno je 250 miliona dinara, u 2016. godini 700 miliona dinara, a u 2017. godini 800 miliona dinara. Moja pitanja, gospodine ministre odnosi se na Akcioni plan za sprovođenje strategije zaštite od požara od 2012. do 2017. godine - da li je ona urađena? Ja nisam uspela da je pronađem ni na sajtu MUP, ni na sajtu Vlade. Šta Vlada planira po pitanju neophodnog povećanja broja vatrogasaca? Šta će Vlada preduzeti po pitanju povećanja broja adekvatnih vatrogasnih vozila, odnosno adekvatne opremljenosti vatrogasnih jedinica? Sigurna sam da delite moje mišljenje da nam je osim hrabrih vatrogasaca neophodna i adekvatna oprema i vozila. Što se tiče pravila zaštite od požara, imam jednu nedoumicu. U članu 28. kaže se da, između ostalog, i da stambene zgrade donose pravila zaštite od požara koje obuhvataju, pa onda pod 1. organizaciju tehnološkog procesa na način da rizik od izbijanja i širenja požara bude otklonjen, a da u slučaju njegovog izbijanja bude obezbeđena evakuacija ljudi i imovine. Pod 2. – neophodno je da se sačini plan evakuacije i uputstva za postupanje u slučaju požara. U stavu 3. kaže se da plan evakuacije, uputstva za postupanje u slučaju požara moraju biti istaknuti na vidljivom mestu. Obzirom da znamo da su stanari vlasnici zgrade, a da skupštine stanara ne funkcionišu, mislim ne funkcionišu valjano, onako kako bi trebalo, moje pitanje je – ko će sačiniti, recimo plan evakuacije za stambene zgrade, odnosno solitere sa preko četiri, šest, deset spratova? Da li će se podzakonskim aktima ova nedoumica razrešiti? Neophodno je da se u svim višespratnicama izvrši presek stanja opreme za gašenje požara i njihova redovna šestomesečna kontrola. U članu 84. koji se odnosi na prekršaje fizičkih lica, ne slažem se sa predlogom da se novčanom kaznom u iznosu od 10.000 dinara, kazne za prekršaj fizička lica ako spaljuju ostatke stranih useva, smeća, biljnih ostataka, na otvorenom prostoru. Zašto na taj način, praktično blagom kaznom, podsticati upravo te aktivnosti, ako se zna da je recimo, pre dve do tri godine, materijalna šteta od šumskih požara iznosila 50 miliona evra, a od požara na otvorenom je stradalo 78 ljudi? Još jednom pitam zašto se kazna minimalizuje? Zahvaljujem.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Na žalost, kada sam postao ministar unutrašnjih poslova, kada sam završio detaljnu analizu svega što postoji u resoru unutrašnjim poslova, pa samim tim i sektora za vanredne situacije, video sam da postoji mnogo godina, da ne kažem i decenija, da se mnoge stvari nisu obnavljali, da nije bilo dovoljno sredstava. Mogu da vam kažem jednu od glavnih razloga, jedna od stvari za koju smatram da treba da promenimo, jeste to što se toliko kralo u ovoj zemlji da za to nikada nije bilo novca. Svi oni koji su stavljali ruku u džep građana, koji su otimali besomučno pljačkali, bogatili se, postali milijarderi u raznim prethodnim vremenima, ali ne samo što su pljačkali, uvek imate ljude koji su spremni da nešto pljačkaju, nažalost. Samo sada postoji ozbiljna volja da se ti ljudi privode pravdi. Sada postoji ozbiljna volja da im se sudi, da ih istražni organi gone bez obzira na njihovu političku, partijsku, drugarsku, bratsku, kumovsku pripadnost. To je stvar na kojoj moramo da insistiramo. Nema ozdravljenja ove zemlje bez tog jednog potpuno sistemskog pristupa borbi protiv korupcije, nečemu što je faktički uništilo mnogo novca građana Srbije. Jedno vatrogasno vozilo košta prosečno, ako hoćete da uzmete da to bude pristojno vozilo oko 250.000 evra. Samo jedno vatrogasno vozilo, prosečno, ne spektakularno i ne specijalno. O helikopterima i drugim sredstvima neću ni da vam govorim. Prosečna starost naših helikoptera je maltene blizu mog godišta, što je zaista jedna loša stvar. Ti momci iz helikopterske jedinice i njihov komandant Kostić se toliko trude i toliko napora ulažu da to bukvalno sve funkcioniše da niko ne može da oseti da je to tako, ali to je zahvaljujući tome što su to profesionalci, što su to ozbiljni ljudi, a ne zahvaljujući tome što smo imali mnogo novca da uložimo u to. Mi smo našli novca i još u prošloj godini platili popravku jednog helikoptera koji već neko vreme stoji u Nemačkoj. Dakle, taj novac smo obezbedili i taj helikopter nam se sad popravljen vraća. Našli smo novca da obezbedimo za prijem jednog broja vatrogasaca, spasilaca. Da li možemo da primimo sada još 5.000? Ne možemo, prosto nije realno, ali ćemo raditi na tome da to bude postepen prijem, da to bude prijem koji će odgovarati, da tako kažem najugroženiji od požara i nadam se da ćemo u narednom periodu uspeti da to rešimo. Što se tiče skupštine stanara, znam da ti ljudi nisu u potpunosti obučeni za to, ali mi to i ne tražimo od njih. Mi ćemo u saradnji sa njima, Sektor za vanredne situacije preko svojih područnih jedinica će sa svakom skupštinom stanara i sa lokalnim samoupravama raditi na planovima evakuacije, planovima zaštite od požara. Prosto, mi ćemo pomoći, nema druge. Da čekamo da to padne sa neba, neće, glupo je da to radimo. Da očekujemo da će oni ljudi koji nemaju obuku za to i nisu profesionalci sami da to napišu i urade, ne mogu, nije realno. Jedino što je realno jeste da mi počnemo, da krenemo da radimo sa skupštinom stanara, jer oni su po zakonu pravna lica koja jesu odgovorna. Mi da idemo od stana do stana, prosto i to nije realno. Dakle, pokušaćemo da mobilišemo ljude što više, jer je to na kraju krajeva i u njihovom interesu. Oni žive u tim stambenim zgradama i u njihovom interesu je da postoje ti planovi da svi ljudi budu upoznati. Nekada je ta civilna zaštita bila još efikasnija i funkcionalnija nego što je danas. Nadam se da ćemo i nekim izmenama koje mi planiramo u narednom periodu uspeti da malo obezbedimo više sredstava za sektor i da kroz te planove ojačamo civilnu zaštitu kao jednu od struktura kojom raspolažemo. Onda ćemo imati više mogućnosti, ali svakako molim i sve narodne poslanike da to uvek imaju u vidu kada govorimo o svim budućim zakonima koji se tiču MUP. Nama je vaša pomoć potrebna. Dakle, meni je potrebna pomoć upravo zato što nisam nasledio divnu i fantastičnu i perfektnu, kao što ni država nije, a MUP je delilo sudbinu države. Pokušavamo da te ljude ne ostavimo bez sredstava i da oni ne budu kolateralna šteta, ali naprosto kada se radi o tako skupim nabavkama. Mi ne kupujemo ništa, MUP ne kupuje ni vozila, ne kupuje automobile za vožnju, jedino što kupujemo, kupovaćemo ona sredstva koja su nam neophodna za svakodnevni rad. Nešto dobijemo od donacija od lokalnih samouprava, što je sledeća faza razvoja, jer svakako bez lokalne samouprave i to je sledeći zakon koji će se verovatno naći ovde u Skupštini, a to je Zakon o protivgradnoj zaštiti, gde će jedan deo tereta morati da preuzmu lokalne samouprave i to je nešto što je potpuno realno. Naravno, najveći deo tereta će preuzeti Ministarstvo poljoprivrede. Besmisleno je da MUP štiti zasejane površine. To stvarno niti znamo, niti se bavimo time, a podaci stižu o tome od Hidrometerološkog zavoda, i naravno da je logično da onikoji daju procenu gradonosnih oblaka budu direktno uključeni u zaštitu, jer besmisleno je da mi kupujemo rakete, lokalna samouprava plaća strelce, a Hidrometerološki zavod daje procenu gradonosnih oblaka. To je neodrživ sistem.Ko je onda kriv? Naravno, razmišljali smo o modelima finansiranja da to bude održivo, ne samo presipanje šuplje u prazno, ali slična je stvar, mnogo problema koje smo nasledili, mnogo stvari koje treba rešavati, rešavamo jednu po jednu. Uspeli smo dve milijarde dinara starih dugova da vratimo prošle godine i to nije mala stvar, dve milijarde dinara za MUP je velika cifra. Ja ću nastaviti tako da se ponašam i nadam se kada ja budem predao Ministarstvo nekom sledećem ministru, da će njegovi dugovi biti nula i da ćemo onda imati mnogo više novca, država se oporavlja, ide ka jednom boljitku, ne može za noć, prosto nije realno.
Reč ima narodni poslanik dr Ninoslav Girić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege, pred nama je set zakona, a ja ću govoriti o zakonu o readmisiji. Zapravo, imamo Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federaciji o readmisiji, potpisan 16. oktobra 2014. godine u Beogradu. Namera i cilj potpisivanja navedenog sporazuma je pre svega unapređenje saradnje dve prijateljske države u oblasti suzbijanja nezakonitih migracija. Sam pojam readmisija je u stvari predaja koju vrše nadležni organi države moljila i u isto vreme prihvat koje vrše nadležni organi države zamoljene strane. Ovim Predlogom zakona definiše se vrlo jasan pravni mehanizam za institucionalizovan, recipročan i vrlo organizovan povratak lica koji su državljani ugovorenih strana, zatim državljani trećih država i onih lica koja su bez državljanstva, a koja se nalaze na teritoriji države druge strane u nezakonskoj ili neregularnoj situaciji. Što se tiče troškova prevoza koji nastaju prilikom readmisije, troškove plaća država moljila i to do granice države koja je praktično konačno odredište. Ukoliko postoji potreba, predviđeni su troškovi angažovanja lekara i lekarskih ekipa, socijalnih radnika ili staratelja, ako se radi o maloletnim licima, bez roditelja. Ovde još treba istaći da se ne može predvideti koliko će država Srbija biti u ulozi države moljile ili zamoljene strane, odnosno da migracija stanovništva varira iz godine u godinu, te se ne mogu isplanirati sredstva potrebna za sprovođenje ovog sporazuma. Ukoliko se desi da bude potrebno više finansijskih sredstava, ona će biti obezbeđena preko MUP, a u okviru granica, predviđenih fiskalnom strategijom. Na kraju treba reći da ovaj zakon ima 15 članova, vrlo jasno obrazloženih i pravno utemeljenih, tako da će poslanička grupa SNS u danu za glasanje, glasati za ovaj Predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Stojanović. Odustajete, gospodine Kovačeviću? Reč ima Momir Stojanović. Odustajete i vi? U redu. Reč ima narodni poslanik Snežana Malović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi narodni poslanici, ispred SDS izražavam zadovoljstvo što danas imamo priliku da raspravljamo o ovim bitnim zakonima, Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o zaštiti od požara, kao i potpuno novom zakonu o oružju i municiji. Smatramo da je oblast zaštite od požara veoma bitna oblast i da u to moraju da budu uključeni svi društveni faktori, da ne zavisi od aktivnosti jedne Vlade, već podrazumeva aktivno uključivanje celokupnog društva. Okvir za zaštitu od požara, predstavlja strategija zaštite od požara za period 2012. do 2017. godine i sa tim u vezi, ukazujem na to da u obrazloženju izmena i dopuna Zakona od zaštite od požara, ova strategija nije sagledana, odnosno ne navodi se u obrazloženju, što ne kažem da sam tekst zakona se ne oslanja na ono čime se strategija bavi, ali smatram da je to trebalo uraditi. Ne mislim da je veliki propust, ali prosto kao neko ko se bavi normativnom delatnošću, moram na to da ukažem. Moja koleginica Branka Karavidić je već istakla da mi nismo uspeli da pronađemo akcioni plan, iz čega možemo da zaključimo da taj akcioni plan nije donet, što podrazumeva da mi nemamo ni određeni osnov za preduzimanje preporuka i mera u oblasti zaštite od požara, a samim tim ni mogućnost da sagledavamo da li nadležni državni organi ili drugi društveni faktori deluju u tom pravcu. Izražavam nadu da će se u narednom periodu akcioni plan doneti i u krajnjem slučaju, sagledati da li strategija, zaštita od požara je dovoljna ili je treba unaprediti. Osloniću se na delove strategije i izneću da sam ja našla da sama strategija apostrofira da je stanje zaštite od požara nezadovoljavajuće i da su uočeni problemi i strategija navodi da su jedan od najvećih problema ti, da su mnogi objekti izgrađeni u blizini stambenih zona, bez zaštitnih pojaseva, u odnosu na objekte u blizini, sa malim skladišnim prostorima i neadekvatnim pristupom za vatrogasna vozila. Zatim, da je saobraćajna infrastruktura nezadovoljavajuća, potom, da municija, eksploziv, eksplozivne materije, kao i hemikalije, opasni otpad nepravilno se skladište, zatim, da postoji nedovoljna pripremljenost subjekata zaštite od požara za sprovođenje preventivnih mera, da su električne i dimovne instalacije nepropisno održavane, oštećuje se i otuđuju oprema i sredstva za gašenje i još mnogi drugi, zaključno sa tim da je bezbednosna kultura građana nedovoljna. Kao što sam rekla, i kroz ovo se vidi da problem zaštite od požara predstavlja aktivnost društva u celini. Postoji nekoliko načina na koje možemo unaprediti sistem zaštite od požara. Potreba za donošenjem i izmenom inicirana je nakon analize postojećeg normativnog okvira, što je navedeno u Predlogu zakona, ali zatim i sugestije predloga koje su dostavili roditelji nastradalih u požaru u diskoteci „Kontrast“ u Novom Sadu i stručne javnosti, a u cilju povećanja stepena bezbednosti u objektima javne namene sa aspekata zaštite od požara u okviru inicijative „Tamarin zakon“. Tako da, ovom prilikom pozdravljam inicijativu koju su roditelji, nažalost, nastradalih u diskoteci u Novom Sadu inicirali. Takođe, izražavam zadovoljstvo zato što su državni organi MUP-a to prepoznali i što se danas nalazi pred nama. Ja se nadam da će ovaj zakon biti doslovno primenjen i da će doprineti tome da imamo povećanje stepena bezbednosti, ali ono što je još važnije, smatram da će se povećati efikasnost kontrole objekata javne namene, znači, upravo ono što je tretirano ovim zakonom. Kao što je i rečeno u prethodnom delu, SDS će ovaj zakon podržati. Drugi zakon koji se nalazi na dnevnom redu je Zakon o oružju i municiji, potpuno novi zakon koji treba, ukoliko se usvoji, a sigurna sam da će biti usvojen, treba da izmeni zakon koji je donet još 1992. godine. Ne treba da kažemo i da posebno naglašavamo koliko je izmenjeno društveno stanje od 1992. godine do današnjeg dana. Želim ovom prilikom da naglasim da smo mi kao poslanička grupa SDS, ja lično sam potpisala Predlog zakon koji je sadržao izmene Zakona o oružju i municiji, koji je imao nekoliko članova i koji je, u stvari, u osnovi sadržao obavezu da se utvrđuje zdravstvena sposobnost i koji je sadržao obavezu MUP-a, da ukoliko se ne steknu uslovi zbog kojih je dato oružje, da se ta dozvola može povući. Obzirom da je ta naša inicijativa ukorporirana u ovaj Predlog zakona, izražavam zadovoljstvo zbog toga i pozdravljam, mi ćemo naš Predlog zakona povući, jer smatramo da nije potrebno da postoji, obzirom da se već nalazi u tekstu zakona. S tim u vezi, želim da ukažem na jednu stvar. Smatram da veliki problemi…
Koleginice Malović, vreme predviđeno za diskusiju vaše poslaničke grupe je potrošeno.
Dobro. Smatram da će se povećati kontrola u pogledu uslova za bezbedan smeštaj i čuvanje oružja, obzirom da to nije zakonska materija. Smatram da će to biti uređeno podzakonskim aktom koji donosi MUP. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog, načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, samo ću kratko u vezi sa Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od požara i 7, 8. i 9. tačka, koje govore o graničnim prelazima sa Rumunijom. Oko ove prve teme, naravno, podržavamo ove izmene i dopune Zakona. Iskoristio bih ovu priliku predstavnika MUP, sa ministrom sam imao prilike na tu temu da više puta govorim, razgovaram i kada je bio poslednji put u Preševu. Preševo je u razvođu, razdelnici crnomorskog i egejskog sliva. Tu nema nekih posebnih opasnosti, kada su u pitanju poplave, pošto su tu mali tokovi, vodeni tokovi, ali zato je kao i svuda opasnost od požara prisutna. Dugo vremena pratim situaciju na tom području. Protivpožarna zaštita je stvarno na veoma niskom nivou, pogotovo u zadnje dve decenije, da je i kadrovski ta problematika zastupljena sa ne minimalnim, nego ispod minimuma koji su predviđeni zakonom, a i kada je u pitanju oprema, tu je već zastarelo, i da je cisterna od pre 30 godina, koja nije ni u funkciji, tako da objekti izgore do kraja dok stigne pomoć iz Bujanovca ili iz Vranja. Mora u duhu zakona da se tu učini konkretno da se bar minimalni uslovi ispunjavaju, kako kadrovski, tako i kada je u pitanju oprema. Isto pozdravljamo ova otvaranja tri granična prelaza sa Rumunijom i oni idu u pravcu međunarodne razmene, slobode kretanja, što bi, naravno, trebalo da obuhvati sva područja. U neku ruku, sa Makedonijom nam je ista sreća kao kad su u pitanju korišćenja IPA fondova. To pitanje je postalo famozno. Veoma je teško naći predstavnika vlasti da daju odgovore zašto samo sa Makedonijom nemamo prekograničnu saradnju i korišćenje IPA fondova prekogranične saradnje. Ista sudbina je i kada je u pitanju granični prelaz, bar jedan od tri, koje je Savezna vlada 2005. odobrila i nikako bar jedan od njih da se otvori. Imamo tu situaciju da pre postavljanja granica sa Makedonijom na glavnom lokalnom putu koji povezuje Preševo sa dve susedne opštine u Makedoniji, Lipkovo i Kumanovo, bar 10 puta dnevno su saobraćali autobusi, jer povezuju sva glavna naselja, naravno, pored autoputa. Preko letnjih meseci tamo je nemoguće putovati, jer treba da se ulaziš u isti red čekanja sa svim ljudima koji jedanput godišnje idu u Grčku ili Tursku ili u Makedoniji, a ljudi ne mogu da obavljaju svakodnevne poslove i porodične veze i sve druge povezanosti koje imaju susedna sela. Treba da čekaju i treba da kruže, umesto tri kilometra da idu 25 do 30 kilometara. Odluka je doneta još 2005. godine za tri malogranična prelaza sa Makedonijom, i nikako bar jedan da se otvori. Zato kažem, pozdravljam ove odluke, kada je u pitanju ta saradnja sa Rumunijom, a stvarno ne vidim nikakav razlog da isto i taj slični trend saradnje ne bude i sa Makedonijom, pogotovo što se preko Makedonije ide i u Grčku i da je opticaj u Koridoru 10 daleko veći nego što je sigurno na relaciji Srbija – Rumunija. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih, saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 9. dnevnog reda. Sa radom nastavljamo u petak u 10.00 časova.