Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ukratko ću dati informacije o četiri, odnosno o jednoj tački dnevnog reda, predloga zakona o kojima danas treba da raspravljamo. Najpre, o Predlogu zakona o preuzimanju obaveza Javnog preduzeća "Putevi Srbije" prema privrednim društvima po osnovu neizmirenih obaveza i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije. Razlozi za donošenje ovog zakona su sledeći: privredna društva koja se bave redovnim održavanjem regionalnih magistralnih puteva, kao i održavanjem elektroinstalacije na putevima u teškoj su materijalnoj situaciju usled dugovanja JP "Putevi Srbije", neophodnost rešavanja problema neregulisanih obaveza JP "Putevi Srbije" prema putarskim i drugim privrednim društvima putem preuzimanja ovih obaveza postaju javni dug Republike Srbije. Potrebno je isplatiti zaostale obaveze privrednim društvima, jer bi njihovim odlaganjem privredna društva otišla u stečaj čime bi se dovelo u pitanje redovno održavanje puteva u Republici Srbiji i značajno bi se ugrozila bezbednost saobraćaja na putevima u Republici Srbiji. Ovo su ujedno razlozi za donošenje ovog zakona po hitnom postupku i za stupanje na snagu pre osmog dana. Ustavni okvir za donošenje ovog zakona sadržan je u članu 97. tačka 13. Ustava Republike Srbije kojim je predviđeno da Republika Srbija uređuje režim i bezbednost u svim vrstama saobraćaja. Što se tiče iznosa obaveza, Republika Srbija preuzima, kao javni dug, obaveze JP "Putevi Srbije" prema putarskim i drugim privrednim društvima u ukupnom iznosu od 1.346.775.000 dinara prema stanju dospelih i neplaćenih obaveza na dan 1. april 2013. godine. Sredstava neophodna za izmirivanje unapred navedenih obaveza prema privrednim društvima obezbeđivaće se u budžetu Republike Srbije na aproprijaciji Ministarstva finansija i privrede. Ovim zakonom je predviđeno da se u tri jednake rate, u narednih pet meseci, isplati dug nastao od strane JP "Putevi Srbije" prema putarskim i drugim privrednim društvima. Sledeća tačka je Predlog zakona o izmeni Zakona o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama po osnovu nabavke lekova i medicinskog materijala i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije. Razlozi za donošenje ovog zakona su sledeći: Zakon o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama po osnovu nabavke lekova i medicinskog materijala i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije stupio je na snagu 25. decembra 2012. godine. Cilj donošenja zakona bio je da se izmire dugovanja zdravstvenih ustanova po osnovu isporučenih lekova, a zaključno sa 30. septembrom 2012. godine, kako se ne bi dovela u pitanje zdravstvena zaštita i snabdevanje lekovima i medicinskim sredstvima. Zakonom je propisano da Republika Srbija preuzima, kao javni dug, obaveze u ukupnom nominalnom iznosu od 13 milijardi dinara, kao i da će Vlada na predlog Ministarstva nadležnog za poslove zdravlja posebnim aktom utvrditi visinu pojedinačnog potraživanja svake veledrogerije. Na osnovu člana 5. zakona i zaključka Vlade broj 2543/2013, od 28. marta 2013. godine, utvrđena je visina pojedinačnih potraživanja svake veledrogerije za neizmirene obaveze zdravstvenih ustanova i iznosi 4.999.657.079 dinara. Preuzimanjem u javni dug po osnovu zakona regulisana su dugovanja 170 zdravstvenih ustanova, odnosno potraživanja prema zdravstvenim ustanovama od strane 227 veledrogerija. Zaključak je radi realizacije dostavljen Ministarstvu finansija i privrede, Upravi za javni dug, gde je proverom podataka konstatovano da usled tehničkih propusta, prilikom prikupljanja podataka, iznos preuzetih obaveza u javni dug treba da iznosi 4.908.021.000 dinara. Na osnovu tako utvrđenog činjeničnog stanja potrebno je promeniti zakon u delu koji se odnosi na iznos koji Republika Srbija preuzima kao javni dug, preciziranjem tačnog iznosa duga. Ustav nije osnov za donošenje ovog zakona sadržan je u članu 97. tačka 10. Ustava Republike Srbije, kojim je predviđeno da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje, pored ostalog, i sistem u oblasti zdravstva. Dakle, Republika Srbija preuzima, kao javni dug Republike Srbije, obaveze zdravstvenih ustanova iz Uredbe o planu mreže zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama po osnovu nabavke lekova i medicinskog materijala. Obaveze će se izmiriti u skladu sa dinamikom koja je predviđena u zakonu. Naredna tačka je Predlog zakona o potvrđivanju aneksa broj 1. Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine. Tu su i razlozi za donošenje zakona. Sporazum o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture je zaključen 20. avgusta 2009. godine između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine. Cilj sporazuma je unapređenje saradnje u oblasti infrastrukture između dve zemlje zasnovane na principima solidarnosti, reciprociteta, komplementarnosti, a uz uzajamno poštovanje suvereniteta. Na osnovu ovog sporazuma do sada se uspešno sprovede tri kreditna aranžmana posredstvom kineske Eksport-Import banke, kao ovlašćene državne institucije i to projekat izgradnje mosta Zemun-Borča, sa pripadajućim saobraćajnicama, projekat nabavke skenera za potrebe Uprave carina Republike Srbije i prva faza paket projekta termoelektrane Kostolac B. Aneks broj 1. Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine potpisan je 8. maja 2012. godine u Beogradu. Tim aneksom predviđene su izmene u članu 3. Sporazuma, tako da su za nadgledanje i sprovođenje Sporazuma, u delu koji se odnosi na izgradnju mosta Zemun-Borča sa pripadajućim saobraćajnicama, zaduženi Ministarstvo finansija Republike Srbije kao naručilac, u skladu sa tada važećim Zakonom o ministarstvima i Grad Beograd kao korisnik i investitor. Još jedna izmena Sporazuma odnosi se na član 6. kojim se obezbeđuje uvođenje carinskih i poreskih olakšica na promet dobara i usluga, kao i uvoz dobara koji se vrši u okviru sprovođenja projekta izgradnje mosta Zemun-Borča. Nakon potpisivanja Aneksa 1, zakonska procedura njegovog potvrđivanja od strane Narodne skupštine nije mogla da bude sprovedena, imajući u vidu činjenicu da su se u tom periodu u Republici Srbiji održavali parlamentarni i predsednički izbori. Aneks broj 1. primenjuje se na osnovu klauzule o privremenoj primeni od dana njegovog potpisivanja i potrebno ga je ratifikovati i okončati proceduru za njegovo stupanje na snagu. Sprovođenje Zakona o potvrđivanju Aneksa broj 1. Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine ne iziskuje nikakva posebna finansijska sredstva iz budžeta Republike Srbije. Dolazimo do Zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma između Republike Srbije i Republike Italije o kreditu za realizaciju programa "Kredit za pomoć malim i srednjim preduzećima preko domaćeg bankarskog sektora i podršku lokalnom razvoju kroz javna komunalna preduzeća". Svrha kredita jeste podrška ekonomskom razvoju Srbije kroz podsticanje unapređenja privatnog sektora i malih i srednjih preduzeća, unapređenje osnovnih lokalnih usluga koje pružaju javna komunalna preduzeća, a vrednost kredita je sledeća. Kredit se sprovodi kroz dve kreditne linije ukupne vrednosti od 63,25 miliona evra. Prva kreditna linija u vrednosti od 33,25 miliona evra za unapređenje i razvoj malih i srednjih preduzeća je završena, a druga kreditna linija u vrednosti od 30 miliona evra za kreditiranje takođe malih i srednjih preduzeća, kao i javnih i komunalnih preduzeća, je u toku. Uslovi kredita su sledeći. Kredit se dodeljuje u evrima. Predviđen je grejs period od najviše dve godine. Period otplate je do osam godina i efektivna kamatna stopa je 4,85% na godišnjem nivou. Minimum 70% sredstava kredita koristiće se za finansiranje nabavke dobara i usluga italijanskog porekla, kao što su oprema, tehnologija, tehnička pomoć, održavanje industrijske licence, a maksimum 30% sredstava kredita koristiće se za pokrivanje troškova u zemlji, kao što su oprema, sirovine, rezervni delovi, usluge, obrtna sredstva neophodna za potrebe investicionih projekata, za ugovore sa domaćih dobavljačima ili srpskim građevinskim firmama. Postoje i kriterijumi za dobijanje kredita. Mala i srednja preduzeća moraju da budu registrovana u Srbiji najmanje dve godine u sektorima koje podržava kreditna linija. Novoosnovana preduzeća takođe mogu da konkurišu, pod uslovom da su 100% u vlasništvu državljana Republike Srbije, a uskoro će biti dozvoljen pristup i mikro preduzećima, po okončanju odgovarajuće procedure od strane Vlade. Javna komunalna preduzeća takođe mogu da konkurišu, kancelarije italijanske kooperacije pružiće im tehničku pomoć u pripremi dokumentacije. Troškovi koji nisu prihvatljivi u okviru ovog sporazuma jesu domaći porezi, carinske dažbine i PDV, trgovinska preduzeća, društva za lizing, osiguravajuća društva i finansijska preduzeća, investicije u rekreativne aktivnosti, igre na sreću i stambene objekte, investicije u industriju, oružje i municije, duvan i duvanske proizvode, proizvodnju žestokih alkoholnih pića i obradu proizvoda čiji uvoz ili izvoz u datim zemljama je zabranjen važećim zakonom ili međunarodnim sporazumima i ugovorima. Kredit je moguće dobiti preko devet izabranih banaka, to su "Banka Inteza", "Kredibanka", "Eurobank EFG", "Jugmes banka", "Komercijalna banka", "Prokredit banka", "Srpska banka", "Uni kredit bank Srbija", "Folks bank", a uskoro će biti potpisani ugovori sa još tri banke. Izmene koje predviđa zakon, dakle, zakon je sastavljen od Sporazuma o izmenama iz 2012. i Sporazuma o izmenama iz 2013. godine, koji su nastali razmenom diplomatskih nota. Izmene iz 2012. godine predviđaju, kada javno komunalno preduzeće, kao zajmoprimac, ima obavezu dostavljanja izveštaja o sprovedenom postupku javne nabavke nadležnoj državnoj revizorskoj instituciji. Ustanovljeno je da takav državni organ nije moguće odrediti, pa se izveštaji podnose revizorskoj kući koja je izabrana na osnovu potpisanog sporazuma. U skladu sa Zakonom Republike Italije iz 1987. godine, usvojeni su kriterijumi prihvatljivosti, etičke klauzule, opšti principi ugovora, a sve u skladu sa opštim principima javnih nabavki EU, koji su predviđeni Aneksom 1. ovog zakona. Izmene iz 2013. godine predviđaju da, pored malih i srednjih preduzeća i javno-komunalnih preduzeća, kao krajnji korisnici kreditne linije uvode se i mikro preduzeća sa manje od deset zaposlenih lica, koja su ustanovljena preporukom EU broj 2003/361. Najmanji i najveći iznosi kredita iz pojedinačnih ugovora za srpska mala i srednja preduzeća su postavljeni na iznos od 5.000 do milion evra, a za javna komunalna preduzeća od 150.000 do dva miliona evra. Ovo je ukratko bio uvod o onome o čemu ćemo danas razgovarati i raspravljati. Zahvaljujem vam se na pažnji.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Narodni poslanik Đorđe Kosanić, izvolite.
Poštovana ministarka, predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas zajednički načelni i jedinstveni pretres četiri tačke dnevnog reda, četiri predloga zakona, i to: Predlog zakona o preuzimanju obaveza Javnog preduzeća "Putevi Srbije" prema privrednim društvima, Predlog zakona o izmenama Zakona o preuzimanju obaveza veledrogerija i dva sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Kine i Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Italije o realizaciji Programa - kredit za pomoć malim i srednjim preduzećima. Na samom početku reći ću da će poslanička grupa JS u Danu za glasanje podržati sva četiri predloga zakona. Moje izlaganje danas biće fokusirano na Predlog zakona o potvrđivanju Aneksa br. 1 Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Kine. Dozvolićete da na samom početku kažem osnovne razloge zbog kojih će poslanička grupa JS u Danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona ili pomenuti sporazum koji je definisan još 2009. godine 20. avgusta. Njegovom realizacijom unapređuje se saradnja u oblasti infrastrukture između dve zemlje, naravno Srbije i Kine, zasnovana na principima solidarnosti, reciprociteta, komplementarnosti, uz uzajamno poštovanje suvereniteta. Na osnovu ovog sporazuma do sada potpisana su tri kreditna aranžmana posredstvom kineske Eksport-Import "Delieksim" banke, o njoj ću malo kasnije nešto više reći, i to Projektom izgradnje mosta Zemun-Borča sa pripadajućim saobraćajnicama, zatim, Projekat nabavke skenera za potrebe Uprave carina Republike Srbije i prva faza paket Projekta Termoelektrane "Kostolac B". Govoreći o samom sporazumu, u okviru njegovog sprovođenja zaključen je najpre Ugovor o građenju, projektovanju i izvođenju radova na izgradnji mosta Zemun-Borča, sa pripadajućim saobraćajnicama, to je bilo 15. aprila 2010. godine, između Republike Srbije, tada je to bilo Ministarstvo za nacionalni investicioni plan, kao naručilac, i grad Beograd kao korisnik i "China Road and Bridge Corporation", kao izvođač na iznosu od 255 miliona dolara. Isti godine 14. jula sklopljen je ugovor o zajmu povlašćenog kupca između Vlade Republike Srbije i kineske Eksport-Import banke. Ugovorom o zajmu obezbeđen je kreditni aranžman u iznosu od 217 miliona i 400 hiljada dolara. Predviđeno je da će sredstva zajma 85% biti uvožena u Ugovor o izvođenju radova, a ostalih 15% obezbediće Vlada Republike Srbije. Ovde treba reći da je, nakon što je ugašeno Ministarstvo za nacionalni investicioni plan, posao preuzelo Ministarstvo finansija. U tekstu Aneksa ugovora br. 1 predviđeno je, to je u članu 3. Sporazuma, tako da to preuzima Ministarstvo finansija. Isto tako značajno je da je u članu 6. obezbeđeno uvođenje carinskih povlastica na promet dobara i usluga i uvoz dobara koji se vrši u okviru sprovođenja Projekta izgradnje mosta Zemun-Borča. Aneks broj 1. potpisan je 8. maja 2012. godine. Zakonom o ministarstvima obnovljena su ministarstva i utvrđen je njihov delokrug i sada je shodno tome Ministarstvo za spoljnu i unutrašnju trgovinu i telekomunikacije zaduženo za izmenu i dopunu Aneksa broj 1. Ugovora, zbog potrebe da izmene naziv resora zaduženog za praćenje sprovođenja Sporazuma, odnosno realizaciju Projekta izgradnje mosta Zemun-Borča. Sada treba reći da li je ovaj kredit koji dobijamo povoljan kredit? Svakako da je povoljan kredit ako kažem da je rok otplate 15 godina, sa početkom od tri godine i fiksnom kamatnom stopom od 3%. Sigurno da nigde u svetu ne možemo dobiti ovako povoljan kreditni aranžman. Sa druge strane, moram reći da se i Kinezima, što je malo možda i čudno, veoma isplati da ulažu u Srbiju iz više razloga. Procene radi, investicije u američke trezorske zapise donose kamatu od 1,6%, dok je ovde kreditni aranžman čak 3%. Govoreći o našem partneru "Eksim banci" treba reći da je ona jedna od tri institucionalne bankarske organizacije ovlašćene da sprovode državnu politiku u industriji, spoljnoj trgovini, diplomatiji, ekonomiji, finansijama i da pružaju finansijsku podršku i podstiču izvoz proizvoda i usluga. U najvećim zapadnim zemljama se zna da obim njenih zajmova premašuje sve inostrane kredite koje zajedno daju članice Grupe 7. Na osnovu procena londonskog "Financial Times" "Eksim banka" i "Kineska razvojna banka" su 2009. i 2010. godine odobrile najmanje 110 milijardi dolara kredita vladama i kompanijama zemalja u razvoju. Što se tiče našeg kineskog partnera, treba reći da njihov ubrzani razvoj kreće tamo negde od 2000. godine. Prema izveštaju Kina je krajem juna 2012. godine imala čak 3,24 biliona dolara deviznih rezervi. Još u februaru 2006. godine Kina je nadmašila Japan po visini deviznih rezervi. Njene devizne rezerve su, poređenja radi, 2002. godine bile samo 386,4 milijarde dolara. Kada je reč o saradnji Srbije i Kine, treba reći da je obim robne razmene još 2001. godine iznosio svega 4,7 milijardi dolara, a u 2011. godini vrednost trgovinske razmene je dostigao čak 52,9 milijardi dolara. To znači da se razmena između dve zemlje povećala za godišnju stopu rasta od 27,6%. Da li postoji potencijal za dalju saradnju? Svakako da postoji u raznoraznim granama, poput hemijske, mašinske, automobilske industrije i u oblasti energetike i telekomunikacija. Evo još jedna ilustracija. Želim da kažem da je Kina u 2012. godini povećala uvoz žitarica na 1,4 miliona tona, što predstavlja rekordnu kupovinu od 2005. godine. To je sigurno još jedan potencijal za nas. Vraćajući se na pomenuti Sporazum o izgradnji mosta Zemun-Borča treba reći da je izgradnja mosta Zemun-Borča ili most prijateljstva između Kine i Srbije veliki projekat Kine ili prvi veliki projekat Kine na Balkanu. Most će premostiti reku Dunav i tako doprineti boljem saobraćajnom povezivanju Beograda i Vojvodine. Osim što će doprineti poboljšanju regionalnih veza, istovremeno će omogućiti ukrštanje Koridora 10 sa Koridorom 4, koji zapadnu Evropu preko Rumunije povezuje sa Crnim morem. Most ima veliki značaj i za samu srpsku prestonicu, jer će spojiti dva dela grada, Zemun i Borču, čime se stvaraju uslovi za njihov privredni razvoj i izgradnju poslovnih i stambenih objekata. Kod dela obilaznice oko Beograda na Koridoru 10 omogući će da se ova važna međunarodna saobraćajnica izmesti iz centra grada, kao i transport teretnih vozila sa opasnim materijama, što je u interesu zaštite životne sredine. U okviru Projekta predviđena je izgradnja pristupnih saobraćajnica u dužini od gotovo 22 kilometra i još osam manjih mostova. U izgradnji mosta domaća preduzeća će učestvovati sa 45%, što ja posebno značajno za građevinsku operativu. Prema nekim procenama treba reći da će građevinske firme zajedno sa proizvođačima materijala ostvariti prihod od 77 miliona evra. Ovde isto tako treba reći, govoreći o samom mostu, da je most ukupne dužine oko jedan i po kilometar i sa po dve odvojene mostovske konstrukcije širine po 13,95 metara na zajedničkim stubovima. Glavna konstrukcija je kontinuinalni nosač koji premošćuje Dunav u tri raspona po 95 metara uz obale i 172 metra na sredini reke. Ono što još želim da kažem u vezi ovog sporazuma jeste da će svakako poslanička grupa JS u Danu za glasanje podržati ovaj sporazum. Što se tiče drugog Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Italije, on se odnosi na Program - kredit za pomoć malim i srednjim preduzećima preko domaćeg bankarskog sektora i podršku lokalnom razvoju kroz javna komunalna preduzeća. Ovde treba reći samo da su na početku realizacije pomenutog sporazuma uočeni određeni nedostaci u pojedinim članovima, koji su stvorili problem u implementaciji programa. S obzirom na to da su se strane potpisnice usaglasile oko spornih članova, dogovoreno je da isti bude izmenjen i putem amandmana i sporazuma. Ono što je za JS važno što se tiče ovih sporazuma, treba reći da JS podržava ovakve sporazume. Oni svakako stvaraju mogućnost za saradnju i u raznoraznim drugim oblastima, a ne samo u ovoj u kojoj su potpisani. Što se tiče italijanskog partnera, moram reći da je JS u prethodnom periodu vodila više delegacija u raznorazne zemlje, na čelu sa predsednikom JS, Draganom Markovićem Palmom. Dobar primer je Jagodina, tamo je nedavno otvorena italijanska fabrika "Andrea konfekcioni". Zapošljavaće preko 500 radnika, radiće za poznate dobavljače, poput poznatih firmi "Fijat", zatim "Folksvagen", zatim ostale poznate firme i, naravno, komponente će ići u čitavom svetu. Isto tako, sprema se otvaranje još dve fabrike. Jedna je fabrika automobilskih sedišta i druga je fabrika "Viba", koja će uložiti 55 miliona evra i zaposliti preko 200 radnika. Ovde moram reći da, radi se o dobrom primeru, zapošljavanju preko hiljadu radnika i mislim da je ovo vizija razvoja ne samo Jagodine, nego i čitave Srbije, kroz ovo što se sve radi. Na samom kraju, reći ću da će poslanička grupa Jedinstvena Srbija u Danu za glasanje podržati sva četiri predloga zakona iz ove objedinjene rasprave. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Uvaženi predsedniče, potpredsednici Vlade za evropske integracije, dame i gospodo narodni poslanici, kako ćemo sad ovako u Evropu, gospođo Grubješić? Verujem da ovo što danas morate da podnesete ovde u ime Vlade, da je mnogo teže ili da će biti mnogo teže od najgorih faza briselskih pregovora i onih koji su iza nas, a bogami i onih koji su pred nama. Poslanička grupa LDP se danas spremila da govori o ovim predlozima, pogotovo o predlogu zakona kojim u javni dug želite da prevedete 1,35 milijardi dinara duga JP "Putevi Srbije". Očekivali smo da dođe ministar Dinkić. Verujući da ima nekakve obaveze, ja sam se nadao da će možda doći ipak i inženjer Milutin Mrkonjić, pa da sa njim najbolje porazgovaramo o tome kako on i njegovi neimari iz "Puteva Srbije" vode i to preduzeće i guraju ovu zemlju u nove dugove. Za razliku od gospodina iz JS, ne mislim da je ovo pravi put i model po kome treba da se razvija čitava Srbija. Svakakvih predloga zakona, gospođo Grubješić, je bilo u ovoj Skupštini, svesni te i sami toga, dugo ste bili poslanica ovde, ali ovako bezobrazan predlog zakona kakav je Predlog o preuzimanju obaveza JP "Putevi Srbije" prema privrednim društvima na osnovu neizmirenih obaveza i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije, čitam zato što je inaslov neverovatan, dugo nije bilo. Vi znate da prevodite sve na engleski jezik u procesu evropskih integracija. Ne znam kako ste ili kako ćete prevesti na engleski, pogotovo u kategorijama evropskog zakonodavstva, samo naziv ovog zakona, a odredbe, apsolutno sam siguran da to nije moguće. Dakle, ovaj zakon ima sedam članova i katastrofalan je čak i ovaj koji kaže kad zakon stupa na snagu. Prvo, ovim predlogom zakona je određen samo ukupan nominalni iznos dugova JP "Putevi Srbije", na dan 1. aprila 2013. godine i ništa više. Dalje se kaže da Republika Srbija preuzima u javni dug ove obaveze. Znate, 1,35 milijardi dinara je više od 11,5 miliona evra, po trenutnom kursu. Vi dolazite pred ovu Skupštinu, kad kažem vi, mislim Vlada, naravno da ne mislim da ste vi lično odgovorni za ovakav predlog zakona, sa idejom da zatražite da građani Srbije, poreski obveznici, plate 11,5 miliona evra duga koji je napravilo preduzeće "Putevi Srbije", bez bilo kakve informacije, bez bilo kakve liste, kojim se to preduzećima duguje, po kojim osnovama se duguje, zašto JP "Putevi Srbije" nije moglo, kao što se očekuje od svih drugih firmi u ovoj zemlji, da redovno servisira obaveze, zašto "Putevima Srbije" moramo na ovaj način da izlazimo u susret, a ne izlazimo u susret, recimo, privatnom sektoru koji je, između ostalog, i zbog loše ekonomske politike Vlade ili zbog dugova koje prema njima imaju javna preduzeća, možda u još goroj situaciji od JP "Putevi Srbije". Imam bar desetak pitanja, ne znam da li ćete vi moći da mi odgovorite na njih, a ne znam da li, recimo, gospodin Mrkonjić ima vremena da se time bavi, ja bih voleo da ima. Sva sreća, u ovoj zemlji ipak funkcionišu nekakve pravne procedure, pa postoji nešto što se zove redovni godišnji finansijski izveštaj. Pred sobom imam Finansijski izveštaj JP "Putevi Srbije" za 2012. godinu i napomene uz te finansijske izveštaje i na svakoj strani ima po jedno tri krivična dela za dugogodišnje kazne zatvora. Da počnemo prvo od toga koliko zapravo novca građana Srbije godišnje ubere, troši ili baci JP "Putevi Srbije"? Da bi biračima, odnosno poreskim obveznicima u Srbiji bilojasno, u 2012. godini, JP "Putevi Srbije" je od putarine prikupilo preko 14 milijardi dinara ili oko 120 miliona evra, po prihodu koji im pripada kao deo akcize na promet derivata nafte oko 8,7 milijardi dinara, od donacija države još milijardu i 600 miliona dinara. Sve to što se slilo u JP "Putevi Srbije" ne da nije dovoljno da ono ispuni svoje zakonske obaveze, nego za 2013. godinu ste upravo, odnosno poslanici vladajuće koalicije su pre pola sata njima dali još 6,2 milijarde dinara direktne subvencije, a sada tražite još milijardu, odnosno 11,5 miliona evra, praktično, otpisa duga. Tražite ili dovodite ovaj parlament u nemoguću situaciju. Obrazloženje ovog predloga zakona je toliko srceparajuće da je negde između nivoa, turske serije su ipak preozbiljne za ovo, latinoameričke serije iz najgore produkcije. U ovim preduzećima kojima se duguje radi 10 hiljada ljudi, pa moramo da damo ovo što se sada traži, da oni ne bi ostali bez posla. To je tačno. Imam mnogo razumevanja za te ljude. Ali, šta ste pre toga uradili da se situacija u "Putevima Srbije" popravi i da se oni u budućnosti u poslovanju, recimo, od sutra ponašaju drugačije? Na prvoj strani "Napomena uz finansijski izveštaj" piše da je Vlada rešenjem imenovala za direktora Zorana Drobnjaka, diplomiranog inženjera. Ta rečenica je već dovoljan osnov da LDP ne može da glasa za ovakav zakon. To je čovek koji je napravio ko zna koliko skandala u poslednjih nekoliko godina. Ne zanima me on lično, to su mu dopuštale prethodna vlada i ova vlada. Svaki put kada se pomene Zoran Drobnjak, pomenuću skandal sa saobraćajnim nesrećama kod Novog Sada, kada je bio toliko bahat da je govorio – pa valjda nisu slepi da ne vide toliki betonski stup. Takav čovek nema nikakvo pravo da traži bilo kakav novac od poreskih obveznika u Srbiji. Preduzeće za koje tražite da preuzmemo njihov dug od 11,5 miliona evra, samo po ovom osnovu, je prošle godine imalo rashode po osnovu kamate od dve milijarde dinara i minuse na osnovu kursnih razlika od 5,5 milijardi dinara. "Putevi Srbije", gospođo Grubješić, za koje tražite 11,5 miliona evra novog novca godinama ne plaćaju PDV u ovoj zemlji. Od 2007. godine, na apsolutno neverovatan način koji nije dopušten nikom drugom u ovoj zemlji, tom preduzeću se oprašta, odnosno dozvoljava da ne izmiruje svoju elementarnu zakonsku obavezu. Finansijski izveštaj ovog preduzeća utvrđuje i kolika je ta obaveza, odnosno koliki je poreski dug, koji je nastao na osnovu vršenja krivičnih dela, jer kada od 2007. godine ne plaćate PDV, to je sasvim sigurno krivično delo, iznosi sama obaveza za PDV za 2007, 2008, 2009. i 2010. godinu je 11.294.857.000 dinara. Kamate obračunate do 21. septembra 2012. godine iznose još dodatnih 12.747.650.000 dinara. Dakle, negde do pred kraj 2012. godine, dugovi "Puteva Srbije" za neplaćeni PDV iznosili su 24.000.000.000 dinara, malo više od 200.000.000 evra. Za takvo preduzeće, koje je toliko novca ukralo građanima Srbije, vi tražite još 11,5 miliona evra. Juče se pojavila vest u medijima da je zasedao Upravni odbor JP "Putevi Srbije". Doneo je nekoliko neverovatnih odluka. Prva je da će poštovani odluke Ministarstva finansija, to je dosta zanimljiva sloboda koju upravni odbor jednog javnog preduzeća uzima za sebe da uopšte odlučuje da li će poštovati zakon ili odluke svog osnivača ili neće. Dakle, posle punih šest godina su odlučili da ipak počnu da plaćaju PDV. Doneli su takođe odluku da će u narednom periodu, pošto je naravno to taj samoupravno-socijalistički rečnih javnih preduzeća, izvršiti sveobuhvatnu analizu i naći modele kako će to raditi. Ne znam da bilo koje drugo preduzeće u ovoj zemlji može da pravi analize i pronalazi modele kako će plaćati PDV pošto je zakonom propisano kako se plaća PDV. To je zanimljivo, juče je bio 4. jul, a pre toga je u medijima objavljena informacija da "Putevi Srbije" od 1. jula plaćaju PDV. Ali, ono što je nastrašnije u svemu tome gospođo Grubješić, je sama činjenica da je 4. jula 2013. godine zasedalo nešto što se zove Upravni odbor JP "Putevi Srbije". Javna preduzeća po Zakonu o javnim preduzećima već šest meseci ne mogu da imaju upravne odbore, pa kako "Putevi Srbije" imaju Upravni odbor koji zaseda 4. jula i donosi odluke. Da li su to zakonite odluke ili su nezakonite odluke? Mi smo ovde dane proveli sa gospodinom Dinkićem, sve vreme se ubeđujući oko toga da li će se sada okrenuti novi list, nova logika, novi majn cet i kako će od sutra biti sve drugačije, kako će biti zavedena finansijska disciplina. Prošle nedelje je izašao podatak o tome da u slučajevima kontrole koji su obavljeni kod 42% obveznika nije zapravo na ispravan način plaćalo, odnosno obračunavalo, odnosno registrovalo promet za koje je obavezno plaćanje PDV. Pa kako ćete, ko ima obraz u ovoj zemlji, da tim ljudima traži da to promene, da zavede finansijsku disciplinu ako se "Putevi Srbije", a onda i mnoga druga javna preduzeća koju takođe štiti ova vlast, kao što je štitila i prethodna vlast ili prethodne vlasti, ponaša na ovaj način. Hoćete na kraju da jurite nekog sitnog privatnika a istovremeno vam ovi duguju po stanju iz prošle godine 24 milijarde dinara samo po osnovu PDV. Kakva je to poruka ljudima? Da li stvarno očekujete da ćete ispuniti one ciljeve koje ste postavili rebalansom? Kažete u obrazloženju zakona da ako prihvatimo ovaj zakon da će JP "Putevi Srbije" biti dovedeno u takvo stanje likvidnosti da će u budućnosti moći da ispunjavaju sve svoje obaveze. Kako će biti dovedeni u to stanje kad već imaju najmanje 240 milijardi dinara duga samo po osnovu neplaćenog poreza na dodatu vrednost? Više ne mogu da brojim razloge zbog koga smo protiv ovog zakon pa ih neću posebno ni navoditi ali jedan od njih gospođo Grubješić je svakako to što pod stavkom ostali poslovni rashodi u 2012. godini finansijski izveštaj JP "Putevi Srbije" kaže da su troškovi reklame i propagande bili 12 miliona dinara. Da li možete da mi objasnite molim vas zašto se oglašava i reklamira JP "Putevi Srbije"? Koji je njegov konkurent na tržištu pa ono ima potrebu da svoju poslovnu poziciju popravi time što će se oglašavati u javnosti? Ako neko vidi Drobnjakovu reklamu za auto-put, naplatnu kućicu, hoće li onda on da ide kod njega da koristi auto-put, a neće kod nekog drugog ko ne postoji u ovoj zemlji? Ovo nije samo sprdnja sa ljudima u ovoj zemlji, ovo je i direktno kršenje zakona pošto kao što znate na osnovu amandmana LDP Zakonom o javnim preduzećima je zabranjeno oglašavanje na komercijalnoj osnovi preduzećima koja imaju monopolistički položaj na domaćem tržištu osim ako ne dobiju saglasnost Vlade. Vi ste potpredsednica Vlade da li je Javnom preduzeću "Putevi Srbije" izdata dozvola da se ipak oglašava? Ako jeste, iz kog razloga? Naravno, odmah pored troškova reklame i propagande su i troškovi reprezentacije. Troškovi reprezentacije su nešto malo manji od reklama, oni su 11.800.000 dinara. To nije ni čudo pošto JP "Putevi Srbije" je firma, kako takođe konstatuje finansijski izveštaj, u kome 2% zaposlenih radi u kabinetu generalnog direktora. Pretpostavljam da biste vi bili veoma srećni da jednog dana 2% recimo, državnih službenika pomaže vama u procesu evropskih integracija. Mislim da bi to bilo sjajno za ovu zemlju. Ne znam da li ćete se za to izboriti vi ili neko ko u budućnosti bude na vašem mestu ali očigledno da je Zoranu Drobnjaku i direktorima drugih javnih preduzeća takav luksuz dozvoljen. Šta je sa drugim javnim preduzećima pošto ona naravno funkcionišu na isti način kako funkcioniše i ovo preduzeće. I dalje svuda imate i nadzorne i upravne odbore, juče smo pričali o nacionalnim parkovima, o "Đerdapu", o skulpturama morune, isto je tako i u JP "Putevi Srbije". Drobnjak se iznervira, viče, onda počne da plače, žao mu je. Onda priskoči Milutin Mrkonjić i neimari nastavljaju da prave gubitke kao i uvek. Drugo, kako ste utvrdili da su ti dugovi 1,35 milijardi dinara? Zašto brinem? Zato što paralelno vi danas obrazlažete i drugi zakon i ovo pokrivanje dugova u zdravstvenom sektoru gde se na kraju pokazala potpuno neverovatna situacija, da je razlika u ciframa enormna, da je od ovog parlamenta tražena i dobijena od parlamentarne većine saglasnost da se pokriju dugovi od 13 milijardi dinara, a na kraju su oni za dve trećine manji, gospođo Grubješić. Koliki su zapravo dugovi koje imaju "Putevi Srbije" prema putarskim preduzećima ili izvođačima radova? Zbog toga što u izveštaju za 2012. godinu kaže se da je na dan 31.12. da su te obaveze iznosile tri milijarde 758 miliona dinara. Ministar Dinkić juče odgovarajući na naša pitanja je rekao da su otprilike krajem 2012. godine, odnosno u decembru, one utvrđene na oko pet milijardi i da je to plaćeno, a u međuvremenu se pojavila još ova milijarda i 350 miliona. Kako je to uopšte moguće? Šta rade ti ljudi? Četrdesetsedmo pitanje, gospođo Grubješić. Juče smo razgovarali sa ministrom o tome a na osnovu kojih ugovora su nastale ove obaveze. Ministar se zainteresovao kako kaže, a ja mu verujem i kaže da su mnogi ugovori iz 1990. godine ili godina oko tog vremena, a da su ove obaveze o kojima danas govorim nastale na osnovu 9, 10 ili 11 ugovora. Od 90-te se ceo svet promenio. Nije postojala EU, pošto vi vodite evropske integracije ali još postoje ti ugovori koji se dopunjuju aneksima i na osnovu kojih tražite još 11,5 miliona za JP "Putevi Srbije". Kažete u Predlogu zakona da će Vlada na osnovu predloga Ministarstva saobraćaja utvrditi tačan iznos potraživanja koja ima svako od tih preduzeća. Znate šta, ja ne verujem ministru saobraćaja, a onda iz toga ne verujem ni vašoj Vladi da ćete to uspeti da uradite na normalan način. Da li je gospođo Grubješić ovaj zakon u skladu sa nekim drugim zakonima koji postoje u ovoj zemlji? Da li će to preuzimanje, odnosno dugova biti izvodljivo po zakonima koji regulišu obligacione odnose ili trgovinske odnose ili neke slične odnose? Nisam siguran da ovakav leks specijalis takvu posledicu može da proizvede. Verovatno ovde ima mnogo većih stručnjaka koji će uspeti da dokažu da je tako nešto moguće. Drugo, u kakvoj je finansijskoj situaciji JP "Putevi Srbije"? Da li su oni u blokadi ili nisu u blokadi? Vidim da im se značajno smanjio iznos blokade, recimo, u ponedeljak i u utorak. Mislim za nekih 150 miliona. Da li je toliki bio promet na naplatnim rampama prošlog vikenda? Nisam siguran. Ili se to preduzeće veštački izvlači iz blokade da bi moglo da obavlja ove ili neke druge slične poslove. Nisam siguran da se na tim osnovama mogu obavljati evropske integracije, gospođo Grubješić. Da se evropske integracije mogu uspešno obavljati kad postoji tolika razlika između, recimo, ulaznih i izlaznih faktura u jednom preduzeću, kao što je slučaj u JP "Putevi Srbije". Na kraju neće biti tema ni Kosovo, ni Ustav, ni bilo šta slično, ovo će biti problem u evropskim integracijama. Bilo je divno gledati taj trenutak ulaska Hrvatske u EU, ali šta su bili njihovi najteži poslovi na samom kraju integracija? Mnogo veći od tog problema odnosa Hrvatske i Slovenije, bilo je pitanje restrukturiranja škverova, odnosno tako oni kažu za brodogradilište, odnosno tog sistema javnog preduzeća, odnosno sistema subvencija i dotacija. Ako već to imamo kao primer ispred sebe, zašto nešto ne naučimo iz tog primera? Dakle, da jednom prestanemo da dajemo veštačko disanje ovakvim javnim preduzećima ili da jednom uz vaš zahtev ili nikad više, jer uvek tako kažete, još jedno veštačko disanje, da dobijemo neki plan restrukturiranja javnog preduzeća. Koliko će imati manje zaposlenih, kako će podići efikasnost poslovanja, što je takođe obaveza, podsećam vas po Zakonu o javnim preduzećima. Taj fantomski upravni odbor javnog preduzeća "Putevi Srbije" koji je juče zasedao je istovremeno usvojio plan poslovanja za 2013. godinu i naložio poslovodstvu da izradi plan unutrašnje organizacije kompanije, odnosno promena. Kako možete prvo da usvojite plan poslovanja, a onda da tek počnete restrukturiranje? Valjda postoji neka elementarna logika. Ako je ne razume Zoran Drobnjak, onda je obezbedite vi, pošto je to vaša obaveza kao Vlade.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Poštovani predsedniče, ova rasprava je svakako inspirativna, ali prosto, dakle, vaše prisustvo ovde, potpredsednice Vlade, meni je ulilo nadu da ćemo možda primeniti neka evropska rešenja na situaciju u kojoj se sada nalazimo i da ćete vi nama reći, ovo je problem koji imamo sa "Putevima Srbije", dugom prema zdravstvu i da ćemo rešiti na način kako se to rešava u nekim normalnim državama, da se neće prelivati iz državne kase onima koji su nesavesni i neodgovorni da rade svoj posao, da će nesavesni i neodgovorni biti razrešeni i smenjeni, da će biti raspisani konkursi i da će konačno oni koji će u skladu sa svojim programom koji će predložiti Vladi i ministarstvu, doći da rade svoj posao. Oni koji će predložiti restrukturiranje, racionalizacije, promene i koji će tih 2% zaposlenih iz cele firme, a koji rade u svom kabinetu, angažovati da rade nešto korisno, a da ne budu najveći potrošnici reprezentacije, službenih automobila i svega ostalog što ne spada u njihovu direktnu delatnost, a to je izgradnja putne mreže u Srbiji. Vi ste olako došli ovde da nas ubedite, nemam utisak da je to vaša namera, da damo 11,5 miliona evra za dugove putarskim firmama ili 1,30 milijardi dinara putarskim firmama. Ja sam ovim predlogom zakona bio zatečen, pogotovo što sadrži samo sedam članova, gde vi kroz sedam članova govorite da se javni dug pretvori nešto, odnosno da se on pretvori u nešto što nikako ne može da bude javni dug. Navedite mi jednu državu u kojoj se na ovaj način dugovi plaćaju. U tih sedam članova vi nam niste ništa rekli. Niste nam rekli ni koliki su prihodi "Puteva Srbije", da li od registracija motornih vozila gde se plaćaju naknade za drumove, da li od akciza, da li od naplate putarina. Mi to ništa ne znamo. To moramo da nađemo na sajtu "Puteva Srbije" u tom završnom izveštaju. Niste nam rekli ni kada su zaključeni ugovori po kojima oni održavaju te puteve. To su ugovori iz 1992. godine i po tom ugovoru se ti putevi održavaju. Gospodin Đurić je pomenuo ugovore iz 1990. godine, a mi imamo neke iz 1992. godine. Da li je to normalno da 20 godina, da se svaki ugovor aneksira i da se po formuli koja je važila 1992. godi-ne utvrđuju cene isto kao što se sada utvrđuju? Niste nam rekli da li je bilo nadzora nad izvršnim poslovima, ko vrši taj nadzor, da li je nekome palo na pamet da izmeri debljinu asfalta koji se stavlja na srpske puteve ili podloge koja se stavlja na srpske puteve? Nikada to nikome nije palo na pamet, a to je možda osnovno pitanje. Da se ne skrivamo iza 10, 15 hiljada zaposlenih u firmama koji rade za minimalac i koji su uvek i jedine žrtve nesavesnog poslovanja u ministarstvu i javnom preduzeću i gde vi pokušavate da sakrijete problem loše organizacije, javašluka i haosa koji vlada u putarskoj industriji, da se sakrije iza onih koji te poslove rade. Mi imamo puno razumevanja za 10 hiljada, dakle, do 15 hiljada angažovanih u 26 putarskih firmi gde treba da idu ova sredstva, ali nemamo razumevanja za one koji su na čelu tih firmi, koji su vlasnici tih firmi. Da li je to Milo Đurašković iz "Dibens grupe" koji je sada u zatvoru, za nas on nije bitan, bitni su zaposleni u toj firmi. Da li je to direktor Drobnjak ili ministar Mrkonjić? Oni su za nas neko ko mora da podnese račun. Očekivao sam da će ministar Mrkonjić da dođe ovde da nas ubedi i da nam kaže da li je put do kuće Ane Bekute važniji od Koridora 10, jer smo to iz medija uspeli da saznamo. Za njega možda jeste važniji, ali ne znamo da jeste za građane Srbije, jer je taj put bez ikakve dozvole i svega drugog završen. To smo saznali od vladike Filareta iz štampe kada je došao da traži pare da se plati zemljište manastiru preko koga je prešao put. Građane Srbije to zanima da čuju. Da li će se izvršiti kontrola asfalta na putevima Srbije? Mi plaćamo puteve po standardima koji važe u Evropi, po nekim ozbiljnim standardima, a nama putevi propadnu posle dve godine. Očigledno je da nemamo nadzor. Nadzor nad izvršnim poslovima vrši taj isti direktor Drobnjak kome Državni revizor svake godine utvrdi nepravilnosti. Mi ovde govorimo o 1,3 milijarde, a nepravilnosti samo 2010. godine koju je utvrdio revizor i podneo izveštaj ovoj skupštini i Vladi su bile na 32,5 milijarde na raspolaganje sredstvima "Putevi Srbije". To je utvrdio revizor i to se sve odnosi na javne nabavke. Mi ovde govorimo o čoveku koji se duboko oglušio o zakon, o Vladi koja ne haje za izveštaje svog organa, revizora, koji se stara o zakonitosti utroška sredstava. Revizor je otišao toliko daleko, podneo je krivičnu prijavu protiv ovlašćenog lica u "Putevima Srbije", u ovom slučaju protiv Drobnjaka. Kada će se postupiti po toj krivičnoj prijavi i kada ćemo saznati da li je nešto i kako je nešto urađeno? Meni je žao što ministar Mrkonjić nije tu, ali sredinom 2010. godine on je zvanično uputio zahtev kadrovskoj komisiji za smenu Drobnjaka i to je tadašnja Vlada 2010. godine odbila, ne znam zašto, ali je ministar Mrkonjić to tada pravdao kašnjenjem rekonstrukcije mosta kod Beške, što je u međuvremenu završeno, ali o tome ćemo pričati malo kasnije, obilaznica oko Novog Sada, put do Horgoša i sve ostalo, pa i o podizanju cena mimo ugovora, kako za most "Gazela", tako i za most "Beška". To su sve stvari koje je ministar Mrkonjić u zahtevu za razrešenje Drobnjaka 2010. godine stavio. Drobnjak je, naravno, zaštićen, ne znamo iz kojih razloga, možda vi možete da nam kažete ili svima nama da kažete, da to saznamo, koji su njegovi skriveni kvaliteti zbog kojih on i dalje obitava na tom mestu, s obzirom da ovih javnih kvaliteta nema. Od kada je on došao na mesto "Puteva Srbije", nama su putevi sve gori i gori. Gomilaju se dugovi, nema ikakve kontrole u načinu na koji on troši sredstva i nižu se krivične prijave na njegovo ime, za sada ih ima dve. Jedna je od tužioca, a jedna od Državnog revizora. Čekamo da vidimo šta će biti dalje. Dugovi se nižu. Mi kao Skupština, odnosno građani će plaćati dugove Drobnjaka i to po drugi ili treći put. Prvi put, za održavanje puteva prilikom registracije se plaća naknada. Drugi put kroz akcizu, kada svako kupi gorivo plaća se naknada za puteve. I ovo je treći put gde će građani da plate iz budžeta troškove koje pravi "Putevi Srbije", tako što će budžet koji opet građani izdvajaju i kroz PDV i kroz porez na dobit, i kroz sve druge poreze, opet da plati dugove tog istoj javnog preduzeća. Mi dolazimo u situaciju da smo svi mi dužni da plaćamo i odgovaramo za poslovanje "Puteva Srbije", osim njega samog. I on, pored svih primedbi na njegov rad, nije bio u stanju da dođe ovde da nam podnese izveštaj, kao što bi neki drugi direktor uradio, pa čak i ministar Mrkonjić, ne želi da dođe ovde da se suoči sa pitanjima koja imamo za njega. To je pitanje iz Gornjeg Milanovca, - kaže to je estradna mafija, koncertna mafija, kako su nazvali u jednom dnevnom listu, gde se kaže da se sredstva za puteve lakše dobijaju od onih koji plate koncert jednoj estradnoj pevačici, to je bio slučaj u Milanovcu i Aleksandrovcu. Mi citiramo čoveka predsednika opštine Župa, koji je rekao da je to bio uslov da on dobije sredstva za puteve, a to je da se održi koncert jedne estradne pevačice. Da li je to način na koji mi trebamo, da funkcionišu putevi u Srbiji? Znači, ko plati više koncert, imaće više puteva. To je situacija u Srbiji i nemojte da bežimo, da pričamo o tome kako neko drugi treba, kako nama treba neko da nam sredi stanje, treba nam EU, trebaju nam ovi, trebaju nam oni i napravimo, najveći problem nam je hrast na putu. Nije hrast problem, problem je organizacija, jer da je neko ukazao da postoji 600 godina stari hrast u Srbiji na nekom putu, pa valjda postoji mogućnost da se to izmesti 20 metara. Znate, "Zeleni" u Nemačkoj su tražili da se na auto-banu, gde je dozvoljeno da se ide brzinom kojom želite, znači nema ograničenja brzine, tamo gde on prolazi kroz naročito osetljive i važne šume, ograničeni brzina kretanja od 130 kilometara na čas, da bi se smanjio izduv štetnih gasova, kako bi se sačuvale te šume i niko njih ne doživljava kao budale i njihov zahtev kao smešan. Puno razumevanja imaju ljudi za to i prosto treba imati razumevanja za neke stvari koje se kod nas dešavaju i mi kao DSS smatramo da ovo pitanje puteva uopšte nije jednostavno, da se kroz sedam članova bez ikakve informacije u funkcionisanju puteva Srbije, o ugovorima koji su na snazi na osnovu kojih plaćamo tek tako da 1,3 milijarde ili 11,5 miliona evra, jer je to samo deo onoga koliko ova država stvarno dajei koliko se arči. Godine 2008, formiran je Tadićev Savet za infrastrukturu. Svi smo pomislili za 5-10 godina to će da budu po Srbiji auto-putevi jedan, drugi, treći koridor, aerodrom u svakom većem gradu i sve ostalo. Kako je taj savet formiran, tako su sredstva za infrastrukturu postala sve manja i manja. Ovde imam grafikon gde se kaže – pregled ulaganja u održavanje državnih puteva. Znači, počevši od 2006. godine gde je to bilo preko 250 miliona evra, došavši na 2013. godine, gde je to svega oko 60 miliona sveukupno. Znači, ovde govorimo o jednoj opštoj nebrizi za puteve u Srbiji i treba razdvojiti način na koji se sredstva izdvajaju i način na koji se ona koriste. Mi ovde govorimo o potrebi da se sistemski uredi finansiranje puteva u Srbiji, sistemski da se uradi, a to je da se tačno odredi koliko će iz akcize na gorivo, fiksno sredstava ići u procentu za puteve i to će se namenski izdvajati, kao što je to u svim dobro organizovanim državama urađeno i od putarine koja se naplaćuje. Pri tom, naša putarina je sigurno jedna od najvećih u regionu. Vi idite, Mađarska, Slovenija, kupite vinjetu za devet evra i vozite se, sedam dana vam važi da se vozite po svim putevima, auto-putevima, što Slovenija, što Mađarska. Kod nas vožnja od Subotice do Niša je 12 evra u jednom pravcu. Kod njih se za devet evra sedam dana vozite koliko god želite po auto-putevima, Znači, mi imamo najveću putarinu u regionu a putevi su nam u najlošijem stanju, da ne govorim o tome da Koridor 10, ne znam, to je gore od Skadra na Bojani, kako se ministar Mrkonjić uhvatio Koridora 10, on je u sve gorem i gorem stanju i sve se slabije i slabije radi, a sredstva se nikad više ne izdvajaju, naročito imajući u vidu informaciju koju nam je ministar Dinkić dao pre neki dan, gde je 4,5 milijardi evra kreditnih linija odobreno za infrastrukturu, pre svega za puteve u Srbiji, od čega 3,3 milijarde nije realizovano i onda nam ministar Mrkonjić priča kako neko nije uradio projekte, pri tome je on ministar od 2008. godine, a neko nije uradio projekte. Pa ne znam, ko treba da dođe da radi projekte i ko je odgovoran za to što nema projekata? Imaju na raspolaganju CIP, imaju se na raspolaganju sve druge razne gradske direkcije po Srbiji, koje su u stanju da urade projekat. Mi govorimo o tome da i dalje nemamo projekte. Godine 2008, najveći problem Srbije je bio što nemamo projekte, bar po prići tadašnjeg Saveta za infrastrukturu, sada je opet 2013. godini problem što mi nemamo projekte i što ne možemo da povučemo kredite. Mislim da je to krajnje neozbiljan pristup jednoj, po meni i po nama,najvažnijoj stvari koja treba da bude okosnica razvoja nacionalne ekonomije, a to je pre svega infrastruktura i putna privreda, i da na ovaj način, kako se do sada vodi ministarstvo, putevi Srbije, i uopšte infrastruktura, nije način na koji može Srbiji da obezbedi, ako ne u Evropi, onda u regionu, komunalne, saobraćajne i putne infrastrukture. Mislim da je to nedopustivo imajući u vidu da se značajna sredstva iz godine u godinu ulažu u infrastrukturu. Posebno pitanje je, zašto poslove dobijaju samo strane firme? Znate, mi imamo da sve krupne poslove u Srbiji dobijaju strane firme, pre svega austrijske, Alpina. Ako pogledate u poslednjih 4-5 godina, Alpina je najviše velikih poslova u Srbiji dobila, od koridora 10 do svih ostalih, od mosta na Beški i sve ostalo. Ko radi to? Da li dolaze radnici iz Austrije da rade? Da li oni izvode radove? Ne. Rade naše firme i naše firme ne mogu da dobiju da rade nego dobije Alpina koja profit i ono malo kajmaka što ostane iznese i odnese, a naše putarske firme se bore sa likvidnošću. Dolazimo u situaciju da je gotovo 26 putarskih firmi u ovom trenutku blokirano i čekaju da dođe ovih 1,3 milijarde, da se neki troškovi pokriju da bi mogli da budu na granici likvidnosti i onda će opet čekati da se podigne cena na putarinu,d a bi se opet došlo do nekih sredstava da se pokriju njihovi troškovi. Mi ovde govorimo o potrebi da se napravi jedno sistemsko rešenje, direktno iz akciza, naplate putarine, gde bi se slivala sredstva u kasu za održavanje puteva, koja se procenjuje da je oko 40 milijardi godišnje samo za održavanje svih puteva u Srbiji, bez investicija koje će se naravno realizovati na osnovu kredita i mi ovde očekujemo da se konačno utvrdi kvalitet radova na tim putevima. Očekujem da Vlada, pošto očigledno ministar Mrkonjić nema nameru, koja daje sredstva Ministarstvu finansija, odredi jednu nadzornu komisiju, formira nadzorno telo koje će da utvrdi kvalitet izvedenih radova u poslednjih 10 godina. Nem oramo pet, 10 godina, da se vidi koliko ima asfalta, kakva je podloga, to je vrlo lako ustanoviti. Videćete da je to vrlo ozbiljno, sredstva su izložena za kvalitet koji je ravan putevima lokalnog karaktera, na taj način su rađeni nama auto-putevi. I one nove deonice što su urađene, one su loše urađene. Imamo most na Beškoj koji je 13 miliona evra skuplji od onoga što je ugovoreno, koji nije u funkciji. Jedan deo je u funkciji, a evo već od kad je otvoren, ovaj drugi deo još ne funkcioniše. Kažu neki, postoje neki tehnički problemi, da tu ima nekih vibracija, nešto što možda može ili ne može da se reši, ne znam o čemu se radi, ali prosto očekujem da Vlada proveri. Mi kao stranka smatramo da ovaj predlog zakona ne rešava problem, da ovaj predlog zakona predstavlja pokušaj da se samo prikrije loše poslovanje ministarstva i preduzeća "Putevi Srbije", da ovaj predlog zakona je samo uvod u nova dugovanja "Puteva Srbije" i celoj putnoj privredi u Srbiji. Na koji način će Vlada rešiti problem stečaja austrijske "Alpine", koja je dobila da radi najveći deo poslova u Srbiji? Vi ste platili avans "Alpini" da radi poslove. "Alpina" je otišla u stečaj i vi sada terate srpske firme, koje su podizvođači, da idu u Beč da austrijskom sudu prijave u stečajnu masu svoja potreživanja. To je predlog ministra Mrkonjića. Uplatite avans "Alpini", "Alpina" pare izvuče, ode u stečaj i onda srpske firme koje rade treba i kojima je "Alpina" dužna, treba da idu u Beč da prijave svoja dugovanja u stečajnu masu. Naplatiće se, znate, limburga meseca, kada se majmuni budu šišali i tada će opet taj dug da dođe Vladi, odnosno Skupštini, da Skupština plati po drugi put dug koji im je dužna "Alpina" i to će doći za godinu dana. Nadam se da ćete tada, gospođo Grubješić, ako ništa drugo, bar posegnuti za nekim . Ono što sam ja očekivao od vas da čujemje restrukturiranje "Puteva Srbije". Nama je potreban potpuno drugi pristup putevima u Srbiji i nama je potreban konkurs za izbor novog direktora. Meni nije jasno. Konkurs je raspisan i videćemo kako će funkcionisati i kako će biti izabran direktor. Jedva čekam da vidim plan tog novog direktora. Prosto, način na koji ste predložili ovaj zakon, na koji će te predlagati sva druga rešenja vezano za putnu privredu, u ovoj konstalaciji snaga u radu, mislim da su mrtvo slovo na papiru i da one nisu deo rešenja, već je ovaj zakon deo problema. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje ovlašćenom predstavniku Vlade, koji danas treba da brani ova četiri zakona. Ja zaista cenim gospođu Grubješić, međutim, ne znam kakve veze ona kao ministar evropskih integracija ima sa Predlogom zakona o izmenama Zakona o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova, veledrogerijama, Predlogom zakona o potvrđivanju Aneksa broj 1 Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Narodne Republike Kine? Pa, vi niste ministar za srpsko-kineske odnose, nego za evropske integracije. Kakve veze vaše ministarstvo ima sa kreditom za pomoć malim i srednjim preduzećima ili sa Zakonom o preuzimanju obaveza Javnog preduzeća "Putevi Srbije"? Danas ste došli da oćutite. Pretpostavljam da ste vi na neki način žrtva, da ste dobili zadatak da dođete u Skupštinu, da pričate, odnosno oćutite o temio kojoj nemate baš nikakvih bliskih dodira zato što oni koji su odgovorni za stanje u putnoj privredi i stanje u toj oblasti, za koje je odgovorna Vlada, danas nisu tu. Dakle, tu nema danas ni gospodina Mrkonjića, ni gospodina Ilića. Naravno, ovde ne sedi ni direktor "Puteva Srbije". Vi ste tu zato što ste vi verovatno danas jedini u Beogradu. Gospodina Dačića i da ne pominjemo. Njega nije bilo ni juče, kada je bilo govora o rebalansu budžeta Republike Srbije. Po svemu sudeći je da postoje neki mnogo važniji poslovi u ovoj Srbiji i mnogo važniji putevi od puteva u Republici Srbiji i stanja u Republici Srbiji. Gospođo Grubješić, imam puno pitanja za vas. Ne očekujem da ću dobiti odgovor od vas. Nadam se da ćete ih preneti nadležnim ministrima. Mislim da vi makar znate, pošto putujete, pretpostavljam, mimo Evrope i po Srbiji, da znate u kakvom su stanju naši putevi. Putevi su kao u tursko vreme iz one epske pesme "More, Marko, ne ori drumove". Naši putevi su uzorani, zarasli, puni rupa i upravo suprotni licu EU u koju bi vi trebali da nas dovedete. Javnim preduzećem "Putevi Srbije" upravlja čovek koji nije dorastao za to, koji je sklon aferama, koji nije preduzeo ništa da Javno preduzeće "Putevi Srbije" u prethodnih sedam ili šest godina, koliko vodi to preduzeće, posluje pozitivno, niti da ostvari svoju osnovnu funkciju, da održava puteve u Republici Srbiji, autoputeve, regionalne puteve. Ispred sebe imam izveštaj Javnog preduzeća "Putevi Srbije" za 2012. godinu, iz koga se vidi da su ostvareni prihodi u iznosu od 51,41% od naplaćenih putarina, 10% prihoda je od akciza na promet derivata nafte, 30,54% je na osnovu naknade za upotrebu vozila inostranih registracija i ostali deo otpada na donacije države. Ukupni prihodi su 14.762.000.000 dinara. To nije mala cifra, niti građani Srbije izdvajaju male iznose za održavanje puteva u Srbiji. Sticajem okolnosti jutros sam predao zahtev za registraciju vozila i platio taksu za registraciju vozila. Ta taksa iznosi 8.554 dinara za vozilo staro 12 godina i ispod 1700 kubika. U Republici Srbiji, prema nekim statističkim podacima, ima oko dva miliona vozila. Ima oko 1.640.000 putničkih vozila. Dakle, svaki četvrti građanin Srbije ima putničko vozilo po toj statistici. Istina, neki imaju po dva ili tri, a neki nemaju ni jedno. To je ono kao sa sarmom.Ima oko 200.000 teretnih vozila, 170.000 priključnih vozila i 320.000 traktora. Njihov broj se smanjuje. Ako ostane ovaj ministar poljoprivrede, bojim se da će ovaj broj biti prepolovljen u nekom narednom periodu. U svakom slučaju, prek dva miliona registrovanih vozila. Svaki vlasnik ovog vozila plaća godišnje najmanje iznos koji sam ja jutros platio. Treba imati u vidu da vlasnici teretnih vozila plaćaju gotovo 1000 evra za registraciju vozila i sve to ide u stavku održavanje puteva, odnosno zaštitu životne sredine. Gde te pare završe, to niko ne zna u ovom objedinjenom budžetu koji je napravio Mlađan Dinkić, Aelsandar Vučić i Dačić. U svakom slučaju, građanima Srbije i danas će Vlada opet gurnuti ruku u džep i uzeti po osnovu javnog duga 1.346.775.310 dinara kao preuzimanje obaveza "Puteva Srbije" i pretvaranje tih obaveza u javni dug. Ovo je najbolji primer kako ova Vlada raspolaže sa sredstvima građana Srbije, kako ova Vlada poštuje činjenicu da je dobila poverenje od građana Srbije da smanjuje troškove, a ona ih povećava i dodatno zadužuje državu. Kako postojeći direktor, gospodin Drobnjak, vodi ovo javno preduzeće pokazuje činjenica da na godišnjem nivou samo na bazi neplaćenih putarina, izbegavanja plaćanja putarine, javno preduzeće "Putevi Srbije" izgubi 1.746.000 evra. Po pozicijama, to su: divlji izlazi, zamena kartica, bežanje sa naplatne stanice. Kako izgleda, recimo, činjenica zamena kartice? Nju ću opisati. Kaže, vozač iz Beograda krene autoputem ka Nišu, siđe sa autoputa na primer kod Malog Požarevca i tu plati najmanji iznos putarine. Zatim se tu okrene i opet uđe na autoput sa karticom tog mesta. Vozač koji je krenuo iz Niša izađe kod Aleksinačke banje, plati malu putarinu, okrene se i uđe na autoput sa karticom Aleksinačke banje. Ova dva vozača se nađu na pola puta i zamene karticu. Sada vozač koji vozi autoputem od Niša ima karticu Malog Požarevca i plaća putarinu svega 200 do 300 dinara, a isto radi i vozač iz Beograda. Ovo govori o Srbiji danas. Ovo bi možda bilo smešno, gospođo Grubješić, da na ovaj način "Putevi Srbije" ne izgube godišnje milion i 746 miliona evra i da te pare neće nadoknaditi građani Srbije. Poslanici koji sede ovde i građani koji sede kući i gledaju ovaj TV prenos se verovatno sada krste. Na taj način upravlja "Putevima Srbije" gospodin Drobnjak, isti onaj čovek koji je rekao kada su mladi životi izgubljeni na autoputu kod Novog Sada – i ćorav bi video stubove na putu, isti onaj čovek koji gleda autoput od Novog Sada prema Beogradu zarastao u korov, što nije bilo od kada ja prolazim tim autoputem. Sve to vi danas treba da opravdate ovde na Skupštini Republike Srbije i da kažete građanima, odnosno poslanicima SNS, SPS, gle, danas nema tu ni budućeg ministra, iako nema ni sadašnjeg ministra u klupama, da ih ubedite da glasaju za ovaj zakon. Imate još jednu ulogu, a to je da objasnite poslanicima Predlog zakona o izmeni Zakona o preuzimanju obaveza zdravstvenih usluga prema veledrogerijama po osnovu nabavke lekova i medicinskog materijala i pretvaranja tih obaveza u javni dug. Međutim, vi ste isti zakon podneli ovoj Skupštini krajem prošle godine i iznos tog javnog duga je tada bio 13 milijardi. Šta se sada u međuvremenu desilo? Pokazala se sav vaš voluntarizam i neznanje, jer ste vi verovatno verovali nekome na reč, ne mislim lično vi, nego oni koji vode finansije u vašoj Vladi, da je obaveza države prema veledrogerijama 13 milijardi dinara, a ispostavilo se da je ona manje od pet milijardi dinara, odnosno četiri milijarde i 908 miliona dinara. Šta se desilo u međuvremenu sa tih osam milijardi dinara, ako dobro računam? Kako se taj dug u međuvremenu smanjio? Upravo tako što ta obaveza ni tada nije bila 13 milijardi dinara, već je neko, ne znam iz kog razloga, upisao tu sumu da bi eventualno ostatak sredstava bio prenamenjen za neke druge pozicije. Ali, u stvari, od vas tražim odgovor kakav je razlog da se u međuvremenu ispostavilo da je mnogo manja cifra, jer u ovom obrazloženju to ne piše. Na kraju, gospođo Grubješić, uvaženi poslanici, smatram da ovi zakoni koji su danas došli u Skupštinu, uzimajući ovaj rebalans budžeta koji ste danas izglasali, kojim ste pokazali da ne znate, odnosno ne uspevate voditi državu i da je sve ono što ste radili kada ste usvajali budžet bilo puko nagađanje ljudi koji ne znaju šta hoće, osim da vladaju Srbijom, kojima ekonomija uopšte nije na prvom mestu, na prvom mestu su im fotelje, na prvom mestu su im stranačka zapošljavanja, stranačka postavljenja, borba za funkcije, politizacija umesto depolitizacije, politizacija, odnosno uništavanje nezavisnih institucija umesto poštovanja nezavisnih institucija i sve ono što ste obećali građanima Srbije i što ste u pristupnom govoru, da tako kažem, prvog ministra, odnosno predsednika Vlade obećali građanima Srbije kada ste došli na vlast. Nažalost, od toga nema ništa. Nažalost i građana Srbije, pokazalo se da je ovo trula koalicija, da ona neće izdržati ni 2012. godinu, da ćete vi sada verovatno napraviti još jednu obmanu, neku rekonstrukciju koja će biti plod čistog političkog mešetarenja i da tu neće biti nikakvih kvalitetnih promena i da ćemo mi ući u 2013. godinu sa rupama na putevima, sa rupama u budžetu, sa rupama u džepovima građana. Nažalost, tako nećemo biti dobar partner ni EU, gospođo Grubješić, niti sami sebi. Hvala.
Iskorišćeno je 15 minuta i 45 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč u ovom delu sednice, a pre prelaska na red po prijavama za reč? (Ne.) Prelazimo na deo sednice kada pravo na reč imaju narodni poslanici po redosledu i prijavama za reč u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 4, 5, 9. i 10. dnevnog reda. Prva prijavljena je narodna poslanica Ivana Dinić, a posle nje narodni poslanik Kenan Hajdarević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarko, poštovani predstavnici ministarstva, kolege narodni poslanici i poslanice, pred nama je danas i Predlog zakona o potvrđivanju Aneksa br. 1 Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine, koji ima za cilj unapređenje bilateralnih odnosa i saradnje u oblasti infrastrukture između ove dve zemlje. Da bi došlo do realizacije ovog međunarodnog sporazuma, bilo je potrebno otkloniti proceduralne smetnje, što govori o nesumnjivo velikom naporu Vlade Republike Srbije u pogledu otvaranja granica naše privrede prema privredi drugih zemlja. Naime, promocija stalnog razvoja kinesko-srpskog strateškog partnerstva ne samo da je na dobrobit kinesko-srpskih odnosa, već i svetskog mira, razvoja i saradnje. Od početka rada ova Vlada Republike Srbije je shvatila značaj razmene iskustva između Republike Srbije i njenih strateških partnera, kao i potencijalnih strateških partnera, ozbiljnost i komplementarnost ekonomsko-trgovinske saradnje, zajedničke poglede na brojna međunarodna i teritorijalna pitanja, protivljenje mešanju drugih zemalja u unutrašnju politiku. Zbog toga je Republika Srbija na dobrom putu da u političkoj, ekonomskoj, diplomatskoj i drugim sferama ostvari značajan regionalni uticaj, kao veoma važna zemlja zapadnog Balkana. Mi moramo da budemo svesni da ubrzani proces pridruživanja EU i uz ubrzani ekonomski razvoj, zahtevi za izgradnju infrastrukture se povećavaju. Srbija je spremna da uloži pozitivne napore za povećanje izvoza, privlačenje stranog kapitala i razvoj ekonomije. Naime, Vlada Republike Srbije je sa Vladom Narodne Republike Kine 2009. godine u Pekingu potpisala Sporazum o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture, koji je bio osnova za saradnju dve zemlje u različitim oblastima. Na osnovu tog sporazuma započela je realizacija nekoliko zajedničkih projekata za koja su sredstva obezbeđena iz kredita kineske EKSIM banke, za koji je Vlada Republike Srbije dala garanciju da će se sredstva zajma koristiti isključivo za plaćanje 85% od vrednosti ugovora, kao i da se sredstva kredita ne mogu koristiti za plaćanje troškova poreza, carina i drugih dažbina, dok se preostalih 15% od vrednosti ugovora obezbeđuje iz budžeta Republike Srbije. Ova bilateralna saradnja rezultirala je potpisivanjem ugovora i izgradnjom beogradskog mosta Zemun – Borča, sa pripadajućim saobraćajnicama, kao i drugim ulaganjima u saobraćajnu infrastrukturu i to na projektu izgradnje deonica Obrenovac - Ljig, autoputa E763, projektu izgradnje deonice Pojate – Preljina i regionalnog puta Novi Sad – Ruma, ali energetsku infrastrukturu, što pokazuje projekat revitalizacije blokova TE "Kostolac B", što zahteva dodatne izmene Aneksa broj 1. Kako su Zakonom o ministarstvima obrazovana sadašnja ministarstva i njihovi delokruzi, ulogu naručioca ovog sporazuma, umesto Ministarstva za nacionalne investicioni plan, preuzelo je Ministarstvo finansija Republike Srbije, te je, shodno tome, započeta procedura za izmene i dopune Aneksa broj 1, Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture, zbog potrebe da se izmene nazivi resora zaduženih za praćenje i sprovođenje ovog sporazuma. Ovaj zakon je potrebno doneti po hitnom postupku jer je realizacija projekta izgradnje mosta Zemun – Borča u toku. Kada, sa druge strane, razmatramo opravdanost prioriteta realizacija implementacije ovih projekata u narednom periodu, potrebno je da imamo uvid u to da je kratkoročni ekonomski efekat 76,5 miliona evra za domaće građevinske firme i proizvođače građevinskog materijala, koji će na projektu biti angažovane kao podizvođači. Što se tiče dugoročnih ekonomskih efekata, koji se kreću u pravcu unapređenja bilateralnih odnosa između Republike Srbije i Narodne Republike Kine, stvaraju se uslovi za razvoj stambenih, privrednih i drugih sadržaja, kao i potrebne infrastrukture. Od posebnog je ekološkog značaja to što se preusmeravanjem teškog teretnog saobraćaja, smanjuje buka i emisija štetnih gasova, čime se utiče na zaštitu životne sredine. Realizacija projekta izgradnje mosta Zemun – Borča je takođe od velikog infrastrukturnog značaja, jer predstavlja regionalnu vezu između Beograda i Južnog Banata, čime se Koridorom 10 strateški povezuje sa Koridorom 4 i Rumunijom, a za preko pola miliona žitelja beogradskih opština – Zemuna, Palilule i Novog Beograda, ostvarena je bolja saobraćajna veza. Zbog svih ovih pozitivnih efekata, kako ekonomskih, ekoloških, tehničkih, tako i infrastrukturnih, SPS će u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona o potvrđivanju Aneksa broj 1 Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine.
Iskorišćeno je pet minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević. Posle njega, narodna poslanica Milica Radović. Izvolite.
Hvala, poštovana potpredsednice. Poštovana potpredsednice Vlade, na samom početku da čestitam dobijanje početka pregovora sa EU. Poslanička grupa LDP neće podržati Predlog zakona kojim se JP "Putevi Srbije" preuzimaju obaveze od strane Vlade Republike Srbije, a obaveze prema privrednim društvima na osnovu neizmirenih obaveza i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije, kako se kaže u nazivu ovog predloga zakona. Zašto nećemo da podržimo predlog ovog zakona? Ti razlozi su i politički i pravni. Kada govorimo o političkim razlozima, mogu reći da je najbolji primer bahatosti ovog JP rekao ministar Dinkić, koji je rekao da se u decembru mesecu 2012. godine, u razgovoru sa predstavnicima JP "Putevi Srbije", došlo do zaključka da je neophodno da država Srbija preuzme pet milijardi dinara svih obaveza tog JP prema drugim firmama. Šest meseci posle toga, toJP ponovo dolazi ovde u Skupštinu Srbije da traži da donesemo zakon kojim Vlada Srbije, odnosno naš budžet, preuzima obavezu za još 1.300.000.000 dinara obaveza prema drugim firmama, bez ikakvog objašnjenja zašto ponovo 1.300.000.000? Prema kome 1.300.000.000? Na osnovu kojih ugovora? Zašto ovih 1.300.000.000 nije prikazano u decembru mesecu, kada smo nešto slično uradili i preuzeli obavezu za 5.000.000.000 dinara? Takođe ne možemo ovo politički da podržimo zato što treba da usvojimo zakon koji je donekle u suprotnosti sa Zakonom o javnim preduzećima. Podsetiću i vas i javnost Srbije da je po Zakonu o javnim preduzećima, jednim članom koji je amandmanom promenila LDP, uvedena obaveza svakog JP koja ima subvencije, bilo direktne ili indirektne, da sačine plan trošenja tih subvencija, kao i plan reorganizacije, koji treba da dovede da nivo subvencija u narednom periodu bude manji. Da li je JP "Putevi Srbije" uradilo takav program trošenja? Da li je JP "Putevi Srbije" uradilo takvu racionalizaciju, program racionalizacije svog poslovanja? Danas je usvojen rebalans budžeta gde je predviđena subvencija JP "Putevi Srbije" od 6.000.000.000 dinara. Apsolutno ne znamo na koji način će biti potrošeno tih 6.000.000.000 dinara, a zakonska je obaveza tog JP da to dostavi kako Ministarstvu finansija, tako Ministarstvu saobraćaja i, što je najvažnije, da objavi na svom sajtu, kako bi to bilo dostupno svim građanima Republike Srbije. Ovo samo pokazuje kakav je taj sistem javnih preduzeća u Srbiji i kako on funkcioniše. Funkcioniše mimo pravila koje je uspostavila ova Skupština. Što je najvažnije, to su pravila koja podrazumevaju partijsko upravljanje javnih preduzeća, a nikakva pravila koja znače neke evropske standarde. Takođe, kada govorimo o ovom JP "Putevi Srbije", kod sebe imam odluku o usklađivanju poslovanja JP za upravljanje državnim putevima sa Zakonom o javnim preduzećima. Ovu odluku je Vlada Srbije donela 20. maja 2013. godine. Zašto je to interesantno? Interesantno je zato što je Vlada Srbije morala ovu odluku da donese do 26. februara 2013. godine. Tri meseca posle zakonom utvrđenog roka je Vlada donela odluku kojom usaglašava osnivački akt "Puteva Srbije" sa Zakonom o javnim preduzećima. Koja je to nebeska sila sprečila Vladu Srbije da tri meseca ne donese ovu odluku? Ali, ono što je u samoj odluci skandalozno je poslednji člana 46. ove odluke, koji kaže – nadzorni odbor uskladiće statut javnog preduzeća sa ovom odlukom u roku od 15 dana od dana konstituisanja nadzornog odbora. Sam član 46. ove odluke je u suprotnosti sa Zakonom o javnim preduzećima. Zakon o javnim preduzećima jasno kaže da su javna preduzeća u obavezi da usaglase svoje statute sa osnivačkim aktima 30 dana posle donošenja odluke njihovog osnivača. Kako, gospodo iz vladajuće koalicije, mislite da bilo ko u Srbiji poštuje bilo koji zakon, ako vi nemate snage, volje ili bilo čega drugog da poštujete one zakone koje ste sami predložili i ovaj saziv Skupštine Srbije usvojio? Kojih 15 dana od konstituisanja nadzornog odbora? Da li je i to bila, kao što smo čuli za raspisivanje konkursa za direktora javnih preduzeća, odluka ili mišljenje Zakonodavnog odbora Vlade Republike Srbije? To je samo bahatost ove vladajuće koalicije. Kada već govorimo o nadzornom odboru, o tome smo govorio gospodin Bojan Đurić kao naš predstavnik poslaničke grupe - juče smo dobili informaciju da je Upravni odbor Javnog preduzeća "Putevi Srbije" koji je održao sednicu na kojoj je doneo neke odluke. Koji upravni odbor? Po Zakonu o javnim preduzećima, upravni odbori javnih preduzeća više ne postoje. Potrebno je da postoje samo nadzori odbori. Zašto Vlada Srbije nije imenovala nadzorni odbor Javnog preduzeća "Putevi Srbije", koji bi imao pet članova, shodno zakonu, gde bi jedan član bio nezavistan, odnosno, kako se to obično kod nas kaže ekspert za tu oblast, pa tek onda došla sa Predlogom zakona o preuzimanju dugova? Ako već govorimo o imenovanju nadzornih odbora, podsetiću potpredsednicu Vlade da je Republika Srbije osnivač za 35 javnih preduzeća. Ni za jedno od tih javnih preduzeća nije usaglašen upravljački organ sa Zakonom o javnim preduzećima. Znači, i dalje postoje i upravni i nadzorni odbori. Na taj način, vi kao Vlada, kao vladajuća koalicija, ne mislim na vas lično, koštate građane Republike Srbije za 60 miliona dinara na godišnjem nivou. Šezdeset miliona dinara Vlada Srbije plaća one upravljačke organe koji ne postoje. To je 230 penzionera, može godinu dana da prima prosečnu penziju od 23.000 dinara. Pa to je ta bahatost. Nećete da poštujete zakon, ali ko plaća to što Vlada Srbije ne poštuje zakon? Plaćaju građani. Onda, dođemo u situaciju da pretite građanima, privatnicima, poslodavcima, zašto oni ne plaćaju porez, zašto se ne plaćaju neke druge obaveze prema državi, a sama država, odnosno kad kažem država, mislim na Vladu Srbije, ne poštuje zakone koje je ova skupština donela. Kada već govorim o nepoštovanju zakona, tu je isto čudna situacija sa Javnim preduzećem "Putevi Srbije". To je jedino preduzeće koje ne plaća PDV u Republici Srbiji, a ovamo govorimo da nam je jedan od prioriteta ove vlade, vladajuće koalicije, borba protiv korupcije, poštovanje zakona, vladavina prava, itd. Pa kako ćemo da nazovemo nepoštovanje Zakona o javnom preduzeću. Je li to vladavina prava? Da li su to standardi Evropske unije? Ministar Dinkić, juče kaže, da je što je do njega, on je uradio u procesu poštovanja odredaba Zakona o javnim preduzećima, ali da u vladajućoj koaliciji postoje partije koje to ne žele da učine, zato što njima departizacija javnih preduzeća nije bliska. Pa ne govorimo mi ovde o potrebi, volji, želji pojedinca, neke političke partije, da voli ili ne voli departizaciju. Poštujemo li zakon ili ne poštujemo zakon? Ako već hapsimo neke zbog korupcije, zbog kriminala, onda hajde prvo vi poštujte zakon. Vi ste kao Vlada Srbije u prethodnih četiri meseca imenovali upravne odbore u pet javnih preduzeća. Na osnovu kog zakona ste to uradili? Na osnovu kog zakona ste imenovali upravni odbor na primer "Srbijagas"? Tu ste postavili za predsednika Upravnog odbora, potpredsednika Srpske napredne stranke, inače gradonačelnika Kruševca. Da li je on taj nezavistan ekspert, koji treba da bude član upravljačkog organa? Na osnovu kog zakona ste imenovali Upravni odbor "Srbijašuma"? Onda, povrh svega, dođete ovde, tražite da Vlada Srbije, odnosno budžet, odnosno građani Srbije preuzmu plaćanje dugova Javnog preduzeća "Srbija putevi", onoga javnog preduzeća koje ne posluje u skladu sa zakonima Republike Srbije. Mislim da je to bahatost vladajuće koalicije, i što je najvažnije, na taj način, šaljete poruku i građanima Srbije i predstavnicima međunarodne zajednice, o svom kredibilitetu. Kada sam vam na početku čestitao početakpregovora sa EU, taj početak će nadamo se početi u januaru, ali do januara je potrebno da ispunimo neke obaveze koje smo preuzeli, nadam se da ispunjenju tih obaveza nećete se ponašati shodno vašem ponašanju, kada treba da poštujete Zakon o javnim preduzećima. Hvala.
Dvanaest minuta i 45 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Milica Radović. Posle nje, narodni poslanik Dušan Milisavljević.
Hvala, gospođo potpredsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Grubješić, u situaciji kada se predviđa da će prihodi biti manji od 10% od onoga što je predviđeno i u situaciji kada se predviđa da će budžetski deficit biti veći za 56 milijardi, ako se ne varam, mi danas raspravljamo o tome, da nivo javnog duga podignemo za još dodatnih šest milijardi dinara. Država na teret građana preuzima obaveze Javnog preduzeća "Putevi Srbije", prema drugim putarskim preduzećima, i preuzima takođe obaveze zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama. Gospođo Grubješić, pitam vas – da li vi zaista mislite da će na ovaj način zakon, odnosno problem koji je mnogo veći od ovog, koji ovaj zakon predviđa biti rešen? Naravno da neće biti rešen. Znate zbog čega? Zato što mi na osnovu ovog zakona o kom danas raspravljamo, ne znamo tačno ni kom se putarskom preduzeću duguje, ni koliki iznos se duguje, i kako mi onda da opredelimo uopšte iznos ukupnog dugovanja Javnog preduzeća "Putevi Srbije", prema putarskim preduzećima, kada mi nemamo ni jedan jedini dokument koji govori o tome koliki je javni dug koji mi danas usvajamo. Mislim da je to jako neozbiljno. Naravno da problem neće biti rešen trajno, ni zbog toga što nije napravljena nikakva analiza, kako je moguće da se u Srbiji milijarde i milijarde dinara troše na održavanje puteva, a da na mnoge saobraćajnice u Srbiji liče, ili su da kažem na putu, i to na dobrom putu da postanu kaldrme. Ovaj naravno problem neće biti rešen trajno, upravo zbog toga što mi ne znamo da li se u ovoj oblasti primenjuje Zakon, na koji način se primenjuje Zakon, bez tih osnovnih parametara mi ne možemo na ovaj način da rešavamo problem. Jer, najlakše je uraditi ovo što Vlada predlaže, a to je da se po računici dužnika danas Narodna skupština izjasni o tome, da sve obaveze Javnog preduzeća "Putevi Srbije" preuzmu građani na svoj teret. Nemojte imati bilo kakvu iluziju. Za ovo nećemo glasati iz razloga koje sam navela napred. Krajem prošle godine, tačnije u decembru 2012. godine, ovde smo raspravljali o Zakonu o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama. Jedan od osnovnih razloga moje poslaničke grupe, zbog čega nismo glasali za taj zakon, je taj što nismo imali ispred sebe jasan papir kome se duguje, koliko se duguje i ko nam garantuje da će visina javnog duga koji smo tada usvojili biti tolika. Nismo dobili odgovor na to pitanje. Insistirali smo amandmanima i u pojedinačnoj raspravi, ali od toga nije bilo ništa i mi danas imamo situaciju da taj zakon koji smo ranije usvojili, u decembru 2012. godine, danas menjamo i menjamo ga u onom delu u kome su upravo poslanici DSS upozoravali da Vlada ne zna koliki je dug zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama. Smatrali smo tada da ne postoji ništa prirodnije od toga da mi znamo i da prilikom usvajanja tog zakona dobijemo spisak svih dužnika, da dobijemo spisak svih ustanova koje duguju veledrogerijama da bi znali o kojoj visini javnog duga mi govorimo. Naravno, preko toga se prešlo i danas ispravljamo te greške, ali ja kažem ispravljamo samo trenutno. Sećam se, da je taj zakon imao jedan član, čini mi se da je on isti kao i član 5. koji je predviđen u ovom predlogu zakona, koji je predviđao da će Vlada nekim naknadnim aktom utvrditi iznos svakog pojedinačnog potraživanja veledrogerije prema zdravstvenim ustanovama. Onda nas je navelo na razmišljanje, na zaključak, da Vlada u tom trenutku uopšte nije znala koliko faktički zdravstvene ustanove duguju veledrogerijama i na osnovu kog parametra je onda utvrdila iznos ukupnog duga koji je Narodna skupština usvojila. To što smo govorili tada i na šta smo ukazivali ispostavilo se da je tačno danas. Danas na dnevnom redu imamo taj isti zakon, ali sa bitno drugačijim iskazanim iznosom javnog duga koji treba da usvojimo. Umesto 13 milijardi, mi sada govorimo o pet milijardi dinara. Kada je reč o ovom drugom predlogu zakona, o Predlogu zakona o preuzimanju obaveza Javnog preduzeća "Putevi Srbije" čini mi se da se pravi ista greška. Upravo zbog toga što se preuzima dug od oko jednu milijardu i 350 miliona dinara, a da se ne zna kom putarskom preduzeću se koliko duguje i na osnovu kojih dokumenata mi možemo danas da usvojimo ovaj predlog zakona. To je vrlo neozbiljan pristup jednom vrlo ozbiljnom problemu. Mi ovde danas ne govorimo o tome da li ćemo da izdvojimo pare za kupovinu jedne avio karte. Mi ovde govorimo o tome da se javni dug Srbije poveća za značajna sredstva. Zaista ne mogu da verujem da se sa takvom neozbiljnošću pristupa izradi i nameri usvajanja ovakvog jednog teksta. Znate zbog čega je taj pristup još neozbiljniji? Neozbiljniji je zbog toga što se u tom istom zakonu, koji je očigledno tipski zakon, kao onaj koji smo usvajali u decembru prošle godine, u članu 5. se kaže da će Vlada naknadno utvrditi visinu svakog pojedinačnog potraživanja putarskog preduzeća. To me onda navodi na zaključak da Vlada uopšte ne zna koliki je iznos koji mi ovde treba da usvojimo. To je ta neozbiljnost sa kojom mi postupamo na svakom polju kada je bilo koja oblast društvenog života u pitanju, a mislim da bi bar rebalans koji smo usvojili trebalo da nas upozori da se radi o vrlo ozbiljnim stvarima. Mnogo veći problem od ovoga, o kome ja danas govorim, je pitanje koje danas nije, čini mi se, otvoreno na pravi način, a to je pitanje na koji način funkcionišu "Putevi Srbije"? Da li vi, gospođo Grubješić, znate da se u Srbiji milijarde i milijarde dinara ulažu u održavanje puteva, a da mi faktički do sada nismo imali raspisan ni jedan tender, ni jedan tender, ponavljam, niti je primenjen Zakon o javnim nabavkama. Da li je to moguće? Da li to bilo ko u ovoj državi ozbiljno shvata. Da li vi znate koji je to propust? Ni jedan tender do sada. Da li vi gospođo Grubješić znate, izvinjavam se što vam se lično obraćam, ali sam očekivala da će biti gospodin Dinkić ili gospodin Mrkonjić, da "Putevi Srbije" rade na osnovu ugovora, evo ga ugovor, iz 1992. godine. Naziv ugovora je Ugovor o obavljanju radova na održavanju i zaštiti magistralnih i regionalnih puteva. Ugovor iz 1992. godine, danas je 2013. godina, aneksiran nekoliko puta. Da li vi, gospođo Grubješić, znate da je održavanje puteva u Srbiji danas najskuplje, a da je broj saobraćajnih nesreća u Srbiji drastičan? Takođe, imam informaciju, a to je javna informacija koja je objavljena na sajtu "Puteva Srbije" da je 2003 godine ugovoren jedan tender koji je finansiran sredstvima Svetske banke, a koji se odnosio na dve pilot teritorije – Mačvu i Kolubaru, koji je realizovan i koji je pokazao da bi uštede, kada bi se sve u putarskoj privredi odvijalo na osnovu toga, mogle da budu veće od 50% u odnosu na ugovor po kojem danas putarska preduzeća rade. Šta se desilo sa svim ljudima koji su ukazivali da je to neophodno? Nema ih više u "Putevima Srbije". Gde su oni danas? Da li bilo koga to u ovoj državi zanima? Ovo nam govori da ima, i te kako, mesta za uštede. Bitno je da se Vlada, da se država ozbiljno pozabavi ovim problemom. Važno je da se analizira ono što je najvažnije pitanje danas, kada govorimo o ovom zakonu, kako se troše pare u "Putevima Srbije"? Mnogo važno pitanje za ovu raspravu je i to – zašto je održavanje puteva u Srbiji danas najskuplje? Najskuplje je zato što mi pravimo danas najgore puteve, a ti najgori putevi najviše koštaju. Kod nas se ne poštuju osnovni standardi i osnovni principi kada je u pitanju izrada jednog puta. Ako se dobro ne uradi ta donja podloga, pa se donja podloga asfalta smanji dodatno, onda ne treba da čudi što će za nekih šest do sedam meseci da se vrši sanacija na istom tom putu. Da li mi možemo na osnovu toga da zaključimo koliko košta izrada jednog metra puta u Srbiji? Ne možemo zato što investicija košta kao sanacija. To je nemoguće da se izračuna. Jako se dobro zna koliko od te delatnosti neko zarađuje u ovoj državi. Jako se dobro zna da ako se deblina asfalta smanji za jedan centimetar na kilometru puta, tada je investitor oštećen za milion do milion i 200 hiljada dinara, i to kod običnog puta. Kod autoputa, taj iznos štete može da dođe i do 100 hiljada evra. Da li to nekog u ovoj državi zanima? Koliko smo mogli da uštedimo i koliko smo mogli da izradimo puteva, najbolje od 2001-2012. godine, hajde da uzmem taj period, najbolje pokazuje jedna uporedna analiza Srbije i Hrvatske u tom periodu. Naime, od 2001-2012. godine u Srbiji je izgrađeno 36,5 kilometara autoputa punog profila i 260 kilometara polu autoputa za iznos od oko 1.300.000.000 evra. U tom istom periodu, znači od 2001-2012. godine, u Hrvatskoj je izgrađeno 581,4 kilometra autoputa i to je sve koštalo tri milijarde evra. Zar nam ovaj podatak ne govori da je krajnje vreme da država ozbiljno počne da razmišlja u pravcu toga da krene sa analizom onoga što se radi u "Putevima Srbije"? Meni je drago što je rešeno pitanje, što putarina neće poskupeti, jer bi to bilo potpuno nekorektno u odnosu na kvalitet i stanje na našim putevima i u odnosu na to što bi se tranzitni saobraćaj kroz Srbiju drastično smanjio, jer stranci više ne bi koristili naš autoput. Mnogo bi veću atraktivnost dobio Koridor četiri kroz Rumuniju. Isto tako bih jako volela da se reši ovo pitanje dugovanja "Puteva Srbije", kada je u pitanju neplaćanje PDV u iznosu od oko 200 miliona evra. Bila bih vrlo srećna da se to reši, ali ne bih bila srećna da se to reši na način na koji danas rešavamo obaveze JP "Putevi Srbije" prema putarskim preduzećima. Hvala vam.
Dvanaest minuta i 45 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević, pet minuta imate na raspolaganju. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, današnja tema je jako interesantna, ja o ovoj temi govorim već nekoliko meseci, a to je korupcija u zdravstvu. Mislim da ovaj dug koji se nekom čudesnom formulom, nekim čudesnim štapićem pretvara sa 13 milijardi na pet milijardi dinara, meni ostavlja sumu da se radi o mogućoj korupciji. Na samom startu pozivam Republičkog javnog tužilaca da ispita kako je nestalo osam milijardi dinara sa ovog računa. Ko je to tako volšebno napravio taj jedan dug? Osam milijardi dinara je budžet Grada Niša. To su ogromne pare koje je neko hteo, po mojoj pretpostavci, da ostavi u svojim ustanovama i da ih nenamenski potroši za određena sredstva. Ovo iziskuje vrlo ozbiljnu analizu i ja, kao narodni poslanik, i ovim putem upućujem poziv Republičkom javnom tužiocu da ispita ovaj slučaj, da vidi koje su to klinike napravile i zašto su napravile veštačka potraživanja od Republičkog fonda, da bi nakon toga na teret građana Srbije bio napravljen javni dug. Ovo je jako važna tema. Preko ove teme ja, kao narodni poslanik, ne želim da pređem. Mislim da ovde ima i te kako elemenata krivične odgovornosti. Korupcija u zdravstvu kažemo da je prisutna, ja vam kažem da je prisutna od najnižeg nivoa, od nošenja kafe i rakije lekarima i bombonjera doktorkama, pa do plaćanja ulaska u salu, a mislim da je najveća ona sistemska korupcija koja je uvezana sa nekim ljudima u Republičkom fondu zdravstvenog osiguranja i sa nekim večitim kadrovima u Ministarstvu zdravlja. Dajte da jedanput te maske padnu, da vidimo koja je to grupa pravila i pravi te dugove, zašto te dugove žele da prebace na račun građana Srbije i da naš siromašan narod plaća neki potencijalni kriminal. Ovo je tema preko koje ja neću tako lako da pređem. Pitanje koje je sugerisano zdravstvenim ustanovama je bilo, iz fonda – izjasnite se koliki je dug zdravstvenih ustanovama prema veledrogerijama. To nije pravo pitanje. Pravo pitanje koje je trebalo Republički fond da uputi je – koliko ste dužni prema veledrogerijama iznad dozvole Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja? Da li shvatate jedno sugestivno pitanje koje je išlo iz Republičkog fonda ka zdravstvenim ustanovama? Ponavljam, sugerisana izjava – koliko zdravstvene ustanove duguju prema veledrogerijama? Onda su ljudi napumpali te dugove, umesto da je pitanje bilo, pošto svaka zdravstvena ustanova ima limit od Republičkog fonda, koliko može potrošiti u toku godine i pravo pitanje je trebalo da bude – koliko ste dužni prema veledrogerijama, mimo dozvole Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje? Ovo je pitanje i savet Republičkom javnom tužiocu, da ispita zašto se sugerisalo na pogrešan način, da se dobiju neke pogrešne informacije i da se napravi dug od 13 milijardi. Dug od 13 milijardi se danas smanjio čarobnim štapićem na pet milijardi, zato što se ušlo u jasnu analizu, da se vidi gde su ti novci. Kada već pričamo o korupciji, ono što želim da vam kažem je da bih postavio pitanje – zašto sede i zašto se ne uništava 680 hiljada doza vakcina protiv onog čuvenog gripa i one čuvene afere vakcinacija? One i dalje stoje. Em smo ih platili, em smo ubeđivali narod da se vakciniše iako to nije tada, u tom trenutku trebalo, em sada te vakcine stoje. Pitam – zašto stoje? Evropska unija je jasno dala sredstva za uništenje medicinskog otpada. Zašto to nije uništeno i zašto se čeka? Da li se čeka da se napravi još jedna moguća korupcija i zloupotreba položaja za uništenje ovih vakcina? Treća tema, kada pričamo o korupciji, kao što je potencijalna korupcija i ovih osam milijardi koje volšebno nestaju, dobro je što nestaju, ali koje su trebale da završe na računima nekih ljudi ili da se zloupotreba položaja nekih pojedinaca u nekim bolnicama verifikuje. Mislim da trebamo mnogo ozbiljnije ući u borbu protiv korupcije u zdravstvu. Korupcija postoji, pričam o različitim vidovima korupcije. Mislim da zdravstvo moramo osloboditi te anateme o toj korupciji. Upravo sugerišem da je najveća korupcija sistemska korupcija i to ne smemo prećutkivati i tome ne smemo okretati leđa. Možda je interesantno narodu kada uhapsite nekog lekara za 200, 300 evra, ali ovde pričamo o osam milijardi dinara, da je neko hteo da skloni. Ovo stvarno nazivam svojim pravim imenom. Jako veliku sumnju imam da se radi o zloupotrebi položaja pojedinaca u Republičkom fondu i Ministarstvu zdravlja. Treći put pozivam Republičkog javnog tužioca da ispita ovo i da javnost Srbije obavesti. S obzirom da smo polako prešli onu vremensku zonu od 14 sati, ja neću zamarati kolege narodne poslanike, pošto vidim da predsedavajuća mi šalje poglede da završim moje izlaganje. Ja ću završiti, pa ću nastaviti posle 15.00 časova.
Određujem pauzu na osnovu člana 87. i prekidamo rad u prepodnevnom delu sednice. Popodnevni deo nastavljamo u 15.00 časova. Prva prijavljena narodna poslanica Judita Popović će imati reč, a posle nje narodni poslanik Miloš Aligrudić. Hvala vam.
Nastavljamo rad. Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Hvala vam gospođo potpredsednice. Gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što nije sa nama ovde ministar Mrkonjić. Mislim da bi bio mnogo pogodnija ličnost sa kojom bismo mogli da razgovaramo o ovako ozbiljnoj temi kao što je ova koja je na dnevnom redu. Svejedno. Verujem da ćete preneti sve naše poruke iz ove skupštinske sale. Suština je ta da se u Srbiji asfaltiraju putevi uz pesmu i igru pevačice Ane Bekute, a u međuvremenu se zna da je Srbija veoma zadužena, da je ostvarila gubitak za 2012. godinu od 63 milijarde, da su "Putevi Srbije" i te kako veliki teret za budžet, da su ovim rebalansom budžeta dobili subvencije od šest milijardi dinara, da im se sada u javni dug pretvara dug od milijardu i po dinara, da koridori 10 se grade tako što se ljudima ne isplaćuju naknade za eksproprijaciju, tako da kod Grdelice građani protestuju, policijom se rasteruju iako traže svoje osnovno pravo za onu zemlju koja im je oduzeta da dobiju naknadu. Srbija danas ima javni dug koji iznosi preko 60% BDP. Juče je gospodin ministar govorio o tome da je 2000. godine zatekao javni dug u visini od 60% BDP. To je smatrao da je veoma povoljno za današnju visinu duga, s obzirom da ipak ne iznosi 160%. Međutim, zaboravio je da napomene da je tih 160% BDP javnog duga napravljen sa njegovim sadašnjim koalicionim partnerima. Dakle, bilo bi dobro da se nekako i o istoriji razgovara, da se razgovara i o tome kako i ko je taj dug napravio i onda bi bilo mnogo jasnije šta nam se sve danas dešava i bilo bi mnogo jasnije takve greške ne smeju da se ponavljaju i kako u stvari jedna država može da uči na svojim greškama loših političara i loših politika. Kada govorimo o "Putevima Srbije", veoma je očigledno da ovde imamo 10.000 do 15.000 radnika koji predstavljaju jednu ozbiljnu pretnju, ukoliko ostanu bez posla u smislu glasačke mašine, građana koji će sutra trebati da glasaju za određene političke opcije … (Predsedavajuća: Vreme.) … Jasno je zašto se i dalje ostaje pri tim subvencijama javnim preduzećima. Jasno je zašto se toliko izbegava taj vruć krompir regulisanja javnog sektora i javnih preduzeća. Jasno je zašto se uopšte ne pokreće pitanje istorijske odgovornosti svih onih koji su unazad 20 godina doveli državu u ovo stanje u kojoj se nalazi, u stanje recesije, u stanje opšte propasti.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Ja ću o ovoj izmeni Zakona o preuzimanju obaveze zdravstvenih ustanova i veledrogerijama. Dakle, kao što bi deca danas volela da se izraze, vi iz Vlade Republike Srbije ste šou. Vi ste doneli, skupštinska većina na vaš zahtev, ovaj zakon o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama po osnovu nabavke lekova i medicinskog materijala i pretvaranja u javni dug. Srpski da prevedem za one koji gledaju, razne ustanove zdravstvene, bolnice i drugi zdravstveni centri nabavljali su lekove i zdravstveni materijal od veledrogerija, trgovina na veliko lekovima i drugim materijalima, a to što su nabavljali nisu plaćali. Nisu plaćali jer nisu imali pare. Onda su ovi to njima davali na veresiju i kako je mnogo vremena prošlo onda su veledrogerije i druge firme koje se bave distribucijom ili prodajom različitog medicinskog materijala novac morale da potraže na sudu, a sud, kao što svi znamo, u nas je jako spor i to može dovesti do potpune blokade zdravstvenog sistema i pretilo je da dovede do apsolutne blokade. Tako da sa jedne strane ovaj zakon koji ste doneli je bio nužan jer na kratak rok odreagovati drugačije niko ne bi ni znao. Ali, taj zakon je razlog, barem za nas u DSS, da postavimo pitanje odgovornosti za stanje u kome se nalazimo, ali još pre nego što bi postavili pitanje odgovornosti je da ponudimo rešenje. Jer, ovo rešenje koje je ovde dato, ponavljam, ono je u fizičkom smislu nužno. Dakle, nema izbora. Jer, koji bi drugi metod bio da bi bolničko tržište moglo biti snabdeveno lekovima i potrebnim medicinskim materijalom? Postavlja se pitanje – šta u budućnosti da radimo? Hoćemo li u budućnosti ovako, da sačekamo da nema novaca pa da se u nekom sledećem ciklusu ponovo utvrđuje svota novca koji treba da se pretvori u javni dug, da bi se to plaćalo bolnicama i zdravstvenim ustanovama, kako bi izmirile dugove veledrogerijama. Dakle, to je apsolutno nemoguća situacija i ovo je apsolutno neodrživo. Da još srpskije pojasnim – koga se to tiče? Svako od nas koji je zaposlen i koji radi plaća zdravstveno osiguranje, svi ovi koji nas gledaju, ako rade, ako imaju tu sreću da rade u ovoj državi, i ako rade legalno, ako su prijavljeni tamo gde rade, plaćaju zdravstveno osiguranje. Čitav naš zdravstveni sistem je zamišljen tako da zdravstveno osiguranje bude dovoljno da ove potrebe zdravstvenih ustanova podmiri. Budžet je tu da interveniše izuzetno, onako kako to zakoni o budžetu već godinama unazad predviđaju, u onim razmerima i po onim aproprijacijama koje to predviđaju. Ceo naš sistem je baziran na pretpostavci da zdravstveno osiguranje fenomenalno funkcioniše. Ako sad zdravstvene ustanove duguju onima koji treba da im dostave lekove nenormalne pare, posle ćemo o brojkama, to onda znači da ovo što su građani do sada izdvajali za zdravstveno osiguranje ili nije završilo tamo gde treba, ili je to neko pokrao. Treće ne postoji. Trećeg nema. U prevodu, kada sada donosimo ovakav zakon, to onda znači da mi od poreskih obveznika, istih onih građana koji otplaćuju zdravstveno osiguranje, uzimamo dodatne pare kako bi se izmirio ovaj dug koji je već trebalo da bude izmiren ranije, na osnovu našeg zdravstvenog osiguranja. Ja ne znam da li postoji neko ovde koji može da mi kaže da je to normalno? Znači, ja od ovoga trenutno nemam bolje rešenje. Ali, imam bolje rešenje za ubuduće. Ja mogu da se pozovem na stenograme i da to ne ponavljam, ali, zarad javnosti, i to treba ispričati. Hajde da se vratimo trenutno na zakon, pa ću vam dati rešenje na kraju. Vi ste u zakonu bili predvideli da je taj dug koji treba mi, građani, svi, da vratimo veledrogerijama a to smo prethodno već platili, da je to 13 milijardi dinara. Sada kažete u vašoj izmeni da to nije 13 milijardi dinara, nego je četiri milijarde 908 miliona itd, nešto sitno. Podsetiću vas jednu stvar, zašto sam rekao na početku da ste šou, a sada ću da vam objasnim – zato što smo vam mi podneli amandman, iz DSS, kada smo prethodni zakon usvajali, da izmenite član 2. koji evo i ovde menjate, pa da kažemo da je "sastavni deo ovog zakona evidencija svih dugovanja zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama, po ustanovama i po veledrogerijama, koje će Narodnoj skupštini biti dostavljena do 31. 12. 2012. godine" i da će ukupan iznos obaveza predstavljati ukupan dug i da nema nikakvih dodatnih troškova. Šta je ovaj član zakona zapravo značio? On je značio da izbegnemo blamiranje kakvo danas radi Vlada Republike Srbije, priznajući da nije imala predstavu o tome koliki je javni dug prema veledrogerijama u vreme usvajanja ovog zakona. Ovaj rok u amandmanu je krajnje relativan, mogao je to biti i 1. mart 2013. godine, to uopšte nije bitno, ali mi smo hteli da učinimo barem odredivim ovaj iznos. Šta bi nas to nateralo? To bi nas nateralo da javno, kroz dokument koji mora završiti u Narodnoj skupštini, utvrdimo odgovornost onih koji su apili pare. Ovako to i dalje ostaje opskurna cifra. Znači, mi ne znamo ko su ti ljudi, to je tamna brojka, ni koliko njih ima, ni ko su, ni na kojim pozicijama su, ni šta rade. Ko će to ikada da utvrdi? To je jako važno, a vi ste to propustili da uradite. Ne kažem da ste imali zlu nameru, nego valjda mislite – amandman dolazi iz redova opozicije, to je mlaćenje prazne slame, ko vas šiša. Na kraju ste utvrdili, a vidi se u obrazloženju ovog predloga zakona koji ste doneli, da postoji sijaset stvari tu, na osnovu kojih ste utvrdili da ovaj dug nije ovoliki. Međutim, čitajući to isto obrazloženje i dalje ne mogu da dokučim zašto nije 13 milijardi nego je četiri milijarde i 908 miliona. Vi ste pomenuli da postoje neke ustanove koje nisu ušle u obzir, pa ste ih naknadno uključili za neku relativno malu svotu u odnosu na ovaj ukupan iznos. Onda ste utvrdili da su neki naplatili svoja dugovanja, da su neki u stečaju pa to treba skloniti, da su neki dobili izvršni sudski naslov itd. Ali, sve to kada se sabere iz onog obrazloženja, ne doseže ovu razliku od četiri milijarde i 908 miliona, pa do 13 milijardi. Meni nije jasno kako ste vi došli do brojke od 8,9 milijardi. Meni to nije jasno? Neko bi to morao da mi objasni. Verovatno vi to sada ne možete, ali u tome i jeste cela poenta. Znam da vi to ne možete, tu vam treba konzilijum oko vas da izvede ovu računicu, da napravimo prezentaciju na panou da bi to gledali sledeća tri sata, da bi ukapirali o čemu je reč. Upravo to vam sve vreme mi i govorimo, da na ovaj način ne možete pisati zakon, bez obzira što mi shvatamo da je on bio nužan i što očigledno u iznudici, u kojoj ste, niste mogli drugačije, ali nemojte onda bar da pravite propise oko kojih ćemo se smejati jedni drugima, odnosno mi vama, kao i građani nakon nepunih osam meseci od donošenja prvog propisa. Druga stvar - šta učiniti? Ovim ću završiti ovu priču. Ponoviću još jednom ono što sam i ranije govorio – ne može ovaj sistem zdravstvenog osiguranja da izdrži sam sebe. Mi smo zemlja u krizi, siromašni smo, a krizi se obale ne vide. Znači, u ovakvim okolnostima podela odgovornosti kod obaveznog osiguranja između privatnog i državnog sektora, regulisano preciznim normama i sistemom licenci, je nezamenljiva stvar. Ovakav sistem ne može sebe da isplati, a korisnici zdravstvenih usluga ne mogu dva ili tri puta da plaćaju jedno te isto iz svog inače osiromašenog džepa. To moramo konačno da shvatimo. Zamolio sam da se krene u te reforme. Baš me briga ko će ih sprovesti. Sprovedite ih vi. Evo, neka bude naša mala zasluga što smo vam samo to predložili. Vi ih sprovedite, jer je važno da se stavi tačka na ovaj ugursuzluk i ovaj skandal koji se godinama i decenijama ovde odvija. Vi to uradite. Ako mi budemo u prilici, nadamo se za koji mesec, da učestvujemo u Vladi Republike Srbije nakon novih izbora, onda ćemo mi to svakako raditi. Ali, evo uradite i vi sada, započnite. Uradite nešto korisno za ove građane, da mogu normalno da idu, da ne čekaju redove po kilometar, kao što je u slučaju Novog Sada, da ne moraju da plaćaju dva puta za istu zdravstvenu uslugu, za isti pregled, jednom prepodne, drugi put popodne, a najviše popodne kod istih lekara koji ih prepodne šalju kod samih sebe itd. Znači, dajte da napravimo jedan sistem koji je odgovoran i nalik na neke druge zemlje koje su članice EU ili na neke od federalnih država SAD koje to imaju na korektan način rešeno, sa punom odgovornošću i sa punom obavezom da se zaštiti ustavna norma koja garantuje pravo na zdravstvenu zaštitu građana. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljuban Panić. Izvolite.
Hvala, poštovana predsedavajuća. Uvažene koleginice i kolege, uvažena potpredsednice Vlade, ponoviću više puta izrečen stav da nam je žao što ovde nije neko ko može da da više detalja, pre svega kada su "Putevi Srbije" u pitanju, ali imam pre svega i potrebu da se zahvalim što ste ovde sa nama vi danas. Verujem da je u ovom periodu teških pregovora, dogovora, putovanja i razgovora vezano za evropsku budućnost Srbije bila gimnastika pronaći vreme da se danas ovde nađete sa nama. Takođe, s obzirom da smo u godinama unazad, bez obzira na razlike, delili te evropske vrednosti, za razliku od velike većine vaše vladajuće koalicije, želim da vam čestitam na dosadašnjem napretku Srbije na putu ka EU. Na tom putu ka EU, vi to znate možda još bolje iz neposredne komunikacije sa ljudima iz IPP-ija koji danas pretežno vladaju Evropom, javne finansije, dugovi preduzeća, preuzimanje obaveza od strane države moraju se raditi na mnogo ozbiljniji način nego što to mi radimo godinama unazad, bez obzira na to ko čini vladajuću koaliciju, ali posebno moram da istaknem da u poslednjih godinu dana ne da nije došlo do pomaka kada je sve to u pitanju, nego je stvar još gora. Kada vidimo da je u Zakonu o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama prošle godine načinjena greška od sedam milijardi dinara, nešto preko sedam milijardi dinara, postavlja se logično pitanje - na koji način se u ovoj zemlji vode javne finansije i kako se u krizi javnih finansija ta vlada sa svim tim problemima nosi? Meni se lično čini da se Vlada vrlo nejedinstveno i sa izrazitim odsustvom hrabrosti nosi sa problemom javnih finansija i dugova ove zemlje. Tome svedoči činjenica da smo mi četiri milijarde evra dodatno zaduženi, a da, kada dođe do problema javnih finansija, deo vlade se, od same sebe, napadajući vašeg stranačkog kolegu, kroz tabloide brani i pokušava da teret svega toga prenese samo na njega. Naravno, mi ćemo biti protiv ovih zakona. Ja sam se danas iz jednog lokalnog razloga javio i vi se bavite, da tako kažem, evropskim poslovima u Vladi i znate koliko je važno da i u vašoj komunikaciji Srbija poboljša imidž jedne zemlje koja je stabilna za strana ulaganja, stabilna kada je poslovanje u pitanju, ne bi li se naši ljudi zaposlilo, što je problem koji stoji iznad svih nas. Danas kada država i mi ovde donosimo Zakon o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama, gde je, kako sam rekao, napravljena greška, gde na pravi način nije računato, što ne čudi, jer smo država u kojoj ni mala matura iz matematike ne može da se organizuje, molim vas, kao ministarku u Vladi, i obraćam se kao Vrščanin, imamo obećanje sa najvišeg državnog nivoa, aktuelnog, investitoru koji je žila kucavica u našem gradu, radi se o "Stadi", koja je preuzela "Hemofarm" i koja je jedna stabilna firma koja služi na ponos svima nama, kojoj veledrogerije duguju nekoliko desetina miliona evra. Obećanje je i aktuelnog državnog rukovodstva da se ta stvar reši. Ne moram da vam govorim, kao ministarki za evropske integracije, kolika bi bila šteta da jedan takav investitor, nakon datog obećanja sa najvišeg nivoa iz ove zemlje da će taj problem biti rešen, slučajno ode na neku drugu destinaciju i pronađe bolje uslove za sebe. Ako postoji nešto dobro iz svih ovih zakona koji su danas na dnevnom redu, možda je činjenica, da ne bude da stalno kritikujemo, da se u nekim rashodima može pronaći prostor za uštedu i da nema potrebe da ova vlada nastavi sa genocidom džepova građana, odnosno konstantnim zavlačenjem ruke u njihov džep. Ako povećate PDV na 20%, ako povećate sve namete građanima, ako sve stavke, svi prihodi budžeta po osnovu svih tih povećanih nameta padnu, ako ljudi počnu da kupuju na pijacama, ekonomija počne da se seli u sivu, crnu zonu, mi ćemo ovakvih zakona imati još više. Ulazimo, nadam se,od tog nekog datuma u januaru u jedan mnogo dinamičniji proces kada je država Srbija u pitanju i kada je u pitanju njeno pridruživanje EU. Skeptičan sam da će ova vlada to moći da radi na način dovoljno brz, da ova zemlja što pre dostigne određene standarde. Vlada koja nije u stanju da izračuna i promaši za sedam milijardi dinara dug koji treba da preuzme nije Vlada koja se ni na terenu, ni u životu ne bavi time kako na pravi način servisirati potrebe građana. Isto je i sa putarskim preduzećima. Šta se to dogodilo? Gde su potrošena ta sredstva? Gde je napravljeno više dugovanja od onoga što je predviđeno programom poslovanja? Ne možemo se na taj način odnositi prema novcu građana. Pozivam vas, vi ste tek jedan član Vlade, ali pozivam i celu Vladu u tom evropskom duhu da se svi uzmu u pamet, da se prestane sa tartufima, sa kvazi balerinama po javnim preduzećima, da se prestane sa zavlačenjem ruke u džep građana, da nam se ovakvi zakonu ne dese, da budete hrabriji i odlučniji u onom što morate da uradite za Srbiju, da smenite sve one koji ne mogu da organizuju malu maturu, koji poklanjaju zemlju "Luke Beograd" tajkunima, koji ovom zemljom vladaju tabloidima, o čemu govori vaš šef partije. Pozivamo vas da radite i zajedno sa nama, čije su kritike uvek u interesu građana Srbije, da nam se ovakvi zakonu ne događaju. Nema sreće i svi smo za to odgovorni u zemlji u kojoj se preduzeće koje se bavi distribucijom gasa bavi proizvodnjom pilića, u kojoj za osam milijardi promašimo dugove. Nema sreće u kojoj deficit rebalansom bude povećan za 44%. Vi ste ministarka koja komunicira sa evropskim liderima i znate da bi u svakoj zemlji u Evropi za deset puta manji promašaj cela Vlada bila uzdrmana. Još jednom, hvala vam što ste vi našli vremena da govorite na ovu temu. Hvala.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo Grubješić, kada kažem poštovana gospođo Grubješić, poštovana gospođo ministarko, ne mislim to poštovana - kurtoazije radi, zaista vredi poštovati rad ministara. Ma koliko bila ova loša vlada, uvek postoji neki biser u toj vladi čiji rad treba poštovati i čiji su rezultati merljivi, opipljivi i koji vredi vrednovati. Žao mi je, dok je govorio moj kolega Ljuban Panić, ovo malo poslanika SNS sa razlogom je gledalo u zemlju i patos, ali su se reči njegove kritike odbijale od njih. Šta kazati o ovom novom guranju ruke u džep građana Srbije? Šta kazati o ovoj današnjoj sramoti koja se u vidu zakona nameće danas ovom parlamentu, gde mi pokušavamo da spasavamo javno preduzeće tako što guramo ruku u džep građana i od nas tražite da budemo saučesnici u tome? Naravno da mi u tome nećemo saučestvovati niti glasati za to. Ne znam gde je ovde sada ministar Mrkonjić, ministar saobraćaja, očekivao sam njega. Ne znam što ste doveli ovu dobru ministarku da sedi ovde. Nemojte se ljutiti, gospođo Grubješić, zaista ću ignorisati vaše prisustvo jer ovo nije tema o kojoj mogu polemisati sa vama, bez namere da na bilo koji način budem nepristojan, ali moraću da ignorišem da ste vi ovde i sva pitanja koja imam postavljaću isključivo najvećoj stranci vlastodržačke koalicije u Srbiji. Prvo vas pitam – gde vam je ministar Mrkonjić? Jeste li ga već smenili? Jeste li već uradili rekonstrukciju Vlade, već je odleteo? Dobro, ako njega nema, mogli ste neku od onih estradnih zvezda da dovedete da sa njima porazgovaramo, pošto se ovde putevi asfaltiraju i održavaju zahvaljujući pesmama i zapomaganju estradnih zvezda. Održi se koncert. Što ste nervozni? Čim vas zaboli istina, tema. Je li tema stanje u putnoj privredi? Jeste. Je li stanje u putnoj privredi dobro? Nije. Je li katastrofalno? Jeste. Jeste li odgovorni za to? Jeste. Ćutite i gledajte u pod i hvatajte beleške, jer treba da gledate u put i treba da vas bude sramota. Dakle, tema su Javno preduzeće za puteve i činjenica da 1,35 milijardi duga tog putarskog preduzeća prevaljujemo na leđa građana Srbije. To je tema, kome nije jasno da je to tema, neka zamoli kolegu da ugasi reflektore pošto je vešt u tome da vam ne smeta, da vas ne zaslepljuje, pa polako slušajte. Ovakvu hajdučiju, mi u Srbiji još nismo svedočili, ovakvu burazersku ekonomiju mi još videli nismo. Ovome još nismo prisustvovali. Dakle, 1. aprila, umesto – aprilili, vi ste nama dali račun da se putarskim preduzećima duguje 11,5 miliona evra. Naravno, razumem vašu brigu za putarsku privredu, ne znam zašto samo takvu brigu nemate za stanje u IT sektoru, u sektoru informacionih tehnologija. Zašto u nekom drugom sektoru kome takođe država duguje ne pokazujete ovakvo razumevanje već isključivo za putarska preduzeća. Šta ja imam to kod sebe, u rukama? Pa imam ono što ste nam dali tog 1. aprila, izveštaj JP "Puteva Srbije" gde imam napomene uz finansijski izveštaj i kad pogledam taj redovni finansijski izveštaj samo od putarine javno preduzeće je zaradilo prošle godine, odnosno prihodovalo ne zaradilo pošto to ide državi Srbiji, 120 miliona evra, od akciza je takođe bilo nekih prihoda u milionima evra dobro iskazano. Sad građani Srbije za vas koji ste se navikli od stranke koja obećava 100 miliona evra stranih investicija, tu se vrlo lako barata milionima, stotinama miliona i desetinama miliona evra, poređenja radi koliko je to 120 miliona evra. Evo ovako, ako vi građani Srbije koji sada ovo gledate, dnevno uspete, kažem dnevno uspete da uštedite 1000 evra zahvaljujući ovoj Vladi to je misaona imenica ali pretpostavite da možete da uštedite 1000 evra, za godinu dana imate 365.000 evra, za 10 godina 3.650.000 evra. Sad zamislite koliko je 120.000.000 evra, ogromna je to para, toliko prihoduje JP "Putevi Srbije" samo od putarine. Međutim, njima je to malo oni dobijaju i od donacija države nekih 1.600.000 evra, pa od akciza, pa od registracije vozila. U ovim putarskim preduzećima radi 10.000 ljudi, to nije malo. Po čemu su poznata ova putarska preduzeća i šta vam je prva asocijacija posle hrasta kada kažem put? Šta prvo posle hrasta pomislite kada kažete autoput? Pomislite da je na naplatnoj rampi u Novom Sadu stradalo nekoliko ljudi i da je direktor tog preduzeća kazao – ko im je kriv što dobro ne vide noću. Šta drugo pomislite kada kažete preduzeće za puteve? Pomislite da su to oni ljudi koji su ovih dana kazali da neće da plaćaju PDV i da im ne pada napamet da plaćaju PDV. Činjenica je nisu plaćali PDV i kada smo mi upravljali ovom državom ali kada im je stiglo upozorenje da moraju da plate PDV kazali su – mi to nećemo nego ćemo PDV koji dugujemo u iznosu od 200.000.000 evra naplatiti tako što ćemo taj teret prebaciti na građane Srbije, pa ćemo povećati cenu putarine za 20%. Vi što gledate u pod sa razlogom da li znate kako ste prošli put ostavili putnu privredu Srbije? Mostove razorene, uništene u NATO bombardovanju, puteve razvaljene, za tri godine koliko ste prošli put vladali Srbijom sem što ste sve razorili i rasturili niste asfaltirali ni jedan metar puta. Kada sam išao iz Kruševca za Valjevo na miting protiv vas 1999. godine putovao sam sedam sati. Posle NATO agresije od Kruševca do Beograda išao sam osam sati, sad taj put prevalim za sat i 45 minuta. Ne znam kako će biti na kraju vašeg mandata ali da li znate da je napravljen neki most između Bugarske i Rumunije i da li znate da tamo nema redova na graničnim prelazima, na putarinama? Da li znate da je neki genije iz vaših redova naredio da se usred početka turističke sezone renovira naplatna rampa na Bubanj Potoku? Pazite, bilo je lepog vremena i u maju i u junu ali ne, 1. jula se renovirala naplatna rampa, da bude dobra gužva, da dobro ljudi čekaju, da se setimo tog vremena kada smo stajali u red za šećer, zejtin, benzin, što ne bismo onda na putarini čekali. Znam da vi samo avionom idete u Evropu ne idete preko Karlobaga, Ogulina, Karlovca i Virovitice pošto su ti gradovi već u EU ali vas pitam provozajte se jedanput kolima na tim službenim putevima kada idete u inostranstvo i vidite kako izgledaju putarine u EU kad joj toliko težimo. Pogledajte kako izgledaju putarine između Bugarske i Rumunije. Možda je taj put između Bugarske i Rumunije duži ali se mnogo brže prevali. Razmišljajte o tome jer Srbija više nije čak ni tranzitno područje. Svi kamioni sa Bliskog Istoka uveliko idu tim putem. Ako posmatrate, vi koji se hvalite da ste iz istočne Srbije, kad odete malo do Negotina, pogledajte Dunav i videćete neki brod natovaren kamionima na kojima piše "Vili bec". Neki čovek koji ima ogroman broj kamiona, najveći prevoznik u Evropi više ne prolazi kamionima kroz Srbiju. Nema to veze sa vama, to odmah da se razumemo, ne prebacujem to vama, nije to vaša greška ali je činjenica da je njemu jeftinije da sve kamione i brže i efikasnije natovari na brod i preveze kroz Srbiju nego da ide autoputevima i da plaća putarine i da čeka na naplatnim rampama. Da li treba da vam kažem šta je 4. jula, pre neki dan na Dan borca kazao Upravni odbor JP "Putevi Srbije"? Kazao je – mi ćemo preispitati i naći način da ispoštujemo odluku Ministarstva finansija i plaćaćemo PDV uz iznalaženje modela kako ćemo to uraditi. To kaže jedno javno preduzeće u trenutku kada vi najavljujete rekonstrukciju Vlade i smenu među direktorima javnih preduzeća. Pazite, ponoviću vam, niste dobro čuli. Hajde, ko će da zapiše od vas? Upravni odbor će poštovati odluku Ministarstva finansija i plaćaćemo PDV uz iznalaženje modela kako ćemo to uraditi i o tome obavestiti nadležne u što kraćem roku. To ni na kozačkoj skupštini nema, to sa demokratijom veze nema. Ovde, što bi kazao kolega zadužen za reflektore – ni u Budenstagu nema. Sada vas pitam – hoćete da smenite te ljude kada bude rekonstrukcija Vlade? Hoćete tog ministra da smenite? Hoćete da smenite onog ministra koji asfaltira put u opštini Gornji Milanovac tako što se prvo uplati donacija nevladinoj organizaciji "Brojanica" na čijem čelu je, gle čuda, Ana Bekuta, pa kad legne određena suma novca na tekući račun nevladine organizacije "Brojanica" sa sve PDV onda možemo da se nadamo asfaltu. Znam da ovde ima u ovoj sali onih koji kažu da se asfalt ne maže na hleba i patriotizam ne sipa u traktore ali borba protiv korupcije se takođe ovako ne vodi. Da li ste saglasni samnom u tome? Jeste, evo jedan je rekao da jeste, ima među vama kojima ovo što ja pričam ipak dopire tamo gde treba. Sad pitam građane Srbije kada dođete tamo da platite putarinu i dođete i vidite onog simpatičnog čoveka i platite putarinu, Nemac kad plati putarinu zna da je dao u budžet koji će biti korišćen za penziono, socijalno, za lečenje. Nemački penzioni fond je vlasnik autoputeva u Nemačkoj. Kad plaćate putarinu tamo plaćate svojoj državi i ona raste. Da li mi znamo kome plaćamo putarinu kada platimo ovde putarinu? Da li taj naš građanin koji plati tu putarinu zna da je stavio u novčanik države Srbije, u trezor, u blagajnu ili se oseća kao da mu je neko zavukao ruku u džep. Da li treba da vas podsetim da prvi uzbunjivač javnosti sa naplatnih rampi nije dobio nikakvu zaštitu, naprotiv dobio je i otkaz. Ne znam da li je dobio otkaz za vreme moje Vlade. Za vreme moje Vlade je svakako uzbunio javnost i taj je procesuiran i to je ova Vlada zaboravila, Vlada Mirka Cvetkovića je te procesuirala i po Zakonu o oduzimanje imovine stečene krivičnim delima, zašta vi niste glasali, jer se plašite za vašu imovinu, niste glasali za taj zakon, ne možete da mi objasnite zašto niste glasali za Zakon o oduzimanju imovine stečene kriminalom. Po tom zakonu, mi smo svim tim ljudima koji su stekli protivzakonitu imovinu putarskoj mafiji, oduzeli imovinu, za vreme mandata naše Vlade. Naravno, kada pričamo o putevima, da li se sećate kako je bilo u novembru mesecu? Da ne beše potpredsednika Vlade Vučića, da istera tenkove na put, da izvuku autobuse, čekali bi i Srpsku Novu godinu, Božić i Vidovdan, tamo zavejani na putevima. Tenkovi su morali da vam izvlače puteve. Da li je video neko ove brojne stručnjake iz Ministarstva, zadužene za saobraćaj i putnu privredu što lete mercedesima sa rotacionim svetlima 200 na sat, voze, pa im policija zaustavlja kod Jagodine, da li ih je video neko sa lopatama, kako čiste put? Nisu mogli da se natrče u Zaječar kao da je bila kampanja za direktora "Putevi Srbije", a ne za gradonačelnika Zaječara. Ne znam kako su sa bokserskim rukavicama vozili one blindirane mercedese, pošto malo, malo, pa su mlatili nekoga tamo. Imam još nekoliko pitanja za vas koja su vrlo neprijatna. Da li je ovo javno preduzeće u blokadi ili nije u blokadi. Ako jeste u blokadi, da li je ta blokada smanjena pre neki dan za 150 miliona dinara? Ako jeste, hoćete da mi kažete, koliko mora automobila da prođe dnevno Srbijom, da bi se od putarine naplatilo 150 miliona evra ili su građani Srbije baš u ovih par dana rešili svi da registruju kola, da bi pobegli putnom preduzeću ili ste na neki volšebni način uplatili 150 miliona dinara. Ako je reč o 150 miliona dinara, na koji način je preduzeće za puteve dobilo 150 miliona dinara? Posebno imam pitanje za vas koji ste onako hvalospevno govorili o Zakon o javnim preduzećima. Da li ste čuli malopre kada sam rekao da se Upravni odbor i JP "Putevi Srbije", sastao i kazao da će razmisliti kako da izmiri svoj dug za PDV. Da li hoćete da mi objasnite po kom zakonu postoji Upravni odbor JP "Putevi Srbije"? Po Zakonu o javnim preduzećima? Taman sam tog dana postao poslanik, pa mogu da vam citiram šta ste govorili kada ste branili zakon – ukinućemo Upravne odbore, neće više niko iz Upravnih odbora, svoje partijske kadrove u Upravne odbore, sve ćemo to da počistimo. Dakle, to ružno nasleđe prethodne vlasti. Eto, prati vas godinu dana, nikako da raskrstite kada treba da se ukrsti partijska vojska, kako su dobri Upravni odbori? Imam rešenje za vas, vi mnogo volite filmove, pa da odgledate onaj film "Tri karte za Holivud", do duše tamo se prugom putuje, ali ima ona istorijska rečenica Laze Ristovskog: "To milicijo, hapsi milicijo, samo apsi milicijo", bez onoga – udri milicijo. To će reći probleme kakve mi imamo u putnoj privredi. Izvinjavam se, Branislav Lečić, hvala kolega Cvijan, vidite kako ne zaboravljate, odakle je ponikao, dakle, Branislav Lečić, legendaran: "To milicijo, hapsi milicijo", pa bez onog – udri milicijo. To je rešenje za ovu situaciju, ali ne da se hapsi u Informeru, u Tabloidu, u Kuriru, nego tamo gde treba, da se lepo sprovede istraga. Za kraj, molim vas, smanjite reprezentaciju od 11 miliona i 800 hiljada dinara. Ja znam da je nekima drago da ručaju o trošku budžetskih korisnika, o trošku države, a pre nego što završim, a završiću kao juče, probajte da onaj hrast ostavite na miru, star je samo 600 godina, da Amerikanci imaju toliko star hrast, Belu kuću bi pored njega preselili, a ne bih hrast selili. Probajte da se ne brukate. Nemojte da kažete da je zalaganje za hrast odlika paoračkog mentaliteta, možda sam ja predstavnik tog mentaliteta, ali pod tim hrastom pre jedno 200 godina stajao je i moj pračukundeda, Milivoje Milivojević, sa još nekim ljudima iz Rudničko-Takovske nahije, gledali jednog Miloša Obrenovića kako diže barjak pod tim hrastom. Evo ovaj što dobacuje, pod tim istim hrastom, Miloš Obrenović je i mlatio one što falsifikuju pečate, pa uzimaju državnu zemlju. Ko falsifikuje pečat, onu najdeblju granu od hrasta, odlome, pa dođu žandari, njih 25, antireumatska terapija i eto. Dakle, pozivam vas, nemojte ovo da radite. Gurate ruku u džep građana Srbije. Ne vodi se ovako država, nije dobro za vas, za građane Srbije. Vodite računa, nije ovo vaša privatna država, nije ovo partijska država, nije ovo država SNS, ide rekonstrukcija Vlade. Smenite sve ministre koje ste kazali da ćete smeniti, ali sve koji su radili loše posao, smenite sve direktore javnih preduzeća, obračunajte se sa njima, nemojte da vam ti kroje kapu, nemojte da ti takvi budu ogledalo vaše koalicije, jer će vam kazati građani Srbije, niste to pričali u predizbornoj kampanji i imate veliku razliku između doktrine i prakse i nemojte da propustite priliku da sada prilikom rekonstrukcije Vlade smenite sve ove direktore i sve ove ministre. Samo tako ćete pokazati da zaista želite da Srbija bude u EU i da rešite problem korupcije. Inače, ako imamo ovakve zakone sa tom novom rekonstruisanom Vladom pomoći nam nema i nema tog Branislava Lečića koji može da izgovori tu rečenicu: "To milicijo hapsi". To nam pomoći neće. Mi se tu leba najesti nećemo.
Replika, Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam stvarno zaprepašćen i začuđen diskusijama nekih poslanika, jer neko reče da je promašen budžet za 40%. Moraću da mu kupim digitron i da ga naučim šta je to procentni iznos. Što se tiče PDV, gde je bio taj Mirko Cvetković kao ministar finansija, da otkrije da mu "Putevi Srbije" ne uplaćuju PDV. Mora da se bavio nečim važnijim, verovatno da obezbedi ovih 13 milijardi dinara za pokrivanje i preuzimanje troškova Republičkog fonda za zdravstvenu zaštitu, prema veledrogerijama. Verovatno je to radio sa "CesMekonom", pa nije stigao da završi, jer bi tih 13 milijardi naraslo na 30. Što se tiče asfaltiranja, ja jako volim kada neko počne da se hvali, jer dok su oni asfaltirali, to je bio neki drugi ministar, a sada je neki drugi. Samo za informaciju, kada je u pitanju Koridor 10 u 2012. godini, asfaltirano je devet kilometara, a u 2013. godini do 30. juna, 20 i do kraja godine biće još 20 kilometara asfaltirano. Kada su u pitanju ti čuveni mostovi, znam dobro da u julu mesecu sam išao na jedan put, za Crnu Goru sam obilazio četiri mosta, a u decembru mesecu, za Svetog Nikolu istim tim putem sam prešao preko ta četiri mosta koja su bila srušena. Kada je u pitanju sve ovo što se priča oko tih uzbunjivača. Mislim da je baš u vašoj Vladi i to zna, taj uzbunjivač koji je opomenuo da postoji putarska mafija, izbačen sa posla. Meni je jako teško da utvrdim u kom mentalnom sklopu, pripada vaš mentalitet, ali mislim da je u pitanju antimaterija. Hvala.
Hvala. Gospodine Paniću, vi želite repliku na neku reč? Izvolite.
Tako je, ppogrešno protumačeno izlaganje, član 104. stav 1. Pošto nema potrebe za tim oko digitrona, mi smo ovde kolege narodni poslanici i odnosom jedni prema drugima utičemo na to kako se odnose naši birači jedni prema drugima, unapređujemo kulturu, a pred nama je danas i ministarka za evropske integracije, pa bi se mogli malo i nekom evropskom načinu komunikacije prilagoditi, ne samo retorički, nego i praktično. Dakle, 44% je veći deficit koji će biti na kraju ove godine od onog koji ste obećali kada ste donosili budžet u decembru prošle. Vi sada uzmite koji god hoćete digitron i to izračunajte. To je zaista tako. To kažu sve nezavisne institucije, ne kažem sad samo ja ovde. Dakle, ja sam na to mislio. Pošto ste bili u kancelariji i ovo gledali na televiziji, neću vam zameriti i pored toga što ste mi predložili da uzmem digitron. Istina je, kada govorimo i sada o putevima, možemo nabacivati jedni drugima, baviti se politićarenjem ovde koliko god hoćemo, ali je takođe činjenica da od 47 milijardi dinara u budžetu, koje ste obećali da će ući u kapitalne rashode u ovoj zemlji, realizovano tek 11%. Tek 11%. Da se u senci dešava nešto što su svi proglasili za besmisleno, to je ovaj kanal Vardar – Morava, pa ne znam šta će se sa tim i desiti. Na kraju ne znamo ko će biti rekonstruisan do kraja i da li će ministar biti rekonstruisan, a sa njim i taj projekat i sve pare do sada potrošene na njega. Činjenica je da kada se tako malo realizuje kapitalnih rashod, ponavljam 11% od planiranog, da para u kasi nema, da investicija nema, da razvoja nema, da se sastavlja kraj sa krajem i krpi kraj sa krajem i da se to radi tako što se povećava PDV, zemlja zaduži četiri milijarde evra i po Srbiji hapsi, ne bi li se maskirala stvarnost. To neće moći još dugo, uvaženi kolega. Hvala vam.
Hvala. Nije pomenuto vaše ime i prezime i zbog toga sam rekla ono što sam rekla. Srđan Milivojević, replika. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, ponovo ću vam kazati ono što vam stalno kažem, šta bi mi da se vi niste pojavili? Gde bi mi grdni bili sa ovom zemljom, da nema vas da nas spasite? Sada mogu da mislim, kada je ovako zaduženje za putnu privredu, kako li će tek da bude kada krene kanal Beograd – Stalać – Grdelica – Dragobučke. Tu će da bude troškova pet puta više nego ovih troškova. Kada vi sa putevima ovako domaćinski gazdujete, kako li će tu tek kad zaplove skele, parobrodi, sandoline, gondole, ko li će to da naplaća? Koliko li će tek onda, pa građani Srbije neće moći samo za državu da zarade. Kakve penzije, ima da se plaća i putarina, mostarina, kanalina za kanal, nego se bojim da smo mi svi u kanalu, samo u nekom drugom kanalu, a ne u tom Beograd - Stalać – Grdelica – Dragobučke. Opet vam kažem, nije dobro da teret nesposobnosti javnih preduzeća prebacite na pleća građana Srbije, mi to ne možemo da podnesemo, izdržimo finansijski. Svi ljudi vole ovu zemlju, svako ko živi ovde voli Srbiju, ali postoje granice dokle on može finansijski da plaća troškove te države i nečije nesposobnosti. Postoji trenutak kada mora da se preseče i da se kaže – ovako dalje ne može. Rekonstrukcija Vlade, 27. jula je taj dan. Tog dana ću sa velikim nestrpljenjem doći ovde, nemojte tada da dođete šokirani, iznenađeni, ja ću biti antišok terapija za vas i kazaću vam – imate tog ministra, treba ga smeniti zbog toga tog, direktora JP zbog toga. Ako to budete kvalitetno uradili, bez partijskih kalkulacija, možda i glasam za tu Vladu. Hvala.
Hvala. Veroljub Arsić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo, ja ne računam šta ko misli. Ako je neko rekao da je budžet promašen za 40%, onda ja mislim da je u pitanju budžet, a ne deficit. Ta reč nije bila upotrebljena u toj rečenici, tako da, ako kolege hoće da budu uvažavane u onom pravom smislu reči, onda neka govore istinu. Neistina je, takođe, da se sada radi rekonstrukcija naplatne rampe Bubanj potok. Verovatno nije prošao skoro čovek, dolazi avionom na sednice ili tim kanalom, sve je moguće… (Srđan Milivojević, s mesta: Skelom.) Skelom, eto, prihvatam, može i tako, pa nije ni bio na naplatnoj rampi Bubanj potok. Kada je isto tako u pitanju imovina, mi smo našu borbu protiv organizovanog kriminala tek započeli. Za našu imovinu se ne sekiramo, ko god da dođe na vlast, zato što, ono što ja imam, stekli su moji roditelji i ja. Ovde nisam nasledio ni jednog ujaka iz Hrvatske, koji ne može ni da dokaže da je to njegova imovina. Kada su u pitanju… (Predsedavajuća: Gospodine Arsiću, molim vas.) Prozivani smo bili baš tako, baš tim rečima, da strahujemo za svoju imovinu, a kada su u pitanju rekonstrukcije puteva, Gazela je rekonstruisana dve godine, radila je samo sa jednom trakom, baš u toj turističkoj sezoni. Ako je neko rasterao kamione i automobile koji su u tranzitu prolazili kroz Srbiju, to je Dragan Đilas. Iste te dve godine, rekonstruisan je i autoput kod "Arene", jedna traka, druga traka, tako da nemojte za neke radove koji su trajali bukvalno jedan vikend, koji ne može da se poredi sa dve cele turističke sezone, nama da pričate da to nije u redu. Isto tako, za vreme vaše vlade, dva najobičnija kontejnera na naplatnoj rampi Požarevac, postavljani su više od godinu i po dana. Toliko o tome kako ste vladali Srbijom. Da se nismo pojavili, verovatno bi mnogi vaši stranački prvaci bili još bogatiji, koliko su bogati danas, ali hajde, sećam se mnogih ovde poslanika koji su dolazili ovde u izlizanim farmerkama i pocepanim trenerkama.
Srđan Milivojević, replika. Izvolite.
Evo završićemo, pošto kolege dosta negoduju, zaista ću probati da privedem kraju. Istine radi, Gazela nije pre toga rekonstruisana, od kad je napravljena i da to tada nismo uradili, vi biste sada pravili novu Gazelu, zajedno sa Draganom Đilasom, gradonačelnikom Beograda, jer bi se ona srušila. Svi smo svedoci toga, kamere su prikazivale oštećenja na mostu, most nije bio bezbedan za saobraćaj. Kada govorimo o kamionskom saobraćaju kroz Beograd, svi koji dolaze na sednice Skupštine preko te naplatne rampe na koju dolazim ja, a ne skelom, biciklom, helikopterom, pošto se na Gazimestan ide helikopterom, a ne na Skupštinu, svi koji dolazimo na sednicu Skupštine, viđamo tamo jednu tablu u Bubanj potoku, koja kamionski saobraćaj polako usmerava preko neke obilaznice oko Beograda i dalje za Vojvodinu. Svi koji idu na aerodrom u ove skupštinske delegacije, imaju prilike da vide tamo negde kod Dobanovaca kako se odvaja posle tamo jedna petlja, koja obilazi oko Beograda i kamionski saobraćaj usmerava van Gazele i van centra Beograda. Dragan Đilas se zove taj za čijeg mandata je to urađeno i Nenad Bogdanović je bio taj za čijeg mandata je to projektovano. Da vam kažem nešto, ko god nešto uradi, makar to bili i vi i Tomislav Nikolić, nikada neću kazati to je uradio - Dragan Đilas. To je uradio Nenad Bogdanović, to sam uradio ja. Ja sama uradio onog trenutka kada izvadim novčanik i izdvojim novca onoliko koliko za to treba. Inače, uradili su poreski obveznici građana Srbije, a ja sam samo preusmerio novac. Ovo ću da vam kažem, taj most koji mnogi napadaju, a neki ne znaju gde se nalazi u Beogradu, taj most koji napadate neće niko na kraju svog mandata da rasturi i na leđima odnese kući. Te puteve u koje neko usmerava novac da se urade, neće na kraju svog mandata da izore, to ostaje građanima Srbije i posle nas i posle vas. Hvala.
Hvala. Veroljub Arsić, replika. Izvolite.
Evo ja neću više da se javljam za replike. Mogu da uputim sve čestitke DS koja je za 12 godina vlasti u Beogradu uspela i u Republici Srbiji da rekonstruiše jedan most, sve čestitke za to. To je brzina kojom ste vodili Srbiju u EU Kad spominjete taj most, neće niko njega da rasklopi i da odnese kući, ostaće tu gde jeste. Ne napadamo mi vas zbog toga, nego napadamo što je toliko plaćeno. Mnogo veći most, mnogo duži, sa 12 pilona koštao je dva puta jeftinije nego vaš. O tome se radi. Ne možete da se opravdate. Ne postoji opravdanje ni za prilazne puteve, ni nikakvi drugi. Evo, most kod Beške. Četiri i po puta je jeftiniji nego vaš na Adi. Postavlja se pitanje da li je to most ili je to spomenik. Čovek za života sebi prvi spomenike. Rekao je – nije važno koliko to košta, zadužićemo grad, zadužićemo grad, napravićemo most da bi mogao da se slikam i da ga otvaram pred izbornu kampanju. Zato ste i držali Gazelu, koja je bila rekonstruisana dva meseca ranije i maltretirali sve te iste Beograđane da idu jednom trakom, da se ne bi videlo kolika je bila opravdanost trošenja tih para, pa kada ste otvorili most na Adi, sačekali deset dana i onda ste otvorili obe trake na Gazeli. Hoćete da kažete da to nije istina? Nismo mi dovoljno bogati da sebi dozvoljavamo jedan takav luksuz, ni grad Beograd, ni Republika Srbija. Kada pominjete stanje u društvu, stanje u privredi, prihvatite barem deo odgovornosti i kažite – mi smo za ovo krivi, bar za nešto. Građani su vas kaznili na proteklim izborima, a kada se otkrije šta ste sve radili, kazne će biti još veće.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mujo Muković. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovana gospođo Grubješić, dame i gospodo narodni poslanici, mislio sam da u okviru ove objedinjene rasprave o ova četiri predloga zakona kažem nešto više o prvom Predlogu zakona, o preuzimanju obaveza JP "Putevi Srbije" prema privrednim društvima na osnovu neizmirenih obaveza i pretvaranja tih obaveza u javni dug Republike Srbije. Međutim, ne mogu da se otmem utisku, slušajući prethodne govornike, koji su ocenjivali rad JP "Putevi Srbije", zatim resornog ministra, generalnog direktora tog preduzeća, pomislio sam da su se ti ljudi pojavili pre neki mesec, pre neki dan, da oni ni sa čim nisu bili upoznati, a podsetiću vas da je gospodin Drobnjak na tu poziciju postavljen još 2007. godine i da mnoge poslaničke grupe koje su danas diskutovale o tome imaju učešće u njegovom postavljanju, ne ulazeći u to kako on radi i šta radi, a i gospodin Mrkonjić nije od juče tu, već je ovo druga vlada u kojoj je on ministar. Odmah da kažem da ću podržati ovaj predlog zakona i ostale, ne zbog toga što sam srećan zbog ovih rešenja, već zato što jednostavno ova vlada nema kud, već mora ove obaveze koje "Putevi Srbije" ne mogu da izmire prema putarskim firmama i nekim drugim društvima. Takođe i drugi Predlog zakona gde zdravstvene ustanove ne mogu da izmire svoje obaveze prema veledrogerijama. Jednostavno, ova vlada je dovedena pred svršen čin i ona da bi ti sistemi funkcionisali, zbog bezbednosti na putevima, zbog bezbednosti saobraćaja, zbog nesmetanog lečenja naših građana mora preuzeti ove obaveze i mora ih pretvoriti u javni dug, ali to otvara neka druga pitanja. Kada je reč o prvom Predlogu zakona, ovaj predlog zakona zapravo pokazuje koliko je stanje u ovom oblasti katastrofalna i to ne od juče, ne od početka mandata ove vlade, već rekao bih, neko od kolega je pomenuo danas u raspravi, da "Putevi Srbije" rade na održavanju putne mreže u Srbiji još po ugovoru iz 1992. godine sa brojnim aneksima tog ugovora. Jednostavno, stanje i u tom javnom preduzeću i uopšte u toj oblasti je tako loše da se hitno moraju preduzimati nekakvi koraci u sistemskom rešavanju ovih problema. Za vreme prethodne Vlade, želeći da daju na značaju ovom pitanju, formiran je čak i Nacionalni savet za infrastrukturu, na čijem čelu je bio sam šef države. Rekao bih da taj nacionalni savet nije postigao baš nikakve rezultate u ovoj oblasti, jer da jeste ne bismo danas raspravljali o ovom predlogu zakona, kao ni krajem 2012. godine, gde smo nekih pet milijardi dinara takođe ovde izglasali i preuzeli obaveze preduzeća "Putevi Srbije" i pretvorili ih u javni dug. Ovde se radi o sistemski totalno neuređenoj oblasti. Čak se pribeglo i formiranju drugog Javnog preduzeća "Koridori Srbije", koje se izmestilo iz ovog sistema "Putevi Srbije" pod izgovorom da je toliko loše stanje u tom preduzeću da je bolje formirati novo preduzeće za izgradnju auto-puteva. Koliko vidim, i tu nije bilo značajnijih rezultata. Šta reći ako imamo podatak da imamo 900 miliona evra odobrenih međunarodnih kredita koje nismo u stanju da povučemo. Odobrena su sva sredstva. Razlog koji se najviše navodi je da nemamo projekata. Pa, ne znam šta su radile sve prethodne vlade i sve garniture u tim brojnim telima, i u ministarstvima, i u "Putevima Srbije" i u koridorima ako nije nedostatak sredstava u pitanju, već totalna neorganizovanost i nerad. Nije tačno da nemamo u Srbiji firme koje se bave projektovanjem i koje mogu da na vreme isprojektuju sve te deonice. Ako pogledamo u okruženju, sve bivše republike, gotovo sve nezavisne države, sve su izgradile moderne puteve. Jedino mi kuburimo i stalno postavljamo neke rokove koje onda sami ne poštujemo i zaista smo u ovoj oblasti doveli situaciju do apsurda. Ova vlada ne mogu da kažem da nema ama baš ni malo odgovornosti, jer već je skoro godinu dana. Međutim, ima zaista minimalnu odgovornost u odnosu na prethodne vlade koje imaju katastrofalne rezultate u ovoj oblasti. Nadam se da će prilikom predstojeće rekonstrukcije, ne mislim ovde ni na koga lično, ni personalno i nije to ni moj posao, ali mislim da bi trebalo pozabaviti se ovom oblašću i verujem u predsednika SNS, najveće političke partije, čijoj poslaničkoj grupi i ja pripadam kao poslanik Bošnjačke narodne stranke. Verujem da će se pozabaviti ovom oblašću i verujem da ćemo sistemski rešiti ove probleme kako ne bismo stalno i u nedogled svake godine donosili ovakve zakone, preuzimali obaveze tih neorganizovanih javnih preduzeća i pretvarali ih u javni dug. Na samom kraju diskusije moram da kažem da je čudno da u ovom predlogu zakona imamo tačnu cifru duga. On je 1.346.775.310 dinara. Dakle, ako imamo tačnu cifru, morali samo imati i tabelu kojim preduzećima se duguje, jer neko ko je došao do ove cifre, mora da je došao do nje na osnovu nekih podataka, koliko se duguje pojedinim firmama. Ne, samo se kaže – Vlada će na osnovu predloga Ministarstva saobraćaja sada ustanoviti koliko se duguje kome. Dakle, već vidim redove direktora tih preduzeća koji se najavljuju u određene kabinete i onda se pogađaju kao na pijaci – dužni ste ovoliko, pa vi popustite malo, kriza je itd. Kada se već tako radi, onda nije ni čudo što smo u ovakvoj situaciji. Glavni razlog zbog kog treba glasati za ovaj predlog zakona, kao i za ovaj sledeći, ovde se radi o 10.000 zaposlenih radnika koji ništa nisu krivi, što se ne može reći baš i za njihove direktore, obzirom kada su preuzimali određene poslove, znali su da im to neće biti moguće plaćeno odmah. Masa ovih obaveza je preuzeta u prošloj predizbornoj kampanji i tu ne želim samo čelnike ovog ministarstva i ovog preduzeća, već su manje više svi u tim vladama vršili određene pritiske na njih. Putarske firme su morale da rade na veresiju da bi neko dobio glasove na tim izborima. Sada mi na osnovu toga plaćamo danas te glasove koje su putarske firme na prošlim izborima obezbedile nekim političkim partijama koje su tada bile na vlasti. Na sreću, to ipak nije toliko uticalo na izborne rezultate i gospodin Nikolić je odneo pobedu na predsedničkim izborima, a ta pobeda je omogućila da se formira ova današnja Vlada. Siguran sam da ako iko može da stane na put ovome, da će to uraditi aktuelna Vlada. Još jednom da ponovim, imam poverenje u većinu ljudi u toj vladi, a posebno u gospodina Vučića, koji svojom borbom protiv korupcije i kriminala, jednostavno, ne spojivo je ovo sa njegovom politikom i on se u ovoj oblasti mora lično angažovati da bi se stvari promenile na bolje. Hvala.
Hvala. Reč ima potpredsednica Grubješić.
Zahvaljujem. Želim da iznesem nekoliko činjenica. Podstaknuta sam onim što ste vi, gospodine Mukoviću, pričali. Vi ste ustvari pogodili samu srž problema. Ukoliko je trebalo da prođe vremena da se ustanovi koliko to država za koju se uvek govori da je najveći dužnik duguje što veledrogerijama, a što putarima. Što se tiče veledrogerija, prvobitna, odnosno inicijalna procena je bila da država, odnosno zdravstvene ustanove njima duguju nekih 13 milijardi dinara. To je onaj prvi zakon koji smo doneli i na koji su i mnogi narodni poslanici ukazivali, zašto ste prvo rekli da je 13, da bi se na kraju uspostavilo da je 4,9, a to se nalazi u ovom predlogu zakona o kome danas raspravljamo. Kada su na kraju zatražene fakture, koje su sukcesivno dostavljane do 31. marta, kad se sve sabralo, izađe da je dug 4,9 milijardi dinara, što isto nije malo, ali je dva i po puta manje od inicijalne cifre od 13 milijardi dinara. Takva je situacija i sa putarima. Bila sam na sednicama Vlade na kojima se pričalo da država duguje osam, devet milijardi. Isto, kada zatražite fakture, dokumentaciju, onda dođete do brojke o kojoj danas pričamo, a to je 1,3 milijarde, što opet nije utešno. Jeste, manje je koliko puta od osam, devet milijardi, koliko su govorili da su dugovi. Nažalost, i to danas pretvaramo u javni dug. Suština svega ovoga što je danas rečeno mislim da nam je svima jasno, da je potrebna ozbiljna rekonstrukcija i restrukturiranje javnih preduzeća, jer ovako više, sa ovakvim javnim preduzećima, čiji je osnivač država Srbija, a koja gomilaju, akumuliraju gubitke iz godine u godinu, jednostavno više ne možemo da izdržimo, niti da izađemo na kraj. Želim samo da obavestim sve narodne poslanike da je Vlada Republike Srbije raspisala desetine konkursa za izbor direktora javnih preduzeća, tako da u skladu sa Zakonom o javnim preduzećima, želim da verujem i da se nadam da će konačno doći do te profesionalizacije u upravljanju javnim preduzećima, jer je to ono na šta smo se obavezali donoseći Zakon o javnim preduzećima. Između ostalog, raspisan je konkurs i za direktora Javnog preduzeća "Putevi Srbije" 30. juna ove godine. Danas je formiran Nadzorni odbor Javnog preduzeća "Putevi Srbije". Zašto to ranije nisu učinili? Ne znam, ali evo danas su tu obavezu prema istom zakonu ispunili. To stalno kukanje da država najviše duguje na kraju se ipak ne isplati, jer ipak postoje računi, postoji spisak dospelih obaveza. Država jeste, nažalost, i na republičkom i na lokalnom nivou ostala dužna svima, ali zato smo i doneli takođe Zakon o rokovima plaćanja, pa država polazi od sebe. Država, republika i lokal u roku od 45 dana moraju da izmire svoje obaveze, tako da se nadam da od sada više neće postojati dileme da li neko treba, mora da poštuje zakon. Zakon mora da se poštuje i zakon mora da bude jednak za sve, pa tako i zakon o tome da i "Putevi Srbije" moraju da plaćaju PDV. Ako su to uspešno izbegavali prethodnih godina, ako ih niko nije opominjao iz prethodnog Ministarstva finansija, budite sigurni da to ovog puta neće biti slučaj.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović.
Poštovana potpredsednice, uvažena gospođo ministarka, koleginice i kolege narodni poslanici, govoriću o dva zakona – Zakonu o preuzimanju obaveza JP "Putevi Srbije" i Zakonu o izmenama Zakona o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama. Započeću svoje izlaganje sa stanjem u društvu i koliko je u tome odgovorna DS. Demokratska stranka je za ove 23 godine nešto manje od sedam godina u vlasti. Procentualno, da bi to razumeli građani, ima samo 30% odgovornosti za stanje u društvu. Sve ostale političke stranke zajedno imaju 70% odgovornosti za ovo što se danas dešava u Srbiji. U prošloj Vladi DS je imala samo 40% ministara, a 60% su bili predstavnici drugih političkih stranaka. Nikada ni u jednom izlaganju ovde u Skupštini, ni na jednoj sednici nisam čuo da neko priča o toj drugoj odgovornosti. Znači, DS je sa 40% bila odgovorna. Gde je tih 60% odgovornosti drugih političkih stranaka koje su činile tu vladu, katastrofalnu, kako svi kažu, Mirka Cvetkovića? Kada govorimo o javnim preduzećima i dugovima, o tome se stalno priča, a malo se priča o mikro, malim i srednjim preduzećima. Moram da spomenem, ne radi reklamiranja neke uspešne naše firme koja se malo pojavljuje na televiziji, da li oni plaćaju PDV? Da li firma "DIS", najveći trgovinski lanac, plaća PDV? Da li mi ovde u Skupštini neki njihov dug treba da pretvorimo u javni dug? Da li "Nektar", da li "Polipak" iz Batočine, neke sjajne firme koje plaćaju poreze državi? Šta znači obaveza JP "Putevi Srbije" za naše građane? Znači ponovo zavlačenje ruke u džepove građana. Ponovo ćete, poštovani građani, morati porezima, doprinosima i svim ostalim da pomažete "Putevi Srbije", firmu za koju je delom odgovorna DS, ali vrlo malo, ali odgovorne su i druge političke stranke, koja je napravila to što je napravila. Nije uplaćivan PDV. Taj dug je 1,35 milijardi koji treba da se pretvori u javni dug. Šta to znači? Šta je to 1,35 milijardi? To je, poštovani građani, 66 vrtića ili pretvoreno u bolnice, dve bolnice sa punom opremom. Koliki su troškovi reprezentacije tog preduzeća? To je 12,4 miliona. To piše u izveštaju. To vam je skoro jedan vrtić za decu. To ne da je javašluk, to ne postoji ni u jednoj državi u svetu, a mi uzimamo kredite za železnice, za aerodrome, za "Galeniku", zemlja se i dalje zadužuje, dok u tim preduzećima vlada neverovatan javašluk i neodgovornost. Koliki su troškovi putovanje, sekretarica, vaučera, letovanja i svega ostalog? Privilegije koje imaju direktori javnih preduzeća, onisu sto puta veći od privilegija koje imaju narodni poslanici. Svi mi narodni poslanici znamo koliko smo izloženi medijskim hajkama koje su nam sve privilegije, kakve su nam plate i šta je sve bilo u prethodnom periodu. Biti direktor javnog preduzeća sa ovakvim privilegijama je fenomenalna stvar. Daj Bože da uspeju ti konkursi, voleo bih da to uspe, i da se konačno političke stranke ne upletu u to, ali kako sada idu stvari, mislim da to ponovo ide u istom pravcu, nažalost. Sledeća stvar o kojoj sam hteo da govorim je predlog ministra da se poveća putarina. To je neverovatno. To je isto jedno od besmislenih rešenja. Sada ću da kažem koje su cene putarina u Evropi, u poređenju sa nama. Na primer za Beograd-Niš je putarina 6,5 evra, a u Austriji je vinjeta za 10 dana 7,9 evra. U Češkoj je vinjeta za 10 dana 12,5 evra. U Slovačkoj je vinjeta za sedam dana sedam evra. U Sloveniji je vinjeta za sedam dana 15 evra, a u Bugarskoj je za pet dana vinjeta sedam evra, i da ne čitam dalje. Moraju se prvo utvrditi razlozi zbog kojih je došlo do stvaranja tolikog duga prema putarskim preduzećima, a na osnovu toga i odgovornost za povećanje javnog duga, konačnu odgovornost. Da li je Vlada budžetom predvidela nedovoljna sredstva za održavanje puteva koja se transferišu "Putevima Srbije"? Da li su "Putevi Srbije" zaključili ugovore sa putarskim preduzećima koji su veći od sredstava predviđenih programom poslovanja, što bi predstavljalo nenamensko trošenje sredstava? Da li su nerealno projektovani prihodi "Puteva Srbije", kako bi se omogućilo zaključivanje ugovora sa putarskim preduzećima koji su veći od realnih finansijskih kapaciteta "Puteva Srbije", ili postoji neki drugi razlog? Jednostavno, ne možemo prelaziti preko ovakvih stvari po sistemu – desilo se, jer u uređenom sistemu ne bi smelo to da se desi. Javni dug preuzimaju i plaćaju građani Srbije i prema njima imate odgovornost da objasnite kako i zašto je došlo do ovolikih obaveza i kako ste obezbedili da se u budućnosti to ne desi. Što se tiče drugog zakona o izmeni Zakona o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama, zašto Vlada nije proverila o kolikom iznosu duga se radi, nego je prvo donela zakon, usvojila ga u Skupštini, povećala javni dug zemlje i tek kada je krenula da izmiruje obaveze, utvrdila je da su one skoro tri puta manje? Pri tome, ne radi se o razlici vrednoj osam hiljada dinara, već o osam milijardi dinara. Da li ste svesni koliko je to para? Lako je vama kada ste se zadužili 400 milijardi dinara, da tako olako obećate da ćete isplatiti tričavih 13 milijardi, a da ne proverite kolike su stvarne obaveze. Nestašica lekova je sve ono što ugrožava naše ljude. Imate lek za cirkulaciju koji se zove "Trental". Njega ne možete kupiti u Srbiji, već samo u Mađarskoj. To je lek koji je neophodan pacijentima. To su sve ozbiljni problemi. Kada govorimo o javnim preduzećima, moram ponovo da ih uporedim sa mikro malim srednjim preduzećima. U Srbiji postoje samo 104 hiljade likvidnih mikro malih i srednjih preduzeća i ona su srce privrede Srbije. Tim ljudima treba pomoći. Od toga je 86% mikro preduzeća. Gde su za njih subvencije? Kako o njima misli država - ako samo misli o ovakvim propalim firmama, kako misli o firmama koje se ovoliko zadužuju, kako misli o firmama koje su gotovo dva puta teme u toku jedne kalendarske godine u Skupštini? Šta će se preduzeti prema neodgovornim direktorima i ministrima? Mnogo očekujem od rekonstrukcije Vlade. Nadam se da će najbolji ministri ostati, a da su ovi koji su radili šta su radilivezano za maturu, za puteve i sve ostalo, konačno biti smenjeni. Hvala.
Sledeća po prijavi je narodna poslanica Biljana Stošić Ilić, koja nije tu. Reč ima narodni poslanik Nebojša Berić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, poštovane dame i gospodo narodni poslanici koji ste trenutno prisutni u sali, Predlogom zakona o preuzimanju obaveza JP "Putevi Srbije" prema privrednim društvima po osnovu neizmirenih obaveza i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije reguliše metod i vremenski okvir, izmirenje tih finansijskih obaveza JP "Putevi Srbije" prema putarskim preduzećima s kojima JP "Putevi Srbije" imaju zaključene ugovore o održavanju puteva. Ukupan dug "Puteva Srbije" prema putarskim preduzećima, kao što je ovde već više puta rečeno, zaključno sa 1. aprilom 2013. godine iznosi 1.364.000.000 dinara. ovde je bitno naglasiti da je to dug koji potiče od nekoliko godina unazad, a samim tim ukazuje i na nebrigu prethodnog režima prema problematici održavanja postojeće infrastrukture. Podsetiću vas o našoj putnoj mreži Srbije. Asfaltni kolovozi državnih puteva prvog i drugog reda su izgrađeni u periodu 1962-1985. godine, pri čemu su mnogi pravci zadržali stare elemente i trase do danas. Putnu mrežu Srbije u dužini od 40.845 kilometara čine 5.525 kilometara državnih puteva prvog reda, 11.540 kilometara državnih puteva drugog reda, 23.780 kilometara lokalnih puteva. Bitno je naglasiti da od toga 32% puteva prvog i drugog reda su stara preko 20 godina, a svega 14% do 10 godina. O katastrofalno lošoj situaciji na našim putevima je uzaludno trošiti reči i vreme. Prema nekim stručnim procenama, preduzeća koja se danas bave u Srbiji održavanjem lokalnih i magistralnih puteva, potrebno je oko šest milijardi dinara do kraja godine kako bi opstala i kako bi se adekvatno pripremila za predstojeći zimski period. Danas su putarska preduzeća u Srbiji dovedena u nezavidan položaj, jer nemaju ni 50% potrebnih sredstava za redovno održavanje puteva. Ukoliko bi se ovakvo stanje nastavilo, u roku od dva meseca bi došlo svih 24 putarskih preduzeća koja se bave održavanjem puteva, što bi za posledicu imalo i otpuštanje oko 10 hiljada ljudi koji rade u tim preduzećima. Da bi se izbegao ovakav scenario, potrebno je preduzeti dva ključna koraka. Prvi – izmiriti dugove prema svim putarskim preduzećima. Drugi i najvažniji – sistemski obezbediti finansijska sredstva, koja će u narednom periodu obezbediti redovno održavanje putne mreže u Srbiji. Ovim predlogom zakona se reguliše način i dinamika izmirenja finansijskih obaveza JP "Putevi Srbije" prema putarskim preduzećima, gde je jasno definisano da će u tri jednake rate - u julu, septembru i oktobru biti izregulisani i to sredstvima iz budžeta Republike Srbije. Time se omogućava ispunjavanje prvog od dva gore navedena koraka, stoga će poslanička grupa SNS u Danu za glasanje podržati ovakav predlog zakona. Hvala.
Sledeća po prijavi je narodna poslanica Ljubica Mrdaković Todorović, koja nije tu. Narodni poslanik Miodrag Linta? (Nije tu) Narodni poslanik Tanja Radovanović? (Nije tu) Narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Koleginice i kolege, gospođo ministarko, pred nama je set od četiri predloga zakona, a ceo dan smo pričali o JP "Putevi Srbije" i o sudbini JP "Putevi Srbije". Čini mi se da je jedna velika većina opozicionih poslanika ovde ceo dan, što bi rekao naš narod, cedila suvu drenovinu, pošto pominju stalno neke hrastove i pričali isprazne priče, a sve ono što se dešava u tom preduzeću i za sve ono zbog čega i raspravljamo danas ovde su krivi oni. U prethodnih 10 godina su imali mogućnosti da urede i puteve, i puteljke, i vodotok i sve živo. Napravili su 50 kilometara autoputa za 10 godina. Sve ono što su loše uradili ova Vlada i ova Skupština moraju da izmene, da promene na bolje. Zato i jeste pred nama Predlog zakona o preuzimanju obaveza JP "Putevi Srbije". Zar ćemo dozvoliti da ono putarsko preduzeće koje oni kroz neuspele privatizacije nisu uspeli da unište, se ugase i da 10 hiljada ljudi ostane bez posla. U svakom slučaju, treba jedared da podvučemo crtu i da znamo gde smo i odakle moramo da počnemo. Takođe se to odnosi na onaj drugi Predlog zakona o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama. Postavlja se pitanje – zašto 13 milijardi? Bio je to prvi predlog, a sada je četiri milijarde. Mislim da je ministarka dosta dobro to obrazložila. U svakom slučaju, država i treba da preuzme ovaj dug, jer ono zaklanjanje iza priče da će naši građani kao poreski obveznici ovo istrpeti, pa u svakom slučaju su to trpeli i do sada. Zna se odakle se puni budžet, odatle će se i namiriti sve te obaveze. Ono što me najviše čudi, a to je da niko nije pomenuo Predlog zakona o potvrđivanju Aneksa jedan Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine. Na taj način mi želimo da produbimo saradnju sa Narodnom Republikom Kinom i da, sem ove investicije mosta Zemun – Borča, nastavimo i dalje da gradimo. Zbog toga je ovaj aneks sačinjen za buduće investicije na polju infrastrukture u Srbiji. Pred nama je Predlog zakona o potvđivanju Sporazuma izmenama i dopunama Sporazuma između Republike Srbije i Republike Italije o kreditu za realizaciju programa i kredita za pomoć malim i srednjim preduzećima preko domaćih banaka, kao i podržavanje lokalnog razvoja javnih komunalnih preduzeća. To je jedan veoma bitan predlog zakona, što govori da Republika Srbija misli na investicije, misli na razvoj. Mislim da smo mnogo više vremena i pažnje trebali posvetiti ovom predlogu zakona, no onim ispraznim pričama o Javnom preduzeću Putevi i o tome da će doći do povećanje cene putarine ili ne, kolika je cena putarine u Italiji ili u Sloveniji itd. Ne bih više da dužim i da oduzimam vreme kolegama poslanicima. U svakom slučaju, SNS će u danu za glasanje podržati sva četiri predloga zakona. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarka, koleginice i kolege, moj prethodni kolega je rekao šta je prethodni režim uradio što se tiče pravljenja puteva i asfaltiranja puteva, a ja ću se malo više osvrnuti na to šta se dešavalo u medicini, s obzirom da je to moja struka. Kada je ova vlada pokušala da izvede račun koliko se duguje, koliko se potražuje, došlo je do neke cifre od 14 milijardi dinara, koliko je neizmirenih obaveza prema veledrogerijama. Na sreću, ispostavilo se da je taj dug značajno manji i da on iznosi samo četiri milijarde. Zašto dolazi do takve razlike? Još uvek u ogromnom broju zdravstvenih ustanova je stari, što bi oni rekli, menadžment koji vodi te zdravstvene ustanove koje su u principu vođene vrlo nekvalitetno, birani su ljudi koji su partijski poslušnici i oni su tako vodili te zdravstvene ustanove, pa su onda morali da planiraju na sebi svojstvene način onako kako su verovatno dobijali naloge iz partijskih centrala. Neuki i nekvalitetni kadrovi, koji su birani onako kako to nekom odgovara, su verovatno jednim delom krivi za to. Oni ljudi koji su hteli da njihove bolnice, njihove klinike funkcionišu dobro i kvalitetno, verovatno su zauzimali neko preticanje, pod navodnicima, pa su pravili neke projekcije koje je nužno napraviti kako bi se dobila neka količina potrošnog materijala ili lekova da bi se redovno funkcionisalo. Kako se to dešavalo? Koliko je primera neracionalne potrošnje, najbolje se vidi iz ove čuvene i famozne vakcine koje još uvek, kolega iz DS malo pre reče, 680.000 doza čeka na uništavanje. Koliko je to novca koji je planski utrošen ili neplanski utrošen za vreme prethodnog režima? Za to vreme dok je neko planirao milionske cifre koje su se odnosile na vakcine za gripe, za taj čuveni grip, nas su u ambulantama, u ordinacijama terali da neracionalno štedimo, da smešno štedimo. Recimo, kada čistite ranu nekome pacijentu i koristite medicinski benzin, medicinski alkohol i povidon jod sa par tufera, onda zapreminu utrošene tečnosti merite na vagi u gramima, što je bilo prosto neverovatno. Taj zadatak sam odbio. U bolnici sam čekao da neko dođe da me presliša, da me prozove zašto to ne radim. Niko se nije pojavio. Za to vreme su oni skupi aparati, koji se tiču milionskih cifara, prolazili glat, nabavka skenera, dupliranje skenera, nabavka magnetnih rezonansi, prebacivanje ključnih delova iz magnetnih rezonansi i skenera iz državnih bolnica u stare privatne aparate, pa onda zanimljive kombinacije sa serviserima te opreme. Sve je to pušteno da ide u zaborav. Ovom prilikom apelujem na one koji se bave zakonodavstvo da provere šta se dešavalo zadnjih deset, petnaest godina sa tim aparatima, kako su vitalni delovi koji su najskuplji, koji su srce tih aparata, nestajali i odlazili u neke druge aparate. Onda se neko dosetio da u sistemu zdravstvene zaštite, u prethodnom režimu, ima logike da se u bolnicama formiraju pogoni za proizvodnju parenteralnih rastvora koji su osnova svake bolničke terapije i koji se troše u velikim količinama. Izračunali su da je to mnogo jeftinije, nego da se ta velika količina tečnosti, koja je praktično bezvredna, jer sadrži u sebi 0,9% kuhinjske soli, čiste kuhinjske soli u jednom litru tečnosti, transportuje sa velike udaljenosti, pa da onda ti pogoni u lokalnim bolnicama imaju veću isplativost. To je i urađeno u velikom broju zdravstvenih centara uz veliku pompu, ali je ubrzo zatvoreno i prestalo je sa radom. U međuvremenu se našao povoljniji dobavljač, firme iz dalekih država, čak iz Nemačke i drugih država, koji proizvodi te parenteralne rastvore. Neko je izračunao da ima više računa da se koristi u zdravstvenom sistemu, nego da se to proizvodi u našim fabrikama lekova ili u našim pogonima za parenteralne rastvore u našim krugovima bolnica. To je ono što se zove domaćinsko poslovanje i struktura menadžmenta, kako bi rekli ljudi iz prethodnog režima, koji su uglavnom eksperti za menadžment, za privredu, za sve ono čega su se dotakli, a što je propalo. Jedan od zanimljivih fenomena se dešava i sa našim fabrikama lekova koje iz naših ruku, iz ruku onih koji su ih napravili, koji su odškolovali kadrove i uspešno proizvodili, preko noći prelaze u vlasništvo nekih drugih, počev od "Zdravlja" iz Leskovca, prema "Hemofarma", koje su bile vrlo uspešne i uzorne fabrike. Naravno, i danas su, samo su pod okriljem stranih tzv. strateških partnera. Strateški partner, po mom ubeđenju, ima smisla da izvuče nešto iz krize ili da napravi nešto boljim, a ne da uzme nešto što već dobro i odlično radi i da uplaćuje porez i profit u ovu državu. Istovremeno, neki drugi proizvođači lekova se kažnjavaju zato što nemaju strateškog partnera. Recimo, "Galenika" koja je isporučila gotove lekove ovom Fondu zdravstva, odnosno ovim veledrogerijama, za nekih pedesetak miliona evra, istovremeno kada je "Hemofarm" isporučio desetak miliona evra, nemojte me držati za cifre. "Hemofarmu" je to plaćeno, a "Galenika" je naterana da uzme nepovoljan kredit da bi pokrila troškove. S obzirom da je to cifra od 50, 60, 70 miliona evra, koliko već, a mi imamo ovde viška nekih 79, 80 miliona evra po ovom balansu javnog duga, predlažem Vladi da razmisli i da možda napravi neku kompenzaciju pa da se te pare koje su već izglasane kao javni dug upotrebe za pokrivanje kredita koji je uzela "Galenika" za već isporučene lekove i da se napravi nešto što se zove spašavanje srpske farmaceutske industrije, manje važno, ali više važno spašavanje srpskog zdravstva, jer svaki lek koji ubuduće budemo uvezli iz inostranstva je tri do četiri puta skuplji od našeg domaćeg leka. Ako u to ukalkulišete razliku između cene gotovog leka kada ga uvozite i cene sirovine za taj lek koji vi ovde proizvedete sa domaćom pameću, videćete koliko bi se uštedelo samo na uvozu sirovina, a ne gotovih lekova, a i na korišćenju naše pameti da naša pamet koja je već dokazana proizvede te iste lekove za naš osiromašeni narod koji je u zadnje dve, tri godine, barem ispred moje ordinacije, uvek molio da dobije neki jeftiniji domaći lek, a ne neki skuplji strani. Naravno, nisam protiv stranih lekova. Inostrane kompanije su ispred nas i sve one lekove koje mi ne možemo adekvatno da proizvodimo, da adekvatno pratimo, treba uvesti iz sveta i treba ih staviti da budu dostupni svakom pacijentu, ako je moguće, preko lekarskog recepta, ako ne, onda da oni ulože svoja sredstva kojih je sve manje. U tom smislu, apelujem na ljude koji se bave trenutno ovim problemom, da razmisle da li se može pomoći na bilo koji način i očuvati naša jedina preostala fabrika, da se ne bi od ovih ćerkica fabrika koje su nastale tako što su iz "Galenike" i iz nekih drugih farmaceutskih kompanija odlazili kadrovi i u nekim garažama i podrumima počinjali mini-proizvodnju. Iste te mini-proizvodnje iz okolnih zemalja takođe isporučuju gotove lekove nama, tako da na raznorazne načine trošimo mnogo više novca, deviznog novca, po mom mišljenju, potpuno neopravdano.
Hvala. Narodni poslanik Marijan Rističević.
Gospođo predsedavajuća, koliko nam je ostalo vremena? (Predsedavajuća: 54 minuta.) Gledaću da to stane u tih 54 minuta. Dame i gospodo narodni poslanici, vidim da su neki prisutni duhom svoje kartice. Imali su mnogo zamerki, a onda su tiho napustili salu i ostali stvarno duhom svoje kartice. Koliko se sećam, duh te kartice nije imao nikakvu zamerku kada je gospodin Mrkonjić bio ovde poslednji put, čak ga je javno i pohvalio. Čim je Mrkonjić odsutan, duh kartice je stekao naknadnu hrabrost i izrekao gomilu optužbi, ali i gomilu neistina, što se tiče dugova i stanja na putevima. Koliko ja znam, mi peglamo stare dugove, dugove stare vlade. Oni su prikazani u nekim iznosima koji su bili za pet milijardi veći nego što su sada, odnosno umesto 1,35 milijardi, dugovi koje su navodno putari potraživali bili su preko šest milijardi. Hoću da kažem da su se oni nadali, putari, potajno su se nadali da će ostati stara Vlada, da će onda raznim mahinacijama i kombinacijama, a to su bili navikli, otud i toliki dugovi ove zemlje i loša infrastruktura, na koje se opravdano žale i oni iz bivšeg režima, iako su debelo zaslužni za tu lošu infrastrukturu, bez obzira što su potrošili silan novac i zadužili zemlju za ne znam koliko milijardi evra. Koliko sam ja razumeo ministra finansija, 3,3 milijarde uopšte ne koristimo zahvaljujući stranci bivšeg režima, taj kredit ostaje neiskorišćen i stoga mi ovog trenutka imamo jako loše puteve. Taj dug od šest zarez nešto milijardi je spao na 1,35, jer se nova vlast drznula da proveri fakture onih firmi kojima su bivši vlastodršci verovali na reč. Ko zna koliko bi nas koštalo sve to da nije došlo do promene vlasti? Takođe, vidim i po dugovima prema veledrogerijama da su postojale kombinacije između zdravstvenih ustanova i veledrogerija, da se dug od 4,9 milijardi prikaže na 13 milijardi. Mislim da svi oni koji su bili u tim kombinacijama gorko žale što smo mi došli na vlast i što na vlasti nije duh one kartice koja je prisutna ovog trenutka u sali. Slušali smo ovde kako smo, eto, mi zadužili, kako je, eto, direktor javnog preduzeća kriv za sve itd. Samo da podsetim, direktor tog javnog preduzeća za koje sad ide reizbor konkursom, najverovatnije je bez konkursa izabran u decembru 2007. godine.Čovek koji je gazdovao putevima u prethodnih 4-5 godina, za vreme vladavine stranke bivšeg režima,dan-danas je ostao na svojoj poziciji i, koliko se sećam, po prvi put će sada direktor "Puteva Srbije", jer se ranije ta firma zvala drugačije, po prvi put će biti izabran na konkursu. Postoje određeni napreci. Ja jesam duboko nezadovoljan što moramo da peglamo dugove, ali, takođe shvatam i putare. Shvatam i putare, među kojima su radnicigrađani, njih 10 hiljada, sudbina njihovih porodica, da li će sutra jesti, da li će kupati nekad neki komad odeće, obuće, itd. Sve zavisi od toga da li će ova država platiti dugove koji su nastali za vreme bivše vlade. Kada se vlast promeni, ona nasleđuje ne samo vlast već i sve obaveze prethodnog režima. Stoga, sve i da hoćemo, mi ne možemo da izbegnemo pravo da platimo dugove prema putarskim organizacijama i veledrogerijama, iz prostog razloga što bi oni tužili državu, a taj dug koji sada pretvaramo u javni dug bi narastao za kamate na daleko veću cifru i možda se približi onim ciframa koje su oni priželjkivali da naplate posle pobede svojih omiljenih likova na izborima 2012. godine. Hoću da kažem da dug koji plaćamo opet ide prema građanima u njihove džepove. Međutim, ja se pitam šta ćemo sa putarima koji su radili za "Alpinu"? Ko će njima nadoknaditi dugove koji su nastali zahvaljujući tome što je bivši režim izabrao jednu poprilično nesolidnu putarsku firmu koja je upala i teškoće i dugove 2,6 milijarde. Dakle, u ovom trenutku, preduzeće "Alpina" koje je izvodilo radove na teritoriji Srbije ima ozbiljne dugove, višemilionske, prema našim putarskim firmama i mi ovim javnim dugom ne obuhvatamo te dugove, tako da u neravnopravan položaj su došle putarske firme za vreme vladavine bivšeg režima, zato što su jedni sklapali ugovore sa javnim preduzećem "Putevi Srbije" a drugi su radili kao podizvođači "Alpini", koja je dobijala sve radove u prethodnih četiri-pet godina i ostala kratka našim putarskim firmama za 420 miliona dinara, čini mi se, i na taj način ozbiljno ugrozila njihovo poslovanje. Što se lekova tiče, narod mora da se leči. Mi taj dug moramo da platimo. Ali, ja se pridružujem zahtevu opozicije da se ispita ko je to hteo, na koji način, sa kim, da uveća dug sa 4,9 na 13 milijardi. Dakle, radi se o dugovima koji nisu nastali za vreme ove vlade. Treba da se utvrdi ko je to hteo da naplati 8,1 milijardu više nego što je to bio stvarni dug. Kada im je Vlada zatražila fakture, oni nisu mogli da dokažu taj dug. Što se tiče zavejanosti puteva, ona je bila, i ja se sa tim slažem, elementarna nepogoda je bila, preduzeća koja su se starala o održavanju puteva, očigledno da su bila pod određenim blokadama koje su takođe nastale za vreme vladavine stranke bivšeg režima i zbog toga je određeni broj građana bio u zavejanom stanju. Ali, za razliku od nesretnog Artura Takača, oni nisu imali takvog veštog spasioca, koji je ovde duhom svoje kartice prisutan, da uspe da ih izvadi iz snega, već su imali prvog potpredsednika Vlade koji je angažovao i tenkove, ako treba, da ne dožive sudbinu gospodina Artura Takača, koji je nestao i koji nije pronađen, iako je osoba koja je duhom kartice ovde prisutna bila zadužena za njegov pronalazak i očigledno da su mu to spasilačke sposobnosti ili taj spasilački njuh, kako to spasioci kažu, u međuvremenu oslabile tako da nesretni Artur Takač nije spašen iz zavejanosti, negde na Kopaoniku. Ali, putnici su, zahvaljujući angažovanju i Vojske i tenkova, uspeli da se evakuišu iz zavejanih puteva i elementarne nepogode koja je bila ozbiljna, ne samo u našoj zemlji nego i u Mađarskoj i susednim državama. Prigovori sa one strane ne stoje. Dakle, mnogo je država garancija dala. Meni se ne sviđa što ovo pretvaramo u javni dug. Na ovakav način bi mogli i građani da traže da i njihove dugove saniramo putem javnog duga pa da, recimo, dugove prema ovoj ili onoj banci, dođu građani i kažu – kad možete dugove prema putarima, izvolite, prema farmaceutskim kućama, izvolite, i naše dugove pretvorite u javni dug. Međutim, s obzirom da smo to nasledili od bivše vlade, mi te dugove, zbog ozbiljnosti države i zbog pravila koja vladaju, mi te dugove moramo platiti na način na koji je ovde predloženo. Ali, ja savetujem sadašnju Vladu da ovakve dugove ni slučajno ne ostavlja nekoj budućoj vladi, jer će to najviše govoriti o Vladi koja je odlazila ili koja svoju vlast prepušta nekoj drugoj vladi. Ne bih voleo da ovakve probleme ostavimo bilo kome, pa i našem najcrnjem neprijatelju. Ovde su takođe neki putevi i neki objekti na putevima, država je za to dala garancije i na određeni način to prerasta u javni dug države, pa ću podsetiti da i ova Skupština, doduše, na sreću, pre našeg dolaska, pre mog dolaska i pre dolaska ove vlade, je dala garanciju za Most na Adi. Ta garancija je bila od više stotina miliona evra. Dakle, to će prerasti u javni dug Srbije. Taj most je koštao 500 miliona, a do kraja će koštati 1,5 miliona. Da to prevedem, s obzirom da se opozicija žalila na stanje puteva, da se sa tim novcem moglo napraviti najmanje 500 kilometara autoputa. Tako jedan od mojih prethodnih govornika nije morao putovati 1999. godine šest sati od Valjeva do Kruševca, već se sada taj put mogao prevaliti daleko za kraće vreme da smo umesto skupih i grandioznih mostova, koji spajaju dve mesne zajednice u Beogradu, pravili neke objekte koji će biti i komercijalni i koji će saobraćajno rasteretiti saobraćaj i u glavnom gradu i okolo. Šta više, koliko sam razumeo i gospodina Mrkonjića i gospodina Velimira Ilića, bez obzira na tako grandiozan most, mi sada moramo da pravimo još jedan na Savi, s obzirom da se nije vodilo računa, nemojte biti iznenađeni, mislim da sam to čuo od ministra, da mora da se pravi po drugoj strani Save autoput, tako da se ovaj most nikako ne uklapa u rešenja koja treba da nas dovedu do autoputa prema Požegi Ibarskom magistralom. Mislim da ćemo, bez obzira na ovaj most koji spaja dve mesne zajednice, morati da napravimo funkcionalniji most, a ovaj će ostati kao spomenik ljudskoj gluposti. Dakle, ne ulazeći u to ko koliko treba da izdvoji, nisam zadovoljan što ovi bogati, kao npr. čovek koji je odgovoran za ovaj most, neće izdvojiti malo više da se obaveze bivše vlade, ili kako stariji ljudi kažu – jade, da se ovi dugovi nivelišu novcem onih koji su u međuvremenu, dok su vladali postali bogati, što bi neko rekao – čak i bezobrazno bogati. Naš narod kaže – štednja je najbolja zarada. Da smo štedeli na takvim putevima i objektima, da nismo pravili takve grandiozne mostove, da smo koristili novac koji smo mogli da koristimo, imali bi daleko bolje puteve. Zašto je neko putovao šest sati od Kruševca do Valjeva, to ću vam objasniti. U ta dva susedna mesta su živela dva otporaša i verujem da kada je doputovao u Valjevo da je dobio toliko novca da je mogao komotno da obnovi taj put 1999. godine. Kada se vraćao, pre njega je mogla proći niskogradnja. Dakle, za novac koji su dobili mogli su komotno obnoviti taj put. Što se hrasta tiče, koji se nalazi na nekoj deonici, verujem da je neki Milivoje dizao neke ustanke itd, ali da je znao da će njegov potomak ispod tog istog hrasta stavljati lokatore i zastave NATO pakta, mislim da bi se debelo pokajao što je dizao barjak slobode i pravio državnost kada bi video svog potomka šta radi i na koji način se ponašao u novijoj srpskoj istoriji. Bilo kako bilo, nama je rečeno ovde da će nam on biti terapija. Ukoliko je to tačno, a ja sam to dobro čuo, kolege mogu da potvrde, mislim da nama ne treba on kao terapija, već da njemu treba pojačati terapiju. Toliko od mene. Hvala.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Gospodine Milivojeviću, po kom osnovu se javljate?
Može i Poslovnik, a može i replika, kako god hoćete.
Bolje povreda Poslovnika pošto smo prešli na ovaj deo.
Javljam se po čl. 106, 107, 103. i 104. Bilo je i ranije pokušaja ljudi da unize dostojanstvo parlamenta i oni su to uspešno radili. Naravno, ti koji su to radili više ne sede u parlamentu. Na vama je da svačiju diskusiju shvatite kao kreativnu diskusiju. Na vama je da poštujete slobodu govora i slobodu izražavanja. Meni lično ne smetaju prozivke ma od koga dolazile, bez obzira da li je reč o osobama optuženim za teška krivična dela, da li je reč o osobama optuženim za falsifikovanje pečata, da li je reč o osobama koje su oštetile državu Srbiju, budžet Republike Srbije, da li je reč o osobama koje su falsifikovale pečat Okružnog suda u Valjevu ili o nekim drugima. Ja se tih nisam plašio ni u sali, ni na ulici, ni u mraku, ni kada priđu sa leđa, ni kada ne vežu pojas kako treba, a ne plašim se ni sada. Ali, nije dobro da parlamentarnu raspravu svodimo na ovakav nivo. To govori o onima koji takve argumente koriste, govori o njihovoj poslaničkoj grupi kojoj pripadaju i to je to ogledalo te moderne, civilizovane evropske Srbije koju oni žele i zbog koje nisu dobili datum. Hvala.
Hvala. Iskoristili ste institut povrede Poslovnika za repliku. Gospodine Rističeviću, želite i vi povredu Poslovnika? Izvolite.
Nemam pravo replike na povredu Poslovnika, ali hoću da se javim po čl. 103, 104, 105, 106. i 107, posebno drugi stav. Ukoliko je na mene aludirao, voleo bih da vidim jednom tu optužnicu, da vidim jednom to na papiru, da vidim lepo da izađe van ove sale, ako misli da sam ja za nešto optužen, da lepo to dokaže negde na nekom drugom mestu, a ne da iznosi neke stavove, da nešto aludira i da pri tome, naravno, krši Poslovnik. Dakle, ukoliko nije bio u sali, ja o njemu uopšte nisam govorio, govorio sam o osobi koja je prisutna duhom svoje kartice. Hoće li neko da kaže da poslanik koji je pre mene govorio nije bio tu, da je ostavio svoju karticu, da je nije poneo sa sobom, da treba da bude kažnjen zato što je to uradio itd? Ne tražim tako surovu kaznu, ali ubuduće, gospođo predsedavajuća, pogledajte da pod formu povrede Poslovnika pojedini poslanici ne optužuju druge, posebno bez dokaza. Voleo bih već jednom, kada sam toliko optužen od strane bivše vlasti, a ne znam zašto me oni onda nisu i zatvorili, da vidim tu optužnicu o kojoj prethodi govornik uporno aludira danima. Dakle, pošto nisam pokrao ovu državu, pošto ništa nisam uradio nečasno, očigledno da su njegove aluzije toliko bez ikakvih dokaza, da ja jednostavno nemam reči. Znači, mogu da slušam i kada priča o putarini, mogu da slušam i to da je nervozan, možda su mu, dečku, naplatili putarinu, ali svakako ovo kao kršenje Poslovnika ne može da prođe. Hvala.
Kao ni ovo, gospodine Rističeviću, pošto ste vi iskoristili ovaj institut da biste replicirali. Izvolite, gospodine Milivojeviću, mada su svi članovi navedeni, ne znam koji je preostao. Izvolite.
Javljam se po članu 27. Molim vas kao predsedavajuću Narodne skupštine, pošto sam se više puta obratio sa zahtevom Narodnoj skupštini da mi da snimak krađe moje poslaničke kartice, da mi se taj snimak dostavi. Molim vas da utičete kao predsedavajuća i potpredsednica Narodne skupštine. Ima već tome, bogami, 45 dana. Zaista bih voleo da dobijem snimak krađe svoje poslaničke kartice. To sam i u pisanoj formi zatražio, da ne bismo insistirali svakog dana. Hvala.
Hvala. Gospodine Rističeviću, izvolite.
Javljam se po članu 127: "Narodni poslanici su dužni da koriste isključivo svoje identifikacione kartice, kao i da se identifikuju pri ulasku u salu ubacivanjem kartice u poslaničku jedinicu, odnosno da se odjave prilikom napuštanja sale". To očigledno moj prethodnik nije uradio. "Za narodnog poslanika koji koristi identifikacionu karticu drugo narodnog poslanika, odnosno na drugi način zloupotrebljava elektronski sistem za glasanje, predsednik Narodne skupštine izriče meru udaljenja sa sednice, a glasanje u kome je zloupotreba izvršena biće poništeno i odmah će se pristupiti identifikaciji i ponovnom glasanju". Dešavalo se da se utvrđuje kvorum ili da dođe do glasanja, a da poslanik pre mene nije bio tu. "Narodni poslanik koji se nije identifikovao na način iz stava 1. ovog člana nema pravo da dobije reč". Član 128: "Narodni poslanici su dužni da identifikacione kartice nose sa sobom pri izlasku iz sale Narodne skupštine". Dakle, očigledno da to nije bio slučaj. "Ako narodni poslanik napusti salu Narodne skupštine i ostavi u poslaničkoj jedinici, odnosno pored nje svoju identifikacionu karticu, služba Narodne skupštine će odmah tu karticu dostaviti generalnom sekretaru Narodne skupštine i kartica će biti vraćena narodnom poslaniku po ulasku u salu". Pošto službe onda nije bilo, priznajem da sam njegovu karticu predao sekretaru Narodne skupštine, tako da mu ne treba nikakav dokaz. Dakle, ja sam taj koji je vašu karticu vratio sekretaru Narodne skupštine, a očigledno da je malopre dolazilo do svih ovih povreda o kojima sam govorio. Međutim, ne insistiram da se o ovome glasa u danu za glasanje. Tek toliko, kada neko želi da bude toliko pravedan i da drugima prigovara na mnogo čemu, onda mora makar da ispoštuje ova osnovna pravila o kojima se radi u članu 127. i članu 128. Doslovce sam citirao odredbe Poslovnika, čisto da građani znaju ko ovde krši Poslovnik, ko ga ne krši. Dakle, kada nam neko prigovara ko je mnogo puta prekršio Poslovnik, ostavi svoju karticu, prošeta do Bodruma, Soluna itd. i takve smo slučajeve imali, to jednostavno nije pošteno prema drugim poslanicima i ne tražim da se o ovome glasa u Danu za glasanje.
Hvala. Samo da vas podsetim, gospodine Rističeviću, Poslovnik može da povredi samo predsedavajući. Dakle, pošto se niste obratili odmah neposredno po učinjenoj povredi, ne znam kako bih sada mogla da ispravim to. Ukoliko postoje kartice u poslaničkim jedinicama gde poslanici ne sede tu, molim vas da stručne službe izvade te kartice. Gospodine Milivojeviću, izvolite.
Eklatantno je prekršen član 107. Poslovnika. Mi 45 dana ovde pokušavamo da utvrdimo ko je ukrao moju poslaničku krticu. Sada kada je evidentno da ćemo dobiti video snimak, mi ćemo naravno tražiti i listing glasanja i kada se taj ko je osumnjičen sam prijavio, molim vas da to uđe u zapisnik, da se narodni poslanik Marijan Rističević oglasio da je uzeo sam protivpravno moju poslaničku karticu i da je odneo u nepoznatom pravcu i ne znam šta uradio sa njom, da mu se, u skladu sa Poslovnikom, izrekne opomena. Mislim da je to skandalozan način. Pazite, nas prozivaju za Bodrum oni koji kradu poslaničke kartice i priznaju da su ukrali poslaničku karticu. Molim vas lepo, ovde postoje poslaničke stručne službe koje te poslove uzimanja kartica koje nisu ubačene rade. Pošto je ovde očigledno evidentno da će video-snimak dokazati krađu moje poslaničke kartice, a imamo i priznanje počinioca, koji je do sada bio osnovano optužen, a sada ta osnovana sumnja više ne postoji jer se on sam prijavio da je to uradio, molim vas da o ovome obavestite predsednika Narodne skupštine, Administrativni odbor, da dobijemo listinge glasanja u tom danu i prethodnom danu i da vidimo da li je to razlog zbog čega vladajuća većina nikada nema kvorum u 10,00 sati. Ovo je drastičan primer kršenja dostojanstva Narodne skupštine, gde poslanik priznaje da je ukrao moju poslaničku karticu. Pri tome nam drži predavanja o glasanju iz Bodruma. Podvlačim pitanje – koliko je još takvih kartica uzeo kada nismo tražili video snimak sednice? To sigurno nije prvi put jer ovde postoji jedna sklonost ka vršenju ovog teškog prestupa i kršenja Poslovnika. Mislim da je ovo na bitan način poremetilo dostojanstvo ovog doma, da je doveo u sumnju sva glasanja vladajuće većine. Svaki put ćemo tražiti glasanje prozivkom jer ovde ima poslanika koji se javno hvali da krade karticu. Hvala.
Hvala. Gospodine Rističeviću, izvolite. Molim vas, samo povreda Poslovnika.
Za razliku od njega, ja ću o povredi Poslovnika govoriti. Član 103. stav 2. – narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine na koju je već ukazano. Znači, radilo se o drugoj reklamaciji povrede člana 107. čak od istog poslanika. Razlika između ukrasti i vratiti sekretaru je mnogo velika, ali s obzirom da on to ne može da shvati, neću tražiti da se glasa o ovome. Očigledno je da treba pojačati ipak terapiju i njemu se može pomoći, ali mora sarađivati. Hvala.
Da li smo završili? (Da) Da li još neko želi reč, u skladu sa članom 96. Poslovnika? (Ne) Da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne) Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o preuzimanju obaveza Javnog preduzeća "Putevi Srbije" prema privrednim društvima po osnovu neizmirenih obaveza i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije; Predlogu zakona o izmeni Zakona o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama po osnovu nabavke lekova i medicinskog materijala i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije; Predlogu zakona o potvrđivanju Aneksa broj 1 Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma između Republike Srbije i Republike Italije o kreditu za realizaciju Programa "Kredit za pomoć malim i srednjim preduzećima preko domaćeg bankarskog sektora i podršku lokalnom razvoju kroz javna komunalna preduzeća". Za danas završavamo sa radom. Nastavljamo u utorak, 9. jula, u 10,00 časova. Hvala.