Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želim da postavim više pitanja kao narodni poslanik Saveza vojvođanskih Mađara gospodinu premijeru Mirku Cvetkoviću. Pitanja su vezana za poljoprivredu, za stanje u poljoprivredi i elementarne nepogode u Srbiji i Vojvodini. Nažalost, znamo da je proteklih nedelja došlo do teških elementarnih nepogoda u Srbiji i Vojvodini. Poljoprivrednici su trenutno u velikim nevoljama i samo od Vlade mogu da očekuju pomoć. Znamo da je Vlada na prethodnoj sednici 24. juna usvojila zaključak da će pomoći svim opštinama i područjima koja su pogođena elementarnim nepogodama, poplavama i podzemnim vodama, gde su ne samo kuće već i celo poljoprivredno zemljište pod vodom. Dobro znamo da je u nekim opštinama u Srbiji stanje kritično, a ovim putem bih pitao za neke opštine koje se nalaze u Vojvodini. Stanje je kritično u opštinama Kanjiža, Ada, Temerin, Sečanj, Kikinda, Žitište (samo neke da navedem). U ovim opštinama je toliko kiše palo u proteklim nedeljama, da to nije zapamćeno u proteklih 50 godina. Kuće su se srušile u Novoj Crnji, a u tom selu je, nažalost, i podzemna voda ušla u bunar gde je voda za piće. U Temerinu su neke ulice bile pod vodom, a tako je i u gradovima Ada i Kikinda. Interesuje me, pošto dolazim iz te sredine, šta namerava Vlada preko nadležnih ministarstava da uradi u ovim opštinama i šta će biti sa poljoprivrednim proizvođačima ne samo u ovim opštinama, nego u celom regionu Vojvodine. Znamo da Ministarstvo poljoprivrede namerava da pomogne poljoprivrednicima kojima je voda ušla na njive, da im otpiše naknadu za odvodnjavanje. Da li će Vlada poljoprivredne proizvođače, kao i 2007. godine, osloboditi poreske obaveze i doprinosa za odvodnjavanje? Mi, poslanici SVM, smatramo da to neće biti dovoljno, nego svi poljoprivredni proizvođači koji imaju štetu od poplava moraju dobiti pomoć i odštetu od države. Nažalost, oni godinu dana neće imati od čega da žive. Šta da prodaju kada uopšte neće imati plod na svom zemljištu ili će imati znatno manje od proseka? Ima li Vlada Srbije konkretne ciljeve i poteze za njih? Ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu Milan Marković je ove nedelje opštini Ub obećao 40 miliona dinara. Da li neke druge opštine mogu da računaju na takvu pomoć? Dalje me interesuje šta će biti sa cenom žita i otkupom. Da li znamo otkupnu cenu žitarica? Žetva je počela, a poljoprivredni proizvođači i dan-danas ne znaju cene. Interesuje me da li Vlada uopšte namerava da pomaže našoj poljoprivredi. Podsećam da je poljoprivreda najvažnija grana privrede u Srbiji, koja ima strateški značaj, pa i zbog toga apelujem na Vladu da učini što pre konkretne mere za zaštitu naše poljoprivrede. Ako sada ne pomognemo našoj poljoprivredi, u ovoj situaciji, onda od sledeće godine možemo očekivati da ćemo poljoprivredne proizvode uvoziti, a ne izvoziti iz Srbije. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani građani Srbije, svi smo od juče uznemireni informacijom da su uhapšeni lekari Instituta za onkologiju zbog zloupotrebe, zbog mita i korupcije i svega onog što se događalo u primeni citostatika. Više puta sam sa ove govornice upućivala pitanje ministru zdravlja da odgovori samo jedno – ko snabdeva onkologije u Srbiji citostaticima? Ni na jedno moje pitanje nije odgovoreno. Juče smo videli i zašto. Ministar policije je rekao – prepisivali su više lekova nego što je trebalo pacijentima, da bi potrošnja tih lekova bila veća, kako bi dobijali više novca. Suviše suvoparno, suviše jadno i suviše malo za ono što se tamo zaista događalo. Po prethodnom dogovoru sa predstavnicima farmaceutskih kompanija, oni su uvodili nove i proširivali već postojeće indikacije za njihove citostatike, koje su nabavljali preko Republičkog zavoda, i na taj način su uticali na povećan obim potrošnje citostatika. Da budem jasan i precizan – to kaže ministar policije – prepisivali su više lekova nego što je trebalo pacijentima, da bi potrošnja tih lekova bila veća, kako bi dobijali više novca. To nije kraj priče. Pokreće se optužnica za mito i korupciju. Gospodo i građani Srbije, ovde mora biti pokrenuta optužnica za organizovano ubijanje. Nažalost, jedan sam od onih svedoka koji će javnom tužiocu ponuditi svoje svedočenje, uz svu moguću medicinsku dokumentaciju, da se ta optužnica proširi i time da ovi lekari koji su uhapšeni (i ne samo ovi, krug je mnogo veći i svakako ću i ta imena izneti) budu optuženi i za organizovano ubijanje, bar organizovano ubijanje na Dečjem odeljenju Instituta za onkologiju. To dugujem svoj onoj deci koja nisu uspela da prežive, a koja su se lečila sa mojim detetom, koje sam uspela da spasem samo tako što sam konsultovala sve institute na svetu i dobila odgovor da oni ne rade kako treba, odnosno da je zloupotreba citostatika enormna. Spasla sam svoje dete kada sam prekinula lečenje. Drugi roditelji nisu imali tu hrabrost. Njihovoj deci, koja nisu preživela, dugujem da ova istina izađe i da ovi ljudi dobiju najveće moguće zatvorske kazne i da taj krug zaista bude zatvoren svima onima koji su u tome svesno i namerno saučestvovali, jer to je organizovani kriminal bez presedana u Srbiji, koji do sada nije zapamćen. Mislim da gospodin ministar zdravlja, koji je juče dao vrlo nonšalantnu izjavu da on to nije znao, a deset godina je ministar zdravlja (a ja odgovorno tvrdim – ne da je znao, jako je dobro znao), danas, posle svih vakcina i svega ostalog što je podneo stoički, treba da podnese ostavku i ode. Ako to danas ne uradi, Srbija nema ministra zdravlja, Srbija nema Ministarstvo zdravlja i bojim se da Srbija u ovom momentu nema ni Vladu koja o njoj zaista brine.
Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo poslanici, u utorak, 22. juna iskoristio sam pravo, koje kao poslanik imam, da prisustvujem sednici Administrativnog odbora, iako nisam član tog odbora. Povela se bila izvesna rasprava i, nakon što su govorili članovi Odbora, njih desetak, čak i po više puta, javio sam se za reč. Predsedavajući mi nije dao reč. Dalje, na dotičnoj sednici Odbora, koji je, inače, imao dosta interesantan dnevni red od, čini mi se, 12 tačaka, u nekom trenutku je pao predlog da se sednica, koja je, inače, otvorena, prekine, iz meni ne potpuno jasnih razloga i da se nastavi kroz nedelju dana, 29. juna. Međutim, sednica 29. juna nije održana. Govori se da će biti sledeće nedelje, verovatno će tada sastav prisutnih članova Administrativnog odbora biti povoljniji za predsednika Odbora. Ovo što govorim, upućujem, zapravo, predsednici Skupštine gospođi Slavici Đukić Dejanović, jer se ne radi samo o formalnom kršenju Poslovnika, nego se radi o suštinskom kršenju demokratskih pravila igre u Parlamentu. Ne mislim da su ovakva pravila igre, a ima i drugih primera u radu Odbora, nešto što je u skladu sa opšteprihvaćenim principima funkcionisanja Parlamenta i smatram da predsednica Skupštine, koja je, naravno, između ostalog, odgovorna i za korektan rad odbora Skupštine, mora u ovom smislu da preduzme odgovarajuće korake. Pri tom, uopšte nije bitno da li se dnevni red i pojedine tačke dnevnog reda dopadaju ovoj ili onoj vladajućoj stranci, da li se, u krajnjoj liniji, dopadaju bilo kojoj opozicionoj stranci, sasvim je svejedno, smatram da ovakva praksa nije dobra, bez obzira na to o čemu se raspravlja. Naravno, jeste pravo noja da drži glavu u pesku, ali to ne znači da noj jednog dana ipak neće biti pojeden. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mene, odmah da kažem, uopšte ne čudi što ne dobijam odgovore na pitanja koja postavljam, ali, zarad javnosti, ja neću odustati dok se stvari ne budu potpuno raščistile. Ovde imam tri dokumenta vezana za Luku Beograd. Nažalost, od zvaničnih organa ne dobijam odgovor, ali evo da postavim još jedno pitanje Centralnom registru – onog momenta kada je uzeo podatke iz privremenog registra koliko je upisanih akcija imala Luka Beograd? Ovde imam dokument iz 2008. godine, gde kaže da je Luka, na osnovu rešenja Agencije za privredne registre, imala 6.972.057 akcija. Onda, imam ovde dokument kada je krenula privatizacija Luke Beograd (datum otvaranja 13.5.2006, datum zatvaranja 2.6.2006. godine), gde se kaže da je u prometu 4.270.237 akcija. Nema oko 2.700.000 akcija. Nestale su. Ali, ako sada pogledate u Centralnom registru strukturu vlasništva Luke Beograd, vidite da ima ukupno 6.962.434 akcije. Nestalo je 2.700.000 akcija, a sad se odjedanput pojavljuju. Molim i gospođu Kolundžiju, pošto je ona izgleda dobijala neke odgovore koje ja nisam, da i ona postavi ovo isto pitanje, verujući da ćemo napokon dobiti odgovor gde je 2.700.000 akcija. Ako izračunate ove podatke, pretvorite to u evre, država je oštećena za 21.070.262 evra, a što je našao i Savet za borbu protiv korupcije i uputio svim državnim organima dopis gde je to stavio do znanja. Akcionari su oštećeni za 30.541.500 evra, što je ukupno 51.611.762 evra. Na računima Luke Beograd se, po popisu iz 2005. godine, nalazilo 42 miliona i nešto oko trista hiljada evra. Suma sumarum oko sto miliona evra, ljudi moji, i vi ćutite, kao da se ništa ne dešava. Zašto Skupština ne dobija odgovor? Ne postavljam ja ovo pitanje, ovo je pitanje koje, praktično, postavlja Skupština Republike Srbije državnim organima. Zašto državni organi ne odgovaraju? Koga štite? Štite one koji su pljačkali imovinu građana Srbije u prethodnih deset godina. Pogledajte današnje novine, Vreme iznosi ekskluzivne ugovore vezano za privatizaciju Novosti. Pa to sam ja ovde iznosio. Ali zašto se ćuti? Šta treba da uradite da bi krenuli u obračun sa kriminalom i da bi se oteta imovina građana Srbije vratila? Vi to, očigledno, nećete. Vi ste ti koji ih štitite. Ima oko četiri meseca kako je pokrenuto ovo pitanje, a vi uporno izbegavate da date odgovore jer će svaki odgovor koji budete dali, biti optužujući za vas, jer ste vi ovo omogućili ili prikrivate ili ne dozvoljavate da se istraži da odgovaraju oni koji su omogućili ovakvu pljačku imovine građana Srbije. Postavljam još jedno pitanje javnom tužiocu – dokle će dozvoljavati da mediji u Srbiji imaju dvostruke aršine prema pojedinim građanima Srbije? Za neke je zabranjeno da im se pominju imena dok im se stvari na osnovu novog Zakona o informisanju ne završe presudom suda, a na neke otvorite medijski javni linč, kao što je predsednik SRS dr Vojislav Šešelj i njegova porodica, i optužujete ga, a nemate ni jedan jedini dokaz da je to što je navodno izneto tačno. Ali to je Srbija, Srbija dvostrukih aršina, Srbija građana prvog reda i građana drugog reda. Prema ovima drugog reda je dozvoljeno sve, zatvoriti ih, linčovati, jer vama to odgovara. I, to je problem, sa tim moraju da se izbore građani Srbije, ali bi trebalo da vi, pre svega, pokrenete to.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Iskoristio bih vreme predviđeno za pitanje da uputim čestitku vladajućoj koaliciji na izboru Aleksandra Tijanića za generalnog direktora RTS-a i da ujedno postavim pitanje premijeru zašto do sada nije ništa preduzeo za ispitivanje svih mogućih zloupotreba, na koje su pored LDP-a ukazivale i ostale nevladine i ekspertske organizacije, jer ste mu time mu indirektno omogućili da postane ponovo, po treći put, što je takođe nelegalno, direktor RTS-a. Na ovome vam iskreno čestitam, a ono što me najviše zbunjuje i plaši jeste političko licemerje kojim ste uspeli da jednog od najvećih neprijatelja Zorana Đinđića ustoličite na mestu direktora RTS-a uprkos svemu što je do sada rekao o nama, o vama, o Zoranu Đinđiću, o Evropi, o svima. Vaša inertnost, nerad, odbijanje da se bavite time i, na kraju, indirektna podrška koju ste dali, jer ste omogućili Upravnom odboru koji je kontinuitet sa Upravnim odborom Vojislava Koštunice, da ponovo izabere direktora RTS-a, uzdajući se u samu ocenu onoga što je sam o sebi rekao, a to je da je na mestu direktora RTS-a potreban sluga, rob, koji bi za neki stan ili novac učinio usluge vladajućoj koaliciji. Imajući u vidu kako su prošli vaši prethodnici, koji su takođe ukazali njemu poverenje, iskreno vam želim da prođete isto tako.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Pre nego što postavim pitanje, moram da kažem da sam živi svedok mnogo toga što je rekao gospodin Andrić sada, čak i uživo sam mnogo toga slušao iz tih usta o kojima govori sada, ali dobro, uputio vam je poruku, pa ćemo videti šta će dalje biti. Prekjuče je Skupština grada Smedereva donela jednu odluku koja može da bude presedan, ali u skladu sa Ustavom, pa želim da postavim pitanje Vladi Republike Srbije, ministru za lokalnu samoupravu i državnu upravu – kada će, ako je već tako nešto urađeno u Smederevu, to biti sprovedeno i u ostalim gradovima i opštinama u Srbiji, i kada će se dovesti u red situacija, vezano za Ustav Republike Srbije a shodno odluci Ustavnog suda, vezano za mandate odbornika? Naime, prekjuče su u Smederevu dva odbornika jedne grupe građana bez bilo kakve sudske odluke ostali bez mandata na onaj način na koji su mnogi ostajali u prethodnom periodu. Posle ove odluke Ustavnog suda nisu otišli ni na jedan sud, nego su samo podneli zahtev Skupštini grada da im se vrate mandati i mandati su im vraćeni. To je izglasala skupštinska većina, ali i deo opozicije. Skupštinsku većinu, inače, čine DS i SPS. Oni su to izglasali, vratili su tim odbornicima mandate, ponavljam, bez ijedne odluke ijednog suda, znači samo na njihov zahtev, što je u skladu sa, ja to pričam ovih dana, evropskim standardima, Kopenhaškom deklaracijom, na koju su se pozivali mnogi u ovoj državi u ranijem periodu, a kao što vidimo, i sa Ustavom Republike Srbije, tako da bismo, kada se to pitanje reši, mogli zaista da pričamo o tome da smo u jednoj oblasti dostigli evropske standarde i da radimo na način na koji očekuju oni čiji deo porodice mi želimo da budemo. Pitanje za dotičnog ministra je – da li će to što je učinjeno u Smederevu kao presedan, prvi put se to desilo u Smederevu, postati praksa, da li će on to uputiti i ostalim skupštinama gradova ili opština po Srbiji kao primer za brzo i efikasno rešenje tog problema ili će trajati to pitanje još neki period i opterećivati nas sve zajedno?
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da iskoristi svoje pravo iz člana 235? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Aleksandra Janković. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača dr Olivera Dulića, ministra životne sredine i prostornog planiranja, pozvala da sednici prisustvuju i: Nemanja Komazec, državni sekretar u Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja, Srđan Jovičić, šef kabineta ministra životne sredine i prostornog planiranja i Milija Đalović, načelnik u Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O PODSTICANjU GRAĐEVINSKE INDUSTRIJE REPUBLIKE SRBIJE U USLOVIMA EKONOMSKE KRIZE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Slobodan Maraš, Kenan Hajdarević, Lidija Dimitrijević, Maja Laušević, Vladan Jeremić, Dragan Stevanović, Vladimir Milentijević, Arsen Đurić, Dobrislav Prelić, Bojana Stanojević, Aleksandra Jerkov, Aleksandar Pejčić, Ivan Jovanović, Dejan Mirović i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pređemo na pretres prvog od amandmana u redosledu, podsećam da su ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa po ovoj tački dnevnog reda sledeći narodni poslanici: Siniša Stamenković – poslanička grupa PUPS, Đorđe Milićević – poslanička grupa SPS–JS, Milan Lapčević – poslanička grupa DSS i Dragan Stevanović – poslanička grupa SRS. Molim skupštinsku službu da obavesti ministra Dulića da smo prešli na tok sednice rasprave u pojedinostima, da bi mogao da prisustvuje raspravi. Na član 2. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Nema ministra, valjda se poveo mojim primerom pa je otišao da čestita izbor Tijanića. Predložili smo da se proširi postojeći član 2, u kome se nabrajaju ciljevi ovog zakona i gde su razlozi zbog kojih je građevinska industrija u Srbiji doživela toliki pad u proteklih nekoliko godina. Želeli smo da ga proširimo razlogom koji je najistinitiji. Predložili smo da jedan od osnovnih ciljeva ovog zakona bude i otklanjanje negativnih efekata primene rešenja iz Zakona o planiranju i izgradnji, koje je Ministarstvo podnelo prošle godine. Sigurni smo da razlozi zbog kojih je građevinska industrija stala nisu samo, iako jesu najvećim delom posledica svetske ekonomske krize, ali da su u mnogo većoj meri posledica jednog neodrživog zakona, za koji samo ministarstvo priznaje, nakon godinu dana bezuspešnog lutanja, da ga je potrebno promeniti. Možemo da polemišemo da li je kriva administracija za nepoštovanje tog zakona ili je krivo Ministarstvo što je predložilo nešto što administracija ne može da ispuni. U svakom slučaju, jedan od osnovnih razloga je i postojeći loš Zakon o planiranju i izgradnji. Nadamo se da će vladajuća većina prihvatiti ovaj amandman, baš onako kao što je podržala Aleksandra Tijanića.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dobro je da je Vlada prepoznala nameru poslaničkog kluba SRS iskazanu ovim amandmanom da se jasno definiše da će se primenom ovog zakona stvoriti preduslovi za otvaranje novih radnih mesta. Ovako kako je napisano u Predlogu zakona moglo se tumačiti da se nova radna mesta mogu ali i ne moraju otvarati, i zato smo podneli ovaj amandman, kako bi se ovo što je pobrojano kao jedan od ciljeva shvatilo kao obavezujuće. Imali smo prilike da tokom rasprave u načelu čujemo zaista poražavajuće podatke koje su objavile Unija poslodavaca Srbije i Privredna komora Srbije, a koji se tiču građevinske industrije i govore o tome da je tokom 2009. godine i u prvom kvartalu 2010. godine u ovoj grani izgubljeno gotovo 52.000 radnih mesta, stalno zaposlenih i honoraraca. Moram da napravim poređenje sa podacima Nacionalne službe za zapošljavanje od 5. marta ove godine, koji govore da se u odnosu na oktobar 2008. godine, kada je počela ekonomska kriza, broj lica na evidenciji povećao za 50.000. Kada uporedimo ove podatke, vidimo da podaci Nacionalne službe za zapošljavanje nisu potpuni. Vrlo je moguće da se svi koji ostaju bez posla i ne prijave evidenciji nezaposlenih, jer samo u jednoj privrednoj grani je bez posla ostalo skoro 52.000 ljudi, a Nacionalna služba objavljuje ukupne podatke. Ni ostali sektori nisu u boljoj situaciji. Znamo da je bilo otpuštanja i u državnoj i lokalnoj administraciji, i samo u tom procesu je u Leskovcu, gradu iz koga dolazim, bez posla ostalo 317 ljudi. Inače, Leskovac je po stopi nezaposlenosti 41,4% na trećem mestu, odmah iza Novog Pazara koji ima 51,1%, i Loznice sa stopom nezaposlenosti 41,5%. Ovo o čemu govorim je u tesnoj vezi sa predlogom zakona o kojem raspravljamo i amandmanom koji je poslanički klub SRS podneo na ovaj predlog zakona. Kada sam pomenula Leskovac, želim da istaknem i jedan problem, koji već dugo ne može da se reši, a ničeg komplikovanog tu nema. Naime, sadašnje idejno rešenje trase auto-puta, odnosno Koridora 10, posebno deonice koja prolazi kroz deo Grdeličke klisure i Predejane, nije prihvatljivo, jer bi se zaobišlo to mesto i motel, što bi direktno uticalo na dalji nastavak procesa intenzivnog iseljavanja s ovog područja. Sačinjen je drugi projekat, koji je jeftiniji za pet miliona evra. Međutim, njega nadležni instituti, zaduženi za realizaciju Koridora 10, nisu razmatrali. Inače, u deonicu auto-puta Koridora 10 od Leskovca do srpsko-makedonske granice trebalo bi da bude uloženo milijardu i po evra. Ukoliko ne dođe do izmene i ova deonica bude urađena po sadašnjem projektu, ovaj kraj će doživeti totalni krah, jer je u velikoj meri i sada zapostavljen. Kada kažem ''ovaj kraj'', ne mislim samo na Predejane, već i na Crnu Travu i Vlasinsko jezero. Ovaj deo bi bio izolovan, umesto da se iskoristi to što postoji jedan put, koji je kraći 25 kilometara i od značaja je za razvoj turizma u ovom delu, a skraćuje i put do bugarske granice. Žao mi je što gospodin ministar nije tu da čuje da bi ovakvim jednim projektom bila propuštena prilika da se uštedi pet miliona evra. Inače, u kraju o kome govorim nekada je građevinska industrija bila i te kako zastupljena, odmah posle tekstilne. Pojedina preduzeća koja su se bavila visokogradnjom radila su i na inostranom tržištu – u Libiji, Rusiji i Kuvajtu. Sada, kada se donosi ovaj zakon, u obrazloženju je napisano da je stanje u građevinskoj industriji loše usled efekata ekonomske krize. Međutim, činjenica je da je većina građevinskih firmi, kao uostalom i u drugim delatnostima, uništena u nepoštenom procesu privatizacije, a mnoge su sistematski dovedene do stečaja jer se išlo sa politikom favorizovanja stranih firmi. Na to da će imati ozbiljnih problema sa stranim kompanijama državu je godinama unazad upozoravao Odbor za građevinarstvo Privredne komore Srbije. Oni tvrde da od oktobarskih promena 2000. godine strane donacije i krediti nameću uslove za učešće na tenderima koji formalno eliminišu srpske građevinske firme. Na tenderima za projekte koji se finansiraju iz kredita propisuju se uslovi o ukupnom godišnjem prihodu, referentnim objektima, garancijskom potencijalu i raspoloživoj opremi koje domaća operativa teško može da ispuni. Na raspisanim tenderima jedino nedostaje logo kompanije za koju se unapred zna da će dobiti posao. Takođe, u ovom odboru pominju i tzv. agentsku proviziju za onog ko obezbedi posao, i ona iznosi od tri do deset procenata. Domaće firme moraju da se zadovolje time što će biti podizvođači. Primer za to je tender za izgradnju mosta na Dunavu kod Beške. Najbolju ponudu dao je srpski konzorcijum predvođen "Mostogradnjom", koju je kreditor Evropska banka za obnovu i razvoj diskvalifikovao. "Mostogradnja" sada radi kao podizvođač, dok je posao dobila "Alpina" iz Austrije. Inače, ova firma od 2001. godine, od kada je na srpskom tržištu, radila je više od 40 projekata vrednih oko 400 miliona evra. Način na koji je ''Por'' 2007. godine ušao na srpsko tržište takođe je prilično interesantan. U 2009. godini ''Por'' je učestvovao u projektima vrednim 160 miliona evra. Konzorcijumu u čijem je sastavu ova kompanija 2008. godine je poverena izgradnja mosta na Savi preko Ade, a od ukupno 118,6 miliona evra ''Poru'' pripada 35 miliona. Na 25 godina ''Por'' je dobio koncesiju za deponije u Leskovcu i Jagodini. U 2009. godini sagradio je asfaltnu bazu u Bubanj potoku bez građevinske dozvole. Uprava za šume pri Ministarstvu pre početka radova nije dala saglasnost za bazu, niti Gradski sekretarijat za zaštitu životne sredine. Centar za katastar nepokretnosti Beograda nije izdao uverenje za formiranje građevinske parcele niti geodetski elaborat. Komentar nadležnih u ovoj kompaniji bio je da je procedura dobijanja odobrenja pred nadležnim institucijama u toku i da je objekat privremenog karaktera (inače, u vreme kada je objekat uveliko radio). Nezakonito podizanje ovakvog objekta u njihovoj matičnoj zemlji Austriji sigurno nije moguće, međutim u Beogradu je sve moguće. Još jedna zanimljivost. Gradilište na Čukaričkom rukavcu pripremano je duže od pola godine kako bi se počelo sa izgradnjom mosta preko Ade Ciganlije. Većinu radnika činili su Austrijanci i Nemci. Obrazloženje – ovoliko značajan poduhvat ne sme da se prepusti nekome ko nije dovoljno stručan. Ovo su samo neki od primera koliko su srpski građevinari u Srbiji diskriminisani, namerno dovedeni do propasti i poniženi. Priča o tome da je svetska ekonomska kriza jedini krivac za loše stanje u građevinskoj industriji, pada u vodu. To jeste jedan od razloga koji se nikako ne može staviti na stranu, međutim, ne mogu se staviti ni ovi razlozi o kojima sam govorila. Završiću time što ću ponoviti da je dobro što je ovaj amandman poslaničkog kluba SRS prihvaćen jer, kada se već donosi ovaj zakon, kada će projekti biti finansirani iz budžeta, znači novcem svih poreskih obveznika, barem neka postoji definisana obaveza da se koliko-toliko poveća zaposlenost. Na kraju ću još reći građanima Srbije da ne veruju svemu onome što pročitaju u novinama. Znam da građani shvataju da se radi o planiranoj medijskoj hajci na predsednika SRS i mi tražimo da nadležni organi urade svoj posao i da sa istinom upoznaju građane. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 7 minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite.
Dame i gospodo, dobro je što je Vlada prihvatila ovaj amandman Lidije Dimitrijević, zato što se zakonskim rešenjem koji ona predlaže štite prava radnika i smanjuje se mogućnost poslodavcima da, pozivajući se na nove zakonske okolnosti, nastave sa otpuštanjem radnika. Kao dokaz da je ovo preventivno rešenje dobro i neophodno, podsetiću samo na podatak da su Boris Tadić i Mlađan Dinkić pre poslednjih izbora obećali da će za četiri godine svoje vladavine zaposliti više od 200.000 radnika, a da je za samo dve godine njihove vladavine u Srbiji bez posla ostalo između 200 i 230 hiljada ljudi. Koristim priliku da Vladi i ministru Duliću ukažem na dva projekta čija bi realizacija pomogla zapošljavanju građevinske industrije Srbije i, u svakom slučaju, omogućila postizanje svrhe ovog zakona. Gospodine Duliću, prvi projekat (gospodine ministre, obraćam se vama; hvala) na koji vam skrećem pažnju je rekonstrukcija regionalnog puta između Velike Plane i Smederevske Palanke u dužini od 11 km. Put se već 20 godina nalazi u nepodnošljivom stanju. Tamo ograničenje brzine uopšte nije potrebno, zato što svako ko vozi brže od 50 km, rizikuje da ostane bez točka i da ostane na putu. Ovaj put je godinama održavan krpljenjem rupa. Međutim, inspekcija Direkcije za puteve je više puta utvrdila da samim krpljenjem više nije moguće put držati u funkciji i da je neophodna njegova totalna rekonstrukcija, uključujući i presvlačenje cele saobraćajnice novim slojem asfalta. Inače, ova saobraćajnica se već godinama nalazi u planovima rekonstrukcije, predviđena je i ovogodišnjim programom "Srbijaputa", međutim, svake godine se sve završi po onoj narodnoj – obećanje ludom radovanje. Ovaj put je, inače, vrlo frekventan. Povezuje dve opštine, Veliku Planu i Palanku, 100.000 ljudi. Svakodnevno više stotina radnika i đaka putuje iz jednog u drugi grad. U Smederevskoj Palanci se nalazi centralna bolnica za ovo područje koju svakodnevno posećuje nekoliko stotina ljudi iz Velike Plane. Uz sve to, put se nastavlja jednim delom prema Mladenovcu i Beogradu, a drugim delom prema Topoli i Aranđelovcu. Takođe je utvrđeno da većina vozača kamiona koji idu prema Smederevskoj Palanci i centralnoj Srbiji koriste put između Velike Plane i Smederevske Palanke kao najbržu i najbližu vezu sa Koridorom 10 i auto-putem. Vrlo je važna činjenica da veći deo ovog puta, negde oko 80%, prolazi kroz gusto naseljeno mesto Bresje, u dužini od pet kilometara, tako da praktično predstavlja ulicu za više od četiri hiljade stanovnika i, ovakav kakav je, put objektivno ugrožava bezbednost svih ljudi koji žive u njegovoj neposrednoj blizini. Inače, projekat rekonstrukcije ovog puta je gotov. Opština Velika Plana je sopstvenim sredstvima uradila sve pripremne radove, urađena je kanalizaciona mreža, regionalno preduzeće za puteve je odvojilo sve neophodne kapacitete koji su zakonom predviđeni da bi ona učestvovala u ovom projektu, pa se građani Velike Plane i Smederevske Palanke s pravom pitaju u čemu je problem, zbog čega ih država po ovom pitanju već deset godina tretira kao trinaesto prase. Tim pre što se, kao što znate, u Srbiji rekonstruišu putevi koji se nalaze u daleko boljem stanju. Stanovnici tih mesta imaju sreću ili nesreću da se kod njih održavaju prevremeni lokalni izbori ili su zavičaj nekog od uticajnih političara. Drugi projekat na koji želim da ukažem jeste izgradnja Lozovičke petlje na auto-putu Beograd–Niš. U pitanju je projekat čija bi realizacija zaposlila značajne kapacitete građevinske operative, ali, što je još važnije, imala bi izuzetno veliki značaj za razvoj celog regiona. Prvo što bi se postiglo izgradnjom Lozovičke petlje, znatno bi se olakšao izlaz na auto-put za više od 70.000 stanovnika Smederevske Palanke, Lozovika, Krnjeva, Miloševca, Saraoraca. Takođe, to bi bio najkraći put od Požarevca i istočne Srbije prema centralnoj Srbiji. Sve ovo bi za posledicu imalo ne samo lakše putovanje, nego i znatno jeftinije poslovanje za nekoliko stotina hiljada ljudi, a ono što je najvažnije za nas iz Velike Plane i Smederevske Palanke jeste da bi to, u svakom slučaju, doprinelo razvoju ove dve opštine. Podsećam gospodina ministra, on je verovatno upoznat s činjenicom da je Prostornim planom opštine Velika Plana predviđeno, takođe je to potvrđeno Strategijom održivog razvoja i Generalnim urbanističkim planom, da se u široj zoni Lozovičke česme izgradi industrijska zona, benzinska pumpa, motel i slični prateći objekti, i to na ovoj desnoj strani auto-puta, od Niša ka Beogradu. Izgradnja Lozovičke petlje predviđena je i Prostornim planom Koridora 10, ali ukazujem na činjenicu da još uvek nije izgrađena ni projektna dokumentacija. Istina, već nekoliko godina se iz Nacionalnog investicionog plana izdvajaju ne beznačajna sredstva za izradu projektne dokumentacije, ta sredstva se usmeravaju prema CIP-u, međutim, do sada je sve ostalo mrtvo slovo na papiru. Znači, od projektne dokumentacije ne postoji ništa. Na kraju, ponavljam da bi izgradnja Lozovičke petlje i rekonstrukcija regionalnog puta između Velike Plane i Smederevske Palanke, koji se, još jednom upozoravam, nalazi u nepodnošljivom stanju, imala izuzetan značaj pre svega za ove dve opštine, ali i za celi region i omogućila bi angažovanje značajne građevinske operative, čime bi bila postignuta svrha ovoga zakona. Zbog toga od gospodina ministra očekujem da uvaži navedene argumente (ako ih je čuo, s obzirom da telefonira) i odobri sredstva za ove projekte. Hvala.
Iskorišćeno je sedam minuta i pet sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su, sa ispravkom, zajedno podneli narodni poslanici: Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Ivan Andrić.
Hvala. U ovom članu se prvi put nazire skandal koji će se kasnije razraditi u članu broj 5. Mi smo predložili da se ovaj član briše i dopustite da vam kažem bar pet argumenata, koji bi trebalo da budu dovoljni da bilo ko, ko poštuje demokratiju kao način uređenja, glasa za ovaj amandman. Prvo, član 3: ''U skladu sa ovim zakonom, Vlada, na predlog nadležnih ministarstava, odnosno nadležnog organa jedinice lokalne samouprave, utvrđuje listu projekata za izgradnju, rekonstrukciju, odnosno adaptaciju, koji se u celosti ili delimično…'' Znači, pored toga što je verovatno nemoguće da se napravi jedinstvena lista na nivou cele Srbije, prosto je neverovatna ambicija da krečenje Doma zdravlja u Surdulici i firma koja će to raditi budu pod nadležnošću Ministarstva u Beogradu. Ovakav vid centralizacije je, pored onoga kada je oduzeta imovina opštinama iz devedeset i neke godine, mislim drugi najveći do sada. Dalje, onaj deo člana koji ukazuje na potencijalne mogućnosti za korupciju, a koji se u nejasnim terminima u ovom članu pominju, kao ''koja imaju odgovarajuće iskustvo i reference i zapošljavaju značajan broj radnika, odnosno prema svojim tehnološkim kapacitetima…'', a sve to prema kriterijumima koje će Vlada odrediti. Zašto sad nije Vlada odredila? Znači, ostavlja se jedno diskreciono pravo, koje će sigurno ostaviti sumnju u korupciju i arbitrarnost u odlučivanju. Idemo dalje, na odredbu koja je direktno suprotna Zakonu o javnim nabavkama. To je ova oko toga da mogu da učestvuju samo domaće firme. Kao što znate, u Zakonu o javnim nabavkama postoji prednost koju imaju domaće firme i u skladu sa međunarodnim ugovorima Srbija tu prednost ima u narednih pet godina, pre svega u skladu sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju, našom velikom pobedom, koja se desila samo dve-tri nedelje pre nego što je donesena odluka u Vladi da krene da krši taj sporazum. Znači, po tome imamo pravo da zadržavamo određeni procenat prednosti domaćih firmi – 15% u prvoj godini, 10% u drugoj godini, pet u trećoj, ako se ne varam, i tako pet godina. Ovaj član direktno krši ovu odredbu. To je član koji kaže da samo domaće firme mogu da učestvuju na ovim, ovo nisu tenderi, nego ovim pogodbama koje će se desiti. Naravno da je ovaj član suprotan CEFTA sporazumu i siguran sam da je ovde jako važno i siguran sam da, iako to možda demagoški jako lepo zvuči da mi dozvolimo samo našim firmama da posluju kod nas, verujte – uslediće reakcija. Kad bi neko zabranio našim firmama da učestvuju, ne mora građevinskim, bilo kojim, u Hrvatskoj, Bosni, Makedoniji, Engleskoj, verujte da bismo i mi zabranili njihovim da dolaze ovde. Ovo uraditi, a ne očekivati reakciju, možda ne u ovom sektoru, ali zašto ne u sektoru poljoprivrede, u sektoru trgovine... Znači, reakcija će sigurno uslediti, tako da i sa te strane ova mera nije adekvatna. Kao četvrti ili peti razlog je da se ovim, u stvari, uništava konkurencija, zbog koje će građani Srbije imati štetu. To je vrlo jednostavno utvrditi. Evo, pre neki dan je završen tender za ovaj deo auto-puta ka moru, kroz Crnu Goru. Na tom tenderu su učestvovala razna preduzeća. Pobedio je domaći konzorcijum, ako se ne varam (ne znam da li je završen tender), a druga je bila firma koja se zove, ja se ne razumem ali na primer Osijek gradnja, iz čega sam zaključio da je iz Hrvatske. Takav način je omogućio da se postigne najniža cena. Ukoliko ne postoji konkurencija i zna se unapred da će domaća firma to dogovorom dobiti, novac građana Srbije će otići nenamenski, bez ikakve kontrole. Platićemo više za nešto za šta bi Vlada platila manje. A to nije privatni novac Vlade, to je novac koji ide iz poreza, iz budžeta, iz raznih drugih prihoda. Tako da je ova mera, u stvari, kontra proklamovanim ciljevima ovog zakona. Ova je mera protiv interesa građana Srbije. Druga stvar, stvarno mi je teško da poverujem. Ako se zabrani firmi iz Finske, ukoliko gradi nešto u Srbiji, ili iz bilo koje druge zemlje, iz Amerike, iz Rusije, jer će ona dovesti hiljade građevinskih radnika u Srbiju iz te zemlje, da oni grade u Srbiji... Naravno da će te firme zaposliti naše ljude, pobogu. Uzeće neke naše podizvođače. Neće niko dovoditi te zidare koji stoje na skelama, i šta smo sve slušali, iz Kine ili ne znam ni ja odakle. Da li ovo znači da se neće graditi ''kineski most''? ''Kineski most'' će graditi firma iz Kine, to smo svi videli na televiziji. U pretposlednjem članu kažete: ''Realizacija projekata koja je započeta do dana stupanja na snagu ovog zakona, nastaviće se po odredbama ovog zakona...'' Znači, mi sada kažemo Kini – ne može vaša firma. Ne može da bude ni formalno, nego će samo naše da grade. Kakve će to posledice imati? Da li to znači da Jugorosgas neće moći da gradi Južni tok (pored Aleksandra Tijanića, naša druga omiljena tema)? Da li to znači da neće moći Rusija da gradi? Šta će da radi NIS kada rekonstruiše objekat? Osnivač te firme je Vlada Srbije. Vidimo na televiziji – gradi američka firma. To je najradikalnije protiv zakona. Znači, Rusi i Amerikanci su se udružili da unište naše zidare, to se desilo na TV-u pre neki dan. Malo karikiram, ali poenta je u tome da ovo neće dovesti do boljitka. U ekonomskom smislu, svaka težnja autarhičnosti i zatvorenosti je kontraproduktivna. To znaju kolege iz vladajuće koalicije. To se uči na prvoj godini ekonomije, nije to neko ekspertsko znanje. Ovo nam smanjuje produktivnost, efektivnost domaćih firmi, dovodi do korupcije, do neefikasnosti. I, na kraju, kada te firme budu 1. januara 2012. godine izašle na evropsko tržište, što se nadamo da će biti, kakva će biti njihova sposobnost da se takmiče ako su do tada bili zaštićeni više nego orlovi u Americi? Njihova sposobnost će biti nula. Mi taj period u istoriji imamo iza sebe, kada je privreda bila zatvorena. To nije dovelo do jačanja naših preduzeća, to je dovelo upravo do slabljenja, i to je medveđa usluga. Naravno, više ćemo govoriti o tome po amandmanu na član 5, ali ovde se prvi put narušava pravni poredak Srbije time što se anulira Zakon o javnim nabavkama u smislu učestvovanja domaćih i stranih preduzeća. Kasnije se taj zakon potpuno suspenduje. Moram da kažem da sam primetio još jednu stvar. Znam da je ova informacija o bezbednosti jednog opozicionog lidera medijski dosta atraktivna, ali mi je prosto neverovatno da Vlada predlaže ukidanje ili suspenziju Zakona o javnim nabavkama, a da to ne postoji ni u jednom mediju. To je stvarno neverovatno. Ne znam šta je razlog, da li je razlog ''Očistimo Srbiju'', koji je išao pre ovoga kao priprema za ovo, da li je razlog konkurs Aleksandra Tijanića, pa neće čovek dok se ne završi, bolje da ništa ne radi (nije bio svestan količine podrške koju ima od vladajuće koalicije, pa nije hteo da rizikuje). Znači, prosto je neverovatno. Ovo je rušenje jednog od temelja demokratije i mi to ponavljamo. Ne ulazimo u namere, zato što namere nisu ni važne, na kraju. Izbacivanje javne kontrole iz trošenja novca poreskih obveznika je rušenje temelja demokratije i ovde se to načinje prvi put. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Oliver Dulić.
Rekli ste da malo karikirate. Moram da kažem da ste karikirali malo više, jer ste pomešali i pobrkali nekoliko stvari i dužan sam da vam kažem činjenice koje su vezane za ovaj zakon. Prvo, cilj ovog zakona je bio da se pomogne domaćoj operativi u uslovima svetske ekonomske krize i da se iznađe jedna od mera kako da pad u građevinskom sektoru, koji je nesumnjivo izazvan svetskom ekonomskom krizom i jedino svetskom ekonomskom krizom zbog toga što postoji očigledna kriza tražnje i privatnih investicija, da se prevaziđe tako što ćemo uspeti državnim merama da održimo uposlenost ili da omogućimo da se u građevinskom sektoru otvore nova radna mesta. I prekjuče sam, u raspravi u načelu, nekoliko puta ponovio –jedini način kako možemo da spasimo građevinski sektor jeste da država postane investitor. Nema drugog načina. I moram da kažem, kao jednu vrstu kritike vama, da nijednog trenutka nisam čuo šta to drugo može da se uradi da se građevinski sektor spasi. Koja je to mera koju država, koja mora da interveniše, može da uradi da se građevinski sektor spasi. Dakle, vi niste ponudili alternativu. Ponudili ste kritiku svega onoga što smo mi ovde napisali i mi smo, naravno, spremni da o tome debatujemo. U toj kritici ste izneli nekoliko stvari koje apsolutno ne stoje i ja ću pokušati polako, na početku ove rasprave o amandmanima, da pojasnim i objasnim na koji način mi mislimo da pomognemo. Prvo, kad je ekonomska kriza krenula, mnogi ekonomisti su ulazili u rasprave kako mi kao država treba da reagujemo na ekonomsku krizu. Povlačene su paralele sa drugim zemljama koje se ponašaju na jedan način sada i pokušali su da nađu odgovor iz svetske ekonomske krize koja se, ista ili slična, desila 1929. godine i koja je dovela takođe, kao i sada, do urušavanja celokupnog svetskog ekonomskog poretka. Tada su gledane koje su greške pravljene u Americi i pokušano je da se iznađu mere koje ne bi bile ponovljene kao odgovor američke vlade tada, 1929. godine. Tada smo slušali od liberalnih ekonomista kako je jedini odgovor na svetsku ekonomsku krizu ne protekcionizam, ne pokušaj da se spasu domaća preduzeća, nego naprotiv, što je moguće više otvaranja, što je moguće više liberalizacije svega – neka propadne ono što ne valja, tržište će to da odredi. Kao efekat toga, mi u realnom životu imamo da stotine hiljada ljudi ostaju bez posla. U ovom trenutku mi to više ne možemo da izdržimo. Mi kao država više ne možemo da podnesemo socijalne posledice tog pristupa da ne treba raditi ništa, da država ne treba da interveniše, da država ne treba da koristi svoje resurse kao pomoć privatnim preduzećima, da njih treba prepustiti tržištu, neka umre ono što ne valja. To je pristup koji vi, očigledno, ovde zagovarate. Da su sve države u svetu primenile tu meru, smatrao bih opravdanim da vi danas kritikujete ovu vladu što tu meru koristi, ali ni jedna jedina država u svetu nije primenila tu meru. Svaka država se potrudila da, pre svega, zaštiti svoje kapacitete u smislu ekonomskog jačanja ili barem preživljavanja ove krize. Videli ste ogromne državne intervencije u gotovo svim državama sveta – subvencije za kupovinu domaćih proizvoda, intervenciju države u privatnom sektoru koja se merila hiljadama milijardi dolara ili evra. Dakle, videli ste nešto što je bio pokušaj svake vlade sveta da pokuša da zaštiti svoju ekonomiju. Mi to sada radimo u jednom vrlo osetljivom i vrlo specifičnom sektoru, a to je sektor građevine, zbog toga što sektor građevine isključivo zavisi od odnosa investitora u građevinski sektor i od odnosa tražnje koja podrazumeva kupce tih dobara koje građevinski sektor proizvodi. To su uglavnom stanovi i poslovni prostori, kojih nažalost danas nema. U ovom trenutku imamo milione kvadratnih metara stanova i poslovnih prostora koji zvrje prazni i koji ne mogu da budu prodati upravo zbog efekata svetske ekonomske krize. Naš pokušaj se ne svodi na to da mi od građevinske operative u ovom trenutku stvaramo jedan sektor koji će se obogatiti kroz ovaj projekat. Ne, neće se obogatiti. Zbog toga što će cene koje se budu definisale kroz postupak javne nabavke, koji će se sprovesti u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama, a o tome ću nešto kasnije da pričam, dovesti do toga da se dođe do najbolje moguće cene. Možemo sad da razlažemo i pričamo o tome kako vi to vidite da mi urušavamo sistem kada apsolutno poštujemo sve ono što je postupak za javne nabavke, što se definiše ovde, osim jedne stvari i tu ste u pravu. Mi smo rekli – ovo je program koji je ograničen, koji je limitiran i koji isključivo podrazumeva da u njemu mogu da učestvuju domaća preduzeća. Tačno je da smo namerno stavili da mogu da učestvuju domaća preduzeća i tu eventualno mogu da prihvatim kritiku i tu ste u pravu, ali je upravo to program ove vlade, da pokuša da spasi domaću operativu. Kažete da će ceo sistem da bude napravljen tako da se desi jedna vrsta centralizacije u procesu donošenja odluka. Sad ću vam reći kako će da izgleda ceo taj program, pa mi recite gde je tu centralizacija. Poslali smo javni poziv bankama i poslali smo javni poziv lokalnim samoupravama da prijave svoje projekte. Svaka lokalna samouprava koja u svom budžetu ima planirana sredstva za rekonstrukciju, adaptaciju ili izgradnju bilo kog građevinskog objekta koji podrazumeva ovaj zakon, podnese državi zahtev za sufinansiranje iz ovog projekta. Potom jedna međuresorna radna grupa uzima u obzir procenu koliko je taj projekat važan u smislu lokalne zajednice, ali mnogo više procenu koliko će taj projekat da angažuje građevinske operative. Prema tome se stvara jedna lista projekata koja može da se finansira iz pula sredstava koja možemo da udružimo mi kao država zajedno sa bankama. U ovom trenutku taj iznos pul sredstava je negde oko 180 miliona evra. Dakle, u ovom trenutku imamo oko 180 miliona evra koje treba da upumpamo u građevinu. Jedina je centralizacija, ako to zovete centralizacijom, kada lokalne samouprave predlože listu projekata, a mi im kažemo – ove projekte možemo da finansiramo, a ove projekte, nažalost, u ovoj godini ne možemo. To je jedina centralizacija koja postoji, odnosno donošenje odluka na centralnom nivou. Mi ne ulazimo u to koja će lokalna samouprava da učestvuje u ovom programu, ne ulazimo u to koja će lokalna samouprava projekte da pošalje, ne ulazimo u to da li je njima važno da grade školu, vrtić, obdanište, bazen, stan. Nama to nije važno, nama je važno da ti projekti zaposle što je moguće više ljudi. Potom se dešava jedan ceo proces donošenja odluka, koji će podrazumevati da lokalna samouprava, kada ima obezbeđena sredstva od strane države, ulazi u pregovarački postupak koji je definisan Zakonom o javnim nabavkama. Sada ću vam citirati članove Zakona o javnim nabavkama i vi mi recite šta je tu prekršeno osim ove stvari o kojoj smo pričali, a to je da isključivo domaća preduzeća mogu da učestvuju i ove druge stvari, da smo ukinuli suspenzivno dejstvo prigovora kod Komisije za zaštitu prava ponuđača. A možemo da pričamo i o tome zašto smo to uradili, jer nam dosadašnje iskustvo govori da ne možemo hitnu meru da sprovedemo ukoliko imamo suspenzivno dejstvo. Dakle, to smo uzimali kao argumente. Mogli smo, kao Vlada, da kažemo – svetska ekonomska kriza i situacija u građevinarstvu je poput poplave ili klizišta. Možemo da primenimo član 7. Zakona o javnim nabavkama, koji definiše nabavke na koje se zakon uopšte ne primenjuje. Dakle, Zakon o javnim nabavkama je predvideo da postoje situacije u kojima se zakon ne primenjuje i u kojima postoji direktno pogađanje bez bilo kakve procedure. Tačka 3) kaže – ''radi obezbeđivanja osnovnih životnih uslova u slučajevima elementarnih nepogoda, drugih nesreća ili havarija, u skladu sa propisima kojima se uređuje zaštita od takvih nepogoda, nesreća, odnosno havarija''. Dakle, Vlada je mogla da kaže – ovo jeste jedna elementarna nepogoda, nećemo uopšte da primenjujemo Zakon o javnim nabavkama, evo vam pare i gradite. Ne, mi nismo to uradili. Insistirali smo na tome da postoji procedura, jer, da budemo iskreni, i mi hoćemo da zaštitimo naš pravni poredak, i mi hoćemo da obezbedimo da tržište ima mogućnost da izniveliše cenu koštanja toga na najbolju moguću. Evo čitam vam postupak koji smo predvideli i koji vi kritikujete, a to je pregovarački postupak bez objavljivanja javnog poziva u članu 24. Zakona o javnim nabavkama – ako zbog izuzetne hitnosti prouzrokovane vanrednim okolnostima ili nepredviđenim događajima, čije nastupanje ni u kom slučaju ne zavisi od volje naručioca, naručilac nije mogao da postupi u rokovima određenim za otvoreni ili restriktivni postupak, primenjuje se ovaj član. Upravo vam opisujem situaciju u kojoj se zemlja nalazi. Dakle, vanredne okolnosti ili nepredviđeni događaji čije nastupanje ni u kom slučaju ne zavisi od volje naručioca. Mi nismo mogli da utičemo na tok svetske ekonomske krize, niti smo krivi što se ona desila. I mi upravo iz razloga što to u Zakonu o javnim nabavkama postoji kao mogućnost, taj postupak primenjujemo. Dakle, poštovali smo proceduru i taj postupak ne znači da neće postojati konkurencija na tržištu. Odmah po donošenju ovog zakona donećemo dve uredbe. Jedna uredba će definisati kriterijume koje građevinske firme moraju da ispunjavaju da bi učestvovale u različitim vrstama projekata. U tim kriterijumima formiraće se jedan registar preduzeća koja mogu da učestvuju u ovom programu, koja će morati da se razvrstaju po vrsti posla, da li je to stanogradnja, postavljanje kanalizacije, molerski radovi, rekonstrukcija, adaptacija, izgradnja puteva itd., zatim obima posla, da li su u stanju da grade 20.000 kvadrata, 1.000 kvadrata ili 100 kvadrata, i treća stvar – lokacija gde se te firme nalaze. Nama je namera da napravimo jednu listu preduzeća koja ispunjavaju kriterijume i mogu da učestvuju u ovom programu. Naručioci, a to su lokalne samouprave, biće dužni, i to u ovom zakonu vrlo lepo piše, da pošalju javni poziv svim naručiocima koji ispunjavaju uslove koji su definisani ovim kriterijumima, da se na njega jave. Neće biti mogućnosti da se tamo neki predsednik opštine sa svojim kumom dogovori da okreči školu. On će biti obavezan da uputi poziv, odnosno da uđe u pregovarački postupak sa svim firmama koje su se prijavile za ovaj program. I, kao superkontrolu svega toga, mi smo doneli dve stvari. Jedna stvar je da smo definisali maksimalnu, odnosno minimalnu cenu kada je u pitanju stanogradnja, jer ona može da se odredi. Druga stvar, svaki od tih projekata će na kraju morati (i vi to nazovite centralizacijom, a ja ću nazvati superkontrolom) da dođe pred jednu komisiju, koja će da kaže – krečenje škole u Lebanu ne može da košta dva miliona, bez obzira što je on sprovodio postupak javnih nabavki kako je to definisao zakon, ona može da košta otprilike 100.000; ako si dao preko 100.000, izvini, molim te, mi smo ti odobrili taj projekat, ali si dao nekorektnu cenu i tog projekta neće biti. Učinili smo sve da bude, sa jedne strane, mogućnosti lokalnim samoupravama da uđu u projekte. Mi ćemo im pomoći novcem pod vrlo povoljnim kreditnim uslovima, koji će podrazumevati povoljnu kamatnu stopu i otplatu na osam godina. Omogućili smo svim firmama da učestvuju i svaka firma koja hoće da učestvuje imaće mesec dana da se prijavi u taj registar, da se kandiduje da učestvuje u ovom programu. Na kraju, uveli smo superkontrolu, da se ne desi da neko ugovori posao za prekomerno visoku cenu. Pored svega toga, postojaće i kontrola koju je definisao Zakon o javnim nabavkama. Dakle, u potpunosti smo zaokružili sve ono što je neophodno da bismo bili sigurni da će ovaj projekat da uspe. Da li će on da uspe, u ovom trenutku to ne možemo da znamo. Ono što je nadležnost Ministarstva životne sredine i prostornog planiranja, a to je pitanje stanogradnje, budite sigurni da će da uspe. I budite sigurni da ćemo i kroz određivanje maksimalne, odnosno minimalne cene i kroz mogućnost da sada sa Vojskom, preko Građevinske direkcije Srbije, otkupimo još vojnog zemljišta i da na njemu gradimo, u ovoj godini pokrenuti nekoliko velikih gradilišta, kao što je "4. juli", odnosno "Stepa Stepanović", na kome će vrlo brzo početi da se gradi negde oko 560.000 kvadrata. Mi smo, dakle, spremni da pokrenemo građevinsku operativu i da pomognemo građevinarima da izađu na teren. Ko će da gradi? Gradiće naša preduzeća. To je odgovor na ono pitanje koje se pojavljuje u medijima, da država sad hoće da gradi, upropastiće privatni građevinski sektor jer država hoće da gradi. Država nema kapaciteta da gradi. Ne postoje više velike državne firme koje su u stanju da grade. Sve velike građevinske firme su privatne, postoje vlasnici i država će ih angažovati da rade po cenama koje ćemo ovde da preciziramo. Ponavljam, ovo nije mera koja će da omogući investitorima koji su toliko puta pominjani u negativnom svetlu zbog toga što drže visoke cene kvadrata, da zarade još više para. Ovo je mera koja će pomoći građevinskim preduzećima, molerima, tesarima, stolarima, zidarima, armiračima, dakle ljudima koji rade građevinske poslove, koji izvršavaju građevinske radove, da najzad izađu na gradilišta. Ova mera je dobra i ova mera je jedino moguća. Molim vas da mi sad kažete, u ovoj raspravi, šta vi to predlažete. Liberalizaciju? Neka umre sve ono što ne valja? Šta da radimo, kriza je, ali ko nije likvidan i ko nije dobar, neka umre? Da vam kažem nešto, onda u ovom trenutku gotovo 80% građevinske operative ispunjava taj kriterijum i mi ćemo, zahvaljujući svetskoj ekonomskoj krizi, izgubiti građevinsku operativu. Je l' to treba da se desi? Mi smatramo da ne treba. Smatramo da je potrebno da nešto uradimo i to radimo kroz ovaj zakon. Zahvaljujem.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Molim vas samo, gospođo predsedavajuća, da kada sledeći put on optuži jednu poslaničku grupu da želi da svi umru koji se bave građevinskom industrijom, nekako skrenete pažnju da se takve stvari ne rade u Skupštini, pošto one kulminiraju na kraju obezbeđenjem. Ali, sada to nije tema. Gospodine ministre, gledajući lica ovih vaših kolega iz vladajuće koalicije, mislim da ste vi ovim što ste sada rekli potvrdili ono što sam govorio. Sad ja ne znam gde se tačno mi ne razumemo. Ne razumem, da li se mi zalažemo za lesse fer državu? To je stvarno čak mnogo nisko da bih ja sada odgovarao na vaše pitanje. Naravno da ne. Tako nešto ne postoji nigde, ni u tom svetu o kome pričate, već 70 godina. Ali da vam kažem nešto, kada govorimo o uzrocima svetske ekonomske krize, stvarno mislim da to zaslužuje malo ozbiljniji pristup. Da Srbija treba da radi isto što i SAD, verujte, to je mnogo više smešno nego što bih ja uspeo bilo kakvom šalom sada ovde da kažem. Naša zemlja zavisi od stranih investicija, gospodine Duliću. Ukoliko njih nema, tri do četiri milijarde godišnje, Srbija ne može da ima rast. Ali to kažem ovako samo sa strane, teško mi je da polemišem o tome verovatno isto kao kad bih polemisao s vama o nekom ortopedskom zahvatu. Što se tiče centralizacije i procene, to je koruptivnost. Neki ljudi će sedeti i donositi nekakve procene sa jednog spiska i odlučivati ko ima prioritet, ko nema, da li ga je poslao SPS, ''Nova Srbija'', Jagodina, ko je gradonačelnik, šta ovaj radi, da li će da glasa za nešto u Skupštini, pa ako sve to ispuni, onda će moći da bude na spisku. Vi tako birate, gospodine Duliću. Ne vi lično, nego vladajuća koalicija tako bira sudije Ustavnog suda. Tako što ima jedan Sulja, pa mora da ima i Rasim, pa nema veze što je taj radio u privatnoj firmi kao pravnik, to ga ne sprečava da ima ambiciju da bude sudija Ustavnog suda. Znači, tako stvari funkcionišu, bez obzira na to da li mi, ili bilo ko, vama nešto verujemo ili ne verujemo. U ovoj zemlji se to tako radi – ko i koliko ima iz koje stranke, toliko ima firmi, ti će gradonačelnici da dobiju projekte. Mi nemamo pravo, gospodine Duliću, da kažemo – da li će ovaj projekat da uspe, videćemo. Nažalost, odgovornost je mnogo veća. Proći će vreme, utrošiće se novac. Posledice su ogromne. Mi se ne možemo zadovoljiti time. Mi znamo da ovo neće biti dobro. Tako smo vam rekli i za Zakon o planiranju i izgradnji i šta je danas efekat? Iz jedne greške ulazite u drugu. Znači, treba da očekujemo da uđete u neku treću, pa da se onda, na kraju, svi naslađujemo što nećete ponovo biti ministar. Nas to ne zanima. Što se tiče elementarne nepogode, mislim da je vaše objašnjenje stvarno skandalozno. Vi ste rekli da se samo na način da domaće firme učestvuju krši Zakon o javnim nabavkama. To je netačno. Znači, primenjuje se pregovarački postupak bez objavljivanja javnog poziva. To je korupcija. Nema tu nikakve poplave, nikakve hitnosti u smislu Zakona o javnim nabavkama. (Predsedavajuća: Tri minuta. Narodni poslaniče, vreme za repliku je iskorišćeno. Zahvaljujem.) Ako mogu da završim rečenicu…
Reč ima ministar Oliver Dulić.
Zamolio bih vas da, usled nedostatka argumenata, ne koristite stvari koje bi mogle da budu uvredljive. Kao prvo, ja sam ponosan što sam ortoped. I, da vam kažem nešto, ne znam koji ste vi fakultet završili, možda bih se prisetio pošto se znamo iz studentskih dana, ali sam ja sa svojom specijalizacijom ortopedije završio tri vaša fakulteta. Nemojte da potcenjujete moju struku i moju sposobnost da upravljam bilo kojim sistemom. Jedva čekam da uđem u raspravu oko jednog drugog amandmana, gde vi iz LDP-a vidite problem u Zakonu o planiranju i izgradnji. Jedva čekam da čujem vaše argumente i da vas pitam – šta je to problem u Zakonu o planiranju i izgradnji, osim možda tamo gde vaši ljudi sede i primenjuju ga? Spremio sam se da vam kažem kako se zakon primenjuje svuda gde sede svi ostali, i pozicija i opozicija. Primenjuje se sasvim solidno. Mogu da vam kažem i koliko je Ministarstvo u stanju da primeni odredaba Zakona o planiranju i izgradnji. Dakle, vi imate problem sa zakonom samo iz razloga što tamo gde sede vaši ljudi postoji neko nerazumevanje, ne postoji dobra volja da se zakon primeni ili postoji potreba da se građevinski sektor zadrži. O tome možemo da pričamo. Dakle, čekam, kada počnemo da pričamo o Zakonu o planiranju i izgradnji, da mi vrlo jasno i argumentovano kažete šta to ne valja. Do tada, sve ovo što ste rekli, ponavljam, nije tačno. Pregovarački postupak bez objavljivanja javnog poziva je predviđen Zakonom o javnim nabavkama i predviđene su okolnosti kada se primenjuje – ako zbog izuzetne hitnosti prouzrokovane vanrednim okolnostima ili nepredviđenim događajima, čije nastupanje ni u kom slučaju ne zavisi od volje naručioca... Mi smo protumačili i siguran sam da svako ko sluša i gleda ovo može da kaže da je to upravo okolnost koja se desila građevinskom sektoru u Srbiji i može da se primeni ovaj pregovarački postupak. To i dalje ne znači da se svi ostali članovi Zakona o javnim nabavkama ne primenjuju. Postoji i kontrola, postoji i postupak koji podrazumeva tržišnu cenu, postoji sve ono što inače postoji. Mi smo još na to dodali da postoji kontrola države, ona mora da postoji, ali u smislu da nećemo prihvatiti da se realizuje neki projekat gde je ugovorena cena viša od nečega što će biti procenjeno. Dakle, mi smo učinili sve da ovaj projekat uspe i da postoji kontrola. Možete vi to da nazovete centralizacijom, to je u redu. Kada već pričamo o državnim intervencijama, nijedna država nije dopustila da se njen ekonomski sistem uruši u ovoj krizi. Svaka država je odstupila od inače proklamovanih načela liberalne ekonomije koja danas dominira svetom. Svaka država je to uradila. To je uradila i Nemačka, to je uradila i Amerika, to su uradili bastioni liberalnih ekonomskih shvatanja od kojih smo mi učili kako da organizujemo naš ekonomski sistem. I, kad kažem ''neka umre sve što ne valja'', naravno da ne mislim fizički, mislim u ekonomskom smislu. Zašto Amerika nije pustila sve te silne banke, od kojih zavisi ekonomska stabilnost jedne zemlje ovde, nego je državnim novcem, novcem građana, intervenisala u privatnom sektoru da se sve to spasi? Mi, naravno na mnogo manjem nivou (možda nije uporedivo, ali jeste shvatljivo) moramo da intervenišemo, jer naš građevinski sektor doživljavamo kao vitalnu granu naše industrije, od koje zavisi i te kako prosperitet naše ekonomije. Iz tog razloga intervenišemo. Ovo je mera koja je ograničena, ona će imati kraj svog dejstva. U ovom trenutku mi mislimo da je ovo jedini način kako može da se pomogne.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Vrlo kratko i najmanje važno. Ja duboko poštujem profesiju ortopeda, to je prvo jako važno, ali duboko sumnjam u to kada se ortoped bavi ekonomijom. I, to je moje pravo. S druge strane, gospođo Čomić, stvarno, mi da slušamo ovde razloge svetske ekonomske krize i njihovo tumačenje u smislu opravdavanja nečega što ruši temelje demokratije, to je uvreda Skupštine. Ni Amerika, ni Nemačka, ni Engleska, ni Luksemburg, ni Belgija, ni bilo koja civilizovana zemlja nije ukinula javnu kontrolu u procesu trošenja novca građana i to opravdavala svetskom ekonomskom krizom. Nijedna od njih nije rekla – svetska ekonomska kriza je kao poplava, pa ćemo sada da trošimo pare kako nam padne na pamet. Vi ste upotrebili reči poplava i elementarna nepogoda. Nijedna od tih zemalja nije to uradila. Vi zamenjujete teze. Mi nismo protiv zaštite domaće industrije, ta zaštita već postoji u Zakonu o javnim nabavkama. Ono što nama nije jasno, to je da dve godine niste uradili ništa, a onda ste došli i rekli nam – potrebna je hitnost, brzo, brzo. I zato što je brzo, onda gasimo postupak javne nabavke. E, mi vam kažemo – problem je u vašoj nameri, a ne u Zakonu o javnim nabavkama, pošto ostali mogu da grade po Zakonu o javnim nabavkama i to funkcioniše. Da li je kontrola potrebna? Naravno. Da li je danas ima? Ima je. Da li hoćete da kažete da država danas ne obnavlja nijednu školu, nijedan dom zdravlja, nijednu bolnicu? Je l' nisu počeli radovi na "Gazeli"? Je l' nisu počeli radovi na auto-putu? Kakve veze ima proces javne nabavke sa tim? Znači, negde je moglo, a negde ne može. E, mi vam kažemo – zato što negde niste mogli, vi ste to centralizovali i napravili procenu da bi, što bi naš narod rekao – mogli da muljate. Optužujete nas da Zakon o planiranju i izgradnji ne funkcioniše tamo gde sede naši. Tu gde sede naši, sede i vaši i mišljenje je zajedničko. Zakon je loš, a to ste priznali i vi. Za to ste okrivili administraciju. Zadali ste im cilj da svako od njih mora da bude visok četiri metra, pa pošto nije visok, oni su krivi. Je l' se to desilo? A nije bila vaša greška što ste od njih tražili da budu toliko visoki. Gospodine ministre, vaše odluke nisu odluke iz vremena kada smo zajedno bili u ''Otporu''. One danas imaju ozbiljne posledice. Jedna od posledica je ta, bez obzira što vi to negirate, da je i taj zakon, pored svetske ekonomske krize, uticao na propast građevinske industrije u Srbiji. I, to nije naše izolovano mišljenje. To je mišljenje svakoga ko se bavi time, makar u pet procenata svog vremena. Da li će rešenje svetske ekonomske krize biti suspendovanje javne kontrole u procesu trošenja novca? Neće. Niti ima jednu vezu sa uzrokom svetske ekonomske krize. Arogancija i način na koji se o tome govori, vređanje nas, neće učiniti da vi budete u pravu…
Tri minuta, iskoristili ste vreme namenjeno za repliku. Ministar ne želi reč. Narodni poslanik Čedomir Jovanović ima reč. Izvolite.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Duliću, hajde malo da ovo stavimo u jedan ozbiljniji kontekst od ovog u kojem vi pokušavate da nas zadržite. Pominjete svetsku ekonomsku krizu, reakcije drugih država, a ja vas pitam – zašto mi dve godine živimo u zemlji i radimo u Parlamentu, koji je jedina adresa na planeti na kojoj se Vlada nije pojavila sa planom i konkretnim merama kojima će odgovoriti na ekonomsku krizu u zemlji? Da li znate koliko je, ako govorite o Americi, Obama održao javnih skupova na kojima je promovisao svoj program rešavanja ekonomske krize u Americi? Trista skupova je održao pre nego što se Kongres o tom programu izjasnio. Vi ste došli ovde sa šest članova zakona, da nam dve godine posle krize kažete da je kriza elementarna nepogoda i da se zbog toga mora reagovati na takav način. Elementarna nepogoda je eksplozija vulkana na Islandu, klizište u Trgovištu, poplava u Zaječaru. Elementarna nepogoda nije propast građevinske industrije. Mislim da nije fer da našoj poslaničkoj grupi kažete kako ništa nismo predložili. Lično sam vam poslao predlog izmena Zakona o planiranju i izgradnji, predlog naše odredbe kojom se preciziraju postupci i podzakonski akti kojima se čini efikasnijim Zakon o planiranju i izgradnji. Pre dve godine smo ovoj skupštini predložili celovit paket mera "Odgovor na krizu – dogovor za budućnost". To sam predao vašem predsedniku Vlade Mirku Cvetkoviću u novembru 2008. godine. U okviru tog programa, koji smo vam predložili i kandidovali, ne kao Sveto pismo nego kao jednu inicijativu o kojoj možemo da razgovaramo, mi smo predložili i mere kojima će se pomoći građevinskoj industriji. Kakve su to bile mere, gospodine Duliću? Ne ovakvo politikantstvo, ne ovakve besmislice, jer nemate banke koje će ovo finansirati. Pre dva dana se 17% hartija od vrednosti ove države prodalo na tržištu. Niko više ne veruje u sposobnost ove države da organizovano vodi ekonomsku politiku. Tražili smo da država ne naplaćuje PDV preduzećima koja angažuje ako prethodno ne plati uslugu. Potopili ste "Mostogradnju". Ne mislim vi lično. Država je potopila "Mostogradnju". Potopila je "Planum". Preko 150 miliona evra su dugovi države prema građevinskoj industriji. Vratite svoje dugove. Uvedite red u te procedure. To je ono što država može da uradi. Drugo pitanje – konkurentnost. Konkurentnost je isključiva nadležnost Republičke vlade. Ne može građevinska industrija da postane konkurentnija sama od sebe. Srbija je postala Černobilj. Ekonomska klima u Srbiji je onakva kakva je klima u Černobilju – kontaminirana. Šta Vlada po tom pitanju može da uradi? Mora da donese nove političke mere, da promeni svoju politiku. Uđite u NATO, pa će stepen opterećenja zbog kreditnog rizika biti manji. Dobićemo IDA standarde Svetske banke. Onda će se pojaviti oni investitori koji u ovu zemlju ne dolaze zbog toga što znaju da u njoj nema reda. Kada vide kako se ponašamo prema partnerima iz Rusije, oni misle kako ćemo se ponašati prema njima. Ako ove koje volimo tako varamo, kako ćemo se ponašati prema onima koje uopšte ne volimo? To je politika Vlade, gospodine Duliću. Ako govorimo o konkretnim efektima ovog zakona, onda moram da vas upozorim, gospodine Duliću, da ne znamo ko je zakon napisao, da je formirana radna grupa, da je tu radnu grupu svojom odlukom formirao predsednik Vlade Mirko Cvetković. Kad se sastala ta radna grupa? Nemojte da sada čitam ovde ko su njeni članovi. Kad se ona sastala? Sa šest članova zakona da odgovorimo na problem građevinske industrije? To je nemoguće. Rekli ste da je izuzetno hitno, pa se mora delovati. Pa, to ''izuzetno hitno'' traje dve godine. Kako se zove ono što se desi danas, a traži reakciju momentalno? Kako je to što je izuzetno hitno, trajalo dve godine? Mi smo ovde u Skupštini, to je bilo prošle godine, po hitnom postupku usvajali zakon koji će stupiti na snagu 2012. godine, Zakon o privrednim komorama. Nismo mi vaši protivnici. Mi sa vama želimo da se dogovorimo, gospodine Duliću. Nema vaših i naših. U Sekretarijatu za urbanizam grada Beograda nema ni mojih, ni Đilasovih. Postoje profesionalci, to je pristup LDP-a. Gde je problem u svemu tome? U tome što je red u tom sekretarijatu drugačiji od onog koji postoji u drugim lokalnim samoupravama. Što oni ne mogu da tumače zakone, jer se u Beogradu radi o milionima, desetinama miliona koje prate investicije zasnovane na nečijem tumačenju. Zakon se ne tumači na nivou lokalne samouprave, on se primenjuje. Rekao sam da je 15-16 verzija tog zakona. Nije to samo vaš zakon, ja to vrlo dobro znam. U tom zakonu ima puno i populizma i demagogije i želje da se javnosti pošalje poruka – ako nema posla, biće pravde. Najmanje zameram vama loš efekat tog zakona, zameram vašoj vladi. Gde je danas Mirko Cvetković? Šta je za njega važnije od projekta investiranja 180 miliona evra? Beograd je morao prošle nedelje da se zaduži 60 miliona da bi mogao da nastavi svoje projekte, nema novac, ostao je bez prihoda po osnovu naplate naknade za građevinskozemljište, vi to vrlo dobro znate. Znate da je u Novom Sadu isti takav problem. Šta na sve to utiče? Tačno je, utiče i međunarodna ekonomska kriza, nema više novca koliko ga je bilo, ali je ta kriza samo ogolila naše unutrašnje domaće slabosti, nedorečenosti, veliku konfuziju. Vi kažete da se država pojavljuje kao investitor. Gde je država bila dobar investitor i dobar poslodavac? Od 590 javnih preduzeća, 585 posluje sa minusom. Kakav je poslodavac država u oblasti elektroprivrede, kad joj se duguje 60 milijardi dinara? Kakav? Zidari, tesari, moleri, stolari, sve je to apsolutno u redu, ali to, gospodine Duliću, nije građevinska industrija, i vi to vrlo dobro znate. Građevinska industrija su privatni investitori, oni koji imaju dobar menadžment, znanje, potrebnu energiju da te ljude zaposle. Tamo gde nema privatnih investitora je haos. Zato nam je građevinsko preduzeće "Rad" u stečaju već 15 godina, zato više nema… Da ne nabrajam sva ta građevinska preduzeća, vrlo dobro znate kakva je tu sudbina. Zemlja koja je nekad pobeđivala na međunarodnim tenderima, dolazeći iz komunističkog sistema, poštujući najrigoroznije kriterijume i standarde zapadnog sveta, došla je u poziciju da ne može da napravi most preko potoka kao nosilac radova, nego kao podizvođač. Slažem se da treba da pomognemo našoj građevinskoj industriji, slažem se da treba da budemo pametni, spremni smo i da zajedno preuzmemo rizik za teške odluke koje donosimo, ali nema demagogije. Timoti Gajtner je na kraju prošle godine Americi rekao – jeste, građani, investirali smo 800 milijardi dolara vašeg novca, profit je 52 milijarde, ova zemlja je zaradila 52 milijarde. Kad je "Dženeral motors" mislio da može po starom, otišao je u stečaj, bankrotirao je. A mi 300 miliona svakog meseca dajemo u Bor, da bi Bor mogao po starom. Mi ćemo da otvaramo fabrike, mi ćemo da zapošljavamo ljude i da preuzimamo propale privatizovane kompanije pa da mi budemo novi vlasnici. Od toga nema ništa. Ovaj zakon će samo vas i Vladu dovesti u težak položaj, a on će biti problem i za nas, zbog toga što mi u ovom haosu koji vi stvarate pokušavamo da pronađemo osnov da vas štitimo i podržavamo, jer ova vlada je mnogo bolja od bilo koje druge alternative koja stoji naspram nje u ovom trenutku. Ako govorimo o politici, gospodine Duliću, uništili ste centralnu banku (govorim samo o nekoliko poslednjih postupaka) i to svaki bankar u ovoj zemlji zna, samo nema odgovor na pitanje – koja je to sila prisilila guvernera u ostavci da dođe ovde i predloži zakon kojim negira sve ono što je godinama radio? Kako smo juče birali sudije Ustavnog suda? Niko u ovoj skupštini danas ne može da pomene imena kandidata. Vaš zakon šest članova, a kandidatura za sudiju Ustavnog suda šest i po redova. Izabran je direktor Javnog servisa. Više transparentnosti je bilo u glasanju za pobednika "Farme" nego u izboru za direktora Javnog servisa. Na kraju dobijamo poruku da će Vlada uredbom definisati kriterijume. Nas interesuje zašto kriterijumi nisu u zakonu. Mi time pokušavamo i vama da pomognemo. Jer, kad dođe do toga na vladi, onda znate kako će biti, kao što je bilo u reformi pravosuđa – a gde je moj sudija. Kao što je bilo i kada se glasalo o antidiskriminatornom zakonu – ja ne mogu, neka glasa LDP. Mi to ne možemo da pratimo i ne možemo da podržavamo. U ovome vidimo zabrinjavajući trend, koji prevazilazi nadležnosti vašeg ministarstva. Šta je ono što smo mi predlagali kao alternativu tome? Vratite postupak korak unazad. Sedite da razgovaramo sa građevinskom industrijom. Razgovarajte sa ministrom ekonomije. Razgovarajte sa Ministarstvom finansija. Vidite da li je moguće izvršiti poresku reformu, da li je moguće obavezati državu da plaća onima koji za nju rade. Ako ne može da im plati, nek im ne naplaćuje to što su preduzeća u državi koja nije sposobna da ih plati. Svako ko se upusti u posao sa državom, plati PDV momentalno na fakture koje je izdao, a onda čeka po dve-tri godine da mu država odgovori na taj račun sa novcem koji će mu uplatiti. Tokom dve-tri godine on je u minusu, ne može da povuče kredite, ne može da modernizuje svoju tehnologiju, ne može da isplati plate. Ako pričamo o Beogradu, puno je problema u Beogradu. Okoštali sistem, koji treba reformisati. Promeniti Sekretarijat za urbanizam iz korena, razdvojiti Sektor za velike investicije, Sektor za građanstvo, Sektor za pojedinačne projekte. Depolitizovati ga. Mi smo tamo poslali stručne ljude. Nijedan funkcioner LDP-a ne sedi u Sekretarijatu za urbanizam, ali sede ljudi koji imaju našu punu profesionalnu podršku. Zbog čega? Zbog toga što rade onako kako rade i neki drugi na drugim mestima. Kada smo preuzeli upravljanje ''Beograd putom'', na javnom konkursu smo izabrali direktora. Niko od nas ga nije poznavao. Nasledio je preduzeće sa dugovima od dve milijarde dinara. Posle godinu dana je, sa 30% manjim budžetom nego što je bio budžet prethodne godine, vratio sve dugove i završio poslovnu godinu sa plusom od 800 miliona dinara. To su efekti jedne politike. Ne možemo mi da poredimo Beograd sa nekim lokalnim samoupravama koje vi citirate. Ja vam kažem, Direkcija je uzela kredit od 60 miliona, nema prihoda. Kvadratni metar je užasno poskupeo i to je posledica mera koje ste vi doneli. Moramo da presečemo to, ne mogu i jare i pare. Ne može i tranzicija i pravda. Tranzicija nije proces u kome je pravda imperativ. Tranzicija mora da bude poštena i efikasna, a po pravdu – u crkvu. Tako je govorio i vaš i moj uzor. Nema pravde u ovom životu. Gde je pravda u svemu onome što nam se svakog dana dešava? Nemojte da političari nude ljudima pravdu, neka to radi patrijarh, neka radi muftija, neka radi biskup. Mi moramo da budemo efikasni. U ovome nema efikasnosti. Ko vas prati u ovome? Ko podržava? Kakva javna debata sve ovo prati? Vi ćete se obratiti lokalnim samoupravama. One su nesposobne, vi to vrlo dobro znate. Mi smo im smanjili budžete 15% u prošloj godini i i dalje to moramo da režemo. Kakve projekte oni mogu da kandiduju? Obnova škola, obnova bolnica, obnova mostova, obnova puteva. Sve to je tako malo prema ovih 180 miliona evra. Reforma celog sistema, nova politika, nova ekonomija. Premijer ovde i svi ministri ovde. Istina građanima Srbije treba da se kaže. Zemlja koja za penzije daje 30% svog BDP-a nema nikakvu budućnost. Zemlja koja svoj BDP pokriva sa 15% izvoza. Gospodine Duliću, vi ste ortoped, to je kao čovek bez obe potkolenice koji hoće da trči na olimpijadi. Sa ovakvim referencama zemlja mora da pokriva 70% svog BDP-a, a ne 15%. Zakoračili smo u tržišnu ekonomiju, pa smo videli da nam se ne to dopada i onda smo pobegli u dogovornu. I u tome svi učestvuju. To je prijalo i onima koji su kroz kosovizaciju Srbije postali tajkuni, a do 2003. godine su bili biznismeni koji su se normalno sretali sa predstavnicima vlasti, pa im je prijala dogovorna ekonomija u Koštuničinoj epohi kada su se oko svega dogovarali, a sada traže ljubav građana. Traže ljubav građana zbog toga što su za tri miliona odneli dušeke u Trgovište, a sa druge strane predsednik države i vi svi zajedno sa njim tražite njihovu solidarnost. Nije nam to potrebno. Ne treba nam nečiji most da bi nas vodili žedne preko vode. Jasan sistem. Privrednici hoće jak dinar – moraju da rade više. Neka kažu koji su njihovi programi. Neka propadnu trule građevinske kompanije. Šta će nam one, gospodine Duliću? Neće kompanije iz Nemačke dovoditi svoje radnike, nego će zaposliti one koji ovde rade. Dovešće nove tehnologije. Nemojte da nas na takav način optužujete. U svemu ovome što mi govorimo nema ničeg ličnog. Da nismo reagovali toliko puta, onda biste imali pravo to da kažete. Mi smo 2008. godine rekli – ciljana inflacija 2%, zamrzavanje plata i penzija. Tada je plata u Srbiji bila 450 evra, kao i u Crnoj Gori, kao i u Republici Srpskoj. Danas je plata u Srbiji 300 evra, a u Crnoj Gori i Republici Srpskoj i dalje 450. Mi ne opterećujemo vas nekim svojim ličnim politikama i pristupima, ali sve vreme ukazujemo na sistemsku nelogičnost. Ne možete vi ad hok merom da reagujete na ovako duboke strukturne probleme. Morate da iskoračite iz sfere u kojoj se nalazite kao Vlada. Nema pravde, gospodine Duliću, u privatizaciji građevinskog zemljišta. Amerika je napravljena tako što su svako jutro uz pucanj pištolja svi kretali, pa ko prvi stigne – njegovo je. Ja se za to ne zalažem danas u Srbiji u 21. veku, ali se zalažem za red. Zalažem se da neko plati porez, da taj neko ima pravo na jake institucije, na stabilnu državu, na jasan sistem i na mere koje ne zavise ni od vas ni od mene. Imam prava da govorim 15 minuta i, ako vam nije prijalo ono što sam do sada rekao, žao mi je. Ovim se iscrpla mogućnost učešća u raspravi i stoga je to naš doprinos rešavanju ekonomske krize u zemlji. Vaših šest članova je kao naših 15 minuta, a građevinari neka se drže na skelama.
Poslanička grupa LDP ima na raspolaganju još sedam minuta i 40 sekundi, a vi ste, kao predsednik, iskoristili svoje vreme. Prostor za raspravu ne da nije iscrpljen, nego reč ima ministar Oliver Dulić.
Koji, naravno, podstiče raspravu jer mislim da je jako važno da kažemo sve što imamo. Ovo je sjajan govor jedne poslaničke grupe i jednog čoveka koji su rasterećeni bremena odgovornosti da daju konkretne odgovore na konkretne probleme. Vi ste rekli nekoliko stvari koje apsolutno stoje i koje su vrlo lepo teoretski obrađene – neka propadne sve što ne valja, doći će neki drugi, pa će doneti nešto novo. Ali u ovom trenutku mi imamo objektivan problem da nama građevinski sektor vuče inače posrnulu ekonomiju i, ukoliko ne delujemo i ne reagujemo danas, u 2010. godini, mi ćemo imati nešto što će biti ozbiljna posledica po ekonomiju cele zemlje. Dakle, mi moramo da reagujemo. Procena je svih da građevina mora da se spase. Kada pogledamo statistiku koja pokazuje ekonomska kretanja, u aprilu smo imali 11% rast industrijske proizvodnje u odnosu na april 2009. godine. Građevinski sektor je u potpunom haosu, ima pad od 23%, s tim što je sektor visokogradnje negde oko 50%. Voleo bih da se složimo oko jedne stvari. Čak i da ne valja Zakon o planiranju i izgradnji, kao što to vi tvrdite, grad Novi Sad je za mene isto tako važan što se tiče investicija kao i grad Beograd, a u Novom Sadu se građevinska dozvola dobija za manje od dva meseca zahvaljujući Zakonu o planiranju i izgradnji, ali zahvaljujući takođe i tome što su tamo ljudi uradili na vreme sve neophodne prostorne planove i sve neophodne urbanističke planove i što tamo radi administracija koja je mnogo brža i mnogo efikasnija i koja razume suštinu zakona. Mogu vam pričati o još nekoliko gradova u kojima takođe postoji aktivnost građevinske operative, u kojima može da se dobije dozvola, kao što može da se dobije dozvola i u Ministarstvu. Dakle, mi ovde pričamo o tome da je potrebno pomoći gradu Beogradu da izda dozvole brže i na tome treba zajednički da radimo, ali to ne može da se uradi tako što ćete vi da kažete – treba da se menja Zakon o planiranju i izgradnji i onda pošaljete predloge. Neki od njih apsolutno stoje. Tu postoji jako mnogo stvari koje još mogu da se poprave, slažem se, i rekao sam – hajde da o tome pričamo. Ali gro vaših primedbi je vezano za konverziju. Recite mi kako će uklanjanje mogućnosti da se konverzija zemljišta naplati rešiti problem građevinskog sektora. Izvinite to nije tačno. Dakle, mi imamo ogromne probleme koji su mnogo manje vezani za administriranje procesa u građevinarstvu, a mnogo su više vezani za odsustvo investicija. Da kažem i jedan podatak koji sam danas dobio iz Beograda. Izdato je 250 pravosnažnih odobrenja za izgradnju po starom zakonu, ljudi nisu izašli na gradilište. Zašto nisu izašli? Zato što nema tražnje za poslovnim prostorima i, nažalost, nema tražnje za stanovima. Dakle, imamo ogroman problem da naši građani, s jedne strane, trebaju stanove, a sa druge strane, cene su neodgovarajuće i oni ne mogu kreditno da se zaduže, imaju strah da se zaduže u trenutku globalne neizvesnosti koja vlada celim svetom. Moramo da reagujemo na neki način, da spasimo stvar. Jedna od mera, između ostalog, jeste da država kao investitor kreće da gradi stanove koji će biti konkurentni i koji će dovesti do nivelacije tržišta. To je jedna od mera koju ćemo da radimo i radićemo ne samo u Beogradu, nego i u drugim gradovima. Postavili ste pitanje – šta smo do sada radili i šta smo čekali? Kao prvo, suočili smo se sa ogromnim dugovanjima koje je ostavio neko pre nas. Ova vlada je samo u putarstvu morala da vrati 340 miliona evra duga koje je ostavila prethodna vlada. Pored ekonomske krize, pored ogromnih problema sa kojima se suočava naša ekonomija, mi smo prvo morali da vraćamo dugove putarima da bismo spasli putarski sektor. To je proverljiva činjenica i svako od vas može da vidi da li je tačna ili nije. U vreme kada je postojalo mnogo više para, kada su postojale privatizacije, kada su postojala strana ulaganja koja su bila mnogo veća, kada je postojao jedan ekonomski bum u Srbiji, i to nije bio ekonomski bum zahvaljujući tome što je Vojislav Koštunica bio premijer, naprotiv, to je bio ekonomski bum koji je bio vezan za procese koji su se u ovom društvu dešavali, nama je ta vlada ostavila dugove. Mi smo morali da vraćamo te dugove, a ostali su i mnogi drugi dugovi. Kada kažete da država duguje, a tačno je da duguje, većina dugova je vezana za javna preduzeća i, što je mnogo veći problem, lokalne samouprave. Lokalne samouprave su morale da krešu svoje budžete zbog posledica svetske ekonomske krize i zbog toga što smo mi morali da, zbog mera koje smo potpisali sa MMF-om, redefinišemo naš budžet, lokalne samouprave takođe moraju da snose deo tog tereta i nisu u stanju da servisiraju svoje dugovanje. To je tačno, ali na koji način to sada možete da rešite? U ovom trenutku je nemoguće upumpati pare u lokalne samouprave da vrate prethodna dugovanja. U ovom trenutku razmišljamo samo kako da omogućimo građevincima novac da bi krenuli da rade i da bi u ovoj i sledećoj godini angažovali svoju operativu. Nama je to sada ideja. Kada pričateo nekoj komisiji, to nije komisija, to je radna grupa za pomoć građevini. Mi smo se, naravno, sastajali i mislim da imate krivu informaciju. Nekoliko meseci gotovo svake nedelje imam kontakt sa građevinskom operativom. Odmah da vam kažem, to nije moj posao. Građevinski sektor je jedan od sektora ekonomije. Ja sam svesno prihvatio da se bavim građevinom kao ekonomskom granom zbog toga što hoću da budem otvoren da pomognem našim preduzećima. Definisane su tri grupe problema. Prvo je poreska politika. Tu treba da se razgovara, između ostalog i sa ministrom finansija, oko toga zbog čega se PDV plaća unapred, a ne po okončanim situacijama. To je ogroman problem koji opterećuje danas građevinski sektor. Drugo je problem dugovanja koje građevinski sektor danas ima prema bankama. Tu takođe država mora da reaguje i da interveniše preko neke vrste fonda, koji će biti garancijski fond za građevinska preduzeća koja su se u uslovima građevinskog buma 2006, 2007, 2008. godine, kada su postojale velike investicije, zaduživala za kupovinu građevinske operative i materijala. Na koji način sada ta hipertrofisana građevinska industrija da preživi ovaj težak period? Između ostalog i tako što će im država pomoći da te kredite koje su uzimali reprogramira. Ali, to je opet proces koji podrazumeva razgovor države, sa jedne strane, privatnih građevinskih preduzeća, sa druge strane, i privatnih banaka, sa treće strane. Vrlo dobro znate koliki država može da ima uticaj na banke. On je vrlo mali. To je jedan set problema koji hoćemo i moramo da rešimo. Treći problem je dugovanje države. Sva ta tri problema nemaju nikakve veze s ovom merom koju danas radimo. Mi imamo još gomilu problema koje moramo da rešavamo. Ovaj zakon danas je samo jedna od mera koja mora da pomogne građevinskoj industriji. Pričao sam o tri velika seta mera o kojima takođe moramo da vodimo računa. Pitali ste gde smo bili do sada i zašto nismo reagovali. Ova vlada je u zadnjih godinu i po dana nekoliko puta pokušala da interveniše, verujući da će ta svetska ekonomska kriza trajati mnogo kraće. Niko nije mogao da proceni efekte svetske ekonomske krize od oktobra 2008. godine, kada je krenula, do danas, do 2010. godine, kada još uvek traje i nažalost tek sad ostavlja posledice na neke od naših sektora. Da bismo povećali tražnju za stanovima, doneli smo državne subvencije za kupovinu stanova, koje su omogućile građanima koji su iskoristili te subvencije da zaista kupe stanove po vrlo povoljnim uslovima, da smanjimo kamatnu stopu u bankama. Doneli smo program mera koji je podrazumevao subvencionisanje projektnog finansiranja od 7% od strane države. Taj projekat, hvala bogu, funkcioniše i ono što se u ovom trenutku radi, uglavnom se radi zahvaljujući tom projektu. Doneli smo subvencije za kupovinu domaćeg građevinskog materijala. Pokušali smo da intervenišemo na strani tražnje i na strani ponude, verujući da ćemo i tim intervencijama, ali i oporavkom, pre svega, evropske ekonomije, imati efekte i da će neko tu doći da gradi i da investira. Imamo prve naznake, jer se pojavljuju prvi veliki investitori koji dolaze da grade, i to je dobra vest, ali to svakako nije dovoljno da bismo spasli celokupan sektor naše građevinske operative na teritoriji cele zemlje. Imamo jedan apsurd, a to je ono što je realna opasnost ovog zakona i o tome bih voleo da pričamo, da ćemo imati veliku nesrazmeru u broju projekata koji će dolaziti od strane gradova koji danas imaju novac i gradova koji danas nemaju novac. Nećemo uspeti možda da pomognemo celokupnoj građevinskoj operativi zbog toga što će ona operativa koja funkcioniše na teritoriji malih siromašnih opština opet ostati uskraćena. I to je jedan od problema koji pokušavamo da sagledamo, kako da pomognemo regionima koji u svojim budžetima nisu planirali bilo kakva sredstva za investicije. Dakle, to su problemi. Ovo što sam rekao jesu mere koje smo uradili. Sve ostalo što ste govorili, gospodine Jovanoviću, zaista je priča za premijera i ministra ekonomije. Vi imate generalno primedbe na ekonomsku politiku. Molim vas da iskoristite priliku kada ovde dođu premijer i ministar ekonomije da vam oni daju konkretne odgovore. Mene možete da teretite i da insistirate na mojoj odgovornosti samo u onim sferama u kojima radim. Drago mi je da ćemo posle da pričamo i o Zakonu o planiranju i izgradnji. Jedva čekam da čujem šta je to u Zakonu o planiranju i izgradnji dovelo do toga da građevinski sektor padne u probleme u kakve je pao, a počeo je da pada od oktobra 2008. godine. Voleo bih da vidim šta je to u Zakonu o planiranju i izgradnji, koji je stupio na snagu u septembru 2009. godine, dovelo do toga da mi sad imamo situaciju kakvu imamo. Ajde recite mi jedan slučaj gde je zakon zakočio neku inače planiranu investiciju, koja bi donela vrhunske rezultate. Tvrdim vam da nije. Naravno, možemo da pričamo o izmenama i dopunama, možemo da pričamo o problemima koje smo zatekli, ali vas molim, pažljivo sam čitao vaše predloge, nemojte nikada dopustiti da sistem gradimo omeravajući se prema lošijima. Ne smemo da se omeravamo prema lošijima. Vi predlažete da promenimo one stvari koje su upravo revolucionarne – da ne budemo tako striktni kada je u pitanju donošenje prostornih lokalnih planova, da ne budemo tako striktni kada je u pitanju donošenje regulacionih planova... Pa, oni su zaista preduslov za brzo izdavanje građevinskih dozvola kada ti planovi budu doneti. Žao mi je što ti planovi (evo, tu je gospodin Ilić) nisu doneti kada je trebalo, jer je 2003. godine postojala obaveznost i trebalo je iskontrolisati lokalne samouprave da ih donesu. U to zašto nisu doneti, neću da ulazim. Mi ćemo ih sada ohrabriti i finansijski pomoći da se taj posao završi. Takođe treba da sredimo stanje u Katastru. Postoji ogroman broj problema koji nisu posledica toga što smo sad mi došli pa napravili previše moderan zakon, kao što nam se zamera, koji je neprimenjiv u Srbiji. Ne, upravo treba da nateramo Srbiju da ga primenjuje. Moramo da pomognemo Srbiji da ga primeni, jer je to jedini način da izađemo iz kolopleta tih problema koji danas postoje u sektoru građevine i urbanizma, koji su stavljani sa strane ili su gurani pod tepih decenijama unazad. Siguran sam da imamo isti cilj. Možda ne idemo istim putem. I hoću da razgovaramo. I ja sam odgovorio na to pismo. I dobićete od mene ne samo to, dobićete i konkretne komentare svega onoga što predlažete. Ali, suštinski, hoću da vam kažem, i zaista neću više da se javljam, kada pričamo o Zakonu o planiranju i izgradnji, konverzija nije problem koji je doveo do ovoga u čemu se danas nalazimo. Tačno ću vam pobrojati nekoliko gradilišta koja danas još uvek nisu otvorena, a pitanje je da li će se i otvoriti, koja nisu rešila pitanje konverzije. U pitanju je nekoliko gradilišta. Gledajte u Srbiji koliko ima gradilišta koja su sa pravosnažnim dozvolama, pa nisu otvorena zbog toga što ne postoji tražnja. Dakle, ceo problem u građevinskoj industriji moramo da posmatramo mnogo šire. Ne – samo jedan zakon je kriv, ne – samo jedan čovek je kriv, ne – samo prethodna vlada je kriva. Svi zajedno moramo da pogledamo to kao jednu opasnost koja se nadvila nad naš celokupni ekonomski sektor. Hvala vam puno.
Pravo na repliku, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, gospodine Duliću, nije tačno da niko nije mogao da proceni efekte ekonomske krize. Vi ste deo Vlade koja je vrlo jasno poslala građanima ove zemlje u oktobru 2008. godine dve poruke. Prva je da će nas kriza zaobići, pa kada ste videli da je to jako besmisleno, kada su počele da se ljuljaju banke po svetu koje imaju ovde svoje predstavnike, onda ste rekli da će pozitivno uticati na Srbiju. Nije tačno da niko nije mogao da pretpostavi. To su bile poruke iz Vlade. Naše poruke su bile drugačije – da svetska ekonomska kriza na svoj čudan način jeste i prilika da se ovo društvo otrezni, da shvati da ne može da troši ono što nema, da ne može unedogled da se zadužuje, da ne može da probije budžet za 450 miliona evra da bi pet poslanika ispunila svoja predizborna obećanja, jer ta odluka uništava i moju budućnost i budućnost moje dece. Da na drugi način moramo da pomognemo penzionerima, građevinskoj industriji, mladima, svima. Ako govorimo o tome da će država sada kao investitor pokrenuti tržište – neće, gospodine Duliću. Onog trenutka kada se država pojavi kao investitor, bez obzira da li je u pitanju tržište stanova ili bilo koje drugo tržište, generalno, svi privatni investitori se povuku u drugi plan, zbog toga što je njima jasno da ne mogu da se takmiče sa državom. Ali mi je isto tako jasno da je država u to ušla iz razloga kampanje, a ne da je to njeno trajno opredeljenje. Nijedna država ne može da bude akter na tržištu. Onda se oni pomere na drugu stranu i kažu – sačekaćemo da prođe. I to je ono što se sada dešava. Ovaj zakon je uvod Srbije u predizbornu kampanju. Ovih 180 miliona će biti potrošeno onako kako se troše pare u svim kampanjama za lokalne samouprave u vanrednim izborima koji su organizovani u poslednje dve godine – za posipanje šodera, malterisanje škola, krečenje bolnica, kupovinu nekih aparata. Mi svi to vrlo dobro znamo. Da li je to usud naše politike? Jeste. I ja s tim uopšte ne želim da se borim. Radite to tako. Ako građani to žele, neka to podrže i biće im onako kako rade. Meni je nešto drugo u interesu, gospodine Duliću, a to je taj širi kontekst, koji nas prvo obavezuje da postavimo pitanje u kojim rokovima će nešto biti urađeno. Mi smo na pola građevinske sezone, za to ste zakasnili. Ništa nije sada teža situacija nego pre šest meseci. Za to ste zakasnili. Projekti treba da se naprave. Vi nemate kriterijume, tek treba da se formiraju. Ako govorimo o Zakonu o planiranju i izgradnji, reći ću vam šta je problem. Ne interesuje nikog iz LDP-a sudbina investitora koji su dobili neka prava pa ih ne realizuju, jer to i nisu bili oni investitori s onim kapacitetom koji su Srbiji potrebni, to su bili ljudi koji su poverovali u tranzicionu bajku, da je moguće nešto kupiti jeftino i sutra prodati skupo. Nas interesuje poruka koja je poslata onima koji su gledali šta se dešava u Srbiji, koji gledaju Rumuniju, koji gledaju Bugarsku, koji gledaju Crnu Goru. Oni kažu – ova zemlja je pooštrila kriterijume, oni se ponašaju drugačije nego bilo ko drugi, postaju još više nekonkurentni. A to je uradila država.
Narodni poslanik Momo Čolaković ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća i predsedništvo, poštovani ministre, uvaženi narodni poslanici, nisam imao nameru da repliciram gospodinu Jovanoviću prvi put, kad je rekao da država koja izdvaja 30% svog BDP-a za penzionere nema perspektivu, ali sada, kad po drugi put pokušava da omalovaži sve ono što je grupacija od milion i 650.000 penzionera stvarala u prethodnoj i u ovoj državi, moram da repliciram. Mi to ne prihvatamo i mislim da nema smisla šamarati usput toliku grupaciju ljudi koji su stvarali sva materijalna, kulturna i ostala dobra ove države. Pre svega, ova država, da je u vreme kada ste vi bili potpredsednik ove vlade vodila računa o njima i da se deo privatizacionih sredstava izdvaja za fond koji je mogao biti investicioni fond, mislim na penzioni fond, bilo bi sasvim drugačije. Penzioneri od države ne dobijaju sredstva, oni su to zaradili. Penzija je ekonomska kategorija, zarađena kategorija i ne može se govoriti ovako usput, kako vi to govorite. Zbog toga molim da se sa određenim uvažavanjem i pažnjom govori u vezi sa onim o čemu mi ovde govorimo, a ne usput, šamarajući ljude koji su stvarali sva materijalna i druga dobra ove države. Zahvaljujem na pažnji.
Pravo na repliku, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine Čolakoviću, imam veliki respekt prema vašim godinama, ali me čudi da vi, sa tako puno iskustva, možete da izgovorite takve besmislice. Izvinite, vlada u kojoj sam ja bio potpredsednik je počela da isplaćuje redovno penzije u ovoj zemlji. Do tada su vlade koje ste vi podržavali, u sistemu kom ste služili, te penzionere pljačkali. U tome je velika razlika. Od 5. oktobra 2001. godine 30% budžeta se izdvaja za penzije, ali smo mi reformisali penzioni fond, počeli da menjamo penzionu politiku, vezali penzije za druge vrednosti i reference od onih za koje ih vezujete vi. Odakle vama pravo da vas petorica sebe definišete kao isključive predstavnike penzionera? Niste predstavnici penzionera koji su glasali za LDP, već onih kojima ste navodno ponudili 450 miliona evra linearnim povećanjem 10% svih penzija, a penziju gurnuli tako što je evro otišao sa 80 na 105. Imamo pravo da o tome govorimo. Jedini smo u ovoj skupštini u decembru rekli – dajte da budemo odgovorni, ne može zemlja ovako dalje da funkcioniše, neće opstati. Je l' treba MMF da dolazi ovde da vam to govori? Je l' oni treba da dođu iz Njujorka da to kažu (ili iz Vašingtona, odakle već dolaze)? Šta smo tada rekli? Da smanjimo za 1% svaku penziju koja se isplaćuje a da nisu ispoštovana dva uslova – ispunjen radni staž ili starosna granica. Terali ste ljude u penziju, to je bila socijalna mera. Kažete da je penzija ekonomska kategorija. Pa, žao mi je, u ekonomiji neko propadne. Gde su te pare? Nema ih. Trideset posto iz budžeta, sve je ostalo tako što mi plaćamo doprinose. A šta je sa mladim ljudima? Šta je sa mojom generacijom? Nismo mi rođeni da živimo u crnoj berzi, a živimo – bez radne knjižice, socijalno neobezbeđeni, zdravstveno neobezbeđeni. Milioni tako žive. Dajte da se dogovorimo. Mi tražimo međugeneracijsku solidarnost. Niko ne želi da penzioneri ostanu bez primanja. Moji roditelji su penzioneri i teško žive, ali ja želim da žive i sutra, a ne da im neko sutra kaže – nema ništa. Jeste li opsednuti Rusima? Pa tamo je penzija 30% plate. Vi ste rekli – tražimo da bude 70%, a da još manje radimo. Glasajte, narode, ''za'', ponudićemo šećernu vodicu. Ne može to tako neodgovorno. Svetska banka je naterala Hrvatsku da od juna svaku penzijusmanji 4% za nedostajuću godinu do odlaska u penziju, bilo po osnovu radnog staža, bilo po starosnom osnovu. To će biti bajka za Srbiju. Mi smo dužni da govorimo istinu i da preduzimamo mere kojima će se to sprečiti. Dajte da se dogovorimo kako ćemo to da rešimo, da razdvojimo prave penzionere od mufljuza, od onih koji su otišli u penziju da bi mogli da uzimaju penziju a da sede na nekom drugom radnom mestu. Kao da je Srbija radila u minskom polju, 25% penzionera u ovoj zemlji je u penziju otišlo na osnovu invalidnine. Tačno je, 90% penzionera prima manje od 20.000 dinara. Njima nemamo šta da smanjimo. Moramo više da radimo. Penzioneri, morate da mislite na svoju decu, da glasate za politiku koja otvara tržišta, a ne onu koja vam deli milostinju. Šta ćete da radite na narednim izborima, za godinu dana? Sa čim ćete pred njih da izađete? Sa penzijom koja je 50% manja od penzije kada ste došli na vlast. Pa ćete reći da je LDP za to kriv, ne poštuje penzionere? To nije tačno.
Narodni poslaniče, vreme je iskorišćeno. Zahvaljujem. Narodni poslanik Momo Čolaković ima pravo na repliku i ovim se završava krug replika kojima je tema penzioni sistem. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, uvaženi narodni poslanici, kada čovek nema argumente, onda počne da viče. Gospodine Jovanoviću, ja takođe mogu da kažem da vi ne možete da zastupate mladu generaciju. Ne možete da pričate o mladoj generaciji tako da više volite moju decu i moju unučad od mene. To pravo nemate i to nije tačno. Ova generacija penzionera, koja je stvorila materijalna i druga dobra ove države, ima pravo na dostojanstven život, ima pravo da prima ono što je zaradila, ima pravo da prima ono što je državi stvorila. U tom pogledu nijedan vaš argument, vašom galamom i vašom pričom, ne prihvatam. I molim da se drugačije obraćate kada pričate o penzionerima. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović je prijavljen u elektronskom sistemu. Rekla sam da je krug replika o temi penzije završen. Vi ste izazvali repliku i dva puta su razmenjene. (Čedomir Jovanović: Povreda Poslovnika.) Želite povredu Poslovnika? (Da.) Izvolite.
Gospođo Čomić, član 104. Mislim da je povređeno dostojanstvo LDP-a ovde u Skupštini, a samim tim i dostojanstvo Skupštine, ako smo mi njen deo. Ako nismo, vi to onda konstatujte, pa onda nema osnova za povredu Poslovnika. Mi smo predstavnici birača koji su glasali za LDP – ni mladih ni starih, ni seljaka ni slušalaca ''Peščanika'' – 220.000 birača. I naravno da nam ne prija ta lekcija koju nam povremeno ovde držite u Skupštini, kad našu potrebu da nešto fundamentalno promenimo predstavljate kao neku bezobzirnost. Ko šamara penzionere? Kad se to bilo gde desilo? Odakle vam pravo da tako nešto govorite? Ono o čemu mi pokušavamo da razgovaramo zapravo ukazuje na ambiciju neprihvatljivu za nas, ambiciju jedne vlasti da čini sve ono što ona misli da mora da bi na vlasti opstala. Evo vam, gospodine Duliću, naših 12 glasova svaki put kada vas PUPS bude ucenjivao, ali nemojte to više da plaćate tako što će penzioneri primati penzije narednih godinu dana da ih nikad više ne bi dobili. I kraj više sa time. To smo rekli i kada je reformisano pravosuđe. Nema ucena kod reforme pravosuđa. Niko ne može da dolazi kod predsednika u kabinet sa spiskom svojih sudija. Ako može LDP da zaštiti princip poštene reforme, zaštitićemo ga. To smo činili tada i to činimo i danas. Retki smo među strankama koji nijednog svog čoveka nisu kandidovali. Ni sudiju, ni tužioca, nijedan upravni odbor, apsolutno ništa od toga. Ovde tražimo elementarno poštovanje. Ne govorim ja u ime mladih ljudi, govorim u ime birača LDP-a. Ne govorite ni vi u ime penzionera, govorite u ime svojih birača. Mi se ne zovemo ''partija mladih'', a vi se zovete Partija penzionera. To nije tačno. Vi ste partija nekih penzionera, onih koji nisu oduvek u penziji, nego onih koji su bili vlast onda kada su fondovi uništeni, oni na koje se vi sada pozivate. Nema ništa od toga. Ja radim da bi neko primao penziju. I prijatelji oko mene rade da bi neko primao penziju. Tražim da se u to uvede red. Tražim da se uvede red u trošenje 180 miliona evra. Ako se to uvede, podržavam apsolutno. To je teško zarađen novac i sa time nema kockanja. Plaćam porez, tražim red. Nema više poigravanja sa ljudima u zemlji.
Narodni poslaniče, vreme za obrazloženje povrede Poslovnika je iskorišćeno. Zahvaljujem. Nema povrede člana 104. Žestina ili oštrina ili živahnost argumenata o raznim temama je razmenjena i nije ugroženo dostojanstvo Skupštine. Naprotiv, mislim da je dijalog nešto što treba da bude deo skupštinske atmosfere. Narodni poslanik Momo Čolaković želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća i poštovani ministre, uvaženi narodni poslanici, pozivam se na član 101. Poslovnika.
Narodni poslaniče, član 101. ne može biti predmet povrede Poslovnika, pošto se radi o pravu na repliku.
Onda u vezi sa članom 104. Molim vas da završim.
Ne možete kada je u pitanju član 101. Zahvaljujem. Narodna poslanica Nataša Mićić je prijavljena. Imate vreme poslaničke grupe. Izvolite.
Hvala. Vratiću se na temu. Gospodine ministre, cenim vaš trud koji ste uložili kako biste nas uverili da je ovaj predlog zakona opravdan i da će proizvesti neke pozitivne efekte. Međutim, niste nas uverili. Za nas iz LDP je ovo jedan običan politički eksperiment, koji nema uporište niti u pravu, niti u ekonomiji. Zbog toga smo podneli četiri amandmana i svima se traži brisanje. Brisanje četiri člana od ukupno šest, koliko ih ima. Ono što nam govori ovaj predlog zakona jeste da se Vlada zapravo ponaša kao da čeka da se desi neko čudo, kao da će problemi sami da se reše, a u međuvremenu, dok se to ne desi, podnosićemo neke potpuno začuđujuće predloge. Jer, šta drugo reći nego da je ovo začuđujući akt? Začuđujuće je kako je prošao i Vladu i Zakonodavni odbor, s obzirom da je u suprotnosti i sa Ustavom, i sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju, i sa CEFTA Sporazumom i sa Zakonom o javnim nabavkama. Kao vrhunac svega, on stavlja van snage, na neki način derogira i sam Zakon o planiranju i izgradnji, čiji ste vi bili predlagač, gospodine ministre, i koji smo tek usvojili, prošle godine, dakle on nije ni godinu dana na snazi. Ovo vidim kao jedan očajnički potez Vlade, kao vađenje kestenja iz vatre, jer se država, zapravo, iako je najveći dužnik, prezadužuje, dodatno zadužuje, kako bi bila glavni investitor, a pri tome neće biti profitabilna, pošto država nikad ne može da bude profitabilna kao preduzimač, i na kraju će se sve završiti tako da će to platiti građani, najpre oni koji zaista imaju preduzetnički duh, a tu pre svega mislim na privatne preduzetnike. Kažete da kontrola postoji. Ne vidim u čemu se sastoji ta kontrola. Ako je država glavni investitor, ako ona i odobrava projekte i izdaje dozvole, onda ko kontroliše državu? I to je izvor korupcije. Hipotetički mogu verovati, gospodine ministre, da ste pošteni, ali ovakav predlog zakona otvara mogućnost za još veću korupciju (a i ovako već imamo dovoljno problema s njom). Samo bih se zadržala još na članu 3. i članu 6, jer smo podneli amandmane za brisanje tih članova. U članu 3. propisujete da se moraju koristiti domaći građevinski materijali u učešću najmanje 70% od ukupnog potrebnog građevinskog materijala. Prvo, ova odredba je u suprotnosti sa Zakonom o javnim nabavkama, jer protežira domaće firme mimo odredbi kako je to naznačeno u Zakonu o javnim nabavkama. Ali, druga stvar je ovde interesantna. Hajde da malo pričamo i o građevini. Koliko sam se raspitala kod ljudi koji se bave tom profesijom, domaći materijal, koji se proizvodi u ovoj zemlji, uglavnom se odnosi na samu konstrukciju. To je uglavnom crep, cigla, pesak, cement, šljunak, staklena vuna, kamena vuna itd. Vrednost tih radova je obično jedna trećina ukupne vrednosti. Mnogo su skuplji završni radovi, kao što su pregradni zidovi, laki pregradni montažni zidovi, spušteni plafoni, stolarija (PVC i aluminijumska). Za te završne radove većinom se koriste uvozni materijali. To sam videla i na portalu ''Građevinarstvo'' i konsultovala sam se sa poznanicima koji se bave građevinom. Dakle, uglavnom se osnovni materijali za samu konstrukciju proizvode ovde, a ovi za završne radove se uglavnom uvoze. Možemo mi da pravimo spuštene plafone od trske i blata, ali se uglavnom ti gipsani laki montažni zidovi uvoze. Dobro, to sad nije važno, ali vam kažem da mislim da nećemo moći to da primenimo, s obzirom da nemamo dovoljnu domaću industriju građevinskog materijala koja će ispuniti taj kriterijum da to bude 70% vrednosti. Pomenula bih i član 6. Već sam rekla da tu stavljate van snage odredbe Zakona o planiranju tako što vašem ministarstvu zapravo određujete nadležnost za izdavanje lokacijskih, građevinskih i upotrebnih dozvola. Taj Zakon o planiranju i izgradnji, kojem smo se takođe oštro suprotstavljali, kažem vam da jeste na neki način napravio zastoj, zato što je vaše ministarstvo kasnilo nekoliko meseci sa podzakonskim aktima. Ili su lokalne samouprave mogle raditi bez tih podzakonskih akata, da li je to bilo moguće? Naravno da nije. Daću vam sada i primer. Niste bili uspeli na vreme da donesete te podzakonske akte i na taj način ste napravili zastoj u građevinarstvu. Ali pazite sad ovo, za neke zaštićene zone, kao što su npr. Košutnjak ili Topčider, vi po postojećem propisu već sada imate nadležnost i ovlašćenje da izdajete lokacijske dozvole. Daću vam primer. Imate zahtev od juna prošle godine, koji je podnelo Ministarstvo prosvete, za lokacijsku dozvolu na Košutnjaku. Prošlo je više od godinu dana. Pri tome, tu dozvolu traži jedno ministarstvo, a ne neki privatni preduzetnik, što je takođe bitna razlika, i vi još uvek niste izdali tu dozvolu. Onda mogu samo da zamislim kako će biti stanje po ovom proširenju nadležnosti, gde, zapravo, preuzimate još veću odgovornost. U svakom slučaju, meni ovaj zakon ne obećava uopšte. On najviše deluje kao da pogrešnim lekom lečite bolest, što može izazvati samo još gore posledice. Hvala.
Poslanička grupa LDP je iskoristila i vreme poslaničke grupe i vreme predsednika poslaničke grupe. Narodni poslanik Slobodan Maraš je prijavljen. Nemate na raspolaganju vreme. Narodni poslanik Momo Čolaković ima reč, pa narodni poslanik Milan Lapčević, narodni poslanik Velimir Ilić, narodni poslanik Miloš Aligrudić, redosledom kako sam pročitala. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, predsedništvo, poštovani ministre, uvaženi narodni poslanici, poslanička grupa PUPS će podržati ovaj zakon i u Danu za glasanje će se izjasniti pozitivno o Predlogu zakona, iz više razloga. Pre svega, vezano za argumente koji su izneti u načelnoj raspravi u kojoj smo učestvovali u prethodnim danima, želim da naglasim da je jedna od najperspektivnijih privrednih grana kod nas upravo građevinarstvo i da njoj treba dati šansu i treba joj pomoći, da je ogroman broj radnika u ovoj privrednoj grani ostalo bez posla i da treba vratiti naše građevinarstvo na one grane na kojima je bilo pre 2000. godine. U tom pogledu, naša poslanička grupa smatra da građevinska operativa može izaći iz krize merama koje su ovde predložene. U vezi sa oduzimanjem reči prilikom javljanja za repliku, mogu da kažem da nije korektno od strane predsedavajućeg da na taj način sprečava poslanika da uzme reč. Javio sam se na osnovu člana 104, a u vezi sa članom 101, da je narodni poslanik koji je u tom trenutku govorio povredio dostojanstvo Narodne skupštine pominjući PUPS u negativnom kontekstu. Takvu argumentaciju, bez obzira na galamu i viku koju dotični poslanik, gostujući povremeno u ovoj skupštini, čini, mi ne prihvatamo. Iz tih razloga sam hteo da reagujem. Nema potrebe ni smisla da se u vezu s ovim zakonom dovodi grupa narodnih poslanika koji su birani na isti način kao što je birana i grupa narodnih poslanika LDP. Zbog toga na ovaj način reagujem i tražim da se u Danu za glasanje Skupština izjasni o povredi Poslovnika od strane predsedavajuće Narodne skupštine. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi vremena predsednika poslaničke grupe. Narodni poslanik Slobodan Maraš želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, član 27, a u vezi sa članom 104. Gospođo predsedavajuća, da li ste čuli kada je malopre predsednik jedne poslaničke grupe rekao za predsednika druge poslaničke grupe da ''povremeno gostujući u ovoj skupštini, viče i galami''? To je rekao za predsednika LDP-a, koji je juče u jednom momentu, uz zamenika jedne poslaničke grupe i šefa druge poslaničke grupe, bio jedini prisutan kada se pričalo o predlogu sudija za Ustavni sud, i vi ste ćutke prešli preko toga. Gospodine Čolakoviću, ne znam zbog čega ulazite u polemiku sa LDP-om kada su u pitanju penzije. Vi ste bili u sistemu koji je uništio penzioni fond. Vi i ja dolazimo iz istog grada, kao i gospođa Čomić. Pitajte bilo kog sugrađanina na ulici – kakav je bio Penzioni fond Vojvodine dok ga Radovan Božović nije utopio u Republički penzioni fond, u rupu bez dna? Kako su živeli penzioneri u Vojvodini? Šta ste uradili 2008. godine vašom ucenom, kako smo bacili pola milijarde? Pitajte ministarku finansija šta je za amandman koji je podneo LDP rekla ovde pred novinarima (doduše, dok nisu bile uključene kamere). Nije korektno, gospodine Čolakoviću, da se tako obraćate i da tako govorite o predsedniku jedne poslaničke grupe i predsedniku LDP-a. Mi o vama i vašoj poslaničkoj grupi nikada nismo govorili sa omalovažavanjem. Naše politike se razlikuju, ali razlika je u tome što mi pokušavamo da zaštitimo javni interes, a vi pokušavate da na nas svalite teret da smo mi protiv penzionera. Svi mi koji sedimo ovde imamo roditelje koji su penzioneri.
Dva minuta. Zahvaljujem. Nema povrede člana 104. Da je narodni poslanik prekršio bilo koji od članova koji propisuju način ophođenja, bio bi opomenut. Pravo na repliku, narodni poslanik Momo Čolaković.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, uvaženi narodni poslanici, nisam izrekao nijedno ime i prezime. Ako je moj prethodnik prepoznao šefa svoje poslaničke grupe, to je njegov problem. Taj način kako je predsednik poslaničke grupe LDP govorio o penzionerima i o tome kako penzioneri uništavaju ovu državu i kako su teret ovoj državi i kako treba što manje da ih ima, za je nas neprihvatljivo. Iz tih razloga sam govorio o njemu, a to što ste ga vi prepoznali u mom govoru, to je vaš problem. Hvala lepo.
Narodni poslanik Slobodan Maraš je ponovo prijavljen. Želite da govorite o novoj povredi Poslovnika? Nemate pravo na repliku. Zahvaljujem. Narodni poslanik Milan Lapčević ima reč, posle njega narodni poslanik Velimir Ilić.
Da probamo da se vratimo na temu. Ovo što je gospodin ministar pričao obrazlažući zakon i pojedine amandmane je zaista više nego demagogija – mi ćemo da spasavamo građevinsku industriju Srbije tako što ćemo da investiramo iz državnog budžeta pare koje nemamo i pravićemo nove stanove, a hiljade stanova koji su već napravljeni iz privatnih investicija nemaju kupca. Neće građevinski sektor tako da se spase, gospodine Duliću. I nije 2005, 2006, 2007. godine Srbija imala privredni rast zato što je investirala iz državnog budžeta, već smo tih godina imali najveće realne privatne investicije, bilo domaće ili strane, od preko četiri i po milijarde evra. Govorite da je u aprilu ove godine za 11% veća industrijska proizvodnja nego u aprilu prošle godine. Ali ste zaboravili da kažete da je prošle godine za 28% bila manja nego 2008. godine. Kad poredite sa nulom, onda je sve više od nule. Niko nije znao koliko će trajati svetska ekonomska kriza. Koliko ja znam, bar sam tri puta u zadnjih godinu dana čuo od ministra ekonomije da zna dokle će trajati svetska ekonomska kriza i da smo mi već izašli iz te recesije. Septembra prošle godine – do kraja godine se završava ekonomska kriza za Srbiju. Cvetković reče da marta ove godine već beležimo privredni rast. Doduše, građani ne osećaju to na svojoj koži, ali je bitno da je on na svojoj koži osetio da je Srbija izašla iz recesije. To što podaci govore da je danas 300 evra ono što je za vreme vlade Vojislava Koštunice bilo 450 evra i da je jedna od najnižih plata u regionu, od bivših jugoslovenskih republika, nikom ništa. Jedino što će ovaj zakon omogućiti, omogućiće da vladajuće stranke biraju svoje finansijere, da sa njima pregovaraju o tome koliko će koštati određeni posao i da namaknu novac za buduće izbore, za svoju kampanju. Ovo se može pre nazvati zakon o legalizaciji pranja novca iz državnog budžeta nego zakon o podsticaju građevinske industrije. Šta vam smeta da se promene određeni članovi Zakona o javnim nabavkama da ubrzate procedure? Pošto vam je to jedini izgovor, da su procedure previše duge, a pošto je elementarna nepogoda, onda moramo što pre da preduzmemo neke mere da bismo spasli građevinsku industriju Srbije, a sa tim i druge privredne grane. Doduše, dve godine vam je trebalo da se smislite da treba hitno nešto da se preduzme, pa posle dve godine predlažete zakon po hitnom postupku, gde ćete skratiti procedure i više neće javni pozivi trajati 30 ili 45 dana. Doduše, i u Zakonu o javnim nabavkama postoje mogućnosti koje ste vrlo lepo citirali, postoje mehanizmi da se skrate te procedure na kraće rokove, ali to, očigledno, nije dovoljno. Potrebno je i nešto drugo. Potrebno je da se vrše pregovarački poslovi sa podobnim firmama. To što ste vi naveli u članu 3, da će se praviti spisak preduzeća koja će ispuniti određene uslove, to se narodski zove – podobne firme. E, vi ćete sa tim podobnim firmama, a s obzirom da će to raditi vaša komisija, mislim vladina, sastavljena participalno od predstavnika vladajućih stranaka, dogovoriti koje su to podobne firme širom Srbije. To u prevodu znači one firme koje finansiraju stranke vladajuće koalicije, pa ćete sa njima pregovarati o tome koje će domove zdravlja, obdaništa i škole krečiti, popravljati krovove i raditi sve one projekte koji jesu potrebni, ali nisu neophodni za ovo vreme i za ovo stanje budžeta Republike Srbije. Pošto nema para u budžetu, onda ćete uzeti kredite od komercijalnih banaka, dodatno zadužiti građane Srbije, raditi ono što nije neophodno, a povrh svega toga, da bi bila i određena korist i za vas i za stranke vladajuće koalicije, dogovaraćete sa njima koliko će šta koštati i, naravno, deo tog novca će se sliti pre svega u stanke vladajuće koalicije, pripremajući se za izbore. E, to je višestruka korist, odnosno višestruka šteta od ovog zakona. Prva šteta je što ćete na projektima praviti kampanju i još jednom prevariti određeni broj građana Srbije. Druga šteta je što ćete dodatno zadužiti državu i buduće generacije, jer će se raditi nešto što u ovom trenutku nije neophodno. Treća i najveća šteta je što će se veliki deo tog novca iz državnog budžeta oprati i sliti u džepove bilo pojedinaca, bilo partija na vlasti. Ovaj zakon je potpuno štetočinski. Posle njegove primene Srbija više neće biti na 83. mestu po stepenu korupcije, biće na 100. ili nekom još gorem mestu. Ovaj zakon proizvodi višestruke štete i DSS će tražiti ocenu ustavnosti ovog zakona, jer on potpuno derogira javnu kontrolu državnih para, para koje se slivaju od poreskih obveznika u budžet Srbije, a potpuno se prenosi na kontrolu koju će vršiti Vlada i partije koje su na vlasti. Hvala.
Šest minuta je iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Narodni poslanik Slobodan Maraš želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Član 104, gospođo Čomić. Gospodin Momo Čolaković je rekao veliku neistinu. Rekao je da je LDP rekao da su penzioneri teret. On je to uradio u svom poslednjem obraćanju. Gospodine Čolakoviću, LDP nikad to nije rekao. LDP je rekao da ste vi teret, vas petorica. Vi ste, gospodine Čolakoviću, rekli u Skupštini Republike Srbije…
Narodni poslaniče, molim vas da svoje ophođenje samerite sa odredbama Poslovnika koji je na snazi i da vodimo računa kako se obraćamo jedni drugima. Nastavite.
Gospođo Čomić, gospodin Čolaković je rekao u Narodnoj skupštini Republike Srbije da je veliki uspeh PUPS-a što je 1.500 penzionera ušlo u upravne odbore. A mi smo tada govorili, gospodine Čolakoviću, vodeći računa o interesu penzionera, da se zamrznu penzije na nivou na kojem su bile, a tada je evro bio 75 ili 80 dinara. Svaki penzioner zna da li je tada imao veću pravu vrednost ili sada. Gospodine Čolakoviću, jeste li vi ovde došli da skrenete priču sa teme koja je na dnevnom redu?
Narodni poslaniče, dobili ste reč da obrazložite povredu Poslovnika. Molim vas da to učinite za ova dva minuta.
Ako mi budete dozvolili. Znači, gospodin Čolaković je rekao da je LDP rekao da su penzioneri teret. Mi to nikada nismo rekli. Mi smo ovde došli da sa ministrom Dulićem pokušamo da neke stvari razjasnimo. Gospodine Duliću, nemojte Novi Sad uzimati kao primer. Vi znate koliko je Zavod za izgradnju grada…
Narodni poslaniče, dobili ste reč na osnovu člana 100. da obrazložite povredu Poslovnika. Molim vas da to učinite, jer je sve drugo zloupotreba prava iz člana 100.
Ono što želim da kažem je da gospodin Momo Čolaković nije govorio istinu kada je rekao da je LDP rekao da su penzioneri teret, povredio je dostojanstvo Skupštine i naše poslaničke grupe. A ono što živimo, pokazuje da nije u pravu.
Nema povrede člana 104. Ako pogledate stenogram, razmena argumenata je bila potpuno jednaka, na ivici, ali razumljivo, s obzirom na temu koja je pokrenuta, van dnevnog reda. Narodni poslanik Momo Čolaković. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Repliku tražim.
Nemate pravo na repliku.
Onda vreme poslaničke grupe.
Molim vas da ostavite da primenjujem Poslovnik na osnovu člana 27. i da se staram o redu. U želji da se staram o redu, ne nalazim da je dodatna replika u korist bilo kakve razmene argumenata. Želite li da govorite o povredi Poslovnika? (Da.) Izvolite. Samo se prijavite, molim vas.
Član 104. Molim vas, ovde je neko drugi pokrenuo to pitanje mimo teme, a to je upravo gospodin Jovanović, u dva navrata, a ne naša poslanička grupa, niti ja. I nema nikakve veze to što je on govorio, da se 30% izdvaja iz BDP-a za penzionere koji nisu perspektiva. To je on rekao. I drugo, da smo mi grupa koja ucenjuje Vladu i vladajuću koaliciju. Ni to nije tačno. Zbog toga sam ja reagovao. I vi niste izgovorili istinu. Hvala lepo.
Nema povrede člana 104. iz razloga koje sam već dala u prethodnom obrazloženju o razmeni argumenata koja je na ivici primene pravila propisanih našim Poslovnikom. Narodni poslanik Velimir Ilić ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, očekivao sam jedan ozbiljan zakon koji će pomoći građevinarstvu da izađe iz krize. Očekivao sam i da neki amandmani koji su podneti budu prihvaćeni, da se ovaj loš zakon poboljša, koliko je to moguće. Međutim, nema popravke. Ono što se krivo rodi, osta dovijeka. Danas sam ponovo doživeo da ministar Dulić, po ko zna koji put, iznosi neistine kada obrazlaže svoje predloge i uvek traži krivca na nekoj drugoj strani i uvek mu je kriv neko pre njega. Gospodina Dulića bih samo podsetio na par stvari. Po stoti put sam objasnio u ovom parlamentu, tačno je da su bila dugovanja putara, tačno je da su, kada je formirano Javno preduzeće "Putevi", prenesena sredstva od preko 10,2 milijarde dinara, jer nije bilo para i tadašnji ministar finansija Dinkić je rekao da će to za mesec dana da reguliše. Tačno je da su bila dugovanja putarima od obnove posle bombardovanja i od 2000. do 2004. godine neplaćenih računa na sanaciji i popravci mostova, puteva itd. Došlo je do onih čuvenih incidenata, paljenja mašina i svega onoga za vreme vlasti partije kojoj pripada gospodin Dulić. Tačno je da je tu nastao jedan opšti haos i da su tu bila dugovanja izuzetno velika. Tačno je da je došlo do realizacije programa izgradnje koji je bio usvojen na Vladi, ali nije plaćen, nije bilo sredstava, pa je MMF rekao da je Srbija preinvestirala, pa je tadašnji ministar finansija predložio da ne umanjuje svim ministarstvima pojedinačno, već da se sve zalomi na ''Putevima'', a iduće godine da se od prodaje "Mobtela" te pare vrate nazad i da se putarima plati. Tako su zamoljeni putari da ne fakturišu u ovoj godini, već odmah po Novoj godini i onda je došlo do promene Vlade i ministar Cvetković to nije prihvatio, već je predložio da se da mogućnost kredita i da se to kroz kredit otplati, što je kasnije i urađeno, kad je Cvetković postao premijer. Ima zapisnik sa Odbora za saobraćaj i veze i diskusija ministra Cvetkovića, tadašnjeg ministra finansija. Molim vas, gospodine Duliću, da to više ne pominjete. Tačno je da su urađeni prostorni planovi Srbije i tačno je da su urađeni projekti, jer ne bi mogle da budu koncesije. Vi znate da su na Skupštini usvojene i raspisane koncesije i Niš–Dimitrovgrad, na koju se niko nije javio, i Horgoš–Požega. Nemoguće je da se raspiše koncesija bez projektne dokumentacije. Ko je vama sklonio projektnu dokumentaciju? Tender je imao 23.000 strana, gospodine Duliću. Kako je moguće da raspišete međunarodni tender, na kome učestvuju ''Buig'', ''Vinči'', ''Štrabag'', ''FSS'', ''Alpina'' itd., a da nema projektne dokumentacije? Da li je to tehnički moguće? Nije. Postoji projektna dokumentacija u Vladi, znači idejni projekti, postoji generalni projekat, a svi izvođači su tražili da rade izvođački projekat prilikom dobijanja posla. Sama izrada projektne dokumentacije, da se prijavi neko na tender, na 22.000 strana, koštala je od milion i po do dva miliona evra, i zato sad mnoge firme traže odštetu, pošto ste vi i vaša vlada poništili koncesiju potpuno protivzakonito. Vi ćete taj spor izgubiti kad-tad i moraćete to da nadoknadite, jer to je nešto što je dogovoreno. Prema tome, tačno je da je bilo problema u gradnji, ali zašto je bilo problema? Vojvodina je imala vlast Demokratske stranke, grad Beograd vlast Demokratske stranke, a vlada Vojislava Koštunice vlast u Srbiji i došlo je do sukoba. Imali smo trovlašće. Vojvodina uopšte nije htela da potpisuje pojedina akta, a i grad Beograd je potpuno ignorisao Vladu Republike Srbije. Sećam se kad je trebalo da radimo Prokop – sve je bilo pred ugovorom, grad Beograd nije hteo da potpiše ništa. Evo, oko sanacije Gazele, vi se još raspravljate sa gradom Beogradom da li trebaju stanovi od čvrstog materijala ili ne i još uvek vi ne možete da rešite sa Đilasom, koji je iz vaše partije. A kako smo mogli mi tada da rešimo kad vi to niste hteli da prihvatite? Prema tome, tačno je da je bilo problema i da nisu mogli da se rešavaju, jer nisu plaćani računi. Sada želite da usvojite nešto, a to je da bude slobodna pogodba. Ja znam šta vas žulja. Želite da počnete ova četiri auto-puta po neki kilometar, čisto marketinški, jer vi nemate pare za gradnju. Nemate u budžetu. Imate samo dve milijarde za ovaj deo Beograd–Požega. Dve milijarde dinara za sada. Međutim, međunarodni krediti ne mogu vam doći ako nema međunarodnog tendera i ako nema javnih nabavki. To sigurno znajte, nijedna banka neće ući u ovu priču bez toga i ovaj posao vam je uzaludan. Vi ćete samo početi, uslikati se i uraditi nekoliko kilometara tamo negde u nekoj nedođiji. Normalno se auto-put počinje ili od Beograda ili od Požege. Ne možete ga početi. Vi ćete ga početi iz Kolubare, zato što vam je tamo besplatna zemlja i ne treba da se radi eksproprijacija. I, to je viđena stvar. Imate dve milijarde, zakopaćete tamo malo i pred izbore praviti kampanju kao što ste ovo od Dimitrovgrada isto počeli i kao što makedonsku granicu radite, to sam ja počeo, a vi još niste završili, mada ste otvorili. Zašto ne radite obilaznicu oko Beograda? Zašto ste stali? Zar je nelogično da auto-put počne sa obilaznice i krene prema moru? Normalno je to u svakoj državi. Počeli ste sanaciju Gazele, a nemate pun profil obilaznice oko Beograda. Imate jednu traku i imaćete totalno zagušenje saobraćaja. I to je evidentno. Prema tome, tu će nastati opšti haos. Nek vam je bog u pomoći, gospodine Duliću. Kako ćete za 15 dana početi radove na auto-putu, kako sam neki dan čitao u novinama, slobodnom pogodbom? Ako tender koji je bio raspisan ima 22.000 strana, 23.000 strana, kako vi možete napraviti tendere? Ko će vam napraviti za 15 dana tendere i ponuditi da radi posao? Vi se samo smeškajte, gospodine Duliću, ali proći ćete kao ovi iz zdravstva ako vas neko pojuri. Vidite kako je vaš ovaj prijatelj prošao i kako će morati žestoko da odgovara. Ovo je nemoguće. Ja znam šta vi želite. Vi želite da prodate Telekom, kao što je Dinkić rekao, a kasnije i Cvetković, kad je prodat Mobtel, i iz toga će se raditi auto-putevi, pa ćete, kad dobijete novac od Telekoma, da slobodnom pogodbom počnete radove. A to je leglo korupcije i nemoguće je da najpošteniji čovek na svetu to uradi na jedan način. Kao što ste počeli vi 2000. sa Borovicom da radite auto-put Beograd – Novi Sad, pa kako se to završilo i koliko je državu koštalo? Ne vi, vaša partija. Jedva smo to ispeglali, tri godine smo peglali te radove koje ste vi... On je, čovek, naplaćivao putarinu. Nemojte se krstiti, to je istina, pogledajte papire 2000, 2001, 2002, 2003. godine, pa to je bio opšti haos. Zbog toga ste se izubijali tamo, mašine, ''surčinci'', ''zemunci'', kupovali avione i šta sve niste radili. Imate problem da pokrenete građevinarstvo. Pa, građevinarstvo ćete pokrenuti ako građevinarima platite radove koji su izvedeni u obnovi i izgradnji zemlje posle bombardovanja i ako im platite kamate i ako sprovedete ponovo privatizaciju i uništite onu nepravilnu privatizaciju koja je uništila gigante poput ''Komgrapa'', ''Ratka Mitrovića'', ''Rada'' beogradskog, ''PIM''-a, ''Mostogradnje''. Potpuno ste ih razbili. Ako rešite pitanje viška administracije koje te firme imaju i nisu mogle da reše u privatizaciji i nije ih hteo niko i zato su propale. Zato im se mora pomoći. Još im radovi iz Iraka nisu plaćeni, gospodine Duliću, sa kamatama. Znate kol'ki su dugovi građevinarima za radove izvedene u Iraku, koje je država, tadašnja Jugoslavija, naplatila? Samo to da im platite, oni će stati na noge i početi da rade. Prema tome, nepravilna i kroz stečaje privatizacija, da bi se uzela imovina tih preduzeća, potpuno je razorila građevinske firme, a vaša partija je to radila od 2000. do 2004. godine. To morate dovesti u red. Sad hoćete opštine da zadužujete kreditima, već ste neke vaše opštine prezadužili, i da ih uvedete u neka pogađanja. Pogledajte kol'ko ste Kragujevac zadužili, gospodine Duliću. Pogledajte kol'ko ste pojedine gradove zadužili. Kako će da se izvade iz te dužničke obaveze koju imaju itd.? Pitali ste zašto se nije radio i predao generalni projekat auto-puta. Pa, zato što ste uveli taksu 1% na ekologiju. Znate kol'ko je 1% na ceo auto-put da bi se overio projekat koji je urađen? Niko nije imao tolike pare da plati i vi to niste hteli tada da promenite. Bio sam u Turskoj, sa turskom vladom, bili su vaši predstavnici Vlade i razgovarali. Turci traže samo jedan uslov – neće tender, hoće slobodnu pogodbu. I to su meni, kao ministru, rekli. Šarik Tara, najveći turski izvođač, rekao je – gospodine, samo slobodna pogodba i mi dolazimo u Srbiju da gradimo; bilo kakav tender mi ne priznajemo. Evo, vi ste to prihvatili, i vaš premijer je prihvatio, i vaši ministri su to prihvatili u pregovorima sa predsednikom (ja poznajem tu ekipu, jer sam s njima već razgovarao) i nismo hteli da izađemo iz okvira javnih nabavki. Sad vi pitate šta su predlozi da građevinarstvo izađe iz krize. Gospodine Duliću, pričam vam kao čovek koji je 23 godine vodio privatnu građevinsku firmu, bio privatnik, i kažem vam da je osnovni predlog za putnu privredu i građevinarstvo da izađu iz krize da se PDV naplaćuje po naplati, a ne po fakturisanju. To je sahranilo građevinare i putare. Morali su da uzimaju kredite i zato su se sve više zaduživali i zato im je država i dugovala. Jer, čim fakturišu, oni moraju da uplate PDV, a država im ne plati. Evo koliko sad još dugujete putarima. To je njih sahranilo. Vi im ne platite, a oni se zaduže i plate PDV na ukupnu sumu fakturisane realizacije. To je uništilo i proizvodnju građevinskog materijala. Ljudi su tražili jedno – da ih Vlada oslobodi da plaćaju... Znači, kad im država plati, da tada uplate PDV. A ne da im država duguje milijarde, oni dižu kredit, zadužuju se sa 18% kamatama i plaćaju PDV. Ja vas molim da to realizujete, ako je to moguće. To je pošteno prema građevinarima i to bi im mnogo pomoglo. Druga stvar – da se plate svi zaostali radovi građevinarima, i izvedeni u Iraku i po inostranstvu i radovi koji su izvedeni u obnovi i rekonstrukciji države posle bombardovanja. I da im se plate kamate. Oni su čak prihvatili da oslobode državu kamata i da im se plati samo osnovni dug. Da im se prihvati socijalni program za višak administracije, što nije nikad urađeno. Obećano je, a vi ništa niste preduzeli da se to uradi. Prema tome, može se pomoći građevinarstvu, ali na ovaj način na koji sam vam ja sada prezentirao. Drugo, ne možete ući u kreditne obaveze ako ukinete Zakon o javnim nabavkama, jer nijedna evropska banka, nijedna svetska banka neće vam dati kreditna sredstva. I treće, da se konačno one Dinkićeve obećane kreditne linije za jeftine stanove za mlade bračne parove realizuju. Nema pokretanja građevinarstva bez prodaje, a prodaje ne može da bude jer narod nema od čega da kupi. Mnogo ljudi ne radi, milion ljudi je bez posla. Znači, da se obezbede kreditne linije da bi građevinari mogli da prodaju svoje stanove. Sad u Beogradu imate hiljade neprodatih stanova. Zašto? Nepovoljne kreditne linije, niko ne kupuje, ljudi u teškoj situaciji. Ovo što sam vam predložio, predložio sam vam prijateljski. Možete vi pričati šta god hoćete i možete napadati kako god hoćete i prebacivati krivicu na neku drugu vladu, ali ta druga vlada imala je prosek plate veći 100 evra mesečno a jeftinije troškove života 30-40%, i jeftiniji građevinski materijal 40% a plate veće 100 evra po zaposlenom u proseku Srbije, gospodine Duliću. Za ove dve godine vaši rezultati u Vladi su katastrofalni. Morate nešto radikalno preduzeti i pozvati i nas iz opozicije da vam pomognemo, da vas naučimo kako da izađete iz krize, jer vi to ne znate. Hvala vam puno.
Iskorišćeno je minut i 40 sekundi vremena poslaničke grupe i ukupno vreme koje vam je na raspolaganju kao predsedniku poslaničke grupe. Reč ima ministar Oliver Dulić.
Jako je teško je odgovoriti na gomilu stvari koje ste vi ovde otvorili, zbog toga što mi se čini da vi imate problem orijentacije – u vremenu, u prostoru i prema ličnostima. Sve ste pobrkali. U 20 godina ste strpali toliko čudnih stvari, da ja sada prosto ne mogu sve da poslažem, krenuvši od '90. do danas, koliko tu sve stvari koje ste vi izneli kao činjenice apsolutno ne stoji. Krenuću od kraja. Vi ste se upravo pohvalili da je za vreme vaše vlade građevinski materijal bio jeftiniji nego što je danas. Je l' to tačno, jeste to rekli? Jeste. Kako je onda moguće da je auto-put od Novog Sada do Horgoša tada koštao, prema ceni koju ste vi prihvatili, 25 milijardi, a sad se radi za 11 milijardi? Vi ste, dakle, naterali Vladu i dan-danas branite tu koncesiju, i sa jeftinijim građevinskim materijalima krenuli da gradite auto-put kao da ga popločavate mozaikom. Danas se gradi auto-put koji je više od duplo jeftiniji nego što je bio tada, kada još tvrdite da je bio jeftiniji građevinski materijal. I ne stoje argumenti da su to troškovi finansiranja, da je to koncesija itd., zbog toga što mi danas gradimo duplo jeftiniji auto-put, putarine ćemo naplaćivati mi kao država, a vi ste predali po više nego duplo većoj ceni i da koncesionar naplaćuje putarine. Vi ste radili mnoge stvari kojima se danas dičite i hvalite i tvrdite da su uspešne na način koji ja ne bih nazvao uspešnim. Samo pokušavam da vam ukažem na činjenice. Dakle, ne napadam vas, ne napadam Vladu, samo hoću da ukažem na činjenice kako je to bilo nekada i kako je sada, zbog toga što poredimo ta vremena. Da, tačno je da je bila bolja plata nego što je danas. Imali ste sjajne godine, u kojima nije postojala svetska ekonomska kriza i u kojima su postojale velike investicije u ovu zemlju. I tada niste iskoristili priliku da završite Koridor 10. Odmah ću vam reći i drugi demanti onoga što ste tvrdili. Nije tačno da su postojali projekti za završetak Koridora 10. To nije tačno i to nije istina. Mi smo počeli da ih radimo. U avgustu 2008. godine ova vlada je tek naručila idejne i glavne projekte za većinu trasa koje se nalaze na Koridoru 10. Vi ste, dakle, živeli u vremenu u kome je bilo više para, u kome je moglo sve to da se troši. Trošili ste ogromne novce, ali znate kako je to, sad ću da budem malo lekar pa ću vam reći da je to kao da imate generalizovanu arteriosklerozu, koja dovodi do zakrčenja celog sistema, i umesto da lečite aortu, vi ste lečili kapilare. Asfaltirali ste puteve i putiće, koji nisu mogli da pomognu konkurentnosti ove države i da reše problem koji nije rešen 20-30 godina, a to je završetak Koridora 10. To je bila vaša politika. Ona vam je donosila glasove. Ona je, naravno, imala svoju svrhu. Bogu hvala da te politike više nema i da ćemo mi, najzad, završiti taj Koridor 10. Dakle, kad smo u avgustu 2008. godine počeli da radimo, nisu postojali ni idejni projekti, ni glavni projekti, niti je urađena eksproprijacija na svim tim pravcima. Da vam kažem nešto – tek se sad završavaju ti projekti. I nemojte da pričate – pa je l' moguće da se koncesija završi, a da nema projekata? Pa, nije ih bilo. Vi ste, dakle, pošto ni to ne znate, zaključili koncesiju u kojoj je postojao model tzv. design-build, gde je taj koncesionar bio dužan da uradi idejni projekat, glavni projekat i da završi eksproprijaciju. On to nije uradio, koncesija je raskinuta. Mi mislimo da smo uradili dobru stvar za državu, vi mislite da nismo. Meni je dovoljan samo jedan argument, a to je cena. Dakle, mi smo više od duplo para uštedeli time što smo raskinuli tu koncesiju i dobro smo uradili. Kada pričamo o svim drugim putnim pravcima, danas se gradi i od Niša prema Dimitrovgradu, jedno gradilište je otvoreno, neki tenderi su u toku, negde se projekti završavaju, intenzivno se radi na eksproprijaciji. Danas se radi od Leskovca ka makedonskoj granici, to je takođe u različitim fazama, ali još uvek se rade projekti. Dakle, niste ih završili. Još uvek se rade. Danas se, bogu hvala, najzad završava auto-put od Horgoša koji će povezati granicu sa Mađarskom, Suboticu, Novi Sad, Beograd, a tek smo nedavno završili glavne projekte. Dakle, barem što se tiče projektovanja i eksproprijacije, bez obzira što ste imali mnogo više para, što se hvalite da su bile veće plate, što ste imali budžetske suficite itd., vi taj posao niste završili. Što se tiče infrastrukture, potpuno ste mašili, i to je ono što je činjenično stanje. Naravno, možete se vi ljutiti ili ne, to nema nikakve veze s tim, dobra stvar je što ćemo mi to da uradimo, što ćemo do 2012. godine da završimo i, za ono što ne završimo, iza nas će ostati idejni projekti, glavni projekti, ostaće eksproprijacija. Ko god bude došao, mi smo sigurni da neće doći, ali ko god bude došao, imaće mogućnosti da nastavi te radove. Idemo dalje. Vi kažete – PDV. Tačno. U svom ranijem govoru sam i pominjao da je PDV ogroman problem i da je ogroman problem da vi naplatite PDV odmah unapred, a ispostavljaju se situacije kako ide vreme, i da se građevinari zadužuju za to. Ali da vas pitam jednu stvar – kad je uveden PDV, koje godine? Godine 2004. A ko je tada bio ministar u Vladi zadužen za građevinu? Velimir Ilić. A zašto Velimir Ilić tada, kao privatnik sa 23 godine iskustva, nije rekao ministru finansija, ko god da je tad bio – vidi, postoji problem, ovo će uništiti građevinu? Zašto vi meni 2010. godine to kažete? Dakle, vi ste imali vremena od 2004. do 2008. godine, četiri-pet godina, koliko ste bili ministar, da to ispravite. Vi niste to ispravili. Kao što niste uradili bilo šta drugo. Meni tvrde građevinari danas, dakle velike građevinske firme koje vi pominjete – retka je prilika da možemo ovako da sarađujemo sa ministrom koji je resorno zadužen za nas; mi ministra nismo uopšte videli, osim na televiziji. Vi niste imali tu vrstu komunikacije. Možda nije ni postojala potreba, bilo je lepo vreme, dobro se radilo, građevinci su puno gradili. Ali možda je i bilo potrebe, barem da se vidite sa tim preduzećima koje pominjete. Kad kažem da ste dezorijentisani u vremenu, da vas pitam nešto. Pominjete dugove iz Iraka, pominjete propast velikih firmi itd. Pa, one su propadale 90-ih godina, kada su nam uvedene sankcije. Nisu one propale ove ili prošle godine. ''Rad'', ''Ratko Mitrović'', ''Napred'' i sve ostale firme koje se danas ili muče ili stoje malo bolje (uglavnom su u lošoj situaciji) propadale su 90-ih godina, kada je neko uveo sankcije i potpuno zabranio našim građevincima i inženjerima da izlaze iz ove zemlje. Tada je nastala propast svih tih firmi. Tada je nestala naša konkurentnost, tada smo ušli u hroničnu tehnološku zaostalost, izgubili veze sa tehnologijama. Izgubili smo mogućnost da gradimo. Mi danas imamo ogroman problem u projektovanju (niste vi krivi za to) zbog toga što nemamo adekvatnih projektanata da isprojektuju odgovarajuće objekte, zbog toga što nemaju adekvatne reference. Mi se sad borimo, između ostalog i kroz ove tendere, da stvorimo reference koje će omogućiti našim projektantima da ponovo budu konkurentni u svetu. Zamerate što počinjemo Ub–Lajkovac. Počinjemo tamo gde možemo da startujemo najlakše. Jer, to je jedino mesto gde je nekada urađeno nešto malo eksproprijacije, na primer. Jer je to jedino mesto koje je imalo nešto malo više projekata nego što je na drugim mestima. Vi ste uradili generalni projekat sa studijom izvodljivosti od Beograda do Požege. Moram da vam kažem da ste katastrofalnu trasu izabrali što se tiče ove desne obale Save, koja sada mora da se menja jer bi bila stravično skupa. Dakle, mi smo morali ne samo da sve krećemo iz početka, nego i ono malo što je rađeno da revidujemo, da bismo uradili ono što je suština, a to je da skratimo put, da uradimo uštede i da ga najzad završimo. Ova vlada će završiti put o kome ste vi sanjali, s pravom, i o kome sanjaju građani Šumadije, a to je put od Beograda do Čačka, odnosno do Požege i, daj bože, do južnog Jadrana. Ova vlada će započeti izgradnju auto-puta od Preljine do Pojata. Ova vlada će krenuti da gradi brzu traku od Paraćina ka Zaječaru. Ova vlada će uložiti ogroman novac u infrastrukturu i, verujte mi, mnoge stvari završiti. Dakle, videćete završetak mnogih radova. Verovali meni ili Mrkonjiću ili bilo kome drugom, ali najzad će se nešto zaista i završiti. Kad kažete ''ja sam završio četiri-pet hiljada kilometara puteva'', ne znam gde su ti putevi, ali znam sigurno da ćete svi koji dolazite u Beograd na sednice Skupštine kao narodni poslanici putovati putevima koje će ova vlada da završi i to će biti jedan veliki podsticaj niskogradnje. Kad pričamo o drugim stvarima o kojima smo danas razgovarali, o dugovanju putarima, pa vi kažete da ta dugovanja dolaze još iz vremena obnove, znate šta je interesantno? Većina tih dugovanja je prema firmama koje su osnovane posle 2000. godine. Kako je moguće da smo dugovali tim preduzećima i da je Mrkonjić napravio te dugove kada su te firme većinom formirane 2001. ili 2002. godine? Prosto, ne govorite istinu. Dakle, sve stvari koje imate, pomešali ste. Tačno je, ostala su mnoga dugovanja, ali su ona uglavnom prelivena u Građevinsku direkciju Srbije i u poslednjih nekoliko godina ta se dugovanja vraćaju. Ogromna su dugovanja države prema građevini, to je tačno, ali kako sada da krenemo u vraćanje tih dugova kada postoji ogroman problem da su nam i lokalne samouprave kreditno nesposobne, ne mogu da se zaduže, da sama Vlada mora da muku muči sa teškom ekonomskom krizom i pokušava da nešto krene? Verujem da je ovaj model koji smo predložili jedini mogući da spasimo našu građevinu. Verujem da je moguće da sistemom kontrole (a ne, kao što ste vi rekli, direktnom pogodbom) koji se uspostavlja ovim zakonom napravimo da najzad dođemo do najbolje moguće cene i do najboljih mogućih uslova. Još samo da repliciram jednom poslaniku pre vas. On kaže – biće podobne firme i ovo je početak kampanje. Kampanju ćemo da vodimo kad joj dođe vreme. Ova vlada je ovih dana na polovini mandata. Izbori će biti u maju 2012. godine. Kampanja će da počne u januaru-februaru 2012. godine. Do tada ima još mnogo posla da se uradi. Nadam se da 2012. godine, kada bude kampanja, neće biti potrebe za ovakvim zakonima. Nadam se da će kriza da prođe, da ćemo da spasemo ovo od građevine što je moguće spasti i da ćemo imati potpuno drugačiju situaciju i u našoj ekonomiji i u celoj zemlji. Podobne firme? Svaka firma koja ispunjava kriterijume, a kriterijumi će isključivo biti vezani za tehničku osposobljenost, za reference. Kriterijumi će biti takvi da ćemo da podržavamo samo one firme koje su u zadnjih pet godina radile i gradile, koje su nabavljale opremu, koje imaju određeni broj zaposlenih. Svaka od tih firmi će biti uključena u ovo. Javni poziv za svaki od objekata koji se bude gradio će ići prema svim firmama koje ispunjavaju ove uslove. Nema podobnih. Postojaće mogućnost da se u mnogim gradovima desi da najzad firme dobiju posao. Jedini način da se to uradi je ovo. Sve što ste vi mi preporučili, ja duboko poštujem. Ali da vam kažem nešto – mnoge od tih stvari koje ste mi danas preporučili, ni vi sami niste primenjivali kada ste bili ministar. Neću više da vam repliciram, rekao sam ono što su fakti i što su činjenice. Možda ste vi to zaboravili, ali to je tačno. Dakle, većina stvari koje ste rekli, apsolutno ne stoji. Hvala vam puno.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, pa narodni poslanik Velimir Ilić. (Velimir Ilić: Replika.) Nemate pravo na repliku. Imate devet minuta vremena poslaničke grupe i možete koristiti to vreme. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč. Izvolite.
Ovaj član 3, o kome je ovde reč, i amandman o kome govorimo je vrlo indikativan i namerno sam se ovde javio za reč, da bih nešto rekao o smislu ovog zakona i ovog člana 3. Naime, ako se pogleda prethodni član 2. i kad se pogleda šta su ciljevi ovog zakona, a ja ću na brzinu to pročitati: 1) prevazilaženje negativnih efekata ekonomske krize u Republici Srbiji u oblasti građevinarstva, odnosno pomoć domaćoj građevinskoj industriji za izlazak iz krize; 2) podsticanje razvoja i upošljavanja domaćih građevinskih preduzeća i obezbeđivanje likvidnosti ovog sektora; 3) podsticanje razvoja upošljavanja domaćih preduzeća koja se bave proizvodnjom građevinskog materijala; 4) zadržavanje postojećeg nivoa zaposlenosti uz mogućnost otvaranja novih radnih mesta; i 5) podsticanje privrednog razvoja u Republici Srbiji, što je verovatno generalni cilj kome se teži kroz ove ciljeve i ovi partikularni ciljevi pogađaju ovaj opšti, to su ciljevi za koje ne postoji niko ovde ko ne bi potpisao. Kada se tako nabroje ciljevi u jednom zakonu i kada bi se izolovano posmatrao ovaj član 2, tu ne može ništa da se prigovori. Svaka vlada bi u momentima krize posegla za merama koje bi išle za tim da se ostvare ovi ciljevi. Kada se pogleda član 3, koji sad već počinje da razrađuje metode kojima se dolazi do ostvarivanja ovih ciljeva, tu takođe vidimo naznake nekih dobrih postavki. Tu vidimo da država rešava da interveniše iz budžeta, određujući prioritetne firme na koje se ide kada se one upošljavaju kako bi se ovi ciljevi preko tih firmi realizovali, jer želi da se zaštiti domaća proizvodnja i domaća građevinska industrija. I, naravno, tu se postavljaju i osnovi za pravljenje nekih kriterijuma kako da se dođe do tih građevinskih firmi. Kada se to ovako pročita, mogu da se otvore određena pitanja. U stavu 2. stoji da će se kriterijumi utvrditi posebnim aktom Vlade. Često se ovde bunimo protiv različitih kriterijuma koje utvrđuje Vlada ako se unapred ne daju određene koordinate. U stavu 2. su te koordinate donekle date, jer je rečeno da će u realizaciji projekata učestvovati građevinska preduzeća čije je sedište na teritoriji Republike Srbije (to je normalno), koja imaju odgovarajuće iskustvo i reference i zapošljavaju značajan broj radnika, odnosno prema svojim tehnološkim kapacitetima mogu zaposliti značajan broj radnika, a onda se kaže da će kriterijume bliže utvrditi Vlada, i to u pravno-tehničkom, u nomotehničkom smislu može da se prihvati, premda otvara odgovarajuću sumnju. Ali, ako se ovaj član 3. dovede u vezu s onim što ste napisali u članu 5, a rasprava o propisima se uvek mora vezano tumačiti, onda dolazi do ozbiljnog problema u tumačenju načina na koji će se primenjivati ovaj propis, o čemu ste imali prilike da slušate u načelnoj raspravi i o čemu ćete slušati i slušali ste danas u raspravi u pojedinostima. Ne bih se ovde bavio velikim temama, ispravljanjem krivih Drina, raspravama o tome šta je moglo da bude a nije, ili šta je bilo a kako je trebalo da bude. Ovde je reč o vrlo konkretnoj stvari. Mi živimo u jednom društvu, očigledno, koje oni koji su rešili da preuzmu odgovornost vršenja vlasti nisu u stanju da dovedu u red. Živimo u društvu u kome, zamislite, Agencija za borbu protiv korupcije, koja treba da nadzire društveno ponašanje pre svega onih odgovornih aktera koji vrše vlast i onih koji se nalaze na pozicijama moći, prema navodima nekih novina, nabavlja softver za unos podataka tako što izigrava Zakon o javnim nabavkama. To je naša društvena realnost. Ko će njih da kontroliše? Ko kontroliše Agenciju za borbu protiv korupcije? Vi se, u takvim okolnostima i različitim temama koje se otvaraju ovde u Skupštini Srbije, u različitim optužbama koje sevaju s jedne na drugu stranu kada je reč o načinu kako se vode poslovi ovog društva i ove države, usuđujete, bez obzira na časne motive, koje mi potpisujemo, da pravite zakon od osam članova, gde su zapravo dva ključna, koja govore o mehanizmu kako se ovi projekti realizuju, gde, kada se ta dva člana povežu, član 3. i član 5, dolazite u situaciju da tumačenjem ovih odredaba otvorite ne malu sumnju, nego ogromnu sumnju u to kako će se u praksi ovi projekti realizovati, kako će se otvoriti jedan sektor potpune nepokrivenosti kada je reč o kontroli, ili, u prevodu ćete nam vi reći – nema razloga da se bojite jer je glavni kontrolor ovog postupka Vlada Republike Srbije. Pa, tu i jeste osnovni strah. Ako imate jedan državni organ koji će, po članu 5, da donosi kriterijume koje će posebnim aktom taj državni organ utvrđivati o tome kako će se, kome i na koji način uputiti poziv preduzećima iz člana 3. koja su ovde definisana, a koja će se opet bliže definisati aktom Vlade, onda dolazimo u situaciju da ovo ne samo da nije javna nabavka u klasičnom smislu, da ovo ne samo da nije postupak bez objavljivanja javnog poziva, prema zakonu kojim se uređuju javne nabavke, nego dolazimo u situaciju da se otvori sumnja da je ovo ekskluzivno postupak ne javnog poziva, nego privatne prozivke onih preduzeća koja u određenom trenutku onima koji vrše vlast ili koji čine Vladu Republike Srbije odgovaraju. Ne kažem da će tako biti, ali se otvara sumnja, i moje pitanje za vas je vrlo prosto – da li je postojao neki drugi način da se napravi jedan zakon koji će u vremenu krize štititi građevinsku industriju u Srbiji, a da se propis napravi bez otvaranja ovako ogromne sumnje? Mi skoro pred Skupštinom Srbije nismo imali zakon koji ima ovakvu rupu, koja se može sa osnovom napadati. Još jednom ponavljam – niti optužujem vas, gospodine ministre, da to imate nameru da radite, niti bilo koga iz Vlade Srbije, ali mi smo ozbiljni ljudi i vodimo parlamentarnu raspravu. Najkorektnije bi bilo da se ovaj zakon povuče (za to još uvek imate vremena, on nije izglasan), da se doradi, da se zatvore ove praznine i da putem njih uverite pre svega javnost u to da ne postoji trunka sumnje, ili barem ne ovolika sumnja, jer u vremenu krize kod nekih interventnih propisa prosto ne možete sve praznine zatvoriti, u to duboko verujem, ali da se ovolika rupetina ovde otvori, u ovom zakonu, koja omogućava otvaranje takvih sumnji, to, pre svega za vas koji kao Vlada donosite nama propise u Narodnu skupštinu, nije ni dobro ni zgodno, a za nas je to apsolutno neprihvatljivo. Ko mene može da uveri da ćete vi pro bono na Vladi Republike Srbije, dogovorivši se, jer imate interes vršenja vlasti… Vidite kako Skupština funkcioniše, vladajuća koalicija, čak i ako se ne slažu pojedini članovi grupa oko nekih pitanja, to se ispegla i tako to funkcioniše, Vlada se tako održava u životu. I, nije to vezano za vas i vašu vladu, to će biti vezano za bilo koju vladu u budućnosti, to je priroda stvari. Znači, ovde se ne radi o tome da ja vas napadam zbog nečega što mislim da je neprirodno, u jednom demokratskom poretku to je priroda stvari. Ali, ako već to sve znamo, onda ne možemo dopustiti sebi kao država da donosimo ovakve propise koji otvaraju ovolike sumnje. Šta god vi rekli (Možete da mi kažete – znate, ja sam dobar, duboko verujem u gospodina Mirka Cvetkovića i poštene namere većine članova njegovog kabineta. Možete da mi kažete – evo, kunem vam se, majke mi, mi smo pošteni.), sve je to u redu, čak mogu privatno i da vam poverujem, ali kao član ovog doma, ne smem. O tome je reč. To su ključni razlozi zbog čega mi ne možemo podržati ovaj vaš zakon. Ne zbog toga što mislimo da ne treba uraditi ovo što je bila vaša namera, mi duboko verujemo da to treba napraviti, i u našem ekonomskom programu, koji smo izneli javnosti, to isto tako stoji kao što stoji u ovom vašem predlogu zakona, ali način realizacije je krajnje dubiozan i to je ono protiv čega smo. Ako ovaj zakon ovako prođe, ako vam je iz bilo kojih razloga problem da ovo izmenite ili povučete uprkos ovim upozorenjima, prvo sledeće što bi trebalo da uradite jeste – sačekajte neki psihološki period od mesec-dva, pa dajte izmene i dopune. Jer, a ovo vam najdobronamernije pričam, ovo zaista nije način da se ova materija uredi. Hvala.
Hvala. Gospodin Velimir Ilić.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, meni je jako žao, kad nemate argumente, vi vređate ljude, vređate poslanike. Kažete da sam ja izgubljen u prostoru, u orijentaciji. A vi ste izgubljeni u svemiru, gospodine ministre. Ne znam gde ste se izgubili, ali ste se totalno izgubili, gospodine ministre. Ja vas ne vređam, opominjem vas. Nemojte raditi to što radite. I nemojte se baviti time čime se bavite. Gospodine ministre, sve se zna. Sada želim za ono što vi omalovažavate i što kažete da vi radite jeftinije, da vam kažem, kao što sam Kalanovićki rekao, nju sam razumeo, gospođa ne razume, možda dobro pravi ajvar, možda ostavlja zimnicu, ali moram i vama da objasnim sada. Mi smo od Novog Sada do Subotice, gospodine ministre, napravili infrastrukturu auto-puta za vreme mog mandata. Nadvožnjake, podvožnjake, eksproprijaciju – sve kompletno završili. To je najskuplji deo. Kablove, rasvetu, petlje i sve ostalo. Samo Temerinska petlja koliko košta, gospodine ministre? Pedeset miliona evra. Pa, ostale petlje koje smo radili, znači ulaz-izlaz na auto-put, to je najskuplji deo auto-puta. Vama je sad ostalo samo da pružite traku. Sve je pripremljeno i gotovo. Zato je cena niska. Uzmite dužinu i koliko košta kilometar auto-puta na obilaznici oko Beograda. Izračunajte koliko košta. Ono što je Đilas radio, onaj deo što je završio, pa vidite koliko košta kad imate nadvožnjake, podvožnjake, tunele i sve ostalo. Prema tome, tu grešite i nemojte više da brkate kad se ne razumete. Molim vas da ne vređate vaše prethodnike. Ni ja nisam vređao one pre mene koji nisu uradili ništa. Napravili su niz problema, ali nisam ih nikad pominjao u svom mandatu, i zato sam i uradio 4.000 kilometara puta. Evo, sada ću da vam nabrojim za minut, pošto imam vremena, koristim vreme poslaničke grupe. Gospodine ministre, obilaznica oko Beograda, rekonstrukcija Beograd – hrvatska granica kompletno, Kuzmin – Republika Srpska kompletno, sa mostom koji je urađen (koji vi niste sad završili) na Savi, kompletno završeno Beograd – Novi Sad, nije bilo uopšte urađeno Beška – Novi Sad, a ovo je delimično urađeno sa prekidima. Zatim, kompletna rekonstrukcija Novi Sad – Subotica. Kompletna iznova izgradnja Beograd – Vršac. Banatska magistrala, gospodine ministre, do Zrenjanina i Kikinde, do Crne Gore kompletno, preko Zlatibora, Borova glava, tunel Šargan, koji se obrušio, do Višegrada kompletno, do makedonske granice kompletno. Niš – Dimitrovgrad 23 km auto-puta, a ostalo kompletno rekonstruisano. Sićevačka klisura – svi tuneli prošireni, rekonstruisani i prilagođeni za saobraćaj. Kompletna rekonstrukcija Ibarske magistrale, kompletno do Raške. Gospodine ministre, od Beograda, da ne pričam sada – Divci, Valjevo, rekonstrukcija Pojate, Predejane i sve ostalo. Tačno je da sam uradio malo više sela na Kopaoniku, sela na Zlatiboru, sela na Goliji, tačno je da je urađeno mnogo u Sandžaku, kompletno, i obilaznica delom oko Novog Pazara. A je li to loše? Da li je loše što je dobila puteve Kriva Reka na Kopaoniku, gde nije moglo da se priđe? Da li je loše što je dobila put Gojna Gora, gde nije moglo da se priđe? Da li je loše što je urađen put za Ravnu Goru i kompletno do Valjeva? Da li je loše što je urađen put Valjevo – Divčibare i Mionica – Divčibare? Nije loše, gospodine ministre. Da li je loše što je urađen put, prvi put je Studenica, Raška oblast povezana sa Kokinim Brodom? I to je ogromna investicija. Je li to loše, gospodine ministre? Sada iz Raške oblasti za more idete tri puta kraćom maršrutom. Je li to loše što sam ja uradio? Kada sve saberete, ako umete da sabirate, to je četiri hiljade kilometara. A moj gospodine Duliću, ministre, vi ste treći mandat ministar, prolazi vam sezona... Ne treći mandat, nego treća građevinska sezona. Treća sezona, ministre. Jeste, gospođo, izvinjavam se, lapsus je, ali prolazi vam treća sezona, a vi sad menjate zakone. Imate još jednu do tih vaših redovnih izbora, a da bog da da ih dočekate. Želim vam od srca da ih dočekate, to proleće 2012. godine. Ali da bog da da ćete dočekati. Imate još samo iduću sezonu. Evo odoše godišnji odmori. Dok vi sve ovo završite, sredite te vaše projekte o kojima ovde pričate, dok vi edukujete ljude da projektuju... Zar CIP ne zna da projektuje auto-put? Nemojte da se brukate. Zar Institut za puteve, koji je isprojektovao pola Bliskog istoka, ne zna da projektuje auto-put? Vi treba da ga naučite, je l'? Vi treba da naučite CIP da projektuje prugu, da projektuje tunel? Je l' to vi treba da uradite? Uništili ste mnoge gigante. Uništili ste i Intermost, odličan, koji je Vinči ovde napravio. Potpuno je bankrotirao jer mu niste plaćali izvedene radove za vreme vašeg mandata. Evo završite obilaznicu oko Beograda, ja sam je napravio. Napravite tunel Straževica, završite ga. Dođite do Bubanj potoka. Zašto ne možete? Uradite drugu traku Ostružničkog mosta. Ja sam uradio onaj prvi, koji je bio porušen. Uradio sam i železnički most Ostružnica. Evo vi radite ovaj jedan most. Počeo sam most Beška, ajde vi završite. Ja sam završio most Sloboda u Novom Sadu. Je l' znate? Žeželjev most sam imao nameru, ali Vojvodina nije htela da prihvati sredstva koja smo mi davali jer im nije odgovaralo. Bila je izborna kampanja, pa su odbijali. Sa Majom Gojković sam potpisao taj ugovor i Vlada je bila obezbedila sredstva da se uradi Žeželjev most. Niste hteli. Novosađani su se suprotstavili i nisu prihvatili predugovor koji je potpisala Maja Gojković kao gradonačelnik Novog Sada jer Pokrajinsko veće Vojvodine nije prihvatilo. Uradio sam granične prelaze, gospodine. Uradio sam bočno Novi Sad – Zrenjanin, Ruma… Pogledajte vi šta je sve urađeno, koliko puteva je rekonstruisano. Ja sam 2004. godine primio razorene puteve. Ibarska magistrala je bila oranje. Putem prema Makedoniji nije moglo da se prođe. Prema Crnoj Gori je bilo sve uništeno. Tada smo se dogovorili sa EU, pokojni premijer Đinđić, kada je DOS pobedio 2000. godine, da se rade dve faze putne infrastrukture u Srbiji. Prva faza – obnova i rekonstrukcija, ovo što sam ja završio, a druga faza – nastavak novih koridora, kada se sve ovo završi i postojeći koridori rekonstruišu. Mi smo to sve završili, a druga faza je bila da se uradi ovo. Gospodine Duliću, od Novog Sada do Subotice, vi nećete dobiti nove prihode, nego samo nove obaveze, jer je put već pod naplatom.
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Maja Laušević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo i narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada je prihvatila i ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Napokon da i mi nešto kažemo o ovom predlogu zakona. Gospodine Duliću, nemojte tumačiti da je sve što budem rekao upućeno na vaše ime i prezime. Ono što ću konkretno reći o ovom predlogu zakona, može da se sublimira u nekoliko rečenica – ovo treba da se vrati; ovako nešto ne sme da stoji u tekstu zakona kako ste vi napisali. Kada kažem vi, mislim na Vladu. Druga vrlo važna stvar jeste što javnost mora da zna da sve ono što je čula u ovoj sali ovih dana povodom ovog predloga zakona nije napisano u zakonu, niti u obrazloženju, nego se nalazi u komentarima i tumačenju šta bi moglo sve da se reguliše na bazi ovakvih odredaba zakona i šta sve postoji u nekom programu koji niko nije video. Barem što se tiče ovih ljudi u sali, a verovatno ljudi u Vladi i Ministarstvu znaju. Ako se donosi jedan zakon i taj zakon suštinski ima samo dva člana, gde prvi član kaže – ta oblast se prepušta Vladi, sledeći stav – Vlada može sve to sama da uredi, treći stav – to bi moglo da važi do nekog roka, a drugi član – ovaj zakon stupa na snagu 15 dana pre nego što smo i imali prilike da ga vidimo u ruci, molim vas, to onda nije zakon. Smatram da ova materija, koju ste vi smestili u ovih osam članova, ne može biti materija nekog zakona. Ne može. Mislim da je veliki broj govornika danas i na to ukazao. Interesantna je stvar da ovaj zakon nema ni kaznene odredbe, ne bi se oni kažnjavali međusobno, s obzirom da mi ovim zakonom, praktično, kažemo da najveći i najvažniji i najodgovorniji posao izvršne vlasti povodom građevinske industrije koja je u krizi jeste da Vlada napravi listu. Ovo nije materija zakona. Sada ću krenuti na ono što je suština, ne samo zbog toga da bih uhvatio priključak sa dosadašnjim diskusijama, nego da, u suštini, nešto i stvarno kažemo šta se dešava. Gospodine Duliću, od 2001. godine, preciznije 25. januara 2001. godine, do današnjeg dana, a tako će biti i u danima koji nam slede, jedino je SRS kritikovao sve predstavnike vlasti, a vi ste se svi tu promenili, u različitim agregatnim stanjima i nazivima, i kad je u pitanju PDV građevinske industrije, i kad su u pitanju mnoga pitanja koja ste danas dotakli. Doduše, i Beko reče – ja sam postao tajkun od 2000. godine, pre toga nisam bio. Radi javnosti, ako pričamo o ovome što se ovde naziva građevinska industrija, onda se verovatno ne misli na male privatne preduzetnike, ne misli se na ove koji grade u okviru nekog porodičnog posla (''otac i sin''), neke sitne građevinske firmice ili zanatske radnje, već se misli na ono što zapošljava veliki broj građevinskih radnika. I, tačna je konstatacija da je to u problemima. Tačno je i to da se, ako se razgovara s nekom turskom firmom, uvek traži neposredna pogodba. Ne znam da li vam je poznato, pošto se vojska u Turskoj služi tri godine, onda Turska izvozi vojnike kao radnu snagu na rusko tržište. Zašto? Da bi smanjila trošak budžeta, da nešto zarade. Slično rade i druge države. Znači, naši građevinci su isterani iz Rusije. Ko ih je isterao? Oligarsi, država, organizovani kriminal i ono što je radila ta naša građevinska operativa. Da li je naša građevinska operativa danas osposobljena za te velike poslove, jer se sad priča samo o tim koridorima iks i velikim investicionim objektima visokogradnje od nekoliko desetina hiljada metara? Kaže se da nije. Ja mislim da ona suštinski jeste, ali operativno nije, zbog finansijskih problema. Ali, sve naše vlasti od 2000. godine su se interesovale samo za finansijski aspekt tržišta i za finansijsko tržište. Nemam nameru nikoga da prozivam. Ko je pre nekoliko godina napravio suficit, danas je isto u Vladi. Napravljena je zgrada pravosuđa, je l' tako? Država duguje 400 miliona građevinskoj operativi. Izvinite, molim vas, koja je tu poruka? Ako država može da bude dužnik u nekom komercijalnom poslu, onda je poruka da svako može u komercijalnom poslu da duguje. Ako sud ne može da reši to pitanje dugovanja države prema građevinskoj operativi i podizvođačima, i građevinska operativa se danas interesuje da li će na dnevnom redu sednice Vlade da bude zaključak o preusmeravanju sredstava, i oni to nisu u mogućnosti da reše, onda o čemu mi pričamo? O jednom papiru sa lepim željama, koje niko ne bi imao ni potrebe čak da osporava, ali o nečemu što je nemoguća misija. Kaže – nelikvidnost naših građevinskih firmi. Pa, jeste, prisutna je. Šta je razlog nelikvidnosti? Nedostatak sredstava. Kod koga? Pa, kod investitora. Ne kod građevinske operative, koja je izvođač radova. Ali, ljudi moji, vi zaboravljate novinske tekstove, da je mafija ušla i u taj sektor. Da se prave stanovi za tržište, da se jedan stan prodaje pet puta. Pa ste doneli zakon da se svi ugovori posebno evidentiraju. Pa je ova vlast rekla da postoji takav stepen bespravne gradnje da je u nekim mestima na desetine hiljada stambenih jedinica napravljeno bez građevinske dozvole. Evo mogu samo da podsetim gospodina Dulića, ako ima malo vremena da me čuje, u Rakovici imate asfaltnu bazu za koju ste vi doneli rešenje da treba da se ukloni. Vi realno ne raspolažete tom snagom da kanališete ovom oblašću. Zašto? Jer je i mafija prisutna u toj oblasti. Pa nadležni državni organi za borbu protiv organizovanog kriminala su rekli da je Šarić ulagao pare u nepokretnosti i u privatizaciju. Gospodine Duliću, kad izađete na kosovski ulaz ovde i krenete prema Takovskoj 1, tu je nikao objekat "Atlas sistema" iz Podgorice. Sećate se? Duško Knežević. Ne onaj, nego onaj drugi, Milov. Vi ste doneli rešenje da ta dozvola više ne važi. Akademskom umetniku porušena kuća, tri postupka pred Evropskim sudom za ljudska prava, pred Tužilaštvom za organizovani kriminal, pred policijom. Vi ste doneli rešenje da se to poništava, a objekat napravljen. Znate li ko će da izdaje te jedinice? Američka firma. Ko se krije iza američke firme? Darko Šarić? Ne smete ništa da dirnete, zato što mafija drži i tu oblast.Sada će država da skoncentriše sva svoja sredstva gde bi ona mogla da se pojavi kao investitor, da li kao republika, da li kao autonomna pokrajna, da li kao jedinica lokalne samouprave. Gospodine Duliću, ta vrsta voluntarizma je neprihvatljiva danas u Srbiji. Vi da uzmete pare Bojanu Pajtiću iz Fonda za kapitalne investicije, da vi firme stavite na spisak, da vi kandidujete njihove programe, da vi smanjite cenu? Pa, obrisaće vas iz DS-a. Izbrisaće vas. Pa, Bojan Pajtić to lično završi sa mesnom zajednicom. U početku sam mislio da vi želite da disciplinujete sve moguće organe i institucije koji se u ime države, lokalne samouprave bave nekim investicijama. Ma, nema šanse. Pola opština u Srbiji je prezaduženo. Za protekle dve-tri-pet godina toliko su potrošili para, da sledeća četiri ili pet budžeta ne mogu da otplate. Kako se finansiraju ove lokalne kampanje, kojim sredstvima? Drži vodu dok majstori odu. Ono što je mnogo opasnije za izlazak iz ove situacije jeste poruka koja se šalje svakom našem građaninu. Poruka je otprilike ovakva – ako radiš u društvenom preduzeću, državnom preduzeću, preduzeću u restituciji ili pod nekim čudnim stečajem itd., za platu se obrati Vladi Republike Srbije. To može da radi Kragujevac, to može da radi Bor, to može da radi svako mesto. Gde je tu poruka da treba da se radi? Da se normalno zarađuje? Nema te poruke. Mogu sad da pozovem sve ljude koji su zaposleni u državnom, društvenom i privatnom sektoru – svi u Vladu po platu, jer je Vlada postala najveći poslodavac, bežeći od dogovorne ekonomije, nekada se pozivajući na lepu praksu EU, koju samo što nismo uhvatili, sad malo češće pozivajući se na efekte svetske ekonomske krize, za koju bi se reklo po jednom ministru da nas nije pogodila, po drugom da ćemo da profitiramo, po trećem katastrofa. Sve može da prođe, a Narodna skupština treba da kaže – naša vlada je osposobljena da napravi listu, spisak. Ne traže oni od većine tu vrstu omalovažavanja, nego novi monopol. Šta je bilo sa "Belvilom"? Ne može da se proda. Četiri banke povezane, propadaju. "Atlas sistem" je dobio još pre nekoliko godina parcele 34–39 na Novom Beogradu. Zamislite, neko je danas ili juče nama dostavio izveštaj Nacionalne korporacije za osiguranje stambenih kredita. Jeste li videli koliko je stambenih kredita ušlo u taj program za ovih nekoliko godina? Da li vi šaljete poruku – treba da gradimo iako tržište to neće? Jer, malopre sam čuo da ne mogu da se prodaju neki objekti koji su napravljeni, zvrje prazni. Zašto onda gradimo ako to zvrji prazno? Šta je uzrok što to zvrji prazno? Cena. Zašto se ne spušta cena? Ne može. Treba da se plati banci, treba da se plati mafiji, treba da se zaradi 300% na svakom kvadratnom metru. To su naši problemi. Nelikvidnost je samo posledica, ne uzrok. Ona se u sledećoj etapi pojavljuje kao uzrok. Mi smo država gde ima mnogo više stambenih jedinica nego porodica. Imate ekskluzivne lokacije. Mafija je prala pare preko izgradnje nepokretnosti. To ste priznali kada ste donosili novi Zakon o sprečavanju pranja novca. Rekli ste – i advokati moraju da preko računa posluju i da primenjuju zakon i da sami sebe kontrolišu, da ne bude neki prljav novac u toj priči. A mesecima nas opterećujete time da je milijardu i 350 miliona narko-para oprano u Srbiji. I niko nije odgovarao, osim Jelašića, koji je podneo ostavku. Nije valjda da je mafija finansirala građevinsku industriju, da je ona pravila potencijal za angažovanje građevinske industrije? I onda se iznose ovde neke stvari za koje me je stvarno sramota i da komentarišem. Ovo ne sme da bude zakon. Ovo Narodna skupština ne sme da usvoji. Ne sme ovako nešto da donese. Niti se zna koliko sredstava, niti ko odgovara, niti bilo šta. Ovo je zakon koji omogućava da se zaobiđu postojeći zakoni – i o javnim nabavkama i ovaj zakon, bez obzira na to što je rečeno da je loš, o planiranju i izgradnji. Zamislite, paralelna nadležnost u izdavanju dozvola. Ako ne da lokalna samouprava, koja je nadležna, onda može Ministarstvo. Pa, gde to može? Kako to može? Objasnite mi. U kojoj to zemlji još može? Mada su svi poslovi vezani za izgradnju povereni državni poslovi, pa čak i kada ih radi jedinica lokalne samouprave. Vi želite voluntarizam. Želite da prigrabite nadležnost i da u tome završavate ono što vi mislite da treba da se završi. Ja vam u startu kažem da će biti loše, jer nema poštovanja nijednog pravila, jer, pobogu, ovde i nema pravila. Ovde samo treba da se izjednače pojedina ministarstva u gabaritu sredstava sa kojima caruju. Ako ovo za ekonomiju i ove druge stvari toliko ima iks, e sada i ovo treba da ima toliko iks, treba i ono tamo za kapitalne iks. Da se izjednačimo, jer smo feudalna vlada. Feud do feuda. Gde je tu građevinska industrija? Nema je. Mislite da ćete ovim zakonom da utičete na banke da smanje kamatnu stopu? Zaboravite to. To je nemoguće. Ma, možete da prodate kompletno sve devizne rezerve Republike Srbije da biste navodno očuvali dinar, samo ćete da preselite devize kod onih koji Srbiju doživljavaju samo kao jednu veš-mašinu gde treba da se operu mafijaške pare. Ali nijedan problem se neće rešiti, nijedan se radnik neće zaposliti. Ako se i bude otvorilo neko gradilište, znajte u startu da nešto nije dobro. Jer, faktički je Ministarstvo danas u poziciji da ne može ništa da radi, i ako neko radi a nema građevinsku dozvolu, i ne može ništa da radi i kad je donelo da ukida građevinsku dozvolu. I sve su građevinske dozvole, odobrenja i ta dokumenta, kako se zovu tamo, pod lupom. Niko ne veruje u to. Nešto se krije iza toga. Molim vas, toliki milioni evra, država ćuti. Građevinska operativa – ko kome duguje, koliko duguje. Pa, ljudi moji, do pre nekoliko meseci udarna vest u novinama je bila raščišćavanje građevinske mafije. Međusobno se posvađali. I pričamo o građevinskoj industriji, delu gde je izgradnja, delu gde je proizvodnja građevinskog materijala. Neko pokušava da nas zavara nekom pričom o lepim željama. Ljudi, ako treba da smestimo na neki papir nešto što se zovu lepe želje, verujte mi, veći sam majstor od vas, mogu mnogo lepše to da napišem. I, budite sigurni, ne samo što je ovo nerealno, ovo je suštinski opasno. Ako vam postane manir da ovakve zakone predlažete, onda Narodna skupština nije ni potrebna više. Onda je Vlada sama sebi dovoljna. Samo, zapamtite jednu stvar – teško onoj državi gde taj veliki kapital toliko može da utiče na politiku, da moraju ljudi da prihvate i da pristanu i na ono što čak, ne samo duboko u sebi, nego u četiri oka mogu da osporavaju. Samo da vas podsetim. Ista je situacija kao sa onom tačkom juče. Neko nas je naterao da svi crvenimo u ovoj sali, da bude neprijatno nama koji kritikujemo, da vama koji ste morali da nas slušate bude još neprijatnije jer niste mogli da odbranite. Ista je situacija i kod ovoga ovde, samo što nisu u pitanju imena i prezimena, nego su u pitanju navodno neka sredstva koja sad ne postoje, ne postoji ni kao nešto što treba da se izmiri obaveza, ne postoji nešto kao što treba da se omogući neka investicija, a ne postoji čak ni kao mogućnost da se zatvori ta neka konstrukcija ovog sistema. Ovde ne postoji sistem. Ovde se ništa ne vidi. Ništa nije jasno. Sve može, apsolutno sve može. Koji je kriterijum za to da je to građevinsko preduzeće koje ispunjava uslove? Nema ga. Propisaće Vlada. Kako će Vlada da propiše? Pa, probraće se preduzeća. Po kom osnovu? Pa, po paritetnom osnovu. Koji kriterijum? Lokacijski, stranački, tajkunski, kriminalni itd. U ovim hvalospevima o velikim putevima meni se čini da ste samo tri puta morali da napravite: Beograd – Sremska Mitrovica, Beograd–Zabela i Beograd – Padinska Skela. I, tim putevima da se krene i da se raščisti, da bi narod stekao poverenje, da veruje u to da ima izlaza iz ove situacije.
Dvadeset minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem. Zakon o podsticanju građevinske industrije, kao zakon koji prvi put ulazi u skupštinsku proceduru, a tretira materiju subvencija, mekih kredita i nekih kamata koje znače podsticaje određenim granama industrije, ne samo radi svoje doslednosti, nego radi ljudskog poštenja, moram da pozdravim kao nameru da se država ne vodi uredbama nego zakonima. To što drugi propuštaju da to pomenu, govori o slabosti da drugome priznate jedan dobar početni korak. U seči propisa treba govoriti ne samo o onim zakonima koji se apsolutno ne primenjuju, jer su iz 1975. godine, nego treba govoriti o podzakonskim aktima koji regulišu materiju koja je inače u nadležnosti ovog zakonodavnog doma. Znači, zakon kojim se podstiče građevinska industrija Srbije, kao mera da se to uradi na zakonit način a ne uredbama, jeste nešto što treba pozdraviti, i ja to činim otvoreno i nedvosmisleno. Ono što jeste problem je opravdanje da ovakav zakon ima samo osam članova i da mnogo toga ostaje da se uredi kasnije, kao što su kriterijumi ko će ova subvencionisana sredstva koristiti, i ne mogu da se koriste izgovorom da je reč gotovo o prirodnoj katastrofi, kao situaciji u privredi, a posledici ukupne svetske finansijske krize. Jeste moguće Zakon o javnim nabavkama tumačiti i ovako i onako, i moguće je, pošto ja dolazim iz privrede i znam kako se taj zakon primenjuje od prvih dana 2002. godine, često koristiti mogućnosti za neposrednu pogodbu i pregovarački postupak, ali čak i kada vam zakon daje tu mogućnost, vi ste dužni da zatražite mišljenje od nadležnog organa, odnosno te komisije koja treba da vam odobri da vi u skladu sa zakonom sami inače stojite iza argumenata kojima tražite taj neki skraćeni postupak, tu neku prečicu. Ali, kada Vlada sama za sebe traži tu prečicu da zaobiđe Zakon o javnim nabavkama, u smislu javnosti i u smislu pristupa svih ovim subvencionisanim sredstvima, postavlja se pitanje da li smo dovoljno ozbiljni i odgovorni ako kažemo da je ovo slično prirodnoj nepogodi. Kao ekonomista i kao žena koja ume da skuva ajvar i da spremi ručak, ali joj to ne smeta da bude i dobar ekonomista, i u tom smislu branim sve one žene koje su inženjeri, ministri, poslanici ili rade bilo koji posao, moram da kažem onima koji to ne znaju – u ekonomiji nijedna od pojava ne nastupa kao prirodna nepogoda. Nijedna od pojava u ekonomiji u trenutku ne daje ni dobar ni loš rezultat, jer je to skup mera u kojima mnogi predvidivi i nepredvidivi činioci jesu u sadejstvu, ali nikada ne nastupaju ni kao dobri ni kao loši efekti, kao provala oblaka, kao letnja kiša ili kao poplava. Nemojmo previđanje krize i svest da smo zatvoreni kao ekonomija sada ovde upotrebljavati kao izgovor da reagujemo baš sada i ovako kratkim zakonom, u kojem mnogo toga ostaje Vladi, kao izvršnom organu, da propiše, zato što je ovo, bože, nastalo kao neka prirodna nepogoda. Pre nego što konkretno postavim pitanje zašto niste usvojili amandman na član 3, pitam da li je u stimulisanju građevinske industrije, kao dobroj meri u smislu kreditiranja proizvodnje a ne potrošnje, jer kada kreditirate proizvodnju, tu će raditi neki radnici, pa će primiti platu, pa će njihova plata poslužiti za podsticaj potrošnje, što je najzdraviji način, što je jedini pravi put, znači ako to podržavam, pitam – da li ste ovim zakonom, koji u preteranoj meri dovodi u pitanje samu zakonitost, razmišljali o tome ili nam makar dali izveštaj da li je on suprotstavljen sa Zakonom o kontroli državne pomoći i onim zakonom koji smo usvojili, gde kažemo da svaki podsticaj mora da bude tako odmeren da ne narušava konkurentnost? Zašto vas to pitam? Kad neko kaže da imamo u skupštinskoj proceduri raspravu o zakonu, ili kad se zalažemo za vladavinu prava ili zakona, pitam sve nas, a pitam vas koji ste vlasni da sa 126 glasova odlučite – da li vam ne zaparaju malo svest reči da neko radi po zakonu ako mi ovde donosimo neustavne zakone ili donosimo zakone koji su leks specijalis pa dovode u pitanje neke druge zakone kojima u stvari omogućavamo konkurentnost ili borbu protiv monopola ili sprečavamo koruptivne puteve ili sprečavamo, što ne reći, u građevinskoj industriji pranje novca? Da li smo zakon koji ovde danas raspravljamo i amandmane na njega dovoljno uokvirili u zakon koji mora da sadrži dva osnovna pravila – da bude pravedan i da ima neku logiku? Kad kažem da bude pravedan, to znači da ima vezu sa ljudima, i kad pomažemo, moramo da pomažemo najširem krugu ljudi, a ne da nekome kroz formu zakona u stvari dajemo podsticaje, pa se sutra pitamo ko je to nepristojno bogat i na koji način je to postao. I zašto da ne priznamo otvoreno da je najveći broj ljudi u ovoj zemlji postao neobično bogat upravo po zakonima koji su u sebi sadržali tu klicu razdvajanja ili osvete srednje klase, koja je bila ponižena u onih 10 godina, ili gde su nam poreski propisi namerno regresivni, gde mi ne oporezujemo one koji imaju najviše, nego naprotiv – one druge. Sad ćete se vi pitati da li ima veze ovo što ja govorim s amandmanom na član 3, a ja ću vam reći direktno da ima. Ako kažete da će posao dobiti, u članu 3, u stavu čije brisanje mi tražimo, ona preduzeća koja imaju značajan broj radnika ili imaju tehnološke kapacitete pa mogu da zaposle značajan broj radnika… Pravni sistem, vladavina prava, Zakon o registraciji, Agencija za privredne registre, za građane koji se ne bave ovim poslom, za one koji to znaju, neće biti iznenađenje, a za one druge biće rubrika Riplijeva – verovali ili ne. Neko može da prijavi da ima nenovčani ulog, znači građevinske mašine i ogromne tehnološke kapacitete, a da to apsolutno ničim ne dokumentuje i da se prijavi ovde na ovom konkursu, koji nije javni, nego u pregovaračkom postupku sa Vladom direktno, i da kaže – ja mogu da zaposlim na bazi tehnoloških kapaciteta, jer imam ogromne mašine. Njemu će u elektronskoj formi, savremenoj, civilizovanoj, koja skraćuje vreme za registraciju firme (može se firma registrovati dve nedelje unazad), možda i biti dodeljen posao. To preduzeće, koje je registrovano na ovaj lak i brz način, a protiv čega smo se borili amandmanima koje takođe niste usvojili kao ni ovaj, kada vi zatražite, ili neko drugi sa strane, kome ovde i ne dajete pravo da se žali, kaže – čekajte da ja vidim da li on stvarno ima to, vi kažete – po članu 35. Zakona o registraciji privrednih subjekata, podnosi se samo sporazum o vrednosti nenovčanog uloga i uopšte ne mora niko da dokaže da ima te mašine. Po članu 14. Zakona o privrednim društvima, sada dodajem, nenovčanim ulozima se smatraju (da neko ima mašine, da ima ugled, da ima reference) ulozi u stvarima i pravima, radu i uslugama, kao i udeli i akcije u drugim društvima, znači sve ono što navede onaj ko elektronski unese to u prijavu za registar. Znate šta stvarno mora da ima? Mora da ima 250, odnosno 500 evra novčanog uloga za registraciju firme. Znači, ako imamo zakone gde neko uopšte ne mora da garantuje, da pokaže državi dokument o nekoj mašini, fotografiju, plac, listu zaposlenih onima kojima plaća poreze, doprinose i plate, a može da dođe do ovih povlašćenih poslova, neće to biti krivica onog ko dobije posao, biće krivica Vlade, koja donosi zakone koji omogućavaju prevarne radnje. Biće krivica Vlade, koja omogućava da neko koristi sredstva pod povlašćenim uslovima. To želim da ispravim kada u ime svoje Srpske napredne stranke tražim da se taj stav briše i kada u ovom istom članu 3. tražim da u stavu 4, gde kažete da Vlada bliže propisuje uslove i način finansiranja za svaki pojedinačni projekat, gde posebno utvrđuje najnižu i najvišu cenu, po fazama realizacije, tražim da dodate reči "u skladu sa praksom finansiranja i kontrole", onako kako se to radi kada uzimamo međunarodne zajmove. Vi to odbijete. Mi kao opozicija ne da vam ne sporimo, nego vas podržavamo da finansirate proizvodnju, građevinsku industriju koja je multiplikator, ali tražimo da postoji kontrola namenske upotrebe tih sredstava, samo onoliko koliko pristajete vi kao Vlada kada u ime svoje, nas i budućih generacija uzimamo kredite. Da li je to neodmeren zahtev? Da li je to neuobičajen zahtev? Da li to opozicija stavlja klip u točkove vlasti ili pomaže da vas neko ne vara sutra i da vi imate manje posla u nadzoru ili u zloupotrebi sredstava? To što vi odbijate da se doda ovaj deo reči, da kroz neku jedinicu koja će pratiti implementaciju projekta, kako to često čitamo u međunarodnim sporazumima, govori o vašoj želji da ne pratite put novca, koji tako lako zna, kako reče uvaženi ministar, onim perifernim krvnim sudovima, a ne onom glavnom aortom koju biste vi kontrolisali, da oteknu negde gde im nije mesto. Odbijanje amandmana shvatam kao nedostatak želje za kontrolom sredstava za čije pravo na trošenje se ovde obraćate poslanicima. Završavam stavom 1. člana 3, gde sam, evo sada ću da probudim vašu pažnju na jedan trenutak, zapanjena obrazloženjem. Mi izmenama tražimo da lokalna samouprava učestvuje u odlučivanju koji će se projekti finansirati, a vi nama u obrazloženju kažete – lokalna samouprava predlaže i samim tim i učestvuje u ovim projektima. Draga moja gospodo, ne sporim ja pravo Vlade da donosi zakone, da uređuje naš život tako da jedno priča a drugo radi, da se za jedne zakone zalaže a da ih u praksi ne primenjuje, ali nemate prava da zamenjujete značaj reči. To da neko predloži projekat, ne znači da odlučuje o tome koji će projekat biti finansiran. Da li u ovoj državi zaista sve jeste predmet rasprave, i šta je parlament, i šta je rasprava, šta je pobeda, šta je poraz, šta je laž, šta je istina do toga da elementarno značenje reči dovodite u pitanje? I, ovo nije jezička formulacija. Ovo je ustavno pravo lokalne samouprave da za projekat koji se finansira iz njenih sredstava, delimično ili u celosti, odluku o tome donosi lokalna samouprava. Znači, priča o decentralizaciji, priča o regionalizaciji i ujednačenom razvoju na ovim terminima, da to pravo ne date lokalnoj samoupravi, pada u vodu. Odbijanjem amandmana na član 3, gde komentarišete jedan jedini stav, a druga dva previđate, kontrolu i to da se mora odrediti šta je to značajan broj zaposlenih ili značajna sredstva kao mehanizacija koja mogu omogućiti da se zaposle neki ljudi koji bi učestvovali u ovim projektima, govori da vaša namera da zakonom uredite ono što neke druge vaše kolege, na primer ministar Dinkić, rade uredbama, nije dovoljno zrela, nije dovoljno iskrena. Odbijanje ovog amandmana tako i razumem, a sama suština ovog zakona je upravo u članu 3. i u članu 5, o kojem će govoriti moje kolege. Hvala vam na pažnji.
Iskorišćeno je trinaest minuta vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da bi bilo korisno da je ministar s nama. Ne bi bilo loše da ga pozovete, pošto znate gde je. U načelnoj raspravi, pa čak i danas, ministar je od nas tražio, insistirao da damo neke konkretne predloge, a kad razgovaramo o konkretnim predlozima, ministar neće da sedi sa nama. Mi smo u načelnoj raspravi, između ostalog, od ministra insistirali na jednoj stvari – da nađe meru kad poseže za argumentima kojima će braniti ovo što treba da liči na zakon. Tada sam rekao da ovo više liči na pamflet ili idejno rešenje, građevinskim rečnikom rečeno, na osnovu koga bi moglo, odnosno trebalo da se napravi ozbiljan zakon. Jer, onako kako je ministar predstavio zakon, stekli smo utisak da će građevinskoj industriji procvetati ruže kada on počne da se primenjuje. Naravno, pre nego što budem govorio o konkretnom amandmanu koji je sad u postupku rasprave, moram načelno da prokomentarišem nekoliko stvari za kojima je ministar posegao danas. Pojedinim poslanicima opozicije je poslao poruku o nekim putićima i putevima koji su se asfaltirali u kampanjama. Moje je pitanje, pošto ministra nema, predstavnicima većine – gde je u zakonu garancija da se na osnovu ovako definisanog zakona neće praviti škole i školice, obdaništa i obdaništanca, male i velike bolnice, odnosno svi objekti od javnog interesa koji su ovde definisani? Da se rukovodimo iskustvom koje imamo s ovom vladom u poslednje dve godine kroz njene tekuće aktivnosti ili da se rukovodimo primerima iz kampanja koje su bile vanredne aktivnosti, a Vlada je debelo u njima učestvovala? Da se rukovodimo aktivnostima u kojima su se isključivo koristili motivi političkih, stranačkih interesa, a ne interesa ekonomskog, odnosno održivog razvoja, na koji se Vlada poziva? Daćete nam za pravo da otvoreno sumnjamo u sve ovo. Kako da verujemo Vladi koja je, između ostalog, juče imala rok da završi priču sa sveobuhvatnom reformom propisa? Dokle ste stigli? Trideset posto priče je završeno. Vlada usvoji odluku, usvoji preporuke, a onda ti ministri to neće da sprovode. Treba da vam verujemo da ćete ovakvim stvarima da se rukovodite korektno? Izvinjavam se, ali ne možemo. Koliko novca? Sad se hvalite da ćete preko banaka i iz budžeta Republike Srbije obezbediti novac za građevinske projekte. Koliko je sporazuma ratifikovala Skupština? Za njih ste glasali vi koji sedite u skupštinskim klupama, a pripadate većini. Koliko sporazuma ste ratifikovali? Novac ne možete da povučete jer nemate projektnu dokumentaciju. I nikog za to nije briga. A nemate obavezu zato što nema sankcija. Ne postoje mere kojima biste plaćali penale na te kredite, odnosno na sporazume za koje novac stoji i u Evropskoj investicionoj banci i u Evropskoj banci za obnovu i razvoj i nekim drugim finansijskim institucijama. Juče ili prekjuče smo sedeli ovde i ministar se hvali da je 86% opština ušlo u postupak izrade planske dokumentacije. To je priča kojom je posle 5. oktobra trebalo da se hvalite. Ko će nadoknaditi štetu građevinskoj industriji i ekonomskoj slici ove države što deset proćerdanih godina investitori nisu mogli da ulažu novac u Srbiju ili su morali da pobegnu iz Srbije, zbog činjenice da nisu imali ni plansku, ni urbanističku, ni ostalu razvojnu dokumentaciju na koje su u građevinskom sektoru ili građevinskoj oblasti mogli da ulažu novac? Ovde se ministar pojavi i kaže – mi smo dali nešto konkretno, a šta vi to nama predlažete? Vidite, ne treba ovde puno pameti. Prekjuče je ova skupštinska većina usvojila jedan zakon. Sumnjam da gospodin ministar zna o čemu se radi. Tim zakonom ste se obavezali da ćete u ovoj godini inicijalno 15 miliona dinara iz budžeta Republike Srbije da izdvojite za jednu besmislicu kao što je Regionalna škola za državnu upravu. Sa 15 miliona dinara ste mogli jedno malo sitno građevinsko preduzeće na jugu Srbije bar trenutno da oživite, pa da date taj novac ili da država isfinansira neki projekat da angažuje građevinsku operativu, pa da na konto toga utičete na likvidnost tog preduzeća, na likvidnost na koju se pozivate u obrazloženju ovog zakona. Da se podele plate, pa da se kroz te plate plate dugovi molerima, tesarima i svima ostalima koje je gospodin Dulić malopre navodio i pominjao. Ti ljudi neće trošiti novac na luksuz. Neće, zato što kao vlast niste sposobni da im obezbedite i garantujete plate, koje bahati poslodavci koji su privatizovali građevinsku operativu neće da im isplate, a vi nemate mehanizme da ih naterate da im to izmire. Mi ne tražimo od vas da tražite od njih socijalnu odgovornost, nego da izmire svoje redovne socijalne obaveze. Vi trošite ovde novac na besmislice, a onda od nas očekujete pamet i konstruktivne predloge. Vlada je, u ovom sastavu ili u nekom drugom u poslednjih deset godina, stavila hipoteku na pamet i na pametne predloge i na mere kojima će se problemi rešavati. Pogledajte kakva nam je situacija u Srbiji. Da li su to rezultati ili konsekvence mera i pameti koju prosipate i koje predlažete? Očigledno je da jesu. Podneo sam amandmanvrlo konkretno. Ministar je tražio konkretne mere. Evo ja sam predložio amandman u ime Srpske radikalne stranke, da se posle stava 2. doda stav 3, u kome se kaže: ''Pri definisanju kriterijuma iz stava 2. ovog člana Vlada je dužna da naročito uzme u obzir privredne subjekte iz ove oblasti prema kojima država ima dugovanja starija od šest meseci, odnosno privredne subjekte koji državi po raznim osnovama duguju duže od šest meseci''. Šta je tu loše? Šta je tu za koncept Vlade neprihvatljivo? Pa, i vi u Vladi niste imali argument da kažete da je ovo besmislica. Znate šta ste napisali u obrazloženju kojim ste odbili amandman? Da se amandman ne prihvata iz razloga što je Predlogom zakona utvrđeno da će Vlada svojim aktom propisati kriterijume u vezi sa realizacijom projekata, pri čemu će se voditi računa o predloženim kriterijumima sadržanim u predloženom amandmanu. Šta je problem da se u zakonu na to obavežete? Šta je sporno? Gospodin Krasićje u pravu kada je rekao malopre – ovde, u ovom zakonu, samo ste jednu stvar jasno i decidirano rekli, a to je da će Vlada urediti sve. Urediće ko će i kako će naručioci da naručuju posao, urediće kriterijume za svaki projekat ponaosob, odnosno pojedinačno itd. Šta je bilo sporno da se Vlada kroz zakon obaveže na nešto, da će direktno uticati na likvidnost građevinske operative, odnosno građevinske industrije, građevinske proizvodnje, odnosno pružalaca usluga u sferi građevine? Šta je bilo sporno? I sad mi treba, posle svega, da vam verujemo na reč? Mi to zaista ne možemo. Ovo je trebalo da prihvatite, da zaista prepoznamo mere o kojima gospodin Dulić priča i da zaista bar u obrisima prepoznamo efekte na koje se pozivate i o kojima pričate da ćete proizvesti ovaj zakon. Koliko se duguje radnicima, koliko građevinska preduzeća duguju državi? Začarani krug. Ovo je model da ga rešavate, ali da vam verujemo na reč da ćete model da to rešavate definisati kroz vladine dokumente, podzakonske akte, to, ubeđen sam, ne mogu ni dve trećine ljudi koji sede u ovom parlamentu i glasaju za predloge zakona koje Vlada šalje ovde, jer imaju loša iskustva sa Vladom, odnosno sa primenom zakona na koje se Vlada obavezuje kad ih usvoji Skupština. Gospodin Dulić vrlo dobro zna, a bogami znam i ja, imali smo priliku da o nekim problemima razgovaramo, zna dobro da se sve završi na njegovoj dobroj volji i sve što je u administraciji i hijerarhiji ispod njega, sve zakaže. Možete da se ubijete, jednostavno, ne možete da rešite problem. Šta nama vredi njegova dobra volja? Ko da veruje Vladi? Ali, kad nešto piše u zakonu, onda bar imate tračak nade za koji ćete se uhvatiti ili na koji ćete se sutra pozvati, pa da argumentovano prozivate Vladu. Kakvu odgovornost mogu sutra da traže gospodin Dulić ili bilo koji drugi ministar i od nas – šta vi predlažete? Mi predlažemo, vi ne usvajate. Vlada će sama da odredi šta će da radi, a onda ćemo odgovornost nerazumnih odluka, nažalost, da delimo svi u Srbiji i da teret tih promašenih odluka i projekata podnosimo svi zajedno, i hvalimo se – preuzeli smo odgovornost. A kad mi tražimo da učestvujemo u svemu ovome, da damo deo doprinosa, onda se Vlada okrene i kaže – pa mi ćemo to uzeti u obzir i bez vas. Vi ste, faktički, u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana to napisali. Bilo bi jako korisno da čujemo gospodina Dulića da nam kaže šta misli o ovome, šta su istinski i suštinski razlozi zbog čega ovo nije kao mera prihvaćeno, zašto Vlada zaobilazi da prihvati meru kojom će se sredstva iz kredita, odnosno na osnovu mera iz ovog zakona, davati preduzećima kojima država duguje, odnosno koja duguju državi. Hvala.
Deset minuta vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe je iskorišćeno. Narodni poslanik Dragan Stevanović, ovlašćeni predstavnik, ima na raspolaganju 15, odnosno u ovom trenutku još pet minuta. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Milentijević i Arsen Đurić. Reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević.
Gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, sasvim mi je jasno što Vlada nije prihvatila amandman na član 5. koji je podnela Demokratska stranka Srbije, ali mi uopšte nije jasno zašto nije prihvatila amandman na član 3. ovog zakona. U članu 3. stoji da se pri realizaciji ovih projekata mora koristiti domaći građevinski materijal u učešću najmanje 70% od ukupnog građevinskog materijala i opreme ugrađene u objekat. Mi smo tražili da se uvede jedan vid kontrole i konkretno podneli amandman koji glasi – u članu 3. stav 3. posle reči "iz glavnog projekta" dodaju se reči: "uz obaveznu kontrolu nadzornog organa, koji će podneti izveštaj investitoru projekta o procentu učešća građevinskog materijala domaće proizvodnje". Interesantno je obrazloženje Vlade Republike Srbije. U aktu koji donosi Vlada moguće je predvideti odredbu da investitor obaveže lice koje je odredilo da vrši stručni nadzor, a u zakonu kaže da mora koristiti domaći građevinski materijal (ako već mora, ko će to moranje da kontroliše?) i predviđa da Vlada u svojoj uredbi može i moguće je da odredi nadzorni organ koji će kontrolu izvršiti upravo kako je to predloženo ovim amandmanom. Zašto onda nije prihvaćen ovaj amandman?
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Stvarno mi je žao što gospodin ministar Oliver Dulić nije prisutan u sali. Verovatno bi shvatio šta je cilj ovog amandmana. Cilj ovog amandmana je da reguliše, uredi i ubaci u zakontri ključna pojma. To su transparentnost, odgovornost i pristojnost. Verujem da se gospodin Dulić zalaže za ove temeljne vrednosti, kad govorimo o transparentnosti, odgovornosti i pristojnosti. Ovim našim amandmanom smo hteli i predvideli, to je gospodin Milentijević lepo objasnio, da postoji i neki vid kontrole oko utroška materijala iz domaće proizvodnje. Očigledno gospodin Dulić to ne želi. On ne prihvata ni transparentnost, ni odgovornost, ni pristojnost. A u odgovoru Vlade, odnosno resornog ministarstva, napisano je da je moguće da investitor to sve prihvati. Moguće je svašta u Srbiji, moguće je da smo izašli iz krize, statistički gledano. Evo, građani, živite od statističkog izlaska iz krize. Moguće je da u Srbiji ne postoji korupcija u zdravstvu, da je to sporadična pojava. Evo danas i efekta te sporadične pojave. Moguće je da će gospodin Dulić u narednom periodu uspeti da na pravilan način popuni svoj imovinski karton. I to je moguće, ali nije moguća samo jedna stvar, a to je da se promeni jedno stanje u Srbiji. A to stanje u Srbiji danas glasi –u zemlji Srbiji se vrlo rano smrkava.
Dva minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, mislim da stvarno nije u redu što gospodin ministar nije prisutan u sali, pre svega iz razloga što je tražio konkretna rešenja kada je ovaj zakon u pitanju. Kada je došao red da govore poslanici SRS, gde nudimo konkretna rešenja, njega nema u sali. Mislim da bi trebalo da reagujete, ali dobro. Podneo sam amandman na član 3. ovog zakona i verujte da sam znao da će biti ovakav odgovor. Kada pričamo o konkretnim rešenjima, evo konkretnog rešenja, koje je Vlada odbila. Naime, moj amandman je da se u članu 3. stav 3. menja i glasi: "Za realizaciju projekata na osnovu ovog zakona moraju se isključivo koristi domaći građevinski materijal i oprema". Recimo da ne sumnjamo u vaše dobre namere, u to da imate ambicije da se pomogne našoj građevinskoj industriji i da imate najbolje namere da pomognete našoj građevinskoj industriji. Da ste prihvatili ovaj amandman, možda biste nas pomalo i ubedili da imate dobre namere. Znamo da ste se ogradili sa ovim učešćem od 70%, ali ovo je bio konkretan predlog gde ste mogli da izađete u susret našoj građevinskoj operativi i našim građevinskim preduzećima, od kojih je veliki broj postao nelikvidan pre svega zahvaljujući politici ove vlade. Sama činjenica na koji način je ovaj zakon došao u skupštinsku proceduru i da je primena oročena do 31.12.2011. godine navodi nas na sumnju i apsolutno smo sigurni da pre svega ima politički karakter i da će biti korišćen isključivo u političke svrhe. Imali ste prilike ovde u Narodnoj skupštini, i mi narodni poslanici, da vidimo da je i Liga socijaldemokrata Vojvodine, odnosno gospođica Aleksandra Jerkov podnela tri amandmana. Vidite da mlada gospođica ne reaguje, a ne reaguje iz jednog prostog razloga. To moram zbog javnosti da pročitam. U obrazloženju koje je dobila za neprihvatanje amandmana se kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što je Predlog zakona koncipiran na taj način da Vlada utvrđuje projekte koji se finansiraju iz sredstava budžeta, vodeći pri tome računa o predlozima kako nadležnih ministarstava, tako i organa jedinica lokalne samouprave na celoj teritoriji Republike Srbije, pa samim tim i na teritoriji Autonomne Pokrajine. Ma nije valjda da ste nas ubedili? Hoćete da kažete da na Bojana Pajtića može da se utiče, na to kako se dele novci iz Fonda za kapitalne investicije Vojvodine?
Narodni poslaniče, upozoravam vas da govorite o tački dnevnog reda, a u ophođenju prema drugim poslanicima koji su podnosioci amandmana da vodite računa o obavezi poštovanja članova koji nam propisuju međusobno uljudno ophođenje. Nastavite.
Gospođo Čomić, upravo o tome govorim. I vi ste iz Novog Sada, iz Vojvodine, i vi znate… Mogu li da nastavim? Mi smo u par navrata postavljali pitanje da li je bilo kada na bilo koji način bilo koja institucija kontrolisala na koji način se troše sredstva iz Fonda za kapitalne investicije AP Vojvodine. Kažete da lokalne samouprave treba da učestvuju u projektima i da ćete to uzeti u obzir. Evo, daću vam konkretan primer gde to niste uzeli u obzir, i na koji način se dele pare. Ima opština, gospođo Čomić, koje su radile permanentno na izradi projekata u prethodnih pet godina, i to na kvalitetnim projektima. Jedan projekat je jako interesantan, recimo, baš za gospodina ministra Dulića. To je druga ekološka kanalizacija u Srbiji. Znate li kako je Fond odobravao sredstva? Jedne godine pet miliona, druge godine sedam miliona, čisto da se zamažu oči. A znate zbog čega? Zbog toga što su u toj opštini bili na vlasti srpski radikali. Ima još projekata koji su gotovi, veliki niz projekata je trebalo da uđe u program i imali su svoju opravdanost. Jedan od projekata je i putna infrastruktura, gde je gospodin Mrkonjić prošle godine rekao da smo apsolutno u pravu, da je taj put neophodan i da treba da se uradi. To ste potvrdili i ove godine u kampanji, kada su bili lokalni izbori u Odžacima. Međutim, od tada nije urađeno apsolutno ništa. To je dokaz politizacije, a sigurni smo da će ovaj zakon imati isključivo primenu samo u onim opštinama gde budu raspisivani izbori. A biće ih u velikom broju opština, verujete, u narednom periodu. Ova odluka Ustavnog suda će doneti mnogim lokalnim samoupravama probleme i bićemo u situaciji da budu izbori u velikom broju opština. To ćete svakako iskoristiti, jer ste to precizirali ovim zakonom, gde izbegavate Zakon o javnim nabavkama i dajete mogućnost za pregovarački postupak bez javnog poziva, da Vlada ima apsolutno pravo da odredi prioritet projekata i da se rade projekti za koje ona misli da su u prioritetu. Imali smo prilike da čujemo ovde da ministar pominje zidare, tesare, armirače, molere itd. Ti ljudi i veliki broj građevinaca su, nažalost, danas prepušteni sami sebi, a sada rade kod tajkuna i ljudi koji su na sumnjiv način došli do velikog kapitala. Mogu slobodno da kažem da se građevinska mafija toliko proširila da ova vlada više i ne može da utiče na nju. Ako Vlada ima dobre namere, onda bi trebalo, pre svega, da obiđe gradilišta, da vidi koliko ljudi radi na crno, koliko ljudi radi bez osiguranja, bez ikakvih prinadležnosti koje im zakonom pripadaju, da pomoćni radnici rade za 100 dinara na sat, da imaju samo dve mogućnosti – hoće li da rade na taj način ili neće. Nažalost, situacija je takva u našoj zemlji da su prinuđeni da rade za 100 dinara po satu, da im je dnevnica 1.000 dinara, moraju sami da plate putne troškove i da snose i troškove za jedan ili dva obroka. Na ovaj način sigurno nećete pomoći preduzećima koja su u krizu došla pre svega zahvaljujući vama, a problemi se vuku od 2000. godine. Uništili ste privredu i to je jedan od razloga zbog čega se građevinska industrija sada nalazi u ovakvoj situaciji. Imamo priliku još i da vam kažemo, a i ovde je gospodin Velimir Ilić čini mi se napravio jedan lapsus kada je rekao da je hteo da izgradi Žeželjev most u Novom Sadu i da nije naišao na razumevanje pokrajinske administracije, da je rekao Šešeljev most. Mislim da je apsolutno u pravu i da ničija nije sijala do zore. Uskoro ćete u to imati prilike da se uverite. Ne sekirajte se, građani Vojvodine, kada SRS bude došao na vlast, taj most će biti urađen i zvaće se Šešeljev most, jer Vojvodina u svakom slučaju želi da bude ponos Srbije, a ne kamen oko vrata Srbiji. Zahvaljujem na pažnji.
Iskorišćeno je sedam minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Smatram da je dosta toga što se u obrazloženju ovoga moglo prepoznati kao dovoljan razlog da se amandman usvoji. Šta je bila ideja SRS-a kada je kolega Prelić predlagao ovaj amandman? Da se karakter projekata kojim ćete se baviti kroz ovaj zakon definiše tako i da se kriterijumi koje će Vlada prepisati definišu isključivo kao projekti gde će se u potpunosti koristiti domaći građevinski materijal. Ne znamo više kome da govorimo. Sada imate i u opoziciji one koji se pozivaju na intervencionizam svih moćnih država u svetu i onda se preko puta njih javi gospodin Dulić i kaže – sve ozbiljne i moderne države u svetu su intervencionizam primenjivale u krizi. Ali, kad se odlučite da intervenišete, SRS ima jedan stav prema intervencijama. Država ne sme da se meša u posao, ali mora da stvara preduslove da se taj posao radi nesmetano. Kakvi su nam preduslovi, to govori rangiranje ove države u onoj listi ''duing biznis'', znate i sami, Svetske banke i drugih relevantnih ekonomskih institucija. Šta je sad? Ako ste se već opredelili za intervencionizam, neka on ide do kraja. Ko može u tome da vas limitira sada? Kome ćete da se pravdate što ste se opredelili da 20-30-40 milijardi, što državnih para, što kredita koje će država da vraća, ne odredite sve onako kako vi hoćete? Smatrate da ćete time derogirati Zakon o javnim nabavkama? Nije tačno, ali o tome ćemo govoriti kasnije. Da ste ga vi stornirali kroz ovaj zakon, vi ste ga zloupotrebili u ovom zakonu. Ali, kad ste već intervenisali, imali ste obavezu da u celosti projekte izvodite sa domaćim građevinskim materijalom i opremom.Ne postoji građevinski materijal i oprema koji predstavljaju isključivo luksuz, koji se danas u Srbiji ne pravi. To vi, koji dolazite iz tog sveta, vrlo dobro znate. Ali ovako definisanih 70% je politički ili finansijski ili ne znam ni ja pod kakvim pritiscima inspirisan, i pod uticajem ko zna koga ili ko zna čega. Zato ne možemo da verujemo. Pazite šta vi kažete u obrazloženju – ne prihvata se iz razloga što Predlogom zakona nije isključena mogućnost da se prilikom realizacije projekta koristi isključivo domaći materijal i oprema. Vi intervenišete, mešate se u neki posao, angažujete državu, a s druge strane otvarate mogućnost da se sve koristi iz Srbije. Ma, mora sve da bude domaće. To ima efekta. Ako nije sve domaće, nemojte onda ni da se petljate u ovo. To je valjda smisao intervencije države. Podsetiću vas na dva zakona za koje ste vi ovde glasali, sporazumi kojima ste ratifikovali kreditna zaduženja. Sa Republikom Italijom, dala vam je 30 miliona evra, ali znate čime vas je uslovila? Da 70% opreme i usluga bude nabavljeno u Italiji. Daju nam kredit, mi vraćamo kredit i plaćamo kamatu na to i još nas uslove da 70% robe i opreme, odnosno usluga uzmemo iz Italije. I mi to prihvatimo. Pa su nam Turci pre nekoliko dana ovde ponudili pare za puteve u Raškoj oblasti. Ne samo da su definisali ko će biti izvođač, nego su vam definisali putne pravce koje ste bili obavezni (ili zbog političke slabosti) da prihvatite. Vraćate im kredit, plaćate kamatu i prihvatate sve uslove koje nam oni koji zarađuju na nama postavljaju. I sad, kad dođete u priliku vi sami za sebe nešto da uradite, tako se bar ovde predstavlja, da hoćete za našu građevinsku industriju da uradite, niste u stanju da u zakonu propišete i definišete kriterijum da će 100% građevinskog materijala i opreme biti iz Srbije. Hoćete li kupovati keramičke pločice u Italiji? Šta fali Kanjiži i Bečeju? Šta fali građevinskom materijalu iz "Balkan brika" iz Vladičinog Hana, koji ste privatizovali i uništili? Šta fali građevinskom materijalu "Mladosti" iz Vlasotinca, iz Leskovca? Ne fali ništa. Fabrika je radila do privatizacije, od privatizacije je u potpunom haosu. Pitajte ljude kakve pritiske i pod kakvim uslovima tamo rade. Zašto ne pomoći tim ljudima? Oprema za ove objekte koje ste naveli u zakonu može da se nađe i u Srbiji, i za škole, i za obdaništa, bolnice i druge zdravstvene ustanove, stanove, auto-puteve, sportske objekte, objekte kulture ili druge javne objekte. Niko ne može u ovome da vas limitira šta ćete kao projekat definisati. I, to je imalo smisla. Ovako, jednu ozbiljnu stvar izvrgavate ruglu, a želite da nas ubedite da je to nešto ozbiljno, od vaše namere, pa do rezultata koji jedan ovakav zakon treba da da. Hvala.
Iskorišćeno je vreme ovlašćenog predstavnika i jedan minut i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Bojana Stanojević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Pejčić i Vladimir Milentijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, pozdravio bih i gospodina ministra, ali nije tu. Pošto je ovaj zakon po hitnom postupku, zamolio bih vas, gospođo Čomić, da ga po hitnom postupku i pozovete da dođe ovde i da, ako je moguće, po hitnom postupku usvoji i neke amandmane opozicije. Pošto je ovaj zakon izazvao izuzetno veliku polemiku i pozornost među poslaničkim grupama, mi kao poslanička grupa DSS možemo reći da nemamo ništa protiv pomoći građevinskoj operativi, ali ne na ovakav način, kakav nam je ponudila Vlada. Zakon od osam članova neće pomoći građevinskoj operativi. Naprotiv, čak će izazvati mnoge korupcijske afere, jer sama Vlada daje jednom inokosnom organu diskreciono pravo da bira izvođače radova, a samim tim i da prouzrokuje određene afere. Pa, i u samoj Vladi imamo ministre koji su akcionari određenih firmi i ne možete me ubediti da ti akcionari u tim firmama neće sami sebi nabacivati posao. Zato smo rekli da bi bilo dobro da se ovaj zakon povuče iz procedure, da se uskladi sa Zakonom o javnim nabavkama. Poslanička grupa DSS je podnela nekoliko amandmana. Vidim da Ministarstvo nije prihvatilo nijedan. Moj uvaženi kolega Vladimir Milentijević i ja smo podneli amandman na član 4, koji govori o finansiranju određenih projekata kroz ovaj zakon. Tražili smo da se u ovaj zakon uvrste i železničke pruge. S obzirom da vozovi na našim železničkim prugama idu brzinom od 40 km na sat, tom brzinom nećemo moći da stignemo u Evropu, verujte mi da je tako, gospodine Krasiću, dok francuski vozovi (Zahvaljujem, gospodine ministre, došli ste po hitnom postupku, pošto je i zakon po hitnom postupku.) idu širom Evrope brzinom od 300 km na sat. Drugi razlog zbog čega smo podneli ovaj amandman je taj da određene železničke pruge, tj. trasa železničkih pruga mora da se izmesti, a mogli bi da se finansiraju po ovom zakonu. Imamo takav primer u Predejanu, u raspravi u načelu sam ga pomenuo, gde moramo da napravimo jednu petlju, a da bi se napravila petlja, mora da se izmesti pruga, tj. trasa železničke pruge i na taj način da Predejane dobije prozor u svet. Ako se to ne uradi, a mi nemamo informaciju, gospodine ministre, ni od vašeg ministarstva, a ni od ministarstva za kapitalne investicije, pa ne znamo da li je taj idejni projekat koji smo vam ponudili i koji vam je prezentovala Građevinska direkcija Leskovca prihvaćen... Na kraju, želim da završim moju besedu s obzirom da imamo jako malo vremena kao poslanička grupa, a govoriće i moje kolege poslanici, prosto ne razumem zašto je ovaj zakon oročen do 2011. godine. Pretpostavljam da Vlada misli da ćemo tada izaći iz krize, ali imamo nagoveštaj od samog premijera da mi uopšte i nismo u krizi. Zahvaljujem.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je minut i 20 sekundi. Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da se složim sa tvrdnjom ministra da smo ovakav zakon morali da donesemo zbog sporosti sprovođenja Zakona o javnim nabavkama i da ga oročimo na neki privremeni period, a da su za sve to krivi svetska ekonomska kriza i bezobrazni ponuđači radova. Budžet Republike Srbije i budžeti većine lokalnih samouprava usvajaju se u decembru za narednu godinu. Usvajanjem budžeta, a kod lokalnih samouprava plana i programa direkcija za izgradnju, opredeljuju se sredstva za investicije na teritoriji Republike Srbije, odnosno jedinica lokalne samouprave. Od tog trenutka svako javno preduzeće, jedinica lokalne samouprave, pa i ministarstvo može da započne postupakjavne nabavke, zato što za sredstva koja su potrebna za izvođenje tih radova, obezbeđena Zakonom o budžetu, odnosno odlukom o budžetu jedinice lokalne samouprave, veoma jasno stoje pozicije, analitička konta i iznos sredstva za koje treba da se sprovede javna nabavka. Vidim da gospodin ministar nije dugo učestvovao u postupcima javnih nabavki, pa ni ne zna šta sve i kako može da se dešava i šta su sve ljudi, kada su bezobrazni ili halapljivi, u stanju da urade, pa čak i da izbegnu Zakon o javnim nabavkama. Imao sam, recimo, situacija da se u javnoj nabavci u oglasu pominje kakva cigla treba da bude, koje dimenzije, koje boje. Ajde, sve to može da bude u oglasu, ali ne mogu da razumem da piše i ime proizvođača. Ne treba ni da pominjem da niko nikada nije odgovarao za takvu javnu nabavku. Ministar kaže – sve ove postupke uređivaće Vlada. Gospodine ministre, svaka čast vama, ali nemam baš poverenja u ovu vladu, da je ona sposobna da ovo uradi časno i pošteno. Sad ću da vam kažem zašto. Ako jedna mala opština sa skromnim budžetom može da obezbedi asfaltiranje svojih puteva po dva puta nižoj ceni na teritoriji iste opštine, sličnih puteva, istih podloga, skoro iste dužine, za dva puta manje sredstava nego Ministarstvo za nacionalni i investicioni plan, nemoguće je da su ljudi koji vode tu opštinu baš toliko sposobniji od kadrova koje ima Ministarstvo. Rekao bih da su samo pošteniji. Zato vam ne verujem da će ovaj zakon da postigne one efekte koje vi želite, ili bar kako ste rekli pri obrazlaganju ovog zakona. Bolje bi bilo da smo umesto ovog zakona imali mnogo bolji zakon o javnim nabavkama. Nažalost, svi su ovde pričali o republičkim javnim nabavkama, a zaboravljaju na nabavke koje se sprovode u jedinicama lokalnih samouprava. Tako često imamo da se, kad se odobri budžet, izglasa plan Direkcije i recimo da je 20 ulica planirano da se uredi i asfaltira, sprovodi 20 javnih nabavki, sve su to javne nabavke po četiri-pet-šest, do 10 miliona dinara, ima tri ponuđača i sve ponude su veoma slične. Kada se pogleda saldo za svih 20 javnih nabavki, videće se da su sva tri ponuđača dobila otprilike istu količinu novca. Nekim novim zakonom o javnim nabavkama moglo je to da se ograniči – ne možete da sprovodite 20, možete samo jednu, pa neka se jave oni koji su najopremljeniji, najkvalitetniji, najbolji, sa najboljom cenom. Jer, ko će da potera građevinsku efektivu iz Novog Sada ili Beograda za Požarevac za posao od tri ili četiri miliona dinara? Neće niko. Ali će zato lokalni izvođači radova da profitiraju i da ekstra zarađuju zato što nema ko da da bolju ponudu od njih, a naravno, pomalo i u saradnji sa onima koji naručuju radove. Sve ove želje, ministre, koje ste dali kada je ovaj zakon u pitanju, padaju u vodu bez obzira što smo mi svojim amandmanima pokušali da jedan ovakav zakon ispravimo, da se pozovemo na neka određena pisana ili nepisana pravila u praksi, u evropskoj i svetskoj. Ali, ako se ljudi dogovore, čak i tako nešto je moguće da se izbegne i zloupotrebi. Ovde je izveštaj koji držim u ruci, javna isprava, o radu implementacione jedinice za projekat vodosnabdevanja grada Požarevca, odnosno rekonstrukcije vodovoda. Jedan deo sredstava obezbeđuje Evropska unija, jedan deo sredstava lokalna samouprava. Postupalo se po svim onim pisanim i nepisanim pravilima kako to treba da se uredi. Znači, obezbeđen je nadzor, obezbeđena je implementaciona jedinica, obezbeđeni su izvođači radova, a sve u saradnji sa Evropskom unijom. Sada ću da vam pročitam jedan deo tog izveštaja: "Dana 4.8.2009. godine održan je sastanak implementacione jedinice i nadzorne jedinice sa zamenikom gradonačelnika, vezano za nedostajuća sredstva na projektu i dinamiku izvođenja radova. Nadzorni organ za hidrograđevinske i hidromašinske radove je istakao da za tu vrstu nedostaju sredstva u iznosu od 241.850 evra. Nadzorni organ je istakao da za građevinske radove nedostaje 221.000 evra i za elektro-radove kao i automatiku nedostaje 500.000 evra. Nadzorni organ upućuje zahtev Gradskom veću grada Požarevca za obezbeđivanje nedostajućih sredstava u ukupnom iznosu od 963.078 evra." Morate da se složite da je i za grad Požarevac, koji ima ozbiljan budžet, ovo prilično veliki iznos. Da su probali da slažu za 100, 150 ili 200 hiljada evra, možda bi im to i prošlo. Pošto je iznos bio veliki, a budžet grada Požarevca je dostigao svoj maksimum zaduženja, napravljena je komisija koja je utvrđivala stvarnu vrednost nedostajućih sredstava. A stvarna vrednost nedostajućih sredstava je – u toku su pripreme za potpisivanje aneksa 3 ugovora kojim će biti definisana davanja grada u iznosu od 191.897 evra kao nedostajuća sredstva za elektro-radove. Razlika je, gospodine ministre, 310.000 evra. Posebnim ugovorom, koji je takođe u pripremi, između grada Požarevca i izvođača radova "Štrabaga" biće regulisane obaveze i iznos za nedostajuća sredstva za hidromašinske radove, čiji je približni iznos 230.000 evra. To su priznali izvođač radova, izveštaj komisije i takav aneks ugovora je potpisan. Neko je probao, gospodine ministre, da ošteti građane grada Požarevca za 550.000 evra. Nadzorni organ je, u saradnji sa izvođačem radova "Štrabag", potpisao pozicije koje je "Štrabag" nerealno tražio. Da stvar bude još gora, sednica Skupštine grada Požarevca je održana 22. maja ove godine, na kojoj je razmatran ovaj izveštaj i data saglasnost gradonačelniku da potpiše aneks 3 ugovora (znači, u rukama držim dve javne isprave), i niko ne reaguje na pokušaj prevare i pljačke građana Požarevca – ni policija, ni više tužilaštvo, ni osnovno. Gospodine ministre, ovakvih slučajeva u Srbiji ima na stotine, u to budite sigurni. Ovakav vaš zakon može da da efekte samo onda kada barem polovina bude procesuirana i dobila zaslužene kazne. Do tada će ovo da služi samo kako će neko da stiče ekstraprofite i bude ubeđen da za sve što je radio a nije u skladu sa zakonom nikada neće da odgovara.
Iskorišćeno je sedam minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospodine ministre, moram nešto da kažem pošto ste sada tu. Tražili smo da prisustvujete ovoj raspravi jer ste tražili konkretne predloge. Mi smo konkretne predloge davali. Obrazloženja su štura i neutemeljena i možda bi bilo korisnije da smo i vas čuli zašto ne prihvatate nešto što, po onome što ste vi rekli, predstavlja ono što ste tražili, znači, konkretno predložene mere koje ste predvideli, ako se to uopšte mogu nazvati mere, u ovom pamfletu. Ali, eto, došli ste na ovaj član koji je jako interesantan i koji je možda najviše polemike otvorio danas, a odnosi se na Zakon o javnim nabavkama. Danas je jedan broj poslanika rekao da ste vi ovim zakonom suspendovali Zakon o javnim nabavkama. Ja mislim da ste ga zloupotrebili. Znači, vi jeste u ovaj zakon ugradili postupak koji se predviđa u Zakonu o javnim nabavkama i SRS smatra da je suštinski problem što ste se upravo opredelili za tu vrstu postupka, jer ste pre njega imali i otvoreni i restriktivni postupak i pregovarački postupak sa javnim pozivom, ali ste se opredelili za pregovarački postupak bez javnog poziva. Šta smo predložili amandmanom? Našim amandmanom smo predložili da bude restriktivan postupak. Pazite sad šta ste napisali u obrazloženju. U obrazloženju ste napisali da se amandman ne prihvata zato što brisanjem člana 5. ciljevi ovog zakona ne bi mogli biti ostvareni. Nisam predložio brisanje ovog člana, nisam toliko neozbiljan i neodgovoran, šta god da mislim o vašem zakonu, koji je nedorečen, kratak, onakav kakav ne bi smeo da bude, s obzirom na to da se odnosi na jednu vrlo važnu i široku oblast koja jeste u situaciji kakva danas u Srbiji jeste. Predložio sam da primenjujete restriktivni postupak. Navedite mi jedan razlog zbog kog bi to za vas bilo neprihvatljivo. Sve što piše u Zakonu o javnim nabavkama a odnosi se na restriktivni postupak kod sprovođenja javnih nabavki mogli ste da nađete i da mere ovog zakona prepoznate u njima, odnosno da kroz ovaj postupak sprovedete sve ono što ste hteli kroz ovaj zakon, a da istovremeno date garanciju za jedan veći i viši vid i javnosti i transparentnosti, ali i pravne sigurnosti. Da li zaista verujete da možete da nas ubedite u ono što ste malopre rekli o superkontroli itd.? Malopre sam rekao, pa i vi i ja znamo, razgovarali smo, kako nam administracija funkcioniše, sa kakvim se problemima i vi kao država susrećete, a na kraju krajeva i mi kao korisnici tih usluga, oko ovakvih i sličnih stvari, pa čak i stvari koje se ne tiču ovog zakona i ove materije. Pođite danas u Surdulicu, koju ste pomenuli nekoliko puta u načelnoj raspravi. Meni je drago što je ona postala bar prepoznatljiva u skupštinskim raspravama, ali pođite danas u tu opštinu da vidite šta se tamo radi, kakav se besmisleni projekat za 70 miliona dinara započeo u toj opštini. Lokalnoj vlasti u Surdulici vaša stranka je dala blagoslov. Kad ste shvatili kakvi su, napustili ste je. Ali, danas država nema mehanizme da se suprotstavi ''Skadru na Bojani''. Sedamdeset miliona dinara će o trošku građana, da li te opštine ili svih građana Republike Srbije, da se potroši u besmisao. Rukovodstvo se hvali kako su za isti projekat mogli više para da potroše, ali će potrošiti samo 70. To je njihova prednost, oni su domaćini. A to je projekat od koga niko neće imati suštinske koristi. Možda će estetski nešto da se promeni, ali suštinski, u kontekstu održivog razvoja, kojeg su vam puna usta (ne samo vama, nego Vladi, na to sam mislio), nema ništa, nema jedne jedine reči. Mnogo bitnije stvari stoje, čekaju na neke druge, odgovorne, posvećene javnom interesu, a rade se projekti tipa ''Skadar na Bojani''. U ovoj ekonomskoj agoniji mi pravimo zgrade opštinske uprave, a istovremeno otpuštamo radnike. Hoće li to biti primer? Hoće li to biti reperi za percepciju primene ovog zakona? Da li možete da mi garantujete da ćete se suprotstaviti takvim stvarima? Ne samo u Surdulici, u bilo kojoj opštini u Srbiji, sve su podjednako važne. Zato smo smatrali da vid javne nabavke koji treba da se sprovodi mora da bude taj koji će davati veći nivo ili garanciju transparentnosti ili javnosti ili kontrole, ako već tako hoćete. Vi ste državu i situaciju u državi zbog ekonomske krize poistovetili s elementarnom nepogodom. Je li Vlada elementarna nepogoda ili ekonomska kriza u svetu? Mogu da razumem postupak koji u ovom zakonu predviđate da primenjujete u Trgovištu, u Gadžinom Hanu. Gospodine ministre, deset dana su i u jednoj i u drugoj opštini sela odsečena. Neću trgovati tom nesrećom, ali govorim o efikasnosti administracije koja je dužna da se s tim suočava. Koliko ona zavisi od postupaka koji se odnose na javne nabavke? Tu vam niko ne bi zamerio da svaki zakon o javnoj nabavci zaobiđete i mogli ste da nađete prostor za takvo delovanje i kroz uredbe, podzakonske akte i, ako hoćete, i u zakonu. U tom slučaju vam niko ne bi zamerio da jedan ovakav zakon dođemo u jedan sat noću ovde da usvajamo, ali da reagujemo na mesta gde to zaista treba. Na opštine koje sam pomenuo, na Ub, na Mionicu, Lajkovac ili opštine u Vojvodini koje je kolega na početku ove rasprave pominjao. U tim slučajevima niko vam ne bi uzeo za zlo i niko ne bi pravio problem. Ali vi ste se na to pozvali, uzimajući u obzir činjenicu da je Srbija dve godine u ekonomskoj krizi. Uekonomskoj krizi koju jedan deo Vlade nije hteo da prihvati, u ekonomskoj krizi za koju je drugi deo Vlade video razvojnu šansu, a naš vrli premijer izašao iz ekonomske krize, u koju istovremeno nikad nije ni ušao. Malopre niste bili tu, rekao sam – vi tražite da ozbiljno ovo shvatimo ili da ne prepoznamo loše namere u svemu ovome. Malopre pominjete PDV, porez koji se svakako tiče cele ove priče. Ministarka finansija predlaže poresku reformu da olakša sebi dušu. Mi se bavimo PDV-om da bi ministarka olakšala sebi dušu, jer ne može da izađe na kraj sa kolegama iz Vlade. To sam vam pomenuo i juče. Narodna banka i Vlada ne mogu da se dogovore oko kredita, odnosno oko lizinga, koji bi stimulativno delovao na sve ono što se zove tržište nekretnina, a opet, sa druge strane, na građevinsku industriju, na građevinsku operativu. Nisu problem samo zakoni. Znate i sami šta se sve dešava u sferi javnih nabavki. Pa, komisije one nesrećne Evrope, u koju hoćete da idete, u koju sve manje vas više veruje, koja će se raspasti dok vi izgradite, ako ih uopšte ikada i izgradite, standarde u Srbiji da uđemo u tu vašu EU, vam pišu kakvo vam je stanje sa javnim nabavkama. I vi ste svesni kakvo vam je stanje u administraciji, u postupcima sprovođenja javnih nabavki. To je bio razlog i motiv više da u ovom zakonu ne posežete za najliberalnijom, ako tako mogu da kažem, merom, odnosno vrstom i postupkom javnih nabavki. Jednostavno, ne možemo da verujemo. Naročito posle onoga, recimo juče, skandala, koji verujemo da nije prvi, a tiče se priče o zdravstvu itd. Danas, kada smo na polovini građevinske sezone i, dok se steknu uslovi za primenu svega ovoga, verujemo da će ona gotovo i da se završi, mi se pozivamo na elementarne nepogode da bismo se bavili pregovaračkim postupkom bez javnog poziva. I sami znate da će priča da bude burazerska i da će kombinacije da budu takve da se poslovi rade sa onima gde ćemo imati ili političkog ili ekonomskog, odnosno finansijskog interesa. Ne mislim ništa lično na vašu adresu da uputim, ali naša iskustva sa Vladom i sa organima od Vlade naniže su zaista takva da s pravom i otvoreno sumnjamo u dobru nameru predlagača. Hvala.
Osam minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Na član 5. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici. Poštovani gospodine ministre, evo jedan član – šest stavova i tri loša rešenja u jednom zakonskom članu. Mislim da je to malo previše. Prvo loše rešenje je ukidanje tendera za sledećih godinu i po dana za građevinsku industriju (obrazloženje zašto je to tako sastoji se u tome što se Srbiji žuri, Srbiji je hitno da rešava problem građevinske industrije), kao i tender basteri. Htela bih da podsetim i Vladu i gospodina ministra da je u Srbiji zaista sve jako hitno, da smo sve morali da uradimo još juče, a ne za sutra. Što se tender bastera tiče, ukoliko se uočila ta pojava, bio je red da se krene sa načinom rešavanja kako da se izbegnu te negativne pojave. Drugo loše rešenje je da se kriterijumi naknadno utvrde, dakle da nemamo jasne kriterijume i da će ih utvrditi Vlada svojim uredbama. Nažalost, znamo kako to izgleda kada Vlada uredbama rešava tako ozbiljno pitanje. Treće loše rešenje je da se zaštita prava ponuđača i javnog interesa odlaže za kasnije, dakle da oni ne zadržavaju izvršenje te nagodbe, tog dogovora koji će se sprovesti. Smatramo da su to jako loša rešenja i da, u svakom slučaju, isključuju konkurenciju, favorizuju monopol i favorizuju svaku vrstu partijskog uticaja na buduće pregovaračke postupke u građevinskoj industriji.
Na član 5. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Milentijević i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević.
Gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, pre nego što pređem na član 5, iskoristio bih vreme da vas priupitam – zašto Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman na član 3. stav 3. koji je podnela poslanička grupa DSS, kad se u potpunosti sa njim slaže, i ostavlja mogućnost, a ne potrebu, kako kaže član 3. stav 3, da se mora upotrebiti građevinski materijal domaće proizvodnje? Da li je stariji zakon, koji obavezuje, ili akt koji će doneti Vlada – to mi nije jasno, ali dobro. Koliko mi nije jasno zašto nije prihvaćen amandman DSS-a na član 3, toliko mi je sasvim jasno zašto nije prihvaćen na član 5. Otprilike, cilj ovog zakona nije član 2, nego ovaj član 5. zakona. Gospodine ministre, u uvodnom izlaganju u raspravi, koja je vođena u načelu i danas, doneli ste nekoliko zaključaka. Zaključili ste da za oporavak građevinske industrije nije bilo uslova ranije, jer ste čekali da sazri vreme. Zaključili ste da ćete ovim zakonom otvoriti hiljade i hiljade gradilišta. Zaključili ste da je ovaj zakon jedini način kako to možemo da uradimo. Da vi lično imate iskrenu nameru da sprečite zloupotrebe. Uporedili ste klizišta, poplave i nepogode sa svetskom ekonomskom krizom. Kažete da ste čuli mnogo kritika na predlog ovog zakona, ali da nijednog trenutka niste čuli konkretna rešenja kako da se pomogne našoj operativi i da niko nije ponudio alternativu onome što je Vlada Republike Srbije ovim zakonom ponudila. I, pored ostalog, da će nekoliko pitanja biti verovatno raspravljeno u danu kada budemo raspravljali o amandmanima. Demokratska stranka Srbije u načelu podržava ovaj zakon i potrebu za donošenjem jednog ovakvog zakona, ali je protiv procedure na koji način će se realizovati ovaj zakon i smatra i dalje da ona nije dobra. Ključna primedba DSS-a je na član 5. ovog zakona, koji suspenduje Zakon o javnim nabavkama, bez obzira na svetsku ekonomsku krizu. Zato smo gospodin Arsen Đurić i ja u ime DSS-a podneli amandman na član 5, gde smo predvideli da se član 5. menja i glasi: "Na sve projekte predviđene ovim zakonom primenjuje se Zakon o javnim nabavkama". Poslanička grupa DSS je bila ubeđena da nećemo imati potrebe da o amandmanu na član 5. ovog zakona raspravljamo, jer je taj amandman morao biti prihvaćen. Koje mehanizme je Vlada Republike Srbije ovim zakonom predvidela da ne dođe do korupcije, osim što je suspendovala Zakon o javnim nabavkama i propisala da će uredbom doneti dodatna akta koja će urediti ovu materiju? Primenjujete pregovarački postupak bez objavljenog javnog poziva. Čekali ste ovoliko dugo da sazru uslovi za donošenje ovog zakona, a sada primenjujete pregovarački postupak da biste nadoknadili izgubljeno vreme. Možda ga i možete nadoknaditi, ali ovim načinom samo na štetu budžeta Republike Srbije i građana Republike Srbije. Kažete da imate iskrene namere da sprečite zloupotrebe. Kakve su to namere ako zakonom legalizujete korupciju? Da li smatrate da svi oni koji će učestvovati u pregovaračkom postupku imaju iskrene namere kao vi? Ubeđen sam da ne. Vi ste, gospodine ministre, u raspravi o ovom zakonu u jednom momentu počeli da crtate izvođače radova tako što ste naveli da ćete uredbom o kriterijumima napraviti nekoliko kategorija građevinskih preduzeća, pa ste onda navodili koliko će trebati radnika, koliko miksera, koliko kamiona itd. Da li ste pri tom imali na umu da kršite član 39. Zakona o javnim nabavkama, da "naručilac ne može u konkursnu dokumentaciju da uključi bilo koju odredbu koja bi za posledicu imala davanje prednosti ili eliminaciju pojedinih ponuđača"? Na kraju, da li će građani i budžet Republike Srbije imati veću korist od toga da javnim pozivom, u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama, gradnja počne i mesec dana kasnije od vremena predviđenog pregovaračkim procesom ili od ovog zakona koji omogućava korupciju? Hoćemo li biti posebno srećni što imamo iskrenu nameru da sprečimo zloupotrebe? Do sada su organi gonjenja mogli da istražuju slučajeve koji nisu u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama, ali sada, do kraja 2011. godine tu mogućnost nemaju kad je građevinska industrija u pitanju. Zato molim Vladu Republike Srbije da prihvati amandman DSS-a, kojim će se isključiti zloupotrebe, a sigurno se neće iskoreniti, jer većina preduzeća je i do sada velike poslove obavljala pregovaračkim postupkom, ostvarila velike zarade, prerasla u gigante, stekla poverenje Vlade i sad stala u red za poslove koji se nude ovim zakonom. Hvala.
Pet minuta i 20 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Samo ću vas zamoliti, pre toga, da mi kažete koliko moja poslanička grupa ima vremena. (Predsedavajuća: Pet minuta i 20 sekundi.) Hvala, gospođo predsedavajuća. Što je moj kolega Vladimir Milentijević rekao i iza čega,jasno je, stoji svaki normalan građanin ove zemlje, jeste da niko ne može biti protiv toga da treba pokrenuti bilo koju industriju, naravno i građevinsku industriju, u ovoj zemlji. Malo je, doduše, čudno da tu industriju pokreću upravo oni koji su je sahranili, ali hajde da verujem da su došli pameti pa to žele. Ali, ono što je sporno za DSS jeste način na koji želite to da pokrenete, zapravo suspendujući sve zakone koje smo doneli u ovoj Narodnoj skupštini, koji su zaista pozitivni propisi u ovoj zemlji – Zakon o javnim nabavkama, Zakon o planiranju i izgradnji, ali i međunarodne ugovore čiji je potpisnik Srbija, recimo Cefta ugovor. Nije mi jasno zašto ne menjate Zakon o javnim nabavkama ako vam se on već toliko ne sviđa. U stvari, kad malo bolje razmislim i posle ove današnje diskusije potpuno mi je jasno zašto. Upravo zbog toga što želite da zadržite da svi drugi igraju po istim pravilima koje ste propisali, sem da se ta pravila odnose na vas. Vi biste nekako elegantno da ih zaobiđete i da se ona na vas ne odnose. Moram da kažem, a i vi ste to istakli, da postoje situacije i da Zakon o javnim nabavkama te situacije predviđa, kad je moguće da se taj zakon ne primenjuje na određene situacije, ali da vi, i to vam je nekako malo, i tu pokušavate da se provučete. Ono što je danas sasvim jasno, posle ove diskusije koja je otprilike pri kraju, jeste očigledna namera predlagača da Zakon o javnim nabavkama stavi van snage pozivanjem na pravna načela, da kasnije donet i poseban zakon derogira primenu zakona koji je ranije donet i koji je opšteg karaktera. Dakle, budući da je Zakon o javnim nabavkama sistemski zakon koji uređuje tu oblast i budući da je činjenica da je Srbija, prema analizama, na 83. mestu po korupciji u svetu, sa vrlo visokim indeksom korupcije od 3,5, poslanička grupa DSS zaista ne može da prihvati da vi derogirate Zakon o javnim nabavkama na bilo koji način. Možete nam objašnjavati da to nije istina, ali ako derogirate neke elementarne stvari, kao što je to da nema javnog poziva, kao što je to da kažete da postoji mogući nadzor (apsolutno se ne slažem s tim, nadzor mora biti obavezan), zatim ukidate prigovor, onda ne možemo da govorimo o tome da primenjujete zakon. Prosto, ne primenjujete ga. Nemojte da pominjem sada izveštaj DRI i onu čuvenu priču, koja vam je i te kako poznata, o potrošenih 11.000.000 evra – bez javne nabavke, bez konkursa, bez poziva, bez ičega, direktnom pogodbom – za komarce, krpelje i ambroziju. Vama je verovatno potpuno jasno da DSS nikada neće prihvatiti način na koji vi pokušavate da trošite novac poreskih obveznika građana Srbije. Ono što je za nas princip vršenja vlasti jeste da se za što manje novca dobije što veća vrednost, odnosno da za što manje novca građani Srbije dobiju najveću moguću uslugu. Da bi se to moglo ostvariti, potrebna je javnost postupka i potrebno je nadmetanje ponuđača. Zbog toga je potpuno nejasno zbog čega želite da preskočite upravo ove stvari koje su i te kako važne – javnost, otvorenost i, na neki način, nadmetanje ponuđača. Kada to ukinete, vi naravno otvarate vrata za korupciju, a to je ono o čemu horski pričaju predsednik Vlade, ministar Dačić, ministarka Malović, o tome priča i predsednik Srbije Boris Tadić. A za to vreme, dok se to horski priča, mi smo toliko napredovali na toj listi, sa 85. mesta po korupciji mi smo došli na 83. mesto. Bojim se da sa ovim zakonom idemo dalje. Vidim da se nekoliko mojih kolega pita zbog čega se pominju elementarne nepogode. Dolazim iz Kolubarskog okruga, koji je imao nesreću da u proteklih mesec dana, zahvaljujući nesposobnosti i neodgovornosti vaše vlade da ne platite protivgradne rakete, strada od grada dva puta i od poplava više puta. To je ogromna šteta za Kolubarski okrug, ali najveća šteta za Kolubarski okrug jeste ova vlada, koja je najveća elementarna nepogoda i bojim se da niti je bilo, niti će biti veće štetočine za Kolubarski okrug i za celu Srbiju. Hvala vam.
Na član 6. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević. Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 6. samo nastavlja u kontinuitetu loša rešenja iz člana 5. ovoga zakona. Godinu dana je prošlo od donošenja Zakona o planiranju i izgradnji. LDP je upozoravao i prošle godine da je taj zakon u pretežnom delu nesprovodiv. Inače se i priznalo od strane Ministarstva da se lokalne samouprave baš i nisu dobro snašle u sprovođenju tog zakona. Govorim o većini lokalnih samouprava. Ukoliko će se ovaj član 6. primenjivati, to znači da će većinu lokacijskih, građevinskih i upotrebnih dozvola u stvari izdavati nadležno ministarstvo, što je zaista neprihvatljivo i nedopustivo, jer se na taj način centralizacija još više forsira i uzurpira ovlašćenje lokalnih samouprava. Zaista je nedopustivo da jedno ministarstvo odlučuje o lokacijskim, građevinskim ili upotrebnim dozvolama. Šta to znači u konkretnom slučaju? To znači da će najverovatnije, s obzirom da će i to biti centralizovano, i te kako potrajati vreme od momenta predaje dokumentacije do momenata realizacije te dokumentacije u vezi s tim dozvolama. Dosadašnje iskustvo upravo ukazuje na takav slučaj. Gde je onda ta brzina i hitnost na koju se poziva Ministarstvo, odnosno Vlada kada predlaže ovaj zakon za usvajanje? Nažalost, ukidanje tendera, ukidanje konkurencije, uvođenje monopola i onemogućavanje zaštite prava ponuđača otvaraju vrata korupciji, a korupcija je najdelotvornija kada kriterijumi nisu definisani i kada sve zavisi od jednog centra. Da li je to tako i u ovom slučaju, mislim da je dovoljno da se pročita zakon i da svakome bude jasno da jeste, a da ne govorim o tome da je ovaj zakon u pojedinim svojim rešenjima u direktnoj suprotnosti sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju. Prema tome, LDP zadržava svoje pravo da, ukoliko se ovaj zakon izglasa, pokrene ocenu ustavnosti pojedinih rešenja.
Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Bojana Stanojević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podnela i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Da vas zamolim samo da mi kažete koliko vremena je ostalo poslaničkoj grupi. (Predsedavajuća: Sedamnaest minuta i dvadeset sekundi.) Ima dosta. Hteo sam da kažem da ovaj amandman pre svega ima cilj da na neki način kritikuje Ministarstvo, koje se opredelilo da Vladu i sebe stavi u privilegovan položaj u odnosu na privatne investitore. Jer, u slučaju da neka lokalna samouprava ne izda odgovarajuću građevinsku i upotrebnu dozvolu, Ministarstvo je na sebe preuzelo pravo da izda tu dozvolu, što je krajnje neprimereno i očigledno pokazuje nedostatak Zakona o planiranju i izgradnji. Stav SNS-a je, ako je već Ministarstvo svesno toga da se ovaj zakon u nekom svom delu ne primenjuje, da je trebalo ići, evo i na ovoj sednici, sa izmenama tog zakona, da se svi stavimo u isti položaj, a ne da se država, državna uprava stavi iznad privatnih investitora. Prema tome, generalno je stav SNS-a da je neophodno da krenemo u reformu javnih institucija. Očigledno je da mnoge javne institucije u našoj državi ne funkcionišu, da su umnogome birokratizovane, neefikasne, i da je to razlog zbog čega, na kraju krajeva, i nemamo dovoljno stranih investicija. Na tome često insistiraju i zvaničnici iz Vlade, ali dok god ovako zatvaramo oči pred problemima koji prate realizaciju tih investicija, dok god bežimo od realne situacije na terenu, verovatno ih neće ni biti u dovoljnom obimu. Želeo bih, pri kraju ove rasprave, da iznesem svoj lični stav. Čini mi se, nažalost, da je ovaj zakon, kompletan ovaj koncept, na neki način plagijat Nacionalnog investicionog plana. Vlada je u Predlogu zakona, u članu 4, definisala koji su to projekti. To su škole i obdaništa, bolnice, stanovi, auto-putevi, sportski objekti, objekti kulture i drugi objekti od javnog značaja. Sve to mi već imamo u NIP-u, imamo Ministarstvo za Nacionalni investicioni plan. Čini mi se, nažalost, da postoji raskol u koordinaciji između ministara, a možda i između političkih partija koje čine vladajuću koaliciju. Želja je, u ovom slučaju Demokratske stranke, da i ona po Srbiji radi i gradi. Da je ovaj zakon možda mnogo više u interesu neke buduće predizborne kampanje nego što je u interesu građevinske industrije, pokazaće se u nekom narednom periodu. Ono što je i za mene, kao nekog ko stiže iz unutrašnjosti, isto tako prilično neprihvatljivo u ovom zakonu, jeste činjenica da Ministarstvo kontroliše i sve investicije u lokalnim samoupravama, kojih ionako ima malo. Ministarstvo uvodi neke kriterijume koje nemamo u zakonu, na osnovu kojih će da odlučuje ko će moći da radi, ko će moći da ispunjava te uslove i eventualno realizuje te projekte, ne samo kada je u pitanju novac koji stiže iz Republike, već, isto tako, i kad je u pitanju novac koji stiže iz opština i iz Pokrajine. A koji će to kriterijumi da budu i koja će preduzeća da favorizuju, to je nešto što ćemo da vidimo tek po usvajanju ovog zakona. Plašim se da će ti kriterijumi biti preoštri za veliki broj građevinskih preduzeća u unutrašnjosti, koja imaju jako slabe potencijale. Konkretno u Pomoravskom okrugu, u opštinama Jagodina, Ćuprija i Paraćin često mogu da vidim da se te građevinske firme uz pomoć par mešalica i priručnih dizalica upuštaju u neke poslovne projekte. Ali, bez obzira na to, zapošljavaju građane iz svojih sredina, a taj profit koji ostvaruju ostavljaju u tim sredinama iz kojih potiču i sami privredni subjekti. Na ovaj način, kroz te kriterijume, koji su jako bitni za nas u unutrašnjosti, čini mi se da ćemo doći u situaciju da će prioritet prilikom izvođenja radova odsad, ne samo u Beogradu i Novom Sadu, već i u unutrašnjosti, imati firme iz Beograda i Novog Sada, zato što su one tehnički najopremljenije, imaju veliki broj zaposlenih (to je jedan od osnovnih kriterijuma, što je definisano, čini mi se, članom 3) i da će ovaj zakon umnogome da znači stvaranje monopola u građevinskom sektoru, a da će najveći gubitnici opet biti, kao što malopre rekoh, firme iz unutrašnjosti. To je ono što je nedopustivo. I bez tih kriterijuma ovaj zakon mislim da je neprihvatljiv za sve nas poslanike koji dolazimo iz unutrašnjosti, jer je unutrašnjost prilično stradala u ovom procesu tranzicije. Najveći broj privrednih kapaciteta industrije nalazi se u unutrašnjosti, ta preduzeća su u procesu privatizacije uglavnom zatvorena, u unutrašnjosti Srbije je mnogo veća nezaposlenost u odnosu na Beograd i Novi Sad, i smatram da ovakvi zakonski projekti stvaraju situaciju da se, nažalost, stanje samo pogoršava, a ne da se poboljšava, bar kad je u pitanju stanje u našim sredinama. Hvala.
Četiri minuta i 30 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Na član 7. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Izvinite, koliko vremena ima poslanička grupa? (Predsedavajuća: 15 minuta i 30 sekundi.) Zahvaljujem. Amandman je podnet na član 8. I u načelnoj raspravi smo ukazivali na nelogičnu definiciju da zakon prestaje da važi 31. decembra 2011. godine. Nije jasno kako je moguće predvideti kada će se ekonomska kriza završiti. Postoji u ekonomskoj nauci i kod nas i u svetu neslaganje i to je veoma nezahvalno prognozirati, tako da mislim da zakonodavac, tačnije Ministarstvo, nije trebalo da se upušta u ovako olako date definicije i da pretpostavlja, ne znam na osnovu čega, da će kriza prestati baš 31. decembra i da tada treba da prestane važenje ovog zakona. U tom smislu, amandman se oslanja na praksu, struku, oslanja se na izjave gospodina Gorana Rodića iz Privredne komore Srbije, koji je upravo zadužen za ovu oblast. On tvrdi da će upravo te firme o kojima ministar izbegava da govori, koje su monopolisti na ovom tržištu, a to su austrijske firme ''Štrabag'', ''Por'' i ''Alpina'', koje su dominantne i koje su, što je potpuno neshvatljivo, dobile da grade tako značajne objekte kao što je most preko Beške, kao što je Gazela, kao što je Brankov most, iako je, da bi apsurd bio veći, ili da upotrebimo tu reč – sramota bude veća, sve te mostove izgradila svetski poznata firma "Mostogradnja". Kako je moguće da dobije neka austrijska firma samo zbog tzv. evropskih standarda, koji su u suštini daleko od onih koji su zapisani u Ugovoru o osnivanju Evropske zajednice, mislim da je to član 85, o nelojalnoj konkurenciji, nego je to, znači, u praksi, forsiranje firmi, banaka iz Austrije, iz Zapadne Evrope, na uštrb firmi kao što je naša "Mostogradnja" i kao što se dešava svuda u Istočnoj Evropi. Šta to konkretno znači? Znači da će biti manja zaposlenost, da naši građevinari neće dobijati poslove, da naša "Mostogradnja" mora da radi u Rusiji, u Dominikanskoj Republici i sličnim zemljama u Južnoj Americi, a ne može da dobije poslove za koje je stručna i za koje ima i sve reference i ne može da radi, na primer, na obnavljanju mosta kod Beške, koji je upravo podignut od strane "Mostogradnje" '70-ih godina. Dakle, možemo mi ovde da navodimo spisak lepih želja, da iznosimo da su to evropski standardi, ali u praksi su ti evropski standardi upravo ono što je pogubno po našu industriju, pogubno po zaposlenost u ovoj zemlji i od toga se ne može bežati uz pomoć lepih fraza – da EU nema alternativu. Zahvaljujem.
Pedeset sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvinite, molim vas da se ponovo registrujete.
Ovo je poslednji amandman SRS-a na ovaj predlog zakona. Gospodin Mirović je objasnio zašto je netipično da se u poslednjem članu, koji pripada tzv. grupi prelaznih i završnih odredaba, vrši ovakva vrsta oročavanja – dokle važi jedan zakon. Samo bih nastavio, da pojačam i objasnim da se usvajanjem ovog amandmana mi ne zalažemo za to da ovaj zakon neograničeno važi, jer bi tako neko mogao da zaključi. Jednostavno, samo tražimo da svi predlozi zakona, kada dođu u Narodnu skupštinu, budu i u tim odredbama u skladu sa Ustavom Republike Srbije. To je prva stvar. Druga stvar koju bih hteo da potenciram u ovoj raspravi. Moram da vas podsetim, nekada su poslanici SRS-a podnosili amandmane u kojima je bilo ''briše se'' taj član, pa smo rekli – nemoguće je popraviti zakon. Drago mi je što su danas to prihvatile i druge poslaničke grupe pa su slične amandmane podnosili, jer su videli da to ne može nikako da se ispravi. Ovo je stvarno besmisleno i nije materija koja uopšte može da bude u nekom zakonu. Sada nešto za šta se nadam da gospodin Dulić neće pogrešno da shvati. Naravno da se, kada dođe teška ekonomska situacija, onda preduzimaju mere. Koje mere? One koje u skladu sa Ustavom mogu da pruže najbolju zaštitu. Jer, celokupna politika se vodi da bi građani što bolje živeli, a da šteta u kriznim situacijama, koja verovatno mora da se podnese, bude što manja. To je, uostalom, svrha politike. Tako da mi je drago kada čujem da postoje neka razmišljanja o svojevrsnoj izolaciji. Ali, moram sve da vas podsetim, pre godinu i po dana bio sam predmet velikih kritika, jer sam, kada je Obama rekao ''moramo da prekinemo sa uvozom jeftinog čelika iz inostranstva, da podignemo našu čeličnu industriju'', rekao – to se uklapa u principe tržišne ekonomije. Tada su me napadali. Doduše, napadali su me i kada sam se pozitivno izjasnio o nečemu što je Berluskoni prošle godine rekao za Italiju, kad je rekao ''mi moramo da veličamo naša nacionalna jela kao brend, a ne neke ćevape''. Onda sam rekao – interesantan pogled na tržišnu ekonomiju u EU od strane jedne od država osnivača EU. Naravno, opet su me napali novinari (doduše, oni me stalno napadaju), ali i političari. Sada vidim da se menja raspoloženje kod ovih koji su na vlasti. Jednostavno, ima nagoveštaja da žele u centar svoje političke aktivnosti i zakonodavne aktivnosti da stave pre svega interese građana Republike Srbije, interese naše privrede i da se stvore uslovi za bolji život kod nas. Međutim, kada se vratimo na naslov ovog zakona, na građevinsku industriju, država može da se javi kao investitor kada su u pitanju objekti od javnog značaja, koji se finansiraju preko budžeta ili parabudžetskih fondova, znači – javna komunalna preduzeća, direkcije, Vlada Republike Srbije, Pokrajina, jedinice lokalne samouprave. Međutim, kada se radi o nečemu što je stvarno za tržište, nema mogućnosti da mi zakonom utičemo u smislu podsticanja. Moguća je samo neka vrsta pomoći radi stvaranja poslovno prihvatljivog okruženja i uslova. Tu država ne sme da interveniše, ali mora da obezbedi te uslove – ravnopravnost, jednakost na tržištu itd. Stičem utisak da se ovde pravi svojevrsna zamena teza. Samo da podsetim, kao vid pomoći tom komercijalnom obliku je i Nacionalna korporacija za osiguranje stambenih kredita, razni programi Vlade, koji, doduše, ne idu direktno prema investitorima i izvođačima radova, nego preko banaka pokušavaju na neki način da pomognu tako što se utiče na kamate, ali za onaj deo gde država investira, postoji Nacionalni investicioni plan. I onda se postavlja pitanje – zašto bismo sad ulazili u ovo? Da li možemo da rešimo pitanje likvidnosti građevinske operative? Ne možemo, ne može država da reši. Da li je postojala mogućnost da se izvrši neka svojevrsna koncentracija potencijala? To je nešto drugo, ali to nije materija zakona. Malopre je neko ovde prokomentarisao, a ja sam dobacio da se ne slažem s time – pa, naravno da onaj ko nema mašine, nema operativu, ne može s tašnom i mašnom i papirima da dokazuje svoju sposobnost da može da bude izvođač radova. Malo mi imamo kompletnih građevinskih firmi koje imaju sve – od statike, preko ljudi koji se bave betoniranjem, do završnih radova. Po pravilu, objekti visokogradnje zahtevaju saradnju velikog broja firmi koje se angažuju kao podizvođači za neke zanatske poslove. Svi su oni u ovom sistemu gde 70% građevinskih firmi pokazuje nelikvidnost pa samim tim i nesposobnost da učestvuju na javnom nadmetanju. To je mnogo opasnije. Javnost mora da zna – ovo angažovanje stranaca da rade kod nas na nekim objektima poskupljuje cenu tih objekata, vrednost tih objekata, za 20 do 40 posto. To je podatak Privredne komore Srbije, nije to izmislio Zoran Krasić. Molim vas, obratite pažnju. U ovoj industriji radi 92.000 ljudi, kako onoj koja se bavi izgradnjom objekata, tako i onoj koja proizvodi građevinski materijal koji je neophodan za ovo. Ako vi danas želite da budete uspešan u građevinskoj industriji, pa bilo koji deo od ova dva da posmatrate, onda bih vam preporučio da budete svedok saradnik. Jer, kad ste svedok saradnik i imate preduzeće za puteve, imate kamenolome, imate sve što je potrebno za niskogradnju, vi imate i državno obezbeđenje, da ne sme niko čak ni da vam udari u retrovizor. Izvinite, molim vas, kad takav poslovni partner, koji je svedok saradnik da ne bi bio u zatvoru, a nesporno je da je izvršio krivično delo, dođe sa policijskim obezbeđenjem da ugovara neki posao, da vidim ko neće da zaključi posao sa takvim "biznismenom". Vi ste, prosto, promovisali princip – san svakog omladinca u Srbiji jeste da bude svedok saradnik. Jer onda ima državnu zaštitu, ima tu vrstu monopola u poslu pa može da kupuje i fakultete i univerzitete itd. Samo ne znam šta bi tamo mogli učenici da nauče. Ovo možda deluje malo i smešno, ali jeste tragikomično. Ovde je napravljen jedan sistem koji ne može da opstane. Ako država, lokalna samouprava, treba da bude investitor, ona to može da radi kad su u pitanju javni objekti, gde postoji odgovornost države i odgovornost lokalne samouprave, gde je Ustavom i zakonom propisano da država i lokalna samouprava mora da obezbedi uslove, pa se, u cilju obezbeđenja tih uslova, javlja i kao objekat. I, po pravilu, država taj posao ne radi neposredno, nego radi preko svojih direkcija i specijalizovanih organizacija koje to treba da rade. Svaka vrsta koncentracije ovog posla na jednom mestu je pogubna. Stvarno je pogubna. Sada se stvarno postavlja pitanje kako pomoći ovo što se naziva građevinskom industrijom kada je 70% tih firmi nelikvidno. Da ne pričam o firmama koje su u stečaju, koje su propale, da ne pričam o tome da je u procesu privatizacije tih firmi pre svega došla do izražaja mafija. I, ono što stalno pričam u ovoj zgradi ovde, nije primena zakona sasvim ista u Beogradu i u Beloj Palanci, i ne možemo da donosimo propis ili zakon imajući u vidu samo Beograd, a ne uzimajući u obzir specifičnosti neke druge sredine. Samo da podsetim, naše lokalne samouprave su istrošile budžete za još nekoliko godina. Zašto? Zaduživale su se. I svake sledeće godine dovodi se u pitanje da li će njihovi tekući budžeti biti u mogućnosti da servisiraju ono što je jedino obaveza lokalne samouprave, a to su pre svega oni poslovi koji su nezamisliv uslov za život i rad na određenom području. Verovatno u Babušnici obdanište može da napravi preduzimač sa nekoliko radnika, s obzirom na kapacitete, gabarite itd., ali neki drugi objekat od javnog značaja, u Beogradu, moraće da radi vrlo ozbiljna građevinska firma, koja mora da se dokaže sa građevinskom operativom, mašinama, postrojenjima, radnicima, kvalifikacijama, referencama itd. Ja sam očekivao da će to da se reguliše ovakvim jednim predlogom zakona, da se neki red uvede. Samo da vas podsetim, bez namere da bilo ko loše protumači to što ću da kažem, ali, gospodine Duliću, i 2003. godine, kada je usvajan Zakon o izgradnji, iz milošte zvani "Šumarčev zakon", bilo je toliko kritike na postojeće stanje, neke su bile i opravdane, i rečeno je da će taj zakon sve da reši, da će se za 30 do 40 dana dobiti građevinska dozvola i da će se raditi. Taj zakon je pokazao vrlo negativne rezultate. Taj zakon je čak i omogućio da se stvore neki monopoli, a uveo haos u svemu onome što se zove papirologija. Došao je prošle godine ovaj vaš zakon. Kritikovali smo vas zašto taj zakon ne valja i rekli smo da neće da reši nijedno pitanje. I nije rešio. Ne pričam ja, pričate vi. Nema građevinskih dozvola u Beogradu već odavno. Neko je zauzeo lokacije – i Luka i Auto-komanda itd. Pa ste rekli da ćete da raspravite ono pitanje Ušća, pa nije raspravljeno. Pa ćete da raspravite pitanje Belvila, pa nije raspravljeno. Pa se onda kaže – postoji višak stambenih jedinica koje ne mogu da se prodaju. Pa, da l' se nešto pravi zato što postoji potreba ili mi treba ovaj zakon da donesemo da bi se … šta? Šta da se desi? Da se napravi nešto? Pa, to već imamo. Šta je sa lokacijom Voždovac? Šta će tu da se desi? Zašto to kasni? Ko je to zaustavio? Ko to sprečava? Gospodine Duliću, niske tačke, niske kote u Beogradu imaju velikih problema. Neko je nadzidao silne objekte, a nije imao u vidu kakva je komunalna infrastruktura. Padne kiša, izlije se kanalizacija. Nadziđivali ljudi, pravili neke krovove. Sneg padne, slomi čoveku terasu. Znate, ja sam potpuno svestan da vi ne možete ništa da uradite u ovoj oblasti. Ne zbog toga što vi ne želite tu vrstu autoriteta, nego je takva disperzija moći u oblasti građevinarstva, da je to strašno. Da li vi znate da su u nekim ulicama između 31. decembra 2009. godine i 6. januara 2010. godine nikli objekti (doduše, od aluminijuma, može se reći da su montažni) i odmah su, već 15. januara, dobili dozvolu, rade, da li su buregdžinice, da li nešto drugo itd.? Kada biste uzeli u obzir samo šta je sve prigovor, primedba građana na tu vrstu gradnje i kada biste uzeli to da rešavate, koliki bi posao bio?
Narodni poslaniče, vreme je iskorišćeno. Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem četvrtak, 1. jul 2010. godine, sa početkom u 15.35 časova, kao Dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Narodnim poslanicima koji su učestvovali u radu zahvaljujem i izvinjavam se što nije dato obaveštenje da danas nismo koristili pauzu. S obzirom da je radno vreme bilo kraće od 10.00 do 18.00 časova, zahvaljujem na strpljenju i radu bez pauze.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum za rad Narodne skupštine u Danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika, pa molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema ustanovljeno da je u sali sada prisutno 126 narodnih poslanika i da možemo preći na odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O PODSTICANjU GRAĐEVINSKE INDUSTRIJE REPUBLIKE SRBIJE U USLOVIMA EKONOMSKE KRIZE Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o podsticanju građevinske industrije Republike Srbije u uslovima ekonomske krize, u načelu. Od 126 poslanika, svih 126 je glasalo za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 2. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo dvoje. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, 122 je glasalo za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 3. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici: Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Maja Laušević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, 124 poslanika su glasala za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Molim da se i mi izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 125. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Molim da se izjasnimo. Od 130 poslanika, jedan glas je za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Molim da se izjasnimo. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Milentijević i Arsen Đurić. Molim da se izjasnimo. Od 129 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Molim da se izjasnimo. Od 128 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Bojana Stanojević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 125 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 10. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Pejčić i Vladimir Milentijević. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 13. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici: Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Od 127 poslanika, za amandman je glasalo osmoro. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Milentijević i Arsen Đurić. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Judita Popović, Nataša Mićić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Zoran Ostojić, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Bojana Stanojević. Vlada je prihvatila amandman. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za amandman je glasalo 126. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Od 131 poslanika, za amandman je glasalo petoro. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Od 132 poslanika, za amandman je glasalo šestoro. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Od 130 poslanika, za amandman je glasalo 10. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Podsećam vas da je članom 8. Predloga zakona predviđeno da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi opšti akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi, utvrđeni prilikom njihovog donošenja. U obrazloženju Predloga zakona Vlada je navela da se naročito opravdani razlozi za ranije stupanje ovog zakona na snagu, saglasno članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, sastoje u tome što se očekuje da se njegovom primenom odmah po donošenju započne sa prevazilaženjem negativnih efekata ekonomske krize u oblasti građevinarstva, odnosno sa oporavkom građevinske industrije u Republici Srbiji. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Od 128 poslanika, za je glasalo 125. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o podsticanju građevinske industrije Republike Srbije u uslovima ekonomske krize, u celini. Od 127 poslanika, za je glasalo svih 127. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o podsticanju građevinske industrije Republike Srbije u uslovima ekonomske krize. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG KANDIDATA ZA IZBOR SUDIJE USTAVNOG SUDA Pošto je Narodna skupština obavila pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 180. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, Narodna skupština odlučuje o izboru svakog sudije Ustavnog suda pojedinačno, tajnim glasanjem, ukoliko ne odluči da glasanje bude javno. Predlažem da Narodna skupština izbor sudije Ustavnog suda obavi javnim glasanjem, upotrebom elektronskog sistema za glasanje, i stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 130 narodnih poslanika, za moj predlog se izjasnilo 127. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da izbor sudija Ustavnog suda obavimo javnim glasanjem, upotrebom elektronskog sistema za glasanje. Podsećam vas da Narodna skupština, prema članu 105. stav 2. tačka 11) Ustava Republike Srbije, bira sudije Ustavnog suda i odlučuje o njihovom razrešenju i prestanku mandata većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog predsednika Republike da se za sudiju Ustavnog suda izabere Sabahudin Tahirović, sudija Višeg suda u Novom Sadu. Od 132 narodna poslanika, 127 je glasalo za predlog. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova svih narodnih poslanika, izabrala Sabahudina Tahirovića za sudiju Ustavnog suda. Stavljam na glasanje predlog predsednika Republike da se za sudiju Ustavnog suda izabere Enver Nikšić, pomoćnik generalnog direktora Republičkog fonda za PIO, mada smo se već izjasnili. Od 134 narodna poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije, većinom glasova svih narodnih poslanika, izabrala Envera Nikšića za sudiju Ustavnog suda. Čestitam gospodinu Sabahudinu Tahiroviću na izboru za sudiju Ustavnog suda i želim mu uspeh u radu. [[Aplauz.]] Pošto je u toku sednice ukazano na POVREDU POSLOVNIKA Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 100, stavove 6. i 10. Poslovnika, prema kojoj će se, ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, Narodna skupština bez pretresa o tome izjasniti u Danu za glasanje. Saglasno navedenoj odredbi Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik Momo Čolaković je na sednici 1. jula 2010. godine u 12.15 časova ukazao na povredu člana 27. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Od 126 poslanika, 12 je za. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje po njima, zaključujem Treće vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Zahvaljujem na učešću u radu.