Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa rad sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da je prisutan 81 narodni poslanik, a molim da ubacite identifikacione kartice u elektronski sistem za glasanje, da bi utvrdili koliko je poslanika sa svojim identifikacionim karticama u elektronskom sistemu za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, utvrđeno da je poslaničkih kartica identifikacionih u elektronskom sistemu 86 i da je u sali prisutno još 24 narodnih poslanika bez identifikacije u elektronskom sistemu. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika Obaveštavam da Narodnoj skupštini niko nije dostavio informaciju o tome da neće prisustvovati današnjem radu. Obaveštenje o pozvanima na sednicu Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Božidara Đelića, potpredsednika Vlade prisustvuju i: Vuk Đoković, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Zoran Ćirović, pomoćnik ministra finansija, Nataša Kovačević, pomoćnica ministra finansija, Dragana Ratković, rukovodilac Grupe za bilateralne finansijske odnose u Ministarstvu finansija, Aleksandar Kostić, savetnik u Ministarstvu finansija - Uprava za javni dug i Dragiša Martinović, savetnik generalnog direktora Javnog preduzeća "Srbijagas". Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima 2. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana. Druga tačka dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZU NA DOHODAK GRAĐANA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz, Dragan Stevanović, Zoran Krasić, Milorad Buha, Vladan Jeremić, Donka Banovića, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim Službu Narodne skupštine da obavesti pozvane na sednicu, koji se nalaze u zgradi Narodne skupštine, da uđu u salu za sednice, da bi prisustvovali raspravi, odnosno pretresu u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dragan Stevanović.
Srpska radikalna stranka je podnela amandman na član 1. ovog predloženog zakona o izmenama i dopunama Zakona i čini nam se da predlagač, i da je prihvatio amandman, suštinski se njegova nemara zaista ne bi promenila, niti bi ovo suštinski na to uticalo. Međutim, ono što otvara pitanje ovde kod ove izmene i dopune ovog 9. člana jeste zaista pitanje – do sada su od poreza na dohodak građana bili oslobođeni srednjoškolci, odnosno polaznici Srednje škole unutrašnjih poslova, od naknada koje u tu svrhu primaju. Izmenama i dopunama zakona, oni se na jedan, čini mi se, volšeban način brišu iz ovog zakona. Ono što se izmenama i dopunama zakona uspostavlja jeste da će sada od poreza na dohodak građana biti oslobođeni polaznici tih studijskih programa, kako ste ovde napisali, odnosno visoke škole ili Policijske akademije. Sada nas interesuje - šta je predlagač hteo, jer u svom obrazloženju nijednom rečju nije rekao šta će biti sa porezom na dohodak onih koji su oslobođeni poreza, a polaznici su Srednje škole unutrašnjih poslova? Možda je Vlada u međuvremenu donela odluku kojom je ukinula Srednju školu unutrašnjih poslova, ali ako je to tako, onda je zaista trebalo u obrazloženju da nam kažu i da to bude jedan od razloga zbog kojih se ovaj zakon u ovom pravcu menja. Međutim, ovde ne postoji nijedna jedina reč o tome da li imamo Srednju školu unutrašnjih poslova ili mi više to nemamo. Po kom osnovu su se stekli uslovi i zbog čega su se stekli uslovi da se polaznicima Srednje škole unutrašnjih poslova ukine pravo da budu oslobođeni poreza da dohodak građana, na ime naknade koju na osnovu tog prava primaju, odnosno od države dobijaju? Za SRS u celini ove izmene i dopune zakona su zaista beznačajne. One će, kao što smo rekli u raspravi u načelu, izazvati jednu poresku evaziju, odnosno smanjenje poreskih prihoda, sa jedne strane, a sa druge strane, treba imati na umu da zbog nesavršenosti poreskog sistema koji za deset godina niste uspeli da promenite i dovedete u red na nivo koji bi bio prihvatljiv, ti prihodi su ionako jako mali u ukupnom učešću u poreskim prihodima u budžetu Republike Srbije. Zaista bi bilo korektno da je tu neko iz Vlade, da nam da obrazloženje - da li će deca koja idu u Srednju školu unutrašnjih poslova od sada pa na dalje plaćati porez na dohodak građana na ime naknade koju primaju ili će i dalje biti oslobođena? Ako će biti oslobođena, to u ovim izmenama i dopunama više ne piše. Tog prava su uskraćeni ovim izmenama i dopunama. Bilo bi korektno, u najmanju ruku, da nam neko od predstavnika Vlade obrazloži - zašto je sad izmena ovako drastična, zašto to više nisu srednjoškolci, nego su ljudi koji su na akademskim studijama i zašto nisu i jedni i drugi oslobođeni poreza na dohodak građana? Ponavljam, to nisu veliki iznosi. Mislim da bi bilo korektno da je nađeno neko rešenje kojim će oslobođeni biti i srednjoškolci, ali i studenti na Policijskoj akademiji. Hvala.
Jedan minut i 30 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pre nego što pređemo na pretres po amandmanu koji je sledeći po redosledu, da podsetim i obavestim Narodnu skupštinu da su ovlašćeni predstavnici za pretres u pojedinostima narodni poslanici: za poslaničku grupu PUPS – Siniša Stamenković, poslaničku grupu Nova Srbija – Srđan Spasojević, poslaničku grupu LDP – Bojan Đurić, poslaničku grupu SPS-JS - Zoran Kasalović, poslaničku grupu DSS – Milan Lapčević, poslaničku grupu Napred Srbijo – Veroljub Arsić, poslaničku grupu SRS – Milorad Buha i poslaničku grupu ZES – Branka Ljiljak. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč. Izvolite.
Mi smo ovim amandmanom samo hteli da, pre svega, skrenemo pažnju predlagaču zakona da jedno su primanja, a drugo su prihodi, kada je u pitanju porez na dohodak građana. Možda će ovo malo duže da traje, a verovatno je potrebno još više vremena da bi se shvatilo u čemu se ogleda ta razlika. Kod poreza na dohodak građana obveznik je građanin, ali onaj koji isplaćuje njemu neka primanja on faktički vrši obračuni plaćanja radi efikasnosti itd. Jedino kod poreza na ukupna primanja i poreski obveznik i onaj ko vrši obračun jeste građanin fizičko lice pod određenim uslovima ako njegovi ukupni prihodi u toku godine su više od nekog iznosa. Mislim da za je za prošlu godinu bilo milion i 500 hiljada dinara. Vidite ovo je član 9. Predloga zakona koji glasi – ne plaća se porez na dohodak građana na primanja ostvarena po osnovu, i sad se navodi, moram da kažem, 26 tačaka postoji, 26 situacija kada se ne plaća porez, a radi se o primanjima građana. Počinje se sa pravima primanja po osnovu prava koju uživaju ratni invalidi, pa onda roditeljski i dečiji dodatak, naknada za tuđu pomoć i negu. Namerno potenciram ove stvari. Iza ovoga se ne krije faktički rad, radni odnos, već ostvarivanje nekog prava. Znači, građanin je statusno u nekoj situaciji i taj mu status garantuje neka prava i ispunjavanje obaveze po osnovu tih prava je na strani države ili paradržavnih organa, jer i fondovi su paradržavni organi. Tako se to sve ređa do rednog broja 26. U toj grupi se nalazi i pomoć za slučaj smrti, pomoć zbog uništenja ili oštećenja imovine, organizovana socijalna ili humanitarna pomoć, otpremnine, naknada za rad hranitelja i naknada za izdržavanje korisnika hraniteljskih porodica itd. Onda iz čista mira, s neba pa u rebra, predlagač zakona ubacuje tačku 27. – naknada troškova volontiranja koju ostvaruje volonter u skladu sa zakonom koji uređuje volontiranje. Mi smo amandmanom tražili da se obriše ovo "u skladu sa zakonom koji uređuje volontiranje". Ako se formalno-pravno posmatra Vlada sa negativnim mišljenjem povodom ovog amandmana, na prvi pogled je u pravu, jer volontiranje je samo ono što je regulisano Zakonom o volontiranju. Ovo što se dodaje "u skladu sa zakonom" je u suštini višak ili potvrđuje nešto. Svrha našeg amandmana jeste bila, pre svega, da vam skrenemo pažnju. Zašto? Imamo nekoliko kategorija građana koji se nalaze u nekom faktičkom radu, a nisu u radnom odnosu i mogu biti predmet, zašto ne reći, eksploatacije. Mi imamo u našem Ustavu na nivou ustavne forme podignutu odredbu o zabrani ropstva i ropskog odnosa, ali šta da kažemo o onim građanima koji godinama rade u nekom vrlo čudnom ugovornom odnosu, pa je to neki put ugovor o delu, a nisu baš neki pronalazači, umetnici, ili izuzetno sposobni da bi njihovo delo bilo toliko značajno. Onda imamo omladinske i studentske zadruge, onda imamo angažovanje po osnovu privremenih i povremenih poslova, onda imamo radni odnos na određeno vreme, onda imamo radni odnos na neodređeno vreme, pa prvog dana kad mu preraste radni odnos na neodređeno vreme odmah postane šef jer je sedam godina bio u nekom, faktičkom radu, u nekoj firmi. Sto hiljada ljudi po zvaničnim podacima statistike nalaze u tom nedefinisanom položaju, faktički rade, 2-3 puta su manje plaćeni nego kolega koji radi na istom mestu, a navodno je u radnom odnosu na neodređeno vreme ili možda na određeno vreme. Da li mi imamo pravo da volontiranje samo tumačimo kao ono što piše u Zakonu o volontiranju? Da li je onakav Zakon o volontiranju svojevrsna legalizacija jednog faktičkog stanja koje je neprihvatljivo? Da li mi možemo pričati o socijalnoj politici, a ima mesta da se priča o socijalnoj politici, ukoliko čoveka držimo u stadijumu neizvesnosti gde mora da pristaje na sve i svašta, gde mlada žena mora da pristane da odlaže rađanje dece da bi sačuvala neki radni odnos, jer prvo je preko omladinske zadruge, pa privremeni i povremeni poslovi, pa volontiranje, pa moli se Bogu za određeno vreme, pa se moli Bogu za neodređeno vreme, pa tek onda da razmišlja da li će da rađa decu i da formira porodicu. Gledajte kakvi su vam intervjui, kakve su ankete gde poslodavci traže nove radnike. Šta da pričamo o kategoriji koji su prešli 45 godina i postali tranzicioni gubitnici zbog tako uspešne privatizacijekoja je obavljena u Srbiji i oni se nalaze u različitim ugovornim odnosima, pa imate recimo šefa računovodstva jedne velike banke koji danas moli Boga da nađe posao, da bude portir u nekoj firmi. Ima dva studenta, supruga u istom statusu položaju, čeka da napuni godine života da bi ostvarila neku minimalnu penziju. Da li ste Zakonom o volontiranju u stvari legalizovali jedno stanje koje je društveno neprihvatljivo? Da li termin volontiranje može da se tumači i malo šire? Zapamtite jednu stvar, ako ste u članu 9. rekli da se ne oporezuju ta primanja koja su navedena, kome vi suštinski pomažete? Licu sa tim statusom ili isplatiocu prihoda? Evo kod studentskih i omladinskih zadruga, doduše ne ovaj član, ali ima kasnije nekih članova koji se odnose na to. Vi pomažete u stvari organizatoru tog posla, vi njemu pomažete, vi ne pomažete licu koje faktički radi, vi dajete stimulans poslodavcu, a ta primanja koja prima taj čovek u tom polu ropskom odnosu i dalje će biti mala, nedovoljna. Svrha nekih poreskih oslobađanja i nekih poreskih beneficija nisu u korist lica kome formalno, pravno kažete da je poreski obveznik, nego su formalno pravno prihod isplatioca tog prihoda. Prosto je neverovatno da u ovim uslovima idete na ovakvu vrstu promene kada navodno svi se zaklinju da treba što veći broj ljudi da se zaposli, da valjda što veći broj ljudi bude u radnom odnosu na neodređeno vreme, jer jedino taj status garantuje zaposlenost. Volontiranje, angažovanje preko omladinskih i studentskih zadruga, sporadični ugovori o delu, privremeni i povremeni poslovi, rad na određeno vreme to su nedefinisane situacije sa gledišta statusa tog pojedinca, njegov glavni cilj jeste obezbeđenje radnog odnosa na neodređenovreme. Valjda to treba da se obezbeđuje, valjda tu treba da se daju neke beneficije da bi što veći broj poslodavaca završio sa tom kategorijom. Drugo nešto, izvinite da li mi imamo moralno pravo da kritikujemo tu vrstu poslodavaca, preduzetnika ili vlasnika malih i srednjih preduzeća, ukoliko država zloupotrebljava prilikom zasnivanja radnog odnosa odgovarajući status nezaposlenog lica. Ukoliko javna preduzeća to zloupotrebljavaju. Sva naša javna preduzeća od republičkog značaja, republičkog nivoa imaju saradnju sa omladinskim zadrugama. Pogledajte Aerodrom "Nikola Tesla". Tačno se zna preko koje omladinske zadruge se angažuju koji ljudi. Životna želja nezaposlenog jeste da se angažuje preko omladinske zadruge da radi na Aerodromu "Nikola Tesla". Tu nema ropskog odnosa. Tu je važna partijska knjižica. Jel tako? Pa jeste? Svi to znaju. I prekinimo više sa tim igrama jer ako i dalje se igrate ovako sa statusom nezaposlenih lica onda stvarno otvarate veliki prostor za neke nepredviđene stvari. Ima puno ljudi koji su do pre nekoliko godina imali koliko toliko neku sigurnost u pogledu radnog odnosa. Bračni par uzeo stambeni kredit, zadužio se za sledećih 15, 20 godina. Jedan ili oba su izgubila radni odnos, došla u neku tešku socijalnu situaciju. Znate kako ovi bankari, ljudi bez duše vrte preko svog taksimetra. To vam je jasno. Prosto ne mogu da shvatim, zar je moguće da u ovoj zemlji 11 godina sve što se uradi mora da bude u korist banaka? Dajte da uradimo nešto što bi bilo u korist građana. Zašto sve u korist banaka? Nije valjda san svakog Srbina da bude bankarski službenik. Nije valjda to vrhunski san. Ne može svi mi da budemo sposobni za bankarskog službenika. Šta da radimo jadnici ako treba da otvorimo 1.200 banaka, da bi dobro živeli u Srbiji? Valjda u Srbiji treba nešto da se proizvodi. Da li vi hteli ili ne hteli da proizvodite nešto mora da rodi uSrbiji. Treba da se obere, ako ništa drugo.
Devet minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, ovo je negde sedmi, osim zakon po redu koji menja terminološki jednu te istu stvar. SRS je prilikom prve izmene sugerisala da se ova kategorija koju uvodite, koja predstavlja statističku i prometnu i trgovačku kategoriju, definiše jednim zakonom. Imali smo Zakon o budžetu, imali smo Zakon o budžetskom sistemu, imali smo Zakon o duvanu, imali smo Zakon o akcizama, imali ovaj, sledeći itd. U pravnom normiranju, u pravno-tehničkoj korekturi postoji pravilo da kada se pojavi ovakva situacija jednim zakonom menjamo, jednim članom pobrojimo sve i kažemo da se to pravilo unese. Na žalost vi to ne činite. Govorite da ste štedljivi, da vodite računa o svakom dinaru itd. Iz ovoga se vidi da ne vodite računa. I u pravno-tehničkom smislu ono što je jednostavno vi ga usložnjavate, vi ga ubacujete u mnogobrojne zakone i na taj način poskupljujete celokupan postupak u radu, između ostalog i ove Skupštine. Kad govorimo o pravno-tehničkoj karakteristici ove kategorije, nove kategorije, indeks potrošačkih cena, moramo je sagledati u celini. Šta ona ustvari predstavlja? Ona jeste finansijska kategorija, odražava određene odnose u prometu roba i usluga, ali iznad svega statistička kategorija. Zašto je bitno naglasiti da je statistička?Zato što, ne zato što je objavljuje Zavod za statistiku, nego zbog toga što ona predstavlja zbor svih roba koje odgovaraju vladi, a izbacuje se ono što nije prihvatljivo za vladu. Ona je veštačka. Ona je ubačena kao jedan korektor u tim odnosima, ali sa aspekta SRS, čak i ekonomski teoretičari vam prigovaraju, traže od vas da nađete određenu gimnatstičku, a pre svega fiskalnu kategoriju. Zašto fiskalnu? Zbog toga što ne mora da znači da će se od tog trenutka kad dođe do povećanja cena roba i usluga na tržištu doći automatski do povećanja finansijskih prihoda obveznika, odnosno da će fiskalna osnovica biti povećana. Da li su to identični pojmovi? Nisu identični pojmovi. U praksi imamo sledeću situaciju. Nama cene roba i usluga se povećavaju, zarade su u 2009., 2010. godini bile zamrznute. Imali smo inflaciju preko 10%, a pre te inflacije, odnosno indeks potrošačkih cena, kako vi kažete i kako smo krstili ovde, bio je blizu 15%. Sad kažete da je to za peti mesec 13,5%, 13,8% itd., da će doći zbog određenih mera u monetarnoj i finansijskoj sferi, pa i u sferi kamatne politike ,doći do puštanja te svote. Međutim, osnovni problem je u tome što finansijska osnovica, odnosno fiskalna osnovica nije identična osnovici indeksa potrošačkih cena. Mi danas imamo situaciju da će građani plaćati više nego po ovom drugom osnovu. Za SRS je referentna kamatna stopa daleko prihvatljivija varijanta. Ona je ovog trenutka negde na nivou 12% i ona varira. Varira zbog toga što se menjaju određeni makro ekonomski podaci i osnove i u sferi trgovine i u sferi prometa i u sferi kamatne politike itd. Ona je temeljna. Ona je bazna stopa NBS. Ona kao takva, po mišljenju i stavu SRS, treba da bude osnova na osnovu koje će se obračunavati sve fiskalne i finansijske obaveze. Da se vratimo sad na sam zakon. Za SRS je ovakav način neprihvatljiv menjanja zakona, jer obaveza ove vlasti za sebe kaže da je socijalno odgovorna vlast. Postoji obaveza i ustavna obaveza, ono što niste do kraja proveli, a to je primena člana i osnovno načelo ustava da se porezi i sve druge obaveze plaćaju prema ekonomskoj snazi. Nažalost, pojedini čelnici ove vlade u poslednjih godinu, dve, tri su govorili da je naš poreski i naš fiskalni sistem nepravedan. On u svojoj osnovi štiti bogate na kontu siromašnih i da siromašni uplaćuju u budžet, a bogati ostaju ban oporezivanja. Zašto to što se verbalno govori, zašto se ne prebacuje u zakone? SRS godinama govori da monopolisti, tajkuni monopolisti ne plaćaju, da sivo tržište ništa ne plaća, a da nedužni narod plaća. Zašto se to ne promeni? Zašto se ne naprave sistemske mere? Jedna strategija održivog finansijskog postojanja i odstojanja, ne samo u ovoj oblasti, nego i u drugim oblasti. Imamo situaciju da su poreske obaveze u budžetu u smislu prihoda i prinosa negde oko 93- 94% , a neporeski prihodi su svega 6-7%. Zadužena privreda i zaduženi građani ne mogu namirivati i izmirivati poreske obaveze, to nam mora biti jasno. Ta logika ubiranja prisile itd., mora da se prekine. Ovde ću vam izneti određene podatke koje se mogu na sajtovima Ministarstva finansija i Poreske uprave videti, da u 2010. godini Poreska uprava je otkrila poresku utaju u iznosu od 42,5 milijardi dinara, a što je tad predstavljalo za 2010. godinu nešto blizu 8% ukupnih prihoda i primanja budžeta. Prema njihovom mišljenju, negde oko 5% ukupnih poreskih primanja i još na sivom zržištu. U međuvremenu preduzeće ode u stečaj ili pređu u siva tržišta, itd. Na kraju nemamo ni ono što je predstavlja osnovicu poreske utaje, a nemamo ni način da naplatimo prekršaje ili eventualno u krivičnom postupku da oduzme ono što je stečeno poreskim prekršajem. Praksa je vrlo crna, aktuelna vlast mora da zna da ovo što čini da je to štetno po srpske nacionalne interese, da nam je finansijski i fiskalni sistem neodrživ i bez zaokreta u ovoj politici nećemo imati mogućnosti da izađemo iz deficita, nećemo imati mogućnosti da napravimo one prihode koji će moći nadoknaditi sve ono što sada imamo u praksi. Kakva nam je praksa u oblasti prihoda? Evo, koliko je ova vlast na zvanično, preuzela vlast, a to je ove tri i po godine, imamo deficit preko četiri milijarde evra. Ako tome dodamo deficit koji je već planiran u memorandumu za 2012. godinu od milijardu i nešto, imaćemo preko pet milijardi evra deficita u budžetu. Zašto? Zato što ne naplaćujemo, zato što su nam prihodi, izvorni prihodi, svi ostali prihodi po osnovi poreza i svih drugih naknada koje plaćaju građani mali i ne mogu namiriti sve što ova država potroši. Sa pet milijardi evra za četiri godine, to je najgori rezultat vlasti u istoriji srpskog parlamentarizma i srpske vlasti. Za sebe ova vlast kaže da je socijalno odgovorna, međutim podaci koje sam izneo podaci iz naše prakse govore da je ovo socijalno najneodgovornija vlast za sada. Hvala vam.
Iskorišćeno je sedam minuta i 30 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Veroljub Arsić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad se pročita obrazloženje Vlade zašto ne prihvata amandman, stiče se neki utisak da je, eto zakon koji je donet 2006. godine koji je do sada bio u primeni, jednostavno, samo se pomalo usklađuje, dorađuje, popravlja itd. Inače zakon je donet da bi se navodno, odnosno to je bio samo jedan pokušaj da se poveća broj zaposlenih, odnosno smanji broj nezaposlenih lica pa su čak i određivane kategorije, koja su to lica koja treba da uživaju određene subvencije, odnosno pogodnosti prilikom zapošljavanja kao i njihovi poslodavci, pa je tim članom 4. odnosno članom 21v, kaže se – poslodavac koji je zaposlen na neodređeno vreme, lice koje je na dan zaključenja ugovora o radu mlađi od 30 godina i koje je prijavljeno kao nezaposleno lice kod Nacionalne službe za zapošljavanje, najmanje tri meseca bez prekida, pre zasnivanja radnog odnosa oslobađa se od plaćanja obaveza obračunatog i obustavljenog poreza na zarade novozaposlenog lica za period od dve godine od dana zasnivanja radnog odnosa. I to je sasvim u redu. Jeste, to bio jedan pokušaj, ne kažem da je možda trebalo i proširiti tu listu kada su u pitanju subvencije i za godišnje, itd. Međutim, uopšte ne znamo koji su efekti tog zakona, već skoro pet godina u primeni i koliko je to uticalo na smanjenje broja nezaposlenih na teritoriji Republike Srbije i koliko je poslodavaca oslobodilo sebe plaćanja poreza za dohodak građana i koja je to šteta po budžet Republike Srbije. Međutim, sad se dodaje novi stav u tom članu, poslodavci koji za određeno lice koriste ili su koristili olakšicu kod plaćanja poreza na zarade po drugom pravnom osnovu, u skladu sa odgovarajućim propisom, ne mogu za ista lica ostvarivati poresku olakšicu iz ovog člana. I to je u redu, ali sam tražio da se ovaj deo briše zato što mi nije poznato na osnovu kog drugog propisa. Da li može po ovom istom zakonu da budu dva poreska oslobođenja? Pa, moguće je teoretski, ali ne mogu u isto vreme, jer neko ko je mlađi od 30 godina ne može biti stariji od 45 i neko ko je invalid, sigurno neće koristiti subvenciju za lica mlađa od 30 godina jer ta subvencija koju on ima, daleko pogodnija i lice starije od 45 godina, zato što je takođe daleko pogodnija nego ova za ove dve kategorije. Postavlja se pitanje, znači,u kom smislu idu te subvencije koje su sa drugim propisima a poznato je da ova vlada sve ono što ne sme da stavi pred Skupštinu rešava posebnim odlukama i posebnim uredbama, pa smo imali čak i onaj čuveni slučaj da se po Zakonu o porezu na dohodak građana, Zakonom za zdravstvenu zaštitu plaća porez čak i za lica koja su na porodiljskom odsustvu, iako su po drugim posebnim zakonima toga oslobođeni. Ali, to je bilo rešeno podazakonskim aktom, jednom uredbom i posle tri, četiri godine žestokih kritika čujem da je Vlada konačno tu uredbu promenila. Međutim, još uvek ne znam koji je to drugi pravni osnov, a mogu samo da pretpostavljam da su u pitanju osnovi za novozaposlena lica i one subvencije koje Vlada RS, plaća za strana preduzeća koje otvaraju određene proizvodne pogone u RS. To je jedini drugi propis u našem zakonodavstvu, pošto je to rešeno poslednjim ugovorima, sporazumima i uredbama, ova Narodna skupština za to ne zna. Sad, ako gledamo to je potpuno u redu, ne treba nikog poreski oslobađati kome ste platili za zaposlenog 10 hiljada evra. Kome ste dali besplatnu lokaciju, kome ste dali besplatne priključke za struju, vodu, kanalizaciju, napravili mu puteve, ne treba tu više nikakve olakšice da mu date. Ali, samo postavljam pitanje od svih ljudi ovde, da li neko ima ko ne zna da otvori fabriku ako mu da država 10 hiljada evra po radniku? Nema ili jedino neko koga to ne interesuje uopšte. Subvencije kada dajete, dajte na nešto što je ostvarljivo, a to je što je ostvarljivo je novostvorena vrednost, nije novo radno mesto novostvorena vrednost, nego proizvod. Ono što se proizvede, što se napravi. Zašto ta preduzeća koja dolaze da otvore pogon u Srbiji ne nagradite sa onim izvezu iz Srbije? Tu im dajte subvencije. Tu ih motivišite da izvoze, da donose devize, da otvaraju radna mesta, da zapošljavaju ljude. Evo, vidim to je sad ispred Vlade RS, ministar poljoprivrede, drago mi je da je tu. Zašto se Vlada RS ne odrekne plaćanja subvencija poljoprivrednim proizvođačima na obradivu površinu? Dajte za napravljen proizvod, nek je i sirovina, ne da neko dobija subvenciju ne obrađuje zemlju, ne da neko maltene besplatno zakupljuje od države zemljište da bi ga izdavao u zakup i opet naplaćuje subvencije. O čemu se to radi? Ili zakupljuje od drugih poljoprivrednih proizvođača, da bi opet došao do određene subvencije, čak što se ne ugledate na zemlje u okruženju? Pogledajte Hrvatsku, daje subvenciju za svaku konzervu sardine koju izveze, država se odriče, ali zato nemaju problema da napune taj deo budžeta jer imaju zaposlene koji rade u toj industriji. Šta je sa našom poljoprivrednom industrijom kada o tome pričamo? PIK, Požarevac, deseti u staroj Jugoslaviji, šesti u Srbiji, šta je ostalo od njega? "Voće produkt" u stečaju, MIP u stečaju, fabrika stočne hrane ne radi, "Bambi" privatizovan, šta je ostalo od PIK-a? Samo zato što svi ti pogoni koji su mogli da se privatizuju i mogli čak iz stečaja da rade, prestali su da rade jer nisu imali pomoć države. Sve je to pravljeno sa izvoznom orijentacijom. Odreknite se više subvencija za nova radna mesta. Donesite subvencije u poljoprivredi i u privredi, za ovo što se proizvede, za ono što se napravi i za ono što se izveze. Ovako bukvalno plaćate nekome da ne radi ništa. Još nešto, kad biste imali takve subvencije, svako ko se bavi bilo kakvom proizvodnjom, i poljoprivrednom i industrijskom, imao bi razlog da radi više, da proizvede više, da zaposli više ljudi, da bi više zaradio i više napunio vaš budžet.
Iskorišćeno je šest minuta i 30 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milorad Buha.
Kao i kod prethodnog člana, korekcija SRS ide u smislu daleko prihvatljivije varijante, a to je referentna stopa NBS. Insistiramo, evo, ovo je već sedmi-osmi zakon koji menjamo, insistiramo da to bude ta kategorija. Sa aspekta SRS daleko je prihvatljivija ona zbog toga što u sebi ima daleko više finansijskih i fiskalnih elemenata, nego što to ima indeks potrošačkih cena. Da ne govorim sada jer sam u obrazloženju, kao i kolega Krasić, takođe naglasio šta znači indeks, kako se manipuliše i šta znači statistički sumiranje određenih podataka koji odgovaraju aktuelnoj vlasti. Ali, zanimljivo je obrazloženje. Vi kažete - amandman se ne prihvata iz razloga što se radi o usklađivanju dinarskih iznosa iz člana 21.v stav 7. Zakona o porezu na dohodak građana, koji su opredeljeni u nominalnom iznosu, predlaže parametar indeks potrošačkih cena, koji predstavlja osnovnu meru inflacije u vođenju monetarne politike u Republici Srbiji. Valjda je to referentna stopa NBS, a ne indeks potrošačkih cena. Ovim sami sebe pobijate, ali nije ovo privi put da vi dajete takva obrazloženja. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj amandman je dobra prilika da se kaže nekoliko reči oko ove promene na koju nas je pripremala statistika već, čini mi se, tri godine. Pošto istovremeno sa rastom cena na malo iskazivali podatke indeks potrošačkih cena. Znate, kada bi se ovaj statički metod primenio od 1993. godine, od 2000. godine, 2001. i 2002. godine, onda u opšte rezultati, ekonomski pokazatelji onoga što se dešavalo kod nas ne bi bili tako crni kao što su ih i statistika i neki s pravom pokazivali, i tako crni rezultati su bili osnova da dođe do nekih političkih promena. O čemu se radi? Kod ove metode indeks potrošačkih cena smanjen je uticaj onih cena koje su u nadležnosti države – energenti, struja, impulsi, farmacija. Ima još. Ima sedam grupa cena koje svake godine Narodna banka i Vlada dogovaraju. Zbog čega? Zbog makroekonomske stabilnosti. Ja to ne zameram, to je normalan put. Država se obavezuje da u onim oblastima gde ona reguliše te cene koristi neke parametre. Na bazi toga Narodna banka sagledava stanje i na taj način vodi makroekonomsku politiku, a pre sve politiku kursa dinara. To je sve u redu. Vidite, kod indeksa potrošačkih cena smanjuje se i broj fondera, a samim tim i uticaj cena koje određuje država na rast cena na malo. Virtuelno se smanjuje stopa inflacije. Znači, smanjuje se stopa inflacije. Naša statistika se nekoliko godina pripremala da pređe na ovaj sistem. prešli smo praktično tek od 1. januara, ali poslednje dve godine smo imali paralelno iskazivanje i rasta cena na malo i indeksa potrošačkih cena i videli smo kakva je ta razlika, za koliko se ta razlika pokazuje. U statističkom sagledavanju to je velika razlika. U procentima, takođe, može da se vidi da ima neke razlike. Ali, kada se to vremenom sagledava, ta razlika u metodama se ništi, ništi i dolazimo na ovo gde čistom jednom matematičkom i statističkom metodom dobijamo pokazatelje o boljem, ako mogu tako da kažem, našem životu. Tu je na delu ona izreka – naša dika zvana statistika. Nije baš sve da baš može u statistici, ali, eto, vidite, ovo je jedan put. Međutim, to stvara nesagledive posledice. Vidite, onako iskazivanje rasta cena na malo već 30-40 godina kod nas, bez obzira koju metodologiju Živković koristio, nekadašnji direktor i glavni metodolog kod nas, je omogućilo da se na potpuno drugačiji način iskazuje vrednost nekog dobra. Po osnovu toga mi smo došli u situaciju da možda i sa manje rada neko je prikazao mnogo veću vrednost, pa je po tom osnovu i sticao, pa su po tom osnovu nastali i uzajamno dužničko-poverilački odnosi. Mi danas imamo zvanični podatak da unutrašnji dugovi pravnih lica unutar Srbije su 20 milijardi evra. To je strašan iznos. Znači, multilateralna kompenzacija je nemoguća. Zašto? Zato što počinje i završava sa državom. Država je najveći dužnik, ali država i najviše potražuje, po različitim osnovama. Indeks potrošačkih cena svakako će biti dobar za zadužene građane. To niko ne spori. Trebalo bi, očekuje se da blagotvorno deluje i na ovu razliku koja postoji između uvoznika i izvoznika, da smanji te antipode. Ali, sa gledišta ukupne vrednosti i prikazanog zatečenog stanja stvara nenormalnu glavobolju. Od 2001. godine mi smo imali tri multilateralne kompenzacije gde su raščišćavala unutrašnja dugovanja. Manje ili više su bile uspešne. Uvek je dobro kada se raščiste bilansi, da budemo načisto. Pravi se neka nova startna pozicija, sa mnogo manjim minusom ili sa mnogo manjih plusem ili nije bitno, ali ide se sa čistim računima. U ovoj situaciji, ne znam ko je uopšte zamislio da se to uradi u 2011. godini koja je krizna godina po svim parametrima. Ova godina će biti mnogo teška. Mi ćemo ovu godinu završiti sa negativnim rezultatima, bez obzira što će biti neki rast od 1,2% BDP. Ali, svi naši podaci o rastu BDP su – baci ruku, u pola šest da se dogovorimo. Oni nemaju realno pokriće. Godinama nemaju realno pokriće. Nemaju realno pokriće 30-40 godina. Mi pričamo samo o tim nominalnim efektima, gde inflacija možda i najviše utiče da naduvava taj iskaz, a mi imamo realno pad fizičkog obima proizvodnje u svim oblastima. Izvinite molim vas, dokle god postoji strmoglavi pad realnog obima fizičke proizvodnje, mi negativno poslujemo. Što bi prenaglašavali značaj finansijske transakcije koje vuku neku vrednost? Prenaglašavamo značaj zdravstvenih usluga. Imamo multiplikaciju nekih usluga po više osnova koje ulaze u BDP i fiktivno se pravi jedan balon koji se naduvava. Mi realno nemamo robe. Mi realno nemamo rad. Naš osnovni problem jeste što se malo radi u Srbiji. To pokazuju naši rezultati. Kako da povećamo rad? Kako da povećamo obim robe i usluga? To je centralno pitanje. Tome treba sve da podredimo, a onda sve finansijske stvari da usmeravamo ka tome. Danas imamo firme koje se otvaraju da bi neko popio kaficu, realno se ništa ne radi. Imamo bezbroj privatnih firmi, koje se pretežno bave trgovinom, uslugama i da ne ređam dalje. To je naš problem. Rad treba podsticati. Ono deluje malo u šali, Mlađan Dinkić daje 10000 evra za otvoreno radno mesto i koju je od fabrika otvorio? Gde će on da otvori fabriku, on samo može da potroši pare i više ništa drugo. Drugo nešto, pošto očigledno ovo neće da se usvoji zato što je ovo ipak neki, kako vi kažete euro stat standard itd. a vi imate nagon da se upoređujete sa EU, pogrešno, ali ajde de, krenuli ste tim putem pa šta da vam radim. Gospodine Petroviću, nemojte da se ugledate na Hrvatsku, molim vas. Na Hrvatsku nikako nemojte da se ugledate i nemojte da povećavate proizvodnju sardina, molim vas jer, nažalost, još uvek nemamo pod kontrolom ni jedno more.
Sedam minuta i 50 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Na član 5. amandman je podnela grupa o 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman, sa ispravkom,zajedno su podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kosreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Na član 6. amandman je podnela grupa o 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 6, slična je situacija kao u članovima 4. i 5. zato sam i preskočio javljanje na jedan od ovih amandmana, s tim da je u članu 6. predviđeno da lica koja ne plaćaju porez, odnosno poslodavac ne plaća porez za lica koja su novozaposlena, a navršila su 45 godina života, pa opet imamo ono isto ograničenje, ukoliko je koristio jednu pogodnost itd. nismo utvrdili po kom drugom pravnom aktu, nego po ovom zakonu, došli smo do zaključka da je to po ovom zakonu nemoguće, za jedno isto lice po dva puta izvršiti istu subvenciju, odnosno poresku olakšicu. Međutim, ono što u celoj ovoj priči pomalo i smeta jeste - lica sa navršenih 45 godina života koja su ostala bez posla su popularno u narodnu prozvani – gubitnici tranzicije. Znate, ostali su bez posla zbog preduzeća koja su privatizovana, koja su otišla u stečaj. Mnogima je ostalo malo do penzije, pa eto, da uspeju da ostvare bilo kakv radni odnos da bi ostvarili to pravo na penziju. Sa druge strane, država vrši jednu izuzetno represivnu politiku po pitanju i zapošljavanja, ali bogami i odlaska u penziju. Sada imamo situaciju, kada je u pitanju odlazak u penziju, da lice koje ima 40 godina staža ne može da ode u penziju ako ima manje od 59 godina života, pa smo čak išli i na, ova Skupština je donosila zakon i povećavala tu starosnu granicu da bi se, eto, popunile rupe u budžetu, da ne odlaze radnici u penziju. Koji su to profili zanimanja gde neko može da ima 40 godina radnog staža i manje od 59 godina života. Najčešće su to najteža zanimanja i to su najčešće rudari. Imate jednu sličnu situaciju - da lice koje je radilo u rudniku, površinskom kopu ili bilo čemu, već posle 20 godina efektivnog rada ima razoreno zdravlje, već je težak bolesnik. Nije lako raditi sa isparenjima sumpora, žive u jednom prašnjavom, prljavom okruženju i sačuvati zdravlje. Već posle 30-ak godina radnog staža, oni već imaju uslov za penziju od 40 godina radnog staža sa beneficijama, ali ne može, nema 59 godina života. Onda naša privredna društva, veliki sistemi, kao što su "Kolubara", "Kostolac" i slično, ne mogu te radnike da drže više na radnim mestima i u proizvodnji, a sa druge strane ne mogu da zaposle nove koji će da ih zamene. Jednostavno, umesto da vršite stimulisanje zapošljavanja, imate situaciju da vršite stimulisanje ne zapošljavanja u onim proizvodnjama, gde je vlasnik država i gde radnici nisu trošak, neko zarađuju novac za državu. Imate sada situaciju da bi se obezbedio kontinuitet proizvodnje, da se angažuju omladinske zadruge. Ko tu najviše koristi ima? Vlasnik omladinske zadruge. Znate li koliko ima radnika preko omladinskih zadruga? Ja imam 42 godine, a neki koji rade preko omladinske zadruge stariji su od mene. Samo zato što idemo sa pooštravanjem zakonskih propisa, a ne gledamo bukvalno sve posledice koje će da se dese. Znači, nema subvencija osim u vojsci, policiji i u rudarstvu, koja može bez 59 godina ili 57 godina života da navrši 40 godina radnog staža. Ali, bitna je priča, kada se donosi takav zakon da se okrećemo ka štednji, a sa druge strane uvećavamo državnu upravu i otvaramo paralelne državne organe. O čemu se tu radi? Mislim da Vlada neće sa ovim izmenama i dopunama zakona da obezbedi nešto veći priliv sredstava u budžet Republike Srbije. U raspravi u načelu sam rekao da svaki radnik ne puni samo budžet iz poreze koje plaća, puni budžet i kad kupuje dobra, puni budžet i kad koristi usluge, puni budžet kada plaća struju, vodu, komunalije, grejanje i svaka politika gde se zaposleni odnosno gde stimuliše zapošljavanje ili neka želja da se za neki sitan, mali novac ostvari neka ušteda u budžetu, naprotiv, samo smanjuje priliv novca u budžet i ništa više. Zato sam maločas i kritikovao i ministra i Vladu. Ne može Srbija da se razvija zato što nemamo strategiju. Ne možemo da se razvijamo zato što naši ministri trče po Srbiji kao guske u magli i ne znaju šta će da rade. Nema ozbiljne strategije, hoćemo li da budemo poljoprivredna zemlja i da razvijamo poljoprivrednu industriju i prateću industriju uz nju ili da budemo industrijska zemlja, koja nikad nismo bili u svojoj istoriji. Voleo bih da možemo da budemo, ali zasad nismo niti ćemo u bliskoj budućnosti moći. Onda da se okrenemo onim stvarima koje donose boljitak građanima Republike Srbije a ne praznim pričama o boljem životu, koji sa ovakvom vlašću ko zna kada će da bude. Iz svega ovoga poslanička grupa SNS u danu za glasanje neće glasati za izmene i dopune ovog zakona.
Četiri minuta i 50 sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, uvek mi je interesantno kada neko usled nedostataka argumenata, kada brani neki amandman ili kada taj amandman objašnjava ili napada, ili sadržinom amandmana želi da možda popravi zakon, ali ne postoje iskrene namere da se zakon popravi, već postoji samo namera da se demagoški kritikuje, koristi termine poput da ministri Vlade Republike Srbije trče po Srbiji, kao guske u magli ili ministri ove vlade ne znaju kako narod živi ili ministri ove Vlade su otuđeni od građana i onda se postavlja pitanje kako ti ljudi, u stvari, prvo vide sami sebe, pa tek onda kako vide Vladu Republike Srbije i kako vide ministre. Samo mogu da kažem, pa znate i meni se čini da pojedini opozicioni lideri trče po Srbiji, malo štrajkuju glađu, malo bi da budu u redu za američku ambasadu, da se rukuju sa ambasadorom, malo bi da stoje na bini da gledaju kako ta američka ambasada gori, ali mislim da se na takav način neće popraviti kvalitet zakona, niti ću shvatiti razloge zbog čega treba ili ne treba podržati ovakav amandman. Mislim da svakako ima svako pravo da kritikuje Vladu, ima pravo da kritikuje i nas poslanike i vladajuću većinu, ali obrazloženja, terminologija, pa čak i termini koji se koriste, pa čak i te metafore, nisu ni malo slikovite. Sa druge strane, ako neko baš toliko žarko želi da se vrati na vlast, imaće priliku na redovnim izborima sledeće godine da pokaže svoje znanje i ubedi građane i uveri građane. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas u skladu sa članom 106. o amandmanu.) Zahvaljujem se. Čisto sam reagovao, nije mi jasno obrazloženje ovog amandmana, tako da ne mogu da podržim ovaj amandman. Zahvaljujem se.
Dva minuta i 15 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodna poslanica Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, odavno je jasno da se ne biraju sredstva da bi se popunio budžet. Niz poteza koje je učinila Vlada, a koja uporno tvrdi da je socijalno odgovorna, stvaraju potpuno kontra efekte o nekom boljem životu građana. Neću vas podsećati na sva ona predizborna obećanja koje je davala ova Vlada o socijalnoj odgovornosti, ali ću vas podsetiti na ekspoze ministra finansija, odnosno predsednika Vlade, na dve reči koje su izgovorene na ovoj skupštini nedavno. Bolji život za sve građane Srbije sada i odmah. Izmene ovog zakona pokazuju kako će taj život biti bolji. Onda kada poslanici opozicije podnesu određene amandmane koje trebaju tek malo nešto da poprave život i stanje mladih, onda to Vlada odbije, bez valjanog obrazloženja. Podsetiću vas da smo krajem prošle nedelje raspravljali o Zakonu o mladima, gde se govorilo o politici prema mladima, kako da se to popravi za mlade u ovoj državi. Amandman koji je podnela gospođa Donka Banović upravo to govori, o povećanju tog iznosa stipendije i kredita, da bi u ovom teškom vremenu nešto malo popravilo to stanje mladih. Izgleda da Vlada ne živi u realnom vremenu, živi u nekom virtuelnom svom vremenu, obećavajući, lagajući, obmanjivajući, a život u Srbiji je sve teži i sve gori.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da l i neko želi reč? (Ne.) Na član 71. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da l i neko želi reč? (Ne.) Na član 74. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da l i neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O REPUBLIČKIM ADMINISTRATIVNIM TAKSAMA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević, Milorad Buha, Dragan Stevanović, Vladan Jeremić, Sreto Perić, Gordana Pop-Lazić, Lidija Dimitrijević, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Nataša Mićić, Bojan Đurić, Ivan Andrić, Judita Popović, Marija Bugarčić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zakov, Oto Kišmarton, Milan Knežević,Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz i Jelena Trivan. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandmane, u istovetnom tekstu, podnelisu zajedno narodni poslanici Nataša Mićić, Bojan Đurić, Ivan Andrić i Judita Popović i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da l i neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da l i neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da l i neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić Da l i neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Vladan Jeremić je podneo amandman na član 21, koji se odnosi na tarifni broj 41. U načelnoj raspravi smo kritikovali ovo, jer smatramo da republičke administrativne takse, zakon kojim se one regulišu, nisu donete na adekvatan način, u meri u kojoj bi u potpunosti, u celosti odgovarale, bile pravične i bile korektne. Tom prilikom spomenuli smo da se u nekim tarifnim brojevima republičke administrativne takse predviđaju za zahtev za izdavanje jednog rešenja, a onda se rešenje koje se dobije za taj zahtev ponovo plaća i to cifrom koja je tri puta veća nego zahtev. Kolega Buha je obrazložio koju to radnju radi država kada podnosim zahtev prema državi da mi nešto da. Pitanje je naše šta to plaćamo kao uslugu od strane države kada podnosimo državi zahtev? Naravno, predstavnici Vlade su u tom trenutku ćutali, nisu ništa govorili. Ne znam koji je ministar bio, sasvim je svejedno, pretpostavljamo da su ćutanjem hteli da nam stave do znanja da nismo u pravu. Onda smo došli do rasprave u pojedinostima i, recimo, dođete ovde u tarifni broj 41. i vidite da se kroz tarifni broj 41. stvari mogu rešiti racionalno i korektno. Nisam pravnik i ne znam kako se to zove, ali pogledajte, recimo u tarifnom broju 40, stoji ovako – za rešenje po zahtevu za dobijanje ovlašćenja za izdavanje itd. toliko dinara. Znači, ovde nemate za zahtev, pa za rešenje, nego imate za rešenje po zahtevu jednu taksu plaćenu. To je jedna stvar. To ukazuje koliko je ovo površno urađeno i koliko je ovo isključivo u funkciji punjenja budžetskih rupa, Ni u prethodnom zakonu, gospodine Petroviću, ni u sada ovom ne možemo da prepoznamo opredeljenje države da se svojim poreskim prihodima bavi ozbiljno, kao i u svemu ostalom u državi, nešto čime se bavite za 10 godina vaše evropske priče. Evo, pitam vas, od kada ste dobili u poljoprivredi status preferencijalnog izvoza govedine u EU, od kada ste ga dobili do danas petinu izvoza i preferencijala, odnosno kvote niste u stanju da ispoštujete. Ne stavljam vama to na teret. Ali, to vam ilustruje odnos države prema svojim poslovima i obavezama. Tako je isto bilo i sa zakonom od malo pre i evo sad opet dolazimo na tu istu priču. Ovde nema posvećenosti poslu. Sad vas pitam – kako je moguće da u državi imate taksu koja se u poslednjih ne znam koliko godina plaća sa hiljadu ili dve ili tri hiljade dinara i da nam Vlada sad predloži da tu istu taksu plaćamo 60 i nešto hiljada dinara? Šta se to desilo u ovoj državi? Porastao je standard građana? Imamo mogućnost da tako izdašni budemo prema državi? Država nam kroz dobra i usluge to vraća? O čemu se radi? Ima li racionalnog obrazloženja za tako nešto? U tarifnom broju 41, o kome govorimo, recimo, kaže se: "Za rešenje po zahtevu za dobijanje ovlašćenja za izdavanje registracione nalepnice, 70 hiljada, 69.850". To do sada uopšte nije postojalo. Ja mogu da razumem i da prihvatim da ste nešto od 2.000 popeli na 4.000 – nemate para, ništa ne funkcioniše, itd. Mogu da razumem zašto ste to uveli, ne mogu da opravdam. Onda u obrazloženju kad mi to izbacimo, znate šta nam napiše Vlada? "Ministarstvo je to predložilo". Šta nas briga šta je ministarstvo predložilo. Mi smo Skupština. Valjda mi određujemo šta će ministarstvo i kakvim će propisima i zakonima ministarstvo da se vlada i na koji način će ova država funkcionisati. Kažu – ministarstvo je predložilo. Mogli su da predlože i 200 hiljada, i 500 hiljada, i neko bi tu, i ne vodeći računa zašto podiže, podigao ruku. I šta onda? Dolazimo u situaciju da to ne možete da naplatite. Imate propis koji je u praksi potpuno neprimenjiv. Ovakve takse, na koga god da se odnose, zaista su besmislene i neprihvatljive, u ovom i ovolikom iznosu. Ali, to je stvar kad se u državi od danas do sutra sve rešava. U državi koja nije posvećena projekciji države u naredne tri odnosno pet godina, nego od izbornog do izbornog ciklusa. Pa ćemo se danas vladati onim što će nam obezbediti da funkcionišemo do izbora, što nećemo naljutiti građane ili ćemo ih naljutiti ali ćemo, sa druge strane imati malo više koristi odnosno finansija na raspolaganju. Ne možete promašaje Zakona o porezima na dohodak građana da krpite republičkim administrativnim taksama. Jer, Zakonom o porezima na dohodak građana o kome smo malo pre pričali suštinski se ništa neće promeniti. Čak, kažemo – biće manje prihoda u budžetu ali nisu to veliki nedostaci budžeta. Jer taj porez ne učestvuje u velikoj meri u prihodima. Ali, to ne možete kroz ovo da nadoknadite. Nego, lepo sednete u toj vladi, kao što ste obećali 2008. godine pred izbore i u izbornoj kampanji, obećali ste reforme, promene, standard, kvalitet života, pa izanalizirate vertikalnu, horizontalnu, ovu ili onu poresku pravičnost, pa vidite gde su problemi, šta su problemi, pa jednim sveobuhvatnim načinom rešite to. A ne ovako – ad hok, danas 2.000, sutra 69.000. I tražite da vas neko doživi ozbiljno. Da vas neko u državi Srbiji doživi ozbiljnim ili da vas neko sa strane, van granica ove države doživi ozbiljno. Ovo plaćaju i ljudi koji ovde dođu. Možda se opredele da dođu ovde, da žive, da rade i da investiraju. Pa se pitaju – da li je ovo predvidiv poreski sistem? Šta mogu da očekuju posle narednih izmena republičkih administrativnih taksi? Šta može da ih očekuje na početku naredne godine koja će u fiskalnom smislu biti teža nego ova? Opterećena kamatama, opterećena dugovima, opterećena poreskom i izbornom kampanjom, itd, itd. Mi se bavimo republičkim administrativnim taksama. Malo pre smo završili raspravu o zakonu – 160 i nešto različitih poreskih osnovica imate u Srbiji na osnovu kojih se isplaćuju plate, pa na osnovu toga se obračunava porez na zarade. Time se niko ne bavi u ovoj državi. Nikog to ne interesuje. Za isti posao u jednom i u drugom sektoru, dva različita sektora u ovoj državi, i zarade drastično različite i porezi različiti, pa ste, ministre, dužni da donosite ovakve republičke administrativne takse. To nije slika ozbiljne države i Srbija na izborima sa tim mora da raščisti. Da stavi tačku na ovu šumu i na ovaj haos. Politički i ekonomski haos. Nemate argumente da ubedite bilo koga. Rekli smo u načelnoj raspravi – nijedno lokalno rukovodstvo se ovako neozbiljno ne igra sa administrativnim taksama za usluge koja pruža lokalna samouprava. Takav luksuz ponajmanje ima Vlada Republike Srbije na koju te lokalne samouprave treba da se ogledaju. Kakvu poruku šaljete? Jel ovo briga o državi? Briga o platežnoj mogućnosti onih koji učestvuju u privrednom životu i uopšte koji ovde žive? Da li je ovo prošlo ozbiljnu analizu? Zaista nije. SRS ovo ne može da podrži. Nismo nerazumni i smatramo da država ovlašćenja koja svojim zakonima nameće ili neke nove usluge koje pruža mora da naplati. Ali, to sve mora da ima meru. Dokle god ne budete spremni da se odreknete rasipništva na jednoj strani, ovo neće moći da vas zakrpi. Država će grcati u problemima. Ovo nije put da se finansije i fiskalna politika jedne države sređuju. Riba se čisti od glave, a ne od repa. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je devet minuta i 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Trivan. Ovaj amandman prihvaćen je od strane Vlade i Odbora za finansije i konstatacijom Zakonodavnog odbora da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom postao je sastavni deo Predloga zakona. Na član 28. amandman je takođe podnela narodna poslanica Jelena Trivan. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 33. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Nataša Mićić, Bojan Đurić, Judita Popović i Marija Bugarčić i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 33. Predloga izmena i dopuna Zakona o republičkim taksama reguliše da se uvode nove tarife, i to tarifa u Tarifnom broju 69 – za rešenje po zahtevu za izdavanje rešenja za stavljanje u promet sredstava za zaštitu bilja u iznosu od 80.000 i za rešenje o upisu sredstava za ishranu bilja i oplemenjivača zemljišta u registar sredstava za ishranu bilja, oplemenjivača zemljišta 45.000. U obrazloženju piše da se amandman ne prihvata zato što je resorno ministarstvo predložilo ove naknade radi obavljanja određenih stručnih delatnosti da bi izdalo odgovarajuće rešenje itd, itd. Međutim, gospodine ministre, ne plaća to onaj ko je podneo zahtev. Plaća onaj koji koristi uslugu, onaj koji kupuje ta sredstva, onaj koji koristi ta sredstva. To je poljoprivredni proizvođač. Vi to dobro znate. Ovi što brane ovu vladu i ne shvataju obrazloženje amandmana, nemamja ništa protiv, ja ne shvatam obrazloženje zašto se neki zakoni donose, zašto se neke stvari u državi rade pogrešno. Raščistili smo, znači, da je Srbija u svojoj istoriji bila poljoprivredna, agrarna zemlja. Raščistili smo da nemamo više poljoprivrednu industriju ili da je ona zanemarljivo mala. Zaključili smo da izvoza pravih poljoprivrednih gotovih proizvoda skoro i da nema. Izvozi se pšenica ili brašno, izvozi se kukuruz, izvozi se sveže meso. To su sve sirovine ili polusirovine, ali pravog proizvoda nema. Sećam se fabrika koje su vodile četvrtu smenu da bi mogle da opravdaju svoje izvozne aranžmane. Nisu imale ekonomsku računicu da izvoze po onoj ceni koju im je plaćao izvoznik, ali su imali računicu, zbog subvencija koje je davala država za svaki njihov proizvod. Takva je situacija bila i sa mesnom industrijom Požarevac, takva je situacija bila i sa voće produktom Požarevac. Neko će da kaže, verujem da je puno bilo takvih - pa znam, ali zašto mi da plaćamo nekom vlasniku, ako se njemu ne isplati da izvozi? To može da kaže neko ko se ne razume u neke oblasti. Da se razumemo, nemam ja ništa protiv da Srbija proizvodi frižidere i zamrzivače i električne šporete i televizore i automobile, ali ako će neko da mi kaže da, recimo, klanica koja se bavi izvozom zapošljava samo 200 radnika, mogu da mu kažem da nema pojma o čemu govori. Ne zapošljava 200, zapošljava pet hiljada ljudi. Svaki traktor sa vlasnikom koji hoće da radi biće na njivi. Svaka štala imaće računa da tovi stoku, bez obzira da li krupnu ili sitnu. Svaki seljak koji nema štale imaće računa da seje kukuruz i pšenicu zato što će biti potražnja za tom hranom, ne samo za ljudsku ishranu i izvoz, nego i za proizvodnju tovne stoke, da bi se konačno proizvelo nešto i izvezlo iz zemlje. Mi ne možemo da budemo sami sebi dovoljni. Moramo da povećamo broj zaposlenih, da smanjimo pritisak na budžet, da se smanje krediti kod banaka. Nemamo mi neku veliku finansijsku podršku, imamo sami sebe i da se okrenemo onome što može da nam da u što je god mogućem roku određen profit, a deset godina se radi da se sve to uništi. Evo, gospodine ministre, dolazite iz grada u kojem su se proizvodila ta sredstva, pa se proizvode sad. Da li se proizvode sredstva za prehranjivanje bilja? Da li neko više u Srbiji to proizvodi? Da li postoje azotare u Srbiji? Nema ih više. Zatvorene su, prodate. U čemu je problem? Rekli ste – biće jeftinije iz uvoza. Toga se odlično sećam. Da, hoće, ali ne sme da bude monopola. Ne sme da bude uslov 100.000 tona, primera radi, veštačkog đubriva jedne vrste da bi dobio dozvolu da se bavi uvozom te robe, jer to mogu četiri ili pet, mora da obezbedi skladišne kapacitete. Ako može četiri ili pet, jel to nije monopol? Napravite liberalizaciju. Pustite makar šleper – šleper, pustite ga neka uđe. Ne, smetaće mi Koletu i ekipi oko njih, možda Miškoviću, ne znam kome. Ali, očigledno je da kada izvršite liberalizaciju uvoza sredstava za zaštitu i prehranjivanje bilja, potpuno sam siguran da će biti mnogo jeftinija poljoprivredna proizvodnja, što daje za nadu da će naš proizvod i na tržištu van zemlje da bude konkurentan i da može da se proda. Ovako, kako mislite da bude najjeftiniji, kada smo i za običan D2 uveli akcizu od 37 dinara? Ne za one automobile koji idu po putu, pa kažemo habaju puteve, nego i za traktore koji su na njivama. Ima li država ozbiljnu strategiju kako da stimulišu poljoprivrednu proizvodnju, u smislu da pre nego što baci prvo zrno pšenice zna kolika će cena da mu bude, za koju cenu će država da garantuje. Pre nego što krene da pravi farmu i da se zadužuje sa kreditima, da zna koja će cena da mu bude kada bude prodavao stoku. Postoje minimumi ispod kojih ne može i čak najjače poljoprivredne zemlje vode računa o tome da ako poljoprivredni proizvođač ne može da ima zaradu, ne sme da ima gubitke. Ako se država samo malo drzne u tome, kod njih su blokade puteva mnogo žešće, za mnogo manje para nego u Srbiji. Setite se samo Francuske i krize sa mlekom tamo. Zato što svaka ozbiljna država vodi računa o svojim strateškim interesima, bez obzira je li u EU ili na bilo kom drugom kraju sveta. Evo, Rusija. Nisu imali dovoljno pšenice za sebe, zaustavili izvoz, napravili cirkus na svetskom tržištu. Srbija prodala jeftino, pa posle uvozili, posle te blokade, mi uvozili pšenicu, zato što nemamo strategiju. Nama treba strategija za subvencije, ne po hektaru, nego po proizvodu, po kilogramu pšenice, po kilogramu kukuruza, po komadu izvezene robe i sve u ovom nizu mora da se optereti i raznih monopola i raznih fiskalnih davanja, da bismo mogli da zaposlimo ljude. Kad zaposlite ljude, onda se ne sekirajte za takse, imaće ko da ih plati.
Tri minuta iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe i iskorišćeno je potpuno vreme ovlašćenog predstavnika. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Hvala lepo. Niko nije srećan kada se povećavaju takse. Naravno, govoriću o ovome što je iz domena zakona koje je predložilo Ministarstvo poljoprivrede. Istina je da su za ove dve stavke povećane takse, ali radi se o jednokratnim davanjima, dakle, nije stvar o davanjima koja građani daju u određenim procedurama koje se ponavljaju. Dakle, radi se o rešenju za stavljanje u promet sredstva za zaštitu bilja i o upisu sredstava za ishranu bilja i oplemenjivača zemljišta u registar. Dakle, privredni subjekti koji stiču licence, u stvari, da se bave ovom stvari, kada za određeni proizvod apliciraju i žele da dobiju pravo učešća na domaćem tržištu, plaćaju ove takse i one nisu male, ali to imajući u vidu veličinu prometa ne utiče bitno na same troškove i na ovo što je gospodin poslanik rekao, da opterećuju krajnje potrošače, odnosno zemljoradnike. Neću da polemišem previše, ali samo nekoliko odgovora. Nismo uvozili pšenicu između prošle žetve i žetve koja sada počinje. Izvezli smo, ako ne istorijski maksimum, ali izvezli smo mnogo više nego što je bilo bilansima predviđeno. Zbog toga smo zabranili izvoz pšenice. Izvezli smo 650.000 tona. Slažem se sa vama da nije dobro da se izvozi pšenica, nego je dobro da se izvoze proizvodi od pšenice, ali je dobro da se izvozi i pšenica, kada je već situacija ovakva i dobro je da proizvođači imaju koristi od toga. Mislim da imamo vrlo ozbiljne naznake da će se investirati u prerađivačke kapacitete u poljoprivredi i da će vrlo ozbiljne količine kukuruza već u sezoni koja dolazi tamo iza ove sezone biti prerađena u skrob i da će tu Srbija imati vrlo značajan izvozni potencijal. Takođe, mislim da se spremaju ozbiljne investicije u rudnike i u proizvodnju veštačkog đubriva, mislim na rudnike fosfata. To su sve dobre vesti za ekonomiju naše zemlje, za poljoprivrednike jer u strateškim oblastima ćemo imati u naredne dve ili tri godine sasvim drugačiju situaciju nego što je imamo danas. Za sam kraj želim da kažem da prva tri meseca 2011. godine je izvoz povećan izvoz poljoprivrednih proizvoda, izvoz prehrambene industrije povećan za 45% u odnosu na prva tri meseca 2010. godine. Čekamo sada, nadam se da do 20. jula da ćemo imati statistiku za drugi kvarta, dakle za celo prvo polugodište. Ali očigledno je da je trend povećanja izvoza dobra vest u privrednom životu Srbije. Podsetiću vas da smo u 2010. godini imali rekordan izvoz poljoprivrede i proivodno prehrambene industrije od dve milijarde i 200 miliona dolara. Uz sve teškoće koje pre svega imaju poljoprivredni proizvođači, uz dosta ozbiljne teme koje moramo da razrešimo na tržištu, s čime se potpuno slažem. Mislim da je ova godina sasvim izvesno na pragu da bude, što se tiče poljoprivrede i prehrambene industrije bolja nego 2010. Da se vrlo ozbiljno pripremaju izvoznici za nastup na tržištu carinske unije, Rusije, Belorusije i Kazahstana, gde je šest kompanija koje proizvode i prerađuju meso i šest kompanija koje proizvode, odnosno prerađuju mleko su dobili izvozne dozvole. Da povećamo izvoz u EU, da povećamo izvoz u zemlje CEFTE i mislim da ćemo imati sasvim dobre ohrabrujuće rezultate, što se tiče poljoprivrede i prehrambene industrije u ovoj godini, a da se ozbiljni strateški zahvati. Ja mislim da se mogu očekivati u 2012. godine. Spremićemo se u drugoj polovni ove godine. Spremićemo se pre svega kada je navodnjavanje u pitanju i već najsen ćemo imati jednu široku i ozbiljnu debatu o toj stvari. Donećemo odluke. Imaćemo debatu i oko budžeta za iduću godinu, a takođe i mislim da imamo ozbiljne izglede konkurišemo za sredstva međunarodnih finansijskih institucija. Kada ove temeljne stvari, mislim na unapređenje rada naših instituta koji imaju vrlo ozbiljne reference u proizvodnji semena u različitim kulturama. Kada je u pitanju otvaranje novih kapaciteta za proizvodnju veštačkog đubriva i treći stub je, naravno navodnjavanje. Mislim da Srbija može da iskoristi svoju veliku šansu u poljoprivredi i prehrambenoj industriji. Ta šansa se svakako iskazuje i u činjenicama da je cena hrane, globalno, dakle u svetu u poslednjih 12 meseci porasla za 38% i da mi svi zajedno, a pre svega dva miliona ljudi u našoj zemlji koji se bave poljoprivredom imamo jednu veliku šansu i slažem se sa svima koji stoje na stanovištu da mi tu šansu ne smemo da propustimo. Što se tiče Ministarstva poljoprivrede, ja vam stojim ovde vrlo čvrsto na poziciji gde ću se svom snagom boriti da svi zajedno tu šansu iskoristimo.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodni poslanik Bojan Đurić.
Moram na početku da skrenem pažnju da se nalazimo na temi republičke administrativne takse. Samo da podsetim javnost, pričamo o taksenim markama. O taksenim markama pričamo, tako je nastalo. Kada čovek opšti sa svojom državom, podnese neki zahtev, zalepi taksenu marku, dinar dva tri. Zašto je postojala taksena marka? Radi ozbiljnosti. Da je zahtev ozbiljan. Zašto? Jer onaj ko je potpisao odvojio je dva dinara da dobiju tu zvaničnu taksenu marku i to ulazi u zvaničan postupak, pretežno upravni postupak. Jel tako? Po svom iznosu to je bilo simbolično. Zašto je bilo simbolično? Da omogući svakom građaninu, svakom pravnom licu da u onim situacijama kada želi da ostvari neko pravo ili smatra da mu je ugroženo neko pravo, pa se radi zaštite javi državnom organu da taj papir bude zvanično i ozbiljan dokument. I taksene marke su bile u prometu do pre nekoliko godina. Kad su taksene marke izbačene? Onog momenta kad je država donela odluka da zaradi na republičkim administrativnim taksama. Sada je noćna mora za neke da obezbede za taksene marke. Ali nema više taksenih marki, nego ima uplatnica. Čim se pojavila uplatnica, žiralni novac, povećao se iznos. Sada žiralni novac ide za sve i svašta. Znači prvi metalni problem jeste što taksena marka ne može da bude značajan izvor budžetskih sredstava. Sledeća vrlo važna stvar, republička administrativna taksa po svom iznosu ne odgovara ceni rada administrativnog radnika. Znači, usluga administracije ne košta toliko koliko je taksena marka, odnosno, taj iznos uplate. Zašto? Pa ukoliko u toku godine se ne pojavi nijedan zahtev onda ispada da ti ljudi koji rade na tim predmetima treba da crknu gladni jer ne zarađuju svoju platu. Nije tačno, plata im se obezbeđuje u budžetu, znači plata ne zavisi od taksi, taksene marke. Ovo delujem možda malo smešno, ali je istinito. Zašto je istinito? Nešto je kvrcnulo u glavi, ne sada, odavno je kvrcnulo u glavi, da republičke administrativne takse mogu da budu značajan izvor prihoda za budžet Republike Srbije i to je prva greška. Svi oni koji opravdavaju ovako visoke iznose republičkih administrativnih taksi pričom o ceni usluge, pa pisarnica, pa papir, pa kompijuter, pa telefon, pa evidencije, pa mora zahtev sa spisima da prođe kroz troje-četvore ruke itd, itd, to su obične bajke. Sada dolazimo na ovaj član 33. koji se odnosi na sredstva na zaštitu bilja i odgovarajuća rešenja povodom tih sredstava koja treba da se registruju i da se stavljaju u promet jer bez tog rešenja je to ne moguće da to ide u legalni promet. Vidite, prema postojećem zakonu, za te dve stavke iznos je 13 990. Šta je predlagača predložio? Da se ovi iznosi povećaju na 80 hiljada i na 45 hiljada. Sada vi koji imate digitrone, imate ove "lapa-tapa" kompijutere čukajte po njima pa vidite koliko je to procenata uvećanje. To prevazilazi sve moguće stope inflacije u našoj zemlji pa bez obzira koji obračun da uzmete, indeks potrošačkih cena i rasta cena na malo itd. znači, đuture je određeno. Zašto đuture? Pa treba državi pare, ova država je rešila samo jedan problem, nema para. Znate ono, deco rešili smo jedan problem, koji problem tata, nema para. Kaže, 50% ideš na letovanje a 100% ne ideš jer nema para. I da bi obezbedili pare i sve povodom ovih taksi, sve se preliva na nekog krajnje a taj krajnji je svako od nas. Kod proizvođača ovih pesticida to je trošak poslovanja, 80 hiljada, verovatno jeste neki veliki trošak za njih ali zrno u odnosu na ono kada se prevali kao trošak u ceni svih njihovih proizvoda kasnije. Mi smo predložili da ono što je bilo tačka 1. da bude 4000, a ono što je bilo tačka 2. da bude 2000. Naravno, taj amandman ne može da prođe, jer mi predlažemo smanjenje u odnosu na postojeće rešenje. Sada iz toga izvlačite zaključke zbog ove takse neće biti proizvodnje kombicida, to nije tačno, to sad može neko da priča bajke, ali ovde je u fundamentu pogrešan pristup. Sve ove republičke administrativne takse treba da tretiramo kao taksene marke. Bukvalno rečeno kao taksene marke, jer ako to postane tako veliki iznos u strukturi budžeta to je takođe zanemarljivo i to mora da se kaže, da neko ne misi da se ovde obezbeđuje 50 % budžeta, daleko bilo, ne, ne obezbeđuje se. Ali za fizička lica neki uopšte prodavci ovde, neki tarifni brojevi su stvarno veliki. Pogotovo za one koji se nalaze što južnije od Beograda na dole, gde sami znate koja su prosečna primanja, da sad ne pričam, gde je potrebna velika štednja da se registruje auto, štednja. Porodica treba da štedi da bi se registrovao auto. Ima tu još nekih grešaka, neću sad do sitnih creva, da ne bih devalvirao ovo. Dajte da pričamo o ovom zakonu, kao zakonu o taksenim markama. Ako ga svedemo na taksene marke, onda ćemo sve probleme da rešimo. Da znate da iznos ovih taksi treba da bude što niži i zbog toga da se omogući dostupnost svakom građaninu da opšti i da se obrati organu. Taj problem imamo i kod sudskih taksi, da znate. Tamo kod sudskih taksi imamo enormne iznose taksi, pa još mora da se plati pre nego što se tamo nešto završi, te na taj način sa tim iznosom mi odvraćamo građane od nadležnih organa, sudova i organa uprave. Nije dobro kada građani prinuđeni i delimično i time moraju pravdu da preuzimaju pod svoje ruke. Najgora je stvar kad se pravda preuzme u svoje ruke, jer onda ne postoji ograničenje. Onda ta vrsta samopomoći i nužne odbrane može da pređe sve moguće granice. Nemojmo bilo kojim propisom da hranimo to i doprinosimo tu vrstu samopomoći koja gubi granicu.
Iskorišćeno je pet minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Poštovana potpredsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću vreme poslaničke grupe. Naravno, poslanici LDP su, takođe, podneli amandman na ovaj član sa zahtevom da se praktično briše, odnosno da iznosi administrativnih taksi za ove dve stavke, odnosno za sredstva za zaštitu bilja i sredstva za ishranu bilja i oplemenjivača zemljišta ostanu na onom nivou koji je do sada postojao. Gospodin Krasić tu jeste potpuno u pravu, ni iz samog zakona ni iz obrazloženja koji su navedeni kao razlog da se naši i još neki amandmani odbiju, nije jasno u čemu je procedura postala toliko komplikovanija, odnosno zbog čega su troškovi rada državnih organa kod izdavanja ovih sertifikata, odnosno rešenja za stavljanja u promet, postali toliko veći da se predlaže povećanje taksi u iznosu koji u jednom slučaju već tri puta, u drugom pet ili šest puta, odnosno 45 hiljada dinara i gotovo 90 hiljada dinara. Uz put taj iznos od 89 ili 90 hiljada dinara, čini mi se, jedan je od najvećih iznosa republičke adminstrativne takse po ovom zakonu. On je uporediv otprilike tolika taksa koja se plaća u slučaju proširenja rudarskih kopova, odnosno polja za eksploataciju. Zaista ne vidim da su te dve situacije uopšte uporedive u bilo kom smislu. U smislu komplikovanosti ili kako vi na jednom mestu kažete kod obrazloženja zbog koga odbijate jedan naš drugi amandman, tog kompleksnog i multidisciplinarnog pristupa. Sa druge strane, ako hoćete da gađate ili da se usmeravate na ekonomsku snagu onog ko podnosi zakon, tu, takođe, ne postoji ni jedan opravdan razlog. Takođe mislim da ovaj pristup nije dobar, generalno nije dobar.Dakle, ne mogu se obrazloženja za poskupljenje republičkih taksi bazirati na tome da je svako ministarstvo uradilo analizu u okviru svog resora i Ministarstvu finansija poslalo zahteve. To je legitimno sa tog ili stručnog ili birokratskog nivoa, ali zbog toga postoje ministar finansija, koji uglavnom političar kao u svakoj ozbiljnoj zemlji, i premijer ili predsednik Vlade koji je bez izuzetka političar, i on vodi računa o tome kako će biti definisana i taksena politika i poreska i fiskalna politika i fiskalna politika generalno. Sa ovakvom strukturom javnih prihoda, apsolutno u svako u ovoj zemlji veruje da ministarstva kreiraju zahteve, na taj način što u odnosu na sredstva koja su im potrebna da pokriju svoje redovne, administrativne i sve druge troškove koje imaju, postavljaju iznose taksi. Stručnjaci iz ministarstava i iz Ministarstva finansija iz vašeg ministarstva, gospodine Petroviću, i iz svih drugih ne moraju o tome da vode računa. Vi se jako dugo bavite politikom i vi znate da ovakve stvari određuju stav javnog mnjenja prema političarima, prema Vladi, da su svi oni građani koji su juče bili oduševljeni uspehom na Vimbldonu, jutros kad su podneli neki zahtev pred organom državne administracije, zaboravili taj veliki uspeh, ako su nezadovoljni visinom takse, a uglavnom su nezadovoljni. Kao i da će to na kraju proizvesti posledice koje, verujte mi, niko od nas ne želi. Da će to stvoriti mnogo veći prostor populističkim partijama, nekakvim novim idejama o hlebu od tri dinara, nego onim partijama koje su proevropski i koje i ovakve zakone moraju da menjaju u skladu sa potrebama harmonizacije našeg zakonodavstva sa pravilima EU. Vi ste u pravu kada kažete da krajnjeg potrošača jednokratno plaćanje ovakve takse za ova sredstva neće mnogo opteretiti. Verovatno neće uopšte dovesti do povećanja cene u odnosu na sadašnju cenu. Ako gledamo investicioni potencijal, poslovnu klimu ove zemlje to će naneti ogromnu štetu. Svetska banka sve druge institucije koje se time bave, ne rade tako precizne računice koliko će na kraju poskupeti neko sredstvo za zaštitu bilja. Broje procedure, broje dane koji su potrebni da bi se određena procedura zadovoljila, broje onaj period vremena koji je potreban da određenu dozvolu dobijete. Bilo bi dobro, mislim da to nismo ni u jednom trenutku u ovoj raspravi dobili kao informaciju, kakvi su zapravo neto efekti ovog zakona?Za koliko je veći budžetski prihod i za koliko očekujete veći budžetski prihod u drugoj polovini godine? Ovaj zakon će se primenjivati nešto manje od šest meseci. Kako će se to odraziti na funkcionisanje budžeta. Gospodin Petrović je u jednom trenutku pomenuo da već polako počinju pripreme za usvajanje budžeta ili za pripremu budžeta za sledeću godinu. One bi, već doduše, po Zakonu o budžetskom sistemu morale da budu gotovo u završnoj fazi. Bilo bi dobro da o tome razgovaramo i sa aspekta poljoprivrede a i sa aspekta ovog zakona. Nije dobro da država tako funkcioniše u mnogim oblastima. Zbog toga postoje problemi Galenike, funkcionisanje Penzionog fonda, Fonda zdravstvenog osiguranja. Taj pristup zaista jeste potpuno pogrešan. Ne može država i njeni, hajde da kažem, paradržavni organi, kao što su ovi fondovi, unapred da definišu svoje troškove i da ima određeni broj zaposlenih, da programira troškove nabavke vozila, svih drugih troškova, a da onda po tome postavi opredeljenje za građane. To je razlog za mnoge probleme u ovoj zemlji. Kad bi se taj pristup napustio, recimo mogli bismo konačno da uvedemo pravilo da lekarski recept apsolutno na identičan način važi i u državnom i privatnom sektoru. Pošto naša država ima ambiciju da unapred definisan broj državnih apoteka finansira svake godine praktično preko Fonda za zdravstveno osiguranje, onda ne ostane ništa za građane, odnosno za one koji se tim poslom bave na privatnom tržištu. Kad taj sistem držite 20 godina, onda se dogodi Galenika, a pogotovo ako se u međuvremenu Galenika državnom odlukom, administrativnom merom, krene da preuzima i svoje dobavljače ili svoje partnere na tržištu, oni koji treba da budu disktributeri njenih proizvoda. Dakle, ova rasprava je otprilike pri kraju, možda bi trebalo da je preusmeri u nekom drugom pravcu, odnosno da počnemo da razgovaramo o nekim konkretnim brojevima. Hvala.
Šest minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za raspravu? Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, poštovani građani Srbije, NS je na član 33. takođe, podnela amandman. Vrlo interesantno je da sve praktično poslaničke grupe opozicije ukazale na potpuno isti problem. Verovatno da se vlada apsolutno ne obazire na ovolike sugestije, na ovoliko beskrupulozno povećanje cena kod taksi. Mi smo malo bili u suštini u nekom kompromisu i sa našim amandmanom smo tražili ne brisanje, nego da se to eventualno izvrši određeno povećanje, ali ne zahvata ovolike cifre. Dakle da u članu 33. stav 2. da se broj "80.000" menja brojem "40.000", a u članu 33. stav 3. broj "45.000" menja se brojem "20.000". Obrazloženje ovog amandmana, "uvažavamo navedeno obrazloženje predlagača zakona, tarifnog broja 69, A tarife, međutim, smatramo da je povećanje iznosa propisane tarife sa 13.990 dinara na 80.000 dinara, odnosno sa 13.990 dinara na 45.000 dinara, zaista preterano, preko svake mere. Iz toga ovim amandmanom predlažemo iznose vrednosnih tarifa koje su mnogo primereniji situaciji u kojoj se naša ekonomija nalazi". Dakle, ponudili smo određeni kompromis. Naravno, nije ovaj amandman ni ovakva vrsta sugestije, nije prošla kod Vlade. NS je u diskusiji u načelu ukazala na niz problema da je ovaj zakon praktično o taksama. Gospodine ministre, gospodin Đelić je prošli put bio, tu gde sedite vi. Ukazali smo da nije ovo jedino povećanje koje se dešava sukcesivno, praktično imamo iz meseca u mesec, iz dana u dan razna, razna povećanja, vi znate pošto dolazite iz te branše, praktično da je pre godinu i nešto dana sudske takse su 50% povećane, vi znate koliki su tu problemi u funkcionisanju pravosuđa i znate da fizička lica i pravna lica, vrlo teško izlaze na kraj sa ovim taksama, s obzirom da su izvršenja u katastrofalnom stanju, bez obzira na promenu Zakona o izvršenju. Sve to, jako, jako utiče loše na situaciju i na određeni pravni status građana Srbije. Kada govorimo o drugim poskupljenjima pre mesec dana, možda 15 dana ministar Sulejman Ugljanin je objasnio da su akcize, toliko velike akcize razlog praktično, socijalni momenat, punjenja budžeta. Čovek je otvoreno priznao sve to. Kada imamo u vidu ovolika povećanja, zaista se ne piše dobro građanima Srbije, neverovatno je da baš u tolikoj meri, kako su moji prethodnici rekli ne uvažava se stopa inflacije nego se onako odokativno samo preseče, pa se kaže 50%, 60%, 70% ide u nedogled. Meni nije jasno, nisam ekonomista, dakle, nije mi jasno, evo peta godina kako sam poslanik nikada ovde još nije došao zakon da se nešto smanji, da se nešto uradi u duhu bilo čega. Znate, ovde samo može da se desi da kurs evra se poveća, pa se on jedino smanji, ali to su verovatno neke stvari koje su manipulativne i gde se prave neke ogromne razlike i gde građanima to uopšte ne može da bude jasno kako to je moguće da benzin, naprimer, ovoliko ili nafta skače, da kurs padne, a da kada kurs evra padne mi uopšte nemamo ni u jednoj situaciji smanjenje npr. goriva, jer odmah damo Zakon o akcizama pa napravimo jednu fenomenalnu nivelaciju. Dakle, nema ništa što se tiče bilo kakvog smanjenja takse, odnosno bilo kakvih smanjenja što bi išlo u interes građana Srbije. Vi znate da, kada se desi da se govori neki put o ne povećanju penzija ili plata, 2, 3, 4%, a ovde su povećanja 50 i 100i 300%, onda permanentno u nekoliko situacija pet, 10, 15 Vlada, MMF, ekonomske institucije ove zemlje, pričaju o tom odobrenju od 2, 3, 4%. Meni nije jasno, da li neko iz Vlade predoči tom MMF o kakvim se ovde povećanjima radi i da građani Srbije apsolutno ne mogu da izdrže za takvim povećanjima, recimo, penzioneri od 3-4% ili radnici, ljudi koji su na budžetu od 2, 3, 4%, a to se danonoćno pregovara i to bude veliki uspeh, a onda uradimo ovakva povećanja i potpuno minimiziramo bilo povećanje plata, praktično uđemo u srž svakog čoveka u ovoj zemlji, isisavamo krv i skidamo kožu građanima Srbije. Mislim ne mi, nego Vlada koja je aktuelna i politika Vlade, kažem mi mislim na parlament, koji bez obzira građanima često nije ni jasno, nego kažu svi odokativno vi svi tamo donosite zakone. Ne, građani Srbije treba da znaju da vladajuća koalicija donosi takve zakone, a da je opozicija protiv tako brutalnih povećanja u svim segmentima života. Zahvaljujem.
Pet minuta i 55 sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li neko želi reč u raspravi na amandman na član 33? Ministar Dušan Petrović. Izvolite.
Još jednom ću reći, što sam kazao i malopre, izvinjavam se zbog toga što ne zvučim baš najbolje. Stručne službe u ministarstvu su, predlažući ovakvu izmenu, imali u vidu troškove koji su potrebni da bi jedan nov preparat ušao na tržište. Reći ću još jednom da se radi o jednokratnom plaćanju, kao što se plaćaju takse, kada se nov lek ili sredstva za zaštitu zdravlja upisuju i puštaju na tržište, tako se i ovde isto vrši određena procedura koja naravno ima svoje specifičnosti, ima svoje troškove i to je jedna strana stvari. Druga je, da se zaista radi o meri koja je sagledana prema ekonomskoj snazi obveznika plaćanja ove administrativne takse. Želim, pre svega parlament ida javnost obavestim i o tome da, mi praveći korak po korak prema EU, širimo krug mera inspekcijskog nadzora koji u fitosanitarnoj oblasti sa jedne strane, ovde govorim o tome zato što se ove takse odnose na ovu oblast, ali isto tako i u oblasti veterine, to je neophodno da bismo ispunili sve potrebne standarde koji su propisani, pre svega Zakonom o bezbednosti hrane, za zaštitu stanovništva našeg. Nije to samo pitanje EU ili čak nije pretežno pitanje EU, nego što zaštita bezbednosti potrošača, ali sa druge strane i obezbeđivanje naših ekonomskih interesa. Dovoljno je, da se u jednoj ili dve pošiljke, pronađu određene štetne materije kod proizvoda koji su za nas izuzetno važni i da dođemo u opasnost da dobijemo zabranu spoljnotrgovinskog prometa takvih proizvoda. Da bi se predupredile ovako jako teške i opasne stvari, neophodno je i mi to činimo iz meseca u mesec, da se poveća broj kontrola i mi povećavamo broj kontrola. Videli ste, sa druge strane da smo povećali broj preventivnih kontrola na otkupnim mestima i u otkupu maline i evo sada u otkupu pšenice. Ovo nije sopstveni prihod Ministarstva poljoprivrede, dakle, ova taksa nego je opšti prihod budžeta, ali prosto želim da svi zajedno imamo predstavu o tome da postoje određeni troškovi koje država mora da ima da bi uspela da obezbedi i ekonomski okvir i okvir za očuvanje bezbednosti u prometu elementarnih životnih namirnica. Ovo jeste ozbiljno povećanje, ali povećanje koje se plaća jednom, ozbiljno povećanje dažbina, ali dažbinu koju plaćaju proizvođači i trgovci, koji imaju ozbiljnu ekonomsku snagu i mislim da je ovo mera koja nije nepravična, i da svi zajedno neophodno je da podnesemo teret troškova koje država ima, srazmerno svojim ekonomskim moćima.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Srđan Spasojević. Izvolite.
Uvažavajući neke stvari kada su potrebe države u pitanju, mogu da se složim sa ministrom, ali zaista bih želeo da se još malo zadržimo na ovom amandmanu, bez obzira na ta povećanja. Nova Srbija je, praktično svojim predlogom prihvatila čak povećanje od 60, 70%, ako su te potrebe. Ali, ministre da li je normalno da se izvrši povećanje sa 13.990 na 80.000? To je 600% više i povećanje sa 13.990 na 45.000, što je otprilike skoro 300%. Dakle, država je funkcionisala i do sada sa ovim taksama. Ako poveća nešto 60, 70% što nije u redu sa stopom inflacije, naš predlog je praktično u tom pravcu znamo da nećete prihvatiti da se ovo briše i zato smo išli u susret nekakvom ovakvom predlogu. Zaista mi nije jasno kako je do sada država funkcionisala uz sve opravdano što ste rekli da treba da se pridružujemo EU, država ima određene potrebe itd, itd. Konkretno, ministre, s obzirom da niste prošli put u raspravu u načelu bili, zaista od vas očekujem jedan amandman gde ćete možda prihvatiti i da ćete i da ćete naknadno intervenisati, ne znam da li vam je poznato da je taksa za tumačenje zakona sa 1.000 dinara povećana na 10.000? Hajte, ako su ovo potrebe nekog dnevnog rada itd, ali ako nešto treba da protumači i pošalje zahtev, taksa za pravna lica je podignuta sa 1.070 dinara na 10.000to stvarno nije ubičajeno. Pazite, radi se o tumačenju zakona, ako je zakon potpuno jasan, nema razloga ni da se tumači, ako postoji određeni propusti svi ovde koji donose zakone znaju da neki put može nešto da bude jasno. Hajde, makar tu taksu ukinite, jer ona je stvarno, nije uopšte transparentna i nije u redu da se za tumačenje zakona podnese taksa od 10.000 dinara. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je dva minuta i 20 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč po amandmanu koji je podneo narodni poslanik Zoran Krasić? (Ne.) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dragan Stevanović.
Gospodine ministre, kako rasprava odmiče i kako slušamo ove komentare, zaista se potvrđuje ono o čemu SRS govori, da se zaista nije ozbiljno pristupili niti analizi, niti izmenama, dopunama, kako god hoćete, ovih republičkih administrativnih taksi. Dolazimo do jednog člana koji je se, po onome što suštinski predlaže SRS, upravo oslanja ili ste šlagvort za tako nešto dali vi kroz vašu priču pre par minuta. Vi kažete, gospodine ministre, da povećavate kontrolu, da je jako važno da se u kontigentu, u jednom, drugom ili trećem, ne nađe jedna stvar koja je loša zbog naših izvoznih opredeljenja, pa ste zbog toga dužni i obavezni da unapređujete fito sanitarnu i ostalu kontrolu, koja se odnosi na spoljnotrgovinski promet. Sada pazite, uz svo vaše opredeljenje da unapredite naš izvoz poljoprivrednih proizvoda, pogledajte šta ste predložili – zahtev za vršenje kontrole bezbednosti hrane u spoljnotrgovinskom prometu - 410 dinara. Vi ste tu taksu povećali, pretpostavljam, za ovaj indeks, da li za inflaciju ili šta već, na šta se Vlada opredelila, i to ukazuje za SRS da se ovde zaista nije ozbiljno tumačilo kakav je smisao i uloga pojedinih taksi koje građani, odnosno eventualni potencijalni izvoznici trebaju da plaćaju. SRS je predložila da se ovaj zahtev i ova taksa poveća. Oni koji su sposobni da se bave spoljnotrgovinskim izvozom, odnosno spoljnom trgovinom, odnosno da izvezu našu hranu i naše proizvode, smatramo da za njih zaista nije puno da za takav jedan zahtev, odnosno odobrenje plate 2000 dinara. Ovde se opet vraćamo na priču o tome što se plaća i zahtev da se podnese i rešenje koje se dobija. Ali, ovo zaista predstavlja jednu dobru osnovu za priču koju pokušavam da vam kažem. Znači, oni koji su sposobni da izvezu i koji danas imaju takvu mogućnost, za njih 410 dinara, morate da priznate, ne predstavlja ništa. To državu promoviše i predstavlja kao neozbiljnu. Nije obavezni zadatak države da samo naplati svoju uslugu, nego da vama kao ministru i nadležnima u državi da dovoljno mehanizma i argumente u ruci da kontrolišete te vaše inspekcije, pa da onome kome naplatite 2000 dinara neko rešenje zaista ta inspekcija, fito sanitarna ili kakva god hoćete da je, mora adekvatnu uslugu da pruži i svoj posao mora da radi kako treba. Kakva je obaveza onoga ko za 410 dinara treba da naplati neku uslugu i da tu uslugu izvrši? Kako će se odnositi prema tome? Neće se odnositi nikako. Zato tražimo da se ovome pristupi ozbiljno i studiozno. Da ne bude da smo populisti, kao predstavnici Vlade, evo, tražimo da se ova taksa poveća. Duboko verujem, ako u poljoprivredni stvari stoje onako kako ste ih vi malopre predstavili, da za vas ovo neće biti neprihvatljivo. Ako sve raste, ako sve izvozimo, potencijali su nam ovakvi ili onakvi, onda za jednog izvoznika, koji izveze 200, 300 ili 500 tona maline, pšenice, nije bitno čega, 2000 dinara zaista ne predstavlja puno. Nemojte, ministre, da činite uslugu našim poljoprivrednim proizvođačima i izvoznicima tako što ćete administrativnu taksu da im naplatite u jednom besmislenom iznosu, nego, gospodine ministre, garantujte kvalitetnu otkupnu cenu maline, garantujte kvalitetnu otkupnu cenu višnje, otkupnu cenu pšenice, kukuruza itd. itd. To je ono što morate da uradite. Garantujte im adekvatne subvencije, dajte im adekvatne subvencije, da struktura tih subvencija bude kakva treba, da momenat isplate tih subvencija bude kakav treba. To je ono što se od države očekuje, a ne da im izlazi u susret tako što će administrativne takse na jedan način da budu besmislene, a na drugi način da donosimo zakon o izmenama i dopunama Zakona o porezuna dohodak građana, gde kažemo da su oni neznatni, a onda ih predstavimo kao subvenciju u poljoprivredi. To zaista ovu državu promoviše kao neozbiljnu. Ne može SRS da se složi sa vama kada kažete – istorijski rekordni izvozi. Vi jeste napravili možda u odnosu na godine pre ovih rekordan izvoz u sektoru poljoprivrede, ali, gospodin Krasić je malopre rekao, vi niste povećali obim proizvodnje. Gospodine Petroviću, imali ste sreću što su cene na berzama proizvoda koji ste dominantno izvezli otišle u nebo. U odnosu na isti period prošle godine 20,30 do 40% su cene porasle. Vi ste tu statističku akrobaciju izveli i zato ste spoljnotrgovinski bilans predstavili takvim kakvim jeste. To vam je dalo argument da poljoprivrednu proizvodnju i izvozni kapacitet u prošloj godini predstavite ovakvim kakvim jeste. Po zvaničnoj statistici 250 hiljada hektara u ovoj državi je neobrađeno. Vi govorite o navodnjavanju, to je dobro. Opština iz koje ja dolazim, Surdulica, zaista u svemu tome može da prepozna svoj interes. Ima jedan sistem koji bi trebao da se stavi u funkciju i ukoliko bude sluha i razuma u Vladi to će da se sagleda. Ali, vi, gospodine ministre, ne želite da govorite o odvodnjavanju i problemima koje imamo u Banatu. Niko od predstavnika Vlade nije otvorio i podigao glas o vodi i natopljenom zemljištu u Banatu. Sa koliko manje obrađenim površina za proizvodnju i kukuruza i pšenice ulazite u ovoj godini nego što ste ušli u prošlu godinu? Recite, ministre, zašto je izvezeno nešto što je bilo na režimu zabrane? Zašto smo izvozili pšenicu, a nismo smeli? Zašto je u prošloj godini izvezena pšenica u obimu i količini u kojoj nije trebalo? To ste malopre vi rekli, je li tako? Izvezli smo nešto, 650 hiljada tona. Toliko se nije planiralo da se izveze. Onda smo sopstveno tržište doveli u pitanje. Onda ste merama Vlade, reagujući na pekarsku industriju i proizvodnju hleba, pokušali da ispadnete veliki, Vlada Republike Srbije. To su apsurdi i nonsesi i to je nešto što ne sme da se dešava, ako hoćete strateški da projektujete stabilan izvoz, stabilnu proizvodnju itd, itd. Prema tome, ovo je jedan amandman koji smo hteli da pokažemo da smo za razliku od Vlade možda ozbiljnije pristupili ovom i imamo hrabrosti da kažemo – da, ovo treba više naplatiti. Nemojte da vodite računa o poljoprivrednim proizvođačima tako što ćete nešto što njima objektivno treba naplatiti besmisleno malo, a sa druge strane oni koji proizvode treba da se tresu i na otkupne cene i na isplatu toga i na subvencije i na sve ostalo. Mislimo da je ovo neozbiljno. E, sada, da li hte prihvatiti ili ne, to od vas zavisi. Hvala.
Iskorišćeno je sedam minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar, Dušan Petrović.
Mi imamo različit politički pristup prema ovoj stvari. Ja sam i maločas rekao, tamo gde je jednokratno davanje i gde to ne predstavlja u masi ogromno opterećenje za onoga ko plaća taksu, te takse jesu povećane veoma mnogo. O tome smo maločas razgovarali. Ovde se radi o velikom broju zahteva. Dakle, svaki put kada bi nešto trebalo da bude izvezeno mora da se plati taksa. Opredeljenje Ministarstva i Vlade je da se povećanje utvrdi u onom obimu da bi se očuvala vrednost novca. Dakle, ono što je manje više inflacija, toliko i jesu povećanja. To je naša politička pozicija. Uvažavam da vi imate drugo gledanje na tu stvar. Mi mislimo da ćemo na ovaj način postići najbolji mogući efekat. Nije bilo nedozvoljenog izvoza pšenice, izvezeno je više pšenice nego što je planirano, ali od trenutka kada je Vlada donela odluku o zabrani izvoza pšenice nije izašlo ni zrno pšenice iz zemlje. Sa druge strane, dozvolili smo izvoz brašna da mlinarska industrija ne bi trpela štetu, pošto je imala ugovorene poslove i pokazalo se da smo održali bilans. Izvršili smo početkom juna uvid u rezerve. One su bile nešto malo preko 300 hiljada tona. Posle toga smo doneli odluku o prestanku zabrane izvoza pšenice, zbog toga što domaće tržište nije ugroženo. Naravno, potpuno uvažavam da postoje različiti pogledi na to da li smo doneli dobre mere ili ne. Želim da ponovim, potpuno sam uveren da je određivanje maksimalne cene za hleb tipa "Sava", dakle za ovaj hleb koji je najjeftiniji, ispunilo svoju ulogu. To ograničenje, ili ta mera, je i danas na snazi. Očigledno je da se zarađuje na hlebu dosta i na toj ceni od 54, 22 dinara, u maloprodaji se zarađuje veoma mnogo. Cena brašna je pala, cena pšenice je pala, a kao što možete da vidite neki od proizvođača nisu spustili cenu hleba. Opet drugi jesu, što je pitanje njihovih poslovnih odluka i to, opet, nije stvar za neko administrativno dalje razmatranje. Mislim, dakle, da smo sa zabranom izvoza pšenice, sa dozvolom izvoza brašna, sa maksimiranjem cene hleba potpuno stabilizovali tržište ove osnovne životne namirnice. Mislim da je i za druge osnovne životne namirnice to bila jedna dobra poruka. Kao što možete da vidite negde od marta meseca inflacija je potpuno stabilizovana. Neki proizvođači podižu cenu za neki procenat nekih osnovnih životnih namirnica, ali za iste te namirnice drugi proizvođači spuštaju cene. Dakle, ne ulazimo u poslovnu politiku bilo koga. Želim i sada da pošaljem i proizvođačima i prerađivačima jednu poruku. Svako ko ima nekakve probleme u poslovanju koji proizilaze iz neefikasnosti, spremni smo da razgovaramo o tome i da nađemo način da te neefikasnosti budu otklonjene od poslovanja, ne zato što imamo mi želju da se mešamo u bilo čiji posao, nego zato što je nacionalni interes da prerađivači osnovnih poljoprivrednih proizvoda i proizvođači osnovnih životnih namirnica posluju što efikasnije i što bolje, jer je to jedini način da imamo kvalitetnije i jeftinije proizvode. Dakle, uz dužan respekt prema različitim pozicijama, mi ćemo ostati na ovom stavu koji sada imamo iz ovih razloga koje sam sada izneo.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Milorad Buha ima reč.
S pravom je gospodin Vladan Jeremić izvršio korekciju i smanjenje republičkih administrativnih taksi u članu 38. tarifni broj 79. Suština proizilazi iz vašeg obrazloženja koje ste dali u obrazloženju ovog predloga zakona, gde kažete da su republičke administrativne takse javni prihod koji Republika naplaćuje kao naknadu za konkretnu uslugu koju njeni organi pružaju fizičkim licima i privrednim subjektima na njihov zahtev. Ako malo analiziramo ovu vašu definiciju republičke admiistrativne takse i sve ono što ste naveli obrazlažući suštinu i pravnu bit republičke administrativne takse, onda vidimo vašu nedoslednost, necelishodnost u svim odredbama koje ste ovde predložili. Zašto? Ako se radi o konkretnom radu, onda moramo imati kalkulaciju tog rada, moramo znati šta u konkretnom slučaju znači sprovođenje upravnog postupka, jer se ovde radi o upravnom postupku, da li se tu radi o većem broju minuta, sati, o složenosti posla, o drugim uslovima, o karakteru upravnog postupka, vrsti upravnog postupka koji se vodi itd. Da li mi imamo te kalkulacije? Nemamo. Ovde ste ugradili predlog koji ste dobili od ministarstava u odredbe zakona, pa kažete: "na zahtev". Šta je zahtev? Zahtev je želja, interes zainteresovane osobe, fizičkog ili pravnog lica, za sprovođenje određenog upravnog postupka i određenog pravnog akta koji sledi nakon sprovedenog upravnog postupka, pa se tako upravni postupak završava rešenjem, zaključkom, potvrdom itd. Vi kažete da se ovde plaća na zahtev. Da li je zahtev pravni akt? On predstavlja jedan pravni akt, ali na temelju zahteva se tek sprovodi upravni postupak. Mi ne znamo šta će na kraju upravnog postupka biti, da li rešenje ili zaključak o obustavi, odbacivanjupostupka itd. na zahtev se ne plaća, nema konkretnog rada. Sam zahtev na pisarnici mora da se primi i pusti dalje u upravni postupak. Tog trenutka kreće upravni postupak. Šta je suština? Suština je da vi u jednom istom tarifnom broju kažete – na zahtev, pa onda za izdavanje rešenja, za izdavanje uverenja, za izdavanje potvrde itd. Faktički, vi dva puta naplaćujete republičku administrativnu taksu. U konkretnom slučaju ste rekli sledeće: "Za zahtev za izdavanje obavezne licence 15.000 dinara". "Za zahtev za produžetak trajanja obavezne licenca 18.000 dinara". Kada ste sproveli upravni postupak, doneli rešenje ili pravni akt kojim ste utvrdili određeno pravo ili obavezu, u ovom slučaju je to obavezna licenca, sve ste to završili jednim pravnim aktom i naplatili ste administrativnu taksu 15.000 dinara, ali pored toga ste naplatili i na zahtev. Znači, u ovom slučaju je konkretan rad bio u određenom broju minuta, sati, ili nekom vremenskom periodu rada administrativnog radnika, izdali ste upravni akt i naplatili. U drugom slučaju, odmah sledeći stav je: "za zahtev za produžetak trajanja obavezne licence 18.000 dinara". U konkretnom slučaju, sproveden je postupak, obavezna licenca je uvedena u neku evidenciju, sada već njega imate, dobijate novi zahtev i ponovo naplaćujete taksu na tu obaveznu licencu. Faktički, imate u evidenciji, samo izvadite, to je daleko manji rad. Ako kažete u definiciji da je to konkretan rad državnog organa, onda u ovom slučaju ima manje rada, ne može biti više. To samo govori o jednoj neozbiljnosti. Predlagač je prihvatio bespogovorno sve ono što je napisalo nadležno ministarstvo, a obzirom da ima više ministarstava, onda vidimo šarenilo, u jednom slučaju na zahtev, a zahtev znači – pisarnica, pečat i tu se završava postupak i ekspedicija ide do nadležnog referenta. To je rad. U konkretnim primerima ste vi, kod jednog zahteva je to 150, kod drugog 240, negde 3.000, negde 6.000 itd. za isti rad. To govori o nedoslednosti. Republičke administrativne takse i sami iznosi moraju odgovarati konkretnom radu. Obzirom da vi nemate procenu, nemate analizu konkretnog rada, ovo je sve proizvoljno. Odgovorno vam tvrdim da svaka lokalna samouprava daleko ozbiljnije pristupa ovom pitanju, da ima daleko bolje i usklađenije administrativne takse, jer vode računa da ne opterećuju građane. Ako mi znamo da su prihodi po osnovu administrativnih taksi pet, šest milijardi ove godine, a ukupni troškovi državne administracije su 220-230 milijardi, onda znamo da tu nema konkretnog rada. Znači, administrativna taksa treba da bude simbolična, ona mora biti mala, ona mora omogućiti svakom građaninu pravo da zatraži ono što je njegov interes, a tako isto i kod pravnih lica. Vi kršite Ustav. Vi ste za istu radnju državnog organa za fizička lica utvrdili iznos od 1.070 dinara, za pravna lica 10.000 dinara, i to za tumačenja. To je, pre svega, nestručno, neodgovorno i neozbiljno. Hvala.
Iskorišćeno je sedam minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Uvek je u politici dobro da istaknete ono što smatrate da su loša rešenja i da pokušamo zajedno da nađemo bolja rešenja. Ja razumem vašu zabrinutost za ovo o čemu govorite, ali, postoji više elemenata. Ja sam, malo pre govoreći, rekao da su stručne službe u mom ministarstvu, u ministarstvu na čijem sam ja čelu, a siguran sam i u drugim ministarstvima, vršile svoje analize. One ne moraju da budu savršene, ali ne sumnjam da su to uradile na kompetentan način, pa se ne bih složio sa vama da su ljudi koji su to činili radili neozbiljno. Mislim da nije tako. Što se tiče plaćanja taksi na zahtev i taksi na rešenja, to svako zna, to je u stvari jedna taksa. Zbog toga što administrativne takse predstavljaju u stvari i pokušaj države da otkloni preveliki broj zahteva, dakle, samo oni koji zaista imaju opravdani interes pokreću državni mehanizam i državnu aparaturu, činjenica da se plaća taksa na zahtev, dakle, to je sada pitanje teorije administrativnog prava a ne samo ovog zakona, jeste plaćanje pokretanja administrativne mašinerije, administrativnog aparata i dokaz ozbiljnosti da postoji zaista želja da se do odluke dođe. Inače, teoretski, postojala bi mogućnost da postoji ogroman broj zahteva, čak i onih koji su potpuno nezainteresovani da država donese neku odluku, što bi, naravno, za poreske obveznike predstavljalo jedan potpuno nepravedan trošak. Zbog toga takse na zahtev, a posle toga i takse na rešenje. O ovim konkretnim stvarima možemo da polemišemo, kada su licence u pitanju, vratiću se i na ono što sam govorio malo čas, tu se radi o ekonomskoj vrednosti odluke koju država donosi i ekonomskom polju koje korisnik takve odluke dobija kada postoji potreba da država izda odobrenje nekome da je osposobljen da se bavi određenom delatnošću, a to licenca jeste, dakle, dozvola da ima pravo da radi neku specifičnu delatnost. U svakom slučaju, to je gotovo uvek spojeno sa vrlo ozbiljnim ekonomskim koristima i interesima za toga ko u takav proces ulazi i zbog toga i postoje ovakve vrste dažbina. Načelno govoreći, nije moguće donositi pravične odluke ukoliko oni koji su ekonomski moćni ne plaćaju više od onih koji to nisu.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe je 28 minuta i 30 sekundi.
Ovo vaše obrazloženje ne korespondira sa onim što ste napisali u obrazloženju i definiciji republičke administrativne takse. U samom zakonu, a sada i u Predlogu izmene i dopune ovog zakona, imate za isti konkretan rad različitu naknadu. Uzmite MUP, pa ćete videti da su to vrlo male administrativne takse u odnosu na neka druga ministarstva gde su daleko veće, po nekoliko puta, po nekoliko desetina puta. Šta je tu konkretan rad? Koliko košta taj rad radnika u MUP a koliko košta po nekim drugim ministarstvima? Zašto su ti radnici neravnopravni? Zašto su ti građani koji plaćaju takse na taj konkretan rad republičkih državnih organa neravnopravni? To mi morate odgovoriti, ali ne sada, nego ste to morali u Predlogu zakona. Mora se iznivelisati rad i videti konkretno učešće republičke administrativne takse u ukupnom koštanju, u tom konkretnom radu koji nešto košta. E, sad to, što nešto košta, to je ukupno 220, 230 milijardi za ovu godinu. To je ukupno rad državne administracije. Republičke administrativne takse na kraju će biti između pet, šest milijardi dinara. Znači, to nije konkretan rad. To je samo segment od stvarnog rada. To se mora iznivelisati. Ponovo vam tvrdim – lokalna samouprava ima bolje rešenje za administrativne takse. Tamo je izjednačeno i iznivelisano. Hvala.
Iskorišćeno je minut i 35 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, ja bih hteo da takođe učestvujem u raspravi po ovom amandmanu. Smatram da upravo povećanje ovih administrativnih taksi će u suštini uticati nepovoljno pre svega na semenske kuće koje proizvode semensko bilje, jer se odnosi u suštini na Zakon o zaštiti prava oplemenjivača biljnih sorti. U krajnjem, ovo povećanje taksi će povećati i cenu inputa pre svega u ratarskoj proizvodnji, jer mi imamo nekoliko naših semenskih kuća. Poslednjih godina se pojavio veliki broj stranih kompanija koje plasiraju svoje seme i mislim da se neopravdano povećavaju takse na neke ovde uzanse, a svakako vezano i za upis u registar a i, pre svega, za licence ili produžetak trajanja licenci. Mislim da naša država, a pre svega Ministarstvo poljoprivrede, treba da i kroz upravo ove administrativne takse pomaže pre svega primarnu poljoprivrednu proizvodnju i nastoji da olakša, da upravo cena koštanja inputa bude manja nego što je i trenutno, a kroz ovo se šalje poruka da u suštini je državi važno da što više para se prilije u budžet Republike, a da u suštini celokupan teret nabavke tih poljoprivrednih inputa pada na primarnog poljoprivrednog proizvođača. Sve bi to bilo u redu da je država i maksimalno ažurna u isplatama onoga što treba da se isplati iz budžeta, pre svega primarnim poljoprivrednim proizvođačima. Ove godine je to sa izuzetnim kašnjenjem, ali i prethodnih godina, u suštini, poljoprivredni proizvođači nisu dobijali podsticajna sredstva, pre svega za zasnivanje primarne poljoprivredne proizvodnje u nekim normalnim i optimalnim rokovima koji bi bili njima od koristi. Tako da ovo uvećanje taksi može samo još dodatno da napravi još veće nezadovoljstvo, pre svega kod ljudi koji se bave ratarskom poljoprivrednom proizvodnjom. Mislim da je i prilika da, bez obzira što razgovaramo o nekim konkretnim amandmanima, ali da ministar možda i danas iskoristi priliku da kaže poljoprivrednim proizvođačima, pre svega proizvođačima žitarica, šta ih može očekivati ili šta ih očekuje po pitanju pre svega otkupne cene pšenice i da li je država donela odluku o otkupu, pre svega za republičke robne rezerve, pošto je to sad u resoru trgovine a trgovina je u okviru Ministarstva poljoprivrede. Jer, ako je doneta odluka bila o zabrani izvoza žitarica upravo zbog bojazni da ukupne količine pšenice u robnim rezervama neće biti dovoljne do nove žetve, u međuvremenu se valjda došlo do preciznijih podataka da ima dovoljno pšenice u robnim rezervama i ta uredba je ukinuta, ali, očekivanja su od proizvođača pšenice, pre svega, da država i otkupi, jer je to bila neka praksa, određene količine za svoje potrebe i kroz to da barem opredeli nekakvu cenu koja će biti neki reper za proizvođače. Jer, svesni smo da upravo proizvođači pšenice su se strašno opekli u odnosu na prošlu godinu. Cena koju je i država ponudila kod otkupa pšenice, a i kasnija događanja na našem a i na svetskom tržištu, svesni smo da je ta cena više nego udvostručena. S druge strane, država nije ipak obezbedila dovoljne količine, ili dovoljan javni skladišni prostor, znači u javnim skladištima, da bi svi oni koji žele da sačekaju neko vreme oko prodaje pšenice da mogu svoju pšenicu da lageruju i da kroz to dobiju određenu subvenciju. Sami ste pre izvesnog vremena rekli da nekih 70.000 tona skladišnog prostora je trenutno na raspolaganju, da se još neka javna skladišta licenciraju, ali sve u svemu, to ni jednu desetinu, maltene, proizvedene pšenice u ovoj godini neće moći da obezbedi za skladištenje. I dalje će najveći broj proizvođača morati da se snalazi sam ili da prodaje, ili da na drugi način skladišti tu pšenicu. Prosto bih želeo i kao predsednik Odbora za poljoprivredu da zatražim od vas da se javno izjasnite. Prvo, da li će država otkupljivati za republičke robne rezerve pšenicu? Sa druge strane, šta su vaše procene oko neke realne cene koštanja pšenice? Vi ste i dobili od Odbora za poljoprivredu… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, član 106. važi i za mene i za vas. Dakle, pet minuta se bavimo temom, koju ni na koji način ne možemo da dovedemo u vezu sa amandmanom, pa vas molim o temi dnevnog reda i o amandmanu koji je trenutno u pretresu.) Izvinjavam se. Svakako sam svestan da sam odstupio i završiću. Obzirom da sam samo hteo da kažem da je Odbor tražio upravo ovu informaciju od Ministarstva, a do današnjeg dana one još nisu stigle. Ipak bi naša javnost trebala to da sazna. To je bio moj razlog ove diskusije. Svakako, želim još jedanput vezano za amandman da podvučem, da nije dobro da se u ovom obimu povećavaju takse, jer će to direktno opteretiti, pre svega, cenu koštanja semenskog bilja i da bi trebalo predlagač da razmisli da li može da ostane pri prethodnom rešenju, tj. da se u ovom obimu ne uvećavaju ove takse. Hvala.
Sedam minuta i 50 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Radi se o zakonu. Prvo da kažem ono što mislim da je važno. Radi se o novoj vrsti obaveza kada su licence u pitanju. Nisu naravno beznačajni iznosi, ali imajući u vidu obim posla, to zaista ne može na bilo koji način, ali baš, ni senka ne može da padne na krajnje korisnike, jer najveća taksa ovde je 18.000 dinara i kada pogledate koliko je onih koji dobiju tu licencu, godišnji promet imaju, to ni u promilima ne može da utiče na povećanje njihovih troškova, a samim tim, i na povećanje krajnje cene. Tako da to svakako neće biti razlog da poljoprivredni proizvođači krenu u proteste zbog ovakve takse. Ono što mogu da vam kažem, proveriću danas da li vam je Ministarstvo poslalo izveštaj o stanju pred žetvu. Ako niste dobili, dobićete danas sigurno, jer smo poslali službenim putem, sa svim pokazateljima koji su tamo dati i koji su važni. Neopterećujući previše parlament, imaćemo više pšenice nego prošle godine. Ta pšenica će biti boljeg kvaliteta nego prošle godine. Mislim da imamo sasvim dobre vesti što se tiče fizičkih pokazatelja. Ne mogu danas vam reći, jer to prosto nemam pravo da radim, kako će stajati stvari sa ovim pitanjem koje ste vi ovde otvorili. Ono što mogu da kažem jeste, da dnevno pratimo stanje ovde u zemlji. Pratimo stanje na svim važnim robnim berzama od Budimpešte, preko Pariza do Amerike, do Čikaga. Učinićemo sve što je moguće u skladu sa kapacitetima finansijskim koje država ima, da se poljoprivredni proizvođači nađu u najboljoj mogućoj poziciji. Toliko mogu da vam kažem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Mićić, Bojan Đurić, Judita Popović i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, tokom rasprave u načelu i u pojedinostima iskristalisalo se nekoliko bitnih pitanja u vezi Predloga zakona. Tu se u stvari radi o tri pitanja. Prvo, na koji način je definisana vrsta i složenost poslova, na osnovu kojih državni organi naplaćuju te svoje takse kao naknadu? Sa druge strane, iz efekata koji se predviđaju donošenjem ovog zakona i koji su označeni u obrazloženju Predloga zakona, ne vidimo u kojoj meri će budžet biti napunjen? Dakle, koji su benefiti koji se očekuju od primene ovog zakona? Kao treće – da li su zaista konsultovane sve tri strane koje su i te kako zainteresovane za donošenje ovog zakona, odnosno za izmenu i dopunu ovog zakona? Vlada kaže da je konsultovala drugu stranu. Druga strana su ti organi koji vrše tu uslugu za koju se i naplaćuje taksa. Nigde se ne spominje ta treća strana, a to su pravna i fizička lica na koje se direktno odnose posledice za koje će uslediti naplata tih taksi. Dozvolićete, ovaj predlog zakona u velikoj meri se sastoji u tome što se povećavaju takse. Takse se povećavaju ili na taj način što se povećava broj onih usluga za koje se naplaćuju takse – da li se povećava visina takse ili se, u stvari, pogrešno ili neprecizno utvrđuje vrsta i složenost poslova koje iziskuju naplatu takse? Da krenemo od ovog člana 40, odnosno tarifni broj 85. koji govori o tome, u kojoj meri će da se povisi taksa i to od 7.290 dinara na 30.000 dinara, a sve radi zaštite bilja, odnosno primeni pesticida u poljoprivredi i šumarstvu. Neko slično povećanje je sadržano i u tarifnom broju 49, gde se takođe za ishranu bilja i oplemenjivače zemljišta povećava taksa sa 13.990 na 45.000, a za rešenje po zahtevu za izdavanje rešenja za stavljanje u promet sredstava za zaštitu bilja sa 13.990 na 80.000 dinara. To su veliki rasponi u povećanju taksi i ne daju odgovore na ova pitanja koja sam postavila, na ta tri krucijalna pitanja. Ukoliko, a to je čini mi se i ministar govorio, poljoprivreda predstavlja jednu ozbiljnu razvojnu šansu i izvoznu šansu Srbije, na ovaj način se odnosimo prema povećanju produktivnosti, odnosno jačanju proizvodnje u poljoprivredi, povećanjem taksi - kako možemo da očekujemo i da zaista ono što se proklamuje, prilikom sprovođenja tog proklamovanog u delo, ono da i ozbiljne rezultate? Opet, u primeni zakona, odnosno u primeni dobrih namera se konkretizuje nešto sasvim suprotno od toga. Postoje tu određene disproporcije i u pogledu članova koji će uslediti naknadno u vezi ovih taksi. Međutim, o tome ćemo govoriti kasnije. Primećuje se ozbiljna razlika između toga, šta to u stvari i koga dotiče povećanje takse? Ukoliko se u tarifnom broju 2 kod tumačenja propisa republičkih za fizičko lice naplaćuje nekih hiljadu i nešto dinara, a za pravno lice se traži 10.000 takse, ne vidi se u čemu se tu razlikuju vrste i složenost poslova kada se usluga daje fizičkom licu, a kada se usluga daje pravnom licu. Volela bih da posebno istaknem jednu činjenicu da u Srbiji 50% privrednih društava posluje bez i jednog zaposlenog, tako da je zaista ozbiljna stvar to kada za pravna lica u toj meri povećaju takse sa obrazloženjem da to i nije tako veliki teret za pravna lica.
Tri minuta i 50 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Isto kao i maločas, dakle, za jednokratna plaćanja povećana je taksa. Malo pre smo razgovarali o taksama koje se plaćaju za dozvole koje su deo života i prometa spoljno-trgovinskog, tu su takse povećane koliko je povećana inflacija i ništa više. Ovde je pozicija da prema ekonomskoj snazi onoga ko traži i dobija rešenje da su ispunjeni uslovi propisani za pružanje usluga u sprovođenju mera zaštite, dakle, da se profesionalno bavi tim poslom i da živi od toga, povećana je taksa sa 7.200 na 30.000 dinara. Na vaše drugo pitanje jednostavan je odgovor. Pravna lica imaju stručne i osposobljene osobe koje su zaposlene kod njih, pa mogu da im tumače zakone, pa im ne treba tumačenje države ili imaju mogućnost da plate na tržištu nekoga ko će im pružiti pravne usluge, pa ukoliko ne mogu da se tu obezbede ni na jedan ni na drugi način pa traže od države, onda plaćaju taksu koja je gotovo 10 puta veća nego kada to čini fizičko lice koje je laik i zaista ima ozbiljan problem i sa stanovišta njegove ekonomske moći, prosečno gledajući sa stanovišta mogućnosti da dođu do pravne pomoći da se obavesti o pravnom važenju propisa, tako da mislim da je potpuno pravično. I to je isto tako jedan politički stav da plaća mnogo manje nego što plaća pravno lice. Poštujem da možemo to i na drugačiji način da uradimo. Vlada ima ovu poziciju.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, a posle njega narodni poslanik Milorad Buha.
Ministar je bar iskren, ali ovo što on govori je potpuno suprotno ideji taksenog sistema. Ako želite da pogodite nečiju ekonomsku snagu, onda to uradite kroz porez. Porez služi tome. To ne možete da uradite kroz taksenu politiku zato što taksena politika se zasniva na tome da postoji jedna vrsta usluge, jedan krug, obim poslova koje obavi državni organ i za to naplati cenu, odnosno taksu, ne na tržištu, izvinite, ne postoji slobodno tržište, država je monopolista u ovom poslu, samo ona može da radi. Ovaj drugi deo obrazloženja, da se država praktično, odnosno njeni organi, pojavljuju kao učesnici na tržištu pružanja pravnih usluga, odnosno tumačenja propisa, je takođe neopravdan. Ne može država da se bavi nekom vrstom nadri pisarstva. Znači kompanije, privredna društva, preduzetnici, šta god obuhvata ovaj tarifni broj, ili imaju odgovarajuću stručnu radnu snagu ili nemaju. Od toga da li imaju ili nemaju će između ostalog zavisiti i njihov uspeh na tržištu. Ne može država tu da se pojavljuje kao neko ko nudi svoju uslugu u njihovom svakodnevnom poslovanju. Da ne pričamo o tome da se smisao ove odredbe ili domet ove odredbe može praktično poništiti tako što će se formalno pojavljivati neko kao fizičko lice koje će tražiti određenu vrstu objašnjenja ili tumačenja od državnog organa. Drugo, ova vrsta usluge nije napravljena za to da pravno lice vrlo često svako malo koristi takvu vrstu usluge. Tumačenje republičkih propisa postoji ili je predviđeno kao kategorija samo u onim, tako bi trebalo da bude, načelno retkim situacijama kada postoji neka ozbiljna nejasnoća u tumačenju ili dometu važenja nekog pravnog propisa. Ne može to da bude zamena za to što kompanija nema pravnike ili odgovarajuće stručnjake u svom sastavu ili među svojim zaposlenima. Zbog čega je ovo pogrešno? Zbog toga što je onda besmisleno da usvojite amandman na zakon o privrednim društvima. Gospođa Čomić je tu, ona je bila i podnosilac tog amandmana, da osnivački kapital kao društvo sa ograničenom odgovornošću bude 100 dinara, a da onda napravite ovakvu vrstu diskriminacije u plaćanju takse za objašnjenja republičkih propisa, odnosno 1.000 dinara za fizička lica i 10.000 dinara za pravna lica. To građanima, preduzetnicima, privrednim društvima izgleda kao neka vrsta prevare, iako znam da to nije bila namera ni Vlade ni predlagača ovog zakona. Imaćete hiljade, desetina hiljada praktično poslovno mrtvih privrednih subjekata koji će formalno biti registrovani, uvedeni u baze podataka APR, a onda neće moći da ispune ni ove minimalne obaveze kojima ovaj zakon nameće i koje su prosto normalne u poslovnom prometu. To ugrožava i pravnu sigurnost i poziciju trećih lica u odnosu na takve firme. Ne možete da njihov ljudski potencijal, ljudske resurse potrošite na taj način što ćete ih kažnjavati u onoj situaciji kada je neki zakon ili uredba ili bilo koji drugi propis republičkog ranga koji je Vlada donela ili neki državni organ tako što ćete ih primoravati da plaćaju deset puta višu taksu od fizičkih lica.
Tri minuta i 25 sekundi iskorišćeno je od vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Ako želite da se striktno primenjuje odredba člana 91. Ustava Republike Srbije, koja kaže da se porezi i ostala državna davanja plaćaju prema ekonomskoj snazi, odnosa morate po ovom zakonu i svim drugim zakonima tačno rangirati šta znači ekonomska snaga. Znači, ne može, ako se plaća prema ekonomskoj snazi, preduzeće koje je na gubitku platiti isto kao ono koje ima dobit. Ne može isto ako ima dobit, ono koje ima dobit od četiri dinara i ono koje ima 4 miliona evra i ono koje ima 40 miliona evra. Telekom bi onda plaćao ovoj državi najviše, ali je isto tako napravljeno. Tako ni kod građana. Građani nisu svi ekonomsko moćni da plaćaju, morate i tu rangirati. Ali, to niste sproveli. Vi sada spominjete da treba, ali nije to sprovedeno u zakonu. To je suština. Znači, ako ste dosledni u tome da se plaća prema konkretnoj usluzi, onda morate izvagati tu uslugu. Ako to kombinujete i sa ekonomskom snagom, onda morate tačno reći koliko plaćaju građani koji imaju dobit itd. Evo, vi ste pravnik, radili ste kao advokat, bili ste ministar pravde, da li ste ikad videli i jedan zahtev gde tačno navedeno da građanin ima toliko i toliko prihoda da bi platio toliku i toliku republičku, administrativnu ili sudsku taksu? Nikada. Znači, nema rangiranja, nema uslovnog načela o plaćanju prema ekonomskoj snazi. Hvala.
Jedan minut i 40 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 65. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 71. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, amandmani koje je podnela SRS suštinski bi mogli, a na zakon o republičkim administrativnim taksama, da se razvrstaju u tri grupe ili tri kategorije. Jedna se odnosi na naše intervencije da se smanje republičke administrativne takse koje vi predlažete. Bilo je slučajeva da smo predlagali da se poveća. Ova treća kategorija je da se na različite načine tretira, znači, ne indeks potrošačkih cena, nego da idemo, ono što smo mi predložili u amandmanu, da se primenjuje referentna stopa NBS. To je ono što je i suština ovog amandmana na član 73. stav 1. Ali, gospodine ministre, kad se napravi analiza izmena i dopuna Predloga zakona o republičkim adminstrativnim taksama onda ćete videti da predsednik vaše stranke i predsednik Republike Srbije gospodin Boris Tadić i neki broj ministara u Vladi koji pozivaju imućnije ljude u Srbiji da se odreknu nekih svojih prihoda i da na drugačiji način vrši raspodelu da bi građanima Srbije bilo lakše da bi podneli ekonomsku krizu gubite moralno pravo jer ovde na ovako jedan neprincipijelno i ne možda sa aspekta ekonomske opravdanosti povećavate republičke administrativne takse gde su one povećane veći broj puta ili u procentima 700% vi kažete da su to administrativne takse koje se plaćaju jednokratno. Svejedno, iako su jednokratno mislim da to nije realnoi zato sam rekao da gubite moralno pravo da pozivate neke građane da imaju malo razumevanja za ekonomsko stanje u Srbiji, s jedne strane, sa druge strane možda čak i dobro kad bi vi bar jednom sedmično bili ovlašćeni predstavnik Vlade u ovom periodu kao resorni ministar poljoprivrede da građani mogu da čuju neke stavove od vas lično kako i na koji način država se bori da zaštiti poljoprivredni sektor, pre svega primarnu poljoprivrednu proizvodnju. Ovde ste vi pominjali, takođe, kako i na koji način je trebalo regulisati otkup to su i neke kolege od narodnih poslanika pričali o tome, ali mislim da i ova uredba koju je donelo vaše ministarstvo nije na dobar način regulisala otkup poljoprivrednih proizvoda da postoji zloupotreba. Evo, vi sada kažete da će broj preventivnih kontrola biti povećan, ja mislim da će se to možda osetiti kad prođe sezonski otkup nekih poljoprivrednih proizvoda. Mislim da republičke robne rezerve ne daju adekvatan odgovor na sva ona pitanja na koja bi mogli i morali da daju odgovor vrlo često. Sada kada je u pitanju otkup tog jagodičastog voća, pre svega mislim na maline, otkupljivači i hladnjičari zloupotrebljavaju ja bih rekao prirodno loš odnos ili položaj proizvođača, pa je ponekad dovoljno, vi znate da je cena izuzetno niska da nema ni ekonomske isplativosti sa kojom bi mogli da se susretnu odnosno da naplate poljoprivredni proizvođači, ali vrlo često ako kiša počne oko Kragujevca, to iskoriste priliku pa kod vas u Mačvi, tamo kod mene u Podrinju, otkupljivači da kažu, e danas je padala kiša, pa cena vaših poljoprivrednih proizvoda, odnosno konkretno maline, nije dobrog kvaliteta pa mi onda to tretiramo ili plasiramo u neku poslednju ili treću klasu. Mislim, da bi Ministarstvo poljoprivrede odnosno poljoprivredna inspekcija morala da reaguje tu i da bar delimično pomogne poljoprivrednim proizvođačima, jer oni su priznaćete gospodine ministre, prepušteni sami sebi. Mislim, da i tu država napravila neke sistemske greške. Prekasno ste ušli, poznat nam je i razgovor predstavnika Ministarstva poljoprivrede u Arilju i to baš onog dana kad je to područje Srbije zahvatila elementarna nepogoda što je grad pokušao da se pronađu javna skladišta za skladištenje maline, ne može se to uraditi u momentu kada počinje berba. Da ste vi u tu akciju ušli, ne mislim sad lično na vas, da ne svalim sav teret na vas, vi ste kasno i ušli u to ministarstvo, možda da ste kojim slučajem bili ranije možda bi taj problem bio ranije i rešen, ali deset godina u Ministarstvu poljoprivrede nema adekvatnih pokušaja da se to razreši i još jednom kažem, kada je u pitanju ovaj amandman, koji smo podneli na član 73, mi predlažemo da se reči "indeks potrošačkih cena" briše a da se umesto toga, znači "referenta stopa NBS bude osnovica za povećanje republičkih administrativnih taksi" a ne ovo što je ovde i predviđeno. Još jednom ovde u ovom parlamentu se vrlo često govorilo o decentralizaciji, ali ja imam ovde jedan papir na kojem je overa jedne izjave u lokalnoj samoupravi odnosno u gradskoj upravi u Loznici, pa na ime republičke administrativne takse plaća se 720 dinara, a na ime lokalne administrativne takse u Loznici overa se i vrši 80 dinara. Mislim, da bi o tome trebalo povesti računa i onda bi u praksi pokazali da je ovoj vladi stalo do decentralizacije i onda bi se zapravo izvršilo na takav način a ne nekim drugim predlozima i merama gde smo imali priliku u poslednje vreme i da neke zakonske predloge ovde analiziramo i da se oni čak i usvajaju u ovom parlamentu, a oni sigurno neće dovesti do decentralizacije, naprotiv, otežaće verovatno položaj lokalnih samouprava više nego što je to do sada bilo. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Kad je gospodin Krasić govorio, pa smo imali debatu o ovoj stvari, to je stanovište koje ste izneli Vlada stoji na drugoj poziciji. Mislim, da smo imali korisnu debatu o ovome. Mogu sa zadovoljstvom da konstatujem da su pravila, iskoristiću samo jedan minut, o otkupnim mestima dala koliko mogu da vidim dobar rezultat i to vidim po broju zahteva koji su građani uputili prema ministarstvu za intervenciju. Kod otkupa maline je to bio veoma mali broj i evo ja pozivam evo ovom prilikom svakoga ko ima bilo kakav problem sa otkupljivačima na otkupnim mestima da se javi Ministarstvu poljoprivrede, svi telefoni su na svim lokalnim medijima dostupni, kako u vezi sa malinom ili višnjom, tako naravno ulazimo i ušli smo u žetvu pšenice i mislim da smo napravili jedan dobar korak. Stvari nije moguće rešiti preko noći, ali mislim da smo krenuli u veoma dobrom pravcu i da možemo da potpuno konsolidujemo ovu stvar u toku ove i naredne sezone. Javna skladišta za malinu su otvorena pre nego što je berba krenula ili baš u vreme kretanja berbe i svako ko to želi može svoje maline da skladišti u javnom skladištu sa subvencionisanom ležarinom i to je mera koju je otvorila država u ovim okolnostima koje su nažalost lošije nego prošle godine, sa punom svešću jako komplikovanim, složim odnosima između proizvođača, hladnjačara, izvoznika, o tome ćemo ove nedelje razgovarati sa proizvođačima pre svega. Moram i ovo da kažem da je cena maline na svetskom tržištu mnogo manja nego prošle godine, prošle godine je bila od 2,7 evra, pa je i krenula da silazi dole. Krenuli smo u otkup sa 1,7 ili koliko imam informacije negde oko 1,5 evra je sada u inostranstvu malina, to ne može da nema svoju reflekciju, svoj izraz i odraz na cenu koja ide prema proizvođačima, ali nadam se da će svi učesnici na tržištu uspeti da pronađu nekakva održiva rešenja da i ovu godinu nekako svi ipak završimo. Tako da se nadam da će i cena maline iduće godine biti bolja kao što je cena višnje izvanredna ove godine i kao što je cena jagode bila izvanredna, eto prosto stvari za nekoga izađu izvanredno, za nekoga manje dobro, ali je važno i slažem se sa tim da možemo da napravimo neke korake da bi smo smanjili rizike i učinili poljoprivrednu proizvodnju izvesnijom i mislim da je to najvažnija stvar od svega. Izvesnost i povećanje mere izvesnosti ne samo u voćarstvu, nego i u stočarskoj proizvodnji, dobra organizacijau ratarstvu, povećanje povrtarskoj proizvodnji imamo velike šanse da ne opterećujemo sada ovaj zakon o administrativnim taksama sa tim imaćemo prilike nadam se uskoro na Odboru za poljoprivredu i pozivam sve zainteresovane da u tome učestvuju. Mislim da ćemo predsednik Odbora i ja lako dogovoriti da već u avgustu ono što smo rekli pre izvesnog vremena, otvorimo debatu o poljoprivrednom budžetu za 2012. godinu, da bismo bili spremni da ovaj veliki budžet. Da onda imamo neke zaključke oko svega toga.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Vreme na raspolaganju 20 minuta i 35 sekundi.
E, pa sad ministar lepo reče, cepamo se. Da li je tema poljoprivrede ili administrativne takse, ali dobro.
Administrativne takse su tema, narodni poslanici koji ne poštuju, ja ih podsetim, pa nadam se da u skladu sa članom 27. da i narodni poslanici iskoriste svoje pravo i poštuju Poslovnik i ministar da odgovori.
Evo ja ću da poštujem Poslovnik, isto kao i ministar. Član 73. bukvalno rečeno kao da je nešto palo sa Marsa. Nikada se nije dešavalo kod nas ili možda sad dešava se u ovo novije vreme, u ovo proevropsko vreme, gospođo Čomić ja ovo antievropsko vreme rasprave koristim, nadam se, slobodno popijte vodu nećete da se zagrcnete, imamo tih 20 minuta da reklamiramo ideologiju SRS koja je u suprotnosti sa ideologijom EU. Evo ja ću poštovati Poslovnik isto kao ministar Petrović. Član 73. bukvalno rečeno kao da je nešto palo s Marsa. Nikada se nije dešavalo kod nas ili možda se sad dešava u ovo novije vreme, ovo proevropsko vreme, gospođo Čomić, ja ovo antievropsko vreme rasprave koristim, nadam se, slobodno popijte vodu, nećete da se zagrcnete. Imamo tih 20 minuta da reklamiramo ideologiju SRS, koja je u suprotnosti sa ideologijom EU. Dobro… (Predsedavajuća: Član 106. i tema dnevnog reda.) Da, dobro. Evo ovako, kako je ovo palo s Marsa? Pa evo da vam kažem iskreno, ovo je u suštini član koji reguliše indeksaciju. Onda se postavlja pitanje, da li je indeksacija moguća kod propisa koji regulišu taksene marke, sudske takse, administrativne takse itd.? Nije moguće, znači, nije moguće. Pre desetak dana sam pričao, to je gospodin Labus ovde izmislio u ovoj sali još tamo 1993. godine, kad je bila ona ludačka inflacija, itd., a od tad se to zaledilo i svake godine se to menja sa rastom cena na malo koje su bile merilo za inflaciju. Sad smo mi žrtve jedne, eto navike, bukvalno rečeno navike. Član 73. kaže otprilike sledeće, vi ste doneli Zakon o administrativnim taksama po tarifnim brojevima odredili ste norminalne iznose taksi, da se ne bi u budućnosti menjao zakon, da se ne bi menjali novčani iznosi u tarifnim brojevima, član 73. govori o jednom svojevrsnom automatizmu po kome će svake godine da se pomera taj novčani iznos administrativne takse. Da budemo onako iskreni, ako to prati inflaciju, ni po jada, bukvalno rečeno, ni po jada nije bio neki veliki problem. Međutim, ovi iznos su strašno veliko. Kod ovih propisa o administrativnim taksama, moram da skrenem pažnju, padajuu vodu svi izgovori, to je otprilike neka cena usluge. Nije cena usluge. Uzima se materijalno stanje, ekonomska mogućnost podnosioca zahteva, ne ide, to je kod poreza i od akciza. Kod ovog ne ide. U načelu podnosilac zahteva ima taj status i ne sme da bude diskriminacija podnosilaca zahteva. Postoji neka toleracija, kad su u pitanju pravna lica, to moram da kažem. To da postoji neka toleracija za selektivno sagledavanje jednog istog zahteva, fizičko lice, pravno lice, treba stvarno restriktivno da se tumači i izuzetno. To je druga tema ove priče, bukvalno rečeno. Međutim, ovo ne rešava našu glad za parama. Ne rešava, čak i ne ublažava. Sad ne znam koliko su tačni podaci, da li je to samo pet milijardi u toku ove godine ili je manji iznos ili veći iznos. Ako je i veći iznos, to je neznatno veći iznos. Znači, ne rešava. Ono što je mnogo važnije jeste da takse ne mogu da budu prepreka koja onemogućava pristup organu, dostupnost organa našem državljaninu, našem pravnom licu. Tu može opravdano da se kritikuje ovakva koncepcija. Pričamo o koncepciji, ne pričamo o iznosima, jer ovde iznosi kreću od 260 dinara do, čini mi se jedna taksa je bila 170.000 na prirodna blaga i ispitivanje nekog. Ne može da bude opravdanje i ne traži svaki građanin ovo rešenje za koje je propisana taksa 10.000 dinara. Nešto pokazuje da ne valja. Da je ovo zbrda zdola pisano, vidi se u samom obrazloženju. Pogotovo ovaj policijski deo. Kaže, za izdavanje lične karte za strance koje je odobreno stalno nastanjenje, kažem, imamo već tarifni broj 36, čini mi se, 37. To već postoji. Izdavanje privremene lične karte za strance, znači samo su dodati ovo – lična karta za strance, odnosno privremena lična karta za strance i tu je 3100 dinara ta taksa. Drugo, ovaj deo obrazloženja, kaže "takođe predloženo je i da se za izdavanje viza na kraći boravak za jedan ulazak, rok važenja te vize sa 30 dana na 15 dana", pa ne menja se ovim zakonom ovaj rok, on je promenjen Zakonom o strancima, tako da je malo pobrkano ovo obrazloženje. U krajnjem slučaju, u članu i ne stoji i može tako da stoji. Međutim, moram da vam kažem da je u tarifnom broju 44. za obezbeđenje lica i mesta, održi uviđaj saobraćajne nezgode u kojoj je nastala samo manja materijalna šteta, taksa 10.500 dinara. To je sad u skladu sa nekom novom logikom. Kad je mali udes, nema nekih većih posledica po život i zdravlje, imamo onaj evropski zapisnik, izveštaj, znate ono, da se dogovore itd., ali znate kako je kod nas. Mi smo inadžije. Ti si mene udario od pozadi, zakačio si me, ovamo i onamo, napravi se čak i gužva, izađe policija, a ja ne znam šta rade na tom uviđaju, to nešto sitno traje. U Beogradu to mora da traje pet, šest minuta da se oslobodi saobraćaj, jer ako se ne oslobodi saobraćaj biće gužve itd. To je nova taksa koja je ubačena prosto ne vidim zašto je ta taksa ubačena, kad policija u suštini po službenoj dužnosti mora da završi tu radnju. Po službenoj dužnosti ona mora da završi tu radnju. Još jedna primedba, to će ovi iz Ministarstva verovatno da protumače, a zašto su vam ove takse za prekršajni postupak ostale ovde? Zašto? Imamo prekršajni sud. Ne možete više administrativnim taksama upravnim da regulišete nešto što je sudsko. Mi nismo hteli da vam pišemo ove amandmane, zapamtite jednu stvar, o čemu se radi. Morate da regulišete to onim zakonom, iako prekršajni postupak vodi organ uprave, zapamtite. To što carinski organ vodi prekršajni postupak radi efikasnosti itd., ne može da ništi osnovni princip koncepta. Nemojte to da stavite u ovaj zakon. Ide u onaj zakon, pa će tamo isto kao izuzetak da se primenjuje kod carinarnice. Ako pričamo koncepcijski, kako treba da izgleda zakon. Ako hoćete da trpaj gde šta stigne, samo da uzmemo pare, onda je to druga stvar i druga koncepcija. To moram da vam kažem. Mislim da ova vrsta indeksacije, mi smo samo malo zahvatili ovim članom 73. odmah može da se vidi da je ovo rešenje referentna stopa itd., i to baš nije zlatno rešenje. Mora i to da se kaže. Znate kako je NBS te referentne stope određivala, dođe za vreme Jelašića, pa to je bilo i 15%, 17% je bilo isto. Znači, ako ste definitivno odredili indeks potrošačkih cena, kao neku relativno trajnu kategoriju, onda molim vas dosledno zastupajte taj princip. Evo da vam dam nekoliko primera. Ako indeks potrošačkih cena treba da omogući revalorizaciju ili da spreči gubitak na supstanci ili da što pravilnije iskaže vrednost nečeg, pa se ide sa primenom tog indeksa da bi se u datom trenutku posle izvesnog vremena to izravnalo i dobilo istu vrednost, onda molim vas, taj princip da važi i kad je država dužnik i kad država potražuje. Da budemo načisto. Nemojte da mi se bunite. Imate u čitavom nizu poreskih stopi sa šire posmatrano poreskih propisa. Kad neko duguje državi, da li znate koje se kamate tamo zaračunavaju? Prilično liče na ove zelenaške, a naročito obračunao porez i nije platio porez i taksimetar mu radi. Tu mu je veća stopa poreza, stopa koja se primenjuje nego ovde. Šta to sad znači? Potraživanje koje ima država je mnogo značajnije nego potraživanje koje građanin ima prema državi. Sećate se kad kasnite sa penzijama, sa dečijim dodacima i sa drugim stvarima, nema kamate. Moli se bogu ako dođe. Znate, nešto može da bude princip, pa može da bude i pogrešan princip, ali najbolje je kad se on primenjuje. Ako imamo selektivne principe, pa se različito primenjuju, onda nastupa katastrofa. Država naravno ima apsolutnu moć, država tom svojom apsolutnošću treba da bude svesno, jer ima ozbiljan posao, da obezbedi suverenitet, teritorijalni integritet i da na ovom prostoru vlada država. Mora da se nađe neka mera. Ovo možda malo iskače iz ove diskusije, ali je dobro da se čuje. Jednostavno da se skrene pažnja na neke stvari. Znate, i danas, a ne samo danas već od možda od 1992, 1993. godine nemoguće je neke stvari upoređivati. To moram da vam kažem. Godine 1988, 1989, Direkcija za robne rezerve imala je dve do tri milijarde dolara slobodnih sredstava za intervencije, u onom delu gde ona interveniše, gde otkupljuje viškove da bi sačuvali cenu, interveniše takođe da bi sačuvala neku cenu. Danas pričati o tome, mislim da bi stvarno bilo neobjektivno, kao što je bilo neobjektivno i 1992, 1993. godine pričati, gde je naša direkcija sa dve-tri milijarde dolara. To samo može lepo da zvuči, ali u praksi teško da je ostvarivo, čak je direktor te direkcije bio Ivan Stambolić, da znate, vi što mislite na neki problem itd. Da limi možemo da sprečimo te poremećaje na tržištu? Ako smo programski opredeljeni možemo, ako Republička direkcija za robne rezerve postane garant za sve situacije, kada se mogu javiti viškovi i manjkovi to je moguće. Da li možemo da dođemo do te situacije? Kamo sreće, ali teško idemo. Verujte mi. Ajde sada da vam pomenem vama dragu EU. Ona je postala malo ozbiljnija onog momenta kada seljaci više nisu bacali paradajz, krompir i ove druge stvari. Kada je obezbedila prehrambenu stabilnost, ona je mogla da se okreće na drugim poslovima i već 15 godina oni se bore samo za subvencije. Cela poljoprivreda je borba za subvencije, kako nacionalne, tako i evropske. Ali, zaboravite tu priču. Oni su 500 godina harali po celom svetu, krali, pa su postali bogati a nas su 800 godina svi krali, pa smo siromašni. Ne mogu, "Fića" i "Mercedes", ne mogu na istu crtu nikako. Možemo mi našeg "Fiću" da budžimo, ali dalje od abarta ne može da bude. Hajde to sada da svedemo na ove normalne stvari. Evo dve stvari za Ministarstvo poljoprivrede koje mogu značajnu da pomognu – 250.000 hektara se ne obrađuje u ovoj zemlji, od kada smo dobili traktore. Kaže se, kada bi se tu organizovala proizvodnja uljane repice, imali bi biodizel, verovatno najveću količinu u Evropi. Znači, iskoristili bi sve ono što se ne koristi. Za ova brdsko-planinska mesta od 400 metara nadmorske visine, pa na gore, gde se intenzivno ljudi iseljavaju, evo gospodine Petroviću, razmislite, projekat se zove – krava-tele, slobodna ispaša, ne treba veterinar za telenje, glavni proizvod je tele i samo se menjaju parcele. Sa jedne se skida trava, jedna za ispašu, pa sledeće godine obrnuto. Tri puta dnevno treba čovek samo da obiđe, da se lepo organizuje državni otkup i sva ta naša sela možemo da vraćamo ljude. Ne kažem nešto epohalno, ali može neki pokušaj da se napravi. Znači, biomasa ne propada, ipak ima neku funkciju, ekološki ispravna hrana se proizvodi, najskuplja može da bude brend Srbije, pošto je Srbija najlepša država, to verovatno znate. Ako niste znali, ne postoji za kugli zemaljskoj bolja država i lepša država nego što je Srbija. Što se smejete? Ne verujete mi. Nema. Kažite mi koja država je lepša od Srbije? Ne postoji? Najlepši smo. To je valjda vama jasno. Znači, postoje mogućnosti. Mislim daje mnogo važnija volja i mnogo je važnije izbaciti ove posrednike i ove sve što ulaze u te poslove. Ne bih ja sada vama da zagorčavam, na ovaj lepi današnji dan, koje se sve firme pominju, koje su sve monopolisti, u čemu se ogleda taj njihov monopol itd. itd. Dosta više tih crnih stvari. To svi znaju ne treba više ponavljati. Mislim da je potrebna temeljna reforma ovog propisa o republičkim administrativnim taksama, ako ovi principi SRS mogu da vam pomognu, bilo bi dobro. Ako mislite da terate dalje na ovaj način, onda verujte, sledeći put mogu da se pojave neke republičke administrativne takse, pa neki tarifni brojevi sa nekim velikim ciframa, pa će pola nas otprilike da mislim da je u pitanju štamparska greška sa onim nulama. Treba to da se izbegne, mislim da generalno te takse treba da budu stvarno simbolične, da omoguće princip i komunikaciju između građana i države. Treba da se omogući taj pristup da bude što efikasniji, što jednostavnijii Evropski sud za ljudska prava, kada razmatra ove pritužbe, podneske i kada ulazi u ovaj postupak obavezno ceni i kakva je varijanta sa tim pristupom itd. Evropski sud za ljudska prava, to nema veze sa EU da znate, ima veze sa Savetom Evrope, Srbija je član Saveta Evrope, kao i mnoge druge države, koje su članovi Saveta Evrope, a nisu članovi EU, a neki nikada neće ni biti članovi EU, kao što je situacija sa Srbijom. Manite se tih popisa, tih datuma, pregovora i tih nekih stvari. Rešavajte ove konkretne stvari, jer od konkretnih stvari zavisi život, a ovih imaginarnih čak ni rejting više ne zavisi.
Šesnaest minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, najmanji je problem usklađivanje dinarskih iznosa taksi iz Predloga ovog zakona, druge su nedoslednosti problem za ovaj zakon, kao primer bih navela određena rešenja u veze visine taksi iz tarifnog broja 197. i 201, pa bih volela samo da uporedim da vidite na koji način se ta nedoslednost realizuje u ovom predlogu zakona. Recimo za dozvolu za uvoz neopasnog otpada radi tretmana plaća se taksa od 25.000 dinara a za dozvolu za uvoz i stavljanje u promet supstance koja oštećuje ozonski omotač 4.660 dinara. Ogromna je razlika. Za dozvolu za izvoz neopasnog otpada 150.000 dinara a za izvoz te supstance koja može da ošteti ozonski omotač 4.660 dinara. Za izdavanje dozvole za sakupljanje otpada plaća se 15.000 dinara, a za mišljenje za uvoz ili izvoz proizvoda ili opreme koji sadrže ili se oslanjaju na supstance koje oštećuju ozonski omotač 1.000 dinara. Za potvrdu za izuzimanje od obaveze pribavljanja dozvole 2.200 dinara a za izdavanje dozvole za sopstveno upravljanje ambalažnim otpadom 60.000 dinara. Ogromne su razlike u plaćanju taksi za nešto što je ekološki opasno i za ono što u stvari predstavlja samo čišćenje i uređenje Srbije. Mislim da se na ovaj način ne motiviše niko da, pre svega, vodi računa o sopstvenoj životnoj sredini. Dakle, pretpostavljam da nije bila intencija zakonodavca da na ovaj način reguliše zaštitu životne sredine i ekološka pitanja, ali iz rešenja koja su predložena u pogledu visine takse upravo to proizilazi, a svaki zakon nosi određenu poruku, jer svaki zakon u stvari predstavlja i postaje deo pravnog poretka. Prema tome, treba se voditi računa o tome i kada se utvrđuje visina takse, šta se želi sa tom taksom poručiti javnosti.
Dva minuta i 35 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Na član 73. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite. Vreme na raspolaganju četiri minuta.
Hvala. Mi ćemo još jednom ukazati na ovu anomaliju koju vidimo u ovom zakonu, a to je u toku ove godine jedno šesti, sedmi zakon, a već sutra ćemo imati još jedan zakon, koji će ponovo ugrađivati sve ovo što možete rešiti jednim pravnim propisom. Pravna pravila su jasna. Znači, kada u jednom pravnom propisu navedete sve druge pravne propise u kojima se pojavljuje ista pravna kategorija i date uputstvo tom zakonu, možete menjati. Onda ste socijalno odgovorna Vlada, a ovako niste. Ovako ponavljamo, gubimo vreme i mi poslanici. Evo, mi se trudimo, pa u svakom zakonu, na deset mesta, gde god, mi to amandmanski itd, trošimo vreme i nama i ovoj skupštini i vama, uporno vam ponavljamo – dajte rešite jednim propisom, izmenite to, korigujte, itd. Dokle ide ta tvrdoglavost? Zašto tvrdoglavost? Nema razloga, rešite to. Možemo se ideološki razlikovati, možemo se razlikovati po raznim stvarima, ali ovde je jasno, ovde je samo pravna tehnika i ništa više. Dobićete sigurno jedan kvalitetan zakon sa tim rešenjem i nećemo gubiti to nepotrebno vreme, jer Evropa nas čeka. Molim vas, nemojte da gubimo vreme. Iskoristimo tu brzinu itd. na ovaj način. Ne samo u ovom slučaju, nego i u stotine drugih slučajeva, ono što je nepotrebno, ono što pravno možemo izregulisati jednim zakonom, nemojte da to u 10, 15, 20 ili 30 zakona menjate. Ponavljam, do sada u sedam ili osam, možda je ovo osmi zakon, a sledeći je deveti i ko zna do kraja godine koliko će biti tih zakona i tih izmena i koliko amandmana itd. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 74. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, evo, na kraju rasprave o izmenama i dopunama Zakona o administrativnim taksama, mi smo podneli na ovaj član 74. jedan amandman koji se odnosi na datum primene ovog zakona. Dakle, mi smo vam ponudili jedno rešenje da se ovaj zakon primenjuje od 1. januara 2012. godine, a ne osam dana od stupanja, odnosno izglasavanja. Dakle, šta smo smatrali ovim našim amandmanom? Da postoji sasvim dovoljno vremena u ovih nekoliko meseci, do 1. januara 2012. godine, da shvatite svu besmislenost ovakvih povećavanja administrativnih taksi. Mnogo poslanika je govorilo, da ne ponavljam pojedinačne primere, šta se sve dešava i šta su efekti donošenja ovog zakona. Postoje dva kumulativna efekta ovog zakona. Prvi je ono što vi tvrdite da će biti puni budžet, a što je vrlo sumnjiva kategorija. Drugi kumulativni efekat je nešto što je realnost, a to je sve siromašniji građanin i sve dublja ruka ove vlade u džepove građana. To je efekat ovog zakona. Sa druge strane, kada ste vi, gospodine ministre, obrazlagali i govorili o neprihvatanju ovih amandmana na ovaj zakon, govorili ste i pomenuli ste ozbiljne strateške zahvate. Moram da se složim sa vama, postoje stvarno ozbiljni strateški zahvati. Jedan se odnosi na sferu spoljne politike i ozbiljni strateški zahvat i urušavanje teritorijalnog integriteta Srbije, a to se zove priznavanje lažne države Kosovo. Drugi ozbiljan strateški zahvat se odnosi na unutrašnju politiku. Taj strateški zahvat se zove – sve veći broj otpuštenih, sve veći broj siromašnih, sve veće zaduživanje građana i sve lošiji život u Srbiji. E, to su strateški zahvati koje ste vi pokušali da objasnite građanima Srbije. To je ta socijalno odgovorna Vlada.
Iskorišćeno je 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda sednice, a saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem utorak, 5. jul 2011. godine, sa početkom u 14,00 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Takođe vas, na osnovu člana 90, podsećam da je za sutra zakazano i Šesto vanredno zasedanje, koje ćemo otvoriti odmah nakon što završimo dan za glasanje. Predviđeno je za 15,00 časova, ali bićemo, naravno, u obavezi da vas obavestimo ako se sam početak odlaže. Takođe je plan da, nakon što utvrdimo dnevni red i odlučimo o spajanju tačaka dnevnog reda u zajednički načelni pretres, otvorimo pretres o prvoj tački. Prosto, smatram da je korektno da vam kažem da je to plan, s obzirom na rokove oko amandmana. Ukoliko bude nekih izmena, dobićete ili usmeno obaveštenje tokom sednice ili obaveštenje u poslaničkim grupama. Hvala vam, sutra u 14,00 časova nastavljamo sa radom.