Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 83 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, te postoje uslovi potrebni za rad Narodne skupštine. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Momo Čolaković, narodni poslanik Miroslav Markićević. Nastavljamo rad i prelazimo na jedinstveni pretres o 14. tački dnevnog reda: – PREDLOGU ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke koji je podnela poslanička grupa Socijalistička partija Srbije – Jedinstvena Srbija. Pre otvaranja pretresa, podsećam vas da je Narodna skupština prihvatila predlog narodne poslanice Gordane Čomić, potpredsednice Narodne skupštine za skraćenje vremena za raspravu o Predlogu odluke, odnosno za skraćeni postupak. Prema članu 99. Poslovnika Narodne skupštine, u skraćenom postupku, ukupno vreme rasprave u načelnom pretresu iznosi 50% vremena utvrđenog za govornike u članovima 96. i 97. Poslovnika Narodne skupštine. Polazeći od toga, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - 46 minuta i 48 sekundi, poslanička grupa Srpske radikalne stranke - 33 minuta i 36 sekundi, poslanička grupa G17 plus - 14 minuta i 24 sekunde, poslanička grupa Napred Srbijo - 13 minuta i 12 sekundi, Poslanička grupa Demokratska stranka Srbije - Vojislav Koštunica 12 minuta, Poslanička grupa Socijalistička partija Srbije - Jedinstvena Srbija - 9 minuta, poslanička grupa LDP - 7 minuta i 12 sekundi, poslanička grupa Nova Srbija - 5 minuta i 24 sekunde, Poslanička grupa manjina - 4 minuta i 12 sekundi i PUPS - 3 minuta. Narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore jednom, po dva minuta i 30 sekundi. Molim sve poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, a sa redosledom narodnih poslanika, na osnovu člana 96. stav 4. Prijem listi je do otvaranja jedinstvenog pretresa. Obaveštavam takođe Skupštinu da poslaničke grupe do sada nisu obavestile o tome da će biti ovlašćenih predstavnika, odnosno o imenima narodnih poslanika koji će predstavljati poslaničku grupu. Podsećam još jednom da podnesete prijave za reč. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Branko Ružić, predsednik poslaničke grupe SPS - JS želi reč? (Ne) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Ako želite, molim vas da se prijavite u elektronski sistem? (Ne) Da li su poslaničke grupe predale listu, pošto nijedna od poslaničkih grupa nije predala listu, u pisanom obliku, sa prijavama za reč narodnih poslanika i prema tome na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne) Ako ne, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda. Primili ste zbirnu listu kandidata za izbor članova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, koji je podneo Odbor za prosvetu. Primili ste izveštaj Odbora za prosvetu. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa podsećam vas da prema članu 193, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi 5 časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova pojedine poslaničke grupe, i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 26 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim sve poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, a sa redosledom narodnih poslanika. Prijave za reč će biti na osnovu člana 96. primane do trenutka otvaranja jedinstvenog pretresa. Obaveštavam vas, takođe, da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Miletić Mihajlović, poslaničku grupu Socijalistička partija Srbije – Jedinstvena Srbija, narodni poslanik Zoran Šami, poslaničku grupu Demokratska stranka Srbije – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Mileta Poskurica, poslaničku grupu Napred Srbijo i narodni poslanik Nikola Savić, poslaničku grupu SRS. Molim da poslaničke grupe koje žele da podnesu prijave za reč to učine sada jer neće biti primane nakon otvaranja jedinstvenog pretresa na osnovu člana 96. stav 4. Da li još neko želi da preda listu govornika? (Ne) Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika, otvaram jedinstveni pretres o Zbirnoj listi kandidata za izbor članova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Da li izvestilac Odbora za prosvetu, narodni poslanik Zoran Šami, predsednik Odbora, želi reč? (Ne) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Ako žele, molim vas da se prijavite. Narodni poslanik Mileta Poskurica ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas treba da ozvaničimo jednu tesno skrojenu listu kandidata za Nacionalni prosvetni savet, opet sa docnjom, koja je protiv Zakona koji smo skoro menjali i opet, sa tačno utvrđenim brojem kandidata, ljudi koji imaju pravo da konkurišu od strane odgovarajućih predlagača. Ako pažljivije pogledamo izmene zakona koje smo doneli, taj zakon je podrazumevao da te liste sadrže više kandidata od onih koji su nužno propisani kao minimum, te bi onda i dao smisao diskusiji i raspravi o kandidatima, koje ovde sprovodimo. Na ovaj način imamo integralnu listu, gde se tačno predlaže onoliko ljudi koliko se bira. To znači da se neizborom jednog od kandidata cela lista može dovesti u pitanje. Imamo jedno staro, političko pitanje koje traje od časa kada smo uopšte i krenuli reformu visokog obrazovanja, po pitanju strukture, broja, nadležnosti itd, a onda i ažurnosti, tih stručnih regulatornih tela, kakav je, recimo, Nacionalni prosvetni savet. Skorašnjim izmenama nije se izbegla primedba da Nacionalni prosvetni savet i nije baš nadležan za sva pitanja, te da ima granične nadležnosti sa Savetom za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, da se u delu opštih programa moraju dopunjavati u svom radu, te da se, naloženo je zakonom, oni moraju usaglasiti kada izlaze sa jedinstvenim i bitnim sadržajima iz dominante oblasti. Tu će raditi 54 ljudi, 54 ljudi će dolaziti i primati plate kao da svakoga dana rade. Plate verovatno ranga poslaničke, inače najomraženije plate u Srbiji, ničim objašnjivo, jer mnogi poslanici putuju i sa juga Srbije da bi došli na radno mesto u Beograd. Ovi ljudi će verovatno imati iste tolike plate i raditi posao na ovaj ili onaj način, manje ili više odgovorno. Generalno, i Savet za visoko obrazovanje i Savet za nauku i tehnološki razvoj su relativno kasno formirani, s obzirom na zakonske obaveze. To je elitno telo, ako se samo uzme program njihovih aktivnosti i to ostave na sajtu, kao predlog za budući rad, recimo, Nacionalnog prosvetnog saveta o indikatorima, potrebi za ocenu stanja u obrazovanju, vidi se da iako su ga pisali ljudi, bar polovina njih ima najviša akademska zvanja.Često su bili skloni da, u tome što su nam napisali kao predlog, naprave neverovatne jezičke omaške. Šta se radi u tom prethodnom projektu koji ekipa, koju treba da ozvaničimo, treba da dovede do kompletiranja i da posao na reformi obrazovanja dovrši do kraja?Koliko će to u stanju biti da odrade kvalitetno, koliko će biti rukovođeni preporukama međunarodnih, pre svega, evropskih institucija istog ranga, koje predlažu principe, kriterijume, standarde itd, to ćemo tek videti, a posebno u pogledu očuvanja nacionalne osobenosti i nacionalne tradicije i prava na različitost unutar onoga što u obrazovnom sistemu možemo i moramo da imamo pravo. Zato ću se, diskutujući o ovoj grupi ljudi koja treba da upotpuni i učini formalno kompetentnim instituciju od 43 ljudi, govoriti i o budućoj aktivnosti tog saveta koja neosporno treba da predstoji. Konačno, javnost se vrlo zanima oko toga šta će biti sa reformom srednjeg obrazovanja, sa dovršetkom reforme osnovnog obrazovanja, sa obaveznim uvođenjem predškolskog obrazovanja do kraja i gde je čija nadležnost u sistemu očuvanja održivosti ovog obrazovno-vaspitnog sistema u Srbiji. A oni koji se sa tim poslom suočavaju, pretežno su ljudi koji su predloženi iz sfere visokog obrazovanja i više bi im odgovaralo, pod navodnicima, mesto u ovom drugom Savetu za visoko obrazovanje. Ali, predlagač je kod donošenja zakona osmislio takav odnos članova u Odboru u Savetu i mi tu sada ne možemo ništa po svršenoj stvari da promenimo. To jedno glomazno telo treba da raspravlja o veoma ozbiljnim stvarima, makar što se tiče tog akta. Zašto dovodimo u sumnju? Neiskreno je reći sve članove koji su predloženi, jer se lično i ne poznajemo. Svačiju ličnu ulogu u pređašnjoj aktivnosti ne znamo, ali neka imena znamo i njihovo zalaganje za sprovođenje Bolonjske reforme, koja je u velikoj meri odrađena mnogo haotičnije nego Predlog rada za srednje i osnovno obrazovanje i vaspitanje za taj niži nivo, taj srednji i osnovni obrazovni nivo obrazovnog ciklusa. Ta ekipa ljudi je tada uspela nekako da progura Bolonjski sistem visokog obrazovanja, a sve što se kasnije dešavalo nije unapred nigde bilo anticipirano. Niko nije mogao da predvidi kako će se odvijati i danas jesmo tu gde jesmo, sa široko zastupljenom demokratizacijom u radu fakulteta, odnosno univerziteta, gde su samo fakulteti izgubili demokratičnost i samosvojnost u odnosu na univerzitete. Zbog toga su morali da pribegavaju različitim trikovima, da stvore više polja, više grana unutar toga, da konačno naprave svojevrsne univerzitete, da bi dobili, kobajagi, finansijsku samostalnost. To je ono što se i u ovom predlogu vrednovanja obrazovnog sistema predlaže, tzv. decentralizacija. U kojoj će se meri ići dalje u decentralizaciji, kada je inače proces imenovanja rukovodnih struktura u srednjim i osnovnim školama, u značajnoj meri je decentralizovan u mnogo većoj meri nego što bi to bilo prirodno da bude za fakultete u kojima danas dekani mogu kao u socrealizmu, u samoupravnom sistemu da budu izabrani tako što će imati oko sebe oligarhiju onih koji će ih predložiti, bez ikakvog uticaja ministarstva, a pri tome će raspolagati sredstvima države, sredstvima budžeta. Mi ćemo to pitanje imati, da se otvara svake godine kod upisne politike. Prvo, što ćemo raubovati uslove upisa i zakonom menjamo, svake godine, taj veoma dokazani i veoma kvalitetni bolonjski način studiranja, gde se traži 60 bodova ili ništa, pa ćemo onda popuštati oko toga, da li će ili ne, ovoliko i onoliko biti na master studijama. Zašto to govorim u vezi sa ovom tačkom? Ni po čemu to nije izvan teme, da možda neko ne bi mislio da se preko replika oko toga sporimo. Jedine nadležnosti svih ovih saveta i ovih struktura savetodavnih, rukovodnih, prognostičkih, kako god hoćete ih zovite, koje kroje politiku u obrazovnom sistemu na različitim nivoima, jeste da ministarstvu predlažu izmene zakona. Neće nijedno od ovih tela predložiti da samo po sebi bude smanjeno, da se obavežu na kontinuirani i efikasan rad. To što su dostavljali izveštaje, to je pozitivno. Neke savete ne možemo ni da konstituišemo mnogo godina nakon zakonske obaveze, u sferi obrazovanja i nauka, mislim na ove dve oblasti, a ne da još o svom radu dostave i izveštaje. Nacionalni prosvetni savet uprkos bolljki koju je imao je i dostavljao odgovarajuće izveštaje. Doduše, najčešće na energični zahtev odbora da to uradi, a često smo kod izbora ovog tela bili suočeni sa neprilikom ili prilikom da ih podsećamo da način njihovog organizovanja i rada treba da nosi i određeni stepen zrelosti i određene odgovornosti. Kada govorimo o ljudima koji su predloženi za listu, rekao sam da neki od njih nisu pokazali dovoljnu ličnu akademsku profesionalnu zrelost i percepciju za ono što će nam se desiti uvođenjem obrazovnog sistema, kakav je zamišljen, negde potpisan 2002. godine i time obavezao državu da je sprovede. Iako je i tada u toj bolonjskoj dvostraničnoj i četvorostraničnoj deklaraciji, zavisi koju varijantu nađete, stoji da se moraju poštovati principi univerzalnosti zarad akademske mobilnosti među državama, jednako kao što stoji da se treba uvažiti tradicija u obrazovnom sistemu. Naravno da ne može biti govora onda, to stoji, kada sada govorimo o kriterijumima za srednje obrazovanje, indikatorima potrebnim za ocenu stanja u obrazovnom sistemu, što će biti predmetni problem ove ekipe koja će se konstituisati i dopuniti savet, ali smo sigurni da uprkos tome što to stoji, postoje oblasti u kojima ta odrednica ''nacionalni interes'' ne može značiti mnogo. Dakle, ne možemo ni po čemu medicinski, farmakološki, u farmaciji, medicini i stomatologiji, matematici i fizici imati nešto što je nacionalni predznak. Nema nacionalne matematike, nacionalne medicine, ali ima nacionalne književnosti, nacionalne istorije itd. Da li ćemo, kada smo već uspeli da fragmentišemo u velikoj meri nastavne planove i programe da bi zadovoljili kriterijume Bolonje, uz potpuno odsustvo interesa onih koji su to jednostavno potezom pera potpisali, a kasnije njihovih sagovornika u toj priči nigde neprovedene operativne primenjivosti sistema. Sada se sa ovom pričom kreće opreznije, predlaže se više različitih kategorija i više različitih modela, od OECD, EU, nacionalnog statističkog pokazatelja koji Zavod za statiku daje, i kada to čovek pogleda, zahvalan sam im što su sa tim planom izašli, sa predlogom rada, i vidimo koliko je sve to relativno, odnosno koliko su svi predlozi kriterijuma relativni. Očekujemo da ljudi koji budu izabrani, što će se verovatno desiti, uprkos našem stavu, da nađu nekakav zajednički imenitelj, da ne izraubuju suviše naš uvreženi sistem vrednovanja koji, koristiću vreme, da to bude uverljivije i polako iznesem, kako je ko zamislio, da ovaj ključni operativni zadatak koji stoji pred obrazovanjem u Srbiji, tu nam sledi reforma gimnazija i o tome se čuju svakakve priče, najčešće buntovi. Mogu da razumem donekle inertnost institucija, pa da se bune protiv nagoveštenih promena, ali samo u meri u kojoj će te promene da se tiču njih lično, da će ih koštati ličnog komfora. Oko komfora se ne može sporiti, ali oko njihovih sugestija, da ono što se pokazalo efikasnim i dobrim, što se testira na međunarodnim stručnim takmičarskim skupovima naše dece, u sistemu organizovanja obrazovanja koje sve države, makar nezapadnog bloka, ne poznaju, kao specijalne škole, dakle, specijalne gimnazije – matematička, jezička itd, koje produkuju izuzetan kadar. To je još jedan od dokaza da sa reformom treba ići pažljivo, da treba u Savet staviti ljude koji neće idolopoklonski gledati na to da su stavljeni da u Srbiji nešto promene po svaku cenu i da tome daju lični pečat. Nekima sa liste bih se rado zahvalio što su nesumnjivo dali, makar i ćutanjem, podržavanjem, onako kao Horacije iza zavese, onoga što se dešava na sceni i pustili da prođe, bez ikakvog kritičkog osvrta, bolonjski model školovanja, a sada imaju prilike da se iskažu na ovom planu. Eto kako recimo indikatori za opis stanja obrazovanja u ''Obrazovanju na prvi pogled'' OECD, gde su kriterijumi, recimo, učinak obrazovnih institucija i uticaj učenja, finansijski i ljudski resursi, dostupnost obrazovanju, participacija i napredak i okruženje za učenje, gde se recimo razmatra, pazite, rečenica "količina vremena". Kako neko ko sedi u Savetu i obnaša tako visoka akademska znanja kaže "količina vremena" ili upotrebi reč "uporedljivi"? Zaista neverovatno. Mi smo predlagali, po definiciji, kako volite u zakone da stavite, kao istaknute, dokazane i najveće stručnjake, čak imate i akademika u ovome. Sada će i akademici i istaknuti stručnjaci iz reda visokoobrazovnih institucija, KONUS-a, da učestvuju u formiranju programa nižeg ranga, nego da se bore za ono svoje. Ali, dobro, tako smo zamislili i neka ide tako, možda ima i smisla. Dakle, to je jedan od kriterijuma. Ako pogledate indikatore EU, ono što će se ispoljiti kroz Lisabonsku deklaraciju, Lisabonski plan, potpuno drugi kriterijumi – pravednost, efikasnost, celoživotno učenje, ključne kompetencije mladih, modernizacija i zapošljavanje. Znači, osvrće se i na to. Tu je čitav niz koji se pledira na strašnu unutrašnju akademsku mobilnost, ali se daju i nekakve projekcije. Nacionalni prosvetni savet u novom sastavu moraće da da i projekcije koje se tiču same Srbije, šta ona očekuje o tome koliko će njih uspšeno završiti srednje školovanje, koliko će se njih usmeriti za celoživotno školovanje, koliko će i kakva particija biti na nivou PISA testova, makar drugi stadijum, kada i Evropa daje za PISA testove samo sposobnost razumevanja pročitanog da bude negde do 20% onih koji ne dostignu i 80% koji dostignu u samo jednom segmentu u PISA testu. Mi imamo pristojne rezultate za naše osnovce koji su taj test prošli na način suočenja sa novim, sa nečim što im možda nije ni pokazano kako izgleda, kada se testovi budu, modeli, ponovili, i deca to proučila bolje, sigurno će postići bolje rezultate, ali srednja škola ih dovodi zaista do jednog vrhunca i tu ne treba ići mnogo sa eksperimentom. Koji je naredni model koji su nam ponudili? To je jedan ogroman određeni posao koji retko ko može da odradi sam za sebe i pojedinačnu potrebu, i to je jako dobro, da se sa ovom nekakvom raspravom izađe. UNESKO obrazovni indikatori, nekako deluje da su najsličniji onome što nudi naša država statistički- pismenost, ocena stepena pismenosti, pokrivenost i efikasnost pristupa o tome koliko se gde upisuje, finansiranje obrazovanja, šansa za zapošljavanje. Prilično slično onome što ćemo mi imati kroz prikaz kako vidimo stanje u obrazovanju u našem statističkom godišnjaku koji zaista sadrži one osnovne nužne elemente. Dakle, konačno sadrži i opisuje ono što nas je svetu predstavilo kao naciju koja polaže na obrazovanje, koja daje svojevrsni pečat, recite sada, modelu istočnog obrazovnog sistema, apsolutno nemam ništa protiv i uvek ću ostati na stanovištu da upravo taj model obrazovanja je dao i najveći broj najistaknutijih naučnika i najveći broj nobelovaca, naravno, pod uslovom da uključimo one emigrante koji su, naučivši tamo, otišli u zapadnu prednost tehnološku i odradili svojim intelektom, tu izlazi i obrazovanje u prvi plan, a tehnologija je samo suportivna, podrška. Kako smo mi to zamislili, to su dosta jasni kriterijumi koje ova grupa ljudi sada namerava da razvodni na neki 50-60 i to će biti galimatijas. Opis osnovnog i srednjeg obrazovanja, predškolskih ustanova, struktura stanovništva, šansa da se zaposli, i koliko država ulaže, dakle, obavezuje i državu po tim kriterijumima da se vidi šta će biti. Naravno da će za sve ono što se u predlogu mera, koje će ova ekipa ljudi imati posle izbora, traži, a to je ogroman papirološki posao. Sa takvim papirološkim poslom mi smo suočeni i u zdravstvenom sistemu, zbog tzv. reformi, pa danas većina zdravstvenih radnika sate i sate radnog vremena ne provodi sa pacijentom, nego pored kompjutera, radeći sa različitim formularima i papirima. Diskutovao sam ovde da obična medicinska sestra u dispanzeru obično mora da vodi 23 ili 24 različite evidencije i da pri tome deluje i terapijski i savetodavno itd. Šta će se morati u osnovnim i srednjim školama, predškolskim ustanovama? Da odgovore na ovako brojna pitanja da bi statistika mogla da ih pokaže, jer, konačno, to mora da krene sa baze? To je posebno pitanje, posebno potrebno umnažanje administracije, jer će se nastavnici, pominje se čudo i sa njima, u predlogu mera, morati da deo radnog vremena provedu baveći se statistikom i popunjavajući formulare. Dakle, to je ono što će njih morati da sačeka, a što sada država, uprkos tome što ima strategiju koju je donela u pogledu ovoga, u vezi sa stanjem gde će koja opšta, deklarativna, prepisana izKonvencije UN, sada su aktuelne strategije razvoja obrazovanja odraslih i stručnog razvoja obrazovanja i stručnog obrazovanja itd, koje su sada nekako isplivale, ova ranije, MPA, stoji i ona je u proceduri. Otvaramo posebno pitanje – interes države, a šta je sa strategijom nateliteta? Abonenti ovog obrazovnog sistema jesu upravo deca. Činjenica je da mi nismo uspeli da dobijemo odgovore zašto se neki ljudi nalaze, a nismo ih ni tražili, da ne remetimo pravo predlagača i razlog da ne podržimo ovakav sastav Nacionalnog prosvetnog saveta.
Pre nego što dam reč sledećem ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe, obaveštavam Narodnu skupštinu da poslaničku grupu Nova Srbija, po tački – Zbirna lista kandidata za izbor članova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, dnevnog reda Osme sednice Drugog redovnog zasedanja, predstavlja narodna poslanica Zlata Đerić. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS-JS podržaće ovu listu kandidata za izbor Nacionalnog saveta visokog obrazovanja. Dakle, moja reč u ime poslaničke grupe biće kratka, ali koristim priliku da u ime naše poslaničke grupe podvučem činjenicu da je nakon izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju sastav Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje veći, odnosno broji 21 član u odnosu na ranije rešenje od 16, što je pretpostavka za svakako kvalitetniji i kompetentniji rad ove karike u sistemu visokog obrazovanja, što je veoma značajno. Takođe, ključ i sastav novog Nacionalnog saveta je takav da daje pretpostavku za jedan uspešniji i kvalitetniji rad, o čemu ne želim posebno da pričam, s obzirom da smo na tu temu pričali kada smo usvajali izmene i dopune novog Zakona o visokom obrazovanju. Činjenica je da je mandat prethodnog Saveta za visoko obrazovanje istekao 3. aprila 2010. godine i da je praktično došlo do kašnjenja u konstituisanju, odnosno u izboru novog sastava ove institucije. Može se konstatovati, a to je i Odbor za prosvetu konstatovao, da je do kašnjenja došlo zbog toga što ovlašćeni predlagači nisu na vreme dostavili svoje predloge. Odbor za prosvetu je 18. maja 2010. godine ovo konstatovao i konstatovao je takođe rešenje da do izbora novog Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje sa radom nastavi ovaj stari sastav. Odbor je održao sednicu 7. decembra 2010. godine. Imali smo jednu novu situaciju, s obzirom da je u međuvremenu došlo do izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju, koji je stupio na snagu 1. jula 2010. godine, a da je zapravo novim zakonom konstatovano da konačan izbor do 21 člana treba učiniti u roku od šest meseci od stupanja na snagu novog zakona, odnosno od 1. jula praktično do nove godine. Ta činjenica zapravo govori da mi sada u ovim novim okolnostima, sa stupanjem na snagu novog zakona, odnosno izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju, apsolutno se uklapamo sa izborom ove institucije i praktično danas, zapravo za par dana, kada budemo imali i glasanje, mi ćemo apsolutno u roku izabrati novi sastav Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Želim da kažem da je na primedbe pojedinih poslanika, a to se i na Odboru čulo, možda trebalo ili se stavlja primedba da ovlašćeni predlagači su mogli da predlažu više kandidata od onog broja koji je propisan da se izabere iz strukture tih predlagača, da zapravo onu punu kompetenciju imaju predlagači. Predlagači su konferencija, odnosno Skupština konferencija univerziteta u Beogradu, državnih univerziteta u Beogradu, Novom Sadu, Kragujevcu, Nišu, Novom Pazaru. Jedan predstavnik je sa privatnih univerziteta. Svakako da to polje rada najbolje poznaju ovi predlagači. Zapravo, nije ovde reč o nekoj političkoj odluci gde bismo mi sada iz političkog ugla imali priliku da biramo ove ili one, već treba prihvatiti ono što su ovi kompetentni subjekti predložili. Mi, kao poslanička grupa, uopšte ne sumnjamo u stručnost i kompetentnost ljudi koji su predloženi u njihovo ime za novi sastav Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Dakle, bio bi apel poslaničke grupe SPS - JS da KONUS, zapravo Konferencija univerziteta Srbije blagovremeno ili što pre predloži još jednog, dvanaestog člana koji se predlaže iz njihovih redova i koji bi predstavljao obrazovno umetničku oblast, odnosno polje. Znači, tu nemamo taj predlog. Ovim se praktično uobličuje i bira novi nacionalni sastav u sastavu od 20 članova i nedostaje ovaj jedan član, ali nadamo se da će KONUS vrlo brzo predložiti i da ćemo vrlo brzo imati i tog dvadeset i prvog člana, odnosno pun sastav Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Nadamo se, mi iz poslaničke grupe SPS-JS, da će novi sastav Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje u pravom smislu ispuniti svoju funkciju, svoju nadležnost na najbolji mogući način i da će, onako kako je zakon predvideo, dati pun doprinos u ostvarivanju jedne pune kompetencije, jedne pune uloge u funkcionisanju visokog obrazovanja u Republici Srbiji. Na kraju, još jedanput da podvučem, poslanički klub SPS-JS svakako će glasati za ovu odluku.
Osam minuta i 15 sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanikZoran Šami.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, ovo je, naravno, jedna vrlo važna tačka dnevnog reda i dobro je što za nju imamo puno vreme za raspravu. Ne kažem da će DSS da utroši sve vreme, ali svakako ćemo reći vrlo precizno šta mislimo o ovom pitanju. Pre svega mi dozvolite, imam tu potrebu, da napravim jednu digresiju u odnosu na ono što se dešavalo juče u parlamentu. Da vas podsetim da smo juče u nekih desetak ili jedanaest sati rasprave ukupno raspravili pitanje budžeta, raspravili pitanje pet zakona, pratećih zakona u budžetu i raspravili pitanje Zakona o penzijama. Podsetiću vas da se u evropskim parlamentima, bez obzira da li se radi o zemljama članicama EU ili ne, o tim pitanjima nedeljama raspravlja u parlamentu. Prvo u odborima, pa kasnije u parlamentu. U Francuskoj je nedavno ukupno mesec dana trajala rasprava o penzijskom zakonu, o budžetu takođe. Mi smo Predlog zakona o budžetu dobili 20. decembra, sa pet nedelja zaostatka i to raspravili u jednom danu sa pet dodatnih zakona, plus zakon o penzijama. Moram da vam kažem da sam strašno nezadovoljan i rezigniran, rezigniran prosto zato što se, zajedno sa mojim kolegama iz DSS, ali i sa mnogima koji ovde sede, 20 godina tučem za uvođenje demokratije u zemlji Srbiji. Sve više imam utisak da, ne da smo na početku, nego da smo ispod početka. Svojevremeno, maltene, jednopartijska skupština, u vreme režima Slobodana Miloševića, ozbiljnije je diskutovala o tada ratnom budžetu Srbije nego što to mi danas radimo. Pri tome, zaboravljamo da budžet Srbije nije samo privatna stvar jedne vlade ili vladajuće većine, nego da, po logici stvari, svaki poslanik u ovom parlamentu ima na duši potrebu da se donese takav budžet i da se donese takav zakon o penzijama koji će da odgovara pre svega građanima Srbije. Bojim se da, onako kako smo krenuli, daleko stići nećemo. Vladajuća većina znam da ima, nažalost, običaj da izglasa šta god im se poturi da izglasa. Podsetiću vas na komentar o čuvenom zakonu o pušenju, koji sam čuo iz usta predstavnika vladajuće većine, dakle, radite jedan posao koji ne valja i radite ga na način koji je opasan i ovako dalje dobro biti neće. Sada da se vratim na tačku dnevnog reda. Dobili ste, Odbor za prosvetu je samo bio poštansko sanduče u koje su se slili predlozi ovlašćenih predlagača u skladu sa zakonom. Sve predloge smo, naravno, prosledili parlamentu da bi se vršio izbor Nacionalnog prosvetnog saveta. Podsetiću vas, ima jedan problem, malopre je moj kolega pomenuo, govorio sam o tome i na Prosvetnom savetu. Zapravo, jesam, kao predstavnik prosvetnog odbora, potpisao predlog za ovu tačku dnevnog reda, ali zapravo sam pogrešio utoliko što je pogrešan naslov tačke. Ne bi trebalo da naslov bude – izbor, nego bi trebalo da bude – imenovanje. Ne vidim šta imamo da biramo, zato što nijedan predlagač nije predložio više kandidata nego što se bira. Da se razumemo, to je bilo njihovo pravo. Podsetiću vas, kada smo usvajali izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, u ime DSS sam napisao amandman u kome je stajalo da predlagači moraju da predlože obavezno za jedan procenat veći broj kandidata od onih koji se bira. Ako je već ideja zakona da Skupština bira Nacionalni prosvetni savet, što mislim da je opravdano, onda baš u pravom smislu reči treba da ga bira, tim pre što, slažem se, Nacionalni prosvetni savet ne treba da bude i nije ni zamišljen kao političko telo, nego kao telo sastavljeno od krajnje kompetentnih ljudi koji tu ulaze na osnovu svojih kompetencija, odnosno znanja, zasluga, mudrosti i svega ostalog što imaju u domenu obrazovanja. Nažalost, vladajuća većina nije prihvatila taj amandman i danas ste u prilici da imate spisak od 20 kandidata, od kojih treba izabrati svih 20. Da li je to dobro? Nije dobro. Nije dobro ni što Vlada nije predložila širi spisak, jer sad ima dosta razloga za sumnju. Prosto je u vladajuću većinu postignuta nagodba, svako je imao svoje ljubimce na tom spisku i svi oni su ušli na spisak od sedam, koliko je predložila Vlada, i sada će, na osnovu glasanja, opet, vladajuće većine, biti izabrani. Nije dobro ni što Konferencija univerziteta Srbije nije predložila više. Pri tome, uopšte ne dovodim u pitanje pojedinačno, niti želim da diskutujem pojedinačno o imenima koja su se našla na ovom spisku. Sve su to uvaženi univerzitetski profesori i svakako da takvih ima veoma mnogo na našim univerzitetima, ali ne vidim smisao da Skupština vrši izbor, a da, zapravo, nema između čega da bira. Inače, nema potrebe, možda i ima potrebe, ne znam više, u ovoj državi za svačim ima potrebe, da kažem koliko je važno da formiramo Nacionalni prosvetni savet. Važno je iz mnogo razloga. Naše školstvo već decenijama, ali nažalost i dalje je sad već na vrlo niskim granama, sa tendencijom da bude na još nižim, počevši od svega. Uzmite, npr. prosvetni budžet, onaj o kome je juče trebalo pričati. Prošle godine smo u budžetu odvojili sedminu rashoda budžeta za prosvetu, ove godine se odvaja osmina. Znači, manje. U ukupnom iznosu to je, doduše, nekih sedam milijardi više, ali u odnosu na ukupne rashode, dakle na realnu vrednost dinara, to je manje. Dalje, suočeni smo sa stalnim atacima na školski sistem. Ima nekih koji su plaćeni, ne od ove države, doduše, da, izvinite na izrazu, uništavaju školski sistem. Sada sam pročitao, ima jedan mudrac koji je izjavio kako su, tobož, evropske tendencije takve da đake u prva četiri razreda osnovne škole ne treba naučiti sve četiri računske operacije, nego je dovoljno dve. Doduše, nije se izjasnio koje. Zašto je to tako? Kazaću vam zašto, zato što nam đaci više budu nepismeni i što budu završavali lošije škole, to će njihova vrednost, kad bude sutra trebalo da se zaposli, biti manja. Javiće se i pristaće da rade za manje pare. Neko vrlo namerno to radi, da ne kažem da neko vrlo namerno hoće da izvrši atak na nacionalnu istoriju, na nacionalnu književnost, slažem se sa gospodinom Poskuricom, ne postoji nacionalna matematika, što se moje profesije tiče, meni je sve potaman. Ima tendencija da nam škole propadaju. Nacionalni prosvetni savet snagom svog autoriteta mora da stane na kraj tom procesu, jer, da se razumemo, prosveta je jedan vrlo inertan sistem, dobar potez prosveti daje rezultate za pet ili deset godina, loš potez takođe. Nažalost, mi smo decenijama bili izloženi lošim potezima i zato smo stigli tamo gde smo stigli. Dakle, prosveta je nešto što nije pitanje jedne vlade, jednog ministra, nego to je pitanje koje mora, da postoji jedan opšti nacionalni konsenzus o tome kakvu prosvetu želimo i da naravno onda u skladu sa našim nevelikim materijalnim mogućnostima takvu prosvetu pokušamo i da napravimo. Verujte mi, najjeftiniji je postupak koji inače sprovode bogate zemlje, a to je da svake godine kupe 100 hiljada gotovih studenata, dobrih studenata, dobrih stručnjaka, to je daleko jeftinije nego ulaganje u sistem prosvete, a onda mogu da uče ovi svi ostali po dve računske operacije umesto četiri. Dakle, potreba da se stvarno napravi kvalitetan nacionalni savet za visoko obrazovanje je, kao i uostalom onaj drugi koji se bavi osnovnim i srednjim obrazovanjem, nesumnjiva i prevazilazi i mora da prevaziđe dnevno-političke ili stranačke okvire. Nisam siguran da se ovakvim sistemom se to obezbeđuje. Izvinjavam se, nisam. Naravno, kad bi imali spisak kandidata od kojih bi po nekom našem uverenju mogli da kažemo - ovo je veće od onog drugog, onda bi DSS učestvovala u tom glasanju. Ovako, kad se zapravo bavimo ne izborom Nacionalnog prosvetnog saveta, nego njegovim imenovanjem, u tome svakako ne možemo tako nešto podržati. Uz izvinjenje gospođi predsedavajućoj što sam četiri minuta pobegao sa teme, samo još da kažem da je ovo stav DSS, danas ga više nećemo ponavljati i ovim bih ovu temu završio.
Iskorišćeno je 13 minuta i 50 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo listu kandidata za izbor članova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. U vezi ove teme, u vezi sa obrazovanjem, ova skupština je donela još neke važne i slične odluke, kao što je Odluka o izboru članova Prosvetnog nacionalnog saveta. Videli smo da smo u zadnjih godinu i po dana otprilike doneli sve strateške i važne zakone vezane za obrazovanje, kao što je Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, Zakon o viskom obrazovanju, Zakon o udžbenicima i nastavnim sredstvima, Zakon o učeničkom standardu itd. Sa aspekta zakona koji se odnose na obrazovanje Vlada, odnosno Ministarstvo prosvete je uradilo dobar deo posla. Sada se postavlja jedno krucijalno pitanje – da li obrazovanje u RS bolje od kako smo doneli ove zakone i od kada smo formirali pomenute savete, među kojima je i ovaj o kome sada govorimo u okviru ove tačke dnevnog reda? Nažalost, moj odgovor je negativan, da verujem da je Vlada, odnosno Ministarstvo prosvete uradilo sa jednim iskrenim ciljem za poboljšanje nivoa i kvaliteta obrazovanja u Srbiji. Znamo da danas naše celokupno obrazovanje sve više zaostaje za savremenim trendovima, mada svi znamo i to da je u neko ne tako davno vreme prednjačilo naše obrazovanje nad mnogim obrazovnim sistemima, ne samo u Evropi, nego i u svetu. Imali smo jedan obrazovni sistem, koji smo mogli da se ponosimo, u odnosu na veliki broj zemlja. Šta je tu je. Situacija je kakva jeste i smatram da treba i mora sve da se čini da obrazovanje zauzme ono mesto koje mu pripada. Ne želim da kritikujem niti ministra niti Ministarstvo prosvete. Očigledno je da na osnovu ovih zakona oni čine to, ali to još uvek nije dovoljno. Treba i mnoge stvari paralelno sa ovim odraditi, kao bi ovaj proces uspeo. Znamo da obrazovanje mora da se tretira kao najprofitabilnije ulaganje i svaki drugačiji tretman obrazovanja od ovoga može doneti, a videli smo da donosi velike probleme i državi i narodu. Ovo je bio samo jedan uvod, da se vratim osnovnoj temi, da se vratimo Nacionalnom savetu za obrazovanje. Čim se pogleda ova lista, vidljivo je odmah na početku da nešto nije u redu. Šta to nije u redu? Vidi se da fali jedan član Saveta za visoko obrazovanje. Naime, zakonpredviđa da ima 21 član Saveta za visoko obrazovanje, a mi smo dobili predlog sa 20 imena. Naravno, Konferencija univerziteta Srbije, koja po zakonu ima pravo da predloži 12 kandidata, dostavila je listu sa 11 svojih kandidata. Neću govoriti o tome još, a vidljivo je iz ovog broja da Skupština u suštini i nema šta da bira, jer kada se vrši izbor, vrši se između većeg broja kandidata. Ovde ne samo da nemamo veći broj kandidata od onog broja koji treba da izaberemo, nego imamo manji broj kandidata, od 21 kandidata, imamo 20 imena i ova skupština će u danu za glasanje samo konstatovati ono što smo dobili, odnosno ono što su predložile one institucije koje na to po zakonu imaju pravo. Ovde ću izneti jednu principijalnu primedbu koju sam iznosio i kada su se birali članovi Nacionalnog prosvetnog saveta, a to ću isto ponoviti i u okviru sledeće dve tačke dnevnog reda, jer se one odnose na Nacionalni prosveti savet. Kada se samo površno pogleda lista predloženih kandidata, kada se pogledaju institucije sa kojih su predloženi ti kandidati i kada se pogleda mesto gde se nalaze te institucije ili mesto boravka tih kandidata, odmah se može uočiti sledeća konstatacija. Od 20 kandidata, koliko ih ima na listi 12 je iz Beograda, četiri su iz Novog Sada, a ostatak, četiri kandidata iz ostatka, odnosno iz cele Srbije. Jedan je iz Niša, jedan iz Novog Pazara, jedan iz Kragujevca i jedan ne znam odakle beše. Znači, 60% predloženih kandidata je iz Beograda, 20% predloženih kandidata iz Novog Sada i samo 20% tih kandidata je iz cele Srbije. Neću da budem maliciozan, jasno mi je da se radi o Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje, da je najveći broj institucija ovog tipa locirano u Beogradu,da je Beograd glavni grad Srbije i po toj osnovi treba da ima najveći broj kandidata. Jasno mi je i to da Vlada nema uticaja na to koga će predložiti konferencija Univerziteta Srbije, jasno mi je i to da Vlada nema uticaj na to koga će predložiti Akademija strukovnih studija. Verujem da se Vlada ne meša u to koga će predložiti AP Vojvodina, koja ima pravo na jednog svog kandidata. Međutim, moram da kažem da Vlada Republike Srbije i sama po zakonu predlaže šest svojih kandidata. U okviru ovih šest kandidata koje je Vlada trebalo da predloži, trebalo je da vodi računa o ravnomernoj zastupljenosti celokupne teritorije Srbije u onoj meri u kojoj je to moguće. Ne možemo očekivati da iz Babušnice, Trgovišta, Ljubovije, bilo kog manjeg mesta u Srbiji, imamo člana Nacionalnog prosvetnog saveta za visoko obrazovanje, međutim Srbija nije samo Beograd, osim Beograda u Srbiji postoji i Univerzitet u Nišu, Univerzitet u Kragujevcu, Univerzitet u Novom Sadu, Univerzitet u Prištini, koji je trenutno lociran u Kosovskoj Mitrovici. Dakle, Vlada treba da predstavlja jedan korektivni faktor jer to je njena osnovna uloga, ne samo ovde nego i u svim životnim sferama. Recimo, navešću primer grada iz koga dolazim. Poznato je da je Niš univerzitetski centar. Niški univerzitet ima dugu tradiciju, to je univerzitet na kome se iškolovao veliki broj vrhunskih stručnjaka i ne samo u našim državnim razmerama, nego i u svetskim razmerama, a iz Niša i cele jugoistočne Srbije predložen je samo jedan član. Naime, radi se o izvesnom gospodinu prof. dr Vladislavu Stefanoviću sa Medicinskog fakulteta u Nišu. O čoveku neću da govorim jer ne poznajem dovoljno njegovo naučno stvaralaštvo, ali verujem da je Niški univerzitet imao za pravo i da je doneo pravu odluku kada je ovoga gospodina predložio za ovaj savet. Međutim, pored Niša, ista je situacija i sa Kragujevcom, i Kragujevac i cela okolina ima samo jednog člana. Pored Niša, još u nekim drugim delovima Srbije postoje fakulteti, visoke strukovne škole, pa recimo, tako postoji Tehnološki fakultet u Leskovcu, postoji Učiteljski fakultet u Vranju, postoje i neki privatni fakulteti u Zaječaru itd, a i u ostalim većim mestima jugoistočne Srbije postoje gotovo u svakom mestu i visoke škole strukovnih studija. Iz tog razloga smatram da je mali broj ljudi, da je mali broj predstavnika ovog saveta ne samo iz jugoistočne Srbije, koja u geografskom smislu obuhvata gotovo polovinu teritorije Srbije, nego je to slučaj i sa ostalim delovima Srbije. Ovo nije samo slučaj sa ovim nacionalnim savetom za visoko obrazovanje, ovakav slučaj je i sa članovima Nacionalnog prosvetnog saveta, ali to je već sledeća tačka dnevnog reda, o tome ću govoriti kada to dođe na dnevni red. Smatram da je Vlada morala da vodi računa o ovome, jer Vlada je ta koja treba da ispegla sve to, da bude jedan korektivni faktor i da vodi računa o ravnomernoj zastupljenosti, jer to je njena uloga.
Iskorišćeno je 11 minuta i 10 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, kada je reč o bilo kom zakonu, o bilo kojoj odluci koja se tiče prosvete, zaista ne mogu da ne budem lična, pošto dolazim iz Sombora, grada koji je iznedrio najstariju, najpoznatiju i možda najbolju učiteljsku školu u ovom delu Evrope, i pošto sam imala sreće da budem, između ostalih, jedan od učenika te škole u kojoj je i sam Dučić propevao svoje prve stihove, onda sam uvek pristrasna kada je prosveta u pitanju. Poštujući dobronamerne napore gospodina ministra koji predvodi ovim resorom, moram da kažem zamerku koju sam rekla juče ministarki finansija, zamolivši je da to prenese, da mu zameram što nije na Vladi, odnosno na sednicama Vlade gde se vodio onaj malo tihi, malo glasniji rat oko budžeta, bio dovoljno drzak, dovoljno bezobrazan da za svoj resor otme više novca i to je danas pominjano, da je za Ministarstvo prosvete, koje uvek trpi i koje decenijama trpi sve moguće restrikcije i uštede, trebalo odvojiti više novca u ovom budžetu iz mnogo razloga. Prosveta je stožer društva. To nije u ovoj vladi. To nije pitanje jedne vlade. Stanje prosvete i obrazovanja je pitanje nacionalne politike, nacionalne strategije, interes svih. Danas govorimo o jednoj instituciji, o instituciji saveta za visoko obrazovanje, a početak rada svih institucija ne počinje njihovim osnivanjem u ovom domu, ne počinje idejama u raznim ministarstvima, ne počinje kontrolom raznih drugih institucija njihovog rada. Osnivanje institucija, njihova validnost, njihov kredibilitet počinje u obrazovanju. Podsetiću vas samo da postoje tri sveta zanimanja, to su sudija, lekar i učitelj. U ozbiljnim državama to su ljudi koji imaju posebnu zaštitu države. Da vam samo kažem da u Americi sve ostale profesije su stalno neizvesne, ali profesori u Americi su zaštićeni. Neću govoriti nešto posebno o standardu prosvetnih radnika, to bi bilo malo degutantno, ali zaista treba povesti računa o tome, mada svi ljudi koji se opredeljuju za prosvetu, to je bilo oduvek tako, nisu bili rukovođeni materijalnim sticanjem, nego su bili rukovođeni svojom željom i prepoznavanjem svoje lične vokacije u sebi da se bave tom uzvišenom misijom. Lično gajim veliko poštovanje za svakog ko se opredeli u svakom vremenu da bude u toj profesiji, u toj profesiji opstaje i čuva integritet i dignitet tog izuzetnog zanimanja. Ono što je moja druga zamerka gospodinu ministru, jeste to je zato što je dopustio da dođe do ovog kašnjenja, jer vidim da je Odbor stavio to kao ozbiljnu zamerku. Kaže – Odbor je zaključio da je došlo do kašnjenja u izboru novih članova saveta krivicom ovlašćenog predlagača. Dakle, takva jedna stvar nije smela da se dogodi, ali dogodila se i neće izazvati neke katastrofalne posledice u društvu, na svu sreću. Dakle, to je jedna tehnička zamerka koja se može staviti. Ono što je i kolega Šami rekao, možda je trebalo imati sluha i usvojiti njegov amandman kada se odlučivalo upravo o toj promeni Zakona o visokom obrazovanju i da Skupština sada ima skupštinsku ulogu da bira člana, jer na ovaj način, insistiram na toj terminološkoj preciznosti, dakle, ne biramo mi. Ovde ili ćemo imenovati ili ćemo usvojiti predlog, ali u svakom slučaju ne biramo. Tako da ova tačka dnevnog reda je u neku ruku falš, mi ne biramo, samo možemo da imenujemo ili da damo saglasnost na ono što je predloženo, ne dovodeći u pitanje nijednu od biografija koje su pred nama, ponuđenih kandidata, bez obzira što tu prepoznajemo malo i stranačkih dogovora. Svakako svi kandidati koji se nalaze na listama, bilo oni stranački ili ne, u svakom slučaju imaju iza sebe mnogo impresivnije lične i naučne biografije koje ih preporučuju za ovo mesto. Jako mi je drago što mogu da kažem javnosti Srbije da mi kao narod imamo zaista mnogo ljudi, mnogo naučnih imena koja su se mogla naći na ovoj listi i da je izbor sigurno, svih onih koji su se za to opredeljivali, bio veoma težak, raznim motivima rukovođen. Pred nama je lista koja čak nije ni potpuna. Tu jedno ime nedostaje i verovatno ćemo opet imati neku tačku dnevnog reda gde ćemo moći o ovome da govorimo. Poštujući značaj institucija, poštujući značaj ove institucije, očekujem da ona svoju ulogu i svoju misiju do kraja u ovom društvu ispuni, da ispuni naša očekivanja, da se obrazovanje Srbije dalje unapređuje, da se ne devastira raznim projektima, raznim prosvetnim avanturistima kojih tu i tamo bude u prosveti. Prosveta je kroz sva ova turbulentna događanja uspela da sačuva najviše sebe. Najmanje je devastirala. Uspela je da sačuva najviše svoju ulogu. Prosveta nije podlegla mnogo. Nije mnogo podlegla ni korupciji. U prosveti su, kako rekoh, ljudi naročite misije. Ono što upućujem ministru kao sugestiju je da obrati pažnju, a na to se već godinama ne obraća pažnja, na značaj učeničkih i studentskih takmičenja i na značaj rada sa talentovanom decom, da se u ime njih mora tući na Vladi za veća sredstva, jer samo sa većim sredstvima može da im se omogući da potvrde svoje vrednosti, a da posle imamo siguran resurs iz koga ćemo moći da crpimo ovakve kadrove i još bolje kadrove kakve imamo danas na listi pred sobom. To je ono što jeste obaveza ministarstva. Ministri prosvete kroz istoriju se pamte. Postoje samo dva resora koja narod kroz istoriju pamti, a to su ministri finansija i ministri prosvete. To je takođe svojevrsna misija koja se ne sme zaboraviti. Kada budu razna previranja u Vladi, razne trgovine i razne najave kao što se sada događa i najavljuje da će se Vlada rekonstruisati, da će se smanjiti broj ministarstava, pa se nekim ministrima preti kako će se spojiti neka ministarstva u tri ili četiri, ministar prosvete i ministar finansija mogu da budu bezbrižni. To su ministarstva koja će sigurno opstati, jer njihova misija je mnogo starija od trenutne političke volje, trenutnih političkih interesa i trenutnih političkih dogovora koji su na sceni. Ono što je veoma važno i što molim gospodina ministra da svakako ne zaboravi, jeste odbrana nacionalnih interesa i nacionalnih vrednosti, građenje buduće politike državničke se gradi u institucijama koje on predvodi, ne u političkim strankama, jer u političkim strankama je samo jedan politički pogled na svet, trenutni, vrlo uzak, a u školama u visokim institucijama obrazovanja stoji jedan državnički pogled i jedna budućnost i ovog i svakog društva. Pre nas rekli su Kinezi jednu veliku mudrost, da vojska uči kako se upotrebljava oružje. Mi smo vojsku nedavno stavili u drugi plan, pošto tamo više nećemo mnogo toga naučiti, ali se u školi uči protiv koga. To je daleko važnija misija škole i budućnosti jednog naroda. Gospodinu ministru se zahvaljujem što je saslušao sve sugestije i znam da će on dobronamerno o svemu i nadalje da odlučuje i radi i molim ga samo u ime te ogromne armije prosvetnih radnika, u ime ogromne armije dece koje čeka obrazovanje da zaista vodi računa o svakom interesu i sada kada se vadimo na svetsku ekonomsku krizu Ministarstvo prosvete ima kredibilitet da lupi šakom o sto i kaže – neće prosveta da trpi opšte stanje, opšte stezanje kaiša. Ona je uvek to trpela. Da bi se izašlo iz krize, vreme je da se u prosvetu i njene institucije mnogo više uloži. To je jedini put, ne u strane firme, ne u strane privatne džepove, nego u prosvetu i obrazovanje. Tu sede oni ljudi koji mogu da budu lučonoše i progresa i izlaska iz svake krize.
Iskorišćeno je devet minuta vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Obaveštavam vas da je saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije do otvaranja jedinstvenog pretresa prijavu za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika podnela poslanička grupa SRS. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Goran Mihajlović, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, građani Srbije, danas u okviru ove 15. tačke dnevnog reda raspravljamo o zbirnoj listi kandidata za članove Nacionalnog prosvetnog saveta. Sećanja radi, reći ću da je ovaj zakon o visokom obrazovanju usvojen u ovom domu u septembru 2005. godine i shodno odredbama tog zakona predviđeno je konstituisanje Nacionalnog prosvetnog saveta koji je brojao 16 članova i koji je trebalo da se bavi strategijom visokog obrazovanja u RS. Aprila 3. 2006. godine izabrano je 15 od 16 članova, a šesnaesti član, dr Oskar Kovač izabran je 19. jula 2006. godine, tako da jeovim izborom konstituisan savet, shodno odredbama prvobitnog zakona. Izbor je trajao četiri godine i istekao je 3. aprila 2010. godine. Međutim, predlagač zakona je zakasnio sa listama kandidata i mi smo na sednici Odbora za prosvetu odlučili da se produži mandat na još nekoliko meseci do izbora novih članova, a u međuvremenu, takođe je bitno da podsetimo građane Srbije da je 1. jula ove godine izmenjen Zakon o visokom obrazovanju, pa je umesto 16 predviđeno da Savet broji 21 člana i od toga struktura bi bila sledeća – 12 članova Saveta daje tzv. KONUS, Konferencija univerziteta Srbije, dva člana daje Konferencija akademija strukovnih studija, šest članova daje Vlada i jednog organi AP Vojvodine. Od ovih 21 do sada je predloženo 20 članova. Znači, jednog od članova još nije predložio KONUS. Problem je u tome što ovaj organ treba da se bavi strategijom obrazovanja u RS, a ne nekom tekućom problematikom koja je u nadležnosti ministarstva. Ako se sećate, poslanička grupa SRS je u više navrata kritikovala Nacionalni savet Srbije što nije dalo godišnji izveštaj o svom radu, pa je to donekle ispravljeno i mi smo ove godine dobili izveštaj Nacionalnog saveta, ali on je više ličio na jednu hronologiju dešavanja i aktivnosti Saveta, a u njemu nije bilo glavne strategije obrazovanja u RS. Ako bi se neko zapitao kakva je kratkoročna, srednjoročna i dugoročna strategija obrazovanja u RS, ne znam ko bi mogao da da odgovor na to pitanje, jer to je nešto što kod nas ne postoji i ono čime bi Nacionalni savet u novom sazivu morao vrlo ozbiljno da se pozabavi. Taj dokumenat, strategija obrazovanja i te kako fali. Međutim, da ne bih sada pričao ono što su već rekli prethodni govornici, istaći ću još dva problema koja smatram vrlo važnim, a kojima se Nacionalni savet do sada nikada nije bavio, bar nije bilo izveštaja. To su naučno-istraživački i umetnički radovi u Republici Srbiji i visokoškolske ustanove čiji je osnivač Republika Srbija, a koje deluju na teritoriji pokrajine KiM. U vezi ovog naučno-istraživačkog i umetničkog rada u Srbiji rekao bih da u našoj Republici trenutno na visokoškolskim ustanovama je sve manje pravog naučno-istraživačkog rada, a sve je više njegove imitacije. Praktično, više nema saradnje ovih ustanova sa privredom. Nije ni čudo, jer u državi Srbiji skoro više da nema privrede. Vidite, naučno-istraživački rad polako odumire, normalno, time pada jedna od osnovnih delatnosti visokoškolskih ustanova. Što svakako nikome od nas ne ide u prilog. Republika Srbija godišnje izdvaja za naučno-istraživački rad, možda, nekih 10 miliona evra, dok vodeće države u svetu izdvajaju po sto puta više i mahom velike korporacije učestvuju u finansiranju ovog naučno-istraživačkog rada. To je još jedna oblast gde tako rapidno zaostajemo za svetom. Nacionalni savet, praktično, nikada u svojim izveštajima nije pomenuo ovaj problem koji postaje gorući problem u oblasti visokog obrazovanja. Ilustracije radi, reći ću vam da po zvaničnim podacima u Srbiji se izdvaja 0,3% bruto domaćeg proizvoda, a Vlada je donela strategiju da do 2015. godine ovo izdvajanje bude 1% bruto društvenog proizvoda. To znači da su nam potrebne krupnije investicije u ovoj oblasti, a takođe i obrazovanje kadrova na ovim principima. Reći ću vam jedan podatak, u ovom izveštaju koji je podnela Vlada, dokument se zove Strategija naučnog i tehnološkog razvoja Republike Srbije za period od 2010. do 2015. godine, na strani 6 doslovno piše – srpska nauka je dostigla i prestigla susede po broju publikacija. Sada bih se ovom prilikom zapitao, da li je broj publikovanih radova merilo naučne razvijenosti neke zemlje? Na ovaj način samo zavaravamo sami sebe da se bavimo naučnim radom. Vidite, sve se svelo na to da urednici i razni menadžeri raznih časopisa prosto jure pacijente koji će objavljivati radove u njihovim časopisima i plaćati skupe kotizacije i provizije za objavljivanje, bez obzira da li je rad zaista vredan i ima neku naučnu težinu. Izgleda da se kod nas sve svodi na ono prosto – više platite kotizaciju, veći ste naučni radnik. Zbog toga SRS ima jedan konkretan predlog da Nacionalni prosvetni savet u saradnji sa Ministarstvom prosvete obavi jedno uređenje ove oblasti i da da spisak časopisa u kojima bi se objavljivali radovi koji bi imali određenu težinu. Ovo je vrlo lako izvodljivo jer član 27. aktuelnog Zakona o visokom obrazovanju propisuje obrazovno-naučna i obrazovno-umetnička polja u okviru kojih se realizuju studijski programi. Podsetiću vas, ta polja bi bila prirodno-matematičke nauke, društveno-humanističke, medicinske nauke, tehničko-tehnološke nauke i umetnost. Znači, trebalo bi popisati određene časopise u okviru svakog polja, koji bi imali određenu težinu. Onda bi ljudi koji se bave naučnim radom mogli da objavljuju u ovim časopisima, a ne da, kao što sam rekao, plaćaju preskupe kotizacije da bi sami sebe zavaravali da se bave naučnim radom. Drugi problem na koji bi želeo da ukažem su visokoškolske ustanove čiji je osnivač Republika, a koje deluju na teritoriji KiM. Podsećanja radi, reći ću vam da je Rezolucijom Saveta bezbednosti UN br. 1244, Vlada Republike Srbije zadržala sva prava i obaveze nad radom ovih ustanova. Ove ustanove danas deluju ili kao fakulteti u sastavu Univerziteta u Prištini, sa privremenim sedištemu Kosovskoj Mitrovici, ili kao visoke škole strukovnih studija na KiM. Zašto sam se odlučio da ovo danas iznesem? Jednostavno, kao član skupštinskog odbora za KiM imam obavezu da prenesem građanima Srbije stavove koje je nedavno grupa građana sa KiM iznela u ovom odboru. Dobar deo toga se ticao i obrazovanja. Smatram da će i Nacionalni savet za visoko obrazovanje moći, odnosno morati da se pozabavi ovim problemima. Svi znamo da je situacija Srba na Kosovu izuzetno teška, ali nije ista za one koji žive severno i one koji žive južno od reke Ibar. Oni koji su južno od reke Ibar žive u enklavama. To su ljudi koji se suočavaju sa svakojakim problemima. Pre svega sa izdavanjem ličnih karata od strane kosovskih Vlasti, sa nepriznavanjem školskih diploma. Normalno je da država Srbija ne može priznavati srednjoškolske diplome sa pečatom samoproklamovane paradržave Kosovo. Na taj način ovi ljudi postaju marginalizovani i diskriminisani u svim oblastima, pa i u oblasti obrazovanja. Na neki način postaju apatridi, tj. osobe bez državljanstva u sopstvenoj državi. Oni su nas na neki način zamolili da na prvoj narednoj sednici, a mislim da je danas tematika ta da ove probleme iznesem. Sigurno da Vlada Republike Srbije mora njih tretirati kao jednu vrlo osetljivu društvenu grupu i ublažiti im uslove školovanja i sve ostale uslove na one koji vladaju u Republici Srbiji. Imao bih jedan konkretan predlog, da u nekoj narednoj prilici, kada se bude opet vršila izmena ili dopuna Zakona o visokom obrazovanju, ovoj problematici posvetimo znatno više pažnje. Član 109. aktuelnog zakona koji propisuje visokoškolske ustanove sa teritorije KiM je vrlo nejasan i koncizan, pa treba da bude dopunjen nekim konkretnim i preciznim odredbama. Po mišljenju nas iz SRS, to bi trebalo obavezno da bude jedan od budućih zadataka Nacionalnog prosvetnog saveta kada bude konstituisan i izabran od strane ove skupštine.
Iskorišćeno je 11 minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Posle njega, narodni poslanik Nikola Žutić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo ono što se na Univerzitetu zove "numerus klauzus". Imamo jedan zatvoreni broj imena koje Narodna skupština Republike Srbije treba, uslovno rečeno, da izabere za članove Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Kao što su primetile moje uvažene kolege, Narodna skupština u stvari neće vršiti pravi i puni izbor članova Nacionalnog prosvetnog saveta, odnosno Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, nego je u situaciji da ili primi ili odbije onu zbirnu listu koju su predložile ovlašćene institucije. Tu nekog pravog izbora nema. Tu mogućnost da Narodna skupština zaista bira između onog broja kandidata koji je veći od broja kandidata koji treba da bude izabran, tu mogućnost neće imati. Njena mogućnost izbora je prilično sužena, odnosno pravnim jezikom rečeno, autonomija političke volje Narodne skupštine Republike Srbije je prilikom izbora Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, biće praktično svedena na minimum. Što se tiče kandidata koji se nalaze na ovoj zbirnoj listi, ako pogledate njihove biografije, manje više sve te biografije su impresivne. U njima se nalaze podaci koji govore o tome da je reč o ljudima koji zaista dobro poznaju nauku, odnosno umetnost kojom se bave. Posmatrano čisto biografski, teško da bi se bilo kome od ovih kandidata moglo bilo šta prigovoriti, još ako se setimo one mudre izreke engleskog političkog filozofa Tomasa Hobsa, da u stvari prave istorije i nema mimo životopisa, odnosno biografije, onda zaista možemo da kažemo da su kandidati za članove Visokog saveta za visoko obrazovanje dobri. Moram samo da se zaustavim kod jednog imena, ne zato što je njegova naučna, odnosno stručna delatnost problematična, već zato što je bila problematična delatnost njegova, kao bivšeg ministra prosvete Republike Srbije, u pitanju je gospodin Gašo Knežević. Gašo Knežević je 2001. i 2002. godine pokušao da sprovede jedan koncept reforme visokog obrazovanja kroz tzv. Nacrt zakona o visokom obrazovanju, koji je bio prilično oštro kritikovan u naučnoj i stručnoj javnosti Srbije, a posebno među ljudima koji se bave univerzitetskim obrazovanjem u Srbiji. Gašo Knežević, iako je doktor pravnih nauka, ostao je upamćen u toj našoj prosvetnoj istoriji Srbije kao čovek koji je doneo jedno rešenje, dakle, jedan upravni akt, pojedinačan pravni akt, u kojem se nije pozvao na Zakon, nego se pozvao na Nacrt zakona. Da to kaže neki student koji polaže ispit iz upravnog prava, teško da bi ispit položio, ali Gašo Knežević je sebi dao za pravo da se u jednom rešenju, u jednom pojedinačnom pravnom aktu, pozove, ne na zakon, nego na jedan nacrt zakona, i to na neki način čak dovodi u pitanje i njegovu kredibilnost, kao budućeg člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanja iz reda pravnih fakulteta. Inače, način na koji je vodio Ministarstvo prosvete ne preporučuje gospodina Gašu Kneževića da bude član Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, zato što mislim da pravni fakulteti u Srbiji imaju mnogo kvalitetnije kadrove za ovu renomiranu instituciju, na kraju krajeva, imaju kadrove koji nisu kompromitovani. Teško da ćete nekoga u Srbiji danas da ubedite da gospodin Gašo Knežević, kao bivši ministar prosvete, odnosno ministar prosvete u onoj prvoj Đinđićevoj Vladi, pa do formiranja prve Vlade Vojislava Koštunice, dakle, nije baš bio najsrećnije rešenje. Čak i njegove partijske kolege, čak i oni koji su politički podržavali tu vladu imali su velike primedbe na rad baš Gaše Kneževića, kao ministra prosvete. Moram da vas podsetim da su u tom Nacrtu zakona o univerzitetu iz 2002. godine stajale brojne odredbe koje jednostavno nisu mogle da se sprovedu u pravnom sistemu Republike Srbije. Korišćeni su, ali u autentičnoj, u originalnoj verziji, pojedini engleski izrazi i Nacrt zakona o univerzitetu iz 2002. godine bio je u stvari prepisan koncept visokog obrazovanja koji se primenjuje na američkim privatnim fakultetima, odnosno univerzitetima i zbog toga je ceo taj postupak, odnosno pokušaj reforme visokog obrazovanja u režiji gospodina Gaše Kneževića propao. Ono što je takođe impresija SRS, kada je reč o ovoj zatvorenoj listi kandidata za članove Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, jeste da ovde uglavnom dominiraju ljudi iz sveta prirodnih, tehničkih i medicinskih nauka. Ne mogu se oteti utisku da ljudi iz sveta društvenih, odnosno humanističkih nauka, da će biti zapostavljeni u radu Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Mislim da to nije slučajno. Ako dubinski izvršite analizu Zakona o visokom obrazovanju koji je donela Narodna skupština još 2005. godine i koji je više puta posle toga menjan i dopunjavan, videćete da je koncept Zakona o visokom obrazovanju pre svega pisan prema onim fakultetima koji se bave prirodnim, tehničkim i medicinskim naukama, a da vrlo često u njegovoj primeni dolazi do problema kada je reč o društvenim, odnosno humanističkim fakultetima. Zašto je to tako? Verovatno zato što su u izradi Nacrta zakona o visokom obrazovanju uglavnom dominirali stručnjaci iz reda prirodnih, tehničkih i medicinskih nauka. Mislim da takav koncept reforme visokog obrazovanja nije dobar. Naravno, ni na koji način ne želim da dovedem u pitanje značaj ni prirodnih, ni tehničkih, ni medicinskih nauka za naučni i tehnološki razvoj Republike Srbije, daleko od toga, te nauke su nam i te kako potrebne, ali jedna ubedljiva dominacija stručnjaka iz tih oblasti, a jedno vidno zapostavljanje ljudi iz oblasti društvenih, odnosno humanističkih nauka. Plašim se da će od Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje da napravi jednu tehnokratsku instituciju koja neće biti dovoljno spremna da odgovori izazovima koji se postavljaju pred fakultete koji se bave društvenim i humanističkim naukama. Zašto to kažem? Zato što je posle pet godina od donošenja Zakona o visokom obrazovanju postalo jasno da mnoge njegove odredbe jednostavno nisu sprovedene u praksi do kraja i da sve ono što je najavljivano kao bitna novina u Zakonu o visokom obrazovanju jednostavno se nije obistinilo. Ne znam da li ministar prosvete gospodin Žarko Obradović raspolaže podacima o tome kolika je fluktuacija studenata između fakulteta u Srbiji i pravnih fakulteta van Republike Srbije. Sumnjam da je velika. Uglavnom je reč o studentima koji opet dolaze iz reda prirodnih, tehničkih i medicinskih nauka, a da je mnogo manja fluktuacija studenata koji dolaze iz tih fakulteta koji se bave društvenim i humanističkim naukama. To je na neki način razumljivo zato što, kao što je primetio i gospodin Šami, postoje nauke koje su nacionalno određene. Znate, pravni sistem Republike Srbije je nacionalno određen. Teško da neki student koji studira pravni fakultet u Srbiji može da nauči nešto o pravnom sistemu Finske i da se vrati u Srbiju i da bude dobar pravnik u Srbiji. Nacionalna istorija je opet nešto što je, po definiciji, nacionalno određeno. Srpski jezik je nešto što je, po definiciji, nacionalno određeno. Dakle, postoji čitav niz nauka, postoji čitav niz naučnih disciplina gde fluktuacija studenata na evropskom, pa i svetskom nivou prosto nema nekog velikog smisla, naravno, sem ako želite da naučite na neki efikasniji i brži način neki strani jezik, ali da naučna dostignuća sa društvenih fakulteta u inostranstvu prenesete u Republiku Srbiju i da to ima nekih vidljivih rezultata na naučni razvoj Republike Srbije, to je već nešto što je problematično. Posle pet godina od donošenja Zakona o visokom obrazovanju, mislim da je došlo krajnje vreme da se postavi pitanje – da li je koncept tzv. reforme visokog obrazovanja po bolonjskim principima uspeo ili nije uspeo? Duboko uverenje SRS je da taj koncept apsolutno nije uspeo, da je Republika Srbija suviše brzo, suviše naglo i bez mnogo razmišljanja ušla u ceo taj projekat i sada posle pet godina mi otprilike možemo da vidimo prilično žalosne rezultate te reforme. Naime, ako zanemarimo ovu dnevno-političku verbalistiku oko toga da moramo da uđemo u EU, da moramo da poštujemo evroatlanske integrativne procese itd, koji je osnovni kriterijum da bi se utvrdilo da li je jedna škola, odnosno da li je jedan univerzitet dobar ili ne, po kvalitetu i stepenu znanja koji pruža svojim učenicima i studentima. Da li smo mi imali srednjoškolski i vosokoškolski sistem koji je bio dobar? Mislim da smo imali. Da li su naše škole i fakulteti pružali jednu široku lepezu znanja učenicima i studentima? Jesu. Da li je u toj lepezi znanja bilo i nečega što je nepotrebno, nečega što zaista opterećuje mlade ljude? Bilo je. To što opterećuje zaista je trebalo odbaciti. Plašim se da smo mi, kako bi rekao Frensis Bejkon, sa prljavom vodom bacili i zdravo dete. Sada imamo čitav niz, kako srednjih škola, a pogotovo fakulteta, što je mnogo veća opasnost, koji navodno školuju mlade ljude u Srbiji i ti mladi ljudi dobijaju diplome visokoškolskih ustanova, ali stepen njihovog znanja je prilično mali i njihovo znanje je praktično neupotrebljivo ili je jako malo upotrebljivo u bilo kojoj instituciji u Republici Srbiji. Znate, za mene je neshvatljivo da student na pravnom fakultetu bilo gde u Srbiji na prvoj godini izučava ustavno pravo u jednom semestru. Ustavno pravo je kapitalna naučna disciplina za pravnike. Zamislite da dođe mlad čovek od 18-19 godina na Pravni fakultet, u zbrci, u haosu, ne zna ni šta je država, ni šta je pravo, i on treba za jedan semestar da savlada ustavno pravo. To je nemoguće. On od ustavnog prava može da savlada uvodne napomene. To je problem. Takvih primera imate koliko hoćete. Ni za dva semestra ustavno pravo ne može da se ispredaje i da student zaista zna ustavni sistem Republike Srbije, a da o uporednim ustavnim sistemima i ne govorimo. Dakle, dva semestra nisu dovoljna, a kamoli jedan semestar koji traje od prilike dva i po do tri meseca. To su sve posledice reforme po konceptu koji se kolokvijalno naziva "bolonjski proces". Šta su dobili studenti još sa "bolonjski proces"? To smo mogli da vidimo pre nekoliko dana. Dobili su to da sad moraju da plaćaju jako visoke školarine za svoje studije, da su mnogi ministri u sadašnjoj Vladi Srbije, da su mnogi narodni poslanici, a tu uključujem i moju malenkost, morali da plate za svoje visokoškolsko obrazovanje. Mislim da većina od nas ne bi danas posedovala diplomu bilo kog fakulteta, prosto zato što ne bismo bili u mogućnosti da te školarine platimo. Danas su mladi ljudi prinuđeni da plaćaju prilično visoke školarine, koje apsolutno nisu kompatibilne sa standardom ni njihovim, a ni sa standardom njihovih roditelja. Problem sa kojim se suočava i Ministarstvo prosvete jeste jedna poplava takozvanih privatnih fakulteta. U toj oblasti država apsolutno nije uspela da zavede bilo kakav red. Postupak akreditacije visokoškolskih ustanova, koji je trebalo da bude strog, da zaista utvrdi da li postoje elementarni standardi za sprovođenje naučno-nastavnog procesa na tim visokoškolskim ustanovama, pokazao se kao jedan pro forma postupak, koji se završi za pet, deset ili petnaest minuta, popune se potrebni obrasci i, naravno, takve visokoškolske ustanove dobijaju dozvolu za rad. Stvarni kvalitet ovih visokoškolskih ustanova je na prilično niskom nivou. Tu vam predaju ljudi za koje niko živ u naučnoj jasnosti Srbije, nije čuo. Tu su vam redovni profesori ljudi koji iza sebe nemaju nijedan kvalitetniji udžbenik. Čak nijedan kvalitetni naučni rad. Pitajte dragog boga gde su stekli magistarske, odnosno doktorske titule. Ne želim da kažem da su svi takvi, ali da ima i takvih mislim da će sa tim da se složi i ministar prosvete. Imate fakultete koji su po svom nazivu besmisleni. O tome sam više puta govorio. U Novom Sadu ste do pre, mislim, dve godine imali fakultet koji se zvao Direktorski fakultet. Zdravorazumski posmatrano, kakvo zvanje dobija mlad čovek koji završi direktorski fakultet? Diplomirani direktor. To znači da on sutra ne može da radi ni jedan drugi posao sem da bude direktor. Kažite mi u kojoj civilizovanoj, dobro uređenoj državi to ima? Nema nigde. Ima u Republici Srbiji. Dakle, Zakon o viskom obrazovanju, koji je trebalo da postavi visoke standarde, da bi uopšte mogla da funkcioniše neka visokoškolska ustanova,pao je na ispitu zato što je postupak akreditacije traljavo sproveden, nesavesno. Da li je bilo slučajeva korupcije? U to ne želim da ulazim, neka se time bave nadležni organi, ali ima indicija da jeste. Ne mogu da razumem da dozvolu za rad dobije navodno visokoškolska ustanova u kojoj se izvodi nastava na gajbama od piva, u šupama nekim, u napuštenim magacinima itd. Takvih pojava ima samo u Republici Srbiji. Takvih pojava nema čak ni u zemljama okruženja RS, a o visoko razvijenim zemljama Zapada da i ne govorim. Dakle, mislim da je zaista došlo vreme i SRS je duboko ubeđena da država treba da se suoči sa problemom lošeg Zakona o visokom obrazovanju i još lošijih posledica njegove primene. Mi moramo sebi da priznamo da koncept reforme univerziteta, po takozvanoj Bolonjskoj deklaraciji, nije dao očekivane rezultate, da je Republika Srbija suviše brzo ušla u ceo taj proces, čak i brže nego neke zemlje koje imaju daleko bogatiju univerzitetsku istoriju i tradiciju od Srbije. Neću da govorim o slučaju Francuske, Belgije, Engleske itd. Dakle, jasno je da nešto nije u redu sa konceptom visokog obrazovanja u Srbiji. Jasno je da smo se mi suviše olako odrekli nekih dobrih tradicija u visokom školskom obrazovanju. Naš univerzitet je bio dobar. Naš univerzitet je školovao ljude koji su mogli mirne duše da budu stručnjaci na svim meridijanima sveta, a danas to već nije slučaj. Mi danas imamo na delu pokušaj da se mladi ljudi u Srbiji svedu na vrlo jeftinu radnu snagu, da imamo što manje zaista i suštinski visokoobrazovanih ljudi, a i to malo što ima visokoobrazovanih ljudi da bude što više iz oblasti prirodnih i tehničkih nauka, i po mogućnosti da ti ljudi kada steknu diplome na našim fakultetima napuste Srbiju i onda umesto da od njihovog procesa obrazovanja korist ima Republika Srbija, imaće SAD, imaće Francuska, Nemačka, Velika Britanija, Italija, Australija, Kanada itd.
Pošto na listima poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li želi reč neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa ko nije iskoristio pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima ministar.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospođo Đukić Dejanović i ostali članovi predstavništva, imam potrebu da kažem nekoliko reči povodom tačke dnevnog reda o kojoj je parlament danas raspravljao, ali i oko nekoliko pitanja koja su pokrenuta tokom ove javne rasprave. Naime, danas Narodna skupština Republike Srbije je na predlog Odbora za prosvetu razmatrala Predlog kandidata za članove Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Želim tim povodom da kažem nekoliko reči, odnosno da odgovorim konkretno na pitanja koja su bila postavljena u vezi sa predlogom, odnosno načinom izbora kandidata. Pre svega, želeo bih da se zahvalim predsedniku Odbora, gospodinu Šamiju, kao i ostalim članovima Odbora na brzini reagovanja i razumevanju značaja stavljanja ovog pitanja na dnevni red sednice Odbora, jer da nije bilo toga imali bismo određeni proceduralne probleme vezano za razmatranje i usvajanje ovog predloga. Drugo, ne mogu da se ne zahvalim dosadašnjim članovima Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, jer praktično za nekoliko dana sa izborom novih članova, jedan značajan broj članova iz prethodnog saziva će prestati da radi, doduše biće i onih koji će nastaviti da rade i u novom sazivu, što je dobro jer će postojati jedan kontinuitet u radu Saveta, što je izuzetno značajno s obzirom na sve one zadatke koje Nacionalni savet za visoko obrazovanje ima i koje zakon predviđa. Treće, neko od kolega je pomenuo da Skupština nije imala prilike da razmatra, da čuje predsednika Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Moram vam reći da je profesor Srđan Stanković bio izrazio želju, bar preko mene lično, da bude tu kada se bude razmatrao Izveštaj o radu Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. O tome sam obavestio sekretara Odbora, ali sam informisan da nije bilo predviđeno da se o tome govori, pa samim tim i njegovo prisustvo bi u ovom slučaju predstavljalo višak. Treće, oko vremena, ako pogledate prelazne odredbe izmena Zakona o visokom obrazovanju, koji je usvojen, čini mi se, 28. juna, a stupio na snagu 1. jula, tu se kaže da postojeći saziv Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje nastavlja rad do izbora novih, a da će se izbor novog saziva izvršiti u roku od šest meseci od trenutka kada je zakon počeo da važi. Prema tome, mi smo u određenom roku predložili ove kandidate i mislim da smo tu ispoštovali rokove, a pogotovo je u međuvremenu Nacionalni savet za visoko obrazovanje stvarno radio, tako da poštovanje zakona nije dovelo do bilo kakvih problema u radu Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Četvrta stvar koja se stavlja kao prigovor, jeste to da li će Skupština birati ili imenovati. Tačno, zakon predviđa u članu 10. da Skupština bira članove Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, ali smo imali jednu faktičku situaciju - da je KONUS predložio onoliko članova koliko treba da se bira, odnosno jednog manje, zato što prilikom izbora u KONUS jedan predloženi član nije dobio podršku. Korektnosti radi, neću pomenuti njegovo ime, ali je činjenica da od 12 članova, KONUS je predložio 11 članova. Mogao je i više, ali su se oni opredelili da predlože taj broj. Moram reći to je njihovo pravo, jer po Zakonu i jesu predlagači toga. Nemojte me shvatiti pogrešno, ali ne bi bilo logično da sada Vlada daje više kandidat nego što se bira, jer to bi na određeni način bila javna poruka da u Vladi nema jedinstva oko kandidata koje Vlada predlaže, a pošto u Vladi ima jedinstvo kandidata koji se predlažu, sasvim je logično da mi predložimo onaj broj koji bira. Svaka druga poruka bi bila, objektivno, jedna politička greška ili, kako kažu košarkaši, greška u napadu. Nemam razloga za tako nešto, tako da smo mi predložili ovaj broj koji se bira. Kada pogledate strukturu predloženih članova, videćete da ima, među ovih 20 predloženih kandidata, ljudi koji stvarno imaju impresivne naučne biografije, koji su iz različitih obrazovno umetničkih polja. Ima iz oblasti prirodno-matematičkih nauka. Kolega Martinović je u pravu, ima ih više u odnosu na druge, ali je to struktura koja je utvrđena i na KONUS. Ima iz društveno humanističkih nauka. Moram pomenuti da su iz ekonomije Kovač, Janićijević, Jokić, Knežević, Ikodić, filolog Grubačić, politikolog Jovanović, tehnički fakulteti: Janacković, Nedočin Bukočić, Matavulj, medicina: Kosta Stefanović, opet umetnički: Dara Matić Marović. Znači, u toj strukturi predloženih, po onom što su dela njihovih interesovanja, stvarno imamo ljude sa impresivnim biografijama koje praktično pokrivaju sva ova umetničko-obrazovna polja koja će biti predmet rada Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. S te strane, mi možemo apsolutno biti zadovoljni. Čini mi se da smo uradili sve ono što treba da bi dobili kvalitetan Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Dozvolite mi, s obzirom da vezano za Nacionalni savet za visoko obrazovanje nije bilo drugih značajnijih primedbi, da kažem i nekoliko reči o onome što su poštovane kolege u raspravi pomenule kao mogući problem. Pre svega, bez uvrede po kolege poslanike, bilo je u nekim izlaganjima, kako bih rekao, pomešano razumevanje broja i sadržaja članova Nacionalnog prosvetnog saveta i Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Nacionalni prosvetni savet ima 43 člana, Nacionalni savet za visoko obrazovanje 21, mi ćemo im odobriti 20, kasnije će se Skupština izjasniti o 21. Već sam razgovarao sa profesorom Kovačevićem, predsednikom KONUS da se izvrši izbor još jednog člana, tako da će se Skupština o tome izjasniti. Bilo je pitanje vezano i za njihovu novčanu nadoknadu. Prema Zakonu o visokom obrazovanju, koji vi imate, nadoknade članova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, ovog o kojem raspravljamo, utvrđuje Narodna skupština, na predlog nadležnog odbora. Znači, Narodna skupština je vlasna da o tome donese odluku, tako da mislim da tu nećemo imati nikakvih problema, jer će Narodna skupština uraditi ono što treba i onda ćemo izbeći neki mogući problem. Poštovali smo i sve druge oblasti. Dozvolite mi da kažem nešto. Ne mogu, a da ne kažem, mislim da su pojedine kolege, ne znam da li je to profesor Šami pomenuo ili još neko, da je obrazovanje oblast u koju se ulaže, sa kojom se radi, a rezultati, i pozitivni i negativni, dolaze tek posle nekoliko godina. Mi smo u situaciji, Vlada i ja kao ministar, da se suočavamo sa nečim što je bila posledica rada, sa namerom da promenimo na bolje, ne govoreći ništa negativno o vremenu pre, s obzirom da će sigurno biti i onih stvari koje su i pozitivne i negativne u odnosu na ovo što mi radimo, ali smo, činjenica je, u zadnje dve i po godine uspeli da obrazovni sistem podignemo, a to apsolutno ostavljam i vama da procenite, na jedan značajno veći nivo i da uradimo stvari koje i te kako unapređuju obrazovni sistem. Kada je reč o preduniverzitetskom obrazovanju, ne mogu, a da ne kažem nekoliko reči. Podsetiću vas da imamo oko milion i 200 hiljada đaka i studenata i oko 125 hiljada zaposlenih. Imamo jedan ogroman sistem, najveći smo deo te javne oblasti. Jednostavno, u tom sistemu ima brojnih otvorenih pitanja, brojnih problema, a mi pokušavamo na sistemski način da ta otvorena pitanja svedemo na najmanju moguću meru, da probleme rešimo i da poboljšamo kvalitet obrazovnog sistema. Podsetiću, pošto je reč o preduniverzitetskom obrazovanju, čini mi se da je kolega Poskurica govorio i još nekoliko kolega, a vratiću se i na visoko obrazovanje, da mi imamo situaciju da se predškolsko obrazovanje realizuje u 159 predškolskih ustanova, odnosno 2.364 izdvojena odeljenja, da se osnovno obrazovanje izvodi u 1213 škola, 1205 državnih i osam privatnih, srednje obrazovanje u 559 škola, 521 državnu školu i 38 privatnih srednjih škola. U ukupnom broju u srednjem obrazovanju 383 škole su srednje stručne škole, 129 su gimnazije i 47 su umetničke škole. Podsetiću vas da smo usvojili četiri strateška zakona: Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, Zakon o predškolskom obrazovanju i vaspitanju, Zakon o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima i Zakon o učeničkom i studentskom standardu. Ono što smo mi želeli postići tim zakonima, pošto je danas bilo primedbi i pitanja vezano za to, jeste da postignemo pozitivne rezultate u tri dimenzije obrazovanja: u jednakopravnost, u kvalitet i efikasnost. Naš strateški cilj je da što više dece bude obuhvaćeno obrazovanjem, da kvalitet obrazovanja bude što bolji i da izađu sa što većim znanjem, da bi na bilo kom nivou obrazovnog sistema ili svog života da se odluče da se uključe u svet rada ili da nastave školovanje, da bi to mogli učiniti na najbolji mogući način. Kada smo doneli Zakon o predškolskom obrazovanju i vaspitanju, usvojili smo zakonska rešenja koja su predstavljala savremeni odgovor na potrebe života, koji je bio usklađen i sa Ustavom i sa nacionalnim zakonodavstvom i strategijama, ali i sa ratifikovanim međunarodnim konvencijama i međunarodnim standardima, jer smo pošli od potreba deteta, od njegovih razvojnih, obrazovnih, kulturnih, zdravstvenih, socijalnih potreba, naravno i deteta i porodice. Kada smo doneli Zakon o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima, po prvi put smo uredili jednu značajnu oblast, koja ranije nije bila uređena u obrazovnom sistemu Republike Srbije, Zakonom o učeničkom i studentskom standardu smo dodatne uslove, po pitanju učeničkog i studentskog standarda, utvrdili. Drugim zakonima smo utvrdili neke druge stvari. Ovo sve govorim da bi imalo požurio, a ne mogu da vam ne kažem sve ono što je bilo pomenuto. Zašto? Kada pogledate rezultate, sada dolazim do onoga što je kolega Martinović pomenuo, za ovo kratko vreme koliko su zakoni u primeni, činjenica je da su ovi zakoni imali pozitivnog efekta na obrazovni sistem Republike Srbije, jer u odnosu, na primer, na predškolsko obrazovanje i vaspitanje, u odnosu na 32% obuhvata dece u 2003. godini, ove godine taj procenat je iznosio preko 47%. To ne znači da smo zadovoljni, ali je činjenica da se povećao. Naravno, značajan doprinos ovom cilju predstavlja i ranije uvedena obaveza pripremnog predškolskog programa za svu decu pred polazak u školu. Pre neki dan sam imao razgovor sa Savezom učitelja i predsednik Saveza učitelja mi je rekao da se primećuje značajno poboljšanje, odnosno podizanje kvaliteta kod dece koja su deo pripremnog predškolskog programa, da ona mnogo, rekao bih sa većim kvalitetom ulaze u osnovnu školu i pokazuju daleko bolje rezultate u odnosu na generacije pre. Naravno, pripremni predškolski programi i osnovno obrazovanje su obavezni i besplatni su za svu decu. Moram da pomenem to – besplatno. Prošle godine smo započeli sa realizacijom projekta besplatnih udžbenika. U prethodnoj godini smo obezbedili besplatne udžbenike za 160.000 đaka, ove godine će biti i treći razred. Konačni cilj je da svi uzrasti dece u osnovnim školama dobiju besplatne udžbenike, pri čemu ostvaruju i deo besplatnog školstva. Dostupnost obrazovanja smo poboljšali uvođenjem interneta u sve škole. Iduće godine ćemo imati u svim osnovnim školama informatičko odeljenje. Znači, preko 1.200 škola. Ostaju nam srednje škole i to ćemo učiniti. Naravno, ravnopravnost u obrazovanju smo unapredili kroz proces inkluzije – uključivanje dece u redovnu nastavu, ali i mogućnost da se u specijalizovanim školama stručno obrazuju, pri čemu je posebna pažnja bila posvećena ugroženim društvenim grupama sa niskim socijalnim statusom i Romima. Kad je reč o Romima, preduzeli smo nekoliko afirmativnih mera i akcija za funkcionalno obrazovanje Roma, od upisa u srednje škole i fakultetu, zaštitu od diskriminacije itd. Imenovani su posebni savetnici u obrazovanju, koji su zaduženi za poboljšanje obrazovanja Roma. Povećan je upis romske dece u predškolske ustanove. Napravljen je model uvođenja romskih asistenata u škole. Trenutno je 179 pedagoških asistenata, od kojih je već 55 radilo u školama, završilo proces obuke i uključilo se u rad predškolskih ustanova. Kada je reč o srednjem obrazovanju, reformi srednjeg stručnog obrazovanja, uveli smo 63 nova obrazovna profila u 222 srednje stručne škole. Ovi profili su proizvod i potreba tržišta za stručnim kadrovima, ali i obezbeđenje potrebnog nivoa za dalje obrazovanje. Što se tiče reforme gimnazijskog obrazovanja, želimo da u ovom delu obezbedimo što kvalitetnije znanje, koje je neophodno za nastavak daljeg školovanja, kada je reč o univerzitetskom obrazovanju. Kada je reč o kvalitetu u obrazovanju, predviđeno je uvođenje završnog ispita na kraju obaveznog odnosno osnovnog obrazovanja, uvođenje opšte stručno-umetničke mature, specijalističkog maturskog ispita itd. Videli smo da malu maturu planiramo, da postepeno povećavamo broj nepoznatih zadataka i da na jedan miran, evolutivan način uvedemo jednu novinu koja će objektivno biti revolucionarna u odnosu na ono što imamo do sada. Ali, to je deo zakona. Naravno, radićemo i na obrazovanju odraslih. Spremili smo Nacrt zakona o obrazovanju odraslih. On će biti vrlo brzo predmet javne rasprave, zato što želimo da se stvore zakonodavni uslovi za obrazovanje odraslih i za rešavanje pitanja neformalnog obrazovanja i dodatnog stručnog obrazovanja i pitanje doživotnog učenja, da jednostavno svim ljudima, pogotovo onima koji su nezaposleni, socijalno ugroženi, hendikepirani i pripadnici ranjivih grupa, izbeglice, osobama koje su ostale bez posla u procesu tranzicije, radnicima bez kvalifikacija ili ljudima koji su nedovoljno kvalifikovani a nalaze se u trećem dobu, omogućimo da se putem obrazovanja ostvari jedan lični razvoj i egzistencija. Zašto sve ovo pričam? Prošle su dve i po godine od kako je ova vlada počela da radi. Imali smo jednu zanimljivu situaciju, da smo stalno smo kritikovali i kad treba i kad ne treba. Ali, to je deo posla koji radimo i to je deo javnog života i političkog života u Srbiji. Sada se desila jedna zanimljiva stvar, 8. decembra ove godine, koja je vrlo indikativna kad je reč o odnosu javnosti prema obrazovanju. Naime, Srbija je prihvatila obavezu, većina to zna, možda manji deo to ne zna, da bude deo PISA testova koje sprovodi OECD u 74 zemlje i koji su objektivno, hteli to mi ili ne, mera provera kvaliteta obrazovnog sistema date zemlje. Mi smo radili taj test 2003, 2006. i 2009. godine, radićemo i 2012. godine i zanimljivo je da sam, kao ministar koji je stupio na tu dužnost 2008. godine, jula meseca, voljom ove narodne skupštine, više puta bio pitan o rezultatima iz 2006. godine, koji su objavljeni 2007. godine, a na koje mi objektivno nismo mogli da utičemo, uvek sa tim negativnim predznakom – nije urađeno ništa, evo, PISA testovi, ništa. Vi takvu situaciju možete da objašnjavate koliko god hoćete – da ne postoji komplementarnost obrazovnih sistema, da je struktura zadataka drugačija, da se nastava izvodi na jedan način, da je metod izvođenja nastave drugačiji, da nastavnici možda nisu u toj meri upoznati sa nastavnim planom i programom itd. Ali, to je mera kvaliteta. Mi smo 2009. godine, spremajući se za PISA testove, organizovali jednu međunarodnu konferenciju ovde. Pozvali smo ljude iz OECD, iz direkcije koja baš radi sa PISA testovima, angažovali smo nekoliko stotina nastavnika, odštampali smo testove iz 2006. godine, na međunarodnoj konferenciji smo podelili te testove nastavnicima, zamolili ih da od februara do kraja aprila, kada su rađeni testovi, da oni te zadatke prorade i šta je rezultat? Obavljeni su rezultati 8. decembra ove godine. Prvo ću reći ovo negativno koje svi pominju, a onda ću reći pozitivnu stvar koju neće da pomene niko ili skoro niko. Tačno je da nismo na nivou ranga ili mesta zemalja koje rade PISA testove poboljšali svoje mesto, možda smo čak i pali, ali je zanimljiv ovaj drugi deo, koji ne pominje skoro niko, a kao ministar prosvete imam obavezu da to vama ovde pomenem. Očigledno kod nas dobre vesti nisu vesti koje su zanimljive za širu javnost, sem ukoliko nema nešto negativno. Zanimljivo je, primera radi, da je Srbija zahvaljujući tom malom naporu, ali pre svega angažovanju i znanju đaka, da tu ne bude nikakve greške, da mi preuzimamo na sebe deo zasluge koja pripada drugima, znači, đaci i nastavnici, ali i mi u Ministarstvu prosvete smo uradili jednu suštinsku stvar – stvorili smo jednu atmosferu da se radi, da se uči, da se problem rešava time što smo doveli ljude iz OECD, iz direkcije, podelili testove i insistirali da se vrši edukacija đaka do sprovođenja testova. Zanimljivo je da je u čitalačkoj pismenosti Srbija postigla napredak od 41 poena, da je u funkcionalnoj pismenosti, čini mi se, za 28 poena smo povećali, u matematičkoj pismenosti sedam poena i u naučnoj pismenosti sedam poena. U ovih deset godina od kako se PISA testovi sprovode na nivou zemalja OECD, nije bilo nijedne zemlje koja je pokazala takav napredak između dva ciklusa. Inače, ljudi koji se bave ovom tematikom kažu da se po pravilu napredak potvrđuje kada se postigne sedam poena. Mi smo to postigli u matematičkoj i u naučnoj pismenosti, a u čitalačkoj 41 poen, s tim što je čitalačka pismenost suštinska, jer je ona u stvari osnov za razvoj ove druge. Šta to pokazuje? Kada se suočimo s problemom, kada uđemo u njegovo rešavanje, napravimo atmosferu kad to više nije bauk, nego nešto što može da se reši, onda se može postići dobar rezultat. Mi smo smanjili zaostatak u odnosu na Sloveniju i Hrvatsku, gde je ranije taj nedostatak bio daleko veći. Takođe, povećali smo prednost u odnosu na Bugarsku i Rumuniju, koje su članice EU i nismo zadovoljni. Moram da kažem da nismo zadovoljni. Ali, činjenica je da smo postigli taj napredak i malo ljudi se, sa izuzetkom predsednika Tadića, setilo da kaže makar jednu lepu reč o tome. Zašto ovo govorim? Nema poštovanja, koleginice i kolege, napretka u Srbiji i u sistemu obrazovanja dok obrazovanje ne postane kod svih suštinska vrednost i mera kvaliteta i nešto čemu se posvećuje dužna pažnja. Tek kad obrazovanje kod svih bude tako shvaćeno, onda će naš zahtev da treba izdvajati ne samo više novca, nego da treba oni koji su kvalitet da budu i vrednovani tako, biti pravi. Nama se često prigovara, nekad s pravom a nekad ne, da nemamo kvalitetan obrazovni sistem. Sa stanovišta celine, tačno je. Postoje stvari koje i te kako treba da promenimo. Ali, kad posmatrate stvari unutar tog sistema, naši matematičari, fizičari, astronomi, informatičari su zadnjih četiri godine osvojili preko 400 medalja. Nije moguće da nema kvaliteta a da budu tako uspešni. Sa druge strane, kaže se da visoko obrazovanje nije dobro. Tačno je da na globalnom nivou treba raditi promene i tu je kolega Martinović u pravu. Međutim, nisam čuo da se ijedan strani univerzitet odriče naših studenata koji završe visoko obrazovanje ovde, ili neka međunarodna kompanija. Naprotiv. Oni su vrlo cenjeni stručnjaci, priznati su i niko ne dovodi u pitanje sadržaj onoga što se ovde uči. Ali, mi treba da radimo na tome da podignemo nivo obrazovanja. Čini mi se da smo na dobrom pravcu. Pre neki dan je Nacionalni prosvetni savet utvrdio pravce razvoja obrazovanja. Moram vam reći, 43 člana Nacionalnog prosvetnog saveta, možda neko i nije bio prisutan, jednoglasno su usvojili te pravce razvoja i tačno sad imamo analizu stanja, koji su problemi i kako to rešavati. Na nama je sada samo da te stvari rešavamo u jednom dužem vremenskom periodu. Poštovane kolege, treba da afirmišemo vrednost obrazovanja i da naučimo decu da uče. Zašto kažem – da naučimo decu da uče? Imamo kod nas potpuno paradoksalnu situaciju. Pomenut je primer Londona. Tamo studenti demonstriraju zato što se školarine uvećavaju tri puta. U Londonu studenti demonstriraju zato što se smanjuju izdaci države za školarinu. Mi u okviru onoga što imamo, povećamo broj studenata na kvotama, izlazimo u susret smanjenju broja bodova, povećavamo broj ispitnih rokova – i studenti demonstriraju. Nešto nije logično. Ovde se demonstrira zato što se pojačavaju uslovi ili se povećava školarina, a kod nas? Naravno, uvek možete da nađete odgovarajući odgovor za jedno ili drugo. Postavlja se pitanje da država uvek pravi zakone opšteg karaktera gde ne može se svima izaći u susret. Zašto? Mi finansiramo oko 60% studenata svih univerziteta na nivou Republike Srbije. Finansiramo osnovne studije. Finansiramo master studije i prvi put u istoriji visokog obrazovanja mi finansiramo doktorske studije. Evo, juče smo konstatovali da 2.120 studenata doktorskih studija, 660 je onih koje finansira država i to je nešto. Lično mislim da u ovim uslovima ekonomske krize i u situaciji u kojoj se mi nalazimo, da je to jedan dobar podatak. Neko je postavio pitanje finansija. Poštovane kolege i koleginice, stvari i stoje ovako. Mi smo u budžetu Republike Srbije ove godine dobili 114.147.000.000. To je u odnosu na prošlu godinu, odnosno rebalans budžeta je veći za 5.770.000.000. Nije sve kao što smo tražili. Međutim, zanimljivo je, juče smo došli do jednog saznanja, prosek strukture Ministarstva prosvete u strukturi budžeta drugih zemalja OECD je 13,26. Naše Ministarstvo prosvete u strukturi ovog budžeta učestvuje sa 13,95. Znači, oko 14%, nešto smo veći. Međutim, problem je u tome što mi nismo u dugom vremenskom periodu značajnije ulagali u obrazovanje. Zato naravno imamo određenih kodova. Kada je reč o strukturi troška unutar Ministarstva prosvete, samo da znate, pošto i tu dimenziju treba da znate, za Ministarstvo samo se izdvaja 0,68% novca, za osnovno obrazovanje 49,25%, za srednje obrazovanje 21,71%, za učiteljski i studentski standard 7,39%, za visoko obrazovanje 20,31%, za međunarodnu saradnju 0,38, za zavode 0,29%. Kad je reč o strukturi, ona čuvena informacija vezana za plate i za ostalo, ove godine plate zauzimaju skoro 91% od troškova Ministarstva prosvete, ostalo je za druge nivoe. Poštovane koleginice i kolege, možda sam malo duže govorio o pitanjima koja su postavili određene kolege, ali sam smatrao da ima potreba da govorim o tome, jer su i same kolege postavili pitanja koja zaslužuju odgovore i mislim da je dužnost ministra da o tome nešto kaže. Kada je reč o pitanju gospodina Martinovića, tačno je da mi u sprovođenju Bolonje imamo probleme. To je evidentno. Dva puta smo menjali zakon za protekle dve godine, pokušavajući da izađemo u susret zahtevima cele akademske javnosti. Stalno se priča o studentskim programima, stalno se priča o udžbenicima, stalno se priča o predavanjima, stalno se priča o ispitima, stalno se priča da li studenti prisustvuju ili ne prisutvuju svim tim načinima provere znanja, a malo se priča o kvalitetu. Dok se ne bude promenila stvar i ne bude se na univerzitetima pričalo o kvalitetu, i naravno da se ukaže konkretno prosto šta je objektivno problem, ne može se ići napred. Međutim, ima jedna dimenzija koja se stalno prenebregava svesno ili nesvesno. Poštovane koleginice i kolege, Srbija se opredelila 2003. godine da bude deo Bolonjskog procesa, ali bolonjski proces nije obavezan. Nismo morali. Četrdeset i sedam zemalja Evrope je deo tog procesa stvaranja evropskog prostora visokog obrazovanja, 27 članica Evropske unije i ove ostale koje to nisu. Nismo morali, ali smo hteli. Zašto? Zato što hoćemo napred. Mi možemo da mislimo o sebi šta hoćemo, da smo sjajni, fantastični, da imamo super obrazovanje. Inače, slažem se sa vama, obrazovanje je ranije bilo odlično, ali, evo, imate kritičara kaže – nije valjalo ništa, a neće biti, ako nije bilo dobro obrazovanje, da su nam stručnjaci sjajni sami po sebi, nego su valjda produkt nekog obrazovnog sistema. Ali, vremena se menjaju, obrazovanje se tako oblikuje da 47 zemalja Evrope želi da stvori jedinstven prostor evropskog obrazovanja, naravno da bi se i mobilnost povećala i naravno da nismo glupi. Neke zemlje će stvoriti sebi dobru priliku da dobiju gotovog stručnjaka, jer ulažemo u njega, ulažemo u njegovo obrazovanje, on dobija gotov proizvod, za razliku od prethodnih godina. Ovde je suština da napravimo obrazovni sistem koji će biti u funkciji razvoja Republike Srbije, pa prvo da doprinese razvoju Srbije, a onda stvoriti mogućnost ostalim studentima koji to žele i da pođu u inostranstvo, pa i sutra da se vrate. Ovo govorim zato što odgovor na ovo pitanje je vrlo kompleksan. Podrazumeva aktivnost cele države jer nije u pitanju samo obrazovanje, nego je u pitanju i demografija i demografska kretanja i izdvajanja za druge stvari koje su deo strategije kako unaprediti stanje u Srbiji. Mi u Ministarstvu prosvete ne možemo sami da učinimo mnogo toga, ali je činjenica da smo napravili u visokom obrazovanju i obrazovanom procesu Republike Srbije jednu pozitivnu atmosferu da se radi, polako stižu ti prvi rezultati. Naravno, nismo rešili brojne probleme, jer problema ima. Prisutno je i dalje na nivou celog sistema, nedovoljno je sistem sa stanovišta kvaliteta visok. Imamo slučajeve nasilja u školama. Imamo problem nedovoljnog usavršavanja nastavnika. Imamo problem i rukovođenja direktora. Imamo brojne druge probleme zato što obrazovanje nije u društvenom sistemu vrednosti ona vrhunska vrednost koja treba da bude poštovana na različite načine i materijalno i statusno. Suština je da mi sami oblikujemo svoj obrazovni sistem, ali moramo pratiti i trendove koji jesu u Evropi. Biti taj deo evropskog prostora visokog obrazovanja zbog Srbije i zbog budućnosti koja postoji. Mislim da sam obuhvatio skoro sva pitanja koja su pomenuta. Žao mi je što sam možda malo duže govorio, ali šta ću, pošto ste me pitali, a ne bi bilo fer da ne kažem. Rekao bih nešto i o strategiji. Kada je ova vlada formirana, kao ministar prosvete rekao sam da ćemo do kraja mandata ove vlade napraviti strategiju obrazovanja Republike Srbije. Sada vam kažem, ima još 15 meseci do novih izbora, imaćemo strategiju obrazovanja. Nacionalni prosvetni savet je napravio pravce razvoja obrazovanja i pre neki dan je usvojio pravce razvoja, unapređenja kvaliteta predškolskog, osnovnog, opšteg, srednjeg, umetničkog obrazovanja i vaspitanja. Nacionalni prosvetni savet je to uradio. Javnost će imati tehničku redakciju tog teksta. Nacionalni savet za visoko obrazovanje napravio je elemente strategije visokog obrazovanja. Ovaj novi saziv koji se bude usvojio će uraditi svoj deo posla i ostaje da deo tog materijala budu i podaci vezani za razvoj Republike Srbije. Ovo pominjem zato što smo, Vlada i ja kao ministar, preuzeli određenu obavezu stupanja na ovu dužnost i sada vam kažem da ćemo to učiniti, uradićemo to što smo obećali, kao što ćemo i doneti i zakon o obrazovanju odraslih i zakon o osnovnoj školi i zakon o srednjoj školi i normativno urediti ovaj sistem da ko god da dođe posle nas imaće uređen sistem. Ono što ne bude dobro neka menja, ono što bude kvalitetno neka unapređuje da bi imali kvalitetno obrazovanje za godine koje dolaze. Kvalitetnog obrazovanja nema kada se sve ruši iza sebe ili se nekritički prihvata sve sa strane. Sve mora da bude dimenzionirano na način da odgovara našem i obrazovnom sistemu, ali i našem i nacionalnom identitetu i onome što hoćemo od Srbije u godinama koje dolaze. Poštovane koleginice i kolege, hvala vam što ste imali strpljenja da me saslušate, ali mislim da je pomenuto toliko tema vezano za sve nivoe obrazovanja. Nije bilo samo za nivo visokog obrazovanja. Nisam mogao da ne iskoristim priliku da kažem kako stvari stoje pošto, bez uvrede, vaši stavovi su samo jedna strana priče, kao i moji, pa kada se sasluša jedno i drugo, građani Republike Srbije će imati priliku da steknu zaključak o obrazovnom sistemu Republike Srbije, o onome što činimo, o rezultatima koje postižemo i o našim planovima za buduće vreme.
Zahvaljujem gospodine ministre. Posebno zahvaljujem na informacijama koje ste dali o podizanju obrazovnog nivoa u Srbiji, s obzirom da nismo imali prilike da baš budemo mnogo informisani o svemu tome, a rezultati su zaista više nego povoljni i sa tendencijom daljeg poboljšanja. (Zoran Šami, sa mesta: Replika.) Nema osnova za repliku. Pitala sam i vi niste bili, gospodine Šami, u sali. Pitala sam da li još neko želi reč. Možete dobiti reč po narednim tačkama i dobićete naravno. Zaključujem jedinstveni pretres. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O RAZREŠENjU ČLANA NACIONALNOG PROSVETNOG SAVETA Mi imamo, dakle, i ovu i narednu tačku dnevnog reda. Obaveštavam vas da ćemo raditi bez pauze do okončanja današnjeg rada. Ne znam kako vi to doživljavate i koje probleme eventualno sa orijentacijom vi imate. Primili ste, poštovani narodni poslanici, Predlog odluke koju je podneo Odbor za prosvetu. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa podsećam vas da prema članu 193. shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova i raspodeljuje se tako da poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 26 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati Narodni poslanici, i to: narodni poslanik Zoran Šami – poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Nikola Savić – poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram jedinstven pretres o Predlogu odluke o razrešenju člana Nacionalnog prosvetnog saveta. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Zoran Šami, želi reč? Izvolite, gospodine Šami.
Ne, sad ću samo kao predstavnik predlagača. Ako se slažete i za ovu i za sledeću tačku ću istovremeno da dam obrazloženje. Odbor za prosvetu je samo konstatovao da su se stekli zakonski uslovi da se dva člana Nacionalnog prosvetnog saveta moraju naprosto razrešiti. U slučaju gospodina Pavlovića, radi se o tome da se on u međuvremenu zaposleno u organizaciji za koju u zakonu se tvrdi da ne može zbog sukoba interesa da bude član Nacionalnog prosvetnog saveta. U slučaju gospođe Dimov, što je sledeća tačka dnevnog reda, izvinjavam se, da se ne javljam dva puta, radi se o tome da je gospođa jako zaslužni član Prosvetnog saveta otišla u penziju, a da je radna organizacija koja ju je delegirala, odnosno predložila u Nacionalni prosvetni savet i tražila da se ona zameni. To su razlozi zbog kojih je ove dve tačke Odbor za prosvetu uputio Narodnoj skupštini. Inače ne mislim da o ovim razrešenjima valja nešto mnogo diskutovati, ali me je gospođa predsedavajuća naterala da diskutujem, ali ne po tom pitanju, ali dobro.
Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Gospodin Zoran Šami.
Gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, govorili ste nam 32 minuta i mnogo toga što ste kazali je tačno. Međutim, to ste govorili na pogrešnom mestu. Trebalo je da govorite na Vladi. Nije tačna informacija da je budžet za prosvetu 13,96. Koliko ja umem da delim brojeve, a umem, od prošlogodišnjih 14,3% rashoda budžeta on je ove godine pao na 13,5% i o tome sam govorio u svom izlaganju. Drugo, kada pominjete, što je tačna informacija, preko 400 nagrada iz matematike i fizike koje su osvojene poslednjih godina valja reći da su 99,9% tih nagrada osvojili đaci Matematičke gimnazije. Jako dobro znate i u tom pogledu smo dobro sarađivali, a znaju i moje kolege članovi Odbora za prosvetu da smo organizovali ovde u Skupštini sastanak sa osam škola, koliko ih ima, u Srbiji koje se bave posebnim programa specijalizovanih škola obrazovanjem talentovanih učenika. To su uglavnom matematičke i filološke gimnazije. Ima ih ukupno samo osam u Srbiji. Tada smo kao Odbor zaključili da tim školama valja pomoći ne nekim preterano značajnim sredstvima, ali barem minimalnim sredstvima da se opreme da mogu lakše da pribave kadrove koji su neophodni za obrazovanje te dece. Nažalost, za to u budžetu Srbije nije bilo para. A radi se o potpuno beznačajnim parama u odnosu na 844 milijarde dinara ili osam milijardi evra koliko iznose rashodi budžeta Srbije. Treće, kada već volimo da se hvalimo talentovanim i dobrim učenicima u budžetu za prosvetu ove godine je odvojen 21.806.000 dinara ili oko 200.000 evra za celu Srbiju za sve talentovane učenike. Ako u zemlji Srbiji ima samo hiljadu talentovanih učenika, a ima ih bar 10 puta više, onda je to 200 evra po đaku godišnje ili 16 evra mesečno. Toliko smo spremni kao država da uložimo u talentovanu decu. Zapravo je 10 puta manje, jer tvrdim da u zemlji Srbiji ima mnogo veći broj talentovanih učenika, što vi savršeno dobro znate. Prema tome, uz sve uvažavanje mislim da niste Vladu ubedili da prosveti treba dati malo više novca i koliko je to značajno. Nemojte nas da ubeđujete, ubedite Vladu.
Gospodin ministar.
Moram reći da mi je žao što je profesor Šami nije bio u sali sve vreme dok su poštovani narodni poslanici govorili o Predlogu zakona. Da ste bili, bili biste u situaciji da čujete pitanja koja su zahtevala odgovore. Ono što su kolege poslanici govorili zapisao sam, kolega Poskurica, kolega Mihajlović, kolega Šami, koleginica Zlata Đerić, kolega Goran Mihajlović, kolega Martinović i kolega Žutić. To su bili diskutanti i da ste bili u sali videli biste, shvatili biste da odgovaram na njihova pitanja. Stekli ste potpuno drugi utisak. Nema potrebe da se pred Skupštinom hvalim niti da dam odgovore na pitanja koja su postavili poslanici. Rekao sam vrlo svesno na kraju da javnost Srbije uvek treba da čuje obe strane i predstavnike opozicije i predstavnike vlasti pa da sami izvuku određen zaključak, šta je tačno a šta ne. Poštovani profesore Šami, 114,147 u odnosu na 818, 344 je 13,940 86. Znači, decimale sam izvukao. Izvolite izračunajte. To piše u nacrtu Zakona o budžetu za 2011. godinu, budžetni sastav prosvete i ukupan budžet RS. Govorim da sam juče čuo od profesora Kovača da zemlje OCD, budžet Ministarstva prosvete u strukturi budžeta tih zemalja je prosek 13,26 i izneo sam taj podatak i stojim iza toga, a vi koristite – računam, pa ćete da vidite. Treća stvar, stalno tvrdim da zadatak Ministarstva prosvete nije da jednoj grupi učenika da prednost u odnosu na ostale, nego da podigne kvalitet celog obrazovnog sistema, a da ko može da im pomogne da budu još bolji. Mi to činimo na različite načine. Nije samo Ministarstvo prosvete. Postoje različiti fondovi i pokušavamo da pomognemo Matematičkoj gimnaziji tako što ćemo joj obezbediti uslove pripreme takmičenja, platiti odgovarajuća putovanja itd. Znači, nisu oni ostavljeni na cedilu ili slično, ali moram da vam kažem da se mi dovijamo u uslovima ekonomske situacije koja postoji. Koleginica Đerić je rekla, sada sam se setio, da nisam bio dovoljno drzak i bezobrazan da se na Vladi izborim za veći budžet. Ova Vlada nije takva da bi te osobine bile primarne prilikom dogovora o strukturi budžeta. Rekao sam ono što je tačno, da sam više puta govorio na Vladi o potrebi ulaganja za obrazovanje i da Vlada čini svoje napore. Moramo biti svesni da je ekonomska kriza u svetu i da smo mi deo te krize sa svim svojim posledicama koje imamo. Profesore Šami, stvarno činimo sve što je moguće. Voleo bih da je više, ali se ne može reći da ne činimo ništa ili da to što činimo ne daje odgovarajuće rezultate.
Izvolite, morate da se prijavite. Replika, gospodin Šami.
Gospodine ministre, uopšte nisam polemisao sa vama u smislu da ne treba da odgovarate kolegama poslanicima. Naravno da treba. Samo sam kazao da je bilo bolje da ste nešto malo više toga uspeli na Vladi da uradite. Prvo, nisu vam tačne računice. Nemam ovde pri ruci onu knjižurinu budžeta, ali rashod budžeta je 844 milijardi. Podelite 114 sa time i dobićete šta ćete dobiti. U svakom slučaju, dobićete manje nego prošle godine. Prošle godine je bilo 14,3. Podelite 107 sa 350 i to je to. Drugo, kada sam govorio o potrebi da se veća sredstva izdvajaju za talentovane učenike, stvarno nisam imao ni umu nikakvu zlu nameru. Niti pod tim većim sredstvima podrazumevam milijarde, bilione, trilione itd. Podrazumevam strašno male pare, i to su zapravo najbolja i jedina, a vi to dobro znate, jedina ulaganja. Moralo je u budžetu da se nađe mesta za malo više novca za rad sa talentovanim, i to nisu samo talentovani učenici u specijalnim školama, to su talentovani učenici u celoj zemlji Srbiji. Za njih je odvojeno, izračunao sam vam, otprilike 1,6 evra mesečno po glavi. Šesnaest ako ih ima samo hiljadu, ali uveren sam da ih ima mnogo više. Prema tome, shvatite, bar to tako ja shvatam, mislim da po tom pitanju prosvete bi valjda svi trebalo da budemo na istoj strani, a to je strana dobrobiti naše dece, ništa drugo ne tražim.
Predstavnik poslaničke grupe SRS, poslanik Nikola Savić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo Predlog odluke o razrešenju člana Nacionalnog prosvetnog saveta. Napraviću jednu malu digresiju, jedan uvod. Ovde se na najbolji način vidi kako i na koji način funkcioniše ova Skupština i kako se ponaša ova parlamentarna većina. Naime, juče smo imali i razmatrali Predlog budžeta Republike Srbije za 2011. godinu. (Predsednik: Samo da vas podsetim, na dnevnom redu je Odluka o razrešenju člana Nacionalnog prosvetnog saveta.) Upravo i dolazim do toga. Rekao sam, gospođo predsedavajuća da pravim jednu digresiju. Videćete iz moje diskusije na kraju da vam neću oduzimati vreme i neću koristiti sve vreme koje mi pripada po Poslovniku. Kao što rekoh, juče smo razmatrali Predlog budžeta Republike Srbije za 2011. godinu i to u objedinjenoj raspravi sa još sedam drugih zakona, od kojih je jedan izuzetno važan zakon, a to je Zakon o PIO. Danas imamo, po meni, jednu sasvim drugačiju situaciju, a to je da razmatramo dve tačke dnevnog reda, dve odluke. Znači, nisu čak ni zakoni, nego odluke, i to, svaku za sebe pojedinačno, znači ne u objedinjenoj raspravi. Da paradoks bude veći, ove obe tačke koje danas razmatramo posebno svaku za sebe, nose potpuno isti naslov – Predlog odluke o razrešenju člana Nacionalnog prosvetnog saveta. Razlika je samo u tome, u datumu kada je akt stigao pred poslanike Narodne skupštine. Razlika je samo i u imenu, odnosno dva imena. U jednom slučaju je gospodin Pavlović, a u drugom slučaju je gospođa Dimov. Gospodin Pavlović se razrešava iz razloga što je prešao na drugo radno mesto koje predstavlja sukob interesa, a gospođa Dimov zbog odlaska u penziju. Inače, ove obe tačke dnevnog reda apsolutno su kompatibilne i apsolutno se odnose na drugu materiju, ali verovatno u onoj žurbi da progurate budžet i sve ono što je išlo zajedno sa njime, ispustili ste ili ste zaboravili na ove tačke koje su po prirodi stvari apsolutno kompatibilne i apsolutno saglasne da ih razmatrate zajedno. Toliko samo o vašoj demokratičnosti. Sada ću se vratiti na ono o čemu želim da pričam. Iz tog razloga ću spojiti u svojoj diskusiji ove dve tačke dnevnog reda, na taj način, što se neću javljati dalje po sledećoj tački dnevnog reda, jer zaista smatram da nema smisla, pošto su apsolutno tačke iste i nose isti naslov, tretiraju istu materiju. Razlika je, kao što sam već rekao, u imenu i u datumu. Vezano za samu tačku dnevnog reda, odnosno možemo slobodno reći, ovo sve što ću reći sada se odnosi na sledeću tačku dnevnog reda. Ponovo ću, gospodine ministre, izneti svoju principijelnu primedbu kod sastava Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje koju sam tamo izneo i kod ovog Nacionalnog prosvetnog saveta. Videli smo onda, a i vi ste podsetili ovde narodne poslanike da Nacionalni prosvetni savet ima duplo veći broj članova od Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Znači, Nacionalni prosvetni savet ima 43 člana, a Nacionalni savet za visoko obrazovanje ima dvadeset i jedanog člana. Mislim da je, kada je u pitanju Nacionalni prosvetni savet, pošto ima veći broj članova, Vlada imala mnogo veće mogućnosti da do izražaja dođe onaj korektivni faktor o kome sam ovde i govorio. Naravno, to je sada stvar koja je iza nas. Mi ovde sada samo razrešavamo, još uvek ne biramo. Želim da verujem da, kada se budu popunjavala ova dva mesta u Nacionalnom prosvetnom savetu, da će ukoliko to bude zavisilo od Vlade i od ministara, ministarstva, da će možda povesti računa o ovome što sam govorio. Ovde postoji veći manevarski prostor. U ovoj savet ulaze stručnjaci, odnosno svi profili prosvetnih radnika, od učitelja pa do doktora nauka i akademika. Tamo, pošto se radilo isključivo o Savetu za visoko obrazovanje, sigurno je da su tamo samo mogli da učestvuju ljudi sa visokim obrazovanjem, doktori nauka. U ovaj savet, Nacionalni prosvetni savet mogu ući i ljudi iz Babušnice, iz Gadžinog i Vladičinog Hana, ljudi iz Koceljeve, ljudi iz Bajmoka, ljudi iz Malog Iđoša i iz svih krajeva Srbije, tako da o tome mora da se vodi računa. Opet, podsetiću na sastav ovog saveta, uz napomenu da sada ne birao njihove članove, vidimo opet da je tamo najveći broj tih ljudi iz Beograda i iz Vojvodine. Opet ću se osvrnuti na deo, na kraj Republike iz kojeg dolazim, a dolazim iz Niša iz jugoistočne Srbije. U Nacionalnom prosvetnom savetu se iz Niša nalazi samo predstavnik Niškog univerziteta, i to, samo zato što zakon predviđa da svi univerziteti u Srbiji moraju imati svog predstavnika u ovom savetu. Taj član ovoga saveta je tako tamo, što bi se ono reklo, informacijski po difoltu, a da nije tako, da to zakon nije propisao, pitanje je da li bi se uopšte neko i našao iz Niša tamo. Koliko se sećam, evo, sad mi je palo na pamet, mislim da se tamo nalazi i jedna učiteljica iz Leskovaca, ne mogu baš da se setim njenog imena i to bi bilo sve iz južne i jugoistočne Srbije. Mislim da je malo. Još jednom ću vas podsetiti, gospodine ministre, da kada se bude se popunjavao ovaj savet ukoliko, naravno, postoje mogućnosti, da se povede računa da ti ljude ne moraju biti obavezno iz Beograda, nego iz nekih drugih delova Srbije. Dakle, moja generalna primedba je opet slična, u stvari identična kao i kod ovog prethodnog saveta. Želeo bih ovde još na kraju da iskoristim vaše prisustvo, gospodine ministre, da vam uputim jedno konkretno pitanje – zbog čega se prosvetnim radnicima već zadnjih nekoliko godina ne isplaćuju jubilarne nagrade? Pogledao sam ovaj predlog, odnosno stavke budžeta koje se odnose na to, predviđena su neka sredstva, zaista nisam stručnjak za ta ekonomska pitanja, ali koliko sam mogao da tamo primetim, ta sredstva nisu ni približno dovoljna da bi se to moglo učiniti u ovom budžetu. Nažalost, znamo da ljudi koji rade u prosveti, to su uglavnom ljudi koji vole svoj posao, koji su posvećeni svojoj profesiji. Veliki broj njih je i preminuo ne primivši tu jubilarnu nagradu u zadnjih nekoliko godina. Moje pitanje bi bilo – da li će to biti u narednom periodu i da li će to Vlada i Ministarstvo ispoštovati?
Izvolite, gospodine ministre.
Hvala, kolega Saviću. Izvinjavam se što vas nisam ni pre pomenuo kao neko ko učestvuje u ovoj raspravi o visokom obrazovanju, vi ste ovlašćeni predstavnik SRS. Moram reći da pitanje jubilarne nagrade je pitanje, nažalost, ekonomske situacije, gde je potrebno novaca, ali i odredaba Zakona o budžetu. U prethodne dve godine Zakon o budžetu nije predvideo jubilarne nagrade za ljude zaposlene u prosveti, inače, odmah da vam kažem da delim vaš stav da bi oni trebalo da dobiju taj novac i vi ste videli da Vlada nije uskratila pravo, samo je rekla da u 2009. i 2010. godini za to nema odgovarajućeg novca, jer možemo da trošimo samo onoliko koliko imamo. Za 2011. godinu, koliko znam, sredstva su obezbeđena i onda će se nastaviti. Inače, trebalo bi ovih dana da potpišemo i protokol sa sindikatima o zaradama u 2011. godini, gde ćemo regulisati sva pitanja povećanja plata zaposlenih u sektoru obrazovanja u 2011. godini. Kažem još jedanput, žao mi je što za prethodne dve godine nije bilo novca, ali to je deo, kako bih rekao, posledice svetske ekonomske krize, koja je i nas objektivno pogodila, i to je obaveza lokalne samouprave, a opet ako one ne dobiju novac kroz transfer onda, naravno, neće moći da isplate i zaposlenima taj novac. To je odgovor.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednica.
Gospođo Đukić Dejanović, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, naizgled jedna odluka kao pro forma da se razrešava, odnosno da prestaje funkcija jednom od članova Nacionalnog prosvetnog saveta, ali ja sada kada budem govorila, gospodine ministre, o dotičnom gospodinu Slobodanu Pavloviću, čija odluka je sada na dnevnom redu, zbog toga što je Odbor ustanovio, na osnovu zakonskih odredbi, da je on u sukobu interesa i da ne može da bude član Nacionalnog prosvetnog saveta, moraću da napravim jedan uvod i da iznesem podatke o kojima javnost gotovo ništa ne zna i onda ćete videti, gospodine ministre, da i u prosveti, baš kao i u svim strukturama našeg društva, postoje segmenti korupcije i onoga što se zove nečasno postupanje. Naravno, zbog toga postoji i prosvetna inspekcija i nadležni organi koji to rade. Na kraju, nedavno je i u visokoškolskoj ustanovi u kojoj je zaposlen i profesor Goran Mihajlović, poslanik SRS, bilo reči, odnosno pokrenuta je jedna slična inicijativa od strane studenata. Da bi vam, uvažene kolege narodni poslanici, predstavila o kakvom se čoveku radi i kakva je to bruka za profesiju koju zastupa gospodin ministar i kojom se mnogi od vas bave, da li su u osnovnim, srednjim školama, u visokoškolskim ustanovama, reći ću vam da bi sve bilo gurnuto pod tepih da nije bilo jednog hrabrog mladića koji je, sada već davne 2007. godine, kao učenik Pravno-birotehničke škole u Beogradu, razotkrio, odnosno pokrenuo aferu vezanu za gospodina Slobodana Pavlovića, kome prestaje sada funkcija. Naravno, Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, koji je stupio na snagu 11. septembra 2009. godine, propisano je u članu 13. da Nacionalni prosvetni savet ima 43 člana, ranije je bilo 42. Narodna skupština, čuli ste od kolege Savića, o tome je govorio i gospodin ministar, bira te ljude na predlog ovlašćenih predlagača na vreme od šest godina. Osim toga što je ustanovljeno, kolega Savić je u ime SRS imao primedbu na teritorijalnu zastupljenost, zakon je jasno predvideo da ti predlagači koji daju članove Nacionalnog prosvetnog saveta su Državni univerzitet u Novom Pazaru, Sociološko društvo Srbije, visokoškolske ustanove strukovnih studija za obrazovanje vaspitača, koje daju svaki po jednog člana u Savetu i, između ostalih, gospodine ministre, iz Zajednice srednjih stručnih škola sada imaju pravo na dva člana, umesto četiri, na koliko su imali po onom starom zakonu. Ovaj gospodin Slobodan Pavlović je na mesto člana tog novoustanovljenog, 23. maja 2005. godine, Nacionalnog prosvetnog saveta, izabran kao predstavnik Zajednice stručnih škola, je li tako, Srbije. Zašto, dame i gospodo, njemu sada ovom odlukom prestaje mandat? Zato što je on u sukobu interesa, jer je u međuvremenu on prestao da radi u Pravno-birotehničkoj školi, gde je bio direktor, u Beogradu, i otišao je za redaktora, odnosno za jednog od urednika u Zavodu za udžbenike, kod direktora našeg već odavno bivšeg kolege Miroljuba Albijanića. Da se vratim na ovog hrabrog učenika 2007. godine, Ivana Ninića, koji je kasnije, zbog činjenice da se i opredelio da se, kao čovek koji je napunio 18 godina, učlani u SRS zato što se izričito bori protiv svakog vida kriminala i korupcije, pa je sada i na čelu Antikorupcijskog tima SRS, u međuvremenu objavio knjigu, gospodine ministre, koju sam jednom prilikom poklonila Božidaru Đeliću, potpredsedniku Vlade, "Revizija demokratije", argumentovano, dokumentovano, sve zloupotrebe, sve mahinacije od dolaska DOS na vlast, od 2000. godine do momenta dok je objavio knjigu, a on je o Slobodanu Pavloviću govorio i pisao kada ni vi niste znali ko je taj čovek i kada niko nije ni sanjao, dame i gospodo, da će on jednog dana i njegovo ime da se spominje na sednici Narodne skupštine i uopšte da će o njemu da se raspravlja. Ivan Ninić je 2007. godine, kao učenik Pravno-birotehničke škole, prijavio Ministarstvu prosvete i budžetskoj inspekciji da osnovano sumnja da je direktor njegove škole Slobodan Pavlović, o kome mi danas ovde govorimo,zloupotrebio položaj direktora i da je u kasi škole manjak od 7,5 miliona dinara, gospodine ministre. Da ne bi sve to ostalo tako, taj hrabri mladi čovek Ivan Ninić se obratio nadležnim državnim organima i oni su došli da vide o čemu se radi. On je u isto vreme želeo da to argumentuje i, naravno, znate kako je to u školi kada direktori vrše pritisak i na učenike i na đake, možda je imao podršku svojih kolega, svojih drugova i drugarica, možda nije, ali on je hteohrabro da ide do kraja u svemu tome. Posle toga nadležni organi, dakle, opštinsko javno tužilaštvo je pokrenulo postupak i sudija za prekršaje, pošto je budžetska inspekcija utvrdila da je mladi gospodin Ivan Ninić, tada učenik Pravno-birotehničke škole, u pravu, kaznila je sa 300.000 dinara školu, a Pavlovića sa 50.000 dinara. Po krivičnim prijavama gospodina Ivana Ninića, prvi opštinski javni tužilac otvorio je postupak protiv Pavlovića, trenutno je u toku veštačenje i sve ovo je moralo da bude kasnije poznato Miloljubu Albijaniću, koji je iz poslaničkih klupa brzo pohitao za boljim položajem, verovatno, i boljom platom, šta će on u poslaničkim klupama, to je njemu verovatno dosadno, nema šta radi, a bio je jedno vreme i potpredsednik Skupštine, da ide za direktora Zavoda za izdavanje udžbenika. Znate, kada je došao na tu odgovornu funkciju, naš bivši kolega Miloljub Albijanić je morao da zna koga prima u ustanovu i ko je taj i sa kakvom reputacijom. On je to morao da zna, što kaže gospodin Krasić, zato ga je i primio, ali da je to bio neki normalan tok morao je da zna. Ako nije znao ko je Slobodan Pavlović kada ga je postavljao na mesto urednika, odnosno urednika redakcije u Zavodu za izdavanje udžbenika, to je sve mogao da sazna od mladog gospodina Ivana Ninića. On mu je napisao pismo i rekao mu je: "Gospodine Albijaniću, ja sam kao učenik Pravno-birotehničke škole reagovao, pozvao budžetsku inspekciju, direktor je proneverio sedam i po miliona dinara, budžetska inspekcija je to ustanovila, sudija za prekršaje ga je kaznio…" Znate šta je njemu, gospodine ministre, odgovorio Albijanić? U pismo je rekao: ''Pa da, takav čovek i sa takvim referencama je potreban ovoj ustanovi'', citiram doslovce. Znači, Albijaniću je u Zavodu za udžbenike potreban čovek koji vrši proneveru, jer nije Slobodan Pavlović, mi ga zato razrešavamo sada, logično je, on više nije predstavnik onoga što je bio u Nacionalnom savetu, iz zajednice stručnih škola. On nije otišao sa mesta direktora u avgustu mesecu 2009. godine zato što je on to hteo, nego pod pritiskom, jer je tužilaštvo počelo da radi svoj posao. Dakle, sada je u toku veštačenje i dalje se nastavlja to i videćemo kakav će biti epilog, ako sudije budu radile po tim materijalnim dokazima, ali ga je vrlo širokogrudo i bez konkursa, gospodine ministre, Albijanić primio ovamo. O čemu mi onda pričamo? Znate, sutra će da ispliva neka druga afera. Promeniće se sastav ovog nacionalnog saveta, doći će neki drugi. Zar je trebalo da ovakvi ljudi sede tamo? Molim vas, ako je on, Ivan Ninić, zbog toga što je otkrio aferu, koji je kasnije počeo da piše za naš stranački liste "Velika Srbija", kada se učlanio u SRS, mnogi nisu hteli da ga čuju, ali je došao u stranku koja se jedina istinski bori protiv svakog vida kriminala i korupcije. Napisao je još pre tri godine članak pod naslovom, to je bilo u našem časopisu "Velika Srbija", "Lik i delo Srećka Šojića". Ne ovog Šojića Laneta Gutovića u Pavićevoj seriji, da ne pomislite, ne ni kasnije ovog Šojića Tomislava Nikolića, koji je ukrao mandate i pare u SRS, pa on dobio nadimak da je Srećko Šojić, nego o Šojiću ovom, a vidite koliko Šojića ima u Srbiji, kako je to vešto Pavić prikazao u svojoj seriji, o Šojiću Slobodanu Pavloviću, koji je sa funkcije i sa mesta direktora Pravno-birotehničke škole počinio osnovano krivično delo. Nećemo da prejudiciramo, ni gospodin Ivan Ninić, kao podnosilac krivične prijave, odluku, odnosno presudu nadležnog organa, odnosno suda, ali molim vas, ako je sudija za prekršaje i budžetska inspekcija to ustanovila. Šta ja sad ovde imam ispred sebe? Imam imovinsku kartu Agencije za borbu protiv korupcije Slobodana Pavlovića. Gospodo, mi danas, 24. decembra 2010. godine, ovog čoveka odlukom treba da razrešimo, odnosno u danu za glasanje, znači sledeće nedelje 29, sa mesta člana Nacionalnog prosvetnog saveta, a on to nije mogao da bude od 2009. godine, kada je podneo ostavku. Odbor nije bio u situaciji da radi, jer predlog nije stigao, sve to sporo ide, gospođo Đukić Dejanović, vi to vrlo dobro znate, kao i da razni opstruišu rad Narodne skupštine. Sad pošto se desilo da je tek danas ovde ova odluka, šta ćemo sa ovim novcem koji Pavlović prima, kao član Nacionalnog prosvetnog saveta, a da on više nije imao, jer je utvrđeno da je on u sukobu interesa, prava da tamo bude? Koliki je taj iznos? On je prijavio 41.255 dinara. Plata kod Albijanića mu je bila u trenutku kada je to prijavio, kada je primljen bez konkursa, 90.940 dinara. Sada za godinu i više dana, da li će Pavlović da vrati ovaj novac, gospodine ministre? Kolika je plata jednog prosvetnog radnika? Ljudi grcaju. Kod mene u Kragujevcu, u Šumadiji, mi moramo sada, to je danas na sednici Skupštine grada Kragujevca, između ostalog, tema dnevnog reda, da pravimo drugačiju mrežu osnovnih škola. Zna to gospođa Đukić Dejanović, jer nam umiru šumadijska sela. Odumiru, nema dece. U selu Božurnja kod Topole je ugašena škola koja je proslavila sto godina, jer nema jednog jedinog đaka. Da ne govorim o odeljenjima po drugim selima i u mestima, odakle su poreklom iz Račanskog čuvenog Voždovog kraja i moji preci. Nema, jednostavno mora da se prekomponuje, pa đaci iz jedne idu u drugu. Čovek koji je bio u Nacionalnom prosvetnom savetu, koji je trebalo time da se bavi, zloupotrebio je položaj. Šta je još radio? U kafani, odnosno u restoranu ''Madera'' je troškario sve ove pare, računi su bili od 50 do 70 hiljada. Nije džabe, opet kažem da se izvinjavam gospodinu Paviću, da ne misli ništa ovaj doajen srpskog glumišta da govorim o njemu, zato je gospodin Ninić napisao "Lik i delo Srećka Šojića". Znate šta je navodio u tim računima koje je Pavlović plaćao u Maderi, od 50 do 70 hiljada dinara? Između ostalog fakturisan je i bakšiš. To i Šojić radi u seriji, i u "Tesnoj koži" i kasnije u "Beloj lađi". Molim vas, dokle je otišla Srbija i kakva je naša stvarnost? Šta mi sada da radimo, gospodine Obradoviću? Ko će? Ovo ne može nadležni organ da radi, pred kojim je postupak pokrenuo gospodin Ivan Ninić. On će da ustanovi ili neće da ustanovi, ali kažem u toku je veštačenje. Kakva zakonska sankcija sledi? Za ovo nema nikakve zakonske sankcije. On otišao kod Albijanića, dobio mesto bez konkursa, primio je, izračunajte i sami, to je prijavljeno u imovinskoj karti. Da reaguje Agencija za borbu protiv korupcije, ne može. Je li tako? A koji je to nadležni organ? Da li je to sada inspekcija koju će da mu naloži Ministarstvo prosvete, gospodine Obradoviću, jer on je nezakonito primao novac od avgusta 2009. godine? Dakle, ovo je jedan veliki skandal. Završavam, da ne mislite da sam pristrasna, jer je u pitanju član SRS, ali taj mladi čovek je na čelu našeg antikorupcijskog tima i mnogo je stvari pokrenuo i njegovim tragom idu, na kraju krajeva, u mnogim slučajevima, i gospođa Barać i mnogi drugi koji pišu, da li je "Pištaljka" ili nešto drugo. Molim vas, povedite računa o ovome i sada ovaj slučaj mora da se reši. Njemu će da prestane funkcija, ali šta ćemo sa iznosom i šta ćemo sa činjenicom ko će to da razotkrije što je on tamo primljen i radi taj posao u Zavodu za izdavanje udžbenika bez konkursa? U svakom slučaju, na kraju želim da pozovem sve hrabre ljude, sve učenike, sve studente, bilo je takvih slučajeva i na Visokoj mašinskoj školi u Trsteniku, gde predaje gospodin Mihajlović, i vi ste upoznati sa tim, pa na kraju krajeva i u drugim gradovima u Srbiji, da se odvaže da slede put ovakvog jednog mladog čoveka, koji je onda bio srednjoškolac, gospodina Ivana Ninića, a sada je student Pravnog fakulteta, koji je odgovorno i odlučno krenuo i ustao protiv kriminala i korupcije u školi u kojoj je bio samo običan đak.
Narodni poslanik gospodin Krasić ima reč.
Moram da krenem sa pohvalama, gospođo Đukić Dejanović, moram da hvalim ljude koji su zakazali ovu sednicu, jer vidite i sami koliki je značaj Predloga odluke o razrešenju Slobodana Pavlovića. Nekoliko puta je značajnija ova odluka, od budžeta, od zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, od pravosudnih zakona, svih zajedno i svakog pojedinačno. Kada čujete ovo što je gospođica Jovanović rekla, onda vidite da ste se vi uhvatili u borbu protiv korupcije i kriminala i dajete prostor od pet sati za razračunavanje. Mislim da, u ovih dve godine, koliko ste na vlasti, ovo je danas jedina tačka gde ste dali najveći doprinos borbi protiv kriminala u Republici Srbiji. Naravno, to odgovara i ovom testu ''OMSVRSSBT'' i ovom testu ''OIGS'', u okviru NPS. Da ne čitam ovo, dugačko je, mogu da istrošim nepotrebno ovo vreme. Znači, NPS je Nacionalni prosvetni savet, ovo ''OIGS'', to je ocena izdržljivosti građana Srbije, a ovo ''OMSVRSSBT'', to je ocena mentalnog stanja Vlade Republike Srbije sa Borisom Tadićem. To nećete, gospodine Obradoviću, da nađete u "Politici", to ću vam dati preko "Velike Srbije" i na drugi način, te vrlo tačne podatke, sve je to izmereno. No, da krenemo. Slučaj Slobodan Pavlović se razrešava. Samo da vas podsetim da gospodin Ninić, gospođo Dejanović, kontaktirao je sa nadležnim organima povodom ovoga što ste mi dužni od pre dve i po godine, ono što je Mlađa napisao oko pranja para tokom renoviranja Narodne skupštine. Još je predkrivični postupak u toku, tužilac je to uzeo, uzeo je to i UBPOK, treba da se saslušaju neki učesnici u toj velikoj aferi. Mislim da će to isto biti kao sa Slobodanom Pavlovićem. Koje će ime da bude, pretpostavljam da vi to znate. Da ne bi bilo i dalje nekih afera, opet moram da pohvalim Vladu, gospođo Nado. Vlada Republike Srbije je na vreme donela Zakon o izmenama i dopunama Zakona o platama državnih službenika i nameštenika. Došlo je do blagog povećanja tih plata kod onih najdaljih platnih razreda, te nemate potrebe da pravite ovde rešetku, da neko skače kao u rumunskom parlamentu. To vas hvalim. Znači, išli ste u susret problemu, da ljudi ne izvršavaju samoubistva, obzirom da vrlo teško mogu da sastave kraj sa krajem, a oni koji imaju 45 godina, do šezdeset i osme kako će da sačekaju penziju, nek' im je bog u pomoći. Znači, Slobodan Pavlović se razrešava zato što je u sukobu interesa. Međutim, gospođo Dejanović, da vam objasnim još jednu stvar. Mi imamo veliki problem u državi – Komisiji za hartije od vrednosti prestao je mandat pre dve godine i još nema predloga za novu komisiju. Pisali smo vam, gospođo Dejanović, više puta smo se obratili, pozvali smo sve poslaničke grupe da daju svoje predloge kandidata, pošto je taj zakon još anahron, pa poslaničke grupe predlažu itd. Još nema ničega. Skrećem vam pažnju, prestao je mandat odavno toj komisiji i eno ga Štimac se stalno slika, te preuzimanje, te ovo, te ono itd. Znate koja je afera bila u vreme dok je Labus još bio potpredsednik Vlade, oko preuzimanja akcija "Knjaza Miloša" itd. On i dalje radi. Znači, ovde je neko video oko Pavlovića da nešto nije u redu, pa je pokrenuo i kod Komisije za hartije od vrednosti se ćuti. Istekao je mandat, a oni rade ljudi, baš ih briga, imaju kontinuitet nedostatka legitimiteta. Neverovatna stvar. To su sve epohalni uspesi ove proevropske, prosocijalne i prosrpske Vlade. Videli smo da je gospodin Pavlović napredovao u ovoj svojoj karijeri. Što je više imao krivičnih prijava, što je više imao presuda, što je više imao situacija da se veštači sve što je on radio, on je u društvenoj hijerarhiji napredovao, napredovao i došao do mesta da bude vrlo blizu Miloljuba Albijanića, od milošte zvanog "Veselko". Njemu je upravo bio potreban takav stručnjak, koji zna da sredi fakturu, profakturu, da naruči da popije, da pojede, da opere, da plati bakšiš, da plati ovo, da plati ono. Sada se postavlja pitanje da li ima još takvih pacijenata u NPS? To su ljudi koji osmišljavaju programe, obrazovni sistem. U svakom pogledu treba da budu primer, ne samo učenicima, đacima, nego kolegama, nastavnicima, profesorima. Kada oni nešto sa tog svog sastanka izbace, obaveste javnost, to je dogma, zato što je trust mozgova radio na tome, profesionalci, ne amateri, profesionalci koji rade za pare, ne rade za džabe, stručnjaci, ne diletanti. Onda vidimo da se potkrao krajnje sumnjiv tip i danas pričamo o tim problemima našeg obrazovnog sistema. Nije onda ni čudo. Ako takvi ljudi osmišljavaju obrazovni sistem, definišu programe itd, na neki način utiču i koja će količina znanja da bude prisutna kod naše dece kada uspešno sa trojkom završe neki predmet i onda vam je sve jasno. Znači, sve je nakaradno postavljeno, sve je na tumbe postavljeno. Sistem vrednosti je obrnut, uvrnut, izokrenut. Kriminalci indukovali vlast. Neću da upotrebljavam one reči koje upotrebljavaju oni moji neprijatelji iz EU kada mene citiraju, vi znate na šta mislim. Što se tiče ovog pranja za ovaj sistem koji još nije pao, na nekim drugim mestima padaju sistemi za prebrojavanje, a ovaj naš sistem funkcioniše, jeste da je polovan došao, budžetska inspekcija je, gospođo Dejanović, radila i revizor je radio. Da li znate zašto se ne vodi krivični postupak protiv odgovornih? Nije došao odgovor nadležne komisije Narodne skupštine. Pogledajte vi sa Necom Konstantinovićem šta on tu radi. To vam onako blago skrećem pažnju, pošto znate da unapred neke stvari najavim, znam šta je problem i znam odmah i rešenje. Pogledajte nešto, blokirali su pravosuđe. Onaj Lučić nikada nije ni imao imunitet, a ima nekih drugih koji se kriju iza toga. Dobro, to ćete vi da rešite vrlo efikasno, znam. Znači, nalazimo se na tom terenu i sada vam skrećem pažnju koji su naši kriterijumi ovde. Kad kažem naši, mislim na većinu, pošto ona sve ovo definiše, glasa itd. Da li su ti kriterijumi objektivni? Da vam otvoreno postavim pitanje – ako Slobodana Pavlovića razrešavamo zbog sukoba interesa jer radi dva nespojiva posla, zašto niste uradili kao sa pokrajinskom skupštinom, pa napravili da su spojivi poslovi, napravili kao sa gradonačelnicima i poslanicima, da budu spojivi poslovi? Šta to košta – 126 ruku. Bosa Nenadić ima da se povuče u onu njenu mantiju, ne sme da pisne - to je proevropski. Zašto je proevropski? Zato što je njih 126 reklo, i to je zakon. Kakve evropske komisije, tu je 126 ljudi. Nekad je bilo 70, dok je bio Božović, i kaže – sa 70 ni zemlja neće biti okrugla, ima da bude četvrtasta. To je nešto slično što radite i vi. Znači, sukob interesa. To je jedan od razloga za razrešenje. Postoje mnogo značajniji razlozi koji bi morali da se koriste da se neko razreši, a vi ćete u prethodnoj tački, praktično, izabrati ljude koji su u istom položaju kao Slobodan Pavlović. Prvi primer je Gašo Knežević. On je primenio Nacrt zakona kada je bio ministar prosvete i napisao u rešenju: "Ovo odlučujem u skladu sa nacrtom zakona", a niko nije video zakon, zakon nije ni donet, nije bilo u Vladi razgovora o zakonu. Ako takav čovek uđe u Savet za visoko obrazovanje, onda možete da zamislite za šta je on spreman sve da digne ruku i da glasa. Da vas podsetim, gospođo Čomić, sećate se nekog Dragoslava Šumarca, bio je nekada ministar građevine, u onoj prvoj Vladi od 25. januara 2001. godine, u narodu poznat tako što kada ode kod predsednika Vlade raportira kao podnarednik: "Dragi predsedniče Vlade, javljam se na raport, građevina u Srbiji dobro stoji." Sećate li se onog kada je padala vaša Vlada, kada je farbao brkove u prvom redu? Imao svoju geodetsku firmu, kao ministar… (Predsednik: Molim vas da vodimo računa o dostojanstvu svih građana Srbije i lica koja pominjete.) Upravo zbog dostojanstva građana Republike Srbije iznosim opšte poznate činjenice, da se ne zaborave te činjenice. Kako mi se čini, i on se muva tamo u nekoj inženjerskoj komori. Isti su kriterijumi kao kod Slobodana Pavlovića. Slobodanu Pavloviću stavljate na teret dve funkcije, a imate u prethodnoj tački pola njih koji imaju oho-ho funkcija. Sećate se da su bili pravno zabludni neki profesori beogradskog Pravnog fakulteta, dok su bili poslanici u Narodnoj skupštini. Branio ih je Boško Ristić. Možete misliti kako ih je odbranio. Gde je tu objektivnost, gde je tu isti kriterijum? Njih dvojicu je predložila Vlada Republike Srbije. Znate kakve su ove naše vlade od 25. januara 2001. godine na ovamo? Feudalne, nište se svi principi da bi se ušlo u Vladu, zaboravlja se sve ono što je rečeno, ne samo u kampanji, nego i godinu dana pre toga. Znate li da ćete da glasate i za Darinku Matić Marojević, po onoj prethodnoj tački? Na spisku je. Marović, izvinjavam se, možda sam pogrešio prezime. Znate li šta ste pričali 2000. godine o toj gospođi kao profesoru i dirigentu? Samo da vas podsetim, ne želim da promenim vašu odluku, ali samo da vas podsetim. Sećate li se Oskara Kovača? Šta ste o njemu pričali? Sad ste u koaliciji, sad morate da prihvatite i Oskara Kovača, profesora Oskara Kovača. Da vas podsetim, i da podsetim vaše birače koliko ste dosledni, i da sami proniknu šta je to uzrok, zbog čega toliko često za 180 stepeni ste u stanju da promenite stav, mišljenje. Ne birate sredstva. Šta je u pozadini? Pare. Želite da kontrolišete, da imate što više para, da se pitate za sve i sve može da prođe, može i ovako, može i onako. Mogu da se pogaze svi principi, samo da budete blizu para, bez obzira na test ''OIGS'', test ocene izdržljivosti građana Srbije. To treba narod da zna, ne zbog onoga što će da se desi na nekim izborima itd, ne, nego da kada čuju nešto da predlažete, da se odmah pozovu na iskustvo, da se podsete šta je bilo, kako je bilo, zašto je bilo, šta su rekli, zašto su se borili, za šta su krvarili, za šta su rekli nikad, nikad, nikad, pa opet prihvatili. Šta je uzrok? Šta je motiv? Pare. Volite pare više nego bilo šta na svetu i da biste dobili pare, nije ni bitno koliko, sve ćete da glasate, ako treba i rukama i nogama. Sad imate vrlo jake argumente za pritisak. To je, ako su u pitanju pare - radimo po nalogu Svetske banke i MMF-a. To je kao da je neki apostol rekao. Inače, vi vidite računa o narodu, ali ne smete zbog njih ništa da menjate, to je zakon. Videli ste i sami kako se menjaju. Može da se preispituje odluka, ima se i pravo na žalbu, iako ništa nije promenjeno u Ustavu, niti u bilo kom zakonu za ovih godinu i po dana. Ne, rekla je neka komisija iz Brisela, a Belgija nema vladu. Da li znate to? Gospođo Đukić, Belgija još nije formirala vladu. Sedište te njihove vlade je u Briselu. Za mene bi bilo sramota da dođe neko iz Belgije i da dođe da mi priča kako treba da se organizuje država, a nisu svoju državu organizovali, ne mogu da se dogovore oko vlade i oni nama drže predavanje. Ne znam ko sme sa njima da razgovara o tome? Bruka i sramota da razgovarate sa njima oko vlade, o nekim evropskim standardima. Kako oni to primenjuju njihove evropske standarde, kad ne mogu da naprave vladu? Šta je teško da se napravi vlada. Samo 50% plus jedan glas, samo toliko. Idite pa ih naučite kako se to radi. Podmitiš ovoga, podmitiš onoga, završite posao, prenesite im ta iskustva. Bogata iskustva ovde imate ako se formiraju vlade, čas posla, baciš ruku u pola šest, završeno. To je evropski standarad, a ne ono tamo te Valonci, te Flamanci. Pustite to, kako ih nije sramota da se svađaju. Vidite koliko afirmativnih stvari dajem, gospođo Đukić Dejanović, o ovoj vladi koja je formirana zahvaljujući tome što ste vi predsednik Narodne skupštine i tako možete da izvozite ova naša iskustva, možete da zaradite, može da to bude najbolji izvozni posao Republike Srbije, da izvozimo načela politike DOS-a u svim fluidnim stanjima. Sada, gospodin Pavlović, da znate, gospođo Đukić Dejanović, neće čak ni da se nasekira kada čuje da je razrešen. Neće, on će da kaže – jedna briga manje, ali neće da se ne sekiraju ni oni iz Agenciju za borbu protiv korupcije. Jutros sam se uplašio kada sam kupovao cigarete na trafici, vidim piše natpis – policija otvara poštu pre nego što dođe do Agencije za borbu protiv korupcije. Meni nije ništa to čudno. Ko je na čelu Agencije za borbu protiv korupcije? Čedomir Čupić, glavni otporaš. On nije tu da se bori protiv korupcije na nivou cele države, nego da kontroliše ove na vlasti, jer znate ono "Otpor" – mi vas samo posmatramo. On sprovodi monitoring nad vama, to ćete bolje da razumete, pošto ste sada u tranziciji, pa morate da budete transparentni. Izvinjavam se građanima Srbije, možda sam bio konfuzan, ali moram da prevodim da bi oni bolje to shvatili, pošto se očigledno te reči bolje razumeju nego ove naše srpske reči. To je naša situacija sa ovim prosvetnim savetom, i kad već pričamo o nečemu što se zove Bolonja, svi su dali poprilično veliki doprinos ovom nakaradnom izgledu obrazovnog sistema Republike Srbije. Najveći doprinos u opravdavanju ovog nakaradnog sistema imao sam malopre prilike da čujem, kada je vršena analiza zašto se bune studenti u Velikoj Britaniji i Srbiji. Kaže se – u Velikoj Britaniji se bune zato što im je školarina podignuta tri puta. Isto se zbog toga bune i studenti u Srbiji, što njihovi roditelji ne mogu da plaćaju ni ovu školarinu, isti je razlog. San svakog normalnog čoveka u ovoj zemlji je da kada dođe vreme da ode u penziju, tu penziju ostvari pod istim uslovima kao što je ostvario i gospodin Krkobabić, a svakom studentu je san da pod istim uslovima se školuje i studira kao Čedomir Jovanović, Boris Tadić, Zoran Krasić, Slavica Đukić-Dejanović, jer od ovog proevropskog nastupila je katastrofalna šteta na svim poljima, apsolutno na svim poljima. Ako mislite da prodajom "Telekoma" možete da rešite sve probleme, pa čak i ono što je Slobodan Pavlović, Gašo i da ne ređam dalje, nećete uspeti. I to je malo za Slobodana Pavlovića, Gašu Kneževića i ove. Skrećem vam pažnju, opet unapred, nisu sisali vesla ovi sa zapada. Plaše se da ne pokvarite njihove kontrolore koji vas kontrolišu, da njihovi kontrolori ne dožive ono što je doživeo Montgomeri. Draža mu je Srbija nego SAD, po prestanku funkcije, pa je onda ovima sumnjivo sa zapada, dadosmo velike pare da se ovo potkupi, pošto je ovo jeftinije nego avioni i bombe, ali ovi zaradiše i ove naše posmatrače. Da bi se sačuvali oni da njihovi posmatrači se ne bi pokvarili, verovatno će da krenu mnoge istrage, a kao što može nacija da primeti, poprilično žalite za Darkom Šarićem, pogotovo ovi iz Novog Sada, koji su na vlasti. No, o tom potom. Ako sam uspeo, gospođo Đukić Dejanović, da vam kažem da vam je loše društvo sa kojim ste u Vladi, biće mi drago. Ako sam uspeo građane Republike Srbije da obavestim, ne da ubedim, nego samo da ih obavestim. Ubeđivaću ih za meseca dana na ulicama, ali ako sam uspeo da ih obavestim da shvate zašto postoji ovakva vlast ili zašto teško žive i koliko su nezajažljivi predstavnici vlasti pojedini, malo tu ima poslanika, odmah da se razumemo, isključeni su oni iz tog procesa, taj proces je kod Karamele, kod Mace. To su ti čuveni nadimci velikih boraca za demokratiju. Znači, ako sam uspeo da ih obavestim da mogu da lociraju gde je uzrok njihovih životnih problema, onda smo, gospođo Đukić i vi i ja postigli veliki uspeh. Hvala vam što ste imali strpljenje da me slušate i da ne uzmete cipele mojoj deci.
Gospodine Krasiću, ja sam u parlamentu i vi ste moje društvo, pa ako je moje društvo loše, to ste vi rekli. Reč ima gospođa Gordana Pop Lazić. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, pretpostavljam da je gospodin ministar izašao iz sale da proveri ove informacije koje je od mojih kolega dobio, a vezano za ličnost Slobodana Pavlovića, koji je, po našem mišljenju i po podacima koje imamo, trebalo odavno da bude razrešen sa ove dužnosti. Postavlja se pitanje zašto to Odbor nije ranije inicirao, pošto je on ovlašćen za tako nešto. Očigledno je da ni Odbor nije imao prave informacije, pa zbog toga to danas imamo na dnevnom redu. Naravno, bila bih veoma zadovoljna kao narodni poslanik da smo imali vremena da, kao o ovoj tački dnevnog reda, posvetimo vreme i nekim drugim tačkama dnevnog reda koje su pre toga išle, kao što je recimo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatnu vrednost, jer to dovodimo u vezu čak i sa ovim zakonom jer nam daje priliku da progovorimo koju reč o prosveti, a ovde predviđamo povećanje poreza za računarsku opremu sa 8% na 20%, kao i za usluge u hotelskom smeštaju, a znamo da nam je i sama Vlada rekla, kada je formirana, da želimo da razvijamo, između ostalog, tercijalne delatnosti pre svega i da se tu najbrže okreće novac i da zbog toga i jeste taj PDV na 8% i da želimo da opismenimo narod, našu decu i uopšte našu širu populaciju, i zbog toga je porez, odnosno PDV na računarsku opremu bio definisan na 8%. Sada očigledno želimo da budemo nepismeni, pa naša deca ionako nemaju računare u školama, pogotovo tek ih neće imati jer, sećam se, u vreme kada sam bila predsednik opštine Zemun, da je Poljoprivredni fakultet otvorio novi predmet – informatiku. Bila je nova katedra i imali su jednu prostoriju, sami su napravili stolove, stolar koji održava zgradu, ali nisu imali računare i onda se opština Zemun postarala da opremi taj kabinet. Isto je bilo i sa Ekonomskom školom i sa mnogim drugim školama, pa ako govorimo o nekoj strategiji razvoja prosvete koju nam ministar najavljuje do kraja mandata, pitamo se na osnovu čega do sada radimo i na osnovu čega su se do sada donosili zakoni i mere za dalji razvoj obrazovnog sistema ako ne postoji nikakva strategija. Ovaj Nacionalni savet nije za procenjivanje i malo me čudi da druge poslaničke grupe nisu našle za shodno da progovore nešto na ovu temu, s obzirom da se tamo nalazi 43. Trebalo bi da bude veoma kompetentnih ljudi koji donose važne odluke, ali mi iz iskustva znamo da su to uglavnom politički podobne osobe i da je naša prosveta, na našu nesreću, prilično politizovana. Sve dok tako bude bilo mi ćemo imati problema, ne samo u prosveti nego u celokupnom obrazovnom sistemu ili u produktu obrazovnog sistema, jer, po našem mišljenju, obrazovanje je zaista nacionalnog značaja i moralo bi da se uzdigne iznad dnevne politike ili interesa pojedinih političkih partija, a svedoci smo da se i direktori biraju tako što su pripadnici vladajućih političkih partija, što su u ovim nacionalnim savetima takođe po kotama podeljeni, raznim političkim partijama koje čine poslaničku većinu ili vladu i da same institucije i organizacije koje delegiraju te članove u nacionalne savete ne vode računa o kvalitetu tih ljudi. Otuda i protiv njihovog rada ne može da bude na zadovoljavajućem nivou. Zaista poštujem gospodina ministra i njegove napore da predstavi javnosti izvesne rezultate u obrazovnom sistemu. On kao pojedinac verovatno ne može da učini mnogo, dobru volju očigledno ima, ali, onima koji utiču na formiranje našeg budžeta i na raspodelu sredstava u našem budžetu, nije u interesu da imamo onakvu prošlost kakvu bismo želeli da imamo ili kako smo nekada imali. Mada, neko može da kaže da pre 20 godina nije bila dobra. Stojim na stanovištu da je bila mnogo bolja nego što je to danas, jer mnogo je bilo manje i funkcionalno nepismenih i nepismenih pre 20 godina nego što ih ima danas. O tome smo govorili i ranije, kada smo donosili zakone o osnovnom i srednjem obrazovanju, a imamo, rekao je ministar, rezultate vezane za opšte obrazovanje naših đaka u odnosu na njihove vršnjake iz drugih zemalja u okruženju i u Evropi uopšte, da je taj nivo na nezadovoljavajućem nivou. Zašto? To je ono što bi trebalo da bude odgovor i ministra prosvete, a i ovog nacionalnog saveta za osnovno i srednje obrazovanje, pre svega, pošto se sada bavimo time. Namera je da imamo što nepismeniju decu, a samim tim i kasnije što nepismenije ljude na položajima koji treba da upravljaju ovom zemljom, jer kada god se spomene prosveta, verujte, otvorim četvoro očiju i za mene je to nekako najvažnije u zemlji i ako sigurno ima važnijih tema vezanih i za finansije i za plate i za penzije, ali sve su to problemi koji mogu vrlo brzo da se reše, a kada je prosveta u pitanju, ako izgubimo jednu, da ne kažem 10 ili više generacija, teško možemo da se oporavimo, jer ćemo jednoga dana te polupismene ljude, imati, eto, na mestima možda predsednika Skupštine, predsednika države, predsednika Vlade, na mestima ministara u Vladi, dekane fakulteta i tome slično. To je ono što nas veoma zabrinjava i željno očekujemo tu strategiju da vidimo hoćemo li mi konačno naučiti našu decu da uče, hoćemo li ih osloboditi svog onog balasta kojim su opterećeni, tako da nisu u mogućnosti da savladaju ono osnovno gradivo koje bi trebalo da nadgrađuju kako se nivo školovanja povećava. Nije ništa novo da već dvadeset i kusur godina imamo predškolsko obrazovanje koje je takođe besplatno, da se deca pripremaju za polazak u škole. Nije to izmislila ova vlada. Moje starije dete ima 28 godina, pa je išlo u predškolsku ustanovu i pripremni razred za polazak u školu i naravno da su rezultati mnogo bolji ukoliko deca mogu da pohađaju pripremni razred za polazak u školu i da idu u vrtiće. Vrlo dobro znate da nas ne možete da upišete dete u vrtić, da pre nego što ostanete trudni morate da rezervišete u dečijem vrtiću, a u kakvom su nam stanju dečiji vrtići neću ni da govorim. Protiv toga smo bili da se ukine to ministarstvo i da se predškolstvo veže za prosvetu, jer je to glomazno ministarstvo koje je sada takvo kakvo jeste i nije u stanju da se bavi predškolskim obrazovanjem i osnovnim i srednjim i visokim obrazovanjem itd. Brojne su moje primedbe i možda bi to bila replika ministru na njegovo izlaganje i vezano za to da mi kao država pomažemo i da je mnogo što šta besplatno, počevši od osnovnog, srednjeg, visokog obrazovanja, ali nepojmljivo je da deca, samo ću jednu digresiju da napravim, mladi ljudi koji upisuju fakultet i kojima se na početku školske godine kaže da ukoliko osvoje toliko i toliko poena stiču pravo da budu budžetski studenti, na kraju kada oni te bodove osvoje, a koje ste im Bolonjom zacrtali ili čak i za deset poena imaju više, ispostavi se da država nema para za toliko dobrih studenata, pa onda opet odredi manju kvotu i oni moraju da ostanu samofinansirajući studenti. Nema nikakvog motiva za te mlade ljude. Drugo, to je ogromno opterećenje za roditelje koji školuju. Odajem priznanje svima onima koji svoju decu pošalju u velike gradove i uspevaju da ih izdržavaju da se školuju, jer ne znam kako u ovoj besparici i sveukupnoj bedi to uspevaju. Gospodin ministar je govorio o broju osnovnih škola, broju srednjih škola, da li je taj broj dovoljan ili nije. Očigledno je da jeste i s obzirom na demografsku strukturu stanovništva, na broj škola koje se zatvaraju u unutrašnjosti. O tome ne bih ništa posebno da govorim, osim o opremljenosti tih škola i zaista o katastrofalnom stanju, a kako je moj kolega Martinović govorio o visokoškolskim ustanovama, da ne govorim o osnovnim i srednjim školama. Tamo gde nema razumevanja lokalne samouprave za više ulaganja, mada je delimično to i njihova obaveza, Ministarstvo prosvete ne može mnogo da učini. Interesantno je da je spomenut Zakon o obrazovanju odraslih i da vam kažem da je to još jedan dokaz da smo mi na žalost postali nepismena nacija, a nepismenim ljudima lako je manipulisati i čini mi se da je namera EU, u koju želite po svaku cenu, da što manji broj ljudi bude školovan u našoj zemlji, da što manji broj ljudi završi ikakve škole, a činjenica je da smo sa 7% pali na 4,5% onih koji završavaju fakultete, pa i od tog broja, skoro smo mogli da vidimo i čujemo od nekoga iz Vlade ili ne znam ko je dao tu informaciju, ali neko od zvaničnika, da ogroman broj tih svršenih studenata na kraju ipak ode, nažalost, u inostranstvo. Tako bacamo pare iz budžeta jer nismo sposobni da ih zadržimo i nismo sposobni da ih zadržimo zbog sveukupne politike koja ne ide u pravcu da, ako smo se zadužili, taj novac ulažemo tamo gde će se stvoriti neka nova vrednost i neko novo radno mesto, nego direktno u potrošnju, pa neka građani znaju i to da ove godine 45% penzija isplaćujemo iz budžeta, a sledeće godine ćemo 60% i zato je povećanje godina za odlazak u penziju, jer ovoj državi očigledno penzioneri ne trebaju. Treba da umremo na radnim mestima i tako oslobodimo budžet, odnosno sprovedemo neku meru štednje. Koliko je to humano ili nije o tom potom, ali iskreno se nadam da će doći vreme da će se neko pozabaviti svim ovim problemima, ne samo vezano za prosvetu, nego uopšte našu budućnost i strategiju razvoja Srbije na jedan drugačiji način, da se okrenemo sebi i svojim problemima, jer mislim da smo ih duboko svesni da postoje resursi, pre svega, intelektualni, a da ne govorimo o prirodnim resursima, da možemo sve to da prevaziđemo samo ako hoćemo i ako nas niko ne ucenjuje. Ako nam dođe neko iz MMF-a ili Svetske banke i kaže šta mi u našoj kući da radimo, možemo odmah da počnemo da podrivamo temelje. Oni su odavno podriveni. Polako će i stubovi krenuti da padaju. Jednog dana će i ova bela lađa kao "Titanik" potonuti. Zato apelujem ne samo na ministra, koga smatram veoma odgovornim, a njegovo ministarstvo možda jednim od najvažnijim, da olako ne prelaze preko onoga što čuju ne samo od nas narodnih poslanika koji su danas pričali. Čuće i on, ako bude imao iskrene razgovore, i od prosvetnih radnika i od roditelja. Uostalom i ministar je sam roditelj i deca mu idu u školu, a mi možemo da govorimo o tome. Nismo zadovoljni, jer ako naša deca i postignu te neke rezultate, verujte da je to samo delimično rezultat samog prosvetnog sistema ili napora škole, a mnogo više napora roditelja i izdvajanja velikih finansijskih sredstava, onih koji to mogu da svoju talentovanu decu dodatno edukuju tako što će da plaćaju privatne časove. Znam iz ličnog iskustva da su mnogi hteli da odlaze na ta takmičenja u svetu, što iz srednjih škola, što iz umetničkih škola, a nisu otišli zbog toga što nisu mogli da obezbede sredstva za tako nešto. Opet su morali da se obraćaju lokalnoj samoupravi, ako je ona imala razumevanja za to, mogla je da obezbedi sredstva. Ako nije, ta deca su ostajala neprimećena a to je još jedan razlog da jednog dana kao svršeni intelektualci odluče da pobegnu i da nam tu svoju ljutnju, što ih niko nije podržao, pokažu na taj način što će napustiti svoju zemlju i umesto da nam se, pošto smatram da je obrazovanje investicija, a ne trošak, vrati na pravi način. Mogli bismo o ovoj temi mnogo da pričamo. Dali ste nam i vremena za tako nešto, jer ste ove tri tačke mogli da objedinite, ako ste želeli da bude efikasni i da nam date mogućnost da ovim prethodnim zakonima posvetimo posebnu pažnju, ali vi radite na svoj način. Mi smo se, što se tiče SRS, odlučili da i na ovu temu progovorimo. Mislim da smo dali izvestan doprinos za neki budući rad, ne samo Nacionalnog prosvetnog saveta, nego i samog Ministarstva i politike Vlade koju će ona u buduće voditi po pitanju prosvete.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili bilo ko, ko nije iskoristio pravo iz člana 96. Poslovnika. (Ne) Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke o razrešenju člana Nacionalnog saveta. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O RAZREŠENjU ČLANA NACIONALNOG PROSVETNOG SAVETA Primili ste Predlog odluke koji je podneo Odbor za prosvetu. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 193, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova i da se raspodeljuje tako da poslaničkoj grupi "Za Evropsku Srbiju" pripada sat i 33 minuta; poslaničkoj grupi SRS pripada sat, 7 minuta i 12 sekundi, ostale poslaničke grupe se nisu prijavile. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa, imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako to niste učinile, da podnesete prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati narodni poslanici Zoran Šami, poslaničku grupu DSS- Vojislav Koštunica i Nikola Savić, poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o razrešenju člana Nacionalnog prosvetnog saveta. Da li predstavnik predlagača, a on nije tu, što znači da ne mogu da mu dam reč. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne) Obaveštavam da, shodno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele su poslaničke grupe SRS i ZES. Dajem reč narodnom poslaniku Srđanu Mikoviću.
Gospođo predsednice, dame i gospodo, hoću da kažem da u danu za glasanje ću podržati Predlog o razrešenju člana Nacionalnog prosvetnog saveta, koji je podneo Odbor za prosvetu Narodne skupštine 8. decembra 2010. godine. Takođe, koristim priliku da danas, upravo na dan kada mnoge naše kolege i koleginice narodni poslanici, ali i veliki deo građana RS slave, odnosno dočekuju sutrašnji najradosniji hrišćanski praznik, hoću svima njima da se obratim, da im poželim puno sreće, puno zdravlja i srećan Božić. (Narodni poslanik Srđan Miković upućuje božićnu čestitku na slovačkom jeziku)
Zahvaljujem, to ste učinili u ime svih nas. Dajem reč narodnom poslaniku Goranu Mihajloviću. Molim da se prijavite, gospodine Mihajloviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku svog izlaganja izrazio bih jedno žaljenje što gospodin ministar Obradović nije prisutan u sali, jer sam imao nameru da mu postavim jedno pitanje, a to je – kako on misli da je do sada funkcionisalo osnovno i srednje obrazovanje u RS, ako tek za 15 meseci, na kraju isteka mandata ove Vlade, treba da se donese strategija obrazovanja? Da li to znači da je ono funkcionisalo stihijski, bez ikakvog plana i redosleda ili na neki nama drugim nepoznatim principima? Ova dva člana Nacionalnog prosvetnog saveta koji se menjaju Jadranka Dimov i Slobodan Pavlović, sve o njima su rekli moji uvaženi sagovornici Nataša Jovanović, Zoran Krasić i Gordana Pop Lazić. Ovom prilikom bih želeo da ukažem na nešto drugo, ako budu izabrani neki novi, a biće izabrani sigurno voljom skupštinske većine, da bi trebalo malo više da uvažavaju ti članovi Saveta ovaj dom, ovaj parlament i da nam podnose redovno izveštaj o svom radu, jednom godišnje kako je to propisano, a pogotovo, da daju odgovore na neka pitanja koja su po mišljenju većine prosvetnih radnika u RS u nadležnosti Nacionalnog saveta. Pokušaću ukratko da kažem o čemu se radi. Znate da je na ovim našim prostorima osnovno i srednje obrazovanje funkcionisalo na osnovu odredbi koje je postavila Rezolucija Narodne skupštine iz 1970. godine. To je bilo sve do početka ratnih zbivanja devedesetih godina, onda su nastupile ratne godine koje su ostavile traga na generacije i generacije učenika koje su radile i delovale u tim okolnostima. Ono što je posebno opasno u ovoj oblasti, jeste da se efekti obrazovanja i vaspitanja vide znatno kasnije nego u drugim oblastima. Nažalost, kada se vide, onda se dođe do zaključka da je uništena čitava generacija, ili možda čak generacije učenika, što je nažalost bio slučaj i kod nas. Kao što vidimo, pokušavali smo sa raznim reformama da ispoštujemo, pre svega, neke diktate i norme sa zapada, u ime EU. Pokazalo se da to ovde baš i ne funkcioniše onako kao se želelo. Nakon završetka ratnih dejstava, oni koji se bave ovom problematikom znaju da je 2003. godine donet Zakon o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja, koji je neznatno modifikovan 2004. godine, da bi prošle 2009. godine, bio donet u konačnoj verziji koja je danas na snazi. Prilikom donošenja zakona prošle godine, gospodin ministar je tom prilikom rekao: ''Ovaj zakon koji danas donosimo sadrži 50% novih odredbi, a zadržava 50% postojećih odredbi.'' Mene sada interesuje, da li Ministarstvo prosvete ima povratnu informaciju o tome kakav je efekat po pitanju ovih 50% novina koje su prošle godine uvedene? Ako nema, sigurno da bi do kraja mandata ove vlade trebalo da se izvrši nekakva rekapitulacija i elaboracija rezultata i da se to saopšti našoj javnosti. Takođe, to je ono što bi trebalo da bude u nadležnosti članova Nacionalnog saveta, a koje će biti izabrane u ovoj skupštini. Znači, za tih 15 meseci, imaćemo prilike i to da čujemo, mada je to suviše optimistično. Gospodin ministar je po prirodi optimista i nada se da će ova vlada preživati do kraja svog redovnog mandata, što bi s neke strane bio i njihov istorijski uspeh. Podsetiću vas, zadnja Vlada koja je izgurala ceo mandat bila je ona od 1993. do 1997. godine. Imaćemo priliku da od ove vlade čujemo mišljenje o tome kakav je efekat tih 50% novina. Konkretno, ono što je vezano za današnju tačku – Nacionalni prosvetni savet, to je tretirano u Glavi 2. Odredbi zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju. To je Glava koja se bavi razvojem, obezbeđivanjem i unapređivanjem kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Rečno je da se ovom problematikom u RS bave saveti, i to Nacionalni prosveti savet, o kojem danas raspravljamo i Savet za stručno obrazovanje odraslih. Zatim zavodi, i to: Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja i Zavodi za vrednovanje kvaliteta, kao i pojedini segmenti resornog ministarstva. Ono što je trebalo da nam obrazloži gospodin ministar danas jeste - kakav je efekat tih najvećih novina koje su prošlogodišnjim zakonom predložene, a jedna od tih novina je bila i tzv. umrežavanje školskih ustanova u Srbiji? Podsetiću vas, jedinice lokalne samouprave su nadležne za predškolske i osnovnoškolske ustanove, a Vlada Republike Srbije za srednjoškolske ustanove. To je sigurno nešto što interesuje većinu prosvetnih radnika u Srbiji, znači, kakav je, po mišljenju Ministarstva, efekat tog umrežavanja, jer je to bilo nešto možda najkrupnije što je u ovoj godini odrađeno na teritoriji Republike. Dalje, šta bi još trebalo članovi Nacionalnog prosvetnog saveta koji budu izabrani da nam daju kao informaciju u narednom periodu? To je – kakvi su efekti ovih novina koje su uvedene po pitanju programa obrazovanja i vaspitanja, a te novine su bili završni ispiti, opšti, stručni ispiti umetničke mature i specijalistički majstorski ispiti. Poslanička grupa SRS je prošle godine predlagala da se sa ovim bude vrlo oprezan i da se najpre na jednom ograničenom broju škola ispitaju efekti, u praksi, koje bi dala primena ovih završnih ispita, ali toga očito nije bilo, pa se krenulo u jednu avanturu kod koje je krajnji ishod neizvestan. Dalje, od ostalih bitnih novina, izneo bih ovo tzv. licenciranje, uvođenje licenci za zaposlene u ustanovama. Znamo da je to novi zakon izričito zahtevao, pa biće interesantno da članovi Nacionalnog prosvetnog saveta daju informaciju da li je kvalitet nastave i obrazovanja u osnovnim i srednjim školama poboljšan nakon uvođenja licenci ili nije. Na kraju, želeo bih da dobijemo odgovor od Nacionalnog saveta, mada je to dobrim delom i u nadležnosti ministarstva, kakvi su efekti novog načina finansiranja, koji su predloženi ovim zakonom, jer, podsetiću vas, finansiranje osnovnog i srednjeg obrazovanja je predloženo da se obavlja po tzv. kapitacionoj formuli, na osnovu broja učenika i korektivnog koeficijenta koji je zavisan od geografskog područja. Po mišljenju SRS, to je jedan pogrešan pristup, jer ta geografska područja mogu imati značaja za zemlje članice EU, gde je moguće, na osnovu geografskog područja, da ima razlike između pojedinih zemalja, ali kako sada vi u Republici Srbiji finansirate osnovne i srednje škole po formuli i modelu EU, kad jednostavno jedno sa drugim ne idu? Znači, odgovor na taj i slična važna pitanja očekujemo da će nam dati novoizabrani članovi Nacionalnog saveta i da će to biti tema na nekoj narednoj raspravi u ovom parlamentu.
Reč ima potpredsednica Nataša Jovanović. Izvolite.
Predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, nastavljamo temu. Ovde imamo slučaj 2. člana Nacionalnog prosvetnog saveta. U pitanju je gospođa Jadranka Dimov, kojoj prestaje funkcija zbog toga što je Nacionalna služba za zapošljavanje još 18. maja ove godine obavestila skupštinski Odbor za prosvetu da su se stekli uslovi da gospođa Dimov ide u penziju, a onda kasnije 5. juna ove godine Odbor je obavešten da je stigao predlog iz Nacionalne službe za zapošljavanje da se na njeno mesto predlažu Vesna Čekić i Vesna Fabijan. Kao što vidite, mi sada možemo da raspravljamo zbog one spore procedure o kojoj sam vam govorila i zastoj je očigledno nečija namera da opstruiše rad najvišeg zakonodavnog tela, da se poigrava sa Skupštinom kako god hoće. Mi ne možemo na ovoj sednici, do kraja ove godine, da na upražnjeno mesto gospođe Jadranke Dimov izaberemo jednog oddva predložena kandidata, već će samo Skupština da se izjašnjava o ovome. Moramo da objasnimo i građanima Srbije, a pre svega zaposlenima u prosveti, da smo mi, srpski radikali,u martu mesecu 2009. godine, kada se raspravljalo o Nacionalnom prosvetnom savetu, govorili zaista o svim aspektima problema u osnovnom i srednjem obrazovanju, takođe i o predškolskom. Međutim, kasnije je tek došao Zakon o predškolskom obrazovanju, koji smo mi ustanovili na radnoj grupi kojoj vi predsedavate, u kojoj smo i mi, kao potpredsednici Skupštine. Šta je problem? Problem je u tome što ono što smo utvrdili tada, pokazalo se, prošlo je samo godinu i po dana, kao tačno. Mi smo tada rekli, svi naši poslanici koji su učestvovali u raspravi tog marta 2009. godine, da je zamisao Nacionalnog prosvetnog saveta zaista velika odgovornost te institucije, možemo tako da je nazovemo, na papiru. Ali, šta se dešava u stvarnosti? Nacionalna strategija obrazovanja, čuli ste i od gospodina ministra Žarka Obradovića, treba da bude završena do kraja mandata ove vlade, ali je pitanje, još 15 meseci. Vi vrlo dobro znate, baš kao i uvažene kolege i gospođa Čomić i gospodin Novaković, pošto smo u ovoj radnoj grupi za prava dece, pre tri nedelje, razgovarali i o mogućnostima da se u obrazovni sistem uvede zdravstveno vaspitanje, kao program za naše osnovce, i sve je veći broj roditelja u Srbiji koji kroz razne forume, kroz razni vid organizovanja traže da se ubuduće obrazovanje dece u Srbiji uvede i predmet patriotizam, jer, znate, najlepši je osećaj kada ste patriota i kada volite svoju zemlju i kada se zalažete za to da poštujete i da drugi poštuju vaše nacionalno biće. Razumem te roditelje, i sa mnogima od njih sam razgovarala u gradu u kojem živim, pa su dolazili ovde, pa se organizuju kroz razne forume na nekim društvenim mrežama i otvaraju sajtove, jer kako ćemo mi da vaspitavamo buduće generacije, akone učimo tu decu da vole svoju Srbiju, da se bore za nju i da se bore za slobodu svoje otadžbine? Neće valjda, što kaže malopre gospodin Krasić, jedna administracija iz Brisela, iz države koja nema svoju vladu, nama da govori šta ćemo da radimo. Preteča našeg visokoškolskog obrazovanja kragujevačkih liceja, odakle smo i vi i ja, iz našeg grada je dostigla takve razmere i dala takve vrsne naučnike i kadrove, kasnije kroz obrazovanje univerziteta širom Srbije i nekadašnje one SFRJ, da mi danas zaista možemo da budemo ponosni na taj period. Dokle smo danas došli? Dakle, Nacionalni prosvetni savet. I da je gospođa Dimov mogla još da radi i da su joj godine dozvolile, ne bi mogla da se pohvali, verujem, iako i ovim putem, mi zaista nju ne poznajemo i ništa lično ne govorimo, za razliku malopre od ovog Slobodana Pavlovića, koji je počinio ove malverzacije i zloupotrebe, i za koga vam još nisam rekla, gospođo Đukić Dejanović, da ne samo da je godinu i po dana nezakonito, do stupanja na snagu ove odluke o prestanku njegove funkcije za člana Nacionalnog prosvetnog saveta, tamo primao ovih preko 40.000 dinara, nego kada je primljen, kada je Albijanić njega doveo u Zavod za izdavanje udžbenika, bez konkursa, i zaposlio ga uz platu od preko 90.000, znate li šta je Vlada Srbije uradila u martu mesecu ove godine? Konstatovano je da je on u sukobu interesa, jer ne može da bude i član Nacionalnog prosvetnog saveta, biran iz Zajednica stručnih škola, jer je tamo podneo ostavku zbog ovih malverzacija koje je razotkrio kroz 13 krivičnih prijava gospodin Ivan Ninić, ali Vlada Srbije sve to prenebregava i u martu mesecu ove godine Slobodana Pavlovića imenuje za člana upravnog odbora Zavoda za izdavanje udžbenika iz reda zaposlenih. Recite mi, gospođo Đukić Dejanović, da li je to normalno? Znate li kako ste vi postupili u situaciji kada su vam se obratili iz ove agencije za borbu protiv korupcije, iako, zaista to mogu odgovorno da kažem, svoju struku i državničku funkciju koju imate nikada niste dovodili niti spajali na bilo koji način? Je l' tako? Vi ste se časno obratili i rekli da je to problem onog momenta kada su vam se obratili. Je l' bilo tako? To što su neki vaši iz vladajuće koalicije, oponenti koji vas ne vole i koji vide možda neku opasnost u vama, pokušali da zloupotrebe kroz razne natpise u medijima i kroz njihove izjave itd. Mi nismo reagovali, jer ste vi postupili onako kako zakon nalaže i kako vaš moral i vaša čast nalažu. Vidite šta radi ovaj Pavlović. Mi uopšte i ne znamo, iako se gospodin Ivan Ilić obratio Albijaniću, kolika je njegova naknada kao člana upravnog odbora javnog preduzeća koje je pod patronatom Vlade, koji je biran iz reda zaposlenih. Nije takve malverzacije niti bilo šta slično prljavo u svojoj karijera imala gospođa Dimov, ali se postavilo pitanje u javnosti, među prosvetnim radnicima, gospođo Đukić Dejanović, među građanima Srbije i pre svega roditeljima – šta to radi Nacionalni prosvetni savet, a da zadire u određene odredbe Ustava Republike Srbije? Govoriću sada o konkretnoj stvari. Činjenica je da se u septembru mesecu pojavio udžbenik za osmi razred osnovne škole gde se pominje termin srpskohrvatski jezik. Autor udžbenika, gospođa Duška Klikovac je pokušala kasnije, javnom polemikom sa prof. dr Milošem Kovačevićem i docentom dr Mihajlom Šćepanovićem, da opravda takav svoj stav. Međutim, vi znate, sa bratstvom i jedinstvom, sa brozomanijom, sa nesrećom jugoslovenstva, koja je dovela dotle da mi sada imamo okupiranu i zapadnu Republiku Srpsku Krajinu i da nam je otet ogroman procenat teritorije Republike Srpske, koja je ugrožena, iako je na snazi Dejtonski sporazum, mi danas doživljavamo u Srbiji, naši roditelji i naša deca, da se u udžbeniku za osmi razred pojavljuje termin srpskohrvatski jezik. Molim vas, to sve pred očima i članovima Nacionalnog prosvetnog saveta. Zamislite sada, gospođo Đukić Dejanović, pošto je gospođi Dimov sada zbog penzionisanja istekao mandat, ulazimo u onaj vakum period, da ga tako nazovemo, u maju mesecu sledeće, 2011. godine, kada polovina članova koji su izabrani 2005. godine moraju, zbog toga što im ističe mandat, da budu razrešeni, druga polovina će, do ovog broja 43, biti izabrana, oni će da rade u Nacionalnom prosvetnom savetu do 2015. godine i kakav će tu sada haos da nastane i kako će oni da se dogovore i da predlažu i da usaglase nacionalnu strategiju obrazovanja u Srbiji kada su se ovakve stvari dešavale? Ne samo da je gospođa Duška Klikovac, koja je verovatno imala problem sa tim što je ona iz opšte jugoslovenske književnosti crpila znanje sa osnovnih studija, pa svako ko se bavi sociolingvistikom zna da je pitanje jezika izričito lingvističko pitanje, ona je pokušala taj svoj stav, da uvodi termin srpskohrvatski jezik, da pravda tim podatkom da je to političko pitanje. Prema tome, mi sada dolazimo u situaciju da Ustavni sud Republike Srbije mora svakako da reaguje u ovom slučaju i meni je žao što tu nije gospodin ministar, da vidimo kako će to da se razreši. Apsolutno je jasno da Nacionalni prosvetni savet nema nikakve osnove, niti ikakav mehanizam, niti može da bude iznad Ustava Srbije koji jasno kaže da je za Srbe, i čitavog veka je tako, u upotrebi i da Srbi govore srpskim jezikom. Na kraju, to je potvrdio još i Vuk Karadžić.
Dajem reč Zoranu Krasiću, narodnom poslaniku.
Gospođo Dejanović, bez obzira što su nam ukradeni mandati, trenutno vodimo – 7:6, sedam radikala protiv šest poslanika vlasti. To samo da se zna, radi javnosti. Znači, ni krađe ne pomažu. Mnogo smo jaki, šta da radimo. Da krenemo sa ovim predlogom odluke. Neću upotrebiti ime ove gospođe, jer šta god bih rekao na račun te gospođe, sa imenom i prezimenom, bilo bi nagađanje i ne bi bilo dobro, a ne bavim se nagađanjem, nego nečim što je vrlo precizno. Zamolio bih radno predsedništvo da uzme Predlog odluke i da pogledaju obrazloženje. Da vidite šta je napisano u obrazloženju ovakve jedne odluke. Da li ste izračunali? Imate većinu? Martinoviću, javi u Brisel da su obezbedili većinu, shvatili su da sa kvorumom mora u Evropu, ne može bez kvoruma. Da pogledamo kako ste napravili pravno-politički sistem Republike Srbije od 2000. godine do sada. Pogledajte prvi pasus obrazloženja. Tu se pozivate na jedan član Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i konstatujete da članu tog Nacionalnog prosvetnog saveta može da prestane mandat, pre isteka vremena, na mestu na koje je izabran, na lični zahtev. Ova gospođa nije podnela lični zahtev. Dalje se kaže – na predlog predlagača. Ovde nemamo predlog predlagača, gospođo Đukić Dejanović. Dalje - ako ne ispunjava svoju dužnost kao člana Nacionalno-prosvetnog saveta. To se uopšte ne pominje, ili - ako svojim postupcima povredi ugled dužnosti koju obavlja. Nije ni to razlog. Znači, dolazimo na teren da bi ovo možda moglo da liči na predlog predlagača. Ko je bio predlagač prilikom izbora ove gospođe? Nju je predložila Nacionalna služba za zapošljavanje. Da li takav predlog postoji da se ona razreši? Ne postoji. Postoji pismo Nacionalnog prosvetnog saveta gde se obaveštava Odbor Narodne skupštine, kao radno telo, da je ta gospođa otišla u penziju. A onda pametan Odbor se obraća zvaničnom predlagaču, službi za zapošljavanje, pa ih pitaju da li je to tačno. Oni kažu – jeste, tačno je i mi prihvatamo da se tu promeni. Molim vas, odlazak u penziju uopšte nije razlog za prestanak ove funkcije. Penzionisanje, odlazak u penziju, do sada, u svim našim propisima koji se tiču statusa nekog pojedinca koji je član nekog organa, tretira se kao nastupanje razloga da prestaje nešto po sili zakona. Ali, ne. Ovde je neko zaključio da se u tom savetu nalazi jedna žena koja je u međuvremenu otišla u penziju, a vi koji stvarate ovu vlast imate na listi nekog kandidata koji je zainteresovan da primi apanažu. Zato što je potrebna apanaža da se reši neki kadrovski problem, menja se član Nacionalnog prosvetnog saveta. Eto, to je razlog. A pompezno se najavljuje – gospođa je otišla u penziju ,pa je to razlog što se ona razrešava. Ako bi penzionisanje bio razlog, onda ova vlada ne bi ni postojala, da budemo iskreni. Vi morate definitivno, kao Vlast, da kažete kakav odnos imate prema tome šta je razlog za napredovanje a šta je razlog za nazadovanje. Šta je razlog za postavljanje…. (Predsednik: Gospodine Krasiću, izvinite, predstavnik predlagača je gospodin Zoran Šami. On nije iz parlamentarne većine, javnosti radi.) Ipak vi pročitajte obrazloženje, gospođo Đukić Dejanović. Vrlo sam precizan, pogotovo na današnji dan, 1979. godine sam diplomirao na Pravnom fakultetu, pa mi je merak da vam dušu vadim baš na današnji dan. Pogledajte malo šta piše u obrazloženju i šta piše u zakonu. Evo, odao sam vam tajnu zašto imam inspiraciju danas da vam vadim dušu, ne vama, nego onima koji su na vlasti. Naravno, da bih spasio građane Republike Srbije, ako može da se desi taj spasonosni čin posle DOS-a. Znači obrazloženje koje je napisano, najblaže rečeno, predstavlja svojevrsnu jednu od varijanti zloupotrebe nečega što je napisano u zakonu. Postavljam pitanje – ako ovo koristimo kao etalon za slične situacije gde se govori o postavljenju, prestanku funkcija za razrešenje itd. Onda moram stvarno da vam kažem da morate da definišete vaš odnos prema funkcijama u smislu napredovanja, postavljenja, skidanja razrešenja sa osvrtom na status lica da li je penzioner ili nije penzioner. Odmah da vam kažem – tamo negde od 1920. i neke godine, da ne idemo prema Bizmarku 1870. godine. Znam da to znate, gospođo Đukić Dejanović, gde se razvijala neka varijanta socijalne države i socijalne demokratije. Bio je stav da sa 65 godina života čovek gubi opštu radnu sposobnost, jer sa tim godinama on ne može da bude u istoj snazi fizičkoj i intelektualnoj sa čovekom od 20, 21 i 22 godine, 35 godina itd. Zato je rečeno - to je prelomna godina, posle te godine se odlazi u penziju da se troši ono što je zarađeno. Da li je tako? Tako je. To piše u knjigama. Sada, javljaju se novi profesionalci koji kažu – pa znate, demografija, pa razvoj proizvodnih snaga, pa mašine više nisu kao nekada, pa ni čekić više nije od pet kilograma nego od 200 grama itd. Sada kažu – pa možemo to da produžimo, zato što nema para. Znate 48% budžeta, odnosno 48% sredstava država iz budžeta treba da obezbedi da bi se isplatile penzije. To na kugli zemaljskoj ne postoji, jedino gora situacija je na ovom samozvanom Kosovu, gde ne postoji penzioni sistem, nego 40 evra socijalna pomoć svakome ko je ispunio uslove za penziju. Ova vlast vodi ovu državu u tu situaciju, ali ovde se stalno postavlja načelno pitanje – kakav odnos treba da bude prema penzionerima? Nije valjda moguće da su neki penzioneri poželjni, a neki nisu poželjni. Recimo, ovi koji su na vlasti, oni su poželjni. Da li vi znate da je kod Rasima Ljajića verovatno do pre nekoliko godina, možda i sad postoji, bio jedan čovek sa 70 i nešto godina koji vodi se tamo kao dete palog borca. Znate ono, dete palog borca, ono što je bilo pre 50, 60 godina. Sedamdeset i nešto godina i on je dete palog borca, tera on, tako će i da završi, kao dete palog borca. Onda ovamo pričamo mladi nam odlaze u inostranstvo, gde ćemo njih da zaposlimo, ne otvaraju se nova radna mesta, zatvaraju se i postojeća radna mesta, jer ovde ko radi ne odgovara Vlasti, ne sme da se radi, zabranjeno je da se radi. Najvažnije je da se proda i da se zadužimo. Što više prodamo, to će više neko na vlasti da se obogati. Ako se manje proda onda ćemo više da se zadužimo. Opet, kad se zadužujemo razmišljamo o našim pokoljenjima. Neki računaju da ta naša deca neće biti u Srbiji, nego će biti tamo u uzornom primeru uređene države Belgije. Tamo će da peru čaše za pet evra na sat, a ovde za ceo dan peru za pet evra. Vrlo prosto i jednostavno. To su ti epohalni rezultati. Onda se postavlja pitanje – šta je penzioner ovde. Zar je moguće da činom penzionisanja ona izgubila sve moguće sposobnosti da više bude član Nacionalnog prosvetnog saveta? Zbog toga što se pojavio tamo neki pritisak, neku svoju stranku, a ona je na Vlasti, pa oni treba da zadovolje njegovu potrebu, pa 'ajde da mu damo apanažu neka bude ovamo, a nije ni bitno šta se tamo odlučuje, može i srpskohrvatski jezik, šta hoćete, može u tom savetu. Sve može da se radi. Tu je mudra državotvorna politika. Uporišna tačka te politike - Ahilova peta. To je prosto neverovatno. I vi očekujete saučesništvo, da vam aplaudiramo. Šta bismo mogli povodom ovoga, da vas pohvalimo, kažite mi jednu rečenicu da vas pohvalimo. Znači, penzioneri su poželjni ukoliko su u Vlasti, ukoliko su u Skupštini, ukoliko su u strukturama koje treba da daju glasačku mašineriju za podršku proevropskoj Srbiji, da se oduševljavaju sa 2% povećanjem penzije, epohalnim povećanjem uz nadčovečanske napore, da trljaju ruke, svi sada ćemo da prodamo "Telekom" ili nešto, pa ćemo nešto da uzmemo, a ova gospođa, šta je sa ovom gospođom? Šta je ta prelomna tačka njene nepodobnosti da bude u jednom stručnom organu? Zar je moguće da je sve zaboravila kada je otišla u penziju. Otišla u penziju i zaboravila struku. Pa koliko ima penzionera koji rade na fakultetima? Koliko ima penzionera koji rade u firmama? Da ne pričam o onima koji su otišli u svoj zavičaj pa zahvaljujući njima i postoji neka mrva poljoprivrede u ovoj zemlji. To je ta situacija kada imate ovakvu vlast i kada imate pod kontrolom sve. Evo da sindikat nije pod kontrolom Državne bezbednosti, ovde bi vitlalo dva miliona ljudi, zbog promene Zakona o penzijskom i invalidskom sistemu. Ali, pod kontrolom Orlović ne laže. Nije on prvi, i pre njega su svi bili pod kontrolom. A koga bi on podigao iz fabrika, kada su fabrike prazne. Sada mi objasnite. Nema šanse. Dokle ćemo i šta čekamo, šta verujemo, čemu se nadamo?
Samo nemojte vređati sindikate, oni zaista nisu pod kontrolom bilo koga.
Šta nije?
Pa govorili ste ko je pod čijom kontrolom, pa pomenuli i sindikate…
Otkud vi znate da nije pod kontrolom?
Verujem u to…
Bolje sam informisan, gospođo Đukić.
Znate šta, ja sam zaista bliska sa sindikatima.
Nije valjda.
Jeste. Zbog ideologije kojoj pripadam, ali nije vreme za polemike..
Zato oni ne štrajkuju..
Molim vas, nemojte sa mnom polemisati. Znači, nemojte vređati sindikate. Nisu pod kontrolom države i neće ni biti pod kontrolom države dok je ovakva situacija kakva je. Legitimni su predstavnici uposlenih radnika i rade svoj posao.
Da li mogu sad gospođo Đukić?
Govorili ste 13 minuta do sada. Ponovo se prijavite sad, izvinite.
Gospođo Đukić, nemojte da branite sindikate od mene. Najveći protivnik sindikata. Znate, pre 30 godina sam bio jedini u NIS-u koji nije bio član sindikata. Nemojte molim vas, imam kontinuitet borbe protiv sindikata, nego da se vratimo dalje, ko je pod čijom kontrolom znaju građani Srbije. Znači, moraćete da pitate ove iz Vlade kakav odnos imaju prema poslovnoj sposobnosti penzionera? Da li me slušate gospođo Đukić, pa vi mene ne slušate, pa onda prezubi malo, pa vi čujete nešto što nisam rekao. Molio bih vas da me saslušate. Znači Čomićka vas zagovara. Pa slušajte, možda ćete nešto da naučite. Pa teško vam to ide. Znam da je to teško Gordana da uđe u glavu, znam da je to teško da ide u glavu. Morate da definišete zašto ovu ženu mrzite, a Krkobabića volite. Mora da mi kažete zašto, da bi se ponašao prema penzionerima na objektivan način. O tome se radi. Šta je razlog? U zakonu ne postoji institut kada neko ostvari pravo na penziju da mu prestaje funkcija u Nacionalnom prosvetnom savetu. Videli ste i sami da ne postoji predlog zvaničnog predlagača. Na silu ste izvukli predlog zvaničnog predlagača Službe za zapošljavanje. Na silu ste izvukli. Znači imate potrebu da rešite neki kadrovski problem. Da li buduće rešavanje tog kadrovskog problema ima da bude dobro za prosvetu ili loše? Loše. Eto pošto sam vas ubedio, hvala vam što me niste kaznili.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč. Imate još 30 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista mi je žao što u sali nije prisutan gospodin Žarko Obradović, zato što je, između ostalog, rekao u svojoj jutrošnjoj diskusiji da je jedna važna tekovina njegovog Ministarstva, od kako je on ministar od 2008. godine, i to što su pojedine društvene grupe uključene u obrazovni sistem Republike Srbije, odnosno što im je pružena mogućnost da se školuju u Republici Srbiji u mnogo većoj meri nego što je to bilo prisutno do sada, pa je, između ostalog, u okviru tih ugroženih, odnosno osetljivih društvenih grupa pomenuo i Rome. Pokazaću vam jedan dokument koji govori o tome do koje mere vlast u Srbiji, i to pre svega DS, kao glavni nosilac vlasti u Srbiji, zloupotrebljava romsku nacionalnu manjinu, kako politički instrumentalizuje tu famoznu inkluziju Roma i kako se, u stvari, ljudi koji vode ovu državu i ljudi koji vode pojedine lokalne samouprave u Srbiji, brutalno poigravaju sa sudbinom ljudi koji zaista teško žive i čija je egzistencija ugrožena. Ovih dana, u stvari danas pojedini dnevni listovi pišu o tome da se jedna romska beba bukvalno smrzla. Sad ćete videti iz ovog dokumenta čemu služe ti tzv. romski koordinatori i čemu u stvari treba da služi ta famozna inkluzija Roma. Dokument je originalan. Dokument je apsolutno verodostojan. Kada gospodin Žarko Obradović dođe u salu, ako danas uopšte i dođe, pokazaću mu ovaj dokument. Ako on kao i čestit i moralan čovek može ovakve stvari da spreči, mislim da bi mu svi građani Srbije, a posebno pripadnici romske nacionalne manjine, bili zaista zahvalni. "Republika Srbija, AP Vojvodina, Opštinska uprava opštine Odžaci, Romska kancelarija, Broj 02/10, datum 21. januar 2010. godine, Odžaci", dopis je upućen "Sportsko-poslovnom centru 'Odžaci' u Odžacima", piše: "Predmet: Dopis, Poštovani, Romska kancelarija opštine Odžaci će u saradnji sa Kancelarijom za inkluziju Roma iz Novog Sada u subotu, u 18.00 časova, održati promociju Demokratske stranke, kao i promociju dosadašnjeg rada Kancelarije. Stoga vas molim da nam u pomenutom omogućite korišćenje vašeg poslovnog prostora. U nadi da ćete nam izaći u susret, srdačan pozdrav. Romski koordinator Jelica Mišković." Ovakvih primera, dame i gospodo narodni poslanici i poštovani građani Republike Srbije, u celoj Srbiji imate koliko hoćete. Iz ovoga se najbolje vidi da nije briga ljude koji vode državu Srbiju da zaista reše problem koji imaju pojedine ugrožene društvene grupacije, pa između ostalog i Romi, nego da se određene društvene grupe na najbrutalniji mogući način zloupotrebe u svrhu promovisanja pojedinih vladajućih partija. Da li je Romima u Vojvodini i da li je Romima bilo gde u Srbiji bolje zato što je Srbija u tzv. inkluziji Roma, zato što postoje tzv. romski koordinatori, zato što postoje tzv. romske kancelarije? Da li im je zbog toga bolje? Nije. Da li je bolje romskoj deci? Nije. Da li romska deca ne moraju više da kopaju po kontejnerima i da prosjače? Nažalost moraju. Zašto? Iz jednog prostog razloga - zato što tela koja je stvorila ova država i koje finansira ova država ne služe da bi pomogli Romima u pravom smislu te reči, nego videli ste čemu služe, da bi Romska kancelarija u vreme, inače datum je vrlo indikativan, to je tri dana pred ovogodišnje lokalne izbore u Odžacima, da bi, dakle, ta Romska kancelarija promovisala DS. Kakve veze ima romska kancelarija sa bilo kojom političkom strankom u Srbiji? Nema nikakve. Romske kancelarije i romski koordinatori služe tome da pridobiju romske glasove za jednu političku stranku, za DS. Ako ovakav primer postoji bilo gde u bilo kojoj civilizovanoj zemlji na svetu, uključujući i države članice EU, evo, kažite mi, biću vam zaista zahvalan na tom saznanju. Ali, ovo što se dešava u državi Srbiji, nažalost, ne dešava se nigde. Bilo bi dobro da se gospodin Žarko Obradović pozabavi ovim pitanjem, jer, znate, Romska kancelarija se bavi i pitanjem romske dece. U kategoriji romske dece imate i one koji idu u osnovnu i srednju školu. Zar je država Srbija do te mere ugrizla u nemoral da koristi…
Narodni poslaniče, molim vas, bez ikakve sumnje da znate pravilo o članu 106. i o tome da je obaveza da se govori o temi dnevnog reda, tema dnevnog reda je razrešenje jednog od članova, odnosno članova.
Gospođo Čomić, upravo govorim o temi dnevnog reda, zato što je uvaženi gospodin ministar rekao da je jedno važno dostignuće njegovog ministarstva i to što su obezbeđena dovoljna sredstva, resursi, kapaciteti da se romska deca uključe u obrazovni sistem Republike Srbije, i to je lepo i SRS to pozdravlja, ali, pošto je takođe uvaženi gospodin ministar rekao da bi bilo dobro da se čuje i druga strana, kada je reč o odnosu države prema Romima…
Narodni poslaniče, niste dobili pravo na repliku, ni na postavljanje pitanja predlagaču, koji je u ovom slučaju narodni poslanik Zoran Šami. Dobili ste reč u okviru vremena koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi da govorite o temi dnevnog reda. Sada vas upozoravam da to učinite dokle god ne iskoriste svo vreme koje vam je na raspolaganju.
Hvala, gospođo Čomić. Sledeća stvar koja je problematična sa stanovišta Ministarstva prosvete, naravno, ne mislim da je Ministarstvo prosvete za to odgovorno, ali nema sumnje da ono kao deo Vlade Republike Srbije snosi jedan deo odgovornosti, danas smo mogli da čujemo od gospodina Žarka Obradovića da je mnogo toga urađeno na edukaciji dece u Srbiji, kako u osnovnim, tako i u srednjim školama, kada je u pitanju matematička pismenost, a deo te matematičke pismenosti predstavlja i potreba da se koriste računari i računarska oprema. Odluka Vlade Republike Srbije, sadržana u novom Zakonu o budžetu Republike Srbije, odnosno u setu ovih poreskih zakona, o kojima smo juče raspravljali, da se poveća porez na dodatu vrednost, kada je u pitanju…
Narodni poslaniče, molim vas, o temi dnevnog reda. Uporno nastavljate da kršite član 106. Poslovnika. govorite o raspravi sa tačke dnevnog reda koja trenutno nije u toku. Tačke 15, 16. i 17. su posebne tačke dnevnog reda, kao što su juče bile tačke iz zajedničkog načelnog pretresa. Tema dnevnog reda je razrešenje člana Nacionalnog prosvetnog saveta i molim vas o temi dnevnog reda.
Gospođo Čomić, duboko sam ubeđen da prosveta u Srbiji i te kako ima veze sa činjenicom da će od 1. januara 2011. godine računari u Srbiji biti skuplji nego…
Narodni poslaniče, prosveta može da ima veze sa raznim temama. Vaša i moja obaveza je da vi poštujete član 106. i stav 1. a ja da se staram o tome da bude primenjen. Tema dnevnog reda je razrešenje člana saveta, i to je nešto o čemu možemo da vodimo debatu u okviru vremena koje je narodnom poslaniku, odnosno poslaničkoj grupi na raspolaganju.
Zaista se trudim da govorim o temi dnevnog reda i kao što vidite, trudim se da se izražavam vrlo biranim rečima, posebno o uvaženom gospodinu ministru. Mislim da nisam nikoga uvredio i ono što je najvažnije…
Narodni poslaniče, da ste nekoga uvredili bili biste opomenuti. Ministar nema nikakvu obavezu da bude u toku ove tačke dnevnog reda, jer je predlagač Odbor za prosvetu Narodne skupštine Republike Srbije narodni poslanik Zoran Šami i nema nikakve obaveze poslovničke ili bilo kakve druge da ministar bude prisutan. Molim vas da pažljivo slušate podsećanje na odredbe Poslovnika. Radi se o tome da uporno kršite član 106. stav 1. i ne želite da koristite vreme svoje poslaničke grupe da bi poštovali taj član i govorili o tački dnevnog reda.
Sada ne znam da li smo vi i ja prisutni u istoj prostoriji. Kažite mi, kada sam u toku mog izlaganja tražio da gospodin Žarko Obradović bude prisutan u sali Narodne skupštine? Nisam tražio. Možda nije njegova poslovnička obaveza, bilo bi lepo da sedi, ali kad već ne sedi…
Narodni poslaniče, bilo bi još lepše da me ne primoravate da koristim obavezu koju predsedavajući ima iz člana 103. kada narodni poslanik insistira da krši član Poslovnika. Najlepše vas molim, ali stvarno vas molim, o temi dnevnog reda.
Pošto očigledno nisam toliko talentovan…
Narodnog poslanika Zorana Krasića molim da ne dobacuje i da se ne odnosi uvredljivo prema zameniku predsednika poslaničke grupe.
Dakle, pošto očigledno nisam toliko talentovan da utvrdim šta je u stvari tema dnevnog reda, bilo bi dobro, gospođo Čomić, da nam pre nego što se javimo za reč napišete sinopsis o tome šta mi treba da govorimo, koje reči smemo, a koje ne smemo da upotrebljavamo, odnosno koje su to društvene teme o kojima može, a o kojima ne može da se govori. Pokušaću da kažem još nekoliko reči vezano za problematiku Nacionalnog prosvetnog saveta, ako mi gospođo Čomić bude to omogućila, ako ne - nikom ništa, nekom drugom prilikom. Dakle, mislim da bi Nacionalni prosvetni savet, i to je stav SRS, morao da se pozabavi jednim važnim pitanjem. To nije naravno tema samo za Nacionalni prosvetni savet, to je tema za državu Srbiju i za njene najviše naučne i kulturne institucije. Radi se o tome da je pre nekoliko dana svetlost dana ugledalo nešto što se zove prevod "Gorskog vijenca" sa srpskog na crnogorski jezik. Mislim da takva pojava nije zabeležena u modernom svetu. Dakle, da se…
Narodni poslaniče, radi se o temi iz druge države. Ne možete nikako da uvedete u temu dnevnog reda, čak ni u tako širokom luku sa tačkom koja se zove ''razrešenje člana Nacionalnog prosvetnog saveta''. To šta se dešava u drugoj državi to je njihova stvar, njihovog parlamenta i njihovih drugih organa. Šta mi o tome mislimo, to može da bude razgovor u Skupštini kada to što radi ta druga država, koja god bila, bude tema dnevnog reda, a sada je u pitanju Nacionalni prosvetni savet Srbije i razrešenje članice Nacionalnog prosvetnog saveta Srbije zbog odlaska u penziju.
Dakle, gospođo Čomić, ako ste me pažljivo slušali govorio sam o prevodu jednog književnog dela. Reč je o jednom kulturnom fenomenu koji nema veze sa državom, koji nema veze sa parlamentom ni sa Vladom.
Ni sa ovom sednicom Narodne skupštine nikakve veze nema, narodni poslaniče. Molim vas. Jesam strpljiva i smatram da je nepotrebno da na sednici gde su u tri posebne tačke dnevnog reda teme razrešenja članova, ovde svi zajedno pokazujemo svoje stavove u parlamentarizmu. Žao mi je što insistirate na tome, ali ako me budete primorali, onda ćemo koristiti sve ono što su naše zajedničke obaveze, da bi bilo parlamentarizma u Srbiji, jer ovo što činite ne spada ni u teoriju ni u praksu nečega što je parlamentarna debata. Dakle, molim vas da govorite o temi dnevnog reda.
Priznajem da zaista ne znam mnogo o parlamentarizmu i o parlamentarnoj praksi. Verovatno neko ko je fizičar bolje poznaje tu materiju od nekoga ko je magistar pravnih nauka, ali ću pokušati da završim ovu moju misao uz rizik da dobijem opomenu ili da možda budem streljan danas, ko zna. Radi se o jednoj pojavi koja je zaista skandalozna i Nacionalni prosvetni savet, kao i neke druge institucije u Srbiji i u srpskom narodu, jer da znate da jedan jezik nije omeđen državnim granicama, srpski jezik se govori i u Srbiji i u Crnoj Gori i u Republici Srpskoj i u Republici Srpskoj Krajini i na meridijanima sveta koji su daleko udaljeni od Beograda. Dakle, da se delo jednog od najvećih srpskih pesnika prevede sa srpskog jezika, na kome je pisan, na izmišljeni, politizovani…
Narodni poslaniče, izgleda da nam je nesporazum toliko dubok da ne može da se razreši drugačije osim obavezama koje Poslovnik pred mene stavlja. Dakle, molim vas da govorite ili o temi dnevnog reda ili mi ne ostavljate prostora ni za šta drugo osim da sve mehanizme koji podrazumevaju podsećanje poslanika na najgrublji mogući način šta mu je obaveza da primeni.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pošto ne želim da učestvujem u predstavi koja se zove urušavanje dostojanstva Narodne skupštine, svoje izlaganje ću da završim. Hvala.
Ako postoji osoba u ovoj sali koja vam je zbog toga zahvalna, onda sam to ja, narodni poslaniče. Molim ostale narodne poslanike da svoju podršku predsedavajućem izražavaju sa manje entuzijazma. Nije skroz u redu. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne) Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke o razrešenju člana Nacionalnog prosvetnog saveta. Sa radom nastavljamo u ponedeljak, 27. decembra u 10.00 časova, otvaranjem pretresa u pojedinostima o amandmanima na predloge zakona koji su bili tema našeg prvog zajedničkog pretresa. Hvala vam.