Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, u ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na Predlog zakona o turizmu, na član 102. koji govori o aktu o određivanju kategorije ugostiteljskog objekta. Stavovi 2. i 3. člana glase: "Ako ugostitelj do isteka roka važenja akta o određivanju kategorije nije podneo zahtev za ponovno određivanje kategorije, ugostiteljski objekat biće brisan iz registra kategorisanih ugostiteljskih objekata. U slučaju iz stava 1. tačka 4) ovog člana, ministar donosi akt o brisanju ugostiteljskog objekta iz registra kategorisanih ugostiteljskih objekata." Amandmanom se predlaže: "Ako je ugostiteljskom objektu za smeštaj u periodu važenja akta o određivanju kategorije drugi put u roku od dve godine izrečena kazna za prekršaj iz člana 126. stav 1. tačka 4) ovog zakona, kao i zbog nepoštovanja dobrih poslovnih običaja i uzansi, ministarstvo može da smanji ili da oduzme kategoriju, za period od tri meseca do dve godine." Mojim amandmanom se precizira kada ministarstvo može da smanji ili da oduzme kategoriju ugostiteljskom objektu. Nažalost, ova vlada Srbije je nametnula takve poreze i namete da je prosto neisplativo više držati bilo kakav ugostiteljski objekat, a da to bude profitabilno, izuzev onih koji su u centru grada. Više od deset godina se bavim ugostiteljstvom i mogu slobodno da kažem da nikada gore nije bilo nego danas, jer, nažalost, i kafana je postala luksuz. Poznato je da je naš narod druželjubiv i voli da izlazi po kafanama. Gospodo, na vama je da popravite standard građana, pa će oni sa dubokim džepovima moći da razmišljaju i o letovanju i o zimovanju, kao i obilasku naših crkava i manastira. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, približavamo se kraju rasprave o amandmanima na Predlog zakona o turizmu i došli smo do kategorizacije ugostiteljskih objekata, odnosno sa ovog, rekla bih, opšteg dela prešli smo na konkretno pružanje usluga od strane vlasnika ugostiteljskih objekata. Verovatno zbog svoje skromnosti kolega Radić, koji je podnosilac amandmana u ime poslaničke grupe SRS, nije želeo da vam kaže da je porodična tradicija, u mestu u kome on živi i odakle je poslanik – opština Lapovo, njegove porodice upravo pružanje ovakvih usluga. Meštani te opštine znaju da su se oni, pošto se ta tradicija prenosi kod Radića sa kolena na koleno, rukovodili onim da je za njih najvažnije da korisnik ugostiteljske usluge bude zadovoljan. Pa je to verovatno i taj kvalitet i sve ono što ide uz pružanje takve usluge razlog zbog koga više decenija i opstaje uspešno ta njihova porodična tradicionalna delatnost. Ako vam je neko ko je i sam primer dobrog poslovanja predložio da se za nesavesne kolege i vlasnike ugostiteljskih objekata koji ne ispunjavaju zakonske odredbe ili koji se ne pridržavaju propisanih uslova, naročito kada je kategorizacija u pitanju, jedna ovakva mera uvede, onda budite sigurni da će to poboljšati kvalitet ugostiteljske usluge i da će i svi drugi poći dobrim primerom ne samo u ovom konkretnom slučaju podnosioca amandmana Radića, nego svih onih koji se trude da, po dobijanju dozvole za rad, poštuju i cene svaki ostavljeni dinar svog gosta. To danas, međutim (govorili smo nešto o tome pred kraj rasprave u četvrtak), nije slučaj, naročito kada je u pitanju pružanje usluga na magistralnim putevima, to ne važi za sve, i na autoputu, ne zbog toga što je usluga loša, nego zbog nedostatka objekata kategorisanih za ovu frekvenciju, naročito stranaca koji su u tranzitu; mi kao država generalno imamo problem. Imamo problem zbog toga što strateški turizam i povezanost takve vrste usluga nije usklađena sa onim drugim poslovima koje država treba da radi, a to su kapitalne investicije. Na početku rasprave u načelu o Predlogu zakona o turizmu rekla sam vam da je najlakše da se kroz usluge poveća broj zaposlenih u Srbiji. Naime, vi znate da je za otvaranje novih radnih mesta u nekoj industrijskoj grani potrebno da postoji mnogo veća akumulacija kapitala, u smislu otvaranja novih proizvodnih pogona, utrkivanja sa novom tehnologijom, sa onim što bi trebalo da bude naš proizvod koji će da konkuriše na inostranom tržištu, ali i kod nas to treba prioritetno da bude briga svake vlade, što nije pokazala ova aktuelna Koštuničina vlada. Ali, pošto turizam nije grana privrede koja je u svim državama, pa nije ni kod nas, u tom smislu prioritetna, ona kroz ovakve negativne pokazatelje u ugostiteljstvu ispoljava taj, u ekonomskom smislu, depresivni karakter. Opet je sve to uslovljeno opštom situacijom i standardom stanovništva. Tamo gde postoji zaista kvalitetna usluga i dugogodišnja tradicija u tom poslu ljudi koji to rade ne mogu nemo da posmatraju da neki drugi, koji su s pravom ili iz nekog drugog razloga otpočeli da se bave ugostiteljstvom, na najgori mogući način zloupotrebljavaju dozvolu koju su dobili za vršenje tog posla. U tom smislu je kolega Radić, opet ponavljam, kao neko ko je autentični predstavnik ove vrste usluga u mestu u kome živi, želeo da vam predloži da prihvatite ovaj amandman. Neophodno je da u lancu pružanja usluga svi snose odgovornost, odnosno sankcije za neizvršenje zakona i za nepoštovanje, pre svega, dobijene kategorizacije. U određenom periodu se kod nekih (naravno, ne svih, bilo bi strašno kada bi se to dešavalo) pokaže da oni to više ne poštuju, nego jedno vreme na dostojan način obavljaju taj svoj posao, odnosno pružaju tu uslugu, a kasnije se ispostavi da više ne žele da ulažu u to, da im je posustala i radna snaga, da usluga nije više tog tipa. Nije bilo potrebno da se strogo pravno-formalno gleda ovaj deo amandmana gde se kaže – u skladu sa uzansama i dobrim poslovnim običajima. Možda vam je zasmetala ta formulacija i u odgovoru Vlade stoji da je to termin koji se uglavnom koristi kod privredne komore, odnosno u nekim drugim forumima, ali zaista je to tako. Ako neko gaji dobar poslovni običaj i ako se pridržava toga, za njega nema bojazni da će doći pod udar ovog člana zakona, odnosno ako bi se usvojio ovaj amandman koji je predložio kolega Zlatko Radić.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, žao mi je što zbog stranačkih i poslaničkih obaveza nisam bila u prilici prošle nedelje da aktivno učestvujem u radu i diskusiji o ovom zakonu o turizmu. Prošle nedelje sam bila u raškoj oblasti i zaista odande nosim niz poruka i za ministra i za Vladu, vezano upravo za zakon o turizmu i za probleme u turizmu, koji su posebno izraženi u opštini Raška, a vezano za Kopaonik. Upravo iz tog razloga je neophodno da amandman koji je kolega Zlatko Radić podneo na član 102. predstavnik Vlade još jedanput pogleda i razmisli – ali predstavnik Vlade ne sluša narodne poslanike, ćaska sa svojim saradnicima, a to nije lepo – pa da ovaj amandman usvoji. Pošto on ne obraća pažnju, obraćam se kolegama narodnim poslanicima i nadam se da ću njih da ubedim da se ovaj amandman prihvati. Problemi koji su, recimo, izuzetno izraženi na Kopaoniku odnose se na monopol "Geneksa", naravno na činjenicu da "Geneksom" gazduje Mišković, na informacije o kojima pričaju građani u raškoj opštini, ko je sve zimovao u "Geneksovim" apartmanima, a spominju i Dinkića i Markovića i Velju Ilića. Naravno, ne mislim da svi ti ljudi ne treba da borave na Kopaoniku, ali po onome što se priča po Raškoj ne čini se baš da su tamo boravili kao obični građani, kako bi to inače valjda bilo normalno. Problem monopola "Geneksa" je posebno izražen zbog akcije koja je sada aktuelna, a to je kategorizacija turističkih objekata na Kopaoniku. Turistička inspekcija (pretpostavljam da to ministar zna, a ako ne zna, to mu sada kažem) nema šanse da uđe u "Geneksove" objekte, nema šanse da uđe u neke privatne vile. To je problem koji se odražava tako što se ne naplaćuje boravišna taksa, što Turistička organizacija Raške ne dobija novac od te takse, što Skupština opštine nema nikakvog uticaja. Jer, umesto da Skupština opštine raspolaže slobodnim građevinskim parcelama, to radi "Geneks"; verovali ili ne, "Geneks" prodaje parcele po Kopaoniku. Tamo se gradi bez građevinske dozvole. Sve ono što se pričalo kada je došlo do smene vlasti 2000. godine, pa su bile pune novine o tome šta se sve dešavalo na Kopaoniku, verujte da je igra u odnosu na ono što se dešava sada, bar prema onome što sam saznala od građana iz Raške, od zaposlenih u Turističkoj organizaciji Raška, u SO Raška. Bila mi je interesantna jedna činjenica, kažu, počela je da se gradi žičara do naselja Treska. Naravno, svi su mislili da je to zaista dobro, i sada misle da je to dobro za razvoj turizma na Kopaoniku. Bili su vrlo iznenađeni da se bez ikakvog plana, bez ikakvog projekta, na osnovu internog dogovora, izgradnja te žičare produžila do kuće Miroljuba Labusa na Kopaoniku. Zato građani raške oblasti i opštine Raška očekuju, kažu, mnogo od ovog novog zakona, ali, kako stvari stoje i s obzirom na moja saznanja da amandmani SRS-a uglavnom nisu prihvaćeni, moram da im poručim da ne mogu baš preterano da očekuju. Zakon se menja, ali nažalost, okolnosti se ne menjaju, i dalje će na Kopaoniku da gazduje nekoliko bogatih, a opština Raška i Turistička organizacija Raška, kako stvari stoje, neće imati neke koristi od toga. Zato vas, poštovane kolege, još jedanput pozivam da do dana za glasanje razmislite i da se raspitate. Jeste činjenica da Raška nema narodnog poslanika, grad, opština Raška, ali imamo kolege iz okolnih opština i svakako možete da proverite sve ovo što vam kažem. Pa, znate da mi srpski radikali uvek govorimo istinu i u ime te istine pozivam vas da prihvatite i ovaj amandman i ostale amandmane SRS-a, ukoliko zaista iskreno želite da popravite stanje u oblati turizma, jer to jeste grana koja bi Srbiji mogla značajno da pomogne i da se ekonomski oporavi.
Zahvaljujem se gospođi Radeti. Reč ima narodni poslanik Prvoslav Savić. Video sam vas, gospodine Markoviću, gospodin Savić se javio pre vas.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 102. Predloga zakona o turizmu moj kolega Zlatko Radić opravdano želi da upotpuni nešto što nije potpuno, a to je ovakav Predlog zakona o turizmu, gde se ne precizira kada Ministarstvo može da umanji ili oduzme postojeću kategoriju određenog ugostiteljskog objekta. Pošto znamo da je ugostiteljstvo sastavni deo turizma, onda je potpuno jasno da ugostiteljske objekte upravo deli ova kategorizacija na one visokokvalitetne i na one manje kvalitetne. Naravno, da bi se jedan ugostiteljski objekat razlikovao po kategoriji koju poseduje, mora da se razlikuje i kvalitetom svojih usluga, kvalitetom smeštaja, kvalitetom hrane i pića, čistoćom i lepotom, kako enterijera tako i eksterijera, pa naravno, i cenom svojih usluga. Ovo poslednje opet znači da kategorije ugostiteljskih objekata dele goste na one sa plićim i dubljim džepom, pa ko šta može i voli, to neka i izvoli. Ovaj predloženi stav 4. na član 102. ovog predloga zakona samo precizira kada ministarstvo može da umanji ili oduzme postojeću kategoriju ugostiteljskog objekta. Drugo je pitanje da li će ministarstvo realno kategorisati objekte, odnosno oduzimati ili umanjivati već postojeće kategorije. Mislim da će pojedinci, zahvaljujući vezama sa nesavesnim ministrima, dobijati neregularne kategorije za svoje objekte, koje su mnogi kupili za male pare upravo uz pomoć mešetara, to jest tih istih ministara. Kao primer mogu da navedem Ugostiteljsko preduzeće "Šumadija" iz Velike Plane koje je privatizovano veoma jevtino, a upravo zahvaljujući vezama kako sa nekim političarima, tako i sa rukovodstvom ovog preduzeća. Ovakve vrste prijateljstva stvaraju se novcem, a uz to, ovom vlasniku, kao i mnogima širom Srbije, pomogli su i suludi zakoni, kao što je Zakon o privatizaciji, Zakon o radu. Zahvaljujući ovom prvom pomenuti vlasnik dobio je Ugostiteljsko preduzeće "Šumadija" veoma jevtino, a zahvaljujući drugom uspeo je da se oslobodi dela radnika. Ovo preduzeće u svom sastavu, pored par ugostiteljskih objekata nižeg ranga, ima i dva objekta na autoputu Beograd - Niš, od kojih je jedan rangiran sa dve zvezdice i veoma je poznat kako u Srbiji tako i u većem delu Evrope, a to je motel "Stari hrast" koji se nalazi na nekih 100 kilometara autoputem od Beograda prema Nišu, tačnije kraj Markovca. Živim u Velikoj Plani pa tako poznajem i jednog od bivših upravnika ovog motela, koji je uz mnogo ponosa znao da kaže gostima kako je "Stari hrast" ne samo motel, već i kapija Šumadije, pa gledajući njega mogu da zamisle sve lepote šumadijskog kraja. Verovatno je zahvaljujući upravo ovom običnom motelu Ugostiteljsko preduzeće "Šumadija" kupljeno veoma povoljno od strane sadašnjeg vlasnika. Vlasnik će, verovatno, u narednom periodu prodati ove manje vredne objekte, tako zaraditi mnogo više nego što je platio celo preduzeće i, naravno, ostaće mu motel "Stari hrast", sa svim svojim pratećim objektima praktično besplatno. Ovo govorim zbog toga što je postojalo daleko bolje rešenje, a to je da je sadašnji vlasnik mogao da uloži novac u uređenje restorana u Velikoj Plani i pretvori ga u hotel koji je potreban Velikoj Plani, kako bi obezbedio smeštaj za turiste, kojih će sigurno biti. Ovo je i daleko bolji način da se novac zaradi, nego prodajom nečega što je džabe dobijeno, maltene kao poklon. Naravno, radnici "Šumadije", pa i opština Velika Plana samom ovakvom privatizacijom izgubili su mnogo. A, izgubio je i turizam u opštini Velika Plana. Radnici "Šumadije" su, istina, pokrenuli sudski spor za poništenje ove lude privatizacije i nadaju se povoljnoj presudi po njih, a ja se plašim da će konačan ishod biti po onoj narodnoj – kome šteta tome i sramota. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, da ne bi ostala nedorečena informacija koju je narodni poslanik Srpske radikalne stranke gospođa Vjerica Radeta maločas rekla, da razjasnimo to do kraja, a vezano je za asfaltiranje puta do kuće Miroljuba Labusa. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je to Velja Ilić uradio iz humanitarnih razloga, jer gospodina Labusa malo, malo pa zaboli noga. Zabolela ga je noga kada je bila ″šećerna afera″; zabolela ga je noga kada je bio "Knjaz", a i sada čujem da ga opet boli noga – pao mu je "Erikson" na nogu. Prema tome, treba uvažiti tu investiciju koju je gospodin Velja Ilić uradio upravo ovako. Dame i gospodo narodni poslanici, Zlatko Radić, narodni poslanik Srpske radikalne stranke je u ime SRS-a podneo amandman na član 102. koji glasi: U članu 102. dodaje se stav 4. koji glasi: "Ako je ugostiteljskom objektu za smeštaj u periodu važenja akta o određivanju kategorije drugi put u roku od dve godine izrečena kazna za prekršaj iz člana 126. stav 1. tačka 4) ovog zakona, kao i zbog nepoštovanja dobrih poslovnih običaja i uzansi, ministarstvo može da smanji ili da oduzme kategoriju, za period od tri meseca do dve godine." To znači da nekome ko ne poštuje osnovna pravila ponašanja u ugostiteljstvu, ako je dobio kategoriju, ova država može da oduzme ili da mu smanji kategoriju, da ga na taj način kazni i da ga natera da građanin dobije bar one usluge koje plati kada dođe u njegov objekat, u onom obimu koji je predviđen i samim zakonom, a i kategorijom koju dobija. Obrazloženje zbog čega se amandman ne usvaja kaže – amandman se ne prihvata, jer je članom 99. stav 4. propisana obaveza ugostitelja da u slučaju odstupanja od propisanih standarda u pogledu kvaliteta, uređenja, opreme i usluga za kategoriju koja mu je određena u roku od osam dana podnese zahtev radi razvrstavanja objekta u nižu kategoriju. Niža kategorija znači i promenu cenovnika, tj. smanjenje cena ugostiteljskih usluga u tom objektu. To znači da se oslanjamo na svest i savest ugostitelja, da će on onog trenutka kada se steknu uslovi iz člana 99. odmah otrčati da traži da mu se smanji kategorija, a samim tim i da mu se smanji prihod. Pa, neće biti. Poštujem i uvažavam sve one koji su pošteni, časni ugostitelji, sve one koji se ovim poslom bave, ali neće biti da će baš svako to da uradi. Bar 30% njih neće sigurno otići. I šta će se desiti? U članu 99. stav 4. kaže – inspektor je obavezan da ga kazni itd. i da mu piše prijave. Inspektor koji dođe u ugostiteljski objekat, neka bude i tu da je 70% inspektora časno, čestito, korektno i pošteno, ali će mu doći jedan od onih 30%, pa uz dobru jagnjetinu, dobro vince i plavi koverat sigurno mu neće promeniti kategoriju. Zašto se država ovim stavom, koji se dodaje amandmanom koji je podneo narodni poslanik Zlatko Radić, ne zaštiti i na ovaj način? Mislim da amandman upotpunjuje član 102, omogućuje državi još jedan vid kontrole i smatram da u danu za glasanje svi poslanici treba da glasaju za ovaj amandman i da se ovaj amandman usvoji, da postane sastavni deo zakona.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se povodom amandmana poslanika Srpske radikalne stranke Zlatka Radića, koji je podneo na član 102. Ovim amandmanom se pokušava da se do kraja predvide sve situacije koje mogu da se jave u vezi sa određivanjem kategorije ugostiteljskog objekta, odnosno sankcionisanjem ugostitelja za neispunjenje propisanih standarda. U predloženom amandmanu, kao stav 4. jasno se kaže šta predviđa član 102. Predloga zakona o turizmu. Ukoliko imamo situaciju da je, recimo, ugostitelj dva puta za dve godine kažnjavan za prekršaj iz člana 99, a tiče se odstupanja od propisanih standarda za određenu kategoriju ugostiteljskog objekta, konkretno, ugostitelju se može desiti jedan propust, možda neka sitnica prouzrokovana i tehničkim faktorom, zbog koga može imati za posledicu, baš po članu 99, kako ste naveli u obrazloženju za odbijanje amandmana, razvrstavanje u nižu kategoriju ili pak brisanje iz registra kategorisanih ugostiteljskih objekata. U ovom članu 102. ne postoji pravni okvir koji bi eventualno ovakve slučajeve na pravi način sagledao. Ako pogledamo zbog čega akt o određivanju kategorija ugostiteljskih objekata prestaje da važi, videćemo da ovakva situacija nije predviđena. Navode se četiri razloga, i to: ako je istekao rok, ako se promenio subjekt koji obavlja ugostiteljsku delatnost, ako se promeni kategorija ugostiteljskog objekta i ako to zahteva ugostitelj. Šta se želi ovim amandmanom? Ugostitelju kome je i drugi put u roku od dve godine izrečena pravosnažna kazna za prekršaj iz člana 99. može se smanjiti kategorija i čak i oduzeti na određeni period. Amandmanom se predviđa da to bude period od tri meseca do dve godine. Ovim vremenskim sankcionisanjem se na neki način daje šansa ugostitelju da za period na koji je kažnjen poboljša uslove u objektu, otkloni nedostatke, odnosno da sanira osnovna i druga sredstva, ukoliko je potrebno, i da sasvim prilagodi svoj objekat za rad, a po dobijanju kategorije ugostiteljskog objekta. Posle isteka vremenske kazne ugostitelj će, verovatno, sagledati svoje greške u poslovanju i moraće da se prilagodi zakonskim odredbama, jer je to, pre svega, u njegovom interesu. Najlakše je zatvoriti lokal, trgovinu, kafanu, motel itd. To je za ovu vlast, kao i za onu prethodnu, najlakše. Normalno je da se mora poštovati zakon, ali treba da razumemo da se nekada desi nešto nepredviđeno, mimo vlasnika ugostiteljskog objekta, što može lako da izazove primedbe i pritužbe gostiju. Može se desiti da neko isporuči pokvarene namirnice restoranu, ili da iskrsne problem sa grejanjem, vodom itd., a to je stvar tehničke prirode. I, posle toga, bez izmenjenog člana 102. amandmanom Srpske radikalne stranke, ako bismo se držali ovog zakona i člana 99. stav 4, sledi katanac na vrata. Na birou za socijalu od države imate odmah nove otpuštene radnike, a država je na šteti jer nema više prihoda od poreza zatvorenog ugostiteljskog objekta. Usvajanjem ovog amandmana samo bi se pojasnio položaj ugostitelja za neke ovako banalne situacije koje mogu da nastanu. Ukoliko se one ponove, onda treba postupiti baš onako kako je amandmanom Srpske radikalne stranke i predviđeno. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član109. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam i Zakonodavni odborpredlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo u ime poslaničkog kluba SRS na član 109. je samo jedan u nizu amandmana koje je poslanički klub SRS podneo, a odnosi se na ovu materiju. O čemu se, zapravo, radi? Zakonom o državnoj upravi jasno je definisano da je ministarstvo organ državne uprave, a da je ministar starešina tog organa i da ministarstvo, kao organ državne uprave, može da donosi ovakve odluke. O čemu se radi? U članu 109. kaže se: ″Ministar u sporazumu sa ministrom nadležnim za poslove zdravlja donosi propis o sanitarno-higijenskim uslovima, načinu pružanja usluga i postupku i načinu određivanja kategorije smeštajnih kapaciteta u domaćoj radinosti i seoskim turističkim domaćinstvima Opet dolazimo u situaciju da zavisi od jednog čoveka, jer ministarstvo će ostati, ministar se menja i svi članovi zaposleni u ministarstvu kada se promene opet ministarstvo ostaje. Ministarstvo je organ državne uprave. Ministar je jedan i ne bih se složio da dvojici ljudi, makar oni bili i ministri, prepustimo mogućnost da ovako važne odluke donose. Smatram da u danu za glasanje stvarno svi treba da podržite ovaj amandman, da ga izglasamo i da ga ugradimo u zakon, ne bi li zakon bio mnogo bolji nego što je u predlogu.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u definisanju strateškog razvoja turizma u Srbiji jedan od osnovnih prioriteta za ovu i za svaku buduću vladu treba da bude razvoj seoskog turizma. Mi smo govorili puno o tome da turizam, sa svojim lokalnim i regionalnim specifičnostima, može u velikoj meri da promeni strukturu zaposlenosti u nekom kraju Srbije, naročito u onim krajevima Srbije gde je izražena mogućnost zbog celokupnog etnosa i, pre svega, geografskog podneblja da se razvija seoski turizam, ali imamo samo obećanja koja predstavljaju mrtvo slovo na papiru i ništa dalje od toga. Kako sada stvari stoje po pitanju seoskog turizma u Srbiji, kako u Šumadiji, odnosno u kraju koji gravitira, odnosno u selima oko Gružanskog jezera, kako u Kolubarskom, Mačvanskom, Zlatiborskom okrugu, tako je to izraženo svuda zbog nepostojanja konkretnih mera, a pre svega neizvršene kategorizacije smeštaja u seoskim domaćinstvima. Negde je to urađeno, ali veoma loše. Konkretno, na području Šumadije inspektor za turizam Branislav Dudić je 2001. godine tadašnjem Ministarstvu za trgovinu i turizam, kojim je upravljao ovaj ministar iz ove propale Dos-ovske vlade Milosavljević, podneo zahtev da se izvrši kategorizacija u seoskom turizmu na području Šumadijskog okruga. To je bio njegov zadatak i njegova osnovna zamisao, zato što je čovek, kao inspektor za turizam, obišao sve postojeće i moguće potencijalne kapacitete na selu. Sada dolazimo do toga da se vraćamo jednim delom na početak priče. Ako nam je za kvalitetan turistički proizvod, a on se tiče hotelskog smeštaja, odnosno nekog modernijeg vida turizma, potrebno mnogo toga, kada je u pitanju seoski turizam nije nam potrebno ništa od onoga o čemu smo govorili u proteklim danima, nego samo da država, odnosno resorno ministarstvo, malo više o tome povede računa. Jer, i pored toga što je naš narod preživeo ono besomučno bombardovanje od 78 dana, sva istraživanja posle toga su pokazala da, hvala Bogu, imamo i zdravu zemlju i zdrav vazduh i zdravu vodu i, pre svega, gostoljubivost srpskih domaćina, koji su spremni da najbolju moguću uslugu pruže na seoskom području, odnosno u seoskom turizmu, a da te cene zadovoljavaju neki srednji standard potencijalnih turista, a pre svega onih koji nisu imali prilike, odrastajući u urbanim sredinama ili nemaju nikoga na selu, da posete neko od seoskih domaćinstava. Ako ste nekada bili u prilici da odete u neko od tih domaćinstava koja se bave seoskim turizmom ili da pogledate na nekoj od televizija kako izgleda, kroz reportažu, jedan dan boravka turista tamo, videli ste da je svako od tih gostiju koji dođe iz bilo kog kraja Srbije, ako ode iz Novog Sada u Kolubarski okrug ili dođe u Borač kod Gruže, oduševljen onim što su im domaćini pružili. Ti ljudi koji su svoje sobe, odnosno domaćinstvo uredili za prihvatanje gostiju u vidu seoskog turizma daju sve od sebe da se ti gosti tamo osećaju najprijatnije i da osete autentičnost tog mesta i da im se pruži kompletno zadovoljstvo. Kako stvari stoje i kako taj zahtev, koji je podneo gospodin Dudić, kao inspektor nadležan za područje Kragujevca i ovih okolnih pojedinih opština, skuplja prašinu od 2001. godine u Ministarstvu za trgovinu i turizam, nema ništa od toga, a zapravo je suština u tome da se stimulišu ti ljudi koji su ostali na selu i imaju domaćinstva koja mogu da prihvate turiste da taj posao rade. Mi smo konkretno u Kragujevcu, kada je bila predizborna kampanja i kada je krojen budžet za 2005. godinu, to potencirali, a to rade srpski radikali u svim krajevima. Evo, kada je u pitanju neka od opština u Vojvodini, konkretno opština Kikinda, predsednik opštine dr Branislav Blažić je i te kako stavio akcenat na mogućnost lovnog i svakog drugog vida turizma u njegovoj opštini. Za tu svrhu u opštinskom budžetu je planirana određena suma sredstava, a u planu je i formiranje određenih fondova koji će da baziraju ponudu zdravog proizvoda iz tog kraja, a tiče se zdrave hrane koja može da se plasira kako turistima koji su spremni da dođu u taj kraj, tako i za izvoz. Mislim da bi to i te kako bilo važno i da bi država morala mnogo više da brine o tome. Jer povezanost te proizvodnje, neke manufakture bilo koje vrste, sa prihvatanjem turista je jedan koncept o kome bi, u okviru ove generalne strategije za koju su sada određene grupe i pojedinci dobili posao da izrade projekat, trebalo mnogo više da se vodi računa, jer upravo u tome je, pored banjskog turizma, potencijal srpskog turizma danas.
Još neko povodom ovog amandmana? Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, amandman na član 109. Predloga zakona o turizmu je principijelni stav Srpske radikalne stranke da ministri kao ličnosti ne mogu biti zaduženi za ovakve i slične poslove, nego da ministarstvo kao institucija mora da vodi računa o tome, jer ministarstvo jeste institucija, ministar nije, ministar je danas ovaj, sutra onaj, a ministarstvo ostaje kao ministarstvo. Zato mislimo da ministarstvo treba, u sporazumu sa ministarstvom nadležnim za poslove zdravlja, da donosi propise o sanitarno-higijenskim uslovima, načinu pružanja usluga i postupku i načinu određivanja kategorije smeštajnih kapaciteta u domaćoj radinosti i seoskim turističkim domaćinstvima. Zaista ne vidim nijedan razlog zašto ovaj amandman ne bi trebalo da se usvoji, jer kada bi se više pažnje i značaja pridavalo institucijama sistema, što danas u Srbiji nije slučaj, onda bi svakako bilo mnogo manje konkretnih problema, o kojima ja opet moram da govorim, jer su takve poruke građana iz opštine Raška. Kažu, pitajte ministra da li zna da Kopaonik nema pijaću vodu, a nema je zato što "Geneks" gazduje vodovodom i što sada takav uništen vodovod pokušava da, bukvalno rečeno, uvali Skupštini opštine. Da je bilo više uticaja institucija sistema i da su uvažavane institucije sistema, onda svakako ne bi Dušan Mihajlović ili Aca Stefanović, Batićev zamenik, bez građevinske dozvole gradili kuće na Kopaoniku, i to baš u vreme kada su bili na visokim državnim funkcijama, kada su bili ministri. Kada bi Ministarstvo imalo zaista nadležnosti, onda bi se verovatno neko u Ministarstvu setio da, u okviru razvoja turizma, malo više računa povede i o prilazima našim manastirima, pa bi nekome palo na pamet da bar uljudi put do manastira Crna Reka u Raškoj oblasti. Naravno, pošto su to sve isključive nadležnosti ministra lično, oni uglavnom vode računa o svojim ličnim interesima i baš ih briga za ono što je opšti interes. Kada sam se javila da govorim o ovom amandmanu kolega Marković je rekao da je amandman smislen, i svakako jeste smislen, ali je zato besmisleno obrazloženje Vlade zbog čega amandman ne prihvata. Kaže – Vlada ne prihvata amandman, jer je odredbom člana 71. stav 1. Zakona o državnoj upravi propisano da pravilnike, naredbe i uputstva donosi funkcioner koji rukovodi organom državne uprave. Sada ja vas pitam – tačno je, ovo stoji u Zakonu o državnoj upravi, mi danas posle ovog zakona raspravljamo o Zakonu o državnoj upravi i vi opet prejudicirate rešenje, a o tome smo vam govorili pred onu pauzu više dana – šta ako u ovom zakonu o kojem ćemo danas početi raspravu ne bude ovakvo rešenje? Vi ćete onda da menjate ovaj zakon pre nego što stupi na snagu, odnosno odmah po stupanju na snagu. Mislim da bi zaista pravnici u Vladi Republike Srbije morali da vode računa, i pre svega Zakonodavni odbor, da u ovoj skupštini, u ovoj sali takođe sede dobrim delom pravnici i nemojte da brukate struku, nemojte da pravite od nas budale, jer mi odlično znamo šta govorimo, odlično znamo zbog čega to govorimo. Vlada ima pravo da ne prihvati ovaj amandman, skupštinska većina takođe, ali Vlada mora da se potrudi, ako već daje nekakvo obrazloženje, da to obrazloženje bude smisleno, a ne da bude, u najmanju ruku, smešno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovaj amandman je u principu jasan i gospođa Radeta je to objasnila – jedini spor u svemu ovome jeste da ministru kao ličnosti ne mogu biti data tolika ovlašćenja, nego instituciji, tj. ministarstvu. Mislim da je cela priča oko ovog amandmana i ostalih amandmana u ranijem periodu ta što ne vidimo svrhu zakona kada u samom ministarstvu, kao što je rekao gospodin ministar u svom izlaganju, nema dovoljno novca. Džaba cela priča oko turizma i razvoja, oko donošenja zakona i bilo čega, ako ne možemo ništa da uradimo. Ovde se spominje u ovom amandmanu seoski turizam, ali, kao što sam rekao, nema novca. Mislim da je gospodin ministar rekao, a on će me ispraviti ako nisam u pravu, da je ukupni budžet oko 70 miliona dinara, a oko toga je 30 miliona za razvoj. Dolazim iz opštine Vršac, konkurisali smo na nekoliko konkursa za razvoj turizma u toj opštini i, između ostalog, jedan deo opštine koji vezuje oko 300 ili 400 ljudi koji bi bili zaposleni kroz razvoj seoskog turizma, koji bi povezao zajedno sa tim domaću hranu, med, mleko i sir i gde bi bilo dosta prihoda od toga od turista koji dolaze sa strane. To je verovatno nemoguće uraditi, čak i sa voljom nekog ministarstva, a iz razloga što nema dovoljno novca, kao što smo rekli. Sama opština Vršac se oslanja na opštinu Bela Crkva, koja je u još gorem položaju, i jedini izlaz opštine bio bi razvoj turizma, a njega je takođe nemoguće uraditi, jer nema para. Ono osnovno što sam hteo da kažem u ovom izlaganju je – ako postoji stvarno neka volja da se turizam razvije kao profitabilna grana u celom svetu i Evropi, potrebno je pronaći dovoljno sredstava i tek onda praviti zakon o turizmu koji će imati svrhu i koji će moći da se primenjuje u praksi. Hvala.
Na član 116. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Škrbić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o Predlogu zakona o turizmu ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na deo zakona koji govori o nautičkom turizmu, o jednoj mladoj delatnosti koja je u ekspanziji, ali odmah u startu nailazimo na velike probleme kada govorimo o nautičkoj delatnosti ili nautičkom turizmu. Podneo sam amandman na član 116. gde se dodaje stav 3. Ako se u članovima 99, 101, 102. i 115. jasno vidi da je definisano sve što je potrebno za donošenje i određivanje kategorija ili konkretne kategorije, onda sam mišljenja da za nepoštovanje odredaba iz gorepomenutih članova zaista treba u članu 116, koji ima dva stava, dodati treći stav koji sam definisao amandmanom, a on glasi: "Ako je u objektu nautičkog turizma u periodu važenja akta o određivanju kategorije drugi put u roku od dve godine izrečena kazna u smislu ovog zakona″, i spomenutih članova 99, 101, 102. i 115. ovog zakona, ″kao i zbog nepoštovanja dobrih poslovnih običaja i uzansi, ministarstvo može smanjiti ili oduzeti kategoriju, za period od tri meseca do dve godine." U obrazloženju stoji da je dobro precizirati u kojim slučajevima ministarstvo može da oduzme kategoriju. Preciziranje je, dakle, dobro i za jedne i za druge – i za one koji daju usluge i za one koji koriste usluge. Promena kategorije je vezana za neke nepravilnosti samom činjenicom ako se oduzima postojeća kategorija, pa je upravo zbog toga potrebno, na čemu insistiram, precizirati tačno neke stvari. U slučaju onoga ko je potencijalni davalac usluga, a da pravi neki prekršaj, verovatno bi se obazirao na već unapred poznatu kaznu, pa bi manje pravio te prekršaje. Unapred bi znao da će mu biti oduzeta kategorija, da će biti oduzeta u vremenu od - do. Jednostavno mislim da bi to preciziranje bilo u redu. Nameću se još neka delikatna pitanja vezana za Predlog zakona o turizmu: koja lica, sa kojim kvalifikacijama i kojim iskustvom su ta koja odlučuju o aktima i kategorizaciji, ko su oni uopšte, kome se oštećeni može žaliti da bi ostvario svoja prava itd. Upravo zbog ovoga o čemu sam pričao potrebno je nešto precizirati, kako ne bismo dovodili u dilemu onoga ko traži da ostvari svoja prava. Dame i gospodo narodni poslanici, tvrdim da se gomila ljudi nalazi na mestima u resornim ministarstvima, a ima ih više, vezanim za ovaj deo zakona, koji ne znaju jednostavno da upute onoga ko hoće da investira na pravi put, a pogotovo kada se radi o objektima na vodi za davanje usluga u delu nautičkog turizma. Ovo vam govorim iz ličnog iskustva. Potrebno je dobiti niz dozvola i projekata da bi se samo počelo sa izgradnjom nekog objekta, vezano za ovaj deo zakona. Imam to lično iskustvo, dve godine sam bio zainteresovan da ulažem u nautički turizam. Dolazim iz Apatina, jedne bogate opštine, i verujte da su mnogi zainteresovani jednostavno odustali u startu. Tražili su od mene neke savete, jer gde god su išli jednostavno niko nije imao stručnosti da im objasni odakle da krenu, kakve dozvole da traže. Ako hoćemo da razvijamo taj deo turizma i da ga dignemo na visoke grane, moramo taj deo administracije i papirologije uprostiti i ubrzati. Na ovaj način, kako je sada, nećemo zaista privući zainteresovane ulagače da ulažu u onaj deo nautičkog turizma, vezano za Predlog ovog zakona. Da bi se dobile te dozvole potrebno je niz vrata otvoriti, jedno ministarstvo, drugo ministarstvo, pa onda prelazimo sa republičkog na pokrajinsko ministarstvo, pa razna preduzeća koja gazduju vodama, lokalima, lokalne uprave i da bi se ti papiri skupili potrebno je u današnjim uslovima sigurno dve godine. Govorim vam iz ličnog iskustva. Ako se to ne promeni, mislim da za ovaj deo Predloga zakona koji govori o nautičkoj delatnosti i turizmu neće biti puno zainteresovanih, pogotovo stranih ulagača koji bi da ulažu u taj deo. Problemi su prisutni baš kod tog dela nautičkog turizma.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Dakle, još jednom javno apelujem da se razmisli o ovom amandmanu. Vodite računa o pet minuta.
Za razliku od drugih specijalizovanih usluga u oblasti turizma, kao što su lovni turizam, kongresni, sajamski turizam, ovde je kod nautičkog turizma predlagač zakona veću pažnju posvetio ovoj oblasti, ali nije, kao što je to rekao kolega Škrbić, a on je pokušao to da ispravi svojim amandmanom na član 116, precizirano pod kojim uslovima i kada onaj ko poseduje dozvolu za obavljanje ovih poslova može da izgubi licencu, odnosno dozvolu za rad. Napravljen je propust u ovom delu gde je definisano da će Ministarstvo za trgovinu i turizam sa Ministarstvom za saobraćaj bliže da reguliše pod kojim uslovima može da se dobije dozvola za obavljanje ovog posla. Ali, sami znate da su pojedini vlasnici objekata koji pružaju usluge u ovom vidu turizma na raznorazne načine zloupotrebljavali dobijene dozvole, naročito zbog nepoštovanja dobijene kategorije, vremena u kojem mogu da rade. A, kod onih (to se dešavalo više puta) koji su organizovali raznorazne manifestacije u oblasti nautičkog turizma bila je prisutna bahatost, iz razloga što su zaštićeni od strane lokalnih moćnika i tu dolazimo do problema o kojem je govorio gospodin Škrbić, a što smo mi spominjali proteklih nekoliko dana. Da bi neka jedinica lokalne samouprave, koja nije u kontekstu vladajuće strukture istovetna onoj koja je na vlasti u Republici, ove koalicije koja je napravljena, unapredila ili poboljšala uslove za razvoj nautičkog turizma zaista je blokirana, u konkretnom slučaju grada Beograda, od strane gradonačelnika Bogdanovića i te klike na vlasti oko njega iz garniture pre svega Demokratske stranke, jer je taj problem izražen kod opštine Zemun. Mi smo govorili u prvim satima diskusije o Predlogu zakona u načelu o tome da je malo marina, ili bar onih koje su uređene, na Dunavu. Potrebno je konkretno u Zemunu da se ona uredi, jer zaista postoji mogućnost da se nautički turizam razvija, zbog blizine Velikog ratnog ostrva i zbog zemunskog keja, uopšte zbog prirodnih lepota, zbog samog grada. Kada se pojavi zainteresovani strani investitor, kao što se pojavio kod predsednika opštine gospođe Pop-Lazić (u pitanju je jedna italijanska korporacija), sa dopisom koji se upućuje gradonačelniku Beograda, sve staje, zato što on beogradske opštine, a naročito one u kojima su radikali na vlasti, tretira kao da je u pitanju gradska kancelarija, a ne opština u pravom smislu reči, koja ima jedan projekat i koja želi da ga razvije i unapredi nautički turizam. Isti je slučaj i kod kolege Škrbića, kod svih drugih koji ko zna koliko puta podnose zahteve i dolaze na vrata jednog, drugog ministarstva, jer u pitanju je sada ovo famozno za kapitalne investicije, Ministarstvo za trgovinu i turizam. Dokle nas to vodi? Do nebulozne priče pojedinaca kako niko neće da sarađuje, naročito iz inostranstva, sa radikalima gde su na vlasti, što apsolutno nije tačno. Kroz ovaj i kroz mnogobrojne druge primere se vidi da hoće da sarađuju, da imaju konkretne projekte i da znaju da su ljudi koji su nosioci vlasti na nivou lokalne samouprave pre svega pošteni, korektni, visokomoralni ljudi, žele sa njima da sarađuju, imaju dobar tim stručnjaka oko sebe, ali jednostavno su blokirani zbog te, kako reče kolega Škrbić, papirologije, a to je opstrukcija u pravom smislu reči. Ako se tako bude nastavilo, a budite sigurni da srpski radikali dolaskom na vlast na republičkom nivou nikada neće gledati da li je ova ili ona stranka u lokalnoj samoupravi na vlasti, nego da li poštuje zakon i da li ima neki projekat, mi onda ne stižemo nigde. (Predsednik: Vreme.) Pogledajte samo ko su u najvećem broju slučajeva, kada je u pitanju atraktivnost lokacija u gradu Beogradu, kako na potezu iza hotela ″Jugoslavija″, tako i u drugim delovima, vlasnici dozvola za rad klubova, odnosno splavova. Mi nemamo ništa protiv ljudi koji regularno i na javnom konkursu dobiju dozvolu i mogućnost za rad, ali stvoreni su lobiji, pre svega od strane Demokratske stranke, koji danas haraju gradom Beogradom; mi smo to i u Novom Sadu zatekli, i to je visoki stepen korupcije, i u toj oblasti to se seče u korenu. Ali, u Beogradu, sa ovakvim gradonačelnikom i sa ovakvim potezima njegovih saradnika koji ne žele da pogledaju da neki ljudi, konkretno u ovom primeru iz opštine Zemun, ne traže ništa za uzvrat, ne daj bože, nego hoće da stvore neki projekat od koga će opština da ima korist, u nemogućnosti su to da rade. To je jedan od konkretnih primera, a takvih je, nažalost, mnogo u našoj zemlji.
Još neko povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 117. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada, Odbor za trgovinu i turizam i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 117, koji glasi: "Ministarstvo, u sporazumu sa ministarstvom nadležnim za poslove saobraćaja, propisuje minimalne uslove za izgradnju, uređenje i opremanje, kao i postupak i način određivanja kategorije objekata nautičkog turizma." Smatram da je od izuzetne važnosti da ministarstvo, a ne ministar, u sporazumu sa ministarstvom nadležnim za poslove saobraćaja propisuje minimalne uslove za izgradnju, uređenje i opremanje, kao i postupak i način određivanja kategorije objekata nautičkog turizma. Ovo je složena delatnost, kod nas tek u početnoj fazi razvoja. Krajnje je neozbiljno ono što je od velikog potencijala za našu zemlju prepustiti dogovoru dva ministra, ma koliko oni bili poznavaoci ove oblasti. Nautički turizam predstavlja jednu od najprofitabilnijih grana u svetu. Podunavska regija u samoj Srbiji, ukoliko bi cela bila stavljena u funkciju, obuhvata oko 2.500 kilometara plovnog puta i skoro 5.000 kilometara obale. Potrebno bi bilo izgraditi veliki broj prevodnica. To su arhitektonski osmišljena urbana pristaništa gde nautičari mogu bezbedno da ostave svoje plovilo, osveže se i obiđu atraktivna mesta na kopnu, pri tom, naravno, trošeći svoj novac. U Srbiji trenutno nema dovoljno takvih mesta ili su ona uglavnom improvizacija, i to u većim gradovima. Poznato je da tok Dunava kroz našu zemlju tzv. donji Dunav još nije uveden ni na jednoj značajnijoj nautičkoj karti, a plovni putevi na ovom delu nisu ucrtani čak ni na kartama koje se koriste za potrebe UN. Vaše ministarstvo ne samo da mora da sarađuje sa drugim ministarstvima u Vladi Srbije po pitanju organizovanja nautičkog turizma u Srbiji, već mora da se uključi i u regionalni projekat koji okuplja zemlje srednjeg Podunavlja, odnosno Mađarsku, Srbiju i Rumuniju. Za razvoj ovog, za sada pionirskog, projekta u Srbiji potrebno je vreme mereno decenijama, kao i ogromna sredstva. Međutim, prednost u realizaciji ovakvih programa je što se može krenuti od malih projekata koji kasnije lančano vuku jedni druge i zato ne iziskuju velike investicione poduhvate. Ali, problem je, kao što je i poslanik Škrbić rekao u prethodnom amandmanu, komplikovani sistem izdavanja dozvola zainteresovanim subjektima koji žele da ulažu u ovaj vid turizma. Zato pozivam sve poslanike Narodne skupštine da u danu za glasanje podrže ovaj amandman na član 117.
Izvolite, narodni poslanik Sulejman Spaho.
Dame i gospodo narodni poslanici, u potpunosti podržavam amandman na član 117. Predloga zakona o turizmu, koji je podneo narodni poslanik Radiša Ilić ispred poslaničke grupe SRS. Ovim amandmanom na član 117. gospodin Ilić predlaže – ministarstvo nadležno za poslove turizma, u sporazumu sa ministarstvom nadležnim za poslove saobraćaja, propisuje minimalne uslove za izgradnju, uređenje i opremanje, kao i postupak i način određivanja kategorije objekata nautičkog turizma. Odredba člana 117. Predloga zakona o turizmu predviđa da ovaj minimum utvrđuju ministri kao pojedinci. Mi iz Srpske radikalne stranke smatramo da to nije pravedno, te da će se sa ovim dešavati ono što se mnogo puta dešavalo – zloupotreba od strane ministra i pojedinaca. Da ne bi bilo zloupotrebe od strane ministra i pojedinaca, predlažem narodnim poslanicima da u danu za glasanje glasaju za ovaj amandman narodnog poslanika Radiše Ilića.
Izvolite, narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovo je jedan u nizu amandmana koje smo podneli na zakon, a koji se odnose na relaciju ministar - ministarstvo. Obrazloženje zašto se ne usvaja amandman narodnog poslanika Radiše Ilića kaže: "Amandman se ne prihvata, jer je odredbom člana 71. stav 1. Zakona o državnoj upravi..." itd. Jedan od zakona na ovom zasedanju će biti Zakon o državnoj upravi. Šta će se desiti ako usvojimo zakon o državnoj upravi, gde će se ministarstvu vratiti ingerencija i ministarstvo organ, a ne ministar? Hoćemo li onda morati da donosimo izmenu i dopunu ovog zakona koji danas usvajamo? Druga stvar, da je ministar usvojio amandmane poslanika Srpske radikalne stranke, danas bi trebalo da bude, recimo, u Zemunu na sastanku sa italijanskom delegacijom koja ima nameru da napravi marinu u Zemunu. Umesto njega će se pojaviti tamo savezni ministar inostranih poslova. Umesto njega će se pojaviti neki drugi ministri, kojima, realno gledano, tamo i nije mesto, a ministar za turizam, ministar čija je ovo nadležnost, danas neće biti na tom sastanku. Radi se o neverovatno kvalitetnom i velikom projektu, koji državu Srbiju apsolutno neće koštati ništa, jer će inostrani investitor uložiti mnogo. Radi se o izgradnji objekta kakvog nema u Srbiji, jer osim onog pristaništa u Beogradu, koje ima dva veza za vezivanje brodova, pa i turističkih brodova pored ostalog, dole kod Kapetanije, mi nijednu marinu opremljenu, uređenu, sređenu na teritoriji Srbije nemamo. Turisti koji se bave nautičkim turizmom su viša klasa i finansijski vrlo sposobni i spremni da za određene turističke usluge vrlo dobro plate. Kompletna prateća infrastruktura koja bi pokrila tu marinu takođe bi bila izgrađena u sklopu marine. Ogromna sredstva koja prolaze Dunavom, odlaze čak do Crnog mora, a mogla bi da ostanu u Srbiji i mogla bi da se investiraju u razvoj Srbije, na taj način odlaze. Sa druge strane, imamo par divljih tzv. marina na balvanima, na burićima, na daskama, gde vlasnici čamaca vezuju čamce i to plaćaju debelo. Umesto da ministar o tome razmišlja, mogao je vrlo jednostavno da reši problem, da usvoji ove amandmane i da onda razmišlja o poslu koji ima.
Još neko povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 120. amandman je podneo poslanikSreto Perić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 120. stav 2. tačka 8), a to je član koji reguliše nadzor nad sprovođenjem ovog zakona. Poznato je da nadzor nad sprovođenjem odredaba ovog zakona vrši Ministarstvo trgovine i turizma, a inspekcijski nadzor uglavnom turistički inspektori, s tim što će njima u ovom delu posla pomagati inspektori iz sektora Ministarstva zdravlja, inspektori iz dela saobraćaja i inspektori iz Ministarstva finansija. Član 120. stav 2. tačka 8) u ovom zakonu glasi – turistički inspektor ima sledeća ovlašćenja: da privremeno zabrani obavljanje delatnosti pravnom licu, preduzetniku, odnosno fizičkom licu u slučajevima kada se turističkom inspektoru onemogući vršenje poslova nadzora. U ime poslaničke grupe SRS predložio sam da se posle ovog doda – kada se u roku od osam dana od dana konstatovanja razloga koji onemogućavaju vršenje poslova nadzora smetnje ne otklone po nalogu inspektora i omogući nesmetano vršenje poslova nadzora, turistički inspektor je ovlašćen da u tim slučajevima zabrani privremeno obavljanje te delatnosti. Vlada je prilikom odbijanja ovog mog amandmana u obrazloženju navela da je to nepotrebno i da je regulisano Zakonom o državnoj upravi, članom 29; po tom zakonu, odnosno po tom članu sva pravna lica, organi, preduzeća i ustanove su obavezni da inspektorima dostave svu dokumentaciju koja se traži. Mnogim drugim zakonima je propisano da se nešto ne sme činiti, odnosno zabranjeno je, a ipak dolazi do tog činjenja. Hteo sam ovim da dopunim, odnosno da pojasnim nadležnost turističkih inspektora. Ministre, mogao bih da vam uputim jednu sugestiju, vašem ministarstvu, odnosno turističkoj inspekciji prete otkazima i tačno se zna otprilike, kojim licima. Iako je uvedeno da se kontroliše rad turističkih inspektora i on se ocenjuje, to neće biti jedan od kriterijuma, i neće biti socijalno stanje tih turističkih inspektora, nego se iznalazi nešto drugo. U ovom momentu neću vam reći u kom okrugu se to radi. Međutim, ukoliko vam to bude interesantno, mogu da vam prenesem o čemu se radi. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon će biti sigurno usvojen. Imam osećaj da kada bi neko ministarstvo, odnosno Vlada predložili zakon kojim se kaže – od danas će reke da teku uzbrdo, određen broj poslanika ne bi uopšte komentarisao ništa i rekao bi da je to dobar zakon i da tim zakonom ulazimo u Evropsku zajednicu sigurno i da će po donošenju tog zakona biti zaposlen veliki broj ljudi u Srbiji. Znači, nema nikakve kritike, ništa se to ne bi čitalo. Da bi ovaj zakon bio primenjiv, moraju mnoge stvari da se urade. Dolazim iz azbukovačkog kraja, na Drini, gde ima veliki broj interesantnih turističkih destinacija. Neko od kolega je bio u vreme održavanja 200-godišnjice od Prvog srpskog ustanka i za ovom govornicom je komentarisao da je tamo skoro nemoguće doći. Izostaje saradnja sa ostalim ministarstvima, odnosno ova vlada veoma malo radi za dobrobit, za bolje sutra građana Srbije. Zakoni mogu da se donose, ali oni neće promeniti život građana Srbije ukoliko ova vlada ne bude efikasnije preduzele neke druge mere za stvaranje ambijenta i uslova za bolje privređivanje, za više rada. Možemo doneti odluku da se naša država zove i drugačije, kako je gospodin Aleksandar Vučić rekao, uveče počinjete dnevnik sa tim da nas predstavite kao Švajcarsku. Kada bismo se i zvali Švajcarska, znači, promenom naziva, ništa to građanima Srbije ne bi značilo, ništa oni bolje ne bi živeli. Jedino što može više da se radi to je da se pokrenu privredne aktivnosti. Samim tim, turistička oblast, odnosno potencijali u Srbiji će sigurno biti više korišćeni. Sada građani Srbije jedva preživljavaju, a najbliže turističke destinacije su im daleke i ne mogu do njih da stignu, kako zbog loših puteva, tako i zbog sopstvenog standarda. Zahvaljujem.
Hvala vama, gospodine Periću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vi znate da je turistička inspekcija formirana pre pet godina. Sada čujem od kolege Srete Perića (a u pitanju je pouzdan radikalski izvor, kao što je to i uvek) da u kraju u kome on živi, a to je Ljubovija, po saznanjima koje ima, postoji indicija da će neki turistički inspektori da dobiju otkaz. Ako ste se posvetili, od kada ste ministar, ovoj privrednoj grani, pošto su vam spojena ministarstva, možete da vidite, jer su neki iz dela tržišne inspekcije krenuli da rade ovaj posao, turističke inspekcije, neki ljudi zaposleni po konkursu koji je Vlada objavljivala, da je nedostatak turističkih inspektora prisutan zaista u Srbiji. Mi ovde govorimo danima kako treba da donesemo jedan sistemski zakon, definisane su i neke posebne oblasti, odnosno specijalizovane grane turizma. Malopre kada sam govorila o seoskom turizmu rekla sam da tome treba mnogo veća pažnja da se posveti. Generalno je prisutno to da turistički inspektori, u onom broju koji egzistira sada po okruzima u Srbiji, ne mogu ponekad fizički da stignu da obave posao koji ih očekuje. Ne kažem svi, to je prisutno tamo gde je, recimo, teritorija velika, mali je broj inspektora ili jedan čovek treba da stigne danas u tri-četiri opštine po raznim prijavama. Vi ste želeli ovim zakonom, a ne prihvatajući nijedan od amandmana Srpske radikalne stranke, da povećate disciplinu u oblasti pružanja turističkih, ugostiteljskih i svih drugih usluga. Ako je to tako i ako član 120, na koji je amandman podneo, odnosno na tačku 8), kolega Sreto Perić, precizira koji su to prekršaji i šta to sve turistički inspektor može da zatekne na licu mesta, onda vidite, po svim ovim navedenim tačkama, da on treba da sagleda koji je to prekršaj, što nije nimalo jednostavan posao. Nekada u više navrata u toku dana to treba da uradi samo jedan čovek. Ako već dođe u situaciju da neki problem uoči i da vidi da je drastično prekršen zakon u smislu nepoštovanja dobijene licence, nepoštovanja kategorije, određenog drugog privrednog prestupa koji se kažnjava ovim zakonom, ipak je potrebno da se po tački 8), a gospodin Sreto Perić vam je to sugerisao, da određeno vreme pružaocu usluge da otkloni taj problem. Nekada on može da bude benigne, kako bi lekari rekli, prirode i da je nastao iz nekog razloga koji ne mora da bude razlog za zatvaranje tog objekta. Ljudima su zbog jednog fiskalnog računa, navodno neizdatog, za jednu perecu zatvarane pekare. U Aranđelovcu su u jednom danu zatvorene dve pekare. Ne kažemo mi da ne treba da se poštuju poreski zakoni, taman posla, ali uvek je najlakše udariti na onoga ko najmanje prihoduje i ko sa teškom mukom izdržava i sebe i nekog člana porodice ili nekog koga je tamo zaposlio. Tu dolazim do jednog konkretnog pitanja za vas, gospodine ministre, dva dana su dve grupacije šenlučile na Ravnoj gori. To je mesto na kome već 14 godina pojedini ljudi, koji su predvodnici jagnjećih i prasećih brigada, ispijaju i jedu od jutra do mraka, uz postavljanje privremenih objekata koji služe za tu namenu. Da li ste vi tamo bili sa jednom od ove dve grupe, a pripadate ovoj drugoj, Draškovićevoj, koja je otišla dan kasnije i tako nam je on pokazao u kakvu nas to Evropu kao ministar inostranih poslova vodi, u to neću da ulazim, to je vaš fakultativni program ako ste ga iskoristili ili niste. Zaista me zanima da li ste na Ravnu goru poslali turističke inspektore i da li su organi poreske uprave poslali poreske inspektore da vide da li tamo ima fiskalnih računa. Ako ste mogli da zatvarate po Srbiji pekare zbog jedne perece ili jedne kifle, onda me zaista živo zanima da li su na Ravnoj gori bili poreski i turistički inspektori da vide šta se tamo radi, koliki je promet novca i da li su učesnici tih fantomskih skupova ispunili prema građanima, odnosno prema državi svoju obavezu koja je utvrđena zakonom.
Hvala vam. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 123. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Ninić, Sanja Čeković, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Vlada predlaže da se amandman prihvati, Odbor za trgovinu i turizam predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 124. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Ninić, Sanja Čeković, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Pošto su Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 125. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 125. Predloga zakona o turizmu predviđeno je da se novčanom kaznom od pet do pedeset hiljada dinara za prekršaj kazni fizičko lice: ako pruža usluge turističkog vodiča, lokalnog turističkog vodiča ili turističkog animatora, a ne ispunjava zakonom propisane uslove; ako izdaje kuće, stanove, apartmane i sobe koje nisu kategorisane ili ne ispunjavaju propisane sanitarno-higijenske uslove u skladu sa ovim zakonom; ako pruža usluge ishrane licima kojima ne pruža usluge smeštaja; ako izdaje kuće, stanove, apartmane i sobe suprotno odredbama ovog zakona i ako ne dostavi nadležnom organu ugovor iz člana 106. stav 2. ovog zakona. Dakle, za ove prekršaje predviđena je kazna od pet do pedeset hiljada dinara. Pitam predstavnika Vlade da li ne bi bilo možda bolje da se rad nadležnih službi organizuje tako da do ovakvih prekršaja maltene ne treba ni da dolazi. Ako bi inspekcija, o kojoj su malopre moje kolege govorile, radila svoj posao u skladu sa zakonom, ako se ne bi pričalo o otpuštanju turističkih inspektora, već se sagledala zaista realna potreba da li negde eventualno treba još takvih ljudi da se zaposli, da rade u skladu sa zakonom, onda svakako ne bi bilo potrebe za ovako drastičnim kaznama. Jer, postavlja se logično pitanje – koliku će novčanu kaznu platiti turistički inspektor pored kojeg prođu svi ovi slučajevi, svi ovi prekršaji predviđeni u članu 125. Predloga ovog zakona? Ali, ovde je nešto drugo u pitanju, ne samo u ovom zakonu, nego i inače. Stiče se utisak da Vlada Srbije najveću pažnju posvećuje upravo kaznenim odredbama svih zakona koji se u ovom parlamentu donose. Naravno, znamo da je neophodno da sve ono što je predviđeno zakonom mora na neki način da se sankcioniše. Moraju građani, i fizička i pravna lica, da poštuju zakon, a da bi se zakon poštovao potrebne su i kaznene odredbe, i sve to načelno nije sporno, ali je sporno to da u svim zakonima koje smo do sada ovde usvajali drastično povećavate novčane kazne. Lepo je što vi mislite o punjenju budžeta, ali bi bilo mnogo lepše da mislite o građanima Srbije, da mislite o uslovima u kojima žive građani Srbije, o platama, o penzijama. Odakle će da se plaćaju ovako drastične kazne? Čak i ako se desi neki prekršaj, ako neko učini neki od ovako predviđenih prekršaja, odakle će da plati pedeset hiljada dinara kaznu? I, ovi vaši rasponi od pet do pedeset hiljada, šta znače? Naravno, znače otvaranje mogućnosti zloupotreba. Kada vi ovako širok raspon date nekom turističkom inspektoru, vi ga upozoravate da lepo može da se dogovori da li će nekom da izrekne kaznu od pet hiljada ili od pedeset hiljada dinara. Naravno, to otvara mogućnost zloupotrebe, korumpiranosti, a valjda zakon ne donosimo u tu svrhu, nego naprotiv, da bi se sve te negativnosti koje su do sada postojale u ovom društvu i pravnom sistemu polako počele da eliminišu. Naravno, Vladi to nije interes i mi to znamo. Zato pokušavamo bar da zaštitimo građane Srbije tako što vam predlažemo da, kada su u pitanju kazne, bar te kazne za prekršaj smanjite. Konkretno u ovom slučaju Petar Jojić je predložio, u ime poslaničke grupe SRS, da se za sve ove prekršaje koje sam malopre čitala fizička lica kažnjavaju novčanom kaznom od pet do trideset hiljada dinara za učinjene prekršaje. Bez obzira što se ovde radi o pružanju određenih turističkih usluga, pa onda možda neko može da misli da neko ko se bavi tim poslom ima para za ovakve kazne, verujte da je kazna od pedeset hiljada dinara drastična i da malo ko može da je plati danas u Srbiji. Onaj ko može da plati kaznu za bilo koji prekršaj od pedeset hiljada dinara, sitni su ovo poslovi za njega, ne bavi se tim poslovima. Pogotovo naglašavam – raspon za deset puta od najniže do najviše kazne je neprihvatljiv. Predlažemo, dakle, da se ovaj amandman usvoji, da se raspon u kažnjavanju smanji i da se gornja granica kazni za prekršaj smanji sa pedeset na trideset hiljada dinara.
Hvala vam. Da li još neko želi reč o amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako predlagač smatra da će drakonskim, drastičnim kaznama poboljšati kvalitet, uslugu, poboljšati čitav sistem, mislim da se grdno vara. Tim pre što je, recimo, Mlađan Dinkić, kao ministar, u svom resoru naložio svojim inspektorima za kazne u rasponu od 10 do 100 hiljada, od pet do pedeset hiljada da uvek naplaćuju onu najvišu kaznu. Narodni poslanik Petar Jojić je na član 125. podneo amandman kojim traži smanjenje kazne. Naime, članom zakona je predviđeno od pet do pedeset hiljada, a gospodin Petar Jojić traži da do bude od pet do trideset hiljada. O čemu se radi? U članu 125. se kaže – novčanom kaznom od 5.000 do 50.000 dinara kazniće se za prekršaj fizičko lice koje pruža usluge turističkog vodiča, lokalnog turističkog vodiča ili turističkog animatora, a ne ispunjava propisane uslove iz člana 70. stav 1, člana 74. stav 2. i člana 77. ovog zakona. Da li je turistima bitnije da im se na toj turističkoj turi pruže svi oni sadržaji koji su i inače turom predviđeni i sa kojima su kada su uplatili to putovanje bili upoznati ili je bitno da im turistički vodič, lokalni turistički vodič ili turistički animator imaju propisanu školu za to? Naravno da turističke agencije, jer se pre svega radi o turističkim agencijama, gledaju da zaposle kvalifikovan kadar i uglavnom takav kadar i imaju, osim onih turističkih agencija koje su posle ″buldožer revolucije″ formirane, pa i među njima se neke vrlo korektno i kvalitetno ponašaju i odnose prema korisnicima usluga. Ali, imamo i turističke agencije koje su skrpljene navrat-nanos. Govorio sam u prethodnim izlaganjima, unazad nekoliko dana, od kada raspravljamo o ovom zakonu, da se moglo desiti da turistička grupa ode u Tursku i da tamo nema ni smeštaj, ni ishranu, ni ništa, a unapred je platila. Može se desiti da turistički vodič preskoči određene sadržaje, jer on je išao sto puta, pa njemu ne znači ništa da obiđe npr. Đurđeve stupove ili neki manastir, a turisti su platili u toj smeni, u tom turističkom putovanju i taj sadržaj. Međutim, kazna od pet do 50 hiljada je drastična, drakonska i jedini razlog za ovako drastične kazne je punjenje budžeta. Mislim da ako hoćete da vodite državu, a vidim da hoćete, onda morate i da umete da napravite pare na drugi način, a ne skidajući sa grbače kožu građanima Srbije, pa i onima koji imaju, pored onoga osnovnog – da jedu i da se obuku, para i da odu negde na neko turističko putovanje. Sve je manje takvih od kada ste vi na vlasti, od 2000. godine naovamo; ja doduše ne pravim drastičnu razliku između onog do 2003. i od 2003, jer je garnitura ista.
Još neko povodom ovog amandmana? Narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS na član 125. Predloga zakona o turizmu amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić i ovim amandmanom traženo je najpre da se novčana kazna, propisana u ovom članu od 5.000 do 50.000 za fizičko lice, smanji na iznos od 5.000 do 30.000 dinara. Čuli smo već od kolega koji su prethodno obrazlagali ovaj amandman razloge zbog kojih je to neophodno učiniti. Najpre zbog toga što je, kao i u nekim zakonima koji su se ranije našli u skupštinskoj proceduri, i ovde raspon kazne koji je dat izuzetno velik, čak deset puta je razlika između minimuma i maksimuma propisane kazne, a svi vrlo dobro znamo da u primeni ovo može da donese izuzetno velike mogućnosti za zloupotrebu i da će u principu ove kazne veoma često biti izricane u najmanjem iznosu, a da će razlika završavati najverovatnije u džepovima turističkih inspektora. Ono što je takođe veoma bitno kada god se nekim zakonom propisuje bilo kakvo kažnjavanje nije samo iznos, odnosno taj maksimalni raspon koji vi možete da predvidite. Mnogo je važnije, i za one koji će eventualno biti u prilici da naprave neki prekršaj i za one koji te kazne naplaćuju, da postoji izvesnost da će određena kazna biti naplaćena, nego da bude propisan neki iznos, koji može biti mali, može biti veliki, ali je verovatnoća da ikada taj iznos bude naplaćen izuzetno mala. Ja bih zato pozvao najpre ministra... Gospodine ministre, izvinjavam se, ako možete malo da obratite pažnju. Treba prvo da vidimo da li su turistički inspektori u prethodnom periodu uopšte naplaćivali neke kazne. Ukoliko su ih naplaćivali, treba da vidimo koliko je kazni naplaćeno, da li je bilo kakav efekat takvim načinom kažnjavanja postignut i da vidimo u kom su se rasponu te kazne kretale, da li je to bilo bliže minimumu, što je sigurno da jeste, da li je to bilo bliže maksimumu i da onda na osnovu tih prethodnih iskustava napravimo ovde određeni kompromis i određeni raspon u visini ove kazne. Ono što je takođe veoma lako uočiti, to je da postoji određena nesrazmera između kazne predviđene članom 125. i kazne predviđene u narednom članu, u članu 126, jer su tu praktično kazne koje su predviđene za prekršaj koje učini pravno lice, predviđeno je do 10 hiljada dinara i onda je zaista krajnje čudno kako ste predvideli da za fizičko lice kazna ide do 50 hiljada. Neverovatno je, jer zaista je logično pretpostaviti da pravna lica imaju mnogo veću ekonomsku snagu od fizičkog lica koje će se baviti, kako ovde kažete, uslugama turističkog vodiča ili turističkog animatora. Pa, da li mislite da neko ko u lokalnoj sredini odvede eventualno neku turu od pet ili deset turista može da naplati dnevnicu veću od hiljadu dinara? Ja svakako mislim da ne može. Onda je potpuno neprimereno da za takva lica, koja rade da bi obezbedila sebi i svojoj porodici golu egzistenciju, propisujete ovako drakonske kazne, a da za pravna lica kazna bude do 10 hiljada dinara, a eventualno, na kraju se kaže, na kraju člana 126, da je za odgovorno lice u pravnom licu kazna u iznosu od dve hiljade dinara. Zašto i ovakva nesrazmerno propisana kazna, znači, 25 puta je veća predviđena kazna za fizičko lice koje se bavi uslugama lokalnog turističkog vodiča, nego što je za pravno lice, odnosno za odgovorno lice u pravnom licu. Pozivam vas još jednom, zaista iz najdobronamernijih razloga, da razmislite dobro o ovom amandmanu. Neće suštinski uticati na zakon, ali svakako mislim da je ovo rešenje koje je predloženo od strane Srpske radikalne stranke daleko primerenije.
Još neko povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član126. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Ninić, Sanja Čeković, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Pošto su Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član126. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je poslednji amandman na ovaj zakon i ima istu svrhu kao i amandman... (Predsednik: Oprostite, gospodine Markoviću, nije poslednji amandman, ali sve je u redu. Izvolite.) Poslednji smisleni amandman, samo poslanici SRS-a podnose smislene amandmane, a svrha mu je ista kao i amandmanu na član 125, dakle, visina kazne. Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić je podnela amandman da se u članu 126. kazna od 10.000 dinara smanji na 5.000 dinara. Obrazloženje koje je dato zašto se amandman ne usvaja kaže: ″Amandman se ne prihvata. Prihvaćenim amandmanom 12. novčana kazna na licu mesta zamenjena je novčanom kaznom za prekršaj.″ Ovo je još jedan amandman poslanika Srpske radikalne stranke koji ste stavili iza amandmana poslanika drugih poslaničkih grupa čije ste amandmane, ministre, usvajali i mislim da to nije korektno, jer da se išlo prvo na raspravu, pa na glasanje, možda bi ovaj amandman prošao pre amandmana koji su podneli poslanici SPO-a. Šta će se desiti, pošto ovo obrazloženje gubi svaki smisao, ukoliko u danu za glasanje narodni poslanici usvoje amandman narodnog poslanika Gordane Pop-Lazić? O čemu se, zapravo, radi? Zašto bi kazna od 10.000 bila? Kaže – novčanom kaznom u iznosu od 10.000 dinara na licu mesta kazniće se za prekršaj pravno lice i preduzetnik ako: korisniku usluga ne stavi na raspolaganje opšte uslove putovanja i program putovanja u pisanoj formi. Uslovi će biti zadovoljavajući, vreme će biti lepo, put će biti asfaltiran, a šta ako Velja Ilić nije završio put, jer je morao da ide da asfaltira ovaj put na Ravnoj gori, pa deo nije završio. Ili, kaže – ne prijavi turističko putovanje nadležnom odeljenju turističke inspekcije; ako nije izvestio nadležni organ lokalne samouprave o sezonskom poslovanju ugostiteljskog objekta. Valjda zato inspekcija i postoji, i ona izveštava lokalnu samoupravu da će brod taj i taj samo koristiti leti marinu, ukoliko je ima, i tu pružati ugostiteljske usluge, odnosno turističke usluge. Samo trenutak, još jedna tačka, dakle – u poslovnici turističke agencije, u ugostiteljskom objektu ne drži akt o upisu u registar, a u kategorisanom ugostiteljskom objektu i objektu nautičkog turizma akt o određivanju kategorije; na ulazu u ugostiteljski objekat ili objekat nautičkog turizma ne istakne propisanu oznaku vrste i kategorije objekta; na ulazu u poslovnicu turističke agencije ili ugostiteljski objekat ne istakne raspored radnog vremena i tako dalje. Sve su ovo prekršaji koji bi, po mišljenju Srpske radikalne stranke, trebalo da budu sankcionisani, ali nikako kaznom od 10.000 dinara; jer, tri puta će mu danas doći inspektor i sve što je zaradio danas otići će samo na tu kaznu. Smatram da se visokim kaznama budžet ne može puniti i da je krajnje vreme da se malo o standardu građana i o uslovima rada, o čemu danas raspravljamo, razmišlja na drugačiji način.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 127. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Ninić, Sanja Čeković, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Pošto su Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Bojan Dimitrijević, ministar trgovine, turizma i usluga, želi završnu reč? (Da.)
Dame i gospodo poslanici, u ime predlagača – Vlade Republike Srbije pre svega želim svima vama da se zahvalim na ovoj raspravi, na amandmanima i na mnogim predlozima koji su ovde dati i koji, nezavisno od zakona, mogu da budu smernice za rad Ministarstva. Činjenica da radimo sedam dana i da je ovo četvrti radni dan pokazuje interes za ovu materiju, pokazuje njenu važnost i značaj i u tom smislu potvrđuje da je ovaj zakon bio potreban. Relativno kratko ću se osvrnuti na neke od primedaba, na neke predloge, inicijative i komentarisaću ih ovom prilikom. Pre svega, jedna od početnih kritika je bila da ne postoji koncept razvoja turizma i ja hoću da vas uverim da to nije tačno. Prvo definišemo zakonodavnu aktivnost koju će posle usvajanja ovog zakona pratiti i zakon o javnim skijalištima i zakon o banjama i najmanje 12 podzakonskih akata koje do kraja godine treba doneti posle usvajanja ovog zakona. Zatim, imamo podsticajna sredstva koja se polako povećavaju i dobijaju na značaju. Takođe, preduzima se niz aktivnosti za promociju turizma u zemlji i svetu. Ove nedelje potpisujemo ugovor o strategiji razvoja turizma, intenziviramo aktivnost na privlačenju investicija u turizmu i u tom smislu se već određene konkretne aktivnosti odvijaju u Ministarstvu, i naravno, veoma intenzivna saradnja sa turističkom privredom. Osnovne kritike bile su vezane za Fond za razvoj turizma. Nadam se da će u narednim godinama Fond da opravda svoje postojanje i, bez obzira na dobronamernost ili zlonamernost kritika, on je ovoj zemlji za razvoj turizma neophodan. Istakao bih neke od osnovnih prednosti ovog zakona: tu su moderna rešenja, uređuju se integralni turistički proizvodi, uvodi se turistička naknada i fond za razvoj turizma, sankcionišu se dvojne cene koje su ranije bila česta praksa, povećava se odgovornost turističkih agencija i kvalitet usluga u ovoj oblasti, definišu se i uređuju sve važnije usluge u turizmu. Što se tiče nekih primedaba koje smo i danas čuli, koje su vezane za prekršajni postupak ili za otpuštanje turističkih inspektora, samo kratko – prekršajni postupak usklađen je sa Zakonom o prekršajima, njega će voditi sudovi. Kada je reč o otpuštanju turističkih inspektora, mogu da kažem da je za ovih godinu i nešto dana primljeno više od 10 turističkih inspektora, tako da smo vodili računa o popunjavanju upražnjenih mesta i o potrebi za većim brojem turističkih inspektora. Postoje i određene slabosti u turizmu koje nisu rezultat rada ovog ministarstva ili nisu samo rezultat rada ovog ministarstva, delom su nasleđene i objektivne, a to su: sporost u privatizaciji hotela, nedovoljne investicije u turizmu, nedovoljna podsticajna sredstva, delimično loš imidž zemlje, koji se naročito posle prihvatanja Studije o izvodljivosti značajno poboljšava, nedovoljno kvalitetni smeštajni kapaciteti i nedostatak određenih institucija, gde ističem u prvom redu nedostatak kongresnog biroa. Želim da vas podsetim još na neke aktivnosti koje je Ministarstvo preduzelo i na neke inicijative koje su u toku. Zajedno sa Turističkom organizacijom Srbije, dakle, u toku su aktivnosti vezane za novi brend u turizmu i za novi slogan koji će igrati važnu ulogu u međunarodnoj promociji zemlje, ne samo kada je turizam u pitanju. Tu je čitav niz aktivnosti za privlačenje investicija. Formiraćemo jednu zajedničku komisiju sa Agencijom za privatizaciju, čiji će zadatak biti izrada strategije privatizacije hotela, pretežno u Beogradu. Pokrenuli smo inicijativu kod Ministarstva finansija da se od poreza na dodatu vrednost oslobode agencije koje se bave dolaskom stranih turista. Ove godine treba da otpočne i izrada turističke signalizacije po Srbiji, a pripremni projekat je u toku. Takođe, nadamo se da ćemo u 2006. godini imati kongresni biro koji će biti važna institucija u razvoju našeg turizma. Otpočeli smo proces specijalizacije turističke ponude po regijama po Srbiji; prihvatili smo brojne međunarodne inicijative, među kojima je najznačajnija ona vezana za dunavsku turističku komisiju. Već danas negde oko 9,30 časova imali smo sastanak sa direktorom Republičkog zavoda za statistiku da bismo otpočeli projekat izrade satelitskih obračuna u turizmu kao važan deo reforme statističkih izveštaja u turizmu. Imamo i imaćemo niz sastanaka sa Ministarstvom za kapitalne investicije da bi se uredila infrastruktura i popravilo stanje puteva do naših najznačajnijih turističkih destinacija. Pokrenuli smo i neke inicijative i imali već sastanak sa ministrom prosvete, a vezano za poboljšanje organizacije đačkih ekskurzija. I, konačno, pokrenuli smo čitav niz inicijativa za investicije i uređenje Stare planine, Divčibara, Golije, naravno i Kopaonika i Tare. Na osnovu svega ovoga, zahvaljujem se svim narodnim poslanicima i predlažem da u danu za glasanje glasate za ovaj zakon. Hvala.
Hvala vama, gospodine Dimitrijeviću. Zahvaljujem se i predstavnicima Turističke organizacije Beograda koji su pratili ovu raspravu. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prema Poslovniku, dajem pauzu do 15,30 časova, kada ćemo nastaviti sa sledećom tačkom dnevnog reda.
Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace kartice. S obzirom da smo utvrdili kvorum i da imamo dovoljno poslanika, da nastavimo da radimo. Prelazimo na zajednički načelni pretres 11. i 12. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O VLADI I DRŽAVNOJ UPRAVISaglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o Vladi i Predlogu zakona o državnoj upravi, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijavu za reč sa redosledom narodnih poslanika. Ovlašćeni predstavnici za ovu tačku dnevnog reda, odnosno za ove dve tačke dnevnog reda su Srpska radikalna stranka – Zoran Krasić, Demokratska stranka Srbije – Jovan Palalić i Demokratska stranka – Gordana Čomić. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat 37 minuta 12 sekundi, Demokratska stranka Srbije – jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka – Boris Tadić – 44 minuta 24 sekunde, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Srpski pokret obnove – Nova Srbija – 21 minut 36 sekundi, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO, tri poslanika SDP i jedan nezavisni poslanik – 5 minuta i 89 sekundi. U tom slučaju SPO nema 21 minut, pa molim da se to ispravi, jer četiri poslanika manje je 16 minuta. Molim službu da ispravi vreme za raspravu Srpskog pokreta obnove i Nove Srbije, jer ovo nije tačno vreme. Otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o Vladi i Predlogu zakona o državnoj upravi. Da li predstavnik predlagača, dr Zoran Lončar, ministar za državnu upravi i lokalnu samoupravu, želi reč? (Da.)
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama su danas dva zakona o kojima se vodi objedinjena rasprava, dakle, zakon o Vladi i zakon o državnoj upravi. Donošenjem ovih zakona stvaraju se normativne pretpostavke za otpočinjanje reformi u oblasti izvršne vlasti, bar onog dela izvršne vlasti kojeg je, po Ustavu Republike Srbije, nosilac Vlada. Ova dva zakona koja regulišu ovu oblast, Vladu i oblast državne uprave, spadaju u oblast organizacije državne vlasti, među najstarije propise u našem pravnom sistemu. Jedan i drugi zakon su doneti neposredno nakon usvajanja važećeg Ustava Republike Srbije, Zakon o Vladi početkom 1991. godine,a Zakon o državnoj upravi godinu dana kasnije 1992. godine. Cilj zakonodavnih promena u jednoj i drugoj oblasti izvršne vlasti jeste da se neke stvari jasnije odrede, da se one stvari, one odredbe i oni instituti koji su se do sada pokazali neprimerenim prilagode potrebama prakse i da se eventualno neke pravne praznine, koje su i u jednoj i u drugoj oblasti uočene, na valjan način zakonskim izmenama otklone. Što se tiče zakona o Vladi, ovo je zakon o instituciji Vlade kao nosiocu izvršne vlasti, a ne zakon o ovoj ili bilo kojoj drugoj vladi. Stoga očekujem da ćete tokom skupštinske rasprave voditi računa o svakom od tih instituta i tako predlagati eventualno njihovo popravljanje. Najkraće rečeno, što se tiče zakona o Vladi, skrenuću samo pažnju na dve stvari: prvo, to je činjenica da je znatno promenjen u cilju jasnijeg određivanja; drugo, popunjava pravne praznine odnosa Skupštine i Vlade kao nosilaca izvršne vlasti. Ovo pitanje do sada nije obuhvaćeno važećim Zakonom o Vladi, već pre svega Ustavom Republike Srbije i podzakonskim aktom upravo ovog tela, Narodne skupštine Republike Srbije. Pokazalo se u praksi da mnoga pitanja koja politički život nametne nemaju valjan zakonodavni odgovor. Ovaj zakon u ovoj oblasti detaljno tretira pitanje sastava Vlade, određuje da svaku vladu čine predsednik i određen broj potpredsednika, najmanje jedan, a najviše onoliko koliko svaka vlada smatra da joj je potrebno za najbolje moguće funkcionisanje. Sačinjavaju je ministri, i to dve kategorije ministara mogu da postoje. Jedno su resorni ministri, koji vode računa o oblasti državne uprave na čije su čelo kao članovi Vlade postavljeni, i drugo su tzv. ministri bez portfelja, koje smo u nekom periodu sredinom 90-tih godina, u sastavima nekih drugih ranijih vlada, imali u praksi. Takođe, ovaj predlog reguliše i pitanje izbora Vlade zbog potreba otklanjanja mnogobrojnih praznina, koje smo čak i u ovom mandatu Skupštine Srbije imali postavljene, a nismo imali valjane zakonodavne odgovore na ta pitanja. Dalje, reguliše jedno pitanje koje je do sada potpuno bilo bez pravnog odgovora, a to je pitanje ovlašćenja Vlade u ostavci, u onom momentu kada Vladi iz bilo kog razloga, ostavke ili razrešenja, prestane mandat. Zatim, uređuje i dva Ustavom predviđena instituta, koja nisu imala adekvatnu pravnu razrađenost u našem sistemu, a to su zahtevi za izglasavanje nepoverenja, s jedne strane, i poverenja Vladi, sa druge strane. Naravno, tu je takođe jedno pitanje koje je do sada bilo bez potpunog pravnog odgovora, a to je pitanje šta se dešava ili kakve su nadležnosti predsednika Vlade i ministara nakon činjenice da su oni podneli ostavku, a imaju ustavnu obavezu da ostanu na funkciji do izbora nove vlade, odnosno novog člana vlade. Drugo pitanje u ovom zakonu na koje želim da vam ukažem, a to je potpuno drugačije regulisanje pitanja unutrašnje organizacije Vlade. Dosadašnji Generalni sekretarijat i službe Vlade su bitno drugačije preformulisani i drugačije će biti regulisani. Uvodi se nešto što su potrebe ove, a čini mi se i prethodnih vlada, svi vi koji ste sedeli u tim vladama najbolje to znate. Radi mnogo efikasnijeg i stručnijeg rada nosilaca vladine aktivnosti, tj. predsednika i potpredsednika Vlade, predviđa se mogućnost postojanja kabineta predsednika, odnosno potpredsednika, kao i saveta predsednika Vlade, mogućnost da postoje dva saveta za dve najvažnije oblasti, a to je savet za ekonomski razvoj i savet za državne organe i javne službe. Što se tiče drugog zakona, zakona o državnoj upravi, usvajanjem ovog zakona počinje izmena pravnog okvira koji će omogućiti temeljno sprovođenje procesa reformi državne uprave u Republici Srbiji. Do sada je taj proces osmišljen kroz, prošle godine usvojenu, strategiju reforme državne uprave, čiji krajnji cilj treba da bude mnogo efikasnija i ekonomičnija državna uprava, koja će biti osposobljena da bude nosilac ekonomskog i sveukupnog društvenog i socijalnog razvoja u Srbiji. Ovim zakonom se uvodi novi pravni okvir za početak sprovođenja reformi u ovoj oblasti. U pitanju je sistemski zakon u ovoj oblasti. Samo da vam najkraće ukažem na suštinu nekih od izmena koje donosi ovaj zakon, u odnosu na važeći zakon koji potiče još iz 1992. godine. Što se tiče poslova državne uprave, zadržavaju se neki poslovi, ali će i organi državne uprave u budućnosti dobiti neke nove poslove. U pogledu poslova, ističemo normativno-pravne poslove, dakle, poslove donošenja propisa; zatim, rešavanje o upravnim stvarima kroz donošenje upravnih akata; vođenje evidencija; izdavanje javnih isprava na osnovu tih evidencija; vršenje upravnih radnji i upravnog nadzora, pri čemu se ova oblast bitno drugačije reguliše. Predviđa se da od oblika upravnog nadzora, koji su do sada postojali, ostane samo kao mogućnost vršenje inspekcijske kontrole i da ovo veoma važno pitanje bude regulisano, zbog svog značaja, posebnim zakonom o inspekcijskom nadzoru. Posebnu pažnju želim da skrenem na bitnu novinu u ovom zakonu, a to je činjenica da se iz strategije reforme državne uprave, koja počiva na nekim osnovnim i opšteprihvaćenim principima evropskog administrativnog okvira, dva takva principa kroz ovaj zakon razrađuju, a to su principi depolitizacije i profesionalizacije državne uprave u Republici Srbiji. Konkretno, usvajanjem ovog zakona smanjiće se broj političkih funkcionera koji danas postoje u državnoj upravi, i to svega na dva funkcionera: ministra, koji će biti na čelu ministarstva, i zamenika ministra, koji će u budućnosti nositi naziv državni sekretar. Svi ostali funkcioneri, koji su danas politički funkcioneri, isključivo se menjaju kada dođe do promena u sastavu Vlade. U budućnosti će oni biti tzv. profesionalni, odnosno karijerni službenici, i na svoja mesta, na te funkcije u državnoj upravi, a to su, konkretno, mesta današnjeg pomoćnika ministra, mesta sekretara ministarstva, mesta rukovodilaca organa uprave u sastavu ministarstava, dolaziće isključivo na osnovu svojih stručnih kvalifikacija i rezultata u radu, i to na osnovu konkursa i kriterijuma koji budu određeni tim konkursom. Usvajanjem ovog zakona i ovakvog principa depolitizacije i profesionalizacije, mi ćemo Republiku Srbiju konačno dovesti u stanje da prilikom izbora državnih službenika i njihovih funkcionera osnovni kriterijum bude znanje i stručna kvalifikacija i da se zauvek napusti princip političke pripadnosti i lojalnosti. Naravno, to je jedna pretpostavka, da ćemo u budućnosti u državnoj upravi u Republici Srbiji imati nezavisne i, nadam se, visoko sposobne državne službenike. Nekim drugim zakonima, pre svega, donošenjem uskoro i zakona o državnim službenicima, ali i kroz neke druge mere koje namerava Vlada u pravcu profesionalizacije državnih službenika da sprovede – a to je, pre svega, osnivanje nacionalnog centra za usavršavanje državnih službenika – dobićemo, nadam se, nezavisne i visokostručne državne službenike u našoj bliskoj budućnosti. Na kraju, samo još na jedno pitanje da sa ove govornice ukažem kada je u pitanju Predlog zakona o državnoj upravi, a to je položaj okruga. Do sada, znate i sami, ovo pitanje nije bilo regulisano, naravno, ni Ustavom, a ni zakonom, već jednim podzakonskim aktom Vlade iz 1992. godine, uredbom Vlade o načinu vršenja poslova ministarstava i posebnih organizacija van njihovog sedišta. Otud stoji ozbiljan prigovor - da su nam okruzi, kao oblici dekoncentracije vlasti u Srbiji, u pravnom sistemu jednostavno visili. Ovaj zakon reguliše, u onoj meri koliko je važeći ustavni okvir to dozvoljavao, položaj okruga. Oni se nazivaju upravnim okruzima i predstavljaju područne centre državne uprave. Njima će i dalje upravljati načelnici okruga, ali neće više biti politički funkcioneri, već će i oni biti zahvaćeni ovim procesom depolitizacije i biće isključivo državni službenici, biraće se na period od pet godina, na osnovu konkursa. Raspolagaće onim čime danas ne raspolažu, s obzirom na drugačiji položaj okruga i načelnika okruga, svojom stručnom službom, i odgovaraće za njen rad. Bitno pitanje za institucionalno povezivanje lokalne samouprave i centralne republičke vlasti je činjenica da će taj odnos biti institucionalizovan preko okruga uvođenjem saveta okruga. Njega će, kao predsednik, činiti načelnik okruga i od strane građana izabrani predsednici jedinica lokalne samouprave, dakle, opština i gradova sa teritorija tih okruga. Da bi čitav ovaj proces nameravane reforme državne uprave, koji je osmišljen u okviru opšteprihvaćene strategije reforme državne uprave, bio zaokružen, nakon ovih zakona očekuju nas veoma brzo i neki drugi zakoni u ovoj oblasti: zakon o državnim službenicima, koji sam spomenuo, ali i dva procesna zakona, veoma važna za mnogo brži, efikasniji rad državne uprave, a to su zakon o opštem upravnom postupku i zakon o upravnim sporovima. Takođe, nakon zakona o državnim službenicima, u drugom delu ove godine nam sledi i usvajanje zakona o platama u državnim organima. Na kraju, moram da vam se zahvalim na veoma korektnim amandmanima koje ste podneli, čija sadržina mi ukazuje da među vama, bez obzira na političku orijentaciju pozicije, odnosno opozicije, postoji veliki broj iskusnih političara koji je prošao kroz rad vlada, kako ove prethodne, tako i onih pre nje. Većina tih amandmana je bila krajnje konstruktivna i, bez obzira na činjenicu iz koje grupe, opozicionih ili pozicionih, narodnih poslanika su podneti, mi smo određeni broj amandmana usvojili. Izražavam spremnost, na kraju ovog uvodnog izlaganja, u slučaju i da se u toku ove rasprave pokaže da je još neki amandman potpuno opravdan i u skladu sa opšteprihvaćenim evropskim principima funkcionisanja zakonodavne vlasti, da takve amandmane i usvojimo. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem se ministru, dr Zoranu Lončaru. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč; Odbor za pravosuđe i upravu Jovan Palalić (ne); Zakonodavni odbor Miloš Aligrudić (ne). Da li predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Ova vlada, kao i prethodna, više puta je menjala Zakon o vladi i, čini mi se, jedanput Zakon o državnoj upravi. SRS, kao opoziciona stranka, za protekle četiri godine nije našla za shodno da se upliće u taj posao, jer svaka vlada ima pravo da organizuje državnu upravu, organizuje ministarstva, na način kako smatra da je to najbolje da vrši vlast. Kada je u pitanju donošenje potpuno novog zakona, kao što je situacija sa ovom tačkom dnevnog reda gde je spojena rasprava o dva predloga zakona, onda je SRS morala da se uključi. Podneli smo, mislim, kod Predloga zakona o vladi osam amandmana, a kod Predloga zakona o državnoj upravi, čini mi se, 20 i nešto amandmana. Sada ne bih mogao da kažem šta je usvojeno od strane vlade, verovatno nisam imao prilike da vidim to mišljenje, nadam se da ćemo u toku rasprave i pre nego što pređemo na amandmane da čujemo koji su amandmani usvojeni, kako bismo znali da skoncentrišemo raspravu na ove druge. U ime SRS moram da istaknem da nećemo glasati za ove predloge zakona zbog nekoliko razloga, pa da krenem od prvog razloga. Ne možemo da prihvatimo nešto što bi trebalo da bude sistemsko rešenje organizacije državne vlasti ukoliko se do jednog zakona dolazi po principu da se krene od posebnih prema nečemu što je opšte. Verovatno, učili su nas da pravilo kreće od nečeg opšteg, a što je principijelno, pa se kasnije razrađuje i dolazi do nečega što je posebno. Pogotovo ove zakone tumačimo kao svojevrsni oblik legalizacije postojećeg stanja, za koje smo već tri-četiri godine izražavali sumnju da li je to baš sve u skladu sa postojećim Ustavom Republike Srbije. Stičem utisak da usvajajući ova da predloga zakona, praktično, ova vlada prejudicira buduća ustavna rešenja u ovoj oblasti. Na ovaj način stičete zaključak da je malo redosled promenjen. Verovatno je prvo trebalo ustavnim normama napraviti političko-pravni okvir, pa onda na bazi tog novog ustavnog osnova razviti taj koncept. Jer, da krenemo redom, ako se pogleda zakon o državnoj upravi, predlagač se našao na raskrsnici dva puta, da li da ide ka centralizaciji, decentralizaciji ili ka, kako ste vi ovde upotrebili neki termin, socijalnoj upravi, čini mi se tako. Stvarno ste nedorečeni. Ne vidi se koji je koncept tu utemeljen. Dobro je što ste u obrazloženju Predloga zakona davali uporedne primere Francuske, Nemačke itd, oni jesu principijelno dati i navedeni kao pravila i šta je u tim zemljama primenjivo. Vidite i sami, u zavisnosti od, kako bih rekao, ustavnog rešenja dotične zemlje varira i princip kako je organizovana državna uprava, kako je organizovana državna vlast. Osnovni nedostatak ova dva predloga zakona je svakako sadržan u činjenici da je predlagač pronašao ustavni osnov. Stičem utisak da ste zaboravili na član 71. Ustava Republike Srbije. On kaže: "Republički organi, u okviru Ustavom utvrđenih prava i dužnosti Republike Srbije, utvrđuju politiku, donose i izvršavaju zakone, druge propise i opšte akte, vrše ustavno-sudsku itd." Tu je data definicija praktično nečega što se zove podela vlasti. Znači, republički organ je generički naziv za nešto što pripada i zakonodavnoj, i izvršnoj i sudskoj oblasti. U drugom stavu ovog člana je rečeno – drugim organima i organizacijama u Republici Srbiji može se poveriti itd. Naravno, logična veza sa ovim jeste ona odredba Ustava Republike Srbije koja govori o doslednoj primeni principa podele vlasti, a to je član 9, gde se kaže: "Izvršna vlast pripada Vladi." Znači, jasno je, izvršna vlast pripada Vladi itd. Mislim da ste u konceptu napravili grešku, jer Ustav vam ne dozvoljava ovakvu intervenciju i da se ovoliko razmašete, a vi imate potrebu da legalizujete i agencije, i jednu potpunu drugačiju organizaciju državne uprave kojoj vi težite. Gde je rešenje? Rešenje se sigurno nalazi u postojećim odredbama Ustava Republike Srbije. Znači, ova dva zakona moraju biti apsolutno u skaldu sa Ustavom Republike Srbije. Neću sada konkretno zato što imamo dosta amandmana, pa povodom tih amandmana mi ćemo pokušati da vam konkretno ukažemo koja odredba kog zakona nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. S obzirom da SRS ima iskustva i kao stranka koja je učestvovala u izvršnoj vlasti, mi vas donekle razumemo zašto ste išli na tu raskrsnicu i zašto ste prejudicirali možda buduće rešenje u ustavu kada su u pitanju okruzi. Ovde ste dali jednu formu da je to nešto što liči na administrativno-upravni međudeo između nekih nivoa vlasti. To nije dobro. Nije dobro zato što je i ovo rešenje nedorečeno. Odmah nakon donošenja Ustava Republike Srbije 1990. godine, kada se jednostavno pojavilo da onolika centralizacija nosi svoje nedostatke, pojavila se potreba za nečim između. To su bili verovatno ti nedorečeni okruzi. U pravu je uvodničar koji kaže da nešto što nije organ državne vlasti, a okrug nije organ državne vlasti, već jedno područje gde se nalaze delovi organa državne vlasti, i ne može drugačije da se reguliše. Zbog toga to nije regulisano zakonom, mada bi sudeći po članu 94. to moralo da se uredi zakonom. Ni u tom konceptu okrug nije bio organ državne vlasti. U praksi su bili potpuno drugačiji problemi, pa čak i do zloupotrebe i do maksimalne politizacije i prenaglašenog značaja, političkog značaja okruga, a ne ovog administrativnog, upravnog ili da kažem prvostepenog organa državne vlasti koji je najbliži građanima. Sve ovo što pričam ne dotiče se pojma koji nazivamo lokalno samoupravljanje. Danas ne pričamo o tome i dobro je što ne pričamo. Očekivao sam da se napravi kvalitetna distinkcija između onoga šta su organi državne vlasti, šta su drugi organi, koji, uslovno rečeno, istupaju u ime Republike kao države. Šta su to povereni poslovi, gde se vrše javna ovlašćenja? Uz sve to, recimo, koncept dvostepene lokalne samouprave i mogućnosti dorade, mi danas imamo problem što ne postoji ustavni okvir da se razrade sve te koncepcije. I to je ono što opterećuje ova dva predloga zakona. Znači, ova dva predloga zakona su koncepcijski nedorađena, nalaze se na pola puta, između nečega što bi kod predlagača trebalo da znači - moramo da poštujemo Ustav, ali moramo i da težimo ka nečemu, i u ovom miksovanom konceptu vidim da niste podlegli onom pritisku koji se zove - saveti nevladinih organizacija ili vladinih institucija, kojima je zadatak usaglašavanje propisa radi pridruživanja. Jednostavno, stvarnost vas je naterala da malo drugačije pogledate na ovaj problem i tu je nastao problem što ste se našli nasred puta, ni ovamo, ni onamo. To ne može da funkcioniše u praksi. Da bi ovaj koncept, koji vi zagovarate, funkcionisao u praksi, mi moramo da promenimo tzv. materijalne zakone. Dalje, moram da vam skrenem pažnju, mi smo pre nekoliko meseci, kada ste donosili Zakon o ministarstvima, čini mi se da je bio taj zakon u pitanju, ili izmene i dopune tog zakona, tada ste pribegli nečemu što je jednostavno - pobrkali ste dva pojma: nadležnost i delokrug. To može biti smetnja, naročito smetnja u primeni ova dva zakona ukoliko se oni budu usvojili u Narodnoj skupštini, a pogotovu ako se ne prihvate ovi amandmani, za koje ste lepo primetili da su, pre svega, rezultat nagomilanog iskustva, jer verovatno ovde ima 15 ljudi koji su neposredno radili u izvršnoj vlasti, pa su svakodnevno bili suočeni sa onim što vi danas radite i hvatate se za glavu. Dalje, morate imati u vidu da Republika Srbija, ma koliko da je ona administrativno podeljena, kad kažem - administrativno podeljena, ne mislim samo na teritorijalnu organizaciju koja naginje ka lokalnom samoupravljanju, nego mislim na teritorijalnu podelu koja naginje ka državnoj vlasti, gde država ispunjava svoje funkcije i postupka u skladu sa zakonom, kao vlast. Niste primetili jednu stvar. Srbija sa ovim brojem građana, Srbija sa ovim potencijalima, Srbija sa ovakvim ustavnim uređenjem, Srbija sa ovakvim odredbama, država Srbija sa ovakvim nadležnostima - koliko ona može da se meša u lična stanja i status građana, koliko se ona pita povodom nekih stvari. Koliko su elementarne stvari ljudskog života i privrede upravna stvar? Naprosto, nas goni da dajemo prednost centralizovanom pristupu organizacije državne vlasti. Zašto? Iz jednog prostog razloga, što princip koji je važeći u centralnoj vlasti, u organu koji sprovodi centralnu vlast, ukoliko se do krajnjih konsekvenci ne sprovede do svakog onog mesta gde se pita državna vlast, u međuvremenu dobija bočne pritiske, bočne udare i situaciju da centralna vlast ne zna šta se dešava daleko od Beograda, po sistemu - daleko od oka, daleko od srca. Te je moguće da i instrukcije i uputstva i sve ono što predstavlja nameru vlasti da se u jednoj oblasti sprovede, da li je tu u pitanju kako da se primeni član 5. tog i tog zakona, kako da postupaju odgovarajući organi, kako da detaširana vlast na određenoj teritoriji postupa, ne dođe tamo, a još gora stvar, da ne dođe povratna informacija kakvi su efekti toga. Jer ste vi stali na pola puta. Niste se opredelili ni za centralni pristup, niti za ovaj autonomni pristup. Zagovarate koncept da ministarstvo treba da radi stručne, strateške poslove itd; u nekom delu da radi, ako mogu tako da kažem, upravne poslove, da rešava o pojedinačnim pravima i obavezama, i u tom konglomeratu jednostavno državna vlast se izgubila. Ona će biti podeljena. Ona će biti pocepana. Strateški neće moći da razmišlja i neće moći da radi, jer je kadrovski neopremljena, jer je to bio zadatak instituta, razvojnih centara, zavoda itd. To jeste nedostatak ministarstava. Jeste, nije to nedostatak od pre dve-tri godine. To je nedostatak od ranije. Nedostatak je i zbog toga što su zbog sistema nagrađivanja u državnoj upravi, verovatno, mnogi kadrovi našli bolja mesta, bolje plate, pa je i na taj način osiromašena državna uprava u pogledu kadra i imamo sada situaciju da nam je državna uprava obezglavljena. To moram da vam kažem, zbog ovih čestih promena propisa i donošenja odredbi koje ne mogu da se protumače. Ne mogu da se protumače i onda mi imamo situaciju da u jednoj oblasti, gde se na neki način pitaju dva-tri ministarstva svako ministarstvo da različito mišljenje, različito tumačenje, pa sve to mora da završi na Vrhovnom sudu, gde je u krajnjem slučaju upravni spor zadržan do danas, dok ne formirate sudove za upravne sporove, i onda se javlja jedna konfuzija. U toj konfuziji, naravno, idu raspisi, tumačenja, brošure, izdavačka delatnost. Moram da pomenem i neke pomoćnike ministara, gde oni navodno to objašnjavaju, obrazlažu kako treba postupiti, kako treba primeniti odgovarajući član. Vidite, na ovim stvarima vidi se koliko je komplikovano voditi državnu upravu. Vi na ovaj način ne dolazite do efikasne državne uprave, nego dolazite do državne uprave koja će se naći na pola puta i onda će svako s pravom da prozove Vladu i nadležno ministarstvo. S pravom će da pozove. Dalje, kod naših građana, evo vidite i mi imamo problema u Narodnoj skupštini, jer kako mi možemo građaninu da objasnimo da se mi ne pitamo povodom nekog pojedinačnog akta nekog ministarstva, ili nekog inspektorata tamo negde daleko u nekoj opštini. Građani prate prenos i oni smatraju da se ovde nalazi 250 najmoćnijih ljudi u Republici Srbiji. Verovatno su najmoćniji kada je u pitanju donošenje zakona, ali kada je u pitanju sprovođenje zakona ovde su apsolutno nemoćni ljudi. Slično će biti i sa državnom upravom u ovom vašem konceptu. Svako će da proziva ministarstvo, a ministarstvo neće biti u mogućnosti da ima ni uvid, niti saznanje o tome šta se dešavalo tamo. Naravno, ovih 20 minuta koristim za opservacije na temu ova dva zakona, bez ulaska u konkretna rešenja i konkretne amandmane. Povodom amandmana - pokušaćemo da vam objasnimo šta se konkretno vidi kao problem u odgovarajućoj normi koju ste predložili. Ono što svakako zaslužuje pažnju i mora da se kaže jeste - meni uopšte nije jasan vaš koncept kabineta. Taj koncept mi uopšte nije jasan - Srbija je mala država. Srbija ima malu državnu upravu, nama to ne treba. Dalje, kod zakona o državnoj upravi načelna primedba mora da bude, vidite, član 94. Ustava Republike Srbije, mada ima dosta stavova u tom članu, čini mi se da je potpuno jasan, i vidite - poslove državne uprave obavljaju ministarstva. I tu je državna uprava. Dalje - u okviru ministarstva može da se formira organ uprave, ali nešto što je u tesnoj vezi sa ministarstvom kao organom državne uprave jesu i posebne organizacije iz te oblasti. Zašto vam ovo posebno pričam? Dok smo mi bili u Vladi, mi smo imali taj problem što su postojale posebne upravne organizacije, koje nisu bile u sastavu ministarstva, nego su bile direktno potčinjene Vladi Republike Srbije i onda ministarstvo nije ni moglo, ni teoretski, da ima uvid u to šta radi upravna organizacija. Da vam pomenem konkretan primer, to je Ministarstvo finansija i u to vreme Republička uprava javnih prihoda, gde su ministar i direktor Republičke uprave javnih prihoda bili u istom rangu, gde je direktor Republičke uprave javnih prihoda donosio rešenja, i to baš prava, upravna rešenja, konačne upravne akte, protiv kojih se mogao voditi upravni spor. Kasnije je neko primetio da je to nedostatak, pa je Republičku upravu javnih prihoda smestio u Ministarstvo finansija, i to je dobar potez, jer se tako vidi celina. Neko bi rekao danas da je to bio akt centralizacije vlasti. Verovatno da jeste, ali to je bio nužan oblik centralizacije vlasti. Vi ste danas u kudikamo boljoj situaciji, nešto se promenilo. Jednostavno, došlo je do te centralizacije od 2001. do 2003. godine, kasnije se ona razbijala agencijama, nekim drugim institucijama, krenula je svojevrsna erozija. Ali, vi nama ne odgovarate na pitanje, kako je to moglo da bude u Ustavu i kako ovo može da bude u skladu sa Ustavom. Znači, 2001. godine činjenica centralizacija u skladu je sa Ustavom. Godine 2003. proces atomiziranja državne uprave, decentralizacija, i to je u skladu sa Ustavom Republike Srbije. I sada jedno polovično rešenje, i ono u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Da bi se krenulo u ovo što ste vi pokušali ovim predlozima zakona, apsolutno sam siguran da je potrebna prvo promena Ustava Republike Srbije. Pošto ta promena nije urađena, mi ćemo, povodom diskusije o amandmanima, da ukažemo na nedostatke i na probleme, i sa gledišta ustavnosti, i sa gledišta zakonitosti. Moram da vam kažem da, kada se bude glasalo o ovim zakonima i ovim amandmanima, niko nema pravo da ima u vidu postojeće zakone kojima smo dali neka materijalna rešenja. Zašto? Zato što su ovo dva organizaciono-statusna zakona koji regulišu državnu vlast, organizaciju državne vlasti. Normalni zakoni iz ove oblasti neminovno prouzrokuju promenu odgovarajućih materijalnih zakona. To je pravi put. Ovo je pogrešan put i zato sam na početku rekao, da li mi idemo od opšteg ka pojedinačnom ili od mora pojedinačnih stvari, koje ćemo konačno da rešimo, gradimo univerzalni princip, koji će kasnije da se prepiše u Ustavu. Ako je to vaša ideja, ona je stvarno pogrešna.
Reč ima ovlašćeni predstavnik DS - Boris Tadić narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u sledećih 20 minuta, a u okviru objedinjene rasprave o dva važna zakona, zakona o državnoj upravi i zakona o vladi, pokušaću da vam citiranjem odredbi oba zakona dokažem argumentaciju na kojoj stojimo kao politički klub u ovoj skupštini. Dakle, DS je odlučila da glasa protiv zakona u ovako predloženom tekstu, i protiv zakona o državnoj upravi i protiv zakona o vladi, ako izostane, kao što je izostala na odborima, rasprava o amandmanima podnesenim na zakon o vladi. Prvo zakon o državnoj upravi. Nedostatak brojnih naših amandmana na zakon o državnoj upravi sastoji se u vrlo jednostavnom razlogu. Jezik kojim je ovaj zakon pisan je nepopravljiv. Ko god da ga je čitao od poslanika u ovoj skupštini, mora da vidi da je ovo jezik nerazumljiv za bilo koga drugog, osim možda za onog koji je ovaj predlog zakona pisao, i to kada je sam sa sobom, pa da čita iznutra sebi u glavi. Kao dokaz daću vam ekstreman primer člana 15. zakona o državnoj upravi, stav 3, koji glasi: "Naredbom se naređuje ili zabranjuje neko ponašanje u jednoj situaciji koja ima opšti značaj". Dakle, ako ste pročitali tekst ovog zakona, ovo je moralo da vam smeta. Ovo je ekstremna formulacija. Ima i formulacija, kao što je u članovima 71, 72, gde ministar prati ustavnost. To mora da vam smeta ako znate šta radi ministar. I ceo tekst zakona o državnoj upravi nama liči na to da je postojala dobra namera, u to ne sumnjamo, i da se reformiše državna uprava, i da se modernizuje, i da se depolitizuje. Ali, od te dobre namere izostao je umišljaj i ostao je samo nehat sa kojim je pisan ovaj zakon i koji, nažalost, nema, čitajući ga po članovima, nikakve veze sa onim što je ministar ovde izlagao. Isti je takav tekst, nerazumljiv, nedopustiv, koji ekstremno zadire u delokrug rada Narodne skupštine, u zakonu o Vladi, u članovima 18. i 19. U prvom predlagač kaže da od podnošenja predloga do glasanja o nepoverenju ne može proći manje od tri ni više od 15 dana i u članu 19. nalaže Narodnoj skupštini kada će glasati o vladi. To je, osim što je jezički nedopustivo, i statusno nedopustivo, imajući u vidu da se ne može nijednim drugim zakonom, osim Poslovnikom Narodne skupštine, određivati kada će Skupština glasati, u kom roku, na koji način i koliko će trajati rasprava o poverenju vladi. Nakon ovih primera, zaista ekstremnih, jezičkih, najblaže rečeno, nedoumica, probaću, citirajući manje ekstremne članove, ali jednako nedopustive u bilo kom predlogu zakona, pa tako i u ovom o zakonu o državnoj upravi, da vam dokažem da imamo puno dobrih argumenata da glasamo protiv ovog zakona, kakva je i naša odluka. U zakonu o državnoj upravi svaki član ima marginalni naslov, kako smo obavešteni da je to dobro u zakonu, u redu, to je stil koji može da stoji, a ne smeta. Nepotrebno je ponavljanje, ali ako neko voli naravno da protiv toga nećemo biti kao stranka, dokle god je pismen svaki taj marginalni naslov. Član 12. ima pod glavom - Poslovi državne uprave, marginalni naslov "Učestvovanje u oblikovanju politike vlade", pa u prvom stavu piše da "organi državne uprave učestvuju u oblikovanju politike vlade tako što pripremaju nacrte zakona, drugih propisa i opštih akata za vladu i predlažu vladi strategije razvoja i druge mere." To ne može da stoji ni u jednom zakonu koji ijedna ozbiljna skupština hoće da primeni u reformisanju svoje sopstvene državne uprave. Ono što je dalje primer je član 15, koji sam već spomenula, gde se definišu šta su naredbe, pravilnici i uputstva. Konceptualna razlika, da li to uopšte treba da stoji u ovom zakonu, ali ako se vlada opredelila, neka stoji bar pismeno. To je najveća manjkavost teksta Predloga zakona o državnoj upravi. On je nepismen, nejasan i onda posledično biće neprimenjiv, koja god da je vlada u pitanju. Član 16. govori o tome šta ministar može, a šta ministar ne može, i to je još jedan sindrom koji se ponavlja iz člana u član. Dakle, imate dva stava, pa u jednom stavu kaže šta ministar može, tim glagolskim oblikom, ili šta ministar radi, a onda jedna odredba onoga što ministar ne radi. Zakonopisac bi trebalo da se odluči: ili će da govori o onome što ministar može, izostavljajući odredbe šta ne može, jer se to iovako nalazi u drugim zakonima; ili će samo da piše o onome šta ministar ne može ili ministarstvo generalno. U članu 16, sa naslovom – Ograničenja pri donošenju propisa, stoji: "Ministarstva i posebne organizacije mogu donositi propise samo ako su na to izričito ovlašćeni zakonom ili propisom vlade." Pa u drugom stavu kaže da "ministarstva i posebne organizacije ne mogu propisom određivati svoje i tuđe nadležnosti, niti ustanovljavati prava i obaveze fizičkim i pravnim licima koje nisu već ustanovljene zakonom." Ne može ovo da stoji, ne možete vi da propisujete vladi kakav će zakon doneti, koji će se možda ticati i sopstvenih organa, odnosno organa državne uprave ili ministarstava. Osim što je nepismeno, to je u sukobu jedno sa drugim, što je inače primer još članova i u ovom zakonu, i u zakonu o vladi. U članu 17. govori se o rešavanju upravnih stvari, zakonopisac je sklon da beskonačno razrađuje, dopisuje, prepisuje, dodaje epitete za razne stvari, a rešavanje o upravnim stvarima je sveo na minimum, i tajna toga se može otkriti u obrazloženju koje predstavlja dodatni dokaz potpune nepismenosti ovog zakona, jer u obrazloženju razloga za donošenje zakona piše da - uprava ostvaruje svoje socijalnu funkciju tako što prvenstveno postaje regulator društvenih procesa, a ne instrument vlasti. Dakle, uprava kao regulator društvenih procesa pokazuje da ili zakonopisac ne zna šta je uprava, ili ne zna šta su društveni procesi, ali to jedno sa drugim ne ide. Član 24. uvodi državne sekretare umesto dosadašnjih zamenika ministara. Volja je predlagača da se zamenika ministra više ne zove zamenik ministra, nego državni sekretar. Može, samo je uobičajeno da se objasni razlog zašto je sada važnije da se zove državni sekretar, a ne zamenik ministra. Inače, nemam ništa protiv, ako vole tako da se zovu, neka se zovu. On je takođe tzv. politička funkcija, za razliku od pomoćnika ministra ili sekretara ministarstva, koji se biraju na pet godina. Taj izbor na pet godina, kao instrument depolitizacije državne uprave, jeste dobar mehanizam. Dakle, hajde već jednom da imamo depolitizovanu državnu upravu, ali pitanje je i za Vladu koju smo mi podržavali, i za ovu vladu sada koju ne podržavamo i smatramo da ne radi dobro jeste, a ko je nas sprečavao ili ko vas sprečava da depolitizujete Vladu koju podržavate, sada odmah, nezavisno od zakona. Depolitizacija, kao i korupcija, nije toliko stvar propisa i pravila, nego stvar ubeđenja i političke volje da se promene stvarno dogode. Mi bismo bili prvi koji bi pozdravili da ova vlada kaže, nećemo, dakle, naša politička naimenovanja na nivou pomoćnika ministara, upravnih odbora, nećemo da delimo feudalno kolače vlasti, ni upravne funkcije u državnoj upravi, hoćemo ljude iz državne uprave koji imaju 10, 12 ili 15 godina iskustva i koji znaju da se bave tim poslom. To prosto ne stoji kao argument nijednoj vladi, ni onoj prethodnoj, ni ovoj sada. U članu 26. govori se o sekretaru ministarstva i dozvoljava se da ministarstvo može da ima sekretara, to su te jezičke nedoumice, a ne mora da ima. Ako može, onda ne mora i to je isto postavljenje na pet godina. Kod svih ovih postavljenja na pet godina nedostaje u zakonu mehanizam - a šta ćemo sada. Dakle, da li ćemo imati prelazne i završne odredbe ili ćemo usvajanjem ovog zakona, ako za njega imate 126 poslanika, odjedanput imati profesionalce na mestu pomoćnika ministara, direktora službi, posebnih organizacija i tako dalje, i na koji način će se evaluirati njihov doprinos, profesionalnost, etičnost, nepolitičnost, kako se to kaže, profesionalnost iznad političkih simpatija prema bilo kojoj stranci. To je to, ima namere, ali bez umišljaja, čist nehat. Dakle, u svakom smislu od onoga što je dobra namera ministarstva bila da se ovaj zakon donese. U članu 27. je jedan primer koji se provlači kroz druge članove ovog zakona, a to je da se mešaju prava. Dakle, član 27. tiče se posebnih savetnika ministara: "Ministar može imenovati najviše tri posebna savetnika. Posebni savetnik ministra po nalogu ministra priprema predloge, sačinjava mišljenje i vrši druge poslove za ministra. Prava i obaveze posebnog savetnika ministra uređuju se ugovorom, prema opštim pravilima građanskog prava, a naknada za rad – prema merilima koje odredi Vlada". To je mešanje radnog prava, mešanje zakona kojim uređujemo državnu upravu i zadiranje u oblast toga šta će Vlada da radi. Takvih primera imate i kroz zakon o državnoj upravi, i kroz zakon o Vladi koliko god hoćete. U članovima 36, 37. i 38. definiše se direktor posebne organizacije i zamenik direktora posebne organizacije. Opet razumem želju da se nešto nazove, jer nemam ništa protiv, ali morate da znate da kažete da li je to direktor kao što je inače direktor ili je to neki drugi direktor. Jer ovde nedostaje upravni odbor ako je to direktor kao i svaki drugi direktor. A ako nije, recite onda, mi ga tako samo zovemo, jer se to nama sviđa i to je ta nepismenost, nedorečenost u članovima zakona. I ako jednom pažljivo pročitate, onda ćete videti da bi ova vlada napravila najbolji mogući potez da tekst u ovom zakonu povuče iz skupštinske procedure, ili bar da pravi onu poslovničku mogućnost koju daje ova skupština, i da radi amandmansku popravku ovog zakona u toku zasedanja Skupštine. Mi ćemo biti spremni da to podržimo, jer je važnije da izađe pismen tekst zakona, nego da neko bude tvrdoglav. Od toga da se bude tvrdoglav može samo da izađe tekst zakona koji će čitati službenici ove vlade, njih 1.000, ili 2.000 ili 3.000, možda ovde među nama poslanicima ima ljudi koji nisu ni pročitali zakon, ali ljudi koji su zaposleni u državnoj upravi, budite sigurni da su pročitali svaki red. Nemojte sebi dozvoliti da vam se ljudi iza leđa smeju, zato što ste im dali nepismen tekst u ruke, sramota je za državu. Član 47. ovog predloga zakona govori o nadzoru. Nadzor nad radom, pa marginalni naslov definiše pojam i predmet nadzora nad radom. Poslednji stav u tom članu 47. kaže: "Ministarstvo ne može vršiti nadzor nad radom drugog ministarstva." A kao da inače može, pa sada samo ovde jedan od tih ne može. Odslikavam vam ne najekstremniju, jer najekstremnija je ona priča o naredbi kada ima jedna situacija koja ima opšti slučaj, nego drugu i treću stvar po snazi loše napisanog teksta koji će proizvesti zbrku u primeni, i to je sasvim očigledno. Član 67. govori o poslovima iz delokruga više organa državne uprave. Taj član glasi: "Poslom iz delokruga dva ili više organa državne uprave upravlja onaj organ državne uprave u čijem delokrugu je pretežan deo posla". Ne sumnjam da je zakonodavac, odnosno zakonopisac nešto hteo ovim, ali šta je hteo, to neće razumeti nijedan organ uprave, pogotovo u definiciji - pretežan deo posla. Ili će objašnjavati za primer što komplikuje državnu upravu umesto da je čini jednostavnom. Slažem se da je pretvara u javni servis i da je pretvara u službu koja je pre svega u službi građanima Srbije. Dalje, članovi71, 72. i 73. govore o odnosu organa državne uprave i AP Vojvodine. U suštini, kada se pročitaju, svode se na to, Vojvodina je manja od autonomije, a veća od lokalne samouprave. Nemam ništa protiv da vam je i to ideja, ali ne može da piše da ministar prati ustavnost i zakonitost opšteg akta. Zna se ko je u ovoj državi zadužen za ustavnost po ovom ustavu. Ministar može i mora da reaguje kada dobije pritužbu, primedbu, kada uđe u proces upravni akt kojim se očigledno krši Ustav. Ne može on da prati ustavnost, ne može da nadzire ustavnost, to je katastrofa i da se izgovori, a kamoli da se napiše u tekstu zakona. Dalje, u članu 73, isto ono što se tiče Vojvodine, piše: "U svakom slučaju, nadležno ministarstvo dužno je da postavi pitanje odgovornosti rukovodioca organa autonomne pokrajine." Ovde zakonopisac vidim da ne poznaje Statut AP Vojvodine. Organi AP Vojvodine su Skupština AP Vojvodine, Izvršno veće AP Vojvodine i sekretarijati. Dobacuju mi poslanici da se to menja. Najviše volim da se menja, ali ne volim da se menja tako da sve ostane isto ili da se menja tako da bude gore. Bar ne moram da ćutim kada vidim da je to na delu. Po kom osnovu će ministarstvo i na kakav način pozvati rukovodstvo organa AP na odgovornost? Na kakvu odgovornost? Mešate dve stvari. Možda nečiju ideju o tome kako ne bi trebalo ili kako bi trebalo da izgleda status AP, ali veza, trenutna i važeća, između Republičke vlade i AP Vojvodine je zakon o prenosu određenih nadležnosti autonomne pokrajine na osnovu Ustava Republike Srbije. Menjajte ga ako imate većinu. Dobacuju da nije u skladu sa Ustavom. Jeste, u skladu je sa Ustavom, lepo se vidi iz člana 109. i uopšte nije sporno. Ne možete da napišete ovo i da očekujete da vam bilo koji radnik državne uprave postupi po ovome, jer to ne samo što je nepismeno, nego nepotrebno vas kvalifikuje kao ljude koji hoćete ovim zakonom da stavljate van snage drugi zakon koji je donela ova skupština. U članu 75. govori se o nadležnom sudu kao o sudskoj zaštiti prava autonomne pokrajine. Dakle: "Organ određen opštim aktom autonomne pokrajine može nadležnom sudu podneti tužbu za zaštitu prava autonomne pokrajine, ako smatra da je pojedinačnim aktom ili radnjom organa državne uprave povređeno neko Ustavom ili zakonom zajemčeno pravo." Tu ste pobrkali dve stvari. Uveli ste nadzor "prateći" ustavnost i zakonitost, a ovde govorite o tome da je državna uprava uradila nešto mimo zakona. Znači, ne postupa ta državna uprava, jer je njen organ postupio mimo zakona, nego kao ostavljate organima Autonomne Pokrajine Vojvodine da podnesu tužbu nadležnom sudu. To organ autonomne pokrajine može da uradi kad god hoće. To nije veza u državnoj upravi, to je mešanje radnog prava, organizacije državne uprave i onoga što hoćete da bude uređen sistem. U članu 84. zakona o državnoj upravi kaže se: "Na zgradama u kojima su smešteni organi državne uprave ističe se naziv organa, grb i zastava Republike Srbije. Na ulazu u službenu prostoriju ističu se lična imena funkcionera, drugih rukovodilaca i zaposlenih koji u njoj rade, a na odgovarajućem mestu unutar zgrade ističe se raspored prostorija organa državne uprave". Kažite mi u uporednom pravu jedan zakon koji sadrži ovakve odredbe i kancelarijsko poslovanje, kao što to ima zakon o državnoj upravi. Imam manje od tri sekunde za zakon o Vladi, ali u te tri sekunde, pošto imam podneto 26 ili 28 amandmana, samo glavne primedbe. Prvo, zakon o Vladi bez potrebe sebe zove zakon o Vladi jer predstavlja izmene i dopune prethodnog Zakona o Vladi, donesenog 1991. godine, sa izmenama iz 1993. godine. Ima tri velike manjkavosti. Prva manjkavost je dekonstitucija Ustava. Bez ikakve potrebe se iz člana u član prepisuju odredbe Ustava i time se dovodi u opasnost ocena Ustavnog suda o nekoj odredbi zakona, a u suštini ocena Ustava. Druga ozbiljna primedba je što imate odredbi jednako nepriličnih, kao što su i odredbe u zakonu o državnoj upravi, od kojih je posebna odredba koja se tiče kabineta predsednika Vlade. Taj član, dozvoliće mi predsedavajući uz izvinjenje jedan minut produženja, glasi: "Predsednik Vlade i potpredsednici Vlade imaju kabinete, koji po njihovom nalogu vrše stručne i druge poslove za njihove potrebe. Predsednik i potpredsednik Vlade mogu unutar kabineta imenovati savetnike. Radni odnos u kabinetu zasniva se na određeno vreme..." Molim vas, ko god je pravnik, da bar podržite ove amandmane kojima se uklanjaju iz zakona o Vladi najstrašnije odredbe, a ovo ostalo kako hoćete. Ako hoćete da se sramotimo svi zajedno, sramotićemo se. Dakle, zasniva se na određeno vreme; radno pravo nekoga ko je savetnik, ulazi u zakon o Vladi, dok traje dužnost predsednika Vlade, odnosno potpredsednika Vlade. "Prava i obaveze savetnika koji ne budu zasnovali radni odnos (ima još jedna kategorija) uređuju se ugovorom (opet formulacija koja upućuje na istog zakonopisca), prema opštim pravilima građanskog prava, a naknada za rad – prema merilima koje odredi Vlada. Kabinete vode šefovi kabineta (to treba da stoji u zakonu za koji će glasati Narodna skupština Republike Srbije), koje postavljaju i razrešavaju predsednik Vlade, odnosno potpredsednik Vlade i koji imaju položaj direktora službe Vlade koji je odgovoran predsedniku Vlade. Šefu kabineta prestaje mandat (čovek ima mandat) sa prestankom mandata predsednika Vlade, odnosno potpredsednika Vlade, ostavkom ili razrešenjem." Osim članova kojima se zadire u delokrug rada Narodne skupštine, zakon o Vladi ima još članova koji podrazumevaju ili nedostatak zanatskog u ova dva važna zakona, ili je u pitanju ono ljudsko u svima nama, a da se bude tvrdoglav po cenu sopstvene sramote. Mi nećemo da svojim učešćem doprinesemo bilo čemu što bi kao nepismeno i neuredno izašlo iz ove skupštine. Spremni smo da razgovaramo o amandmanima, spremni smo da razgovaramo o tome da amandmanima sada intervenišete na zakon o državnoj upravi, jer su ovo dva važna zakona za koje smatramo da ih treba doneti, ali da budu pismeni, da budu primenjivi i jasni, ko šta radi i ko kome telefonira.
Da biste završili misao, dozvolio sam vam tri i po minuta produžetka. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, ovlašćeni predstavnik.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, DSS će podržati oba predloga zakona jer iz ove dve diskusije nismo čuli ozbiljnije primedbe na rešenja koja su predviđena u ova dva zakona. Nema sumnje da se oba zakona predlažu se u pravom trenutku, da su komplementarna po rešenjima i da u situaciji kada počinje ozbiljna reforma pravnog sistema, nakon verujemo zaključenog ugovora o stabilizaciji i pridruživanju, da će upravo sistem koji se sada stvara Predlogom zakona o Vladi i Predlogom zakona o državnoj upravi omogućiti da se na efikasan način implementira ono zakonodavstvo Evropske unije za koje budemo obavezani. Upravo činjenica da je predloženim zakonom o Vladi razrađen i preciziran stručni deo koji se odnosi na generalni sekretarijat i na stručne službe, a takođe i na dva saveta koja se predviđaju da se osnuju – saveti koji se odnose na državne organe i javne službe, za ekonomski razvoj, saveti koje osniva predsednik Vlade i njihova veza u tom stručnom aspektu sa državnom upravom i ministarstvima, i ta potencirana koordinacija koja se uspostavlja – jeste onaj kvalitet koji se vidi iz predloženih zakona. Ulazimo u period kada će se usvajati niz zakona koji će biti komplementarni sa propisima EU, bez obzira na činjenicu da će se vlade menjati, upravo u predloženom zakonu o državnoj upravi činjenica da će pomoćnici ministara koji će voditi pojedine sektore biti nepolitičke ličnosti, da će biti državni službenici, obezbeđuje kontinuitet u ovom važnom poslu. Upravo iz tih sektora dolaziće predlozi zakona. Upravo ti sektori biće na stalnoj vezi sa generalnim sekretarijatom i stručnim službama i upravo će ta veza između sekretarijata, stručnih službi i sektora pomoći da se formuliše jedinstvena politika u okviru Vlade Srbije. Činjenica da je zakonom o Vladi predviđena mogućnost da se formiraju saveti, koji će razmatrati predloge koji dolaze iz pojedinih ministarstava, stvara ono što se zove centar Vlade, gde će se formulisati jedinstvena politika Vlade. Predsedniku Vlade su upravo ovim predlogom zakona date mogućnosti da svoje kapacitete koje ima po Ustavu razvija, da vodi Vladu, usmerava rad Vlade i stara se o sprovođenju jedinstvene politike Vlade, što govori o jednoj jasnoj vezi koja se vidi između ova dva zakona i rešenja u njima, od predsednika Vlade, njegovog kabineta, generalnog sekretarijata, do ministara i pomoćnika ministara kao rukovodilaca sektora. Ono što je bio problem u sadašnjim rešenjima u zakonu o Vladi i državnoj upravi jeste nedostatak koordinacije, jeste činjenica da se nije videlo na koji način se stvara jedinstvena politike. Pojedina ministarstva su uglavnom formulisala svoju politiku i ta politika nije u velikoj meri bila kompatibilna sa jedinstvenom politikom Vlade. To je taj kvalitet koji daju ova dva predložena zakona kada se pogledaju u celini, kada se pogledaju u vezi i kada se stvari ne posmatraju samo površno, po pitanju stila i da li je to prelazno rešenje između jednog i drugog sistema. Upravo činjenica da se ovim predlogom zakona o državnoj upravi jasno nagoveštava proces depolitizacije državne uprave, jasno nagoveštava činjenica da će se ponovo uvesti karijerni sistem, da će se obezbediti kontinuitet, jeste onaj korak koji govori da se u ovom zakonu jasno implementiraju oni standardi u EU koji čine i EU jedinstvenim administrativnim prostorom. Svi ti standardi su zaista ovde implementirani. Ovaj zakon jeste moderan zakon i jeste, kako je rečeno u diskusiji, osnova za reformu državne uprave. Naravno, u zakonu o Vladi je vrlo važno napomenuti način na koji su definisani mandati Vlade, prestanak mandata, rasprava o poverenju, rasprava o nepoverenju. Ono što je vrlo bitno, što je bila jedna praznina, to su ovlašćenja nakon ostavki Vlade i ministra. Upravo činjenica da Vlada nakon toga obavlja samo tehničke poslove i da je to ovde jasno precizirano, otklanja sve te dileme. Naravno, kroz raspravu o amandmanima ukazaćemo na neka druga rešenja, ali želeo sam u ovoj diskusiji upravo da potenciram tu činjenicu da, uoči velikog posla koji nam predstoji, uoči posla koji podrazumeva ogroman broj zakona koje moramo ovde da usvajamo, uoči posla koji podrazumeva da sva ministarstva moraju da imaju koordinaciju među sobom, ti propisi koji se donose, a koji će predstavljati implementaciju niza propisa koji su na snazi u EU, moraju da budu u vezi između pojedinih ministarstava. U tom smislu vidim kvalitet ovih predloženih zakona. Naravno, važno je da se u ovom velikom političkom poslu koji predstoji oseća jedno liderstvo, oseća jedno vođstvo. Upravo u razradi onih rešenja koja se odnose na predsednika Vlade, na činjenicu, kako se kaže u predlogu, da on vodi i usmerava Vladu, da se stara o jedinstvu političkog delovanja Vlade i da usklađuje rad članova Vlade, a takođe da može da daje obavezna uputstva i posebna zaduženja pojedinim ministrima, shodno programu Vlade, govori da se u ovom predlogu zakona ide ka tome da se stvori jedan centar strateškog odlučivanja i jedinstva politike. Upravo ta činjenica da se program Vlade jedinstveno sprovodi, da postoji koordinacija u formulisanju politike Vlade, da se ta politika sprovodi kroz organe državne uprave, preko državnih sekretara, pogotovo preko pomoćnika, govori o tome da oba zakona imaju jasan koncept, jasnu viziju i predstavljaju upravo onaj instrument koji će pomoći da se važan posao koji nam predstoji - usklađivanje niza propisa sa propisima Evropske unije – na najkvalitetniji način obavi. U tom smislu DSS će podržati oba zakona.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik šefa poslaničkog kluba SPS.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, dozvolite da i ja, u ime SPS, kažem nekoliko reči o ova dva predloga zakona koji se danas nalaze na dnevnom redu Narodne skupštine. SPS ceni da je dobro što Skupština danas raspravlja o ova dva predloga zakona, ali je loše što u ovom sazivu Skupštine, u okviru ovog dnevnog reda Skupština ne raspravlja i o trećem, po našem mišljenju važnom zakonu, a to je zakon o Narodnoj skupštini Republike Srbije. Smatramo da bi, s obzirom da ovaj zakon uređuje pitanje odnosa i Vlade prema Skupštini, bilo logično da smo raspravljali i o zakonu o Narodnoj skupštini, ali ne na način na koji je to bilo praćeno u delu medija, sa stanovišta primanja zaposlenih u Narodnoj skupštini, nego pre svega i jedino sa stanovišta onoga što treba da čini suštinu zakona o Narodnoj skupštini, a to je regulisanje statusa Narodne skupštine, organizacija Narodne skupštine, budžet Narodne skupštine, odnos Narodne skupštine prema Vladi Republike Srbije, odnos Narodne skupštine prema predsedniku Republike Srbije. Mislim da je loše što i to pitanje nismo stavili na dnevni red, da bi zaokružili jednu celinu odnosa koja postoji između Vlade i Narodne skupštine Republike Srbije. Na sporimo potrebu i dobro je što ovaj zakon jasnije nego do sada uređuje odnos između Narodne skupštine i Vlade Republike Srbije. Smatramo da je dobro što Predlog zakona o Vladi sadrži odredbe koje se tiču mandata Vlade, šta sve Vlada radi i šta čini suštinu njenog mandata, od trenutka izbora, formalno, dok postoji Narodna skupština, nakon prestanka mandata, koja su ovlašćenja i šta Vlada može da radi, šta ministarstva mogu da rade, šta predsednik Vlade. Mislimo da je sve to dobro, jer se uređuju ta pitanja koja su do sada bila nedovoljno uređena. To je nešto što smatramo dobrim. Takođe je dobro što se unose i određena pravila vezano za uređenje i organizaciju Vlade. Cenimo da ima i stvari u ova dva zakona koje mogu, po mišljenju nas iz SPS, ako ne budu primenjene na pravi način, stvoriti određene probleme. Pre svega, mislim na pitanje organizovanja Vlade, ministarstava i drugih tela, odnosno broja zaposlenih, i to posebno u kontekstu pitanja koje sada u javnosti dobija na značaju, a to je pitanje racionalizacije zaposlenih ili smanjenja broja zaposlenih u državnim organima. Naime, kažem, za nas nije sporno da ova dva zakona budu na dnevnom redu, da Predlog zakona o Vladi uredi ove odnose, kao što smatramo da je sasvim normalno, to SPS i podržava, vezano za Predlog zakona o državnoj upravi, ugraditi sve one principe koji su osnovni principi i koje treba poštovati prilikom sprovođenja reforme državne uprave, kao što je princip decentralizacije, depolitizacije, profesionalizacije, racionalizacije i modernizacije. Ali, kažem još jednom, smatram da bi bilo dobro obratiti pažnju i na još neke stvari koje mogu ovim zakonima da dobiju jednu negativnu suštinu. Naravno, nadam se da do toga neće doći i to ćemo videti u konkretnim potezima Vlade, ali smatram potrebnim da to pomenem. Zašto? Ova dva zakona predviđaju određenu strukturu i ta struktura, otprilike, ide na sledeći način: imamo predsednika Vlade i potpredsednike Vlade, imamo šefove kabineta. Predsednik Vlade i potpredsednici Vlade mogu da imaju više savetnika. Naravno, tu idu i ona tzv. tehnička lica, ali sve to povećava broj zaposlenih. Onda imate ministra. Ministarstvo može da ima državnog sekretara, jednog ili više. Ministar može da ima tri savetnika, može da ima jednog ili više pomoćnika ministra. Onda ide sekretar ministarstva. Takođe, postoji mogućnost da se imenuje savet ministara. Zakon daje mogućnost da se formira jedan ili više organa uprave. Tu ide direktor, pomoćnici itd, plus tehnička služba. Onda postoje organi u sastavu ministarstva kao što su uprave, inspektorati i direkcije, opet sa ovom rukovodećom strukturom koja će se dalje multiplikovati na tom nižem nivou. Postoje i sekretarijati i zavodi, kao vrste posebnih organizacija, a tu imamo i direktore i zamenike. Postoje okruzi, o kojima je govorio gospodin ministar, i sve to će predstavljati deo ili organizaciju rada vlade, ministarstava itd. Ovo pominjem iz razloga što ćemo u praksi videti opredeljenje ove vlade da li teži ka profesionalizaciji, ka smanjenju broja političkih funkcija ili će ostati, da kažem, na ovom nivou koji je sada zatečen. A moram to posebno pomenuti iz razloga što je ova vlada suštinski zatekla organizaciju, a pogotovo ljude i zaposlene u toj celoj strukturi, ili će to ići linijom manjeg otpora i neće preduzimati nikakav korak da tu napravi značajniji pomak. Kada pogledamo sve ovo, dolazimo do jednog prostog zaključka, brzo se povećava broj ljudi koji supredstavljali ono što se zove državna uprava i korisnici su budžeta, a ne vidimo na drugoj strani ono što je suštinsko za Srbiju, ko stvara dohodak i ko radi. Naime, puno ljudiima koji su se u poslednjih nekoliko godina multiplikovali na različite načine. Sada dolazi do onog zadnjeg pitanja, a koje je po meni vrlo važno i praktično se tiče statusa ogromnog broja ljudi u Srbiji. Prema izjavi gospodina ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, u organima državne uprave u ovom trenutku ima 27.000 ljudi. To je stanje sa 2004. godinom, kada je ova vlada stvorena, 31.6.2004. godine. Poređenja radi, da biste shvatili o kakvim je brojčanim razlikama reč i u kom vremenskom periodu se povećao taj broj zaposlenih, moram vam reći da je prema zvaničnim podacima broj zaposlenih u ministarstvima, posebnim organizacijama i stručnim službama Vlade Republike Srbije na dan 31.12.2000. godine bio 8.715 ljudi, a 31.12.2003. godine 11.567, povećanje za 2.852 čoveka ili osobe, a sada imamo 27.000. Stoji objašnjenje koje smo pročitali u dokumentu koji se zove Strategija državne uprave u Republici Srbije, najveći broj zaposlenih je preuzet gašenjem ranijih saveznih organa, organa SRJ i preuzimanjem tih organa, a naravno i zaposlenih. Tu se brojke ne slažu, pa bi bilo dobro da i od gospodina ministra čujemo koliko je tačno ljudi preuzeto, da li od 12 hiljada do 27, a to je 15 hiljada, ili manje, kako bi došli do odgovora ko je i kako zaposlio taj ogroman broj ljudi u proteklom periodu. Ovo govorim iz prostog razloga pošto upoređivanjem ovih brojkidolazim do frapantnog podatka da je proteklih nekoliko godina broj ljudi u državnim organima Republike Srbije višestruko povećan iu ovom dokumentu koji se zove Strategija državne uprave se daje i odgovor kako se to desilo. Ovo pominjem iz razloga što će to pitanje povećanja zaposlenih naročito doći do izražaja kada se bude sprovodio program racionalizacije državne uprave. Naime, imali smo jednu prostu činjenicu, dozvolite, moraću citirati, da prethodna vlada, ona koja je bila od 2001. do kraja 2003. godine, nije imala jasan institucionalni okvir vezano za reformu državne uprave i da nije učinila ništa suštinski vezano za reformu državne uprave. Kada ne postoji strategija, naravno da se ne mogu vući odgovarajući potezi. Zato je poprimala ogroman broj ljudi, a pre svega po partijskoj osnovi, i konstatuje se u tom dokumentu da je u vreme prethodne vlade bilo jako izraženo nepoverenje i animozitet, citiram, prema celokupno zatečenom sastavu državne uprave. To je jedna činjenica. Druga, izvršena je zamena najvećeg broja postojećih kadrova na svim višim položajima u upravi novim mladim ljudima bez imalo prethodnog iskustva u državnoj upravi. Naravno da protiv mladih ljudi niko nema ništa. Zanimljiva je konstatacija, mi nemamo razloga da u nju ne verujemo – jer ljudi koji su radili u organima državne uprave su nam posvedočili svojim ličnim primerima, s obzirom da su bili predmet šikaniranja i svega ostalog što su donele nazovidemokratske promene iz oktobra 2000. godine – ti mladi ljudi suštinski nemaju potrebno znanje da bi mogli, da kažem, unaprediti rad organa uprave, a na čijem se čelu nalaze. Ovo govorim iz razloga što sada imamo faktičku situaciju, jer logično kod 27.000 ljudi svakom razumnom čoveku odmah pada na pamet, i to nije nikakva neka velika mudrost, da treba smanjiti broj zaposlenih. A pogotovo kad se vrši uporedni pregled Srbije sa ostalim zemljama Evrope i vidi se da imamo više zaposlenih u odnosu na ono što bi činio optimalan broj zaposlenih u državnoj upravi. Postavlja se pitanje, na koji način će se smanjivati broj zaposlenih u državnoj upravi. Naime, zakon o državnoj upravi to pitanje postavlja i reguliše na samo jedan opšti, ako mogu reći, način, reguliše uslove kojemoraju da ispunjavaju državni službenici, i to je jedan opšti okvir. Pravni osnov za ovo pitanje nalazi se u Uredbi o načelima za unutrašnju organizaciju i sistematizaciju radnih mesta u ministarstvima, posebnim organizacijama i službama Vlade. Ovom uredbom se utvrđuju načela za unutrašnju organizaciju i sistematizaciju radnih mesta u ministarstvima i posebnim organizacijama i, što je vrlo važno, donošenje pravilnika o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta u organima. Pravilnik preskačem kako bih bio što jasniji. Pravilnik donosi ministar, odnosno sekretar ili direktor koji rukovodi posebnom organizacijom. Pravilnik utvrđuje organizacione jedinice i poslove koji se u njima obavljaju iz delokruga utvrđenog zakonom; ukupan broj radnih mesta, sa nazivom i opisom poslova za svako radno mesto ili grupu radnih mesta i potreban broj zaposlenih; uslove za obavljanje poslova svakog radnog mesta ili grupe radnih mesta; radna mesta za koja se radnici primaju bez oglasa. Takođe, u okviru dokumentacione osnove neophodno je, između ostalih stvari, dati razloge i obrazložiti predlog za izmenu postojeće organizacije, odnosno obrazložiti predlog za novu organizaciju, navesti potreban broj zaposlenih u organu i njihovu stručnu spremu po vrstama poslova i obrazložiti potrebu za tim brojem zaposlenih. Ministar, odnosno sekretar ili direktor dostavlja pravilnik, zajedno sa dokumentacionom osnovom, na mišljenje komisiji Vlade za pregled pravilnika. Naravno, uopšte ne dovodim u pitanje stručnost, objektivnost ministra, bilo kog, u Vladi Republike Srbije, sa stanovišta da li će on imati dobar pristup kada je reč o regulisanju ovog važnog pitanja. Postavlja se pitanje ovih nižih nivoa. Ako pođemo od prethodno izrečene konstatacije, koja stoji u ovom materijalu, da je puno novih mladih ljudi po stranačkoj pripadnosti, suštinski, dovedeno na odgovorna mesta, oni će na nižim nivoima davati predloge kako treba urediti državnu upravu, odnosno oni će praviti tu sistematizaciju na nižim nivoima i oni će biti ti koji će propisivati ukupan broj zaposlenih. Imamo jednu situaciju, od svih ovih dokumenata koje sam naveo, a tu ima i još jedan dokument koji se zove Uredba o izmeni i dopuni Uredbe o načelima za unutrašnju organizaciju, stoje neke stvari koje su potpuno jasne. Postoji opšti kriterijumi koji se vide iz ovih dokumenata i koje niko ne dovodi u pitanje, a to je da opšti kriterijum može biti organizaciona jedinica, odnosno koja se pitanja regulišu kroz te organizacione jedinice. Broj izvršilaca je takođe jedan opšti kriterijum, stručna sprema zaposlenih je opšti kriterijum, stručni ispit nešto što treba da ima svako lice koje je zaposleno u organima državne uprave, kao i poslovna sposobnost. Ono što ne piše, a znam da dokument to ne može da sadrži, a bilo bi dobro da čujem od gospodina ministra, jer je ovo pitanje jako važno, i ne samo za ovih 27.000 ljudi, koliko je sada zaposleno u organima državne uprave, nego za jako veliki broj ljudi. Jer prema zvaničnim državnim podacima u ovom trenutku imamo 231.000 lica koji su korisnici budžeta Republike Srbije. Pre ili kasnije sva ta lica će biti predmet neke slične reorganizacije ili racionalizacije. I sve te institucije, kancelarije, agencije, ili već kako se drugačije zovu, moraće primenjivati ovaj kriterijum. I sada kažem - postoje objektivni kriterijumi, ali postoje i oni posebni kriterijumi, koji naravno nisu napisani, ali bi bilo dobro da ih čujemo. To su sigurno - godine radnog staža, odnosno da li neko lice ima osnov za odlazak u penziju; zatim - da li će biti podele na one koji treba da rade i koji treba da napuste državnu upravu sa stanovišta godina života; da li će prednost dobiti pod istim uslovima, ako imaju istu stručnu spremu, ona lica koja imaju 55 godina, recimo, i visoku stručnu spremu, u odnosu takođe na ljude koji imaju visoku stručnu spremu, ali 25 godina, pa objektivno imaju veće šanse da na tržištu Srbije nađu neki odgovarajući posao. Da li će se u obzir uzimati i pol ljudi koji rade u organima državne uprave, jer i sami znate da žene sa preko 53 godine života teško mogu dobiti novu priliku da se zaposle, da dobiju novi posao, i objektivno se može desiti da postanu ili socijalni slučajevi i problem društva. Koji će kriterijumi, u stvari, biti najprimenjiviji, najmerodavniji, jer mi u okviru normativnog uređenja ovog pitanja imamo samo da ljudi koji budu sami odlučili da potpišu izjavu kojom potvrđuju da ne žele više da rade u državnim organima, oni su osobe čiji će status biti uređen zakonom i Ustavom. Izjava volje pojedinca je nešto što niko ne može dovesti u pitanje i samom izjavom pojedinca da ne želi više da radu u državnim organima on više neće biti radnik državnih organa, ali se postavlja pitanje ovih ostalih. Kako će se vršiti odabir drugih ljudi, koji predstavljaju, makar formalno, višak u državnoj upravi? Kako će ići ta, da kažem, lista lica koja predstavljaju višak u državnoj upravi? Po gradaciji nekih, ako mogu da upotrebim taj izraz, dobrih rešenja za radnike državne uprave, logično bi bilo da prvo prestanu da budu radnici državne uprave ona lica koja imaju uslove za penziju, pa bi onda logično bilo da potom dobiju ona lica koja eventualno, boravkom na tržištu rada, mogu steći tj. ispuniti zakonski uslov da mogu otići u penziju. I, naravno, kao četvrti, najgori ili najteži nivo su oni ljudi koji će ostati bez posla. Sada se postavlja jedno objektivno pitanje - kako će se smanjivati broj ljudi u državnoj upravi? Da li će na ovim nižim nivoima prevladati taj, kako ljudi kažu, nevidljivi kriterijum, jer mimo ovih vidljivih, poznatih kriterijuma, postoje i oni nevidljivi, koji su u praksi primenljivi i koji su jednostavno jedini važeći. Naravno, ne želim da se shvati da sam neko ko govori tj. glasnogovornik svih onih ljudi koji će biti predmet racionalizacije. Svestan sam da racionalizacija treba da se sprovede, ali bih samo voleo, tj. mi poslanici SPS-a, da čujemo i od gospodina ministra da li se razmišljalo o celini ovog problema, i da čujemo odgovor - kako se planira ova teška operacija izvesti, jer nije u pitanju samo 27 hiljada ljudi, u pitanju je oko 231 hiljada osoba koje su korisnici budžeta i koje će pre ili kasnije, a kako stoje stvari pre, biti predmet racionalizacije. Mi ovde nismo pomenuli – naravno, reći ćete da Narodna skupština i ovi zakoni s tim nemaju veze, ali ima budžet Republike Srbije – jedan broj zaposlenih koji su sastavni deo funkcionisanja lokalne samouprave. I preko budžeta Republike Srbije se finansira rad lokalne samouprave, ne samo oni poslovi koji su sadržani u Zakonu o lokalnoj samoupravi, pa država obezbeđuje novac za funkcionisanje lokalne samouprave na taj način, nego ima i veliki broj zaposlenih, i to nisu zaposleni koji se mogu finansirati samo kroz funkcionisanje lokalne samouprave. Uzmite u obzir da u Srbiji ima 160 opština, bez Kosova i Metohije, po 100 zaposlenih u proseku po jednoj opštini, što je 16 hiljada ljudi, po 232 hiljade, po 348 hiljada. Bilo bi dobro ako gospodin ministar ima podatak da čujemo i koliko ima zaposlenih u lokalnoj samoupravi. Pa onda imamo AP Vojvodinu, pa imamo Beograd, ljude sa Kosova i Metohije, imamo opštine i gradove, znači imamo ogroman broj ljudi koji će biti predmet onoga što se zove smanjenje broja zaposlenih. U tom kontekstu smatram da ovo pitanje treba posebno obraditi. Mislim da je dobro da čujemo gospodina ministra ovde u Skupštini kakvi su planovi u vezi sa tim, da čujemo, naravno, ono što sam ga pitao. Mi imamo brojčani podatak od 8.700 i nešto na 27 hiljada, to je 19 hiljada ljudi, ali da čujemo šta je suštinski preuzeto sa saveznog nivoa, a šta je poprimano za vreme DOS-a. Ne da bi se odnosili negativno prema tim ljudima, nego jednostavno da bi sve one ljude koji će biti predmet racionalizacije stavili u isti položaj, da ne budu oni koji su primljeni na osnovu partijske pripadnosti privilegovani sada kada se bude razgovaralo o smanjenju broja, pa da oni budu neko ko će odlučivati o sudbini ljudi koje su zatekli na radnim mestima, i koji uz to poseduju stručnu spremu i znaju da rade svoj posao. Hvala.
Zahvaljujem se. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika ili šefova poslaničkih klubova javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu o predlozima zakona o Vladi i državnoj upravi. Ali, ako hoćete, pošto je 17,50, možemo da završimo sa ovim, a da sutra prvi po redosledu bude narodni poslanik Ljiljana Nestorović, shodno članu 89. stav 3, a drugi Boško Ristić, da bi mogli da se pripreme i da sutra započnemo raspravu. (Saglasni su.) Vidimo se sutra u 10,00 časova. Hvala.