Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, kao ovlašćeni predstavnik i kao član Odbora za finansije Narodne skupštine Republike Srbije, želeo bih da dobijem objašnjenje vezano za raspravu o Zakonu o Narodnoj banci Srbije. Naime, kratko ću podsetiti poslanike i javnost da je u dosadašnjem Zakonu o Narodnoj banci Srbije Odbor za finansije bio ovlašćeni odbor koji je čak i formalno Skupštini Srbije predlagao kandidata za guvernera Narodne banke Srbije. Dakle, na osnovu predloga nas, članova Odbora za finansije, Narodna skupština je birala guvernera Narodne banke Srbije. Mi ovih dana imamo u proceduri Predlog novog zakona o Narodnoj banci Srbije i, kao što se većina nas složila, imamo jedno novo i mnogo bolje rešenje o tome da kandidata za guvernera Narodne banke Srbije predlaže predsednik Republike, i mislim da na taj način jačamo i poziciju guvernera Narodne banke Srbije i ceo mehanizam odlučivanja dobija svoj puni smisao. Ipak, i novim Predlogom zakona o Narodnoj banci Srbije, Odbor za finansije je ovlašćeno telo Narodne skupštine Republike Srbije, koja bira članove Saveta Narodne banke Srbije, što je veoma važna stvar. Rasprava je pokazala da postoji čak i jedna vrsta uzdržanosti u javnosti o tome zato što Savet, na kraju uz dogovor sa Izvršnim odborom, donosi odluku o režimu kursa. Dakle, nama ostaje jedno veoma važno ovlašćenje da biramo, odnosno da predlažemo članove Saveta Narodne banke Srbije. Šta je moje pitanje? Moje pitanje je - kako je onda došlo do, pretpostavljam, tehničke greške, da Odbor za finansije nije uopšte ovlašćeni odbor da raspravlja o Zakonu o Narodnoj banci Srbije i da raspravlja o amandmanima na Zakon o Narodnoj banci Srbije? Dakle, složićemo se svi da nema mnogo logike da raspravljamo o radu Narodne banke, da usvajamo izveštaj, da smo pre nekoliko nedelja usvojili ostavku guvernera Narodne banke, Jelašića, da ćemo po novom zakonu predlagati članove Saveta Narodne banke, a da u procesu izmena i dopuna Zakona o Narodnoj banci Srbije nismo ovlašćeni, kao Odbor, da razmatramo taj zakon i amandmane. Mislim da ćemo na ovaj način umanjiti i ulogu i kredibilitet Odbora u našem budućem veoma važnom poslu, a to je izbor članova Saveta NBS. Pretpostavljam da je sada kasno da tu, siguran sam, tehničku grešku ispravimo i ovo je samo moj jedan, rekao bih, više apel i pitanje da u nekoj budućoj proceduri vodimo računa o tome da uskladimo nadležnost i rad odbora sa onim što piše u pojedinim zakonima, da ne bismo došli u neku situaciju da to nema neke logike sa onim što se raspravlja. U svakom slučaju, ukoliko postoji neko racionalno objašnjenje, biću veoma zadovoljan ukoliko ga dobijem.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas smo u jednim dnevnim novinama mogli da pročitamo da je Vlada Republike Srbije odgovorila na 19 postavljenih pitanja od ukupno 37 koja su narodni poslanici postavili članovima Vlade Republike Srbije. Moram da kažem da ovaj podatak nije tačan i, naravno, ne mislim pri tom da su te dnevne novine nešto pogrešile, nego očigledno da nisu dobile pravu informaciju od nadležnih skupštinskih službi jer su samo poslanici SRS postavili mnogo više od 37 pitanja, što odavde, a što u pisanom obliku, kako to dozvoljava naš Poslovnik. Pitanja koja Dragan Todorović ovde pokreće već nekoliko meseci odnose se na privatizaciju Luke "Beograd" i "Novosti". Nažalost, mi ne dobijamo nikakve odgovore na ta postavljena i pitanja i, što je još gore, očigledno je da nadležne službe nemaju nameru da na tu temu bilo šta ozbiljno urade. Danas smo takođe mogli da čujemo da je VAC preuzeo 32% akcija "Novosti". "Novosti" kažu da je to prevara, a mi pitamo – dokle će ovaj narod da bude u zabludi i kada će nadležni državni organi da raščiste tu situaciju šta je prevara, da li je prevara i šta je stvarna istina vezano za privatizaciju "Novosti"? Javnost je mogla da se upozna takođe sa činjenicom da je Bodo Hombah rekao da je njemu Boris Tadić obećao da će VAC preuzeti određeni procenat akcija "Novosti". Naše pitanje je – odakle Boris Tadić crpi svoje pravo, a u Ustavu ga nema, da se on na taj ili na bilo koji način meša u privatizaciju preduzeća u Srbiji? Takođe, sve ovo što se dešava uvereni smo da je posledica upravo onoga što SRS pokreće, pa se onda Miljko Radisavljević, specijalni tužilac za organizovani kriminal, pojavio sa informacijom da to tužilaštvo ispituje navode Stanka Subotića Caneta da je jednoj stranci dao 500.000 evra za neku predizbornu kampanju. Nije sporno da tužilaštvo treba da se bavi finansiranjem stranaka, kao i ostali nadležni organi. Mi već dve godine pitamo – odakle pare za lokalne kampanje stranci koja nijedan jedini dinar ne dobija iz budžeta? Evo, i pre dva dana u Boru ta stranka je na jednom mestu došla sa hladnjačom punom suhomesnatih proizvoda. Na nekoliko mesta su delili stočno brašno, brašno za ljudsku ishranu, 55 puta je intervenisala policija, ali, nažalost, nema nikakvih konkretnih rezultata od nadležnih organa. Pitanja koja želimo da potenciramo odnose se opet i na "Novosti" i na Luku "Beograd". Pitanje koje je gospodin Dragan Todorović postavio Agenciji za privatizaciju i o koje se Agencija oglušuje jeste pitanje – koje su to tri firme kojima je za Luku "Beograd" pare dao Stanko Subotić Cane, po njegovoj izjavi? Nemamo odgovor na to pitanje, kao što nam Agencija za privredne registre nije rekla šta je sa 2.700.000 akcija Luke "Beograd" koje su se pojavile, koje nikako ne mogu da se uklope u računicu onu koju je ta Agencija dala u odgovoru na pitanje, gde je 22. aprila 2005. godine bilo upisano ukupno 5.972.057 akcija, koliko je Luka "Beograd" u to vreme posedovala. Preuzimanjem akcija, broker koji je radio taj posao je rekao da je ukupno izdato 4.270.237 običnih akcija sa pravom glasa. Pitanje je – šta je sa tom razlikom? Šta je sa 2.700.000 akcija? Kako, odakle su se pojavile? Kako su nestale? Gde su nestale? Dakle, insistiramo od gospođe Dolovac i ostalih nadležnih organa odgovore na ova veoma ozbiljna pitanja, jer je očigledno da jedino SRS istinski želi da se bori protiv korupcije i kriminala, a ne samo deklarativno, kao predsednik Srbije i stranke na vlasti.
Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS.
Ovih dana imamo strahovite elementarne nepogode koje su pogodile Srbiju. Preko 700.000 domaćinstava isključivo zavisi i živi od poljoprivrede. Poljoprivreda jedina po svim pokazateljima pokazuje suficit u odnosu na uvoz i ima pozitivan bilans od 700 miliona evra. Prošle godine smo vodili ovde raspravu o protivgradnoj zaštiti i onda nas je gospodin Saša Dragin ubeđivao kako država sve preduzima da bi zaštitila poljoprivredne proizvođače. Ovih dana svedoci smo da je strahovita elementarna nepogoda, praćena gradom, pogodila pojedine krajeve Srbije, pre svega valjevski kraj, Mačvanski, Raški i Rasinski okrug i proizvela ogromne materijalne štete kako za poljoprivrednike, tako i za državu. Plastično da pokažem na primeru valjevske opštine odnosno Valjevskog okruga kako se država ponašala prema poljoprivredi i zaštiti. U Valjevskom okrugu imamo 67 protivgradnih stanica i svaka protivgradna stanica, prema nekom pravilu, trebalo bi da ima 12 protivgradnih raketa, koje bi štitile poljoprivredno zemljište, odnosno poljoprivredne useve u slučaju grada. Međutim, kao posledica nesnabdevenosti i malog broja protivgradnih raketa imali smo kao rezultat da je veliki deo Valjevskog okruga pogođen gradom i koji je naneo ogromne štete, da od 67 protivgradnih stanica praktično 53 protivgradne stanice nisu imale protivgradne rakete. Ako uzmemo da je 1.680 protivgradnih stanica u Srbiji, dolazimo do toga da je Srbiji potrebno negde oko 20.000 protivgradnih raketa godišnje. Međutim, država je iz budžeta ove godine odvojila sredstva za 4.500 raketa. Bojim se da takav nemaran odnos države prema poljoprivredi i zaštiti poljoprivrednih proizvođača može da ima nesagledive posledice po poljoprivrednu proizvodnju. Sinoć je, gostujući u nacionalnom dnevniku na RTS-u, gospodin Milan Dacić izjavio da je najveći problem pre svega nedostatak magacinskog prostora. To je sramota što je rekao, jer već postoji magacinski prostor u opštini Rekovac, koji može da skladišti negde oko 12.000 protivgradnih raketa, i da je osnovni problem nedonošenje zakona o protivgradnoj zaštiti. Poslanička grupa DSS pre svega smatra da je najodgovorniji za ovo stanje u kome su se našli poljoprivrednici i pretrpeli ogromne štete pre svega država i nedostatak sluha i nespremnost da se odvoji negde oko 4 miliona evra za protivgradne rakete, pogotovo što su proizvođači protivgradnih raketa pre svega domaći proizvođači, "Krušik", "Poliester" i "Trajal". Moje pitanje je upućeno predsedniku Vlade i ministru poljoprivrede – zašto se tako neodgovorno ponašaju prema poljoprivrednoj proizvodnji i njenoj zaštiti, a ovamo su im puna usta mera i svega onoga što čine za poljoprivredu? Da li gospoda iz Vlade uopšte shvataju značaj poljoprivredne proizvodnje za privredni razvoj Srbije?
Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Nova Srbija.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani građani Srbije, nadovezao bih se na diskusiju mog prethodnika, gospodina Radulovića, jer su ovih dana takve elementarne nepogode zadesile grad iz koga dolazim, odnosno okolinu, da je prosto neverovatno da država ima takav odnos kakav ima prema individualnim proizvođačima. Govorimo ovde već godinu dana o primeni SSP-a, o mnogim stvarima koje treba da realizujemo, da je poljoprivredna proizvodnja jedina naša šansa da se nađemo na svetskom tržištu i jedna velika šansa za opšti oporavak države. Ako u Kraljevu privreda odavno ne funkcioniše, poznato je to da su individualni proizvođači voća u Kraljevu poznati po svojoj proizvodnji, da svoje proizvode izvoze i da su takvu štetu pretrpeli u onim krajevima koji su poznati po voću, to su Roćevići, Vrdila, a konkretno ovoga puta sela Bukovica, Dedevci su pretrpeli takvu štetu da ne verujem da mogu da se oporave. Nebitna je situacija da li će država ili bilo ko da pomogne tim ljudima da nadoknade štetu. Ali, ovde gubimo svi. Država mora da obešteti. Gubi se određeni novac koji može da služi kao stimulacija za neke druge stvari, ali će sigurno ti individualni proizvođači možda izgubiti tržište zbog neodgovornog ministarstva, kao što je rekao kolega Radulović, koga smo pre šest meseci ili malo više pokušali da ubedimo, pa su neki poslanici NS ismejavani kada su govorili o protivgradnoj zaštiti. Pre mesec dana ministar poljoprivrede je u jednom raspoloženju potpune euforije dodelio šleper šećera narodnoj kuhinji. Postavljam prvo pitanje, da li je moguće da je šećer osnovni proizvod za jednu narodnu kuhinju, koji treba da se podeli? Taj šleper šećera ne može da se deset godina praktično potroši pošto šećer služi praktično samo kao neki dodatak. Narodnoj kuhinji je potrebna hrana u smislu pasulja, graška, mesa i drugih proizvoda. Imamo situaciju da u nekim situacijama zaprašujemo komarce kada nije vreme, a kada je bila osnovna stvar da se individualnim proizvođačima pomogne, to nije urađeno. Podsetiću vas, a verovatno se imali prilike da vidite samo šta se desilo sa domaćinstvom gospodina Predraga Perišića, uništeno je sve. Celokupni rod i njegova šteta je između 50 i 60 hiljada evra, kao i kod gospodina Bratislava Bežalca. Izvinjavam svim individualnim proizvođačima koji nisu mogli da se vide pred očima kamere, ali i njima i malim domaćinstvima potučeno je sve, uništeno, kukuruz, maline, šljive, jabuke. Ovog puta tražim od resornog ministra i postavljam pitanje – šta je učinjeno da se obezbedi adekvatna protivgradna zaštita? Od ovih ljudi sam informisan da su te protivgradne zaštite delovale toliko slabo, čak neke rakete nisu uspele ni da se aktiviraju. U ovoj situaciji, kada imamo izuzetno rodnu godinu, seljacima i individualnu proizvođačima u Kraljevu i drugim gradovima Srbije, u Valjevu i drugim mestima, uništeno je sve. Mi se ovde bavimo nekim perifernim stvarima. U Kraljevu se trenutno sprovodi neviđena diktatura da se preuzme vlast. Sprovodimo zakone i odluke koje su možda iznad Ustava. Bavimo se nekim potpuno nevažnim pitanjima u smislu neke vlasti, koja da li je ovakva ili onakva potpuno je nebitno. Bitno je da mi svi zajedno ovde treba da imamo jedan zajednički cilj da pomognemo nešto što je apsolutno prioritet, a to je poljoprivredna proizvodnja. Dakle, tražimo od predsednika Vlade da preispita odgovornost resornog ministra za ovakve elementarne nepogode koje su ovih dana pogodile Kraljevo i druge krajeve u Srbiji.
Reč ima poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kako sam tražila odgovore na pitanje kada je vršena sporna privatizacija Luke Beograd i Večernjih novosti i dobila odgovor na to, nema nikakve sumnje da su te dve privatizacije vršene u vreme manjinske Vlade Vojislava Koštunice. Postavljam sada pitanje nadležnim istražnim organima i tužilaštvu, na osnovu svih indicija koje se ovih dana pojavljuju u javnosti, na osnovu sada skoro već nespornih činjenica da oko tih privatizacija ima ogromnih znakova pitanja i nejasnoća, a moguće i zloupotreba, postavljam pitanje istražnim organima i tužilaštvu da li su preduzeli odgovarajuće korake kako bi utvrdili punu odgovornost Vlade Vojislava Koštunice i njegovih predstavnika u određenim institucijama u ovim spornim privatizacijama? Tražim odgovor na pitanje da li to ima veze sa činjenicom da je član DSS-a, odnosno direktni kadar Vojislava Koštunice bio direktor Agencije za privatizaciju, a sada je drugi čovek ''Večernjih novosti'' i kako je to povezano u sklopu cele ove priče o tome da je privatizacija Večernjih novosti zaista urađena pod vrlo problematičnim okolnostima? Istovremeno, postavljam pitanje vama gospođo predsedavajuća, da li postoje načini da se ova pitanja ne zloupotrebljavaju tako što će se iznositi neistine? Naime, potpuno je jasno da predsednik Republike Boris Tadić niti je mogao, niti ima bilo kakve veze sa ove dve privatizacije. Ako neko misli da je to način da se vodi politička borba, onda pre svega mislim da je to nedopustivo iznošenje neistina, s jedne strane, a sa druge strane mislim da je efekat toga, naravno, u političkoj borbi efekat se meri na izborima i oni pokazuju kakav je efekat političke borbe. Mislim da postoji jedan mnogo opasniji efekat ovakvog načina iznošenja neistina, a to je da se relativizuje odgovornost onih koji su zaista odgovorni za ono što je problematična privatizacija. Dakle, nema nikakve sumnje da odgovornost, ako je bilo problema u ovim privatizacijama, leži u državnim organima. Tada je to bila manjinska Vlada Vojislava Koštunice i mislim da nije dobro da se pažnja javnosti skreće na neke koji niti su imali veze, niti mogu imati veze sa tim spornim privatizacijama i na taj način zapravo pokušavaju da umanje odgovornost onih koji jesu odgovorni i da skrenu pažnju javnosti sa onih koji zaista snose odgovornost za takve privatizacije.
Član 27. me sprečava da čak i u slučaju kada pouzdano imam lična saznanja da se izgovaraju neistine ili iskrivljene činjenice reagujem zato što je to zabranjeno na osnovu člana 27. i ostaje na odgovornost svih nas koji imamo obaveze za javnu reč koja mora biti istinita, ako želimo da gradimo društvo koje dijalog vodi na osnovu činjenica. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje? (Ne) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Miletić Mihajlović i narodna poslanica Slavica Đukić-Dejanović. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala je da pored predstavnika predlagača Žarka Obradovića, ministra prosvete, sednici prisustvuju i Radivoje Mitrović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, Slobodan Jauković, pomoćnik ministra prosvete i Lela Rudić, savetnica u Ministarstvu prosvete. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VISOKOM OBRAZOVANjU (pojedinosti) Prethodnim radnim danom raspravu u pojedinostima završili smo do amandmana na član 23. Podsećam samo narodne poslanike i predsednike, odnosno ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa o vremenu koje je na raspolaganju za raspravu u pojedinostima o Predlogu zakona. PUPS ima ukupno vreme na raspolaganju, poslanička grupa Manjina ima pet minuta za predsednika i ukupno vreme poslaničke grupe, poslanička grupa Nova Srbija ima ukupno vreme za predsednika i osam minuta i 30 sekundi za poslaničku grupu, poslanička grupa LDP ima ukupno vreme na raspolaganju, i predsednika i poslaničke grupe, kao i poslanička grupa SPS-JS, poslanička grupa DSS je iskoristila vreme za ovlašćenog predstavnika, a poslanička grupa ima na raspolaganju 11 minuta i 15 sekundi, poslanička grupa Napred Srbijo – ovlašćeni predstavnik na raspolaganju ima pet minuta i 35 sekundi, a poslanička grupa devet minuta, G 17 plus ima na raspolaganju ukupno vreme, poslanička grupa SRS ima 10 minuta i 10 sekundi za ovlašćenog predstavnika i 38 minuta za poslaničku grupu, dok poslanička grupa ZES ima na raspolaganju ukupno vreme. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, Odbor za prosvetu podneo je amandman na član 24. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. O amandmanu će se Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje, s obzirom da Zakonodavni odbor nije dostavio mišljenje. Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Jon Magda. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, predstavnici Ministarstva, moj uvaženi kolega Zoran Šami je rekao da generalno gledano ovaj zakon nije politički zakon. Međutim, postoje članovi ovog predloga zakona koji su politički motivisani. Član 24, po nama, politički je motivisan i zbog toga su poslanici DSS-a podneli jedan amandman na ovaj član. Mogu da kažem da smo mislili, ministre, da ćete prihvatiti ovaj naš predlog amandmana. Naime, član 24. govori o prenošenju nadležnosti AP Vojvodini iz oblasti visokog obrazovanja. Mi smo pre nekoliko meseci ovde imali, gospodine ministre, žustru raspravu oko Statuta Vojvodine i između ostalog preneli preko 196 nadležnosti na AP Vojvodinu. Preneli smo i u oblasti prosvete, tj. u oblasti visokog obrazovanja. Ovde imam i papir gde ima po 12 tačaka koje nadležnosti AP Vojvodina dobija od Republike Srbije. Gospodine ministre, stvarno nas čudi zbog čega ste toliko snishodljivi, zbog čega ste toliko bolećivi prema AP Vojvodini, zašto im dajete ponovo šansu, zašto im dajete na značaju toliko? Naime, vi na ovaj način sebi pravite medveđu uslugu kao ministru prosvete jer stvarate jedan paralelni sistem, stvarate jedan novi ambijent. Dajete im još veće nadležnosti, a mi smo upravo ovde, tj. vladajuća većina je usvojila određeni broj nadležnosti koje treba da preuzme AP Vojvodina iz oblasti visokog obrazovanja. Mišljenja smo, gospodine ministre, da ponovo preispitate svoju odluku, da prihvatite ovaj naš amandman koji glasi – briše se taj član 24. i da ne uđe u ovaj nacrt Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. U nadi da ćete prihvatiti ovaj naš predloženi amandman, ja vam se zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević, Aleksandar Pejčić i Donka Banović. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, u ime DSS smo podneli amandman na član 25. i to smo smatrali da posle stava 3, koliko ima u ovom članu 25, treba dodati i 4. stav koji glasi: "Univerziteti su dužni da sve druge interne rokove vezane za oblast magistarskih i doktorskih studija usklade sa odredbama prva tri stava ovog člana". Zbog čega smo podneli ovaj amandman, koji je vrlo sličan jednom od prethodnih, gde smo govorili o vrlo širokom i kreativnom, naročito fleksibilnom tumačenju univerziteta, kada su u pitanju studenti koji su po starom zakonu upisali magistarske, odnosno doktorske studije. Javila nam se jedna velika grupa studenata, o tome sam govorila gospodinu ministru kada je dolazio u poslaničku grupu, sa različitih fakulteta, sa žalbom da nemaju elementarne uslove da ispolažu svoje ispite i na kraju prijave i odbrane magistarski rad upravo zbog toga što fakulteti vrlo fleksibilno tumače ovaj zakon i smatraju da ovi studenti treba samo u onim klasičnim rokovima, koji su za redovne studente koji polažu osnovne studije, da polažu i ispite na magistarskim i doktorskim studijama. Upravo zbog toga smo precizirali ovim novim dodatnim stavom 4. da je važno da fakulteti usklade i dinamiku i vremenske odrednice sa predloženim i prolongiranim rokovima koje ste dali u ovom zakonu. Sasvim je u redu što ste dozvolili da se ovi rokovi prolongiraju. Hoću da kažem da i magistarske i doktorske studije podrazumevaju niz koraka, ne samo ono klasično kako tumače fakulteti, polaganje magistarskog, odnosno doktorskog ispita, nego i niz ispita koji treba da ih dovedu do toga da prijave rad i da polože ovo. Zbog toga mislim da je važno da prihvatite ovaj naš amandman, jer biste tim studentima pomogli da završe svoje magistarske studije, odnosno doktorske studije u nekom optimalnom roku. Tumačeći na način na koji fakulteti tumače rokove, vrlo specifično, znači, nemate pravo da izađete svakog meseca, nego imate pravo kao i redovni studenti osnovnih studija da izađete u tri ili četiri roka, tako je vrlo teško uskladiti ovaj zakon koji ste ponudili i polaganje magistarskih i doktorskih disertacija.
Trideset pet sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Ministar Žarko Obradović ima reč.
Koleginice Vojić Marković, slažem se sa vama da treba pomoći studentima da svoja pitanja reše na zakonom propisani način, ali univerziteti i fakulteti su dužni da to urade, da usklade sve svoje obaveze sa zakonom. Međutim, u praksi se dešavalo da su odredbe koje uređuju ovu oblast, koja je, primera radi, uređena njihovim unutrašnjim aktom u nesaglasnosti sa zakonom i onda, da budem iskren, nekad je to bio apsolutno izraz neznanja i nekompetencije ljudi koji rade te poslove na nivou fakulteta. Zašto ovo govorim? Logično je da budu usaglašeni sa zakonom. Ne treba propisivati nešto što je obaveza, ponovo propisivati, nego bih zamolio kolege iz visokog obrazovanja koji se suočavaju sa takvom situacijom da se jave nama, Ministarstvu, prosvetnoj inspekciji, pa da onda možemo da utvrdimo na licu mesta šta je problem i da to rešimo. Nešto što je propisano ne treba još jedanput. Oni će ionako uskladiti sve sa zakonom, ali vas molim i odmah kažem svim kolegama – ukoliko se neko suoči sa problemom, na koji je ukazala koleginica Vojić Marković, da se obrati Ministarstvu prosvete i poslaćemo prosvetnu inspekciju da to reši. U prošlosti smo videli, primera radi, jedan fakultet, nije važno o kom je fakultetu reč, dve godine nije usaglasio svoj statut sa odredbama ovog zakona, koji je počeo da se primenjuje 2006. godine. To smo konstatovali 2008. godine. Zašto? Eto, nisu. Imali smo problema, prvo su imali oni, pa smo posle toga imali i mi i svi studenti.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, interesantno je obrazloženje Vlade Republike Srbije zbog čega ne žele da prihvate amandman o kojem je upravo reč. Kažu – amandman ne treba prihvatiti iz razloga što je visokoškolska ustanova dužna da uskladi obavljanje delatnosti sa zakonom, pa ovu obavezu nije potrebno posebno propisivati. Razumela sam da danas govorimo o Predlogu zakona. Ne znam koji je onda to drugi zakon na koji bi se ovo odnosilo, ako mu nije mesto upravo u ovom zakonu? Problem ovog zakona o visokom obrazovanju potiče još od njegovog donošenja 2005. godine. Ovo mu je treća izmena. Sećam se, gospodine Obradoviću, kada smo govorili o ovom zakonu 2005. godine da ste imali slične stavove sa stavovima koje su u to vreme iznosili poslanici SRS. Mislim da treba, kada je ovaj zakon na dnevnom redu, da govorimo i o suštini. Suština je da je eksperiment sa Bolonjskom deklaracijom potpun promašaj. To je ono što treba da zna javnost Srbije. Kažem eksperiment zato što, podsećam, i kada je donet ovaj zakon 2005. godine govorili smo o tome da Bolonjska deklaracija nije nikakav obavezujući akt, jer sama činjenica da se zove deklaracija znači da ne mora da se primenjuje. Takođe je činjenica da Bolonjsku deklaraciju nisu prihvatile mnoge zemlje, a da je Srbija potrčala potpuno nespremna u nešto što je ličilo na mačku u džaku i što je i dan-danas ostala mačka u džaku. Treba li da se podsetimo na nekoliko izgubljenih generacija iz vremena kada je srednjoškolsko obrazovanje Stipe Šuvar u Srbiji, odnosno u celoj Jugoslaviji organizovao i te propale Šuvarice i, nažalost, nedovoljno obrazovani ljudi koji su završili te tzv. Šuvarice i danas-dan imaju posledice takvog lošeg obrazovanja? Tvrdimo da će i posledice Bolonjske deklaracije imati i te kako negativne posledice na mlade ljude, na mlade generacije koje se školuju u Srbiji. Nismo paranoični, ali je činjenica, i to se pokazuje iz dana u dan da smo u pravu, da se Bolonjskom deklaracijom htelo da se generacije mladih, pametnih, vrednih ljudi, potpuno obrazovno unište i to se dešava na delu. Vi ćete svake godine očigledno menjati ovaj zakon, menjati broj bodova, a to ne menja ništa u suštini. Jer da je ovo dobar zakon i da je ovo dobar sistem obrazovanja, onda ne biste imali ni, sećate se, prošle godine, studentske proteste, sećate se, i sada su aktuelne razne primedbe, pa onda kada studenti protestuju vi im udovoljite u jednom delu, procenite, prebrojite koliko ima onih koji protestuju zbog ovog razloga, koliko onih koji zbog drugog razloga, pa onda onih kojih ima više njihovim zahtevima udovoljite. Ponavljamo, u suštini se ništa ozbiljno ne dešava. Potpuna je dekadencija visokog obrazovanja u Srbiji. Vi ste univerzitetski profesor i uverena sam da ste i vi svesni toga, gospodine ministre. To što način na koji se sprovodi ovaj zakon, odnosno ta Bolonjska deklaracija, ne ide u prilog niti širokom obrazovanju, niti stručnom obrazovanju tih mladih ljudi. Sigurni smo da svi oni koji upišu fakultet žele i da ga završe, bar većina od njih, ali da se sami šire ne obrazuju izašli bi sa završenim fakultetima, a poluobrazovani ljudi, verovali ili ne. Ne želim da uvredim nijednog studenta kada ovo govorim, jer svi dobri studenti su toga svesni, pa se i sami trude da saznaju i nauče više od onog što je potrebno da bi zadovoljili neki broj bodova. Zašto možemo da tvrdimo da smo bili u pravu da je ovaj koncept potpuno pogrešan? Naravno, hoću da podsetim i na programske stavove SRS, kada je u pitanju visoko obrazovanje, kada su u pitanju upisi na fakultete, naravno i u srednje škole, vidite koja je euforija sada ovih dana oko upisa u srednje škole, šta će biti za desetak dana kada krenu upisi na fakultete. Prijemni ispiti koji su uvedeni su, naravno, prema stavu SRS potpun promašaj i nešto što je apsolutno nepotrebno. Vi kažete, ministre, da deca i roditelji ne treba da brinu zato što ima više slobodnih mesta u srednjim školama, to je sad aktuelno, pa mala digresija, da ima više slobodnih mesta nego što ima prijavljene dece za upis u srednje škole. Pitanje je – koliko će dece moći da upiše baš onu školu koju želi da upiše? Znate, nije isto, ako je neko dete pripremljeno da završava gimnaziju, da mu vi kažete - u gimnaziji nema mesta, ali imate mesta za kuvara. Dakle, nije stvar u tome da li ste vi obezbedili ukupan dovoljan broj, ukupno mesta za buduće srednjoškolce, nego je pitanje koliko će te dece moći da ide u onu školu u koju zapravo želi da ide? Imate primer iz Kraljeva, ovih dana aktuelan, i vas sam slušala u medijima, govorili ste na tu temu. Tamo su i roditelji i deca veoma uznemireni, zato što ispunjavaju uslove, ne mogu da se upišu zato što je pitanje, da li tamo postoji još jedna prostorija gde bi moglo da se formira još jedno odeljenje. Mnogo su ozbiljnije stvari od ovih koje ste vi pokušali ovde formalno da promenite i zato kada biste išli u pravu reformu školstva, ne da sledite ovo što ste nasledili od 2005. godine, nego da menjate suštinu, za to ste se nekad zalagali. Dobro se sećam da smo imali slične diskusije i vi ste tad bili narodni poslanik, da se promeni suština visokog obrazovanja, od upisa pa do samog završavanja fakulteta. Dakle, da se vratim šta će se desiti ovih dana kada se budu upisivali fakulteti. Deca koja su mladi ljudi, koji su završili dobrim, kad kažem dobrim, onda mislim pre svega i na odlične, vrlo dobre, ne samo formalno dobre sa ocenom tri, koji su bili primerni učenici u osnovnoj školi, pa u srednjoj školi, sada treba na nekom prijemnom ispitu da, eventualno, toga dana budu indisponirani, da imaju temperaturu da imaju tremu, da nisu celu noć spavali zbog straha, zbog tog prijemnog ispita i da toga dana ne polože prijemni ispit i onda džabe im što su sve te godine bili vredni, radni, što su učili i što su naučili. To je pogrešan pristup i to treba da zna, pre svega, javnost Srbije, građani Srbije treba da znaju, a mi srpski radikali se za to zalažemo od osnivanja stranke. To su naši programski principi kada je u pitanju visoko obrazovanje. Šta vi radite u jednom od prvih članova, u članu 4. ovog zakona? Vi menjate jednu odredbu, veoma opasno, gospodine Obradoviću, verujte, iznenađeni smo da ovo dolazi od vas. U članu 4. je stajalo, između ostalog, šta je delatnost visokog obrazovanja, na kojim principima se zasniva, između ostalog, na uvažavanju humanističkih i demokratskih vrednosti evropske i nacionalne tradicije. Šta vi kažete? Sada je to uvažavanje humanističkih i demokratskih univerzalnih vrednosti kulturnog nasleđa. Šta to znači, gospodine Obradoviću? Šta su to univerzalne vrednosti kulturnog nasleđa i šta vas je nateralo da brišete nacionalne tradicije kao jedan od principa visokog obrazovanja? Ovo je veoma opasno, ovo veoma štetno. Ovo je krenulo od Gaše Kneževića, od njegove denacifikacije obrazovanja. Sećate se, tada smo bili kolege u skupštinskim klupama i najoštrije napadali taj princip. I sada imamo to i u ovom zakonu. Šta to znači, da više naši studenti neće da se bave nacionalnom istorijom, nacionalnom tradicijom? Nemojte da se igrate, gospodine Obradoviću, sa tim mladim ljudima i sa budućim generacijama, jer ako mi budemo imali nedovoljno obrazovane i nedovoljno nacionalno svesne mlade ljude koji će završiti fakultete, onda će biti vrlo lako manipulisati sa njima kad budu u nekoj struci koju budu završili u međuvremenu. Mnogo je problema, gospodine Obradoviću, u obrazovanju na delu naše teritorije na KiM. Nikada nijednim zakonom još ne potvrđujete da taj zakon može da se primenjuje na celoj teritoriji KiM, a dobro znate činjenicu da neki prosvetni radnici na KiM dobijaju dve plate: jednu od države Srbije, a jednu od lažne države Kosovo. Priča se da je jedan od takvih nastavnika i žena ministra za KiM. Dakle, vrlo ozbiljno, a vrlo neodgovorno je ovo što radite. Da li vi znate, gospodine Obradoviću, da vlada lažnog Kosova priprema u tajnosti izbore u Kosovskoj Mitrovici i da postoji 12 ljudi imenom i prezimenom, vi znate za njih u Vladi Republike Srbije - 12 ljudi, među njima, nažalost, i nekoliko Srba, ostalo Šiptari, kojima je Vlada Republike Srbije i nadležno ministarstvo im je obezbedilo da ih čuva policija u Kosovskoj Mitrovici, a zadatak im je da pripreme te izbore na KiM. Da li imate objašnjenje zašto ste, ako ste lično glasali, ako niste, zašto je Vlada Republike Srbije ukinula vlast, odnosno uvela prinudnu upravu u šest opština na KiM? Šta je obrazloženje? Puno košta. Postavićete, kao, neke koordinatore, šta će oni biti volonteri ili će i to nešto da košta? Zar sme neki iznos, ma koliki da je, koji se troši na lokalnu samoupravu u svim opštinama na teritoriji KiM, zar sme biti razlog da se tamo poništi izborna volja građana i da se uvede prinudna uprava? Zapravo, da priznate posredno da te opštine više nisu u sastavu Republike Srbije. Da li ste vi svesni u Vladi Republike Srbije šta radite? Jedno prosto pitanje – kad dođe do izbora na lokalnom nivou, neka to bude 2012. godine, ako ne budu pre vremena, da li to znači, gospodine ministre, da ćete raspisati izbore samo za deo KiM? Šta ćete tada da uradite sa ovih šest opština u kojima sada kažete, da ne treba da postoje lokalne vlasti onako kako su ih građani tih opština izabrali? Da li vi to već sve otvorenije i otvorenije pripremate nekakve dobrosusedske odnose sa lažnom državom Kosovo, ili eventualno, otcepljenje dela KiM? Nisam bez ikakvog razloga ovo povezala, jer postoje i studenti iz tih delova Srbije koji studiraju u izmeštenim fakultetima sa KiM. Tamo su im izmeštene i matične knjige itd, pa ne znam zašto je problem da im budu izmeštene i lokalne samouprave? Stav SRS je, i govorile su to kolege koje su govorile o ovom predlogu zakona, da se ovaj zakon povuče iz procedure, jer on ne znači ništa. Biće samo jedan od niza zakona, nekoliko stotina koliko ste ih usvojili, a koji u suštini ne znači ništa, većsamo da se hvalite kako vi štancujete zakone kao da radimo na traci. Vi, gospodine ministre, treba da zaista sprovedete reformu visokog obrazovanja i ne samo visokog obrazovanja, da se oslobodite nasledstva još Gaše Kneževića, da ne prihvatate po svaku cenu ono što ste dobili u nasleđe i mislite dovoljno je da taj loš zakon, suština je da je zakon o visokom obrazovanju loš, opasan, da ne daje dovoljno obrazovanja, da mladi ljudi koji će završiti fakultete po tom zakonu neće biti dovoljno dobri stručnjaci, da sad kad im ukinete da je princip visokog obrazovanja i nacionalna tradicija, da će se kroz školovanje odreći i tog nacionalnog što, uverena sam, svaki mladi čovek u Srbiji nosi u sebi, pre svega, iz kuće, dakle, to sve morate da stavite van snage, da vratite obrazovanje, gospodine ministre. I vi i ja smo završili fakultete. Tvrdim da sam dovoljno obrazovana, da sam mnogo naučila na svom fakultetu. Ako vi to možete da kažete za sebe, onda ne vidim gde je problem u onom ranijem načinu studiranja i zašto su morale ovako drastične promene da se dese u ovom zakonu. Dakle, ne sprovodite reformu zato što menjate broj bodova, što menjate jedan ili dva člana ovog zakona, reforma visokog obrazovanja je veoma dublji, veoma širi i veoma ozbiljniji problem. Znate, gospodine ministre, to što je DOS uništio fabrike, doći će neka odgovorna vlast, napraviće fabrike. To što su neke fabrike na kriminalan način, od "Sartida" pa dalje, privatizovane, doći će neka odgovorna vlast pa će to da se stavi ozbiljno u razmatranje i da se isprave te greške. Dakle, ono što je materijalno može da se nadoknadi, pa i ako ne može, bez toga se nekako i preživljava. Ali, duhovno, obrazovno uništavanje generacije je greh na duši onoga ko ga sprovodi i to je, nažalost, nešto što nikada ničim ne može da se nadoknadi. Ponavljam, kao što obrazovanja iz vremena Šuvarica ničim ne može da se nadoknadi, nikada ničim neće moći da se nadoknade uništene generacije mladih ljudi na kojima eksperimentišete primenom Bolonjske deklaracije, samo ne znam u ime čega i u čije zapravo sve to radite. Dakle, gospodine Obradoviću, samo vas podsećam da se prisetite kakvi su vam stavovi bili nekad. Primenite ih na Zakon o visokom obrazovanju i imaćete podršku SRS. Očigledno niste spremni na to ali, verujte, zbog svoje dece, gospodine Obradoviću, pokušajte da visoko obrazovanje vratite u nacionalne okvire i da ga vratite na nivo koji je nekad imalo.
Osamnaest minuta i 20 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar prosvete Žarko Obradović.
Koleginice Radeta, hvala na ovim informacijama. S obzirom da dobar deo njih izlazi iz okvira teme koja je danas na dnevnom redu, a moram priznati da neke od njih nisu ni tačne, pa ipak kao ministar prosvete u Vladi Republike Srbije smatram da i moralno i profesionalno treba da dam odgovore na neka od ovih pitanja koje ste vi pomenuli. Juče sam bio na jednom skupu koji je organizovala jedna organizacija koja pokušava da pomogne našim studentima koji su upisani na Kembridž. Razgovarao sa gospodinom Salivenom koji je profesor sa Kembridža i koji je želeo da dođe u Srbiju i da vidi tu Matematičku gimnaziju, da upoznate te ljude, za njih je pravo iznenađenje da iz jedne zemlje iz jedne škole, maltene iz jednog razreda sedam đaka može da upiše, položi prijemni na Kembridžu. Inače, u ovom trenutku ima 13 dece iz Srbije koja su upisana u prvu godinu. Preostalih šest su iz nekih drugih oblasti. Zašto ovo pominjem? Zato što to govori da u našem nesavršenom sistemu obrazovanju imamo fantastičnu decu i očigledno postoji jedan sistem koji treba da bude drugima dobar primer kako se unutar tog nesavršenog sistema može i te kako naći sistem koji daje dobre rezultate. Kao su me juče obavestili, ako su mi dali pogrešnu informaciju, onda je i vama prenosim, nije poznato u istoriji Kembridža da iz jedne škole, iz jednog razreda, sedmoro dece je uspelo da položi prijemni ispit. Kembridž je institucija sama za sebe i vredna sama za sebe. Tu nema Boga, možemo misliti šta god hoćemo, ali to je vrednost i pokazatelj za druge. Zašto ovo govorim? Zato što naš obrazovni sistem nije slab kako se želi prikazati, a nije ni dobar kakav bismo želeli da bude. S jedne strane, imamo sjajnu decu iz matematiku, informatike, astronomije, fizike, koji su zadnjih četiri godine na regionalnim, evropskim, olimpijskim i svetskim takmičenjima postigli sjajne rezultate. Sinoć sam razgovarao sa direktorom gimnazije. Danas ćemo na Odboru, zahvaljujući članovima Odbora i profesoru Šamiju imati zadovoljstvo da razgovaramo sa talentovanom decom. Slušao sam sinoć direktora gimnazije koji tek sada očekuje žetvu medalja na olimpijadama. Znači, imamo decu koja postižu dobre rezultate i tu sve vidi napredak da se radi. Međutim, imamo i drugu stranu slike, a to je da na različitim međunarodnim proverama znanja naša deca pokazuju loše rezultate i pokazuju zaostajanje za kolegama iz ostalih zemalja cele EU. Sasvim je logično, ako hoćemo da budemo deo tog evropskog prostora, treba da primenjujemo ono što je dobro i kod njih i da zadržimo ono što je dobro kod nas. Pomenuli ste srednje škole, iako one nemaju veze sa temom koja je danas na dnevnom redu, moram reći da je prošle godine 85% dece upisalo jednu od prve tri svoje želje i da je ovaj način provere znanja dečaka i devojčica na kvalifikacionom ispitu uspostavljen godinama pre i to je sistem koji je uspostavljen i on se menja. Ovo je zadnja generacija koja polaže na ovaj način. Prošle godine smo jednu malu novinu uveli i ona se pokazala dobrom. Iduće godine to neće postojati,počinje mala matura, pa će onda biti velika matura. Pripremićemo i roditelje, i đake i decu. Zašto? Zato što su promene deo života. Ništa nije isto što je bilo pre deset, dvadeset ili trideset godina. Ne treba da me podsećate na svoje političke stavove, nego da vas podsetim da je ovaj zakon donet 2005. godine. Donela je manjinska Vlada Vojislava Koštunice i tada sam kao socijalista glasao za ovaj zakon. Gospodin Gaša Knežević sa ovim zakonom nema nikakve veze, jer tada ta vlada nije bila niti je za to on bio odgovoran. Vršili smo promene ovog zakona. Godine 2006. je počeo da se primenjuje. Vršili smo izmene u meri u kojoj želimo da poboljšamo zakon. Možda je to loše, možda je dobro. Oprostite, nismo mi jedini koji sudimo o tome, ali govorim vam da imamo spisak cele dokumentacije radne grupe koja je to predlagala. Bez uvrede, ali to su ljudi sa univerziteta, svi, i studenti i iz Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, i iz Komisije za akreditaciju. Znači, neko ko je unutar sistema obrazovanja visokog govori o tome i ako oni zajedno smatraju da neka rešenja jesu dobra, donošenje bilo koje druge odluke koja je suprotna tome, u stvari je rad protiv njih. Ono o čemu niko ne govori, to je pitanje kvaliteta do kog treba da dođemo. Vraćam se ponovo na srednje škole. Na nivou srednjeg i visokog obrazovanja, koleginice Radeta, vi to dobro znate, tonije problem od danas, nego možda od 50, 60-tih godina prošlog veka, ne mogu svi da upišu šta žele. Pa i u moje vreme, pre 30 i nešto godina se znalo, i tada je postojao broj studenata koji se može upisati na željeni fakultet, položiš prijemni i upišeš se, ne položiš prijemni, tražiš drugi fakultet, pa ideš Beograd, Novi Sad, Kragujevac, Niš. Neki su išli i prema Skoplju, i prema Zagrebu, i prema Sarajevu, prema Ljubljani. To je bilo tada deo jedinstvenog obrazovanog prostora. Niko nije mogao da upiše baš ono što je želeo. To je i danas situacija. Sada postoje standardi i kod nas i kod drugih, i oni koji pokažu znanje, oni upišu, a oni koji ne pokažu, oni upišu nešto drugo. Postavlja se pitanje cilja tih mladih generacija. Na nivou srednjeg obrazovanja, kažem vam još jedan put, 85% dece upisalo je željene škole u odnosu narezultate ne samo postignutim na ispitu, nego i na osnovu proseka ocena u šestom, sedmom i osmom razredu. Mi smo u proteklih sedam godina uveli 62 ogleda iz 12 različitih oblasti na nivou srednjeg obrazovanja i, po našem mišljenju, unapredili sistem, ali ne može se sistem unaprediti ukoliko se ne poboljša cela situacija u zemlja i ekonomska situacija. Ovo govorim vrlo iskreno, jasno i javno, jer nema tog obrazovnog sistema koji može u punoj meri odgovoriti na potrebe države, ako država još nije stabilna kako bi trebala da bude, ako ekonomija nije kakvu bi želeli, ako smo nasledili probleme iz prošlosti, pa ih nismo eliminisali, ako ne ulažemo u obrazovanje u meri u kojoj bi trebalo. Problem Kraljeva, ne treba ga politizovati, svi su znali i znaju da nema prostora i da ima prostora samo za dva razreda. Sada svi što bi želeli da budu tamo, to je ljudski, prirodno, roditeljski, ali će sutra isti drugi novinar doći i reći, čekajte ljudi, otkud vam ta pamet, primate 70 dece da se bave samo tom oblašću, jer će Zavod za zapošljavanje i Nacionalna služba reći da se čeka godinama na posao. Onda će opet da bude Ministarstvo odgovorno, zato što nema svoje planove kako treba praviti procene razreda itd. Svake godine kad se upisuju deca u prvi razred, mi konsultujemo i Privrednu komoru Srbije, i Nacionalnu službu za zapošljavanje, Uniju poslodavaca Srbije i lokalne samouprave. Rekao sam u subotu veče na jednoj nacionalnoj TV, da prema informacijama koje imam da je problem prostora. U međuvremenu sam se čuo sa kolegom Lazarevićem koji je nadležan za sektor stručnog srednjeg obrazovanja, tačna je ta informacija i direktor nije korektno postupio kad je rekao da ima prostora, išao je, kako bi narod rekao, roditeljima niz dlaku. Nema prostora. To da li se može nabaviti prostor, to je drugo pitanje, ali nema prostora za svu decu, inače bi sedeli jedni drugima na glavi. Oni to odlično znaju. Nije to problema samo te sredine. Zašto pravimo raspored i strukturu odeljenja po zanimanjima, po ogledima, nego da bi pokušali da izađemo u susret što većem broju dece. Moram vam reći, kada je reč o zanimanjima atraktivnim, deca se prvo opredeljuju za oglede, zato što žele da završe oglede četiri godine i da što brže nađu posao. To onda ide medicina, pa ekonomija, pa gimnazije. To je neki redosled škola unutar strukture dece koja upisuju srednje obrazovanje. I oni se opredeljuju prema onom što ih zanima, a svima njima se ne može izaći u susret, voleo bih, ali nema idealnog sistema u svetu, ne u Srbiji, nego u svetu da se svim može izaći u meri kojoj bi oni želeli. Zašto postoji pravo čoveka da odlučuje o svojoj sudbini? Zato što neko želi da studira to, a vi mu pričate, ali budete studirali tone možeš dobiti posao, on kaže, šta tebe briga za moj posao, hoću to da studiram i hoću to, hoću da se bavim time. Pitanje da li država može da mu obezbedi poslove, pitanje je koje objektivno ostaje nerešeno. Država svima ne može u isto vreme ispuniti želje koje želi. Postavlja se pitanje, šta država može i svako mora da razmišlja o tome šta želi da upiše. Ovo ne govorim slučajno, približava se upisni rok za studente. Mi iz Ministarstava smo rekli više puta, na sajtu Ministarstva prosvete i Komisije za akreditaciju postoji spisak fakulteta koji su akreditovani. Pozivam đake i roditelje da razmisle o tome i da ne upisuju fakultete koji nisu akreditovani. Postavlja se logično pitanje, ako on ne upiše fakultet koji nije akreditovan, koja su tu razmišljanja da se upiše nešto što nije akreditovano, ne razumem. Da li se računa na nešto treće, četvrto, peto koje treba da se desi u međuvremenu, da neko aminuje. Svi će proći proces akreditacije, preko 2.000 programa je akreditovano. Komisija za akreditaciju uradila je za sistem visokog obrazovanja u Srbiji jedan veoma, veoma kvalitetan posao. Konačno imamo iste kriterijume za sve, druga je stvar kako se ko ponaša u praksi. Iste kriterijume za sve, iste standarde i isti sistem vrednosti, pa ko prođe, prođe, a ko ne prođe neka potraži drugu šansu. To nije nepoznato. Mi ćemo objaviti spisak ponovo pre upisa onih fakulteta koji su akreditovani da ne bi ni decu ni roditelje dovodili u neku zabludu. Video sam da je prihvaćen amandman da se poveća visina bankarskih garancija, kao garancija da država u odnosu na neke privatne visokoškolske ustanove ima tu garanciju da deca budu zbrinuta, ako se desi nešto sa tom institucijom. Jedna suštinska stvar vezana za visoko obrazovanje, verovali ili ne, ali vas stvarno molim da obratite pažnju na ovo što ću reći, 47 zemalja u Evropi stvara evropski prostor visokog obrazovanja, 27 zemalja članica EU i 20 koje to nisu. U tom procesu je i Rusija, u tom procesu je i Turska, u tom procesu su i druge zemlje koje nisu članice EU, ali imaju različite odnose sa članicama zemalja EU. To je jedan proces koji je započet pre više od jedne decenije i koji nije obaveznog karaktera, ali učestvuju u njemu. Zašto? Pa žele da stvore svojoj deci oni prohodnosti, možda i da dobiju priliku da neko naše dete radi tamo za veći novac, bolji životni standard i to, ali svi se trude da budu deo toga, a nije obavezno. Zamislite nešto kada je obavezno, pa neće, a ovo nije obavezno, pa svi hoće. E sad mi treba da kažemo, e mi nećemo. Ne razumem u čemu je logika. Ne branim bilo kog od prethodnika, nego sistem. Zašto ne stvoriti deci priliku da budu deo evropskog prostora visokog obrazovanja i da sutra mogu nastaviti da studiraju u Firenci, Madridu ili Helsinkiju ili da upišu studije u bilo kojoj od ovih država koje stvaraju evropski prostor visokog obrazovanja. Zašto da ne, ili doktorske studije. Kvalitet? To je posebno pitanje, kvalitet, to je sistem same države, kako mi pravimo kvalitetan sistem. Ovo govorim zato što naši fakulteti u jugoistočnoj Evropi su bili pojam kvaliteta i mi želimo ponovo da se vratimo toj tradiciji, da budemo još bolji nego pre i da mi sami oblikujemo sistem. Zahvaljujem na kritikama povodom člana 4, ali mi smo u međuvremenu to promenili, prihvatili smo amandman kolege Petronijevića i Miletića Mihajlovića, a taj amandman dali su sličan vaše kolege Mijailović i kolege iz DS i DSS, čini mi se, vratili smo onu odrednicu koja je stajala u prethodnom tekstu. Nema takve vrste bojazni. Nema bojazni uopšte ukoliko fakulteti vode računa o tome. Zašto? Sami prave programe, sami pišu profesori udžbenike i sami izvode nastavu. Čega se treba plašiti, stvarno ne vidim razlog. Imamo ovakve intelektualne potencijale i toliki broj ljudi sa sjajnom biografijom naučnom koji objavljuju svoje članke i radove u svetski poznatim časopisima, i sada treba da se bojimo nekoga sa strane. Zbog čega? Za mene je to potpuno iracionalno. To pruža priliku za promociju i našeg obrazovanja, i naše zemlje i njih pojedinačno. Zašto bismo se plašili toga? Da li će neki fakultet raditi više ili manje, da li katedra ova ili ona i kako će se ophoditi prema studentima, da li će studenti biti deo sistema obrazovanja na način da uče samo da bi se dobio posao, a ne da shvate da se diploma dobija pa posle šta bude, to je sistem vrednosti u društvu i na tome moramo objektivno raditi. U pravu ste, zakon se menja drugi ili treći put u nekoliko godina. Moram da vam kažem, izlazimo u susret zahtevima i akademske javnosti. Studenti i protesti idu nekim svojim tokom. Nekad su u saglasnosti sa ovim što radimo, a nekad nisu. Podsećam, pošto sam to doživeo za ove dve godine dva puta, kada smo oktobra 2008. godine menjali Zakon o visokom obrazovanju, neki studenti su demonstrirali ispred Narodne skupštine u donjoj sali i onda su govorili, što nam menjate zakon usred roka. Pa da nismo promenili zakon ne bi upisali godinu, menjamo zbog njih. To neke od njih nije interesovalo, kao i prošle godine. Tražili su zbrajanje bodova. Jedne godine učiš, druge godine učiš, treće godine ne učiš uopšte, a tražiš na osnovu kredita iz prethodnih godina da ti se da mogućnost da upišeš i ovu, a onaj ko je učio cele godine, on ima kao manje i ne može da upiše. Sistem treba da bude što pravedniji, a da država što je moguće više izađe u susret studentima. Mi smo prihvatili predlog studenata i akademske javnosti da ove i sledeće godine uslov bodova bude 48 i svako se vara od studenata ako misli da je dobijanje većeg broja ispitnih rokova dobitnik. Ne. Dobitnik je onaj ko bude hteo da uči, ali i u životu, uvek imate onih koji hoće da uče i onih koji hoće da uče nešto manje, a da dobiju diplomu. Oni koji hoće da uče, oni koriste sve pogodnosti koje država daje, i kredit, i dom, i stipendiju i kasnije druge vrste potpore države, i napreduju. Oni koji se zadovoljavaju sa određenim, a to je deo njihovih životnih ambicija, vi ne možete njima pomoći više nego što oni sami sebi hoće da pomognu. Ovde je reč o tome, mi pravimo jedan sistem i sistem se ne pravi preko noći, i uopšte neće biti s ovim sve završeno, sve ovo što smo mi govorili, verovali ili ne, biće deo i nekih novih rešenja kojih će biti u visokom obrazovanju. Potrebna nam je i politička stabilnost, nije bitno ko je ministar, kao i saglasnost. Mislim da smo mi prethodnih godinu dana u ovom domu vodili vrlo korektnu raspravu o visokom obrazovanju i bilo je sijaset sjajnih sugestija, predloga, saveta kako treba oblikovati visoko obrazovanje. Govorim vam, ovo nema objektivnu alternativu, sem ako se raspadne Evropa, pa i taj prostor visokog obrazovanja, pa će neko reći, bio sam u pravu. Šta u međuvremenu? Šta ćemo u međuvremenu sa visokim obrazovanjem, šta ćemo sa decom? Šta ćemo sa svojom zemljom ako se pravimo da smo pametniji od drugih, pa idemo nekim svojim tokom pored glavne matrice koja već ide. Video sam pre dve godine i dozvoljavam da nisam možda u pravu, ali video sam tada Australija hoće da bude lider u jugozapadnoj Aziji pa 23 zemlje tog prostora okuplja u Melburnu da bi napravila nešto slično Bolonji. Kolege iz Amerike diskutuju o Bolonji ne sa stanovišta sadržaja, jer to sam svako pravi, nego sa stanovišta broja država i broja stanovnika koji čine taj prostor. Svako ima svoje strateške stvari, kao Indija, kao Rusija. Kažu da najveći broj doktoranata u Americi su iz Indije, Rusije, Kine, pa tek onda Amerikanci. Ali, visoko obrazovanje je deo jednog sistema koji se pravi. Mi smo predložili ove izmene sa namerom da unapredimo sistem, a onda za dve godine, jer imamo sjajan materijal radne grupe, da uvedemo mnoge novine o kojima je ovde bilo reči, ali koje u ovom trenutku nije moguće implementirati, i oko regulisanih profesija, i oko master studija strukovnih studija i možda oko vanrednih studija, oko mase ostalih stvari, jer to podrazumeva brojne promene u sistemu koje sada nije moguće izvršiti. Zašto? Zato što postoje standardi koji su deo sistema akreditacije i provere kvaliteta. Ako bi sada izvršili te izmene, mi bi ceo sistem praktično srušili, kakav god da je, a nismo loše ocenjeni. Podsećam, dobili smo 3,8 u Luvenu među 46 zemalja. To je vrlo dobra ocena. Dobili bismo još više da su naša dva izveštaja vrednovana na vreme, ali nisu. U redu, ne treba biti pretenciozan. Prethodno smo dobili ocenu četiri, čini mi se, u Londonu 2007. godine. To je bila tada projekcija. Znači, od tog projektovanog mi smo uradili 3,8. Nema razloga da budemo toliko nezadovoljni našim obrazovnim sistemom, a ima razloga da budemo nezadovoljni kvalitetom pojedinih visokoobrazovanih institucija. Vrlo svesno kažem, kvalitetom pojedinih visokoobrazovanih institucija. Ali, ne treba taj kvalitet pojedinih prebacivati na ceo sistem visokog obrazovanja, jer mnogi fakulteti sjajno rade, mnoga deca su sjajni studenti, upisuju i kada žele da nastave master i doktorske studije sa lakoćom polažu prijemne na drugim univerzitetima širom sveta i to govori o kvalitetu koji mi posedujemo, a negde jednostavno toga nemate. Kako god da okrenete, mi se stvarno trudimo da sistem napravimo. Jedno pitanje vezano za KiM. Kolega Bogdanović, kolega Tomica Milosavljević i ja zajednički pokušavamo da rešimo jedan problem koji nije naš nego problem Vlade. Tačno je da ima naših ljudi koji primaju lične dohotke iz institucija te tzv. države Kosovo. Ali, to nije problem nijednog ministarstva, to je deo politike Vlade. To sam rekao i javno pre nekoliko meseci, tu moramo doneti strategiju da se zna šta se hoće. Inače, što se tiče ovoga, apsolutno mislim da je odluka o formiranju veća opravdana. Zašto? Zato što na KiM imamo, poštovane koleginice i kolege, jednu paradoksalnu situaciju. Ogroman novac država daje na Kosovo, a on se ne deli ravnomerno među svim našim ljudima. Ne deli se, nego neki imaju ogromne novce, a drugi nemaju ništa. Zato je kolega Bogdanović i predložio ovo rešenje, jer ako nisu dole, a ne zna se gde su, sem kada trebaprvog podići platu, onda se postavlja pitanje – šta je poenta davanja tolikog novca kada nemate nikakav rezultat? Valjda je suština postojanja veća organizovanje ljudi, organizovanje lokalnog života, držanje veze među njima, a ne samo – dođi prvog potpisati račun i uzeti novac. Kažem vam, ogromne pare država daje, preko 500 miliona evra, to je bilo prošle godine, poštovane kolege. U odnosu na broj ljudi, to je prosek strašan. Ali, kada pogledate dole kada odemo kod ovih ljudi, oni kažu – čekajte, pa mi ne dobijamo ni dinara. Onda se postavlja pitanje – gde taj novac ide? On ide nekim drugim tokovima, a država neće da ide drugim tokovima, nego da ide regulisanim tokovima i da što veći broj ljudi dobije taj novac. O nekim drugim stvarima stvarno nema ni reči. Znači, nešto od ovoga što ste vi rekli mi smo već prihvatili i s te strane ne treba da budete zabrinuti, sem ukoliko neka visokoškolska ustanova jednostavno svoj program ne bude pravila po meri svojih interesa, pa ni uključi, primera radi, i elemente nacionalne tradicije. Ako ne uključi, to je stvar njenog izbora, jer akademski programi se prave autonomno unutar svake visokoškolske ustanove. Što se tiče nas i sadržaja ovog zakona, mi mislimo da smo prihvatili dosta kvalitetnih stvari, jednostavno da smo zakon učinili boljim i neće se ova priča završiti ni danas, ni sutra ni prekosutra. Mi smo već najavili da bi bilo logično za godinu dana-dve da se donese novi zakon, da ocenimo ovaj, onda da napravimo jedan korak napred jer stalno se vrše promene.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Počeću, ministre, od ove vaše poslednje primedbe koja se odnosi na KiM. Dobro je da ste uočili da se pare na KiM ne troše na način kako bi trebalo, odnosno da se ne prate tokovi novca, kako vi kažete, ali to nije razlog da se ukidaju lokalne samouprave u Metohiji. Vi treba da vodite računa o tome i gde se troše pare, i da imate spiskove ko prima pare na KiM, kome se kupuje ogrev, kako se troše, to je javna tajna na celom KiM kakve se sve manipulacije dešavaju sa tim parama. To, ponavljam, nije razlog da vi ukidate lokalne samouprave na delu KiM, jer je to protivustavno, to je suprotno Ustavu Republike Srbije, prema kojem je KiM sastavni deo Republike Srbije. Bila mi je interesantna vaša primedba kada ste rekli – ako propadne EU, a mi kažemo kada propadne EU, jer je to već izvesno, šta će biti sa našim obrazovanjem ako se ne ubacimo u kolotečinu Bolonjske deklaracije? Ministre, neko ko nije odavde mislio bi da smo mi tek počeli da se školujemo otkad je uvedena Bolonjska deklaracija i da tek od tada imamo obrazovni sistem, što sami znate da nije tačno. Kao što nije tačno da je u vreme koje ste vi pomenuli kada ste vi studirali, kada sam ja studirala, da nije mogao svako da upiše fakultet. Mogao je i treba i sada da upiše, svako da upiše fakultet o državnom trošku i to onaj koji želi, a ako posle prve godine studiranja pokaže da nema volju, želju, smisao, onda neka se školuje o sopstvenom trošku, odnosno o trošku roditelja. Kažete da su nekada naši fakulteti bili među prvima u svetu. To sam vam i ja rekla. Upravo zato se pitamo zašto ste krenuli da se to uništava. Zbog čega ne bi bili i dalje među prvim fakultetima, pa i da nije uvedena Bolonjska deklaracija? Interesantno mi je bilo, gospodine ministre, kao da ste govorili o zemlji dembeliji, a ne o Srbiji, gde se svaki dan dobijaju otkazi, gde mladi ljudi ne mogu da se zaposle. Pričali ste kako država obezbeđuje posao, kako ste vi u kontaktu sa privrednim društvima pre pravljenja planova za upise i u srednje škole i na fakultete da biste obezbedili posao tim mladim ljudima. To jeste posao države, ali nažalost, to država Srbija ne čini. Koliko je mladih ljudi na spisku nezaposlenih? Koliko je mladih ljudi završilo fakultete pa se razočaralo jer već nekoliko godina ne mogu da dobiju posao. Da li se sećate onog mladog čoveka koji je bio odličan student na medicinskom fakultetu, završio medicinski fakultet, pa je otišao u beli svet negde da radi, jer u Srbiji nije mogao da se zaposli, pa je morao da se vrati u Srbiju da završi srednju medicinsku školu da bi tamo negde počeo kao medicinski tehničar, pa možda jednog dana bio i lekar? Da li to hoćemo od naših generacija da radimo ili hoćemo da naša deca uče u Srbiji i da se u Srbiji zapošljavaju? To je ideal kojem treba da teži svaka vlada, pa i vaša vlada? Kažete – 85% upisano u željene škole u srednjim školama. Šta je sa onih 15%? Gospodine ministre, nemojte na taj način da kažete – vi ste završili posao jer je 85% dece upisalo ono što je htelo. Da li će od tih 15% koji nisu upisali hteti da se upišu negde drugde? Da li će imati jednu godinu kao ova deca iz Kraljeva? Čuli ste i sami. To sam gledala na televiziji, nije nikakva politička priča, nego činjenično stanje koje ste i vi sada potvrdili. Dakle, ako ta deca kažu i njihovi roditelji da će oni ove godine imati pauzu, neće uopšte nigde da se upišu, znate, gube godinu dana života, gube godinu dana u kojoj mogu da krenu nekim pogrešnim putem, ne daj bože, umesto da se školuju. Znate, ministre, to što ste vi, kažete, konsultovali nekakvu radnu grupu, univerzitetske profesore itd. kod ovog zakona, odgovornost je Vlade RS. Vlada RS mora biti sposobna da napravi predlog zakona. Koga će da konsultuje, to je stvar Vlade, ali je odgovornost Vlade, a ne tih ljudi koji su da li eksperti ili nisu, ili su samozvani eksperti. Znate, morate da priznate da ne znači da su svi univerzitetski profesori, profesori sa kredibilitetom. Ne želim nikoga da vređam, ali recimo svi znamo za profesora Stevana Lilića koji je dokazani plagijator i to je stajalo na oglasnoj tabli. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, molim vas da pažljivije birate reči, u skladu sa Poslovnikom, ako hoćete da diskvalifikujete i vređate i da se setimo da je to zabranjeno Poslovnikom.) Slažem se, gospođo Čomić, ali govorim o pravosnažnoj presudi Vrhovnog suda, koja može da se citira. No, dobro, Stevan Lilić nije bitan. Njega će ispitivati na temu umešanosti u ove privatizacije o kojima se pisalo ovih dana, a o kojima govorimo već danima. Problem, gospodine ministre, koji ste izneli kada su u pitanju fakulteti i upisi na fakultete koji slede – kažete teška ekonomska situacija, nasleđena, nenasleđena, ispravljena, neispravljena. Da li mislite, gospodine ministre, da tu tešku ekonomsku situaciju u državi i na fakultetima treba da rešavaju roditelji dece koja treba da se upišu na fakultete? Kako će neki roditelj, čije se dete nađe ispod crte na Arhitektonskom fakultetu, talentovano, željno da studira arhitekturu, da plati, čini mi se, 200 i ne znam koliko hiljada dinara za upis ili na Medicinskom fakultetu 125 hiljada dinara? Ministre, morate da vodite računa o tome da svako dete može da upiše fakultet, a ne samo deca roditelja koji imaju puno para. Da li je vama zamislivo da prosečna porodica u Srbiji može da uplati svom odličnom učeniku, talentovanom detetu, koje iz nekog razloga nije imalo dovoljan broj bodova da upiše Medicinski fakultet, nego je ispod crte, da plati 125 hiljada dinara da bi upisalo taj fakultet, a roditelji su ili ostali bez posla ili rade za platu od 15.000 dinara? Ministre, to je velika grehota prema tim mladim ljudima. Mora država o tome da vodi računa. Verujte, ovo nije demagogija. Ovo je nešto čime su opsednuti i mladi ljudi i njihovi roditelji ovih dana. Zamislite decu pod takvim pritiskom, koja izlaze na prijemni ispit u strahu – šta ako budem ispod crte, roditelji neće moći da mi plate školarinu, šta ću da radim sa svojim životom? Sa takvim pritiskom to dete, taj mladi čovek izlazi na prijemni ispit. Teško je očekivati da može da ga položi baš dobro. Zato tvrdimo da su prijemni ispiti nepotrebni i da ne treba da postoje. Na kraju, ono što ste rekli na početku, mi uopšte nismo iznenađeni što su ti stručnjaci sa Kembridža rekli da su oni iznenađeni da je sedam đaka iz jedne škole imalo takve rezultate da se upišu na Kembridž. Kako rekoste, imamo fantastičnu decu. To smo od samog početka pričali. To sam i ja rekla u prvom delu svog izlaganja, da, imamo fantastičnu decu, pametnu, vrednu, koja žele da se obrazuju i država mora da omogući svima da se obrazuju, ne samo srednje obrazovanje, nego i visoko obrazovanje, da to ne bude cena prestiža, ko ima para može, a ko nema para ne može. Samo toliko tražim od Vlade u ime svih tih mladih ljudi i njihovih roditelja.
Iskorišćeno je devet minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Žarko Obradović.
Koleginice Radeta, daleko izlazimo izvan okvira rasprave o ovom zakonu, ali ne mogu da ostavim javnost, ne vas, jer znam da vi to znate, bez odgovora. Sudeći po onome što govorite, rekao bi čovek da država tu ne radi ništa, da je pasivni posmatrač. Zašto postoje kvalifikacioni ispiti? Zašto postoje na nivou prvog razreda srednje škole i na nivou fakulteta? Da bi se video nivo znanja, zato što u nekim školama imate sve odlične ocene, pa se uzima prosek šestog, sedmog, osmog, plus njegovo znanje koje se pokaže, pa se onda deci daje mogućnost da napišu spisak svojih želja, pa u odnosu na znanje koje pokažu i želju koju iskažu upisuju odgovarajuću školu. Rekli ste da deca ne mogu da upišu željenu školu, a ja vam kažem da mogu, 85% njih upišu, a onih 15% nemaju odgovarajuće znanje za onu želju koju bi hteli. To je raskorak između želja i mogućnosti. Nije to nepoznato. Samo je pitanje kako se u odnosu na to prima. Kada bih vam rekao za koliko studenata, a o tome smo razgovarali o Zakonu o đačkom i studentskom standardu, država izdvaja novca, i to se ne može prenebregnuti. Očigledno je ovo razgovor u nekim delovima gluvih, jer ja vama govorim jedne podatke, vi koristite druge. Ovde je suština da zajedno radimo na pravljenju sistema visokog obrazovanja koji će biti kvalitetan. Bez uvrede, ljudi koji su radili i pomogli nam da napravimo ovaj predlog, a odgovornost je naša, jesu ljudi sa izuzetnim naučnim i ljudskim kredibilitetom. Uopšte ne bih usudio se da dovedem u pitanje bilo koga od njih. Šta mislite o tome, bez uvrede, to je vaša stvar, ali je suština da su ljudi dali značajne predloge da se unapredi sistem visokog obrazovanja. Skupština će o tome reći posebnu ocenu, kao što to uvek radi, a mi se trudimo da ovaj zakon učinimo što boljim, za dobrobit visokog obrazovanja, uključujući i nastavnike i studente i Srbiju.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Aleksandar Pejčić. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, kao prvo, uzgred budi rečeno, više sam nego uveren da u budućem poslovniku Skupštine treba svakog predlagača ograničiti u diskusiji na neko razumno vreme. Amandman na član 26. je posledica amandmana koji smo podneli na član 19. Podsetiću kolege poslanike da se radi o članu u kojem je konačno usvojena dve godine stara inicijativa DSS da se pitanje ko će studirati na račun budžeta, a ko će plaćati sam svoje studije reguliše na bolji i pravedniji način. U tom smislu nama je drago da je ta osnovna ideja ušla u ovaj zakon. Međutim, smatrali smo da tu ideju treba bolje realizovati i zato smo podneli amandman na član 19. Ovaj amandman na član 26. je samo posledica amandmana na član 19. Pošto nije bilo sluha da se taj amandman prihvati, ne vidim da sada treba ponovo predlagaču i gospodinu ministru da objašnjavam razloge zbog kojih je ipak trebalo prihvatiti taj amandman. Konačno, pošto je ovo poslednji amandman koji je DSS podnela, ima još jedan koji je tehnički, koji je razumljivo prihvaćen, dozvolite mi da napravim jednu konačnu rekapitulaciju. Dakle, DSS, njen poslanički klub je potpuno otvorenog uma prihvatio predlog ovog zakona, jer smatramo da je potpuno normalno da posle nekoliko godina primene jednog ozbiljnog zakona, koji se bavi takvom oblasti kao što je visoko obrazovanje, ima potrebe da se zakon dopuni, popravi, otklone oni nedostaci koje je praksa pre svega pokazala da su nedostaci, i u tom smislu smo podneli 18 amandmana na ovaj tekst zakona. Nažalost, prihvaćena su samo tri i to, rekao bih, tri tehnička amandmana. Od preostalih 15 amandmana, moram priznati, samo jedan je bio političke prirode. Radilo se o materiji vezanoj za jedno, po našem mišljenju, nekontrolisano davanje ovlašćenja, prenosu ovlašćenja na organe AP. DSS tu ima esencijalno drugačiji stav od vladajuće većine i meni je potpuno razumljivo da predlagač zakona taj amandman nije prihvatio, ali mi je potpuno nerazumljivo zašto preostalih 14 amandmana, koji su isključivo i samo u najboljoj nameri imali i želju da poprave tekst i da na neki način realizuju neke ideje koje se inače vrte u ovom predlogu zakona, predlagač nije usvojio. Rekao bih da se pokazalo da Vlada Srbije te amandmane nije prihvatila potpuno otvorenog uma u odnosu na to što smo ih mi potpuno otvorenog uma predlagali. Potpuno je jasno da nakon ovoga što sam kazao, nažalost, DSS neće moći da podrži ovaj zakon. Mislim da je ispuštena mogućnost da zakon bude kvalitetniji i to je ispuštena potpuno nepotrebno. Ne vidim nijedan valjan razlog, pa čak ni politički razlog, zašto je to tako. Dakle, u danu za glasanje DSS neće podržati predlog ovog zakona.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Ministar Žarko Obradović ima reč.
Moram reći kao predlagač u ime Vlade Republike Srbije, čini mi se, da smo u ovih nekoliko dana pokazali spremnost da prihvatimo sve amandmane koji po našem mišljenju poboljšavaju tekst zakona. Mislim da ni DSS, kao ni druge stranke čije amandmane nismo prihvatili, nemaju razloga da tom našem stavu daju neke dodatne ocene koje po nama ne stoje. Ovo pominjem, profesore Šami, zato što vaše je pravo da iznosiste stav svoje političke stranke, da se osećate zadovoljnim ili nezadovoljnim i u odnosu na to se opredelite na glasanje, ali sam ponukan i formulacijom koju je dala koleginica Donka Banović u četvrtak popodne na kraju, tako da nisam stigao da odgovorim, da sam navodno zlonamerno komentarisao amandmane DSS-a, što apsolutno nije tačno. Amandmane DSS-a sam komentarisao kao i svake druge amandmane. Kada ste bili u pravu rekao sam – bili ste u pravu, kada niste u pravu – niste u pravu. Kada je taj amandman u duhu teksta zakona, prihvatamo ga, a kada nije, ne prihvatamo i nema tu ništa lošeg. Bez uvrede, nisam želeo u vašim amandmanima da prihvatim ono što ne stoji. Bez uvrede, ovaj zakon je počeo da se primenjuje 2006, 2007. i 2008. godine, tada ste vi dve godine bili u vlasti i mogli ste ga menjati, ako ste primetili da je u primeni pokazao loše rezultate. To ste učinili 2008. godine i obrazlagao sam. Tačno, amandman oko studenata je tada postojao, ali je on sada dobio jednu drugu dimenziju. Vi insistirate na ukupnom broju iz prethodnih godina, a mi mislimo da to nije dobro i ja sam obrazlagao zašto mislim da to nije dobro. Tu nema ništa loše. Ako sam upotrebio neku tešku reč, izvinjavam se. Ali čini mi se da je rasprava koju smo vodili prethodnih dana o sadržaju ovog zakona pokazala jedan ozbiljan ton Skupštine gde se razgovara o visokom obrazovanju. Videćete, naknadno sam posle četvrtka proveravao sadržaj jednog amandmana poslaničke grupe Napred Srbijo, utvrdio sam da su oni u pravu i zamolio sam kolege da naprave ispravku tog amandmana da bih ga u ime Vlade usvojio, da bi zakon bio bolji. Znači, naknadno, nemam ništa apriori negativno prema bilo kojoj poslaničkoj grupi, samo gledam sadržaj amandmana. Uopšte ne sporim da će možda neka od ovih rešenja koje ste vi sad podneli biti deo nekog budućeg zakona, ali u ovom trenutku kroz ove promene njima nije mesto i ne poboljšavaju sadržaj tog zakona, po našem mišljenju. Tu nema ničeg drugog osim, po našem mišljenju, jednog korektnog i principijelnog stava vezano za sadržaj zakona. Vezano za Vojvodinu, mi samo usaglašavamo odredbe ovog zakona sa Zakonom o prenosu nadležnosti AP Vojvodini i ništa drugo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Gospodine ministre, vi ste u jednoj stvari potpuno u pravu. Vama ovi amandmani nisu dobri. To nipošto ne znači da je to neki univerzalni opšteprihvaćeni sud, to je samo po vašem mišljenju.
Reč ima ministar Žarko Obradović.
Ja sam predlagač, ja dajem ocenu. Kao što vi mislite da je vaš amandman super amandman, ja mislim da nije. Setite se, ovo je parlamentarni život, svako ima pravo na mišljenje, a skupštinska većina donosi odluke.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Srboljub Živanović ima reč, pa narodni poslanik Srđan Milivojević.
Dame i gospodo poslanici, u ovom članu želi da se poveća kriterijum studija, odnosno povećanjem kriterijuma želi se povećati kvalitet. Gospodine ministre, pripremio sam dosta pitanja, ali moram iskreno reći da ste u prethodnom petnaestominutom izlaganju dosta odgovorili na moja pitanja, ali ću se ipak zadržati na nečemu, kao što vi rekoste, pa nije danas teme, već je to tema Predloga zakona o visokoškolskom obrazovanju, ali dobro znate da je srednje obrazovanje u stvari temelj visokoškolskom obrazovanju. Pošto vi rekoste da kontaktirate lokalnu samoupravu, kontaktirate Zavod za zapošljavanje, kontaktirate ljude iz privrede, gde su ti ljudisutra potrebni prilikom završavanja svojih fakulteta da mogu da započnu svoj rad. Vi kažete da dobijate od njih određena uputstva, odnosno određenu saglasnost sa njima uspostavljate, ali ne vidim gde je privreda toliko aktivnau ovoj zemlji da bi mogli mi ovaj broj stručnih ljudi zaposliti. Pričamo o ljudima koji su vanserijski talenti. Pre negde oko dva meseca sam bio na Naučno-tehničkom institutu u Londonu, gde se otprilike oko 25 naših stručnih ljudi tamo nalazi i nisu otišli preko države, već su samoinicijativno došli do tih istraživačkih centara, jer ti istraživački centri kod nas ne postoje. Nažalost, fakulteti su nekad bili prvi koji su imali svoje istraživačke centre, ali danas ne postoje istraživački centri, ne postoji rad na tim istraživačkim centrima, jer gde i za koga će da rade ti istraživački centri određene projekte, kada dobro znate da privreda ne funkcioniše, odnosno naučnoistraživački centri kojima je to delatnost u stvari ne postoje. Poklonili smo 12,5 milijardi evra svetu zato što smo naše stručnjake poslali u svet, koji se sigurno neće vratiti. Svaki taj mladi čovek sa kojim sam kontaktirao na tom naučnoistraživačkom institutu imao je jednu veliku želju da se vrati nazad u državu, ali me pita kakvo je stanje, kakva je privreda? Morao sam iskreno reći da oni nemaju svoju perspektivu ovde da bi mogli da nastave svoju istraživačku delatnost. Prema tome, pitam vas još i kakav je način studija i studiranja, kada dobro znamo da je upis studenata na državnim fakultetima pod određenom finansijskom cenom za samofinansiranje, a posebno je za finansiranje na određenim privatnim fakultetima? Ko i kako određuje, ko je vlasnik, ko poseduje jedan fakultet? Dobro znamo da je Ljubiša Čume vlasnik fakulteta. Ko mu je omogućiokao zaštićenom svedoku da može da poseduje tu naučnu instituciju koja je za mene najvažnija i najbitnija u ovom sistemu? Znam vas kao velikog borca za borbu protiv korupcije i kriminala, prvi ste razotkrili ovo što se desilo u "Sartidu". Pitam vas - zašto taj kriminal i korupcija je joši dan-danas prisutna u prosveti? Znam da je to vrlo teško otkriti, to vama ne stavljam na dušu, da se isto tako polažu ispiti iz crnog fonda, a pojedinci kupuju te ispite. Kako i na koji način sprečiti, a dobro znamo da na određenim fakultetima, kolege na fakultetima znaju ko od tih ljudi prodaje, ko od tih ljudi želi da kupi i ko od tih ljudi na ovakav način stiče taj prljavi kapital? Ko danas u jednoj zemlji ne voli da poboljša rad, da poboljša uticaj rada na svim tim fakultetima, ko ne želi da se približi zapadu, Evropi, Americi i svim mnogim industrijski razvijenim zemljama? Normalno, taj bi bio blesav ako on ne želi dobro svojoj deci, ako ne želi dobro svojoj naciji, ali moramo prevashodno mi prvo misliti na sebe i tražiti onda od drugih da li će vam pomoći. Mnogo je neotkrivenih talenata. Znate kako, možda i onaj koji čuva ovce u planini, možda je u datom momentu i pametniji i od mene i od vas, ali nije imao mogućnosti da u datom momentu dođe da stekne ovo obrazovanje. Zato, kao jedan veliki borac, kao čestit i pošten čovek, smatram da ćete učiniti najbolje da ova institucija uživa svoj veliki ugled koji je, znam i do pre 15-ak godina ili 10 godina uživala, ali nažalost sama erozija društva je doprinela da se u ovih zadnjih deset godina ovo dešava.
Šest minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Ministar Žarko Obradović.
Kolega Živanoviću, hvala na ovim informacijama. Samo želim da vam kažem nekoliko reči. Kada je reč o osnivanju visokoškolskih ustanova ceo postupak se sprovodi na osnovu standarda koje utvrđuje Nacionalni savet za visoko obrazovanje, Komisija za akreditaciju i mi dajemo dozvolu za rad kao Ministarstvo prosvete. Kada dođe do promene osnivača, osnivač je po zakonu dužan da nas obavesti. Mi nismo dobili nijednu zvaničnu informaciju o promeni osnivača. Samo su mediji pisali o promeni osnivača vezano za univerzitet Singidunum, ali mi kao Ministarstvo nismo dobili nijedan zvaničan akt takvog karaktera. Druga stvar koju sam želeo da vam kažem, da bi se sprečile bilo koje, kako bih rekao, nezakonitosti na svim univerzitetima na visokom obrazovanju Republike Srbije, postoje stvari koje su predmet tužilaštva, policije i krivičnog postupka, postoje stvari koje su predmet etičkog komiteta, znam da je većina univerziteta osnovala etički komitet. Znam da, primera radi, Beogradski univerzitet ima sada i ombudsmana za ta pitanja, profesor Branko Rakić, sa Pravnog fakulteta u Beogradu je ombudsman, i znam da ima, što bi rekli, dosta posla, da upravo određene stvari koje se pojavljuju kao problematične u visokom obrazovanju reši, da kažem, u skladu sa zakonom, na obostrano zadovoljstvo svih.
Reč ima poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo pratim nekoliko dana raspravu o Zakonu o univerzitetu i kroz diskusije mojih kolega poslanika vrlo često čujemo nekoliko teza koje se uporno ponavljaju. Jedna od njih je da najbolji ljudi iz Srbije odlaze iz ove zemlje i uhlebljenje nalaze na nekim institutima u belom svetu. Nedavno su bile poplave u Trgovištu, evo poplave su bile kod mene u Rasinskom okrugu, ima jedan Božji zakon da voda prvo dođe, pa onda nadođe voda, posle se voda povuče. Međutim, jedna reka non-stop teče kroz Srbiju, to je reka ljudi iz Pomoravlja, iz Trgovišta, Kruševca, Čačka, Užica, Leskovca teče ka Beogradu i ovde upisuju fakultet i retko se ko vraća u svoj rodni grad. Najbolji iz Srbije, nažalost, i dalje odlaze. Tu se postavlja pitanje – kako zaustaviti i kako sprečiti odlazak najboljih ljudi? Da li bi Nikola Tesla postao Nikola Tesla da je ostao u rodnom selu Smiljani? Da li bi Nikola Tesla bio to što jeste da nije otišao u Ameriku? Sumnjam da bi postao to što jeste. Da li bi Mihajlo Pupin posto to što jeste da je ostao u Srbiji, da ovde razvija svoj talenat i svoje sposobnosti? Sudbina ne samo Srbije, već svih zemalja, jeste da najbolji ako žele da budu najbolji moraju da idu u najbolje institucije, gde je skoncentrisano svo znanje i iskustvo. Zadatak nas kao političara je da obezbedimo uslove da se diplomirani inženjeri, ljudi koji su završili fakultete, vrate u svoja mesta i tu steknu u poslu afirmaciju. Mislim da je u ovoj sali barem četiri petine narodnih poslanika završilo fakultet. Velika većina nas se vratila u svoje rodno mesto i tamo stekla punu afirmaciju. Kada govorimo još jednu stvar ovde, o akreditaciji fakulteta, bilo je reči, i to je gospodin Obradović vrlo lepo odgovorio, svako danas može u Srbiji da se udruži, možemo gospodin Živanović i ja da udružimo sredstva, da se uortačimo i da probamo da formiramo visokoškolsku ustanovu, ali pre toga moramo da zatražimo dozvolu za akreditaciju od Ministarstva prosvete. Ako sutradan želimo da svoj osnivački ulog prodamo nekom drugom, moramo da to prijavimo Akreditacionoj komisiji i da ona upiše nove osnivače. Koliko mi je takođe poznato, ne znam da je to urađeno. Ako postoje sumnje da je to urađeno, neka neko traži proveru u određenim registrima, neka traži proveru na fakultetu, ali dogod to ne bude urađeno, nije dobro da se barata poluinformacijama i da se obmanjuje javnost. S druge strane, na tom fakultetu ima stotine mladih, sposobnih, darovitih ljudi koji studiraju. Država Srbija, Republika Srbija izjednačila je status privatnih i državnih fakulteta i nemojmo da ljude koji završavaju taj fakultet i koji su sada na tom fakultetu degradiramo ovakvim izjavama, da oni studiraju kod nekog kriminalca i da tamo kupuju diplome. Molim vas da o činjeničnom stanju u zemlji govorimo sa argumentima i da mladim ljudima koji možda planiraju da upišu neki fakultet dodatno ne otežavamo posao u vreme kada će se opredeljivati koji će fakultet upisati.
Tri minuta i 45 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miletić Mihajlović i Milisav Petronijević. Ovaj amandman su prihvatili Vlada i Odbor za prosvetu. Zakonodavni se nije izjašnjavao, pa će se o ovom, kao i o drugim amandmanima, Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Na član 27. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima poslanik Milan Knežević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, podneli smo amandman na član 27. stav 3. Radi javnosti ću da pročitam na šta se odnosi taj stav, pa ću posle obrazloženje da kažem. Taj stav 3. glasi: Lice iz stava 2. ovog člana može tražiti od visokoškolske ustanove u kojoj je steklo naziv da mu, u skladu sa ovim zakonom, u postupku i pod uslovima propisanim opštim aktom visokoškolske ustanove utvrdi da ranije stečeni naziv odgovara nekom od naziva iz člana 95. ovog zakona. Mi tražimo da se ovaj stav briše. Smatramo da je suvišan. Zašto? Zato što je u ovom članu 27. u stavu 1. jasno rečeno da svi stručni akademski, naučni nazivi, stečeni prema propisima do stupanja ovog zakona u pogledu i prava i obaveza i svega koji proizilaze iz toga, izjednačavaju se sa odgovarajućim stručnim, akademskim i drugim zvanjima. Vi ste u stavu 1. rekli da sva ta naučna i akademska stručna zvanja stečena u prethodnom odgovaraju i onda taksativno se navode rangovi, da ih ne komentarišem. Smatramo da ovo treba brisati. Vi ste u obrazloženju da se ne prihvati amandman rekli da amandman ne treba prihvatiti iz razloga što se predloženim rešenjem omogućava da, kada je to potrebno, zainteresovano lice zameni ranije stečenu diplomu. Mi mislimo kao SNS da jedan zakon mora da bude jasan, striktan i respektujući. U kom smislu respektujući? Ako ste stavom 1. dali da prethodna znanja su izjednačena sa sadašnjim, šta to znači – kada je to potrebno? Da li neko ko sad po svojoj volji želi da uzme novu diplomu ili će u fazi zapošljavanja privatni ili državni poslodavac da mu traži novu diplomu? Ovo može da se izrodi u jednu lošu situaciju, po našem mišljenju, da će se stvoriti lančana reakcija, da svojom voljom kandidat ili neki poslodavac traži novu diplomu, ali da krene lančana reakcija i navala na fakultete za izdavanja novih diploma. Sada je to tehnički problem koji može da se dogodi, ali je najmanji. Na taj način stvara se malo i nesigurnost pojedinca u prethodno stečenu diplomu, a mi moramo kao država, i vi kao Vlada, da imamo respekt prema jednom veoma kvalitetnom, prethodno organizovanom visokoškolskom obrazovanju, koje je za određeno vreme prema tim doktrinarnim pristupima funkcionisalo i da ne damo na taj način mogućnost da zamenom diploma pojedinci uzimaju diplome iz nekih bezrazložnih neargumentovanih razloga. Zbog svega toga što ovo može da dobije neku konotaciju, a da država mora da poštuje prethodni sistem i kad ste jasno u zakonu i stavu rekli da je to izjednačena diploma, time država ne sme nipojedincu da dozvoli da zameni diplomu, niti nekom poslodavcu. Time uvažavamo, respektujemo i iskazujemo poštovanje prema tradiciji prethodnog visokog obrazovanja koje bi bilo kvalitetno. Iz tih razloga, videćemo da li smo u pravu, ali to su naši argumenti, znači, po nama ovajstav je dobronameran u suštini. Ali, naučeni praktičnim iskustvom, ova dva momenta mogu u budućnosti da dobiju neke loše konotacije koje su nepotrebne, jer je sve rečeno u ovom članu.
Dva minuta i 10 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Krpić. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman, sa ispravkom, podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za prosvetu se nisu izjasnili o ispravci amandmana od 21. juna. Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Ovaj amandman na član 28. bi trebalo da pokaže da kad nam je stalo do ljudi i do pravednosti, onda nisu u prvom planu nikakve lične netrpeljivosti, pa čak ni formalna procedura. SNS i ja u njeno ime podneli smo amandman kojim smo hteli da precizno stvorimo vezu između onih lica koja su na magistarskim studijama stekla ili će steći zvanje, i da mogu po starom programu da nastave doktorske studije, a u rokovima i na način kako je to predlagač zakona predvideo. Smatrali smo da to nije dovoljno jasno izneto članom zakona koji se menja. Intervenisali smo amandmanski i zato sam malo preuranjeno uraspravi pre neki dan insistirala, da u cilju pravednosti, ovaj amandman ne dobije sutra neko uputstvo za upotrebu ili mišljenje, nego da gaupravo ugradimo u zakon, jer omogućavamo nekom ko je iz najčasnijih namera položio, na primer, sve ispite, a onda neka Jelena ili Milena prekinula zbog porođaja, porodice ili lekarske nege za starim roditeljem, da danas može da nastavi. Da neki mladi, vredni ljudi koji su položili deo ispita, ostatak nisu, sada shvate da im taj papir nije samo papir, nego forma magistranta i doktoranta će se poštovati u ovoj državi i treba da se potrude da to i završe. Na nama je bilo da im to omogućimo. Zaista bih molila ministra da usvoji amandman na član 28, jer kao što sam smatrala da je on u duhu zakona, alida je ovo jedno preciznije tumačenje, zaista doprinosi pravednijem primenjivanju ovog zakona, gde će nam i oni koji ga pišu, drugi put, mislim na neke druge zakone, biti potpuno jasni i precizni, da se mi ne sporimo i ne trošimo vreme da li ovaj amandman treba usvojiti. Još jednom insistiram na tome da govorimo o problemima, a ne o ljudima. Najbitnije je da problem rešimo, odnosno onemogućimo nekome da diskreciono pravo tumačenja nekog člana zakona nekoga ostavi oštećenog u onom što je najvrednije, a to je sticanje prava na formalnu titulu, a iza toga već stoji znanje i volja da se ono i završi.
Iskorišćeno 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Ministar prosvete Žarko Obradović ima reč.
Moram reći da posle konsultacije sa kolegama pravnicima iz Ministarstva i iz Sekretarijata za zakonodavstvo da smo se opredelili da je bolje prihvatiti amandman nego da koristimo onu raniju formulaciju da se podrazumeva i da ostavimo to na tumačenju visokoškolskim ustanovama i da možda nekoga sprečimo u nameri da dostigne veći nivo naučnog zvanja i da nastavi studije. Vlada prihvata amandman sa ispravkom.
Konstatujem da je predstavnik predlagača u ime Vlade prihvatio amandman. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati o amandmanu. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. S obzirom da nemamo izveštaj Zakonodavnog odbora, o njemu ćemo se izjašnjavati u danu za glasanje. Na član 30. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima poslanik Milan Knežević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova dva zadnja amandmana, ovaj amandman na član 30. i 31. ću prokomentarisati, da više ne uzimamo vreme ni poslanicima, ni ministru. U suštini, oba ova amandmana se odnose na naš amandman na član 3. koji se odnosi na uvođenje te početne akreditacije. Detaljno obrazloženje zašto smo podneli amandman na to smo iznosili u prošlom zasedanju prošlog četvrtka, tako da ne bih oduzimao vreme da ponavljam priču koju smo tada obrazlagali. Ova dva amandmana, da je onaj usvojen, da nema početne akreditacije, praktično i ovi članovi koji se odnose da se utvrde standardi i da se, na kraju, ti postupci akreditacije prema propisima sprovode apsolutno su vezani. Neusvajanjem ovog amandmana na član 3. praktično i ovi amandmanu su izlišni. Smatramo da je trebalo usvojiti amandman na član 3. Jasno smo rekli obrazloženje. Trebalo je i ova dva amandmana usvojiti, oni nisu usvojeni. Toliko kao komentar, pošto smo detaljnije govorili prošlog četvrtka, da se ne ponavljam.
Na član 31. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, a Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč, po članu 144. Poslovnika Narodne skupštine? (Da.) Reč ima ministar Žarko Obradović.
Zahvaljujem se vama, gospođo Čomić, i ostalim kolegama u Narodnoj skupštini Republike Srbije, svim poslaničkim grupama i poslanicima koji su učestvovali u raspravi o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Želeo bih da ih zamolim za razumevanje zašto su neki amandmani prihvaćeni, odnosno zašto neki nisu. U pitanju su ili koncepcijski razlozi ili činjenica da ti predlozi nisu bili, jednostavno, u ovom trenutku predmet izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju. Potpuno sam ubeđen da će ove izmene unaprediti sadržaj zakona i unaprediti visoko obrazovanje. Šta drugo, pozivam vas da u danu za glasanje podržite ovaj predlog zakona, da bi svi ljudi u visokom obrazovanju, a najpre studenti znali šta ih čeka u sledećim ispitnim rokovima, da bi se na vreme spremili za ono što ih čeka, a to je da uče da bi položili ispite.
Pre nego zaključim pretres predloga zakona u pojedinostima, u elektronskom sistemu je prijavljen narodni poslanik Goran Mihajlović. Nemate prava da dobijete reč. Član 144. Poslovnika Narodne skupštine jasno propisuje da, nakon završetka pretresa predloga zakona u pojedinostima, samo predstavnik predlagača ima prava da dobije reč. Zaključujem pretres predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će se u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Pre nego što odredimo pauzu i završetakprepodnevnog dela rada, na osnovu člana 85. stav 5. obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, do okončanja pretresa u pojedinostima tačke koja u tom trenutku bude predmet našeg rada. Sada određujem pauzu. Rad nastavljamo u 13.10 časova. Hvala vam.
Dobar dan. Dame i gospodo narodni poslanici, počinjemo popodnevni rad. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SUDSKIM VEŠTACIMA (pojedinosti) Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima 4. tačke dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Snežane Malović, ministra pravde, pozvala da sednici prisustvuje i Zlatko Petrović, načelnik u Ministarstvu pravde. Takođe vas obaveštavam da su ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa narodni poslanik Siniša Stamenković – poslanička grupa PUPS, narodni poslanik Srđan Spasojević – poslanička grupa Nova Srbija, narodni poslanik Judita Popović – poslanička grupa LDP, narodni poslanik Đorđe Milićević – poslanička grupa SPS-JS, narodni poslanik Milica Radović – poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica, narodni poslanik Snežana Sedlar – poslanička grupa G17 plus i narodni poslanik Zoran Krasić – poslanička grupa SRS. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dejan Mirović, Mirko Čikiriz, Vladan Batić, Gordana Paunović Milosavljević, Marina Raguš, Judita Popović, Milica Radović, Milan Dimitrijević, Jovan Palalić, Srđan Spasojević, Zoran Šami, Nemanja Šarović, Aleksandar Martinović i Boris Aleksić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu, Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o amandmanima. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio, kao nepotpun, amandman na član 6. koji je podnela narodni poslanik Judita Popović. Na osnovu člana 148. stav 3. Poslovnika, odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Narodna skupština je obavila načelni pretres i, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. (Zoran Krasić, sa mesta: Ja sam se javio za reč.) Javili ste se po usvojenom amandmanom o kojem nema rasprave ili po ovome koji ću sad da pročitam? (Zoran Krasić, sa mesta: Sledeći amandman.) Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Hteo bih da iskoristim vreme ovlašćenog predstavnike poslaničke grupe da napravim osvrt povodom usvojenog amandmana na član 1. Predloga zakona. Nije tipično da se to obrazlaže, ali iz tog prvog amandmana suštinski slede svi naši amandmani. Malo čudi da su neki amandmani ne samo odbijeni, nego nisu prihvaćeni od strane predlagača. Sada ću da pokušam da ubedim predstavnika Vlade zašto je potrebno da se usvoje ovi naši amandmani, a možda bi bilo najbolje da se ovaj zakon vrati na doradu. Jeste on kratak, međutim ima neke fundamentalne nedostatke. Predlagač nije išao ni dovoljno daleko, ni dovoljno duboko, ni dovoljno temeljno da reguliše ovu oblast, a ona može da se poistoveti sa ovim što ste već usvojili, da su to poslovi veštačenja. Zbog javnosti, da se shvati koliko je ova tema ozbiljna, nešto bih malo objasnio šta to znači. Veštačenje je u suštini dokazno sredstvo. Mi pričamo o veštačenju kada je u pitanju neki sudski postupak, gde je potrebno da se utvrde neke činjenice, a onaj ko sudi, to je sudija, nije u mogućnosti to da utvrdi ili ne raspolaže neophodnim znanjima da bi to mogao da utvrdi i onda se veštak javlja kao dokazno sredstvo. U zavisnosti od toga kako se posmatra dokazno sredstvo postoji nekoliko pravnih sistema šta je veštak. U Americi se strane dogovaraju oko toga ko će biti veštak. Organizuje se posebna rasprava gde se pred sudijom raspravlja ko bi mogao da bude veštak povodom utvrđivanja neke sporne činjenice, pa strane iznose svoje predloge, pa se nekako dolazi do veštaka, nešto slično kao kada se formira velika porota, gde obe strane proučavaju kredibilitet potencijalnih porotnika kako bi se otklonila bilo kakva sumnja u njihovu objektivnost i nepristrasnost pre nego što krene suđenje. U anglosaksonskom sistemu imate situaciju da za sve i svašta možete da odredite veštaka. Neki put to nisu samo suvoparne činjenice, nešto što bi se utvrdilo merenjem, nego se ide daleko pa se veštače čak i neke okolnosti koje nisu baš činjenice. Sada bih iskoristio priliku da objasnim kako to može da izgleda, u anglosaksonskom sistemu se i za veštaka kaže – veštak svedok, pa ukoliko je on stvarno izuzetno stručan, nije sporan njegov kredibilitet i njegov nalaz, onda se kaže da je to veštak. Ukoliko se pojavi neka sumnja, onda kažu da je on svedok o činjenicama, ne čak veštak koji raspolaže stručnim znanjima. Samo da vas podsetim kako to izgleda u anglosaksonskom sistemu. Na ovom suđenje Vojislavu Šešelju prvi svedok veštak je bio Antonio Oberšal, tužilaštvo ga predstavilo kao veštaka za govor mržnje, on se pojavio u sudnicu i rekao – ali nisam veštak za govor mržnje, to je pravna kategorija, to se ne utvrđuje, to sud procenjuje. Kaže – ja sam samo svedok veštak za propagandne tehnike. On je dao svoj nalaz tako što je uzeo nekoliko stotina knjiga Vojislava Šešelja, nekoliko stotina njegovih govora, prebacio u engleski jezik i onda sa ono "kontrol F" tražio neke zadate pojmove i na bazi toga, inače diplomirani fizičar, 25 godina proučavao socijalnu strukturu plemenske zajednice u Africi, počasni doktor sociologije, predaje na Harvardu, katastrofa od nalaza i od mišljenja, da se čovek ubije od smeha. Našao je svoje veliko stručno znanje da prikazuje kod Vojislava Šešelja, on mu je postavio samo devet pitanja, tako što je preformulisao tačke optužnice i on je uvek rekao – ne, ne, ne. Vi niste, gospodine Šešelj, vi niste, gospodine Šešelj itd. Znači, veštak je potreban da bi se utvrdile neke činjenice od kojih zavisi primena prava. Po pravilu, to mi tumačimo kao veštak koji treba da da nalazi i mišljenje povodom materijalne, nematerijalne štete ili kada neko treba da veštači nešto što ima veze sa zdravljem, pa da li je to sudska medicina, da li je sudska psihijatrija. Ali, imamo i neke druge veštake. Imamo balističare, imamo veštake za nešto što ima neku afekcionu vrednost, recimo da proceni vrednost neke slike ili umetničkog dela itd. Tu nema nečeg egzaktnog, nego je potreban kvalitet da se nalazi u toj ličnosti koja se bavi tim poslom. Zašto sam sve ovo ispričao? Da bi se videlo koliko je besmisleno kad neko kaže, veštaka imenuje i razrešava ministar. On samo može da evidentira. Da li znate koliko je ovakav predlog zakona besmislen, ako uzmete u obzir da on treba da se primeni u Bosilegradu, gde je nemoguće obezbediti lice koje bi posedovalo ta stručna znanja i specifična znanja neophodna da se nešto utvrdi. Dalje, ako pričamo o sudskim veštacima, a pričamo o njima, iznad svega toga se nalazi sudsko veće ili sudija koji može to da prihvati, a i ne mora da prihvati. Zašto ne mora da prihvati? Može da postoji sumnja u kredibilitet lica koja se bave tim poslom koje je napisalo to, može da postoji sumnja u njegovu stručnost, a može da postoji sumnja u neki posao koji je uradio, da li je kvalitetno uradio. Sada da se vratim na neku našu praksu ovde. Mi imamo ljude sa specijalizacijom sudske medicine i sudske psihijatrije. Postavlja se pitanje, šta bi on trebalo još da ima, koje znanje da bi se bavio veštačenjem u tim oblastima, kada je on stekao na fakultetu i na specijalističkim, magistarskim, doktorskim i drugim studijama, subspecijalizaciji iz neke oblasti, stvarno se postavlja pitanje. Naravno, to pitanje se ne postavlja za one koji veštače nešto što je šteta, pa bilo da je to materijalna ili nematerijalna šteta. Tu su potrebna i neka dodatna znanja. Danas imamo situaciju kada se pojavi potreba za veštačenjem, neki put strane u sporu predlože nekog, a neki put to iz vedra nema sudija odluči ko će da bude. Na bazi čega? Na bazi nekog svog iskustva. Pitanje veštačenja na neki način zadire i u oblast stečajnog postupka, jer nije samo knjigovodstveno i računovodstveno da se utvrdi vrednost imovine, već moraju da se primene i drugi kriterijumi. Kako protumačiti? Kako to utvrditi, a da se ne pogreši i da budemo sigurni? Imamo situaciju sa profesionalnim veštacima, koji su jednostavno, zašto to ne reći, u kakvom nam je stanju pravosuđe, pa u takvom su nam stanju i veštaci. Koliko imate ljudi koji se jednostavno bune što nisu iskoristili neka procesna prava i nisu uspeli, a možda je to bio čak i nemoguć posao u nekom sudskom postupku, da se ospori nalaz i mišljenje nekog veštaka koji se dogovorio sa nekim advokatom koji je zastupao protivnu stranu. Svega toga imamo. Ovaj zakon to ne rešava. Pitanje je da li to zakonom uopšte može da se reši, jer zalazi u specifični sastav supstrata i kvaliteta onih ljudi koji se bave tim poslom. Nešto treba pokušati, nešto treba raditi, ali mislim da je izabran pogrešan put. Mislim da je izabran pogrešan put, da ovim predlogom zakona nijedan od ovih problema neće biti rešen. Mi ćemo da se hvalimo novim zakonom, sa nekim novim rešenjima, verovatno će Ministarstvo dobiti ekskluzivno pravo da formira neke nove monopole u tom pogledu, u to nema potrebe niko da sumnja, jer smo jači za jedno iskustvo. Mi smo pre dve godine upozoravali šta će da se desi sa pravosudnim sistemom ako se krene sa ovom transformacijom, pa ste videli šta se desilo. Baš se desilo to šta smo rekli. Pošto su se priključili neki drugi i ponavljaju naše ocene i zapažanja od pre dve godine, to je njihov problem, ali se desilo. Malo sam u šali rekao, čim nešto radi Boško Ristić, to mora da se osuši, to ne može da se oporavi. Pisao Ustavnu povelju državne zajednice, državna zajednica se rasturila. Koga je on zastupao u Skupštini, nema ništa od njega. Uhvatio se pravosuđa, videli ste i sami šta je. Nabacio svoje prijatelje tamo po tim pravosudnim organima i on je završio posao. Sada Tadić neka trlja glavu sa Evropskom komisijom, sa Društvom sudija i ovim drugima, njega baš briga, on je završio svoj deo posla. Slična je situacija i kod ovog ovde. Vi se ne sećate, mladi ste poslanici, ali pre nekoliko godinabila je priča o finansijskom lizingu, u onoj starog zgradi, rekao sam, on je prvi primenio lizing u Nišu, Anila, kola, pa onda otišao u Holandiju da ne bi služio vojsku i da ne širim dalje. I desilo se. Koliko je finansijskih lizinga profunkcionisalo u zemlji. Pogledajte, puni placevi, rekli smo tada, to će pretežno da bude za kola i autobuse i neke kamione, a ne za industrijska postrojenja. Pa su čak dovodili i jednog profesora sa pravnog fakulteta, kada je čuo šta su napravili, on se pokupio i pobegao iz prve klupe, nije hteo da bude ni snimljen u društvu Pitića i Boška Ristića. To će da se desi i sa ovim zakonom isto. Nešto se pokušava, ne ide se do kraja. Uopšte se ne ide do kraja. Vi ovde svakog možete da registrujete kao veštaka. Kada vi kažete da je neko sudski veštak, vi njemu da dajete autoritet, bez obzira što postoji drugo veštačenje i treće veštačenje, što u toku postupka možete da osporavate veštačenje i krajnja instanca jeste sudija, koji ili prihvata ili odbija veštačenje itd. Po samoj definiciji, veštak je potreban da bi se utvrdile činjenice. Koliko ima veštaka sudske psihijatrije koji su narko-dileru napisali da je on zavisnik kako bi išao na obavezno lečenje, a ne da ide u zatvor, pa onda se smanji količina itd., a onda je povika na sudije, kao oni to saučestvuju. Ma nije. Krug je zatvoren, svi saučestvuju u tome. Svi saučestvuju u tome, to je veliki posao. Eto, to je naša realnost. Mi to ne možemo da zaustavimo ovakvim predlogom zakona. Kod fizičkog lica, gde nastupa sa imenom i prezimenom, sa svojom strukom, svojom profesijom, svojim referencama, jasna je situacija. Mi sada imamo situacija da se i pravna lica pojavljuju, da delatnost veštačenja, kao poslovna delatnost – izvinite, molim vas, onda to nije materija zakona koji reguliše sudske veštake, nego je to materija koja reguliše privredna društva. Svaki biro za projektovanje da bi dobio tu delatnost, da bi taj posao mogao da radi, ili nadzor, on mora da se kvalifikuje sa odgovarajućim brojem stručnjaka iz odgovarajuće oblasti, koji imaju neke svoje sertifikate itd. Ne može svako da pravi projekat za objekat visokogradnje, puteve itd. Sa gledišta znanja i onoga što rade, oni su maltene u rangu veštaka. Budimo načisto. Mi u svakodnevnom poslu, bez obzira šta radimo, utvrđujemo neke činjenice i na bazi tih činjenica izvlačimo neke zaključke. Svaki građevinski inženjer u firmi, mašinski inženjer, bilo ko i bilo koja profesija na svom redovnom poslu utvrđuje neke činjenice, pa nije sudski veštak. A koliko njih ima koji rade na premeru, predračunu, koji to vrlo kvalitetno rade, mnogo kvalitetnije nego što će to da urade postojeći sudski veštaci u sudskim predmetima? Mi sad pravimo ovde neke teme sa jednim nezavršenim predlogom zakona, koji ima osnovni cilj da Ministarstvo da sertifikat nekome da je sudski veštak. Tu je cela poenta. Jednostavno, može da se protumači da Ministarstvo želi da ima apsolutnu kontrolu ko će da bude veštak. Zbog čega? Nema odgovora. Verovatno se i tu priprema monopolisanje. Moram da vam kažem da je ovo pogrešan koncept. Apsolutno pogrešan koncept. Uzmite situaciju kad se pojavi neko pitanje, i suviše specifično. Evo, jutros je Vjerica pričala o plagijatu. Ko bi mogao da bude sudski veštak za plagijat? Nema ga. A kako će da se izađe iz te situacije ako ta činjenica treba da se utvrdi pred sudom? Pa, uzima se referentna ustanova, najviša ustanova u nekoj oblasti. U tom predmetu o kome je pričala Vjerica bio je to Pravni fakultet. Verovatno su u drugim oblastima to instituti u okviru Srpske akademije nauka i umetnosti. Sećate se kako je teško proceniti, recimo, vrednost neke slike. Promovisala su se nekoliko autora koji su bog i batina, kad oni kažu koliko ta slika vredi, ona toliko vredi. Procenitelji. Posle dve godine se vidi da to neka kopija i da to uopšte nije original, a ljudi imaju sertifikat da su ovlašćeni da procenjuju. Od njihove reči sve zavisi, da li će nešto biti 200 evra ili 5.000 evra. I koja su ta stručna znanja? Vidite, tu postoji nešto što se zove neka umetnička sposobnost itd. I tu ima merljivih elemenata, ne kažem da ih nema. Ali, kada neko dobije sertifikat da je on taj koji to neprikosnoveno procenjuje, izvinite, to lični na neki monopol. Koliko je bilo osiguravajućih društava koja su kapital preselila u slike? Koliko je banaka koje su u slike, skulpture i u druge navodno umetničke predmete preselile basnoslovno bogatstvo? Sve se to, na neki način, tiče pitanja sudskog veštačenja, ne samo zbog toga da li će da se završi na sudu ili neće, nego ovde pre svega pričamo o tome koja su to stručna znanja, ko poseduje ta stručna znanja. Prosto je neverovatno, po ovom zakonu praktično je moguće da specijalista sudske psihijatrije ne bude registrovan kao sudski veštak. To ovaj zakon dozvoljava i omogućava. Neverovatne su to stvari. Sad još zavisi ko će u Ministarstvu da neposredno primenjuje ove propise. Kakav je sastav u tom vašem ministarstvu, da neki i beže iz tog ministarstva. Nije mi krivo što su pobegli, i pre tri godine sam ih napadao, tog Vojkana Simića, ali imate sad ovog glavnog za zatvore. Znate li da je on 1992. godine pao u šahtu u Budvi u okviru nekog klana? Milan Obradović, zvani Rambo, on je glavni za zatvore. Zamislite neko takvog profila da vam bude na primeni ovog zakona? Cela stečajna mafija ima da pređe u sudske veštake. To vam unapred kažem i vrlo malo sam, eventualno, pogrešio. Kao što sam vam i pre dve godine pričao šta će da se desi u sudovima. Najgore što je postojalo vi ste izabrali za sudije. Zamislite, u Apelacioni privredni sud otišla žena, vama sam pokazivao predmet za tu ženu i vi ste mi sami rekli da ima milion krivičnih prijava protiv nje, i vi ste glasali za nju da ode u Apelacioni privredni sud. Tako će biti i sa veštacima. Samo odabrani ima da prođu. A gde je tu struka, a gde su tu znanja, a gde su tu nalazi, a gde je tu stručno mišljenje? Nema. To je periferno. Vi kažete da to ovim zakonom ne može da se reguliše. Može. Ali, vama je najvažnije da zagrabite to pravo na potpis – doneo sam rešenje, Đoka će da bude veštak. Tu je kraj priče. A šta će on da radi po sudovima, znate i sami. Ako ne znate, pitajte Boška Ristića, on će da vam kaže. Iskoristio sam nešto malo vremena poslaničke grupe. Nadam se da ću još imati prilike da po nekom amandmanu iskoristim još neki primer kako to izgleda kada se veštačenjem bave ljudi koji ne ispunjavaju uslove da budu veštaci.
Iskoristili ste vreme predviđeno za ovlašćenog predstavnika i pet minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Poslanička grupa Napred Srbijo SNS podnela je amandman na član 2, gde bi trebalo, pre svega i uvek kad pišemo ugovore, kad pišemo zakone ili kad o nečemu razgovaramo, da se dogovorimo šta su definicije odnosno šta se pod nekim pojmovima podrazumeva. U tu svrhu je bio i podnet naš amandman na član 2. Predloga, gde smo poslove veštačenja definisali ne kao postojanje stručnih znanja nekoga ko će se baviti ovim poslom, nego kao aktivnosti čijim će se obavljanjem u stvari dobiti stručni nalazi i mišljenja. Tu argumentaciju već u načelnoj raspravi sam koristila, govoreći da je stručno znanje samo potencijal koji ne podrazumeva da će to stručno znanje biti prevedeno i stavljeno u funkciju nalaza koji će pomoći sudu, znači samo pomoći sudu, da donese neku odluku. Nije mi jasno zašto niste uvažili taj argument? Čak ste u obrazloženju zašto Vlada ne prihvata amandman rekli da poslovi veštačenja jesu aktivnosti čijim se obavljanjem, na osnovu stručnog znanja, uz korišćenje naučnih dostignuća, tehničkog razvoja itd, pružaju potrebni stručni nalazi, ali da to ne predstavlja pružanje stručnih nalaza i mišljenja nego da su poslovi veštačenja i neka druga stručna znanja. Mene sad zanima – koju vrstu stručnog znanja i na koji način pruženog sudu možete podrazumevati pod veštačenjem? Koja to vrsta nematerijalne, parapsihološke razmene podataka, informacija ili pomoći može da postoji, a da to nije nalaz ili mišljenje koji se iskazuje usmeno, pa se diktira u neki zapisnik ili to nije nešto što se materijalizuje? Znači, koja su to stručna znanja koja temelje odbijanje ovog amandmana koji smo podneli, da vi možete na njega da se pozovete, a da nikom drugom ne možete to da pokažete ili objasnite kao nalaz ili mišljenje, kao materijalni dokumenat o nečemu što se može u nekoj sumnji, u nekom drugostepenom postupku ili bilo kojoj vrsti zaštite prava neke stranke pokazati? Ovo više razumem jednom, rekla bih, samoljubivošću vlasti, odnosno predlagača zakona, koji ne želi da promeni nešto, gde čak i novinari, čak i oni koji uče mladu decu govorenju i pisanju, na primer imaju običaj da govore – vrši poslove, vrši zaduženje, kao da je sem vršidbe, vršenje poslova ispravan termin, a ne obavljanje nekog posla. Na toj čistoći jezika, na tom lepom izražavanju preciznom, ne rogobatnom, nego jasnom, iza kojeg stoji pravi smisao, trebalo bi upravo vi da radite, i da ono što jesu doprinosi nas poslanika da vam u tome pomognemo budu prihvaćeni. Ali, ovo nije samo stvar lepog izražavanja, ovo je stvar preciznosti. Stručni nalaz može da bude i da ne bude ako ga obavlja stručno lice koje ima stručno znanje. Stručan čovek i stručno lice koje ima stručno znanje ne podrazumeva, po logici stvari, da će vam dati i stručan nalaz i mišljenje. Ne ulazim u kvalitet, ulazim u postojanje dokumenta koji se zove nalaz ili mišljenje. Znači, u svim poslovima, u obavljanju vlasti, u odgovornosti koja se zove vladanje narodom, mora da postoje dva osnovna elementa, to su – pravda i logika. Bez pravde i logike koja treba da proizilazi iz reči kojim pišemo zakon, sve drugo nam ne vredi. I to da se krijemo iza rogobatnih formulacija, a da u stvari nemamo pravednu i jasnu sudsku praksu u koju želimo da stavimo i sudske veštake,mislim da odbijanje ovog amandmana ne ide baš u prilog vama i mislim da više ide u prilog jednoj tvrdoglavoj vlasti, kojoj više dokazi za njenu uspešnost nisu ni potrebni, kao ni svedoci. Ona misli da može da vlada naređivanjem, a ne obrazlaganjem, i to dovoljno govori o predlagaču zakona.
Tri minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik gospodin Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažena gospođo ministarko, poštovani građani Srbije, kada neko od 32 člana ovog zakona svoju raspravu svede na raspravu o gospodinu Bošku Ristiću, kolegi narodnom poslaniku, to govori o tome da nema dovoljno argumenata. U članu 30. ovog zakona, istine radi, ne piše da Boško Ristić određuje ko će biti sudski veštak, već kaže da ministar objavljuje javni poziv za imenovanje veštaka, u skladu sa ovim zakonom, u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Da smo ovakav zakon imali 2002. godine možda bismo znali ko je kao ministar saobraćaja, kao ministar trgovine, kao ministar turizma, činio razne zloupotrebe. Pa bismo saznali ko je kao ministar trgovine i turizma nenamenski trošio novac za knjige, pozvali smo sudskog veštaka, pitanje je bilo – gospodine, izvinite koliko je knjiga kupljeno od računa poreskih obveznika, plaćeno preko računa Ministarstva, a isplaćeno nekoj izdavačkoj kući i da li su to bile partijske knjige, stranačke knjige ili stručne knjige za obrazovanje ljudi i zaposlenih u Ministarstvu. Znali bismo koliko novca iz Ministarstva trgovine i turizma je utrošeno bez tendera za nabavku opreme, odeće, cipela, za razne ljude koji su obavljali posao u Ministarstvu, pa je te cipele uzeo i sam ministar. Taj ministar se nije zvao Boško Ristić. Taj ministar ima drugo ime i prezime. Taj ko ima to ime i prezime danas najglasnije kritikuje gospodine Boška Ristića. To je neko legitimno pravo. Moja obaveza kao narodnog poslanika, je da pre svega da zaštitim svog kolegu, da zaštitim gospodina Boška Ristića od ne argumentovanih kritika, da izreknem pohvale na račun Ministarstva pravde za sve ono što se radi na reformi pravosuđa i mislim da je ovaj zakon samo još jedna stepenica ka punoj reformi pravosuđa, da ćemo dobiti sudske veštake koji su stručni i obrazovani. Još jedanput podvlačim – ne imenuje Boško Ristić sudske veštake, to radi ministar i to piše u ovom zakonu. Ovo govorim samo istine radi.
Mislim da sam dobro procenio da nije bilo nekih posebnih napada, niti razloga za intervenciju. Gospodinu Ristiću ne verujem da još treba advokat. Raspravljamo dalje. Da li još neko želi reč? Jedno obaveštenje koje smo dobili od generalnog sekretara RTS, kojim nas obaveštava da od 22. do 25. juna prenos od 15.45 sati neće biti moguće pratiti zasedanje Skupštine zbog ranije ugovorenih obaveza, te da će sve biti u odloženom prenosu. Direktnog prenosa nemamo od 15.45 časova. Po ovom amandmanu reč ima gospodin Siniša Stamenković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe PUPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospođo ministarka, mišljenja smo da se u raspravi u načelu za donošenje zakona o sudskim veštacima pojavljuju direktno sučeljena suprotna mišljenja i da je prilika da se raspravom o pojedinostima odgovorno, kritično i nadasve savesno raspravi o svakom amandmanu pojedinačno i da se kroz tu raspravu makar za jednu stepenicu uspostavi kvalitetniji, odnosno bolji pristup određenom otklanjanju uskih grla našeg procesa u postupku za donošenje konačnih odluka sudova, a vezano za delatnost, rad i ovlašćenja sudskih veštaka. Ovo se odnosi na sve oblasti sudske prakse, od parnične preko trgovinske do krivične, odnosno od rada do radnih odnosa. U raspravi u načelu složili smo se da je pravilno, stručno i nadasve dostojno obavljanje veštačenja od nemerljivog uticaja na efikasnost i kvalitet naših sudova. Dugo smo se u poslaničkoj grupi PUPS-a razmišljali na koji je način dobro da se izričito predvide ovlašćenja suda, da najpre odaberu veštaka, a potom razmotre i usvoje veštačenja da bi sudovi doneli pravičnu, na nauci utemeljenu neoborivu sudsku presudu koja mnogima znači život ili poslovni gubitak. Poslanička grupa PUPS smatra da nema mesta prigovoru raznih političkih opcija da se ovaj zakon razmatra po hitnom postupku, jer smatramo da je pravni hitni postupak nastao još 1987. godine, od kada se prethodni zakon usvaja, odnosno koristi sa svim zastarelim i anahronim rešenjima, koja su do dan-danas stvarala teške i nesagledive posledice po sve učesnike u sudskim procesima, kako za tužioce, tako i za tužene, kako za osuđene tako i za one koji su oslobođeni. Poslanička grupa PUPS koja je Nacrtu ovog zakona posvetila zaista ne samo pažnju nego i posebnu pažnju i odgovornost, da se isti donese po hitnom postupku, sa potpuno definisanim osnovama veštačenja, kao i sa svim posebnim aktivnostima iz kojih se sudovima pružaju potrebna stručna znanja radi utvrđivanja pravno relevantnih činjenica, odnosno istinitih elemenata neophodnih za donošenje presuda koje opstaju. Sadužnim poštovanjem i odgovornošću razmatrali smo sve amandmane podnete na ovaj zakon i stekli smo uverenje da je sigurno 80% podnetih amandmana svih političkih opcija potrebno podržati. Mislimo da će Ministarstvo pravde, i uz našu podršku, prihvatiti kako tehničke ispravke na nacrt pojedinih članova zakona, tako i suštinske izmene jednog manjeg broja amandmana kojima se eliminišu nejasnoće i moguća zabuna u tumačenju razlike između posedovanja potrebnih stručnih znanja i stručnog nalaza i mišljenja koje daje određeni veštak, o čemu su inače moje prethodne kolege govorile. Namerni smo da pomognemo u utvrđivanju pravila za određivanje veštaka sa nove liste i rasporeda kada se iste budu odredile od strane nadležnog ministarstva. Zalažemo se da se po svaku cenu izbegne proizvoljno imenovanje veštaka po ličnoj volji ministra, sudije ili predsednika suda, time što će se obavezno izvršiti izjednačavanje ispunjavanja zakonom propisanih uslova za veštake i pravna lica pod istim uslovima, bez naknadnih tumačenja tih uslova. Mi ćemo se u daljoj raspravi zalagati da se usvoje amandmani kojima se omogućava sprečavanje pojava da iz pravnih lica za veštačenje, a pre svega ustanova u državnoj svojini ili ustanova iz državnih organa mogu biti angažovani veštaci na poslovima veštačenja koji su povereni pravnom licu, a ne njima kao pojedincima, na šta su takođe moje kolege ukazivale i u raspravi u načelu. Naša javnost je mnogo puta imala priliku da se kroz afirmativne emisije raznih televizijskih stanica i kroz napise u elektronskim medijima i novinama uveri u neverovatna veštačenja koja su nas pratila u dosadašnjoj sudskoj praksi, a posebno, recimo, kod Instituta "Kirilo Savić" i njihovog odeljenja za saobraćajno-tehnička veštačenja. Ne jedanput su saopštavanja veštačenja u kojima je pešak kriv na pešačkom prelazu, a automobili su potpuno uništeni pri brzini od 40 kilometara na čas, a potom naplaćeni kod određenih osiguravajućih društava. Poslanička grupa PUPS će podržati sve amandmane kojima se sprečava da sudski veštaci, članovi pravnog lica nekog instituta ili državnog organa poslove poverene tom pravnom licu obavljaju u radno vreme, kao pojedinci uz upotrebu tehničkih sredstava, zaštićenih metodoloških postupaka, baze podataka i drugih resursa koji su u svojini države pravnog lica ili instituta i da te usluge naplaćuju lično kao licencirani sudski veštaci. Smatramo da bi to bila neprimerena praksa. Takve prakse je poslednje 23 godine, prelivanjem državnih sredstava u privatne džepove, uzimanjem mita od unapred znanih krivaca, da bi bili oslobođeni, dovelo do toga da se potpuno izgubila odgovornost, a naročito dostojnost pojedinih sudskih veštaka, koji su odgovornost, stručnost i odgovornost izlicenciranih odgovornosti, kao i pravo na pravdu, izbegavali za jednu veliku naknadu. PUPS smatra da Ministarstvu treba pružiti pomoć u prihvatanju jednog broja amandmana kojima se reguliše pravna sigurnost i uspostavljaju pravila za određivanje veštaka i provera njihovih kvalifikacija u postupcima veštačenja. Predlažemo da lista oblasti i užih specijalnosti kojom se određuju veštaci bude proširena i da bude propisano da se u rešenje unese samo uža specijalnost veštaka koja bi se pečatom i potvrdila. Veštak daje ponudu, dokumentuje svoje sposobnosti i kvalifikacije, pribavlja i dostavlja dokaze svoje dostojnosti, a verifikacija njegove specijalnosti utvrđuje se unapred znanim postupkom, nekom vrstom licence, posle čega može biti stavljen na listu bez ikakve bojazni da je na to uticao bilo koji pojedinac ili veštak, sam predsednik suda ili ministar. Javnost i transparentnost u radu potrebnija je nego ikada kada se radi o pravilnom izboru i određivanju veštaka za veštačenje određene struke i u tom smislu podržavamo sve amandmane raznih političkih grupa koji govore o tome. Podržavamo ideju da svaki veštak mora imati položen stručni ispit iz oblasti za koju se kandiduje, odnosno neku vrstu licence, kao što to imaju svi ostali visoko stručni kadrovi ove zemlje. Ukoliko Ministarstvo ne prihvati ovaj amandman, onda bi se moralo obavezati ovom parlamentu da će naći način da veštaka pravilno uvede u znanja neophodna za položaj i ulogu veštaka u sudskom postupku, kako bi pravilno obavio veštačenje u sudskom predmetu. Dakle, nije dovoljno samo da veštak bude nezavisni ekspert u svojoj užoj specijalnosti, već i da dobro poznaje pravila rada suda, sudski postupak i donošenje konačne sudske presude. U tom smislu podržavamo sve amandmane koji regulišu ova pitanja. Zalažemo se za primenu strogog pravila da, u okviru pravnog lica, ona lica koja su određena za veštačenje unapred moraju znati, odnosno prijaviti na jedinstvenu listu sudskih veštaka, a koju je odobrio ministar. Ne dozvoljavamo i ne prihvatamo da rukovodilac pravnog lica sam svojim rešenjem proglašava sudske veštake, pravdajući ih da su oni iz redova stručnih i naučnih saradnika, već predlažemo da ovi pravovremeno budu predloženi za listu sudskih veštaka u celosti, a kada prođu proveru dostojnosti i stručnosti, onda mogu rešenjem nadležnog rukovodioca biti određeni za pojedine slučajeve sudskih veštačenja. PUPS će se raspravom u pojedinostima u aktivnom učešću potruditi da pojedine odredbe Zakona o državnoj upravi koje propisuju ministrova ovlašćenja prilikom donošenja akata budu primenjene i pravno propisivanje naknada i obaveza. Mišljenja smo da naknade za rad veštaka moraju biti javno određene na osnovu opštih pravila i kriterijuma koji će biti unapred znani za sve koji žele da taj posao rade, a time bi se eliminisale bilo kakve manipulacije u sprečavanju postupka razrešenja nedostojnih sudskih veštaka. Smatramo da sve amandmane raznih političkih grupa podnetih na ova pitanja treba prihvatiti. Javna rasprava, javna pažnja koju je ovaj pomoćni zakon u pravosuđu izazvao, pokazuje preku i veliku potrebu da se zakon što pre usvoji i da što pre počne njegova primena, po potpuno novim načelima, nadležnostima i odgovornostima, kroz ovako važan zakon ekspertskog tela, koji mora doprineti brzom i efikasnom radu našeg sudstva i pravosuđa. U danu za glasanje podržaćemo ovaj zakon.
Potrošeno je devet i po minuta vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se predlaže da se posle člana 5. doda novi član 5a podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik gospodin Saša Maksimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SNS je podnela amandman na član 5. Predloga zakona o sudskim veštacima kojim se dodaje član 5a. On glasi: "Oblast veštačenja i uža specijalnost, kao i uslovi koji se odnose na stručno zvanje veštaka za obavljanje veštačenja u pojedinoj oblasti, propisuju se listom oblasti i užih specijalnosti veštaka. Listu oblasti i užih specijalnosti veštačenja iz stava 1. ovog člana propisuje ministar." Vlada je dostavila kao obrazloženje, a razlog za neprihvatanje, to da Vlada smatra da propisivanje posebne liste oblasti i užih specijalnosti veštaka nije neophodno za preciziranje oblasti veštačenja i užih specijalnosti, kao ni donošenje odgovarajućeg podzakonskog akta koji će to bliže urediti. Ono što je stav poslaničke grupe Napred Srbijo SNS je da propisivanje liste oblasti i užih specijalnosti jeste neophodno radi pravne sigurnosti i uspostavljanja pravila za određivanje veštaka i proveru njegove kvalifikacije u postupku. Takođe, propisano je da se u rešenje i pečat unosi oblast i uža specijalnost, a to se ne može vršiti proizvoljno na osnovu nahođenja samog veštaka. Osim toga, ovaj zakon propisuje da se u rešenje i pečat unosi oblast i uža specijalnost veštaka, što ne sme biti rezultat proizvoljnosti veštaka ili ministra, već se mora unapred utvrditi listom. Iz tog razloga predlažem Vladi da prihvati ovaj amandman SNS.
Hvala, gospodine Maksimoviću. Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Na član 6. SNS je podnela amandman, a cilj tog amandmana je, pre svega, da se pojasne posebni uslovi koji su propisani za sudske veštake i mislim da je predlog SNS mnogo sveobuhvatniji nego što ga imamo u tekstu zakona. Mislim da akcenat treba dati, pre svega, na stručni ispit za koji se zalaže SNS i meni je drago da vidim da ima interesovanja i kod drugih poslaničkih grupa da se ta ideja podrži. Smatramo da je stručni ispit nešto što je neophodno da bismo u ovoj oblasti imali znatno kvalitetnije sudske veštake, da bi sudski procesi bili znatno efikasniji, da bismo izbegli mnoge zloupotrebe koje se pojavljuju, pre svega, zato što sami sudski veštaci često ne poznaju prirodu pravnog procesa i uloga sudskog veštaka bila bi mnogo adekvatnija, sigurni smo, ukoliko bi se zakonom propisao stručni ispit. Osim toga, potrudili smo se i da kod onih sudskih veštaka protiv kojih se vodio ili je završen neki krivični postupak i čini ih nedostojnim, isto tako predvideli ovim amandmanom da ne budu samim tim u situaciji da mogu da vrše veštačenja, da i to bude deo ovih posebnih dužnosti ili eventualno ako su već razrešeni dužnosti ranije, tako da mi se čini da o ovoj temi parlament, pre svega, kada je u pitanju stručni ispit, treba da otvori jednu ozbiljniju raspravu. Nadam se da će u daljem toku rasprave ova ideja SNS biti prihvaćena od većine poslanika.
Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović Milosavljević. Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom samo traži se promena ovog uslova radnog iskustva. U članu 6. stav 1. tačka 2) kao uslov navedeno – najmanje pet godina radnog iskustva u struci. Gordana Paunović Milosavljević je tražila da se reč "pet" zameni rečju "sedam" godina radnog iskustva, jer ipak je potrebno veće iskustvo da bi neko kao ekspert i kao stručnjak pred nadležnim, sudskim ili drugim organom imao tu vrstu autoriteta koja je neophodna da se završi posao za koji je zadužen veštak. Međutim, moram da se vratim na ono početno, što se ne primećuje u ovom zakonu, jednostavno, ne prati ovaj zakon. Vidite, veštak treba da bude od pomoći onome ko odlučuje, zato što treba da utvrdi neke činjenice i da ubedi nadležnog da je to tako, a ne da prenosi potrebna stručna znanja onome koji treba da odluči. Znači, veštak građevinske struke ne treba sudije da uči šta je građevinska struka, nego da vrlo precizno kaže koliko je tu betona, koliko armature, koliko dasaka, koliko radnih časova, koliko energije i koliko to košta, ako smo uzeli taj konkretan primer, a ne da prenese potrebna znanja sudijama iz oblasti građevinarstva. Sudiji to ne treba. Njemu treba samo da se utvrdi jedna činjenica za koju smatra da je relevantna, jer bez te činjenice ne može da primeni materijalno pravo. Ovde se izokreće, pa se kaže da veštak treba da bude savetnik predavač sudiji da ga nauči šta je neka druga oblast. To ispada iz ovog člana drugog ovog predloga zakona. Sada ću na jednom vrlo konkretnom primeru da pokažem šta znači to radno iskustvo, struka i potreban nivo stručnog znanja. Vidite, na zapadu sve može da se veštači. Toliko daleko se ide da se čak poneki put ne pravi razlika da li je činjenica da li je pravo. Puno puta se veštači i pravo, ne tako direktno, ali može da se zaključi da se veštači i pravo koje treba da se primeni. Vidite, u ovom suđenju Vojislavu Šešelju bio je jedan svedok veštak koji je trebalo da protumači i da pomogne sudu da utvrdi da je Velika Srbija zločinački projekat. E moja gospođo ministar, znate koga su uzeli da bude veštak za te stvari? Lingvistu Iva Tomića. On je napisao taj izveštaj na 100 i nešto strana. Ljudi koji se bave istorijom u Srbiji slatko su se nasmejali od smeha zbog količine neznanja koje je prikazano u tom izveštaju, čak i onog tendencioznog neznanja, počev od toga da je u 16. veku Otomanska imperija napravila Vojnu krajinu kako bi se Turci štitili od Austrougara. Kod nas bi deca u trećem razredu osnovne škole dobili jedinicu iz istorije. Znate li od koga je on to citirao? Iz neke knjige Desimira Tošića iz 1952. godine objavljene u Francuskoj i to stoji u nalazu veštaka Iva Tomića. Znate li do kakvih zaključaka je taj pametni um došao? Da tvorac koncepta Velike Srbije je Vuk Karadžić, Ilija Garašanin, Slobodan Jovanović, Dragoslav Draža Mihailović, Vasa Čubrilović, Stevan Moljević. Zamislite, stavio čak i Latinku Perović i SANU. Eto, vidite kakvi se stručnjaci pojavljuju. Ili onaj stručnjak za presretnute razgovore, policajac sa završenom srednjom školom, koji je za vreme nekog tamo rata diplomirao na Pravnom fakultetu, nikada nije presretao neki razgovor, uzeo je transkripte tih razgovora i šest dana svedočio. Na pitanje kojom tehnikom, kako, nije znao da kaže, a vi ljude isporučujuete Haškom tribunalu kao vrhunskom sudu gde se sprovodi međunarodna pravda po najvećim standardima, a tamo defiluju kojekakvi tipovi, predstavljaju se kao svedoci veštaci, veliki eksperti i stručnjaci. Oni kod nas ne bi prošli četvrti razred osnovne škole. Ako to uzmete kao kriterijum, ne daj bože, za ovaj naš zakon o sudskim veštacima, onda možete da zamislite šta bi sedesilo u našem pravosudnom sistemu. Onda nikoga ne čudi odsustvo poverenja, vere u sudske presude koje se izriču u Srbiji. Vidite koliko ljudi protestuje protiv toga, koliko ljudi se žali, koliko ljudi obilazi poslaničke grupe, verovatno poslednja adresa gde može neko da se obrati sa nekim zahtevom, da ukaže na nepravdu jesu poslaničke grupe. Koliko puta se dešava u našem poslu ovde da nesporne činjenice koje je lako utvrditi se izokrenu, pa ne budu očigledne i nesporne, nego se predstave na neki drugi način, kako nekome odgovara? To se isto preslikava u sudskom postupku i u postupcima kod nadležnih organa za oblast finansija, gde se, recimo, sprovodi eksproprijacija i utvrđuje pravična naknada i na drugim mestima. To je jedan sindrom koji ide. Zato vam kažem – ovaj zakon to ne može da zaustavi, ne može da spreči. On samo može da da jednu ljušturu, da to navodno bude u skladu sa nekim novim zakonom, da se nešto možda malo trgne, ali da se krene dalje na isti način. Evo, da vam na jednom primeru to pokažem. Ovde je donet novi Zakon o bezbednosti saobraćaja koji je dao dobre rezultate. To mora da se kaže, bez obzira kakva su rešenja tamo, prepolovilo se, smanjilo za dve trećine i to je dobro, ali u suštini, taj zakon se ne primenjuje. Sam zakon plaši ljude i to je dobro, da čovek ne napravi udes, da ne vozi pod dejstvom alkohola, da ne pravi neke stvari. Dobro je. Sam zakon kao svojevrsna pretnja sa nekom sankcijom čini svoje, ali državni organi nisu spremni za primenu tog propisa, i oni organi koji treba da vode računa o putevima, i ova naša policija koja treba da snima itd. Treba mnoge stvari da se završe. Ovo sam uzeo kao primer zato što to svi osećamo. Donošenjem zakona javili su se pozitivni efekti, zato što su to ljudi prihvatili, neko od straha, neko od potrebe, neko zbog straha od kazne stavlja pojas, neko zato što ceni da je to potrebno da bude vezan pojasom u kolima. E sad, taj isti princip ne može da se primeni kod ovakvog zakona koji nije do kraja završen. O tome se radi. Postoji razlika – jedna oblast, druga oblast. Ovde je zakon samim donošenjem dao neke rezultate. To isto ne može da se pojavi u ovoj oblasti. Zašto? Ostale su sudije sa istim navikama, pojaviće se isti veštaci sa istim navikama, krenuće opet isti taj posao, a nema garancije stručnosti, pouzdanosti, kredibiliteta tih ljudi. O tome se radi. Niko ne spori potrebu da se ovo uredi. Niko čak i ne spori potrebu da se to uredi na potpuno drugačiji način nego što je, recimo, onaj koji se primenjuje u nekim državama zapadne Evrope, gde se maltene stranke dogovaraju o tome ko će biti veštak. To rešenje se kod njih pokazalo kao dobro. Zašto? Ako pre toga završe i dogovore se ko će biti veštak, onda su, verovatno, 70-80% potencijalnih problema rešile stranke. Onaj ko je dobio to poverenje od stranaka i od suda, verovatno se trudi da to na najkvalitetniji mogući način uradi, jer mu je stalo da se ne ospori njegov nalaz kao veštaka. Zašto? Sutra gubi referencu. Kod nas nema tog mentaliteta. Kod nas je to nemoguće sada sprovesti. Desiće se isto kao i kod onog zakona o izgradnji koji je donet pre nekoliko godina, kada su se licencirali građevinski inženjeri. Svi oni koji su malo u građevinarstvu, oni to znaju. Neki su dobili licencu, pa su onda maltene prodavali licencu. Javljaju se na 25 gradilišta. Od toga se nalaze na jednom, eventualno na dva, a na 23 ne znaju ni gde se nalaze. Samo su dali pečat i svoj potpis. Ovde to neće da se desi, zato što ipak to mora da bude u sudu. Prisutan je sudija itd. Ali, na drugi način će da se pojavi nedostatak ovog propisa i ovog zakona. U tom smislu smo i podneli ove amandmane, samo da skrenemo pažnju, zato što, ako se poseduje neko iskustvo, onda treba to iskustvo da se podeli sa drugima, da se sutra ne bi desilo da i pored tolikog iskustva, neke stvari se u kontinuitetu ponavljaju, a onda neko stvarno postavi pitanje – što smo donosili zakon? Ili ono – džabe ste krečili. Džabe smo donosili zakon, ako to krene po starom. Izražavam, pre svega, tu bojazan, sumnju da će sve to krenuti po starom i da neće izostati ti novi efekti. Neću da vas diram za ono što je vaš najbolji brend – proevropski, evroatlantsko itd. Malo ovde ima nečega od toga, ali znate i sami da nisam evrofanatik, pa onda tu mogu čak i da vas pohvalim, što bežite od nekih rešenja koja postoje u nekim državama zapadne Evrope. I kod njih postoje ovi problemi i kod njih postoje ovi sporovi. Smatramo, da se sada vratim baš na ovaj amandman, da je potrebno mnogo veće radno iskustvo, da bi to radno iskustvo bila garancija za jednu stručnost, jedan kvalitet. Mora da se kaže – veštak mora da poseduje autoritet. Autoritet, gotovo isti koji treba da poseduje i sudija. Sudija stiče autoritet, pre svega, pravilnom primenom propisa, dobrim presudama, tačnim presudama, istinom. Najveći fenomen današnjice jeste istina u sudskom postupku. Sudski postupak je, po pravilu, poslednja instanca gde se čovek javlja da zaštiti neko svoje pravo za koje smatra da je ugroženo. Zato problem istine u sudskom postupku je verovatno vrhunski problem današnjice, zato što čovek mora da ima vere u neke instancije, u neke institucije. Kada izgubi poverenje u sve ove niže institucije, on se javlja sudu kao mestu gde se sprovodi pravda. E sada, ukoliko tu bude problem sudija, problem tužioca, problem veštak, problem ovaj ili onaj, onda znate i sami kako to deluje na svakog građanina i na ono što on veruje i očekuje, u krajnjem slučaju, na ono u šta sutra treba pod nekim uslovima da brani i štiti.
Iskorišćeno 12 minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravu je podneo amandman na član 6. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Milan Dimitrijević i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Milica Vojić Marković. Izvolite.
Gospođo ministar, gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na drugu glavu gde su uslovi za obavljanje poslova veštačenja, na član 6, koji se odnosi na stručnost. Pre svega, to su oni uslovi stručnosti da neko fizičko lice bude imenovano za veštaka. Tražili smo da se posle tačke 3) doda tačka 4) koja glasi – da je po svojim ljudskim i moralnim kvalitetima dostojno za rad u svojstvu veštaka, te da s obzirom na prirodu njegovog redovnog posla se može očekivati da će se veštačenje obaviti objektivno, uredno i na vreme. Ono što smo mi želeli da dodamo ovim uslovima stručnosti, gde vi propisujete da ima odgovarajuće stečeno visoko obrazovanje, najmanje pet godina rada u struci, da poseduje stručno znanje, pokušali smo da dodamo i tačku 4), onaj neophodan uslov da neko bude dostojan za obavljanje ove vrlo značajne i vrlo odgovorne funkcije pri donošenju sudskih odluka. Zapravo smatrali smo da je vrlo potrebno pooštriti uslove za obavljanje poslova veštačenja. Zbog toga smo i dodali ovaj uslov četiri. Volela bih da me posluša gospođa ministar, jer pokušavam nju da ubedim da prihvati amandman. Mislim, ne znam šta je sporno. Gospođo ministar, pokušavam vas da ubedim. Iznosim argumente u korist našeg amandmana. (Predsedavajući: Gospođo Vojić Marković, izvolite. Niko vas ne remeti u vašem izlaganju.) Slažem se, ali ne vidim da iko sluša ovo što pričam, bar niko od onih koje bi trebalo da ubedim. Pokušavam da iznesem argumente koji su u korist ovog amandmana koji smo napisali kao poslanička grupa. Dostojnost da neko vrši funkciju sudskog veštaka je takođe vrlo važna za obavljanje poslova veštačenja, a vi ih niste predvideli u članu 6. Zbog toga smo smatrali da je potrebno da je kao 4) tačku unesemo u član 6. Smatrali smo da je potrebno zaista pooštriti ove uslove za obavljanje poslova veštačenja i to je s razlogom. Navešću vam to kroz jedan primer. Očigledno da sudski veštaci vrlo često nisu svesni visoke odgovornosti koju imaju pri donošenju nekih sudskih odluka i načina na koji se te sudske odluke utiču kasnije na živote ljudi. U valjevskom sudu je doneta presuda na osnovu veštačenja veštaka građevinske struke. Stranka se nije zadovoljila ovom odlukom, žalila se i u daljem postupku je dokazano da je mišljenje veštaka doneto na osnovu falsifikovanih dokumenata – knjige rada, građevinskih dnevnika itd, jer je bilo jasno, i to je pisalo u samim tim materijalima koje sam imala priliku da vidim, da je istovremeno jedan isti kamion, sa istim registarskim oznakama, isti tip kamiona, isti proizvođač se istovremeno nalazio na tri razna mesta i na tri razna mesta tovario građevinski materijal. Pošto je to u fizici naravno nemoguće, a i u realnom životu nemoguće, očigledno je bilo da se radi o tome da su dokumenti falsifikovani. To je dokazano, ali presuda nije oborena. Veštak je ostao i dalje sudski veštak, i dalje doprinosi takvim sudskim odlukama. Prosto, ovde postavljamo pitanje: Da li je veštak mogao da bude objektivan? Da li je mogao da bude stručan? Da li je znao da su dokumenti falsifikovani? Očigledno jeste, jer da je čitao, doduše, poprilično je veliki materijal, ali da je čitao, već na 10. strani je imao uvid o tome da se jedan predmet ne može nalaziti na tri različita mesta u isto vreme. O tome pokušavamo da govorimo ovde. Nije u pitanju njegova stručnost. To je potpuno jasno i treba jasno reći. Ovde se radi o nečem drugom. Zbog toga smo smatrali da neko ko radi takve stvari ne može da bude sudski veštak. Vrlo je važno to pitanje dostojnosti nekog, neke ljudske osobine, ljudski kvaliteti koji se mogu podvesti pod to dostojnost. Zbog toga smo smatrali da je vrlo važno da se unese kao 4) tačka u članu 6.
Iskorišćeno je četiri minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar, gospođa Malović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, gospođo Vojić Marković, upravo smo razgovarali o ovom vašem amandmanu i iako se vama činilo da vas ne slušamo. Kao Vlada smo prihvatili amandman narodnog poslanika Judite Popoviću kome je upravo pisalo da dostojnost bude jedan od kriterijuma koji će se sagledavati prilikom imenovanja sudskih veštaka. Međutim, taj amandman je odbačen od strane Zakonodavnog odbora i to nam je predsedavajući objašnjavao, ali prihvatamo amandman Odbora za pravosuđe i upravu, tako da će kriterijum dostojnosti biti jedan od kriterijuma koji će se sagledavati, naravno u kontekstu i drugih, za imenovanje sudskih veštaka. Inače, u potpunosti se slažem s vama da to treba da postoji. Ranije se to nije postavljalo. Međutim, nažalost, nekim negativnim primerima i negativnom praksom došli smo do toga da to mora da postoji precizno predviđeno zakonom.
Sad ako sam dobro razumeo, amandman koji je na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika koji je podneo Odbor za pravosuđe na član 6. ste prihvatili?
Da.
Hvala. Reč ima gospođa Vojić Marković.
Hvala gospodine predsedavajući, hvala gospođo ministar. Drago mi je što ste ipak slušali šta govorim. Naravno da sam vrlo zadovoljna što je ovo što smo mi predlagali prihvaćeno u zakonu, pa bez obzira na koji način, ko ga je potpisao, ali me niste uverili da je kriterijum za prihvatanje amandmana to ko je potpisnik.
Dvadeset sekundi. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Ovim amandmanom traži se brisanje stava 2. u članu 6, jer ovo što ste napisali u stavu 2. odudara od rešenja koja postoje u članu 1, 2, 6. stav 1. itd. Jer ako se radi o potrebi da se obezbedi ta struka, taj kvalitet itd, onda ne znam zašto pravite izuzetak u pogledu vrlo važnog uslova. Ne znam kako biste mogli da nađete stručnjaka sa srednjom stručnom spremom za neke oblasti koje su predmet utvrđivanja pred sudom. Prosto, ovo je kontradiktorno sa prethodnim članovima ovog zakona. To ne bi bilo ni čudo, da se provuče nešto što je kontradiktorno. Naravno, ne želim da osporavam, ima i suviše sposobnih ljudi koji su stvarno eksperti i stručnjaci u nekoj oblasti, iako ne poseduju neku visoku školsku spremu za tu oblast. Činjenica da hobisti daleko prevazilaze stručnjake u nekim oblastima. Postoje i neke oblasti gde prosto nema škole. Ne znam, možda napravimo neku grešku, neće valjda niko da me osudi zbog toga, ali kinološki sudija verovatno u toj oblasti je ekspert, nema neku školu. Verovatno i ne postoji škola. Ima škola, izvini, Milice, ali zna se da i filatelista može čovek da bude bez bilo kakve škole, ali 30-40 godina se bavi tim hobijem i postiže značajne rezultate. Naravno, ovo što sam pokušao da obrazložim, zašto tražimo brisanje člana 2. u okviru člana 6, nema veze sa ovim stvarima o kojima sam pričao, jer ovo je kontradiktorno – čl. 1, 2. i 6. Ne poklapa se međusobno. Da bi javnost shvatila koliko je stvarno ozbiljna ova tema, gde ona zahteva struku, autoritet i sve ono drugo što daje kredibilitet nekom pojedincu da može da kaže da je sudski veštak i to kvalitetan sudski veštak, podsetio bih vas na neke televizijske emisije. Imali smo prilike povodom nečega što je bilo pre nekoliko godina u ovoj kasarni na Dedinju, Topčider, nekoliko televizijskih emisija je bilo gde su se profesori sudske medicine, koji rade kao i sudski veštaci, sukobili oko rekonstrukcije šta se to desilo pa su dva vojnika stradala. Onda se postavlja pitanje, jedna je stvar naučne rasprave, gde postoji sloboda naučnog stvaralaštva, mišljenja itd, ali ako i jedna i druga strana nastupa kao kvalifikovani sudski veštak i iznose neke činjenice kao veštaci, onda se postavlja pitanje kako da reši sud ili običan čovek da dođe do nekog merodavnog zaključka o nekom događaju? Slično je bilo i u drugim televizijskim emisijama, treći metak da li postoji ili ne postoji itd. Na obe strane su se našli vrlo kvalitetni sudski veštaci. Stotina presuda je doneto na bazi njihovih stručnih mišljenja, a oni povodom nekog događaja imaju neko različito mišljenje kao sudski veštaci. Onda možete da zamislite u kakvoj se dilemi ili haosu nalazi sudija, kojoj strani da se prikloni itd, šta da prihvati. Zato i kažem da sudija i sudsko veće je ipak ta instanca koja sve to procenjuje, pa se dešava i paradoksalna situacija da, ne prihvatajući mišljenje veštaka, u suštini sudija devalvira struku nekom licu, pa to može biti i profesor neuropsihijatrije koji veštači. Jednostavno sudija ne prihvati njegovo mišljenje i onda se postavlja pitanje da li predsednica Skupštine, koja je i profesor neuropsihijatrije, verovatno i sudski veštak za tu oblast, da li ona dobro uči studente ako neki sudija kaže – nema veze to, ne uklapa se. Sada se vidi koliko je potrebno tih garancija stručnosti i autoriteta. Zato se i vraćam na početak. Nalazimo se na terenu dokaznog sredstva. To je nešto pomoćno sudijama, ali važno. Ne zna sudija da premeri, da izračuna itd, zato mu je potreban veštak. Kakav veštak? Onaj u koga neće da sumnja, u koga će biti pouzdan. Šta treba da mu bude garancija? Rešenje u upis u registar. To vam je otprilike isto – je l' imaš vozačku dozvolu? Imam vozačku dozvolu, što znači da se podrazumeva da si osposobljen da voziš, nema veze što 10 godina nisi seo u automobil, imaš vozačku dozvolu. Znate, na momente mi deluje ovaj vaš upis kao nešto da se dobija neka "dozvola" za nešto što je nepotrebno, kao da se dobija planinarska dozvola. Svako može da se penje na planinu kada hoće, ne treba mu nikakva dozvola. Zato kažem ovaj predlog zakona je nedovršen. Ovaj predlog zakona ne pruža nijednu garanciju, ali apsolutno nijednu, da ćemo imati stručne, kvalitetne veštake. To iz člana u član predlagač zakona dokazuje. Evo, član 6. stav 2. devalvira sve ovo što je napred napisano u prvih pet i po članova. Pošto sam rešio da danas malo to kombinujem, da vidite kako je to na zapadu. U Hagu se pojavio veliki stručnjak za verske objekte Anderas Lidermajer. Možda ste čuli, njega prozivam kao stručnjaka za fotoaparat sa blicem i bez blica, dupli magistrant u 65-oj godini života. On je držao predavanje Komitetu za bezbednosti pri američkom kongresu 1992. i 1993. godine i saopštio je podatke nekog novinara o stotinama hiljada zlostavljanih, silovanih itd. Gospođo Malović, pojavio se i kao svedok veštak po tužbi BiH pred Međunarodnim sudom pravde u Hagu i tamo je ponovio svoj iskaz koji je dao pred ovim komitetom, ali niko nas nije zastupao, Srbiju. Rade Stojanović, njega baš bilo briga šta se tamo dešava. On to da diplomski tamo završi. Da li znate šta je doživeo u Hagu kada ga je saslušavao Vojislav Šešelj? Da je morao da se izvinjava i da kaže da je lagao 1992. i 1993. godine u američkom kongresu kada je pričao o stotinama hiljada silovanih, jer ni u jednom sudskom postupku se to nije dokazalo. Morao je da prizna da je falsifikovao svoj izveštaj pred Međunarodnim sudom pravde, nešto što je bilo februara 1992. godine, on je smestio u maj 1992. godine. Zašto? Da bi se poklopilo sa sednicom Narodne skupštine Republike Srpske u Bijeljini. To su vam veštaci, to su veštaci koji se naručuju. Ova država ćuti. Sve znaju. Neće da digne glas. Zašto? Zašto da se ne digne glas?
Osam minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 6. amandman je podneo poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, poštovani građani Srbije, poslanički klub Nove Srbije je podneo amandman na član 6. Moram u svojoj uvodnoj diskusiji da kažem da sam u potpunosti saglasan s kolegom Krasićem koji je ovde izrekao jednu stvar, da ovaj stav 2. potpuno devalvira ovo sve što je prethodno urađeno. Ne znam izvor za ovaj stav 2, prethodni nacrt do koga sam došao mnogo je bolji i bila je mnogo bolja polazna osnova da se sve ovo prevaziđe. Naime, u tom predlogu bile su određene četiri kategorije, lica koja imaju srednju stručnu spremu – prvi rang, lica koja imaju višu stručnu spremu – drugi rang, lica koja imaju visoku stručnu spremu – treći rang, i lica koja imaju magisterijum, specijalizaciju, doktorske studije – četvrti rang. Gospođo ministre, ne mogu da prihvatim ovako dvostruke standarde. Naime, teoretski može da desi, a ovde ste rekli u stavu 2, da pojasnimo građanima Srbije, izuzetno od stava 1. ovog člana, za veštaka može biti imenovano lice koje ima najmanje završenu srednju školu, ako za određenu oblast veštačenja nema dovoljno veštaka sa stečenim visokim obrazovanjem. Hajde da pođemo od jedne teoretske mogućnosti. U jednom gradu od 30.000 ljudi imamo veštake sa visokom stručnom spremom, ali niko se ne prijavi da bude veštak na području tog suda. Jeste li predvideli takvu mogućnost? Da li možemo da podrazumevamo da u tom gradu nema kompetentnih veštaka sa visokom stručnom spremom, jer može da se desi da iz nekog razloga, zauzetosti, jednostavno ne žele ljudi da veštače, da se na rang listi, odnosno na spisku sudski veštaka, ne nađe ni jedan veštak. Da li mi u toj sredini onda imamo veštake ili nemamo i da li možemo da prihvatimo da u toj sredini, u kojoj žive ljudi sa visokom stručnom spremom, neko onda može da veštači sa srednjom stručnom spremom? Mislim da sam dao jedan plastičan primer, to ovaj zakon apsolutno ne reguliše. Postavlja se pitanje, gde su te male sredine u kojima postoji jedan osnovni sud, kada smo ukinuli veliki broj osnovnih sudova, praktično postoje one teritorijalne jedinice, odnosno ti sudovi kao izmešteni područni, a meni to ni dan-danas i nikada neće biti jasno šta to znači. Recimo, Raška ili Vrnjačka Banja, da li mi uopšte tamo imamo sud ili nemamo sud i da li neko može iz tog područja da veštači ili ne može? Da li ima visoke stručne spreme ili nema? Želim da kažem da tamo gde nemamo ljude sa visokom stručnom spremom praktično i nemamo sudove. Može da se iz nekog razloga i tamo vode određeni sporovi i može sud da izlazi na lice mesta i to je meni sve jasno. Da li je to vezano za područne sudove ili samo za ta mesta na kojima su određeni da nešto rade? Nova Srbija je nudila jedno elegantno rešenje, zaista korektno, da izađete iz ovog problema, ukoliko već u stavu 2. predviđate mogućnost srednje škole. Nemojte da ostanemo bez ljudi, a njih u Srbiji nije malo, mislim da je to cifra od 700-800 veštaka. Mi smo kroz ovaj naš amandman nudili jedno elegantno rešenje da dokazani veštaci koji nemaju visoku stručnu spremu mogu, uz preporuku suda, gde vi direktno odlučujete, gde postoje kvalitetni veštaci, da ostanu u jednom periodu i dase prirodnom selekcijom napravi kasnije ovo što se želi zakonom i praktično da se ljudi sa srednjom ili višom stručnom spremom eliminišu. Ne mogu to da prihvatim i ne mogu to da prihvate ni mnoge sudije koje znaju da u tom sudu određeni veštaci uvek priteknu u pomoć kada se desi situacija da neki veštak i sa visokom stručnom spremom preuzme predmet, drži ga dva-tri meseca, a onda ga vrati iz nekog razloga i onda sudije najčešće zovu, jer stranke trpe, ministre, stranke su tu ugrožene. Meni je potpuno svejedno sutra u praksi ko će da veštači, uopšte me to praktično ne pogađa. Mislim da ovo nije dobro i mislim da ovaj stav 2. potpuno je standard dvostruk. To sam u raspravi u načelu i rekao, ako nema u nekoj sredini veštaka, a ne mogu ni da shvatim da će se ovakva situacija desiti, onda jednostavno treba dovesti veštake sa strane koji će izveštačiti u nekom gradu. Ako ovoliki broj sudija putuje po celoj Srbiji, pa u nekim situacijama neki veštak neka ode jednog dana i neka to izveštači i neka se vrati i neka da svoje mišljenje. Nisu to tako veliki troškovi, a onda biste potpuno bili jasni. Mi ovim zakonom želimo da bude visoka stručna sprema i tačka. Ako se predviđa bilo kakva mogućnost srednje stručne spreme, onda nemojte ovako brutalno kažnjavati one ljude koji žive u nekoj sredini i to sam prošlog puta rekao, moram ponovo da ponovim, da budu kažnjeni, i koji su obični veštaci i što žive samo u jednom gradu gde možda ima dva ili tri veštaka sa visokom stručnom spremom i oni se praktično eliminišu na taj način. Ministre, mislim da ovo stvarno nije dobro. Ovo ne govorim da sada nešto ne napadam i nemam nameru da kada su stručne stvari napadam nešto što pripadam opozicionoj stranci. Verujte, napraviće veliku pometnju ovo u pravosuđu. Ministre, pošto se praktično bliži kraj ovog zasedanja i letnjeg itd, verovatno se nećemo videti malo duže, nije dobro u pravosuđu. Predmeti se zakazuju od marta za oktobar, a sada se zakazuju za novembar i decembar. Ovo vam najdobronamernije govorim. Isplate po službenim dužnostima advokatima kasne po sedam-osam meseci. To isto nije dobro. Ne možete da prihvatite situaciju da jednostavno toliko predmeta, a prošlog puta, neću da se ponavljam, rekao sam u izvršenjima, konkretno u Kraljevu ima 5.000 izvršenja, dvoje sudija rade samo taj posao. Ne može u sudu gde pripadaju predmeti iz Raške, pa čak i sa Kosova i iz drugih mesta, Vrnjačke Banje, ne može da tu radi dvoje sudija na toliki broj predmeta. Tu nešto mora da se uradi. Ako gravitiraju predmeti iz nekih drugih područnih jedinica, to treba apsolutno pojačati. Ne mogu stranke da se naplaćaju više taksi za tužbu, taksi za presudu, taksi za izvršenje i od toga da nemaju apsolutno nikakvu korist, jer stane izvršenje. To jednostavno nije dobro. Tu nema vladavine prava, nema pravne države ako vi ne možete da izvršite jedan predmet po četiri, pet, šest, sedam godina. Nešto što mi potpuno nije jasno, vratio bih se sada i ne želim zaista da kritikujem samo, želim da upozorim da neke stvari tu ne štimaju. Ovo je prilika da kažem jednu stvar, ovih dana u sredstvima javnog informisanja kaže – uštedeli smo na 700, 800 sudija u budžetu tu stavku. To jednostavno nije tačno. Sve te sudije koje nisu izabrane u decembru, one do 1. jula u ovoj zemlji primaju onu obaveznu stavku od šest meseci, pa ako se o tome govori uštedećemo od 1. jula, kada oni praktično prestanu da imaju taj obavezni, da ga nazovemo, funkcionerski dodatak ili kao postavljena ili izabrana lica itd, koja zakon reguliše. Ne znam šta ćemo sa svim tim ljudima. U mnogim sredinama se postavlja pitanje njihove dostojnosti, ako nisu bili dostojni da budu izabrani za sudije, to mora da se pojavi za mnoge ljude, oni će ostati socijalni slučajevi. Mnogi od njih ne žele to da prime i mnogo toga ima što je bilo u nekim obrazloženjima, gde su ljudi u vrlo neprijatnom položaju. Prema tome, mislim da nije dobro, možda je dobro zamišljeno, ali ovo je primer ovakvog odnosa Vlade, gde se nudi jedno konkretno i elegantno rešenje, da se prevaziđe problem. Ovom prilikom, pošto se više verovatno neću javljati, samo ću još jedanput pročitati šta je napisano u članu 6. stav 2. Hajte, možemo da pričamo da je mogao i u stav 2. da se doda i ovaj amandman, da ne kvarimo ovo što ste predvideli kao mogućnost, možda je trebalo i tako. U članu 6. stav 2. menja se i glasi: Izuzetno od stava 1. ovog člana, za veštaka može biti imenovano lice koje ima najmanje završenu srednju školu i 15 godina iskustva na poslovima veštačenja, pod uslovom da nadležni sudovi za koje su obavljena veštačenja daju preporuku uz mišljenje ministru, koji donosi konačnu odluku". Obrazloženje – razlozi za prihvatanje ovog amandmana leže u tome da se ne eliminišu vrhunski veštaci koji su svojim dosadašnjim radom, znanjem i iskustvom pokazali vrhunske rezultate. Njihova eliminacija bi donela veliku štetu sudstvu, a to potvrđuje i dosadašnja praksa. Iskustvo u poslu je veoma važno i posebno je značajno u sudskom veštačenju. Neprihvatanje ovog amandmana može imati dalekosežne posledice. Još jedanput, kao što je kolega Krasić rekao, ako se predviđa u onom drugom stavu, koji potpuno devalvira sve ono, onda ima mesta prihvatiti i ovo, jer na ovaj način sačuvaćemo veštake koji su odlični veštaci u nekim sredinama, a jedini greh je zato što žive u nekom gradu gde postoje, navodno, verovatno bolji veštaci sa visokom stručnom spremom. Ovo nije favorizovanje nečega, ovo nije želja da kažemo da je bolje imati srednju školu, višu, nego fakultet, ovo je jednostavno nešto što se uklapa u ono što ste vi predložili u članu 2, a kroz ovo biste elegantno izašli iz problema.
Kažite, gospodine Spasojeviću, vreme koje ste iskoristili je od ovlašćenog predstavnika ili...? Devet minuta i 15 sekundi? (Srđan Spasojević, sa mesta: U redu. Neću se više javljati.) Reč ima gospođa ministar Malović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, drago mi je što se vodi ovakva rasprava i što ste uložili napor da na Predlog zakona i članove koji se nalaze u njemu predložite i amandmane. Mislim da smo Ministarstvo pravde i ja, koja se nalazim na čelu Ministarstva pravde, ne samo u pogledu ovog zakona, nego svih onih zakona koje smo imali za vreme mandata ove vlade, a mislim da ih je bilo poprilično i da smo se veoma često gledali ovde, pokazali da smo spremni i da nikada nismo gledali ko je podnosilac amandmana, ako su ti amandmani suštinski poboljšavali predlog zakona, da ih usvojimo. Tako da mislim da nema mesta izjavama da postoji tvrdoglavost s naše strane. Mislim da smo dosadašnjim radom pokazali da nije tako. Znači, možemo ovde da polemišemo oko toga da li je Predlog zakona ili određeni amandman dobar ili nije dobar, da li je stručan ili nestručan, da li suštinski menja ili ne menja, ali mislim da nema mesta izjavama u pogledu tvrdoglavosti. Takođe, izneli smo da i ovaj zakon predstavlja deo reforme pravosuđa i naravno da očekujem da se u jednom segmentu i povodom ovog predloga zakona govori o sprovedenoj reformi pravosuđa. Pri tome neke izjave koje su se pojavljivale u medijima su pogrešno interpretirane i doduše dok je bilo rasprave u načelu izneto je da pomeramo non-stop rokove do kada će se sagledati efekti reforme pravosuđa. Prvo, s tim u vezi hoću da kažem da nije bilo nikada pomeranja rokova. Uvek sam govorila da je period od godinu dana najmanji period kada mogu da se sagledaju efekti reforme pravosuđa i ovo nije usmereno na prethodnu diskusiju. Hoću nešto drugo da kažem što je vezano za prethodnu diskusiju, a to je da Visoki savet sudstva i Ministarstvo pravde, u okviru svojih ovlašćenja, sagledavaju efikasnost samih sudova i brzinu rešavanja predmeta. S tim u vezi, predsednica Vrhovnog kasacionog suda i Visokog saveta sudstva traži nedeljne izveštaje od samih sudova u pogledu rešavanja predmeta i shodno tome se i reaguje. Imali ste prilike da vidite da je nedavno Visoki savet sudstva izmenio svoju odluku o broju sudija i povećao je za jedan određeni broj. Što se tiče same organizacije, znate da se uvek za jedan sud imenuje sudija, a da je stvar unutrašnje organizacije predsednika suda u kojoj oblasti će raditi. Naravno da efikasnost s jedne strane zavisi od rada samih sudija, a sa druge strane zavisi i od dobrih zakona. Pomenuli ste izvršenje. Imaćemo uskoro, nadam se, priliku da raspravljamo oko zakona o izvršenju. On se već neko vreme nalazi na javnoj raspravi i dostupan je svim građanima putem veb sajta Ministarstva pravde, gde se možete upoznati sa tim Nacrtom zakona. Nadam se da će on uskoro postati predlog zakona i da će se naći ovde na dnevnom redu. Naš je cilj da se efikasnost poveća, ne samo u pogledu oblasti izvršenja, već u svim segmentima, ali mislim da na tome treba svi zajedno da radimo, naročito vi jer dolazite iz profesije advokature jer imaćemo i taj zakon nadam se uskoro na dnevnom redu parlamenta. Kao što sam rekla i sa čim sam počela diskusiju, sve ono što poboljšava zakon prihvatićemo i u odnosu na nas neće nikada biti mesta tvrdoglavosti.
Hvala, gospođo Malović. Reč ima gospodin Spasojević.
Gospodine ministre, dok ste vi razgovarali, dok ste upotrebili dva puta reč "tvrdoglavost", konsultovao sam se malo sa kolegama, to niko nije čuo. Moguće je, sigurno je da se to verovatno omaklo. Ako je tako, izvinjavam se jer mi to nije sigurno žargon, proveriću. Ali, vi meni niste bili sada uopšte ubedljivi. Vi meni niste praktično, ako ste replicirali, ako je bilo želje samo da me upozorite na jednu reč koja u principusrpskom narodu nije tako neuobičajena, ako se uopšte pojavila, praktično odgovorili – zašto Vlada nije prihvatila ovaj amandman koji je jedno elegantno rešenje? Vezali ste se i obrazložili ste nešto što sam usput kritikovao. Znam da je namera vaša i Vladina da promeni Zakon o izvršnom postupku i naravno, na red će doći i Zakon o advokaturi, ali sadržinski šta će on rešiti i šta se predlaže to ćemo videti. Taj Zakon o izvršnom postupku ću praktično prihvatiti da je on garant građanima Srbije i strankama koje vode postupak jedino životno ukoliko takse na tužbu, takse na presudu i na izvršenje budu po izvršenju plaćeni državi. Država će na taj način požuriti da izvrši i da se ona naplati. Ako stranka sve to mora da plati, a građani ne vode postupke, da razjasnimo, ukoliko kada se završi neki postupak, recimo, 100.000 dinara je obaveza iz takse na tužbu, presudu i na izvršenje, pa ukoliko u određenom roku od 15 dana se to ne plati, sud šalje opomenu sa još 50% kazne. Verovaću u taj zakon i u vas i podržaću vas ukoliko to bude sa odloženim momentom, jer to je život. Možemo mi da pišemo zakone koliko god hoćemo ovde i to će naterati one izvršitelje i izvršne sudije, i to će biti penali za one ljude koji godinama vode postupak, da veruju u državu i da neće imati troškove dok ne ostvare svoje pravo. Ako budemo pravili neke kozmetičke promene, to praktično ništa neće promeniti. Još jedanput, ukoliko se ono omaklo, u redu je, ali nije to tako strašno, to je jedna srpska reč. Nisam direktno mislio na vas, ali u konsultacijama ovde to moje kolege nisu čule. Ako svi mi nismo čuli, a vi ste čuli, izvinjavam se ako je to rečeno.
Tri minuta vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Reč ima gospođa Milica Vojić Marković.
Nije mnogo zahvalno tumačiti šta je kolega hteo da kaže, ali prosto imam potrebu da pojasnimo neke stvari u vezi sa ovim zakonom, da poboljšamo Predlog zakona, pa ću na taj način da branim ovo što je kolega Šami napisao. Dakle, u članu 6. stav 2. vi ste napisali: Izuzetno od stava 1. ovog člana (ona stručnost kada je u pitanju, visoko obrazovanje), za veštaka može biti imenovano lice koje ima najmanje završenu srednju školu, pa zatim, ako za određenu oblast veštačenja nema dovoljno veštaka sa stečenim visokim obrazovanjem. Ovaj drugi deo rečenice - ako za određenu oblast veštačenja nema dovoljno veštaka sa stečenim visokim obrazovanjem je prilično nejasan i prosto pravi konfuziju jer otvara mogućnost čim nije jasan, čim nema precizno onako određenje, za razne vrste zloupotreba i očigledno je da su se i ranije u praksi na osnovu svih ovih stvari dešavale mnoge zloupotrebe. Ako veštak ili onaj ko hoće da bude veštak nema završenu visoku školu, odnosno ima završenu srednju školu i ako je uslov visoka škola, ako recimo nema u Šapcu veštaka sa visoko spremom, imate u Valjevu. Ako već putuju i advokati, i sudije, i stranke i svi ostali, zašto ne bi i veštaci putovali? Dakle, imate stručnjaka u nekoj opštini koja je blizu ili ne mora da bude ni blizu ako postoji neki veštak koji je zaista kvalitetan i radi dobro svoj posao. Ali, mislimo da ste vi zapravo hteli da nam kažete nešto drugo i na taj način smo mi svoj amandman i napisali. Dakle, to bi trebalo da znači da u Republici Srbiji nema odgovarajuće visokoškolske ustanove za neku oblast za koju treba da se veštači, pa onda možete da dozvolite i ovaj uslov da veštak ima završenu srednju školu. I tome u prilogu recimo, ono što je kolega Krasić komentarisao, za oblast kinologije kada treba neko da vam veštači, nemate, ako posmatramo formalno ne postoji škola za obrazovanje kinološkog sudije, ali postoji postupak za sve to i verovatno vam onda to može biti neko ko je završio srednju školu. Dakle, mi smo pokušali, kolega Šami zapravo je pokušao u ime poslaničke grupe DSS da popravi amandman time da neko ko ima završenu srednju školu može biti veštak pod uslovom da u Republici Srbiji nema odgovarajuće visokoškolske ustanove. Jer ako kažete – nema dovoljno veštaka, to je, koliko vam je to pet, deset, dvanaest ili samo u toj opštini u kojoj je sud, znači potpuno je proizvoljno i nije precizno. Zato smatramo da treba prihvatiti naš amandman.
Tri minuta vremena poslaničke grupe. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Čikiriz.
Kao kolega Spasojević, poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministarka, samo ću se jednom javiti i reći ću da nisam sumnjao nikada u dobru nameru Ministarstva, koje se zaista hrabro uhvatilo u bitku za jednu bolju, pravičniju i pravnu državu i mi iz SPO smo zaista kompletnu reformu u pravosuđu podržali ne zbog činjenice da smo deo vladajuće većine, već zbog ubeđenja da je stanje u našem pravosudnom sistemu toliko loše da je sve što je do sada Ministarstvo preduzelo i što će preduzeti neophodno. U tom smislu i obrazloženje, da će se i veliki deo regulative koji se odnosi na sudske veštake regulisati novim zakonom o parničnom postupku i o krivičnom postupku, ohrabruje jer možda je to i propust predlagača ovog zakona. Mislimo da je to trebalo možda navesti u obrazloženje ovog zakona jer je zaista nemoguće da jedan zakon o sudskim veštacima reguliše kompletnu problematiku vezanu za sudska veštačenja i naravno da će biti potrebno doneti niz podzakonskih akata. Što se tiče mog amandmana na član 7. zakona, nisam tvrd u stavu i zadovoljan sam što je od osam predloženih amandmana Vlada prihvatila četiri. Ako je u članu 6. Predloga zakona predviđeno da veštak može biti sa srednjom školskom spremom, što je sasvim u redu s obzirom na obrazloženje, onda prateći uporedno zakonodavstvo mi iz SPO smo došli do zaključka da su neke druge zemlje predvidele, recimo zakon o sudskim veštacima Crne Gore, takođe u članu 7, da kandidat za veštaka sa specijalističkim naučnim zvanjima ne mora da dostavlja dokaze iz stava 1. ovog člana. Tu smo pre svega imali u vidu lekare specijaliste, veštake aktuare itd. Mislimo da je i bez ove amandmanske izmene ovaj član zakona prihvatljiv i zaista, ono što su radile poštovane kolege poslanici iz opozicije, ako bi se sve prihvatilo, mislimo da bi ovaj zakon, s obzirom na celokupnu problematiku koju kažem pre svega treba regulisati podzakonskim aktima, ako bi pokušao da reguliše sve ono što život proizvede on bi zaista bio možda u nekoliko stotina članova. Samo ću se osvrnuti u kratkim crtama na jedan moj predlog da imenovanje veštaka, i predsedavajući koristiću vreme poslaničke grupe, bude na period od šest godina. Čini mi se da je opšta slika o stanju što se tiče sudskih veštaka prilično jasna i da je opšta saglasnost poslaničkih grupa u pogledu ocene tog stanja postignuta. Ako bi mi faktički imenovali veštake, a Predlogom zakona se to predviđa, doživotno, mi možemo doći u situaciju da veštak koji ima puno godina, preko recimo 75 ili 80, a najčešće godine čine svoje, znači tu su mentalne aktivnosti malo drugačije u odnosu na životnu dob pre odlaska u penziju, za veštaka je potrebno da ima visok stepen koncentracije, dobru sposobnost opažanja i komparativnu analitičnost, integrativne sposobnosti, selektivnost podataka, fleksibilnost mišljenja, permanentno da se usavršava, da koristi savremena tehnička sredstva, da dobro prati proces, da mu bude očuvane kognitivne i mentalne funkcije itd, pa ćemo imati dosta veštaka koji zvanično nemaju potvrdu da su te njihove sposobnosti delimično ograničenje. Ali, faktički u životu će biti takvih situacija. Jedan moj poštovani prijatelj u 82. godini je veštačio i verujte mi na pitanje oko zaključka - koja od tri verzije je moguća on je, verovatno usled životne starosti i dobi, često ostavljao mogućnost da je svaki od tri suprotna zaključka moguć. Drugo, želim da istaknem da zaista Srbija ima dobrih sudskih veštaka, i hrabrih sudskih veštaka, i dostojnih sudskih veštaka, ali smo svi pričali da ima i onih drugih. Ako postoje oni drugi, ako postoji ta korumpiranost i umreženost,o kojoj su svi pričali, onda čini mi se da mi ponovnim imenovanjem veštaka na neograničeno vreme njima u startu stavljamo do znanja da ponovo mogu biti uljuljkani, da imaju dovoljno vremena da se povežu, da se umreže itd, i da će to vrlo brzo formirati jednu novu mrežu, kakvu mi ne bismo želeli da vidimo. Zbog toga smatram da jeste to veliki posao za Ministarstvo, posle šest godina da vrši i ocenu rada veštaka i ocenu dostojnosti i ponovni upis, ali mislim da je to, s obzirom na postojeće stanje u našem pravosudnom sistemu, neophodno. Još jednom bih se u ime poslaničkog kluba SPO zahvalio Ministarstvu i Vladi što su prihvatili naše amandmane.
Hvala, gospodine Čikiriz. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Judita Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Milan Dimitrijević i Jovan Palalić. Reč ima gospodin Dimitrijević.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo predvideli da se u ovom članu 7. iza reči "dokazuje" dodaju sledeće reči: "polaganje ispita pred odgovarajućom stručnom komisijom na način koji propisuje ministar". Dakle, mi bismo ipak da postoji nešto što daje dodatnu kvalifikaciju sudskog veštaka, ali vidim da ovaj naš amandman niste prihvatili. Još par reči o celom zakonu. Za nas iz DSS nije sporna namera da se uredi ova oblast, to je potpuno jasno i ta namera je dobra, ali ono što je problem ovog zakona, to je ne nedorečenost ovog zakona. Dakle, ta nedorečenost ide iz člana u član. Evo, i ovde se to potvrđuje u ovom sedmom članu i u tom stavu jedan gde smo dali amandman, a svakako i u ovom stavu 2. Vi ste u stavu 2. ovog sedmog člana napisali – kandidat za veštaka sa naučnim zvanjem nije dužan da dostavlja dokaze iz stava 1. ovog člana. Sad, gospođo ministar, da ste bili pre neki dan u Skupštini Republike Srbije, kada se raspravljalo o izmeni Zakona o visokom obrazovanju, saznali biste jednu veliku novost. Na jednom privatnom fakultetu u roku od nepune dve godine izašlo je 148 doktora nauka.Vidite sad kako takva jedna stvar otvara mogućnost da tako jedno naučno zvanje omogući nekome da postane veštak. Da li jedan fakultet može za nepune dve godine da istera 148 doktora nauka? Toliko ne mogu ni pojedini fakulteti da daju za dve godine diplomaca, a kamoli doktora nauka. S druge strane, znate, kada se radi o sudsko-medicinskim veštacima, imate i naučno zvanje magistar, a imate i naučno zvanje specijalista. Sada pogledajte kakav je put da bi neko postao specijalista, recimo, maksilofacijalne hirurgije i nekog ko je magistrant. Daleko je duži put onoga ko treba da postane specijalista. Daleko je veće njegovo obrazovanje da bude sudski veštak nego, recimo, jedan magistar. Koji su to uopšte kriterijumi na osnovu kojih će da se izabere neko da bude sudski veštak? To je ta nedorečenost. S druge strane, kad smo u načelu govorili, vama sam postavio nekoliko pitanja. Da li je urađena revizija veštaka? Vi ste rekli nije. Ko će da uradi reviziju veštaka? Da li nam je potrebna revizija veštaka? Mislim da jeste, zbog stanja u kojem se nalazi kompletna ta struktura. Sledeće moje pitanje je bilo da li postoji obuka veštaka? Mi smatramo da treba da postoji kontinuirana obuka. Da li postoji nadzor? U zakonu ga nema. Da li postoji strukovno udruženje, komora? Ne postoji. Vidite, sve te primedbe koje smo mi vama stavili u načelnoj raspravi, a koje danas ponavljam, ozbiljni su nedostaci zakona. Uzmite jedan zakon evropski, evo ja sam našao na sajtu Zakon o veštacima susedne države Mađarske, gde ovi elementi zakona postoje, jer ne može se urediti jedna oblast ako je nedorečena. To otvara razne mogućnosti. Naveo sam nekoliko primera o kakvim se propustima radi. Na kraju mi smo tu nekoliko amandmana uložili, napisali i vidim da ste tri prihvatili, što svakako je dobar gest, nažalost ovaj niste. Pozivam vas da i ovaj amandman prihvatite jer mora postojati nešto, morapostojati neka dodatna komunikacija za sudske veštake koji će polagati pred stručnim nekim telima na način koji to propisuje Ministarstvo. Ne možemo ih pustiti ovako, da su širom otvorena vrata i da tu ulazi kako ko hoće na osnovu nejasnih kriterijuma.
Iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Amandman kojim se predlaže da se posle člana 7. doda novi član 7a podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Saša Maksimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, amandman SNS, odnosno poslaničke grupe Napred Srbijo – SNS se odnosi na stručno znanje kandidata za veštaka, kao što je bio slučaj sa svim amandmanima pre toga. Poslanička grupa SNS predlaže da se doda član 7a koji glasi: "Veštak mora imati položen stručni ispit iz oblasti poznavanja pravnog položaja veštaka u sudskom postupku i pravila veštačenja. Program stručnog ispita propisuje ministar na predlog Visokog saveta sudstva. Ispit se polaže pred komisijom ministarstva nadležnog za poslove pravosuđa. Za polaganje ispita plaća se naknada u iznosu koji propiše ministar." Ono što je Vlada dostavila kao obrazloženje za neprihvatanje amandmana je što bi se propisivanjem posebnog stručnog ispita iz oblasti poznavanja pravnog položaja veštaka u sudskom postupku i pravila veštačenja stvorili dodatni troškovi i produžio postupak imenovanja veštaka. To u stvari i jeste tako, ali je po mišljenju SNS stručni ispit neophodan zato što veštak, osim stručnog znanja iz oblasti u kojoj obavlja veštačenje, mora poznavati i položaj i ulogu veštaka u sudskom postupku, kako bi pravilno obavljao veštačenje. U praksi se pokazalo da najveće probleme stvara nepoznavanje upravo ovih pitanja, a ne stručnost veštaka. Klasičan primer je da neuropsihijatri svojim nalazom proglašavaju da je činilac dela bio neuračunljiv, iako je uračunljivost u stvari pravno, a ne medicinsko pitanje. Oni bi svakako morali da se ograniče na stanje svesti okrivljenog. Ono što, nažalost, postaje negativan trend u vođenju sudskih postupaka jeste u stvari odlučivanje na osnovu nalaza i mišljenja veštaka, čak i onda kada nijedan drugi dokaz ne ukazuje na osnovanost, odnosno neosnovanost tužbenog zahteva. Odluke suda znaju da budu u stvari preformulisano mišljenje veštaka. Kakvu u stvari sliku kod građana stvaraju ovakve odluke suda, kada građani stiču utisak da im sude i presudu donose raznorazni eksperti iz svih oblasti, izuzev iz oblasti prava? Nažalost, i takvi eksperti su često nestručna i neadekvatna lica, da ne kažem veštaci. Ovo vam ne govorim iz "rekla-kazala", nego iz ličnog iskustva. Iz tog razloga SNS i smatra da praktično veštak mora imati položen stručni ispit i predlažemo vam da prihvatite ovaj amandman.
Iskorišćeno je 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospođica Jelena Budimirović.
Kolege i ja smo u ime poslaničkog kluba Napred Srbijo podneli amandman na član 10. i predložili brisanje ovog člana. Stav 1. ovog člana treba brisati iz razloga navedenih u amandmanu na član 3, koji su moje kolege već obrazložile, a kojim se uređuju uslovi pod kojima državni organ i sva pravna lica mogu vršiti veštačenje. Stav 2. člana 10. glasi - organi i ustanove iz stava 1. ovog člana određuju jednog ili više stručnjaka odgovarajuće specijalnosti koji će obavljati veštačenje ili obrazuju komisije sastavljene od naučnih ili stručnih radnika koji su kod njih zaposleni. Dakle, smatramo da stav 2. trebabrisati jer nije prihvatljivo da veštačenje mogu vršiti zaposleni koje rukovodilac proglasi stručnim, a da pri tom ne ispunjavaju uslove propisane za veštake. Takođe, nigde se ne objašnjava pojam naučnih i stručnih radnika. S druge strane, za registrovane veštake propisani su strogi uslovi za obavljanje delatnosti i stroge sankcije za loš rad. Tumačenjem odredbe iz člana 10. Predloga zakona zaključujemo da stručnjak iz stava 2. tog člana može imati završenu samo osnovnu školu, za razliku od registrovanog veštaka, koji mora biti master, sa propisanim dugogodišnjim iskustvom. Na taj način registrovani veštaci se dovode u neravnopravan položaj u odnosu na zaposlene u ustanovama i državnim organima, te vas pozivam da prihvatite ovaj amandman.
Hvala, gospođice Budimirović. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Petar Jojić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, što se tiče amandmana koji je podnela Gordana Paunović Milosavljević, on se tiče odredaba člana 10, gde je predložila da se u stavu 3. treba drugačije uredi ova norma, tj. da stručnjaci koji obavljaju poslove veštačenja u državnim organima treba da budu isključivo lica koja su upisana u registar veštaka. Što se tiče ovog zakona, samo bih ukazao da je trebalo u ovom zakonu predvideti dvostepenost. Dalje, u članu 7. nedostaje norma i predviđena mogućnost da ne može biti sudski veštak onaj koji je ranije osuđivan davanjem lažnog iskaza, gde je i veštačio. To u zakonu nije predviđeno, kao i u ovom predlogu. Nema dvostepenosti što se tiče člana 13, jer u članu 13. kada se donese rešenje o imenovanju veštaka, koje donosi ministar, a protiv tog rešenja nema mogućnosti da se izjavi žalba, mada sud nadležni predviđa mogućnost da se protiv rešenja, kojim se odbija zahtev za imenovanje kandidata za veštaka, može pokrenuti upravni spor, ali ne vidim da ovde ima dvostepenosti. Drugo, ovaj zakon nema kaznene odredbe. Nužno je da i ovaj zakon ima kaznene odredbe, zbog toga što bi veštak sasvim se drugačije ponašao kada bi za lažno ili netačno veštačenje davao nalaze na kojima on dovodi sud u zabludu da se zasnuje jednog dana u nekom predmetu pravosnažna sudska odluka. Mislim da je dobro, gospođo ministre, što ste posle 23 godine vi odlučili da predložite da se donese ovaj zakon. Međutim, ovaj zakon treba da bude jedna početna faza u reviziji našeg zakonodavstva, a s druge strane, da se u određenom periodu izvrše izmene i dopune ovog zakona. Kada su u pitanju sudski veštaci, prošli put sam vas obavestio, gospođo ministre, za slučaj koji sedesio i postupak koji se vodi pred Višim sudom u Zrenjaninu, u predmetu protiv odgovornih lica, odnosno Miroslava Živanova i drugih kompanije "Agroživ". Gospođo ministre, postavlja se pitanje – kakav je značaj veštaka u ovom predmetu? To je bila jedna firma koja je imala 3.500 zaposlenih radnika, ali je tu firmu trebalo uništiti da bi došli Slovenci i "Perutnina" iz Slovenije, "Agrokor" iz Hrvatske, da unište proizvodnju mesa u Srbiji i da preuzmu tržište. Velika je vrednost te kompanije. Tu kompaniju su uništili oni koji su omogućili da na jedan neprihvatljiv način dođu strane kompanije i da na taj način budu uključene u rasturanje "Agroživa", a dobro znate da je tamo i stečajni upravnik, imali ste podatke da je Vlada Republike Srbije donela jedan pravilnik o nagradama i naknadama stečajnih upravnika …
Gospodine Jojiću, molim vas da povežete stečaje "Agroživa" sa amandmanom člana 10. Isto tako vas molim da predmete koji su uopšte u toku ili bili, nisu predmet raspravljanja u plenumu Narodne skupštine. Hvala na razumevanju.
Gospodine Novakoviću, ovde se radi o veštacima koji veštače u ovom predmetu kao oštećeni. Ovo je predmet zakona. Vi ste advokat i znate šta znači ako oštećeni treba da veštači u jednom predmetu, kao što je to slučaj u "Agroživu", pre svega u ovoj kompaniji. Da stvar bude grđa, gospodine Novakoviću, čovek koji nikada nije imao nikakav poslovni odnos sa ovom firmom, Žilović i "Žilović" d.o.o. iz Beograda uspostavlja poslovnu saradnju, a istovremeno postaje pomoćnik stečajnog upravnika i direktora u ovoj firmi. Ta firma sada ima štetu preko 100 miliona evra, a poverioci su oštećeni, oštećeni radnici, imovina razgrabljena i zbog toga ukazujem, ovo će biti predmet i sudski i policijski, jer se radi o velikoj vrednosti, gde je trebalo uništiti "Agroživ" i na taj način omogućiti drugima da preuzmu tržište. Gospođa ministar dobro zna o ovom predmetu šta se sve događalo i šta se događa, ali su oštećeni poverioci zahvaljujući veštaku, koji iz Novog Sada jedan zavod veštači, koji je privatna firma, a ujedno kao oštećeni u tom predmetu. Zbog toga ovo, gospodine Novakoviću, ovo povezujem i tvrdim da je cilj ovog krivičnog postupka bio da se uništi "Agroživ", da se uključe veštaci koji će da veštače onako kako to nekome odgovara, da stečajni upravnik i tim kojim rukovodi restrukturiranjem ne dozvoljava da se imovina registruje, da se čuva ta imovina i da uđe u masu kapitala "Agroživa". Što se tiče veštaka, vama je dobro poznato, gospodine Novakoviću, zato što ste godinama imali prilike da veštačite saobraćajne nezgode, videli ste šta se događalo. Za veštaka se određuje čovek koji nije ni video predmet, u nepostojećem događaju. Nije ni bilo ni saobraćajne nezgode, a on veštači, daje nalaz. Mislim da su neki odgovarali u tom pravcu. O tome je govorio gospodin Čikiriz, a najbolje o ulozi veštaka vam je predočio gospodin Krasić, kada je govorio kakve sve veštake smo imali i u Hagu, a imamo ih i ovde. Reorganizacija i revizija veštaka u Srbiji je nužna. Dobro je da ste odlučili posle 23 godine da ovo stavite na dnevni red i da se jedan zakon donese. Ali, sećam se kada sam bio u Ministarstvu pravde, samo je neko ako je poznavao nekoga iz ministarstva ili administracije, on je postao sudski veštak. Još nešto što je jako bitno, a to je da iz iste institucije podnosi se krivična prijava, recimo iz MUP-a, podnosi se krivična prijava za ubistvo. Iz MUP-a veštači balističar kao veštak. Iz MUP-a lekari i medicinski stručnjaci veštače ubistva i teške telesne povrede. Znate da SUP jeste taj koji podnosi krivične prijave i ni u kom slučaju, imao sam to u praksi, veštak je ostao tvrdoglav do kraja, kako piše u krivičnoj prijavi, tako piše gotovo u njegovom nalazu. Mislim da ako neka institucija podnosi krivičnu prijavu, iz te institucije ne može da se brani krivična prijava kroz nalaz. Ako možete, smognite snage, eliminišite vezu i tu spregu advokata pojedinih i pojedinih veštaka. Ukinite monopol veštaka. Ima časnih veštaka, ali ima pojedinaca koji su u takvoj sprezi, uspostavili su monopol između advokature i određenih veštaka. U ovoj oblasti mislim da je potrebno jednu instituciju formirati i precizne kriterijume, ali u tu instituciju treba da uđu i advokati, jer advokatura je deo pravnog sistema, ali i kod izrade zakona i kod učešća advokata u pojedinim institucijama zaista primećujem da je advokatura zapostavljena. U Engleskoj, Nemačkoj, Francuskoj, Americi, advokatura predstavlja bazu izbora sudija i tužilaca. Zbog toga predlažem da bi trebalo posebnim rešenjem, i to da bude u nadležnosti Ministarstva pravde, obavezati sudove, od osnovnog do Vrhovnog kasacionog suda, da o uočenim nedostacima u radu sudskih veštaka obaveštavaju jedno nezavisno telo koje ćete vi moći da formirate, ali da se donese i jedan zakon koji treba da uredi ovu oblast šire. Jeste ovo za početak, ovaj predlog zakona takav kakav jeste, ali vi imate mogućnosti da se zaista u narednom periodu pripremi jedan dobar zakon, ali bih vam savetovao da koristite uporedno-pravnu analizu iuporedno-pravnu praksu, da eliminišete sve nepravilnosti i nezakonitosti kod veštačenja, kao što je slučaj u Agroživu. Ovo govorim u interesu poverilaca i građana i radnika koji su oštećeni tamo. Hvala vam.
Hvala vama. Jedanaest minuta je iskorišćeno. Na član 10 amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Milan Dimitrijević i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Po ovom amandmanu ili po svim mogućim amandmanima? Po ovom ne možete dobiti reč, jer nema amandmana, pošto je postao sastavni deo, ali imate vreme poslaničke grupe. Izvolite, imate reč. Gospodin Milan Dimitrijević.
Meni ostaje da se zahvalim gospođi ministarki na prihvatanju ovog amandmana, ali se nama čini da bi prosto ovi članovi 9. i 10. trebalo da bude jedno posebno poglavlje zakona i da bi to poglavlje zakona trebalo da nosi naziv "Institucije za sudska veštačenja", jer bi time možda otvorili mogućnost da ovaj zakon bude više dorečen, odnosno da bi bio potpuno jasan. Navešću vam jedan zakon koji je skroz precizan i jasan, zbog čega mi imamo ovakav stav. Dakle, instituciju za sudsko veštačenje može osnovati ili ukinuti ministar pravde ili drugi ministar u dogovoru sa njim. Institucija za sudsko veštačenje je budžetski organ itd. Sada dolazimo do toga da je ovde samo nabrojan državni organ. Mi smo intervenisali, u smislu da je tu izostavljen i Gradski zavod, koji je osnovan za ta sudska veštačenja, ali vam skrećemo pažnju i verovatno ćete vi ući, vrlo skoro, u promene, odnosno u izmene i dopune ovog zakona, da imate na umu da ovo treba da bude poseban deo zakona, koji treba da ima nekoliko članova, gde će do tančina da se izartikuliše i institucija za sudsko veštačenje svede na jedan pravi način, da bude potpuno objašnjena ovim zakonom. Uzmite zakon iz EU ili nekih zemalja članica EU, pa ćete videti šta podrazumeva institucija sudskog veštačenja, šta mora da radi taj sudski veštak koji je delegiran ispred te institucije, ko mora da stoji iza njega, ko mora da potpiše to veštačenje, da takva institucija ne može da se bavi nekom drugom delatnošću itd. Takav zakon bi bio kompletan zakon i bio bi daleko bolji i precizniji.
Iskorišćeno dva minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim vas, po amandmanu može da se javi narodni poslanik i to nije sporno. Kada amandmana nema, na osnovu čega onda tražite reč? Ne razumem o čemu raspravljamo. Čitam amandman na član 12. Naravno da ćete dobiti reč po redosledu kako ste se javili. Pre svega reč će dobiti gospođa Jorgovanka Tabaković, jer je u pitanju amandman koji je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Izvolite, gospođo Tabaković.
Moja diskusija neće izgubiti na svojoj predmetnosti, iako sam se javila povodom prethodnog slučaja. Mislim da ne tumačite dovoljno jasno Poslovnik, a povodom priče o sudskim veštacima, gde vas upozoravam da ne možete raspravu o amandmanima mešati sa odlučivanjem o amandmanima. Koristim vreme svoje poslaničke grupe da govorim o tome. Član 143. postojećeg poslovnika u stavu 4. kaže – svaki podnosilac amandmana ima pravo da obrazloži svoj amandman u trajanju od dva minuta, s tim da vreme trajanja pretresa itd. ne može biti duže. Znači, nebitno od toga, mi ne znamo da li će on postati ili je postao, ili je usvojen, i ako znamo, to nije važno. Želimo da javnost upoznamo sa sadržinom, ovog puta dobrom i prihvatljivom, koju smo izneli, predlagač prihvatio, usvojio itd. Vi mešate ovo sa članom 151. gde u stavu 3. piše – amandmani koje je usvojio, podneo predlagač, a prihvatili nadležni odbori i Vlada, kao i amandmane koje je prihvatio predlagač zakona, nadležni odbori i Vlada, postaju sastavni deo predloga zakona i o njima Narodna skupština posebno ne odlučuje. Nemojte mešati član 151. i odlučivanje i naše pravo da o tome raspravljamo, kao što i u ostalim zakonima, evo prethodni, gde je Vlada usvojila amandman na član 28. Zakona o obrazovanju, ne daje meni voljom ministra dato pravo na raspravu, nego mi je ovom knjigom, koja još uvek nije izmenjena, dozvoljeno da o tome govorim. Prosto vas molim da zadržimo ispravno tumačenje ove knjige po kojoj radimo. Amandman na član 12. će, po pravu da koristimo vreme poslaničke grupe, obrazložiti moj kolega Zoran Antić.
Hvala. Iskorišćeno je dva minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Dobro. Pošto je rastumačeno da postoji mogućnost u okviru vremena poslaničke grupe da se iskoristi to vreme i da se iznose stavovi povodom aktuelnog, i prethodnih i ovih novih amandmana. O čemu se radi? Mislim da ovaj zakon uopšte ne treba da reguliše ovu situaciju iz člana 10. Kaže - veštačenje mogu obavljati i državni organi. Znate, pre nekoliko dana imali smo ovde jednu raspravu, pa sam pokušavao nekima da objasnim šta su sve državni organi. Oni su ostali u ubeđenju da su u upravu, međutim, kasnije su reterirali, pa su shvatili da reč "državni organi" ima svoje uže i šire značenje. Postoje neka specifična veštačenja. Teško da može fizičko lice kao pojedinac da obavi balističko veštačenje, jer to ipak treba da radi odgovarajući institut. Postoji i niz drugih vrlo specifičnih veštačenja koja, jednostavno, fizička lica nisu u mogućnosti, naprosto, ne raspolažu tehničkom opremom, mernim uređajima itd. Ali, to je onda ona kategorija – pravna lica. Kada se kaže da se veštačenjem mogu baviti državni organi, onda je to široka formulacija. Slažem se u pogledu instituta, ustanova, javnih institucija, to je u redu, ali, molim vas, onda to treba pravilno i nazvati – institut za sudsku medicinu, to je šire posmatrano nešto u okviru državnog organa, ali nije u užem smislu reči državni organ. O tome se radi. E sad da vam kažem kako to u praksi može loše da izgleda. Opet ću da uzmem jedan međunarodni primer, gospođo Malović. Vi niste pratili to, pošto vas to ne interesuje, vi ste u nekim drugim vodama, ali da ste pratili suđenje Vojislavu Šešelju, imali biste prilike da vidite jednog sudskog veštaka – Rejno Tunens, belgijski oficir, zaposlen u tužilaštvu Haškog tribunala, učestvovao u saslušavanju, pripremama razgovora sa svedocima tužilaštva. Pojavio se kao vojni ekspert, svedok veštak u Haškom tribunalu, koji pledira da bude vrhunska institucija međunarodne pravde. Vi sada imate na strani sudskog veštaka jedinstvo tužilačke strane i nečega što treba biti nepristrasno, objektivno, da struka dolazi do izražaja. Kada ga je izrešetao Vojislav Šešelj, ispostavilo se da nije znao kako izgleda puška, taj čuveni veštak vojne struke. Šta možemo da naučimo iz tog primera? Možemo samo da naučimo šta ne smemo da radimo nikako u našem pravosudnom sistemu. Malopre je gospodin Spasojević uzeo vrlo dobar primer – policija podnosi krivičnu prijavu, ali istovremeno dostavlja nešto što bi moralo da bude nepristrasno, objektivno itd. Kada su u pitanju krivice uzmite situaciju pošto istraga prelazi u tužilaštvo, na šta će to da liči? Šta će tu sve da se dešava? Radi javnosti moram da kažem da ste u članu 7. rekli da dokaz za stručno znanje i praktično iskustvo je potvrda o učešću na savetovanjima u organizacijama stručnih udruženja. Potvrda o učešću na savetovanjima, to je moglo da donese i kotizaciju, platio čovek letovanje u Budvi, tamo mu držali dva dana predavanje, pre podne švedski sto, 15 minuta popiju kafu, vide predavača i onda odu na plažu. Dobio je potvrdu jer je platio pansion, možda čak u hotelu Brane Mićunovića, gde je i ministar skoro odseo. To će kod vas da bude dokaz o stručnosti. Ili, kaže – da je objavio naučne i stručne radove. Objasnite mi građevinskog inženjera, veštaka, koji je to naučni i stručni rad on bio u prilici da objavi? Da je arhitekta i da je dobio neku nagradu u Beogradu za arhitektonski poduhvat, arhitektonsko rešenje itd, pa da to nešto i shvatite, ali to nije garancija da će znati da radi posao veštaka. Jednostavno, papir trpi sve i svašta. Trpajte to tu, kao što i sada za dokaz stručnosti napredovanja jeste pohađao kurs, učestvovao na seminaru, znao da prati seminar na engleskom jeziku, nije mu bio potreban prevodilac itd. Zašto devalvirate nešto što je tradicionalno struka i profesija? Zar je potrebna tolika devalvacija da biste progurali nešto. Siguran sam da ćete da progurate nešto, jer je iskustvo nešto na šta čovek mora da se poziva. Šta god ste uradili nije zaživelo. Najnovija stvar, sudeći po novinama, verovatno su ovi iz zemunskog klana ubili i Krcuna. Toliko daleko ste otišli. Verovatno je Krcun prva žrtva zemunskog klana. A možda su se muvali oko Ljubljane u maju 1980. godine, pa je i Tito verovatno njihova žrtva. Toliko to daleko ide. To kada uvate novinari, pa slobodnomisleći, slobodoumni intelektualci, pa kada krenu da razvaljuju te stvari, to postaje tako degutantno. Dao sam vam jedan primer. Vaši miljenici, veliki stručnjaci iz neke oblasti posvađaše se pred televizijskim kamerama, te da li je bilo dva metka, te treći metak, te animacije, te kompjuterske obrade. Šta sve nije tamo bilo? Ljudi su se prosto zgražavali šta se to dešava, a svi nastupaju kao sudski veštaci. Verovatno na stotine predmeta u kojima su radili i od njihovog stručnog mišljenja je zavisilo sve i svašta, i nisu želele sudije pored takvih autoriteta da dovode u pitanje kredibilitet, pouzdanost i utvrđeno činjenično stanje, jer, po pravilu, veštak je pomoćno dokazno sredstvo koje koristi sud. Dokazno sredstvo? Dokazno sredstvo je svedok. Dokazno sredstvo je i ovaj papir. Dokazno sredstvo je i veštak. Od njega napravismo sada potvrdu da je učestvovao na seminaru na Zlatiboru itd. Onda kaže – potvrde stručnih udruženja, naučnih i drugih institucija. Pre nekoliko meseci beše neka emisija. Učestvovali su ovi iz lekarske komore. Računalo se to je sada elita, to su lekari. Oni samo što se pred Oljom Kovačević ne poklaše, sa jako suprotstavljenim interesima. Da li su to suprotstavljeni stručni interesi ili nešto drugo? Verovatno nešto drugo. Znate, mora neki autoritet da se napravi, ali autoritet u koji ćemo da verujemo, autoritet koji izvire iz nečega što stvarno ima specifičnu težinu. Malopre sam pričao šta je to sve potrebno da bismo imali poverenja, da bi verovali. Doduše, Srđan Spasojević dade dobar predlog – kada završite izvršenje, onda naplatite sve sudske troškove. Sudski troškovi su nešto da se evidentira predmet, a ne izvor prihoda države, jer bez toga država ne bi mogla da opstane, bez sudskih taksi. Ne, završite ceo sudski postupak, pa tek onda naplatite od onoga ko treba da plati, a ne da akontativno da uzmete lovu, pa blokirano. Ako nije blokirano u sudu, onda je blokirano u Kragujevcu, ako nije blokirano u Kragujevcu, onda nema tekućeg računa mesne zajednice sa kog treba da se skine. Nema odakle da se izvrši naplata potraživanja. Ili, što reče onaj iz Aranđelovca, kaže – za prekoračenje preko nekih čekova, život naterao da ljudi moraju da troše pare bez pokrića, 56% kamata na godišnjem nivou. Sada mi kažite u sudskom postupku šta će da veštači stručnjak ekonomske struke? Da li je pravilno zelenašku kamatu primenila banka? Za to mu ne treba veštak. Da li je moguća ta kamatna stopa? Sve je danas moguće kod nas, te i te zelenaške kamatne stope. Znam jedan predmet gde su veštačili koliko je koštala marka zvanično, pa onda koliko je koštala marka nezvanično, pa su dinare pretvarali u marke zvanične, pa u marke nezvanične, pa su onda vraćali na dvehiljade ne znam ni koju godinu, koliko bi to sada bilo u dinarima. Čista virtuelnost. Ko je definisao zadatak veštaku? Istražni sudija. Kako mu koji zadatak definiše, on to čovek uradi, sudija pogleda, tužilac kaže – to mi se ne uklapa u koncepciju optužnice, ajde sada neko novo veštačenje, a protivna strana i ne zna da postoji veštačenje, znate li to, niti se poziva osumnjičeni, niti njegov branilac. Ništa, ništa. Završavaju posao. Kako? Kako njima odgovara, 16 veštačenja. Na kraju će to iz budžeta da država plati veštacima itd. Kao što kada odete u sud tačno se zna ko će biti branilac po službenoj dužnosti. Tačno se zna ko je advokat. U Nišu je neki Ćirić, u drugim mestima je neki drugi. Tako vam je isto i za veštake. Jedino ako hoćemo da namignemo, pa da kažemo – e, nije tako. Znate šta, možemo mi da namigujemo ovde do mile volje, možemo da bacimo ruku da se dogovorimo sve, ali šta to vredi kada sve to što se dogovorimo ovde kobajagi ne važi na ulici, ne važi kod ovih zgrada sa velikim satom koje nazivaju sud. U hodnicima ne važi. Ne važi u životu. Pošto ne važi u životu, zašto pišemo neki zakon koji ne može da se primeni ili će nakaradno da se primeni? Kažite mi jedan instrument kojim ćete da sprečite zloupotrebe u ovoj oblasti? Nema ga taj član ovde. Takav član ne postoji. Biće neko postavljen, biće neko razrešen, zavisi od ministra. Ima nekih uslova ovde. Ma, pustite te uslove, zavisi od ministra, možda od Homena još više, pošto on vodi Ministarstvo. O čemu pričamo? Proknjižili smo još jednu oblast. Imamo lepe zakone, imamo proevropske, imamo idealne zakone. Sve je dobro, al' nam nešto ne ide. Nikako nam ne ide. I, fala bogu, neko se dosetio, Krcun je 15 minuta pre roka stradao – verovatno je kriv zemunski klin. Ajde, molim vas, sada trpajte sve nerešene predmete na zemunski klan, a ono što vam preostane – na Šarića. A gde je odgovor za milijardu i 350 miliona opranih kroz platni promet Srbije? Jeste li razmišljali o tome? To priča Dačić, to priča predsednik Vlade, to priča predsednik Republike. Kako se opraše milijardu i 350 miliona i da se ne zna ko je to uradio, a sve je moralo da prođe preko državnih organa. Zašto? Jer su oni kontrolisali banke i sve ove druge institucije. Sutra ćemo da vidimo, verovatno će Jelašić da bude prva i jedina žrtva te velike afere. Imamo zakon, hvala bogu, sve smo rešili, ali – nešto ne funkcioniše. Doduše, odavno nije ni padala kiša.
Iskorišćeno je 13 minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik gospodin Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se SNS tiče, ova procedura koja se odnosi na zahtev za imenovanje, pa i brisanje iz registra sudskih veštaka, poprilično je problematična, poprilično je nedorečena i mi smo u toj oblasti podneli par amandmana. Osnovni cilj je da se ova diskreciona prava, koja na neki način, kroz ove članove dobija ministar, smanje na neku minimalno moguću meru i ujedno predstavlja i neki politički stav SNS, znači da se diskreciona prava svih nivoa vlasti, svih institucija, svedu na najmanju moguću meru i mi jako često podnosimo amandmane kada je u pitanju ovakva tematika. Konkretno, u članu 12. imamo zahtev za imenovanje. Na osnovu tog zahteva, naravno, kandidat za sudskog veštaka mora da dostavi neku dokumentaciju, ali se ne ostavlja mogućnost da kroz neku dopunu tog zahteva, eventualno kroz neku dodatnu dokumentaciju, dođe do toga da Ministarstvo izda rešenje o imenovanju, već ukoliko ta dokumentacija po mišljenju Ministarstva nije dovoljna, dolazimo u situaciju da se odbija zahtev i da se kandidat za veštaka, budući sudski veštak, upućuje na neki upravni postupak. Ti upravni postupci u našoj zemlji traju često jako dugo. U suštini su i nepotrebni i sve je to bilo moguće u ovom konkretnom slučaju rešiti i kroz usvajanje ovog amandmana. Taj amandman zahteva od Ministarstva da obavesti kandidata za sudskog veštaka da mu je dokumentacija nepotpuna, da na osnovu nekih 15 dana, koje smo u predlogu amandmana dali, Ministarstvo reaguje i da nakon toga kandidat izvrši dopunu te svoje dokumentacije, čime bi se izbeglo nepotrebno zadržavanje. Time bismo došli u situaciju da bude ravnopravan i sa eventualno ostalim kandidatima za sudske veštaka i da ministar samovoljno odlučuje o tome da li on može ili ne može da ispunjava zahteve kada je u pitanju član 12. Žao mi je što nije bilo dovoljno razumevanja. Mislim da je amandman poprilično jasan, dobronameran i da bi bitno popravio prava budućih kandidata za sudske veštake. Hvala.
Zahvaljujem. Iskorišćeno je 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Mi smo članom 16. želeli da na jedan precizniji način regulišemo upis veštaka i vođenje registra, određujući ministru pravo, koje joj inače pripada, da ona aktom uredi taj način upisa veštaka i vođenja registra. Insistiramo da se doda još jedan stav, da za taj upis u registar veštak plaća naknadu u iznosu koji propiše ministar svojim aktom. Nije sporno da taj trošak upisivanja u registar mora da postoji, ali je sporno to da se u predlaganju ovog zakona, gospođo ministre, niste držali odredbe Zakona o državnoj upravi, gde se propisuje da bilo koja vrsta naknade i obaveze mora da bude zakonom propisana, odnosno treba doneti opšti akt za vaše ovlašćenje da propišete naknadu bilo koje vrste. Znači, vi na to imate pravo, ali vam zakon mora dati pravo za to ovlašćenje da propisujete naknadu. Za mene još je sporniji način upisa u taj sudski registar i možda je mali broj individualnih, loših iskustava, sa kojima ste i vi upoznati, nedovoljan razlog da pooštrite kontrolu i uslove za upis, ali je dovoljan razlog za pooštravanje kontrole i uslova za upis nizak ugled pravosuđa, za koji su delom zaslužni loši sudski veštaci ili oni koji u čitavom spletu onih koji državu ne doživljavaju svojom i koji kažu, ovo nije naša država, i oni koji bivaju oštećeni takvim sudskim nalazom. Da se ustvari malo povede računa o tome ko overava one diplome grafologa i sličnih stručnjaka, u kakvim se postupcima i u kojim školama stiču ta i takva specifična znanja, jer neki veštaci kojima ste vi kao ministar, odnosno Ministarstvo kao organ koga predstavlja ministar, davali ovlašćenja za rad i za veštačenje, a da je reč o školama koje nemaju adrese, koje postoje samo u on-lajn obuci, koje nikad i nigde nisu upisane ni u registar srednjih, ni bilo kojih škola i koje zastupaju ljudi koji nisu registrovani ni po kojem zakonu ove države. Namerno neću iznositi ni imena tih veštaka, ni imena koje ste vi upisali, ni imena tih škola, ali ću vama predati jedan od predmeta koji sam, zbog rasprave o ovoj stvari, dobila od ljudi koji su oštećeni lošim i nesavesnim radom veštaka. Kada vi kažete da bi posebna obuka sudskih veštaka za upoznavanje sa pravnim procedurama i postupkom, sa kojim oni moraju biti upoznati, bila trošak za njih, da li se pitate, gospođo ministre, a koliki je trošak oštećenih lošim, zlonamernim i ciljanim veštačenjem, nalazom i mišljenjem. Uvek moramo da merimo, koliko košta ono što dobijamo i koliko plaćamo za to što dobijamo kao društvo i kao država. Koliko dobijamo žureći u reformu ovakve vrste, koliko gubimo mi kao pojedinci i mi kao društvo, želeći da neke stvari uradimo na prečac i ponekad čini mi se, žmureći nenamerno, na propuste koji se dešavaju. Molim vas da se podsetite jedne moje priče iz prošlog saziva, kako je grupa ljudi sudskih veštaka, onih koji su žmurili, a bili kao pravobranioci dužni da žmure na to kako se ova država doživljava tuđom i kojoj preko republičkog budžeta veštačenjem naplaćuju ogromne štete i razlike za one koji su uhapšeni, a za hapšenje nije bilo dovoljno dokaza, za one gde nije pokrenut postupak u zakonskom roku i tom slično. Cifre koje su na teret budžeta Srbije, koji pune i najsiromašniji, naplaćivala ekipa onih koji vešto znaju da koriste praznine i pukotine. Ne kažem svesno ostavljene rupe u zakonu, ali u ovom poslu i u onom čime se vi bavite i onom gde mi treba da vam pomognemo, zaista moramo da smanjimo broj tih pukotina na najniži mogući nivo, a ne da svesno ostavljamo mogućnosti za zloupotrebu prava, čime se nekom nanosi nepravda.
Tri minuta i 20 sekundi iskorišćeno je vremena ovlašćenog predstavnika, odnosno šefa poslaničke grupe. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman sa ispravkom, Zakonodavni odbor se nije izjasnio, pa će Skupština u danu za glasanje doneti odluku o ovom amandmanu. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Milan Dimitrijević i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Amandman kojim se predlaže da se posle člana 19. doda novi član 19a podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo kratko. Ovaj amandman naslanja se na član 12. o kojem sam malopre govorio i u ovom amandmanu možete da vidite, rekao bih, bahatost izvršne vlasti i nemogućnost sudskih veštaka da u slučaju da se pokrene postupak za razrešenje veštaka na bilo koji način komuniciraju sa ministarstvom, da eventualno brane svoj interes, da učestvuju u samom postupku, znači, za brisanje iz registra veštaka i još jedanput se uočava jedno diskreciono pravo ministra da faktički, bez bilo kakve komunikacije sa veštakom, odlučuje u tom postupku razrešenja. Rešenje ministra je konačno. Veštak se upućuje na neki upravni postupak, štetu trpi, naravno, i veštak. Kao što malopre rekoh, upravni postupak traje dugo i žao mi je stvarno, još jedanput kratko da prokomentarišem što Ministarstvo pravde, koje bi trebalo da prednjači u nekim jasnim procedurama, u nekim poprilično jasnim institutima u odnosu na ostala ministarstva, u ovom predlogu zakona nije bilo dovoljno dosledno i, rekao bih, čak i dovoljno svesno svih propusta koje ovaj zakon ima i koji su dosad uočile skoro sve poslaničke grupe, i šteta je da nije odustalo od primene nekih svojih diskrecionih ovlašćenja, da je sebi dalo neka diskreciona prava koja su stvarno neprimerena izvršnoj vlasti.
Da li još neko želi reč? Ako ne, amandman kojim se predlaže da se posle člana 22. doda novi član 22a podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč.
Gospođo ministre, ako sam i za jedan amandman očekivala da bude usvojen, onda je to bio ovaj član 22, sa dodavanjem 22a člana, koji je u stvari propisivao obavezu i propisuje po našem predlogu obavezu da propišete bliže uslove koje treba da ispuni ne samo fizičko lice koje bi se bavilo ovim poslovima, nego i pravno lice. Tada sam vrlo osnovan vaš izuzetak, gde kažete da pravna lica mogu da se bave ovim poslom, makar to bili i državni organi, u nekim izuzetnim slučajevima gde ste uzeli forenzičare,uzela kao ispravan primer, to ste mogli da ostavite kao izuzetak i da zaista tako i ostane. Ali, nije u redu da pravna lica koja se upisuju u registar ne treba da ispunjavaju nikakve uslove, odnosno da za njih ne važe uslovi koji važe i za fizička lica. Nema u zakonu podrazumevanja. Od viška glava ne boli, naš narod kaže. Ali, bojim se da od Latina do danas se kaže da neko govori, ali uludo, zato što ga ne čuju i ne žele da primene. Vrlo često se kao opozicioni poslanici osećamo tako, ali zaista ne razumem da ste napravili propust kao predlagači da propišete uslove koje treba da ispunjava pravno lice, da bi se bavilo poslovima kojima je vrlo moguće, to smo utvrdili, makar kod onog postupka utvrđivanja neuračunljivosti, da se vrše zloupotrebe. Sada ću namerno da podsetim građane i vas. Lakše je platiti nekome da vas proglasi, na primer, zatvorskom lekaru, uz dužno poštovanje i izvinjenja, onih koji ne mogu da budu potkupljeni i kupljeni, da neko bude proglašen neuračunljivim i da time izbegne, uz nalaz psihijatrijskog veštaka i slične struke, kaznu od 30 godina za neko krivično delo silovanja, ubistva ili bilo čega sličnog i da je zameni kaznom ležanja u zatvorskoj bolnici od dve do pet godina. Onog trenutka kada se prekine postupak, kada sudska presuda postane pravosnažna, kreće se u dokazivanje ozdravljenja onog ko je proglašen neuračunljivim. U društvu u kojem se sve meri novcem i u kojem je mnogo toga na prodaju, ne bi smeli da ostavljamo prostor o kojem sam maločas govorila i da omogućavamo praksu koju dokazuju istraživanja, da je vreme izlečenja neuračunljivih od dve do pet godina. To govore podaci iz zatvorske bolnice Centralnog zatvora, izvolite pa proverite. Zašto je to moguće? Zato što nema odgovornosti za onog ko svoje stručno znanje stavlja u službu unosnog, đavolskog posla, da nekome nanese štetu i nečiju bol umanji time što neće omogućiti pravedno kažnjavanje zločinca. Ovaj član zakona kojim niste dozvolili da pravno lice ima strogo propisane uslove, vi na posredan način dozvoljavate nastavak takvih loših primera. Neću da se usudim da kažem i prakse, ali oni koji su to osetili u svojoj najbližoj okolini mogu to i da kažu. Pored ovoga, insistiram na tome da su pravna lica, samim tim što su pravna lica, mnogo manje odgovorna pred svima nama, govori i podatak da neko može da osnuje jedno privredno društvo, upiše ga u registar da obavlja sasvim legalno poslove veštačenja iako ne ispunjava nijedan od uslova koji se inače propisuju za fizička lica. Verujte mi da to ovaj zakon omogućava. Ljudi koji to rade osnovano tvrde da je moguće. Smeta mi ono što ću da ponovim i što sam očekivala da vi uvažite, da državni organi i službenici koji vrše veštačenja, izuzimamo samo forenzičare, potpuno ste u pravu da oni jesu izuzetak jer nema privatnih lica koja se bave takvom vrstom veštačenja, mogu da se tim poslom bave u vreme radno, da posebno naplaćuju tu vrstu poslova i da predstavljaju one nadljude koji mogu u jednom radnom vremenu da ostvare više naknada poslova poput mnogih nadljudi u komisijama, organima, telima i ne znam kakvim sve izmišljenim formama koje imaju subjektivitet. Ne pravni, da odgovaraju pred građanima, ali imaju pravni subjektivitet i formu da se nakače na trezor Republike Srbije, odnosno budžet i da se sa svojim žiro i tekućim računima pojavljuju da naplate to svoje uloženo znanje stručno, trud i vreme u ovakvu vrstu posla. Znači, veštačenje je komercijalni posao. Vi time što omogućavate pravnim licima, odnosno državnim službenicima, odnosno državnim organima, da taj posao rade, zadirete u četvrti stub liberalnog društva, civilizovanog društva, a to je zaštita konkurencije. Pored sudske, izvršne vlasti i zakonodavne kao tri stuba, četvrti stub na kome počiva društvo je zaštita konkurencije i borba protiv monopola. Taj četvrti stub se ovakvim posrednim uvođenjem državnih organa, koji će uvek imati prednost, taj četvrti vrlo važan stub urušava. U čije se kancelarije advokatske najpre odlazi da se potraži spor koji će biti dobijen, bez obzira na ono koliko je neko kriv, i kolika je ona druga strana oštećena? Tamo gde se zna da su dobre prečice, gde se rentiraju politička prijateljstva, gde čaša može da se posmatra do pola puna ili do pola prazna. Molim vas, u ime struke, profesije, u ime toga što ste žena i majka, nemojte da dozvolite da se sudsko veštačenje, stručni nalazi i mišljenje, procena neuračunljivosti ili bilo koja druga vrsta ovog nalaza zloupotrebljava na način da državni organi imaju prednost i da vrše konkurenciju. Uvedite stroga pravila, tražite vašim podzakonskim aktima, uzmite ovim zakonom ovlašćenja da ih uredite, i pomozite da taj deo našeg društva, u koji svi gledamo i svi se jednog trenutka nađemo makar zbog saobraćajnog udesa pred situacijom veštačenja, da ne kažemo mogli smo nešto da uradimo, a nismo. Ta prilika je pred vama i preda mnom možda samo danas. Nemojte da je propustite.
Pet minuta i 30 sekundi iskorišćeno vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, malo ću da šire obuhvatim temu člana 22. Niste bili ranije pa smo mnoge teme dotakli. Nedorečenost zakona i mogao bih da kažem sada i odsustvo koncepta vidi se na ovih nekoliko članova. Vidite, ako je veštak dokazno sredstvo, ako on treba da pomogne sudu, pošto se ovaj zakon odnosi na sudske veštake, da se utvrde neke činjenice koje su pravno relevantne za presuđenje, ako kažemo fizičko lice treba da ispunjava te i te uslove da bi bilo upisano u imenik veštaka, izvinite molim vas, šta tu traži pravno lice sada? Pravno lice po pravilu nema tu vrstu subjektiviteta. Pravno lice se upisuje kod Agencije za privredne registre. Poslovi veštačenja pravnih lica, mislim da je čak reč veštačenje kod pravnih lica pogrešno uzeto u obzir, mogu biti neki poslovi procene itd, to je već delatnost. Kad su u pitanju institucije poput Instituta za sudsku medicinu itd, to je već neka treća kategorija, gde ima mesta da se govori o pravnim licima, ali ako pričamo o pravnim licima i o njihovoj delatnosti koja može biti na tržištu, izvinite molim vas, onda nalazimo se potpuno na pogrešnom terenu. To što je nekada neko izmislio Zavod za veštačenje, pa je sve i svašta tamo stavio, to ne znači da to treba kao nasledstvo da se vuče još sledećih ne znam koliko godina. Ako se prihvati taj pogrešni koncept predlagača zakona, poput kvazizavoda za veštačenje, izvinite molim vas, to pravno lice i svoj subjektivitet za te poslove crpi na bazi pojedinca fizičkih lica koja su u radnom odnosu u tom zavodu, jer samo oni mogu da pokažu tu vrstu sposobnosti i stručnosti. Pravno lice nema stručnost. Stručnost pravnog lica zavisi od onih koji su zaposleni i koji taj posao rade. Eto vidite, na ovom članu se vidi nedorečenost koncepta. Potpuno pogrešan koncept. Apsolutno pogrešan koncept. Zašto bi sada Ministarstvo vodilo poseban registar pravnih lica kada postoji agencija koja vodi evidenciju o privrednim društvima? Ovde se pitanje veštačenja svodi na čisto poslovnu delatnost, zašto ne reći komercijalni posao. Nezavisno od sudskog postupka možete da naručite neku procenu. Zašto bi sada tražili od Ministarstva registar pravnih lica kojima biste dali taj posao po komercijalnoj osnovi? Potražite Agenciju za privredne registre i vidite spisak pravnih lica koja su osposobljena za to. Postoji šifra delatnosti i naručite neki posao. Vidite tu zbrku koju unosi ovaj predlog zakona. Znači, posebnu evidenciju pravnih lica vodiće Ministarstvo pravde. Zašto? Uopšte nije jasno. Onda kažete u jednom od prethodnih članova da rukovodilac pravnog lica određuje zaposlene koji će da u ime pravnog lica nastupaju pred sudom da brane svoj nalaz i svoje mišljenje. Kako je to moguće? Idemo dalje, imate član koji govori o tome da i neke druge institucije mogu da se bave poslovima veštačenja, Narodna biblioteka, Narodni muzej, Institut za arheologiju. Zašto? Zato što niko ne bi mogao taj posao da uradi bolje od njih. Poseduju tu vrstu stručnosti koja je potrebna da bi se utvrdile neke činjenice za sudski postupak. Vidite da u suštini ovde nema koncepta. Ovde samo postoji potreba da se proknjiži još jedan od zakona koji su doneti na putu evroatlantskih integracija, kojima ćemo da mašemo i kažemo kako smo mi postigli navodno evropske standarde. Veži mački o rep. Od toga nema ništa. Šta će to u našoj praksi da se desi posle ovakvog jednog zakona, svako od nas može da proceni. Nepogrešivo, 90% da pogodi šta će to u praksi da se desi, koja vrsta monopolizacije ima da se desi u skladu sa zakonom. To je taj naš problem. Mi ne izvlačimo, kada kažem mi mislim pre svega na ove koji su na vlasti, koji predlažu ovakve zakone, jednostavno niste izvukli zaključke na bazi iskustava kod nas i u svetu, i da se samo ono što je provereno u praksi, što je dalo pozitivne rezultate ugradi kao zakonska norma i nešto što je nama neophodno da bismo omogućili da se u sudskom postupku što kvalitetnije, što sigurnije utvrdi i istina i omogući sudu da donese što zakonitiju, što ispravniju sudsku odluku. Eto te garancije nema u ovom predlogu zakona i zato se to može nazvati neuspelom misijom, propalom operacijom. Verovatno ukoliko se ključnim argumentom 126 ili 127 glasova izglasa ovaj zakon, da će u nekom vrlo kratkom periodu od možda šest ili sedam meseci da krene neka nova inicijativa, da se pojedine odredbe ovog zakona menjaju. Opet ima da se kaže – to moramo da uradimo da bi bio još evropskiji naš zakon. Uostalom, poslednjih deset godina samo takvi propisi su se i donosili, pa su bila dva obična izgovora – bolje da imamo neki zakon pa da krenemo u taj proces, pa ćemo u međuvremenu da ga dograđujemo, ili to je najbolji propis, mi smo na taj način ispunili uslove iz direktive mastrihts itd. Nabraja se puno tih reči koje ništa ne znače nikome, pa čak ni onima tamo u Francuskoj i Briselu, a ovde se to završava po sistemu drži vodu dok majstori odu. Mi smo pokušali sa odgovarajućim brojem amandmana samo da skrenemo pažnju na potrebu da se ozbiljno uredi ova oblast, zato što je u praksi bilo prilično tih negativnih iskustava. Imamo mi i u drugim oblastima, da ne pričam sada. Bez znanja jednog čoveka, to što je bila njegova susvojina običnim knjiženjem, što u sudu, što u katastru, desilo se da on više nema svojinu uopšte, završili su to na nekoj opštini ovde na nivou Beograda. Ljudi, sada on treba da poteže silne postupke da dokaže da je u pitanju neki falsifikat i neće da uspe, odmah da vam kažem. Neće da uspe zato što taj lobi interesni koji stoji iza tog projekta pripada nekoj vrsti neke građevinske organizovane grupe i neće oni to da dozvole. Čovek će praktično da izgubi i svojinu na nekih 70-80 kvadrata tu negde u centru grada. Namerno ne pričam ni teritoriju opštine, niti imena i prezimena, da ne bi neko skakao, da se ne bi prepoznavao, ali je to činjenica. Obilaze ljudi, iznose svoje probleme. Narodna skupština je poslednje mesto gde čovek dođe da ukaže na svoj lični problem, jer je obišao toliko adresa gde se žalio, gde je podnosio prigovore, ukazivao, tražio pomoć itd. Dočekala ga dobra reč, topla, mila reč i zaključak – saučestvujemo u vašim patnjama, ali ne možemo ništa da promenimo. Narodna skupština mora da menja na jedini mogući način putem zakona i onoga što je naša nadležnost i onoga što je naša aktivnost ovu stvarnost, stvarnost koja treba da ide u te legalne tokove. Zato smo mi podneli amandmane da skrenemo pažnju. Što se nas tiče, mi smatramo da ovaj zakon stvarno treba da se povuče iz procedure, ukoliko već nije kasno ili ne dovodi u pitanje dostojanstvo predlagača. Međutim, što se nas tiče ne dovodi se u pitanje ničije dostojanstvo, niti ono što je uradio. Ukoliko su primedbe, predlozi, sugestije i amandmani poprilično osnovani, a izgleda da su skoro svi amandmani bili dobri, jer moram da kažem da je i predstavnik Vlade dobar broj amandmana prihvatio, verovatno s ciljem da se koliko-toliko poboljša ovaj tekst. I posle prihvatanja tih amandmana koji su postali sastavni deo Predloga zakona, ovaj zakon nije dorečen do kraja, i dalje ostaju neke praznine i odsustvo garancije, odsustvo zaštitnih mehanizama da se ono što jeste načelo, a sadrže prva dva-tri člana ovog predloga zakona, poštuje. Eto, ima puno tih odredbi u nastavku koje možda nisu toliko očigledno kontradiktorne, ali jednostavno njihov duh pokazuje da će biti potreban veliki voluntarizam da bi se ovo izguralo nekako na mišiće. Zato nikakva sramota, nikakva bruka nije da se ovaj predlog zakona povuče i da se napravi jedan možda malo celovitiji tekst, sa puno tih garancija da se može vrlo efikasno sprečiti zloupotreba odredaba ovog zakona i zloupotreba u veštačenju. Naravno, u onom delu gde to reguliše ovaj zakon. Ima onaj deo zloupotreba veštačenja pred samim sudom u samoj sudnici koje se ne tiču ovog zakona i nije materija ovog zakona. Naravno, mi smo se trudili da pomognemo da se ovo sredi.
Iskorišćeno je 12 minuta vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 25. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Milan Dimitrijević i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Na član 27. amandman je podneo narodni poslani Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se predlaže da se posle člana 30. doda novi član 30a podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovo je amandman koji je poslednji po redosledu u pretresu u pojedinostima. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača želi završnu reč? (Da.) Reč ima ministarka Snežana Malović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, svima se zahvaljujem na jednoj konstruktivnoj raspravi. Mislim da ovakva rasprava predstavlja primer kako o predlozima zakona treba raspravljati u ovom uvaženom domu. Kao što ste videli, sve ono što smo smatrali da je poboljšavalo sam Predlog zakona smo prihvatili. Takođe, potpuno otvoreno ću reći, postoji još dva-tri amandmana o kojima razmišljamo i ukoliko budemo zaključili da ih treba prihvatiti svakako da ćemo to sugerisati u danu za glasanje. Duboko sam uverena da će ovaj zakon biti usvojen i da će biti u sklopu sveobuhvatne reforme pravosuđa, pomoći da se reformišu tzv. pravosudne profesije. Sudski veštaci jesu jako bitna pravosudna profesija, jako bitna za funkcionisanje celog sudstva, jer kao što iz samog Predloga zakona proističe, njima se daju neophodna znanja koja su potrebna radi donošenja jedne sudske odluke. Imaćemo i u narednom periodu, kao što sam i danas rekla, a i u raspravi u načelu, zakone koji će omogućiti da se uvedu i neke nove pravosudne profesije, kao što su javni beležnici ili notari, kako je definisano u nekim zemljama. Imaćemo i određene novine u pogledu sudskih izvršitelja i duboko sam uverena da ćemo zajedno ovde moći da doprinesemo da ova reforma pravosuđa bude pozitivna i efikasna. Zahvaljujem se svima još jednom.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, s obzirom da je procena vremena potrebnog za raspravu u pojedinostima o upravo zaključenom pretresu Predloga zakona o sudskim veštacima bila da nećemo uspeti da završimo do 18.00 časova, to je bio razlog zašto smo produžili vreme, ali očigledno je da smo uspeli da završimo raspravu. Zato za danas okončavamo rad. Rad nastavljamo sutra, 23. juna, u 10.00 časova, raspravom u pojedinostima Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o NBS. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 103 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje gospođa Slavica Đukić-Dejanović. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača Radovana Jelašića, guvernera NBS, pozvala da sednici prisustvuje i Dušan Lalić, generalni direktor Direkcije za zakonodavno-pravne poslove u NBS. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O NARODNOJ BANCI SRBIJE (pojedinosti) Pre nego što pređemo na pretres u pojedinostima, podsećam vas da su ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa za 5. tačku dnevnog reda: narodna poslanica Vesna Pešić (poslanička grupa LDP), narodni poslanik Zoran Kasalović (poslanička grupa SPS-JS), narodni poslanik Zoran Nikolić (poslanička grupa DSS), narodni poslanik Vlajko Senić (poslanička grupa G17 plus) i narodni poslanik Zoran Krasić (poslanička grupa SRS). Primili ste amandmane koje su na predlog zakona podneli narodni poslanici: Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Gordana Pop Lazić, Lidija Dimitrijević, Dejan Mirović, Dragan Stevanović, Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Zoran Krasić, Sreto Perić, Milan Avramović, Milorad Buha, Mirko Munjić, Petar Jojić, Nemanja Šarović, Milovan Radovanović, Vladan Jeremić, Bojan Mladenović, Paja Momčilov, Dušanka Plećević, Radica Jocić, Marina Toman, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Čedomir Jovanović, Vesna Pešić, Ivan Andrić, Slobodan Maraš, Nenad Popović, Arsen Đurić, Branka Ljiljak, Zoran Nikolić, Radojko Obradović, Miroslav Petković i Miloš Radulović. Primili ste mišljenje Narodne banke Srbije, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.