Dame i gospodo narodni poslanici, imam nekoliko primedbi i nekoliko stvari koje predstavljaju direktno kršenje Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Prvo je, ali neću na tome da insistiram, što sednica nije počela u 10,00 časova. Ali, insistiram na tome da se ovde pojavi predstavnik predlagača, ministar Kojadinović, da ne potcenjuje Narodnu skupštinu Republike Srbije i narodne poslanike u Skupštini Republike Srbije, da se ne odnosi prema njima kao prema pastorčadima, kao prema nekome ko ne treba ni da zna ni da shvati zašto treba danas da se donosi, usvaja, glasa ili ne glasa za zakon o radio-difuziji i da prekinete sednicu zbog nepoštovanja dostojanstva Skupštine. Analogno obavezama narodnih poslanika iste obaveze postoje i za ministre, ako ne i veće, po članu 104. Poslovnika o radu Narodne skupštine i u duhu su celog teksta svih članova Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Molim vas da nas izvestite koja su to pametnija poslaministra Kojadinovića? Šta je to što danas ima važnije da radi od toga da nam danas predstavi zakon o radio-difuziji. Uzgred, dužan sam da kažem da se jutros dogodio jedan veliki skandal, jedan strašan bezobrazluk, do sada, rekao bih, viđen, ali potpuno besmislen i ne mogu da razumem o čemu je reč. Naime, jedna televizija poznata po lažima, B92, jutros je njen izveštač, pre nego što je krenuo odloženi prenos svedočenja Vojislava Šešelja iz Haga, rekao kako je Vojislav Šešelj u tom svom svedočenju optužio Koštunicu da je imao paravojne formacije na Kosovu, a onda je krenuo odloženi prenos i na direktno pitanje Robinsona i Miloševića Šešelj kaže da je to notorna glupost i budalaština i da bi se svi u Srbiji smejali kada bi čuli da neko kaže da je Vojislav Koštunica imao paravojne formacije. Pitam da li su ti ljudi normalni? Pitam one koji vode inicijativu o lekarskim pregledima, jer to je skandal neviđenih razmera, kome su ti lekarski pregledi potrebni i prihvatam da svi idemo na lekarske preglede koji predstavljaju nekakvu javnost u Srbiji, ali i oni koji prozivaju političare, da prvo oni odu na lekarski pregled, pa da nam pokažu da li imaju dobar sluh, da li dobro čuju, da li dobro vide, ili imaju neku bolest da su pokvareni toliko da to u medicini ne možete ni da razumete. Ne znam kako drugačije ovo da protumačim. Ne zna niko kako to da protumači. Pa svi vi ste u šoku kada ovo čujete i oni koji su to videli jutros. Prosto, normalan čovek ne može da poveruje u ovako nešto. Očekujem da vidimo ne samo izvinjenje od tih nego očekujem da vidimo šta će da kaže Kojadinović po tom pitanju. Očekujemo da vidimo, pošto je ćutao o tome kada su izmišljali kako je Toma Nikolić ubica u Antinu i ne znam gde, ćutali, pravili se nevešti... (Predsednik: Isteklo je vreme.) Pošto su ćutali o tome, poštu su puštali najteže laži da idu protiv nekoga, iako su videli da nemaju dokaza i ni dan-danas nemaju pojma ni ko je ubijen, ni kada je ubijen, a kamoli ko je ubica, potrebno je da dobijemo objašnjenje. Malo im je bilo i to što je hrvatski MUP izjavio da nema ništa o tome, krenuli su sada da lažu otvoreno i uopšte ne znam što su pustili Šešelja koji kaže da je to notorna glupost posle toga. Mogli su da kažu da je ubio onog što stoji iznad njega, mogli su da kažu da je pucao u Miloševića, mogu da izmisle šta hoće više. I, sada pitam da li su to oni koji pričaju o tome da njihov informativni program treba da bude javni servis. Tražim od nadležnih državnih organa da se po tom pitanju izjasne. Tražim od Kojadinovića da se po tom pitanju izjasni, a da onda dođe da nam ovde priča o zakonu o radio-difuziji, pa tek onda poslanici da reaguju, a ne da poslanici pričaju a da im ministar ne kaže ni jednu jedinu reč. To nalaže elementarni red i vidim da je svim poslanicima većine neprijatno zbog toga i tražim, gospodine predsedniče Narodne skupštine, da se vi izjasnite po tom pitanju i da odmah prekinete sednicu i da se ona nastavi kada dođe ministar.
Hvala vam, gospodine Vučiću. Pravilo koje važi za medije važi i za ovu sednicu. Dakle, tačnim redosledom idemo, drago mi je da ste se pravovremeno javili unapred, a sada mi dozvolite da nastavim po Poslovniku, kao što je i moguće, te da stignem do sledeće rečenice po Podsetniku - da li predstavnik predlagača, Dragan Kojadinović, ministar kulture želi reč? Pošto predstavnik predlagača nije ovde, naravno da dajem pauzu od 15 minuta, da proverim šta se dešava i molim vas, pošto nema nikakvog razloga, kao ni do sada, imajte poverenja, predsednik će uvek poštovati Poslovnik. Hvala vam.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Pre nego što pređemo na rad sednice, jedno obaveštenje. Nastavak 18. sednice Odbora za prosvetu, na kojoj će biti nastavljeno razmatranje amandmana na Predlog zakona o visokom obrazovanju, zakazan je za 13,00 časova u Plavom salonu. Reč ima ministar Dragan Kojadinović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, najiskrenije se izvinjavam zbog ovog zakašnjenja, iako je bilo opravdano, bio sam na Odboru za javne službe u Republičkoj vladi. Mi danas govorimo o nečemu što nam je veoma dobro poznato i nadam se da ćemo i danas razgovarati u jednoj veoma lepoj i konstruktivnoj atmosferi. Dozvolite mi da i sa ovog mesta, pre svega zbog građana Srbije, izrazim jedno veliko lično zadovoljstvo atmosferom koja je vladala na poslednjoj sednici Odbora za kulturu, gde je bilo reči upravo o ovim izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji. Kao građanin sam bio srećan što sam eto doživeo trenutak da predstavnici raznih političkih partija na takav način razgovaraju o nečemu što je zajednička briga. Ali, da ne dužim, da ne iznosim neke svoje utiske o tome duže. Dakle, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji, koje je neophodno učiniti da bi se Zakon o radio-difuziji konačno počeo primenjivati. Kao što je svima vama poznato, Zakon o radio-difuziji donet je jula 2002. godine i iz različitih razloga do danas se njegove odredbe ne primenjuju. Živimo u takvoj zemlji u kojoj vreme mnogo brže protiče nego u nekim drugim zemljama. Sada je već 2005. godina. Početkom ove godine konačno je konstituisan Savet Republičke radiodifuzne agencije, koji upravo privodi kraju donošenje akata koji će omogućiti početak njegovog rada. Predloženim izmenama i dopunama Zakona završava se proces formiranja Saveta time što se određuje i trajanje mandata članova prvog saziva Saveta. Kod utvrđivanja dužine mandata prvog saziva pošlo se od značaja javnog interesa koje zastupa predlagač i potrebe da se obezbedi dovoljno dug period stabilnog sastava Saveta, u kome će moći biti prevaziđen trenutno vladajući haos u radio-difuziji. Da ironija bude veća, najveći haos je nastao ili se haos drastično umnožio upravo 2001. godine ili od 2001. godine, kada je zaveden moratorijum na dodelu frekvencija. Očekivao se novi konkurs do koga nije došlo do današnjeg dana. Zbog svega toga je u članu 1. predloženo da umesto dve, četiri i šest godina, mandat članova prvog saziva Saveta traje četiri, pet i šest godina. Članom 2. Zakona predloženo je brisanje odredbe kojom se članu Saveta koji je izabran, na predlog ovlašćenog predlagača iz AP Vojvodina, daju prava koja nemaju drugi članovi Saveta. Zakonom o radio-difuziji predviđeno je da članovi Saveta ne predstavljaju organe ili organizacije koje su ih predložile, već svoju dužnost obavljaju samostalno, po sopstvenom znanju i savesti, u skladu sa ovim zakonom. Polazeći od ove odredbe, logično je bilo i sve članove Saveta izjednačiti u pravima, čvrsto verujući da će svojim znanjem, sposobnostima i savešću podjednako odgovorno rešavati sva pitanja, bez obzira na koji deo Republike Srbije se odnose. S obzirom na veliko kašnjenje sa početkom rada Saveta Republičke radiodifuzne agencije, neophodno je bilo produžiti rokove za privatizaciju lokalnih elektronskih medija i za transformaciju Javnog preduzeća RTS u javni servis, što je učinjeno čl. 3. i 5. zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji. Znam da će i danas biti dosta reči o pomeranju tog krajnjeg roka. Želim samo da upozorim, da ne dolazi ponovo do zamena tema i teza, ovde je reč o pomeranju krajnjeg roka, nije reč o pomeranju početka privatizacije radio i TV stanica. Tačno je da se postavlja veliko pitanje koliko će uopšte biti zainteresovanih da kupuju "mačku u džaku", budući da sada sve radio i TV stanice koje emituju program na ovim našim prostorima, nemaju adekvatnu, odnosno nemaju nikakvu dozvolu, budući da su se tom odlukom o uvođenju moratorijuma 2001. godine sve te dozvole i ugasile. Možda ima nekog rezona, za one koji su skloni hazardu, da danas kada nije poznato dosta toga kupuju jeftinije nešto što će možda kasnije, posle konkursa i dodele frekvencija, vredeti više. Ali, slaba je vajda. Uostalom, znamo da gotovo nijedna radio i TV stanica do sada nije privatizovana. Ima tu pojedinačnih primera koji baš nisu možda i svetli. Interes je svih nas, kao i države Srbije u celini, da sačuva RTS kao kuću od velikog nacionalnog interesa, te je iz tog razloga zakonom predviđeno uvođenje TV pretplate za Javno preduzeće RTS i u fazi njegove transformacije u javni servis. Vlada je svojim amandmanima predložila da se u tekst zakona unesu i odredbe po kojima će se TV pretplata naplaćivati preko računa Elektroprivrede Srbije, kao najsigurnijeg načina da se ona i realizuje. Dozvolite mi da i ovde kažem par stvari. Bilo je primedaba, puno je pravnika sa dobrim iskustvom, koji primećuju i upozoravaju da zakon propisuje ubiranje pretplate kada se RTS transformiše u javni servis. Možda je to više forma nego suština. Šta je suština, bar po meni? Suština je da onog trenutka kada prvi dinar od TV pretplate dođe u kasu RTS-a, još ne transformisane u javni servis, to postaje javni servis, jer osnovna namera zakonodavca je i bila da se RTS, ili javni servis, ili taj najsnažniji nacionalni medij oslobodi bilo kakvog upliva bilo kakvih političkih snaga, struktura, pa i same vlasti. Verujem da je to moguće i u zemlji Srbiji, a ovakva zakonska regulativa je odlična podloga za to. U skladu sa propisima kojima se određuje visina novčanih kazni, povećane su i novčane kazne za kršenje odredaba Zakona o radio-difuziji. Nadamo se da će, po usvajanju predloženih izmena i dopuna Zakona o radio-difuziji, Savet početi da vrši poslove za koje je prema zakonu nadležan, da će konačno otpočeti proces privatizacije lokalnih elektronskih medija i da će u skorom periodu Javno preduzeće RTS prerasti u javni servis. Kada sam govorio o pretplati, hteo sam da kažem još nešto. Vrlo često se govori da je to novi namet na narod, novo izdvajanje. Verovatno da i jeste, ali treba biti svestan da je došlo vreme da sve ono što se koristi treba i da se plati. Takođe, RTS je i danas dobrim delom na budžetu. Svi znate kako se formira budžet, tako da ne može da se kaže da građani i danas ne izdržavaju većim delom RTS. Bilo kako bilo, biće mnogo primedaba na postojeće odredbe, verovatno i na ove koje su sada predložene. Svesni smo da ima još mnogo odredaba koje treba dalje brusiti, dalje usaglašavati i usavršavati. To je verovatno sledeći korak. Ovo što smo sada predložili je dovoljno za početak ogromnog posla koji se zove sređivanje haosa u etru. Nemam apsolutno nikakav uticaj niti želim da imam na Radiodifuzni savet, ali dugo sam se bavio ovim poslom i znam da ne treba da bude ni prevelike zabrinutosti onih koji danas emituju program. Svi koji ozbiljno i profesionalno rade, koji imaju odgovarajuću opremu, ostaće u etru i moći će dobro da rade. Ono što se ne vidi ni iz postojećeg zakona suviše jasno ili dovoljno jasno i što se možda ne vidi ni kroz ove promene, o čemu ne govorimo na ovim sastancima gde raspravljamo o ovom zakonu i njegovoj primeni, jeste nešto što je, po meni, suština. Cela ova zakonska regulativa i ovo novo vreme u kome sada živimo je dovela do toga da se, praktično, sada radio i TV stanice dele na one koje su javni servis i na one koje su komercijalne. Tu se propisuju odgovarajući uslovi koji ne treba da hendikepiraju ni jednu ni drugu stranu. Javni servis će imati pretplatu i imaće ograničen broj, procenat reklamnih poruka - 10% od ukupnog trajanja programa. Sa druge strane, imaćemo komercijalne stanice koje će živeti od tržišta. To je dobra prilika da oživi i medijsko tržište, ali i ono stvarno - ekonomsko tržište. Džaba ćete zadržati dozvole, džaba ćete proširiti svoja područja pokrivanja ukoliko ne bude bilo novca kojim ćete moći da izdržavate sve te sisteme. Jasno je da bez ekonomskog razvoja ove zemlje, bez boljeg tržišta, bez omogućavanja funkcionisanja tržišnih principa, mnoge radio i televizijske stanice koje budu i ostale u etru gasiće se iz ekonomskih razloga. Pred nama je ogroman posao koji treba završiti. Siguran sam da je ovo dobar početak. Još jednom, izvinjavam se zbog kašnjenja. Još jednom izražavam ogromno zadovoljstvo zbog atmosfere koja je vladala na Odboru za kulturu i nadam se da ćemo nastaviti tim putem. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, ovlašćeni predstavnik SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan od značajnih predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji, koji smo usvojili s početka leta 2002. godine i koji je trebalo da unese brojne promene u radiodifuzni sistem Srbije, koji je trebalo da doprinese drugačijem ponašanju RTS-a, drugačijem odnosu prema građanima Srbije, a razume se odmah potom i drugačijem odnosu građana Srbije prema nacionalnoj televiziji, koji je trebalo da uredi jedan bezmalo divlji prostor u kome se ne zna šta se zbiva, ko kontroliše koju frekvenciju, po kom pravu i ima li prava i zakona uopšte u radiodifuznom sektoru. Od toga gotovo da se ništa nije dogodilo. Reći ću vam zašto je značajno ovo što govorim i zašto su značajni ti datumi od juna 2002. godine, kada je taj zakon usvojen. Naime, imali smo rok da RTS bude pretvorena u javni servis do aprila 2003. godine. Zakonski rok.Taj rok nije prekluzivni, ta norma nije kogentna. Danas imamo ispravku u ovom zakonu, u Predlogu zakona i dopunama, ali i dalje nemamo nikakvu sankciju i nemamo nikakvu odgovornost za one koji će taj rok da prekrše. Dakle, rokovi koji se danas nameću za stvaranje RTS-a kao javnog servisa, radiodifuzne ustanove Srbije, Vojvodine, dakle, od šest meseci imamo problem, jer šta ako bude devet meseci, šta ako bude 15 meseci, šta ako bude pet godina, ko će da odgovara, ministar, direktor nacionalne televizije, ko, čija će to odgovornost biti, ko snosi sankcije i da li će za godinu dana ili dve ponovo u Narodnoj skupštini Republike Srbije neko da raspravlja o tome, šta, kako i na koji način smo propustili da ovim zakonom donesemo. Ovo je jedna opšta primedba, jer svi rokovi koji su dati su takozvane deklarativne prirode. Oni su onako, pričam ti priču, politička priča, mi ćemo u tom roku, a oni u stvari suštinski nisu rokovi i to je prevashodno, i to je najvažnije da kažemo povodom ovog zakona. Ovde ima i dobrih i veoma loših normi. Ja ću da krenem od onoga što je bila inicijativa poslanika SRS u Odboru za kulturu i informisanje, mislim da je to inicijativa poslanika Markovića, ali u svakom slučaju, jedna dobra inicijativa da se protivustavno stanje izmeni. Trebalo je naime i Ustavni sud da oceni ustavnost Zakona o radio-difuziji i otkloni one norme i odredbe koje su direktno protivustavne, a jedna od direktno protivustavnih normi je bila da član iz Vojvodine ima pravo veta na odluke koje donosi Savet za radiodifuznu agenciju, što je potpuno neverovatno. Vi sada imate Skupštinu Vojvodine koja izabere, da svede na jedan realan nivo, jednog Karadžića, okorelog autonomaša, separatistu, postavi ga na to mesto, koji će direktno da radi protiv Srbije u svakom trenutku. Šta god mu padne na pamet biće direktno protiv Srbije i nikakvu odluku ne možete da donesete zato što će on da je sprečava, zato što će da kaže, izvinite, stavljam veto, a vi se ubijajte posle toga šest meseci, godinu dana, dve godine i nikom ništa. I to je dobro što ovaj zakon sada briše takvu mogućnost i više nema mogućnosti i antidržavnog delovanja i separatističkog delovanja kroz norme unutar ovakvog zakona i to je jedna stvar koja je u redu. Imamo nešto što predstavlja veliki problem i strašno opterećenje za građane Srbije, a to je priča o uvođenju pretplate za javni servis. Sada ćemo da napravimo jednu retrospektivu onoga kako je krenula priča o javnom servisu, kada se pojavila, šta se sve događalo i šta danas od toga imamo. Naime, u uspostavljanju DOS-ovske vlasti, kako su krenule optužbe na račun svih onih koji su protiv njih, a samohvalisanje vlasti, odjednom su svi ti mediji koji su učestvovali i svi novinari koji su bili društveno-politički radnici, poput mnogih danas, nikada neću da kažem svih ili većine, jer sam uveren da nisu, ali jednog značajnog dela koji predstavljaju društveno-političke radnike, koji misle da su pametniji od svih političara, da sve mogu ne da kritikuju i kontrolišu, nego da bi sve to mogli da rade bolje od svakoga, a onda su u stanju da klevetaju, lažu, izmišljaju. Bezbroj primera je takvih. Najbolji je i najflagrantniji primer onaj koji se tiče Tomislava Nikolića. Petnaest dana zaredom su vodili brutalno kampanju, nadam se da niste na njih mislili, gospodine Kojadinoviću, kada ste govorili o profesionalnim i objektivnim, o tome kako je čovek negde nekoga ubio. Sada postavljate pitanje, a kako neko sme njih da napadne; ljudi, oni su optužili čoveka da je ubica, a nisu rekli ni ime ubijenog. Jeste li vi svesni šta to znači, jeste li intervenisali gospodine ministre, jeste li ih pitali, pa poštuje li se Ustav Republike Srbije, pretpostavka nevinosti, samo telefonski razgovor, ne zvanično, ne pritisak, da ih pitate samo. Vi 15 dana vodite kampanju o laži. Evo danas, ne znate vi, gospodine ministre, ko je ubijen; kažite mi ko je ubijen u vreme dok je bio Nikolić tamo. Ne znate ni vi, ne zna niko, 15 dana je čovek ubica, i oni su profesionalni i objektivni. Oni govore da su oni kao glavni servis; to javni servis, ne daj bože. Nisam u stanju da izgovaram reči kako izgovaraju pojedine vaše kolege, ali neki od vaših savetnika su suštinski u pravu i nisu daleko od istine kada govore o prirodi tog medija, kada govore kakvim se lažima i klevetama služe. Ja vas pitam, zašto niste postavili to pitanje, kako to da jutros kaže njihov novinar - "da je Vojislav Šešelj govorio o paravojnim jedinicama Vojislava Koštunice"; on čovek kaže da su to budalaštine i gluposti, da bi se svi u Srbiji smejali kada bi čuli da je Vojislav Koštunica imao paravojne jedinice. Kako je to moguće,da li su to ti, da li su to te uzanse, rekao bih, pravi modeli ili modusi kako treba da izgleda objektivna televizija i nepristrasna. Ili, da je glavna vest na TV da je Boris Tadić primio u kafani nekog Darka Rundeka. Ovamo nam se država raspada, otimaju nam Kosovo i Metohiju, ruše kuće izbeglicama, radi se gde god stignete šta stignete, e, ja sam seo u kafanu sa nekim pevačem koji se psovao na ulici sa ne znam kim. Da li je to objektivno i profesionalno? Da o tome dalje ne pričamo, moram da kažem da sam siguran da nam neće nametati objektivnost i profesionalizam poraženi Brozovi kadrovi, poraženi kadrovi sa 8. sednice, iz Stambolićeve struje i da se oni predstavljaju danas kao velikodemokrate, da mali "Titići" upravljaju medijima i da sole pamet kako su oni javni servis. Evo vam Gordana Suša, najbolji primer. Da li imate neki bolji primer? Gordana Suša, direktan primer. Bila je najveći progonitelj slobodne misli u vreme Brozovog režima, evo je danas najveći žuti, najveći demokrata, a ona danas soli pamet šta treba i kako treba da izgleda javni servis. Koliko takvih ima? A što da verujemo Tijaniću da će sutra to tako da bude. Ako će glavna vest svakog dana da bude da je primio vaterpoliste, primio je Darka Rundeka i ne znam ni sam koga, jesu li to vesti za našu zemlju značajne? Mislim da nisu. Čekamo samo da nam kažu koliko je to ogledalo kupio, pa sada da nam saopšte da je to značajna vest za građane Srbije. Mi ne želimo ovde na demagoški način da govorimo o tome kako nekome smeta to što su veliki iznosi, ali morate da imate u vidu da su veliki iznosi o kojima se govori. Govorite o tri stotine dinara. To će da se menja, kao što se menja i cena goriva, jer će da kaže - usklađujemo sa cenama na malo, indeksom cena na malo, usklađujemo sa rastom inflacije i sa ne znam čim. Nije za nas poslanike, nije za vas ministre, mi imamo svi velike plate, ali građani Srbije nemaju. Građani Srbije žive teško i to je njima namet na vilajet. Sada kada kažete, gospodine ministre, u naše vreme je bilo, u jedno vreme jeste, u jedno vreme nije, a u to vreme kad jeste na tome sam vas čekao i pripremio, gospodine ministre, citate. Evo šta kaže vlast gospodina Kojadinovića i svih ostalih o taksi na električno brojilo. Samo ću naslove, gospodine Kojadinoviću. "To je taksa na život; Ubijanje naroda; Moćni otimaju gladnima; Šešeljevo ludilo; Crveno-crna psihopatologija; Vezivanje teškog kamena o tanke vratove Srba. Svi koji ozbiljno profesionalno misle da se bave prekinuće da se bave, jer ovo je lopovluk i otimačina. Šešeljevo psihopatsko otimanje para narodu". Sada moram da vas pitam da li je ovo Tadićevo, Koštuničino, vaše, čije psihopatsko otimanje para? Čije je ovo ludilo, gospodine Kojadinoviću? To je ono što mene interesuje. Nemam iluzija da vođenje kampanje protiv SRS u prethodnih 15 godina je podrazumevalo brojne laži. Sećam se kada ste govorili o Šešeljevoj taksi na mobilni telefon, a onda uveli deset puta veću kada ste došli na vlast. Ne govorim o vama lično, razumeli ste me, o dosovskoj vlasti govorim. Onda više nije bila Đinđićeva taksa, nego je bila demokratska taksa. Ja to sve mogu da razumem, to je politika, to je prevara, to je pokvarenjaštvo. Ali, dozvolite nam da mi o tome govorimo javno u Narodnoj skupštini Republike Srbije, otvoreno i da se ne stidimo da se suprotstavimo lažima i insinuacijama. Još jednu stvar želim,da vam ukažem na jednu pojavu. Svi poslanici ovde, pošto se priča o lekarskim pregledima političara, narodnih poslanika, siguran sam da gotovo niko nema ništa protiv toga, ali pošto neko time insinuira da su ljudi koji se bave ovim poslom nenormalni, hoću da pitam one koji su u stanju da takve stvari, takve laži i insinuacije, kao što smo imali povodom Tomislava Nikolića ili danas oko svedočenja Vojislava Šešelja, koji doktori mogu takve da izleče? Ukažite nam na to koji su lekari za to nadležni, pa da od njih tražimo pomoć za neke druge ljude koji bi da nama nameću lekarsku podršku itd. Mislim da su potrebne promene, ja ću pričati u drugom delu o ostalim stvarima koje se tiču promena, o menjanju mandata članova Saveta za radio-difuziju, o promenama godina trajanja, o mogućnosti reizbora itd, u drugih deset minuta ću to koristiti. Hvala vam na pažnji, ali sada čekam da izađete da kažete: a kako je to pretplata od velikog čudovišta i teškog kamena o tankim vratovima Srba, psihopatskog ludila i ne znam ni ja čega, postala važna, dobra i veoma plemenita stvar za građane Srbije.
Reč ima ministar Dragan Kojadinović.
Gospodine Vučiću, vi znate da volim sa vama da razgovaram i da ulazim u razne duele, i više puta smo to radili. Jesam vam postavio pitanje koje ste očekivali, ali nisam očekivao da ćete ga tako lako prihvatiti. Hoćete li da govorimo o karakteru programa za koji se uzimala tada pretplata? Hoćete li da govorimo o tome? Nije ovde problem sam instrument TV pretplate, problem je za šta se pretplata ubira, za kakvu koncepciju programa, za kakav karakter tog programa. Činjenica je da je to zaista jedna ogromna tema i vi dobro znate da smo i tada bili na neki način protivnici. Ja sam bio na onoj bolnoj strani i nemojte meni da govorite kakav je to program bio. Bio je instrument u rukama jedne političke opcije koja je vladala Srbijom. Znači, govorimo o nečemu što je zakonska osnova i dobra platforma za drugačiji radio-televizijski program. Zamolio bih vas samo da se saslušamo pažljivo, ja sam vas pažljivo slušao. Možemo da govorimo ovde kakav je danas program RTS, o tome najrečitije kazuju ankete, da je to najgledaniji i najuticajniji medij. Tačno je, ima i dalje slabosti, i manjih i većih. Ljudi koji su došli tamo pre nekoliko meseci tek su započeli veliki posao, promene jedne strukture koja je u više decenija do te mere okamenjena da je nije lako menjati. Ali, kažem - ako hoćete o tome da pričamo veoma sam spreman upravo zbog toga što smo mnoge moje kolege i ja na svojim plećima osetili takvu politiku, i takvo postupanje i zloupotrebu medija. Ali, kažem, mislim da treba reći da je TV pretplata praktično osiguranje da će taj program biti u interesu svih građana Srbije, i to je ono što je suština i što je najvažnije. Ako želite o ovome da razgovaramo na svakom mestu, vrlo rado, jer imam mnogo više argumenata od vas za to.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Izgleda da ste imali veoma bolan period u životu i da je to ostavilo malo posledica, ministre. Evo da vas podsetim na dve činjenice koje vi ne možete uopšte da pobijete. Onda Tijanić, danas Tijanić. U čemu je razlika? Onda SPS na vlasti, danas SPS na vlasti. U čemu je razlika? Ne možete, ministre, po onoj najprostijoj definiciji države da nam tvrdite da državna televizija nije valjala u vreme kada ste vi bili u opoziciji, a vaš automatski prelazak na vlast znači da je državna televizija dobra. Nije dobra državna televizija i vi to jako dobro znate, i gledate državni dnevnik i znate da li ga uređuju žuti ili ga uređuje DSS. Ako je prva vest da li je Boris Tadić tog jutra na vreme ustao i oprao noge, znači žuti uređuju. Ako je prva vest šta je Vojislav Koštunica radio, uređuje DSS. Tada je bila najgledanija državna televizija, to je bilo vreme, ne morate gospodina Vučića na to da podsećate, kada smo gospodin Vučić i ja napustili Upravni odbor Radio-televizije, iako smo bili u vlasti, pošto je televizija bila u službi Slobodana Miloševića i SPS. To je istina. Ali, poveriti Tijaniću ponovo pretplatu u ruke, to je stvarno nemoralno. Razumem vašu definiciju javnog servisa, ima li pretplate ili nema, to vam je sva definicija javnog servisa. Za mene je javni servis služba u interesu naroda, u interesu svih građana, mnogo toga, mnogo uslova treba da ispuni RTS da bi bila javni servis. Recite onom Tijaniću, čim on nama mora da napiše nacionalna televizija, to znači da ni on sam ne veruje da je televizija nacionalna, kao ono dete što na tabli dobije zadatak da nacrta konja, pa nacrta, izmakne se, vidi to niko ne može da prepozna, dole napiše - ovo je konj, tako i Tijanić napiše nama - ovo vam je nacionalna televizija.Da li se vi sa tim slažete ili ne slažete, ali napisao vam jeTijanić. Zbog toga, gospodine ministre, vi imate veoma delikatan zadatak danas, vi morate brojila da izbacite iz svinjca, jer kada je bila uvedena pretplata vi ste vodili kamermane po svinjcima da slikaju kako ima brojilo, pa sada svinje gledaju televiziju, plaćaju pretplatu. Imaćete vi velikih muka, gospodine ministre. Mi smo čak imali opravdanje, eto mene su ubedili da glasam za tu pretplatu, ovde, pored ove govornice. Kažu Albanci ne plaćaju pretplatu, moramo da uvedemo na Kosovu i Metohiji red. Bilo je tu frke, prekidana sednica tri puta i uveli smo pretplatu. Mi smo imali neko opravdanje, ali sada da vidim vaše opravdanje. Jednom sam gostovao na toj državnoj televiziji u autorskoj emisiji glavnog i odgovornog urednika i kada sam izašao, snimana je emisija, jednom sam pogrešio, to više nikada neće da se desi, pozvao sam Aleksandra Vučića i rekao - zovi Tijanića pa mu kaži, ako hoću da idem na televiziju B-92 iću ću na Novi Beograd, neću da idem u Koštunjak. Ta televizija je sada veoma slična televiziji B-92. Uzmite podatke o gledanosti i nemojte ovde da vređate dostojanstvo Narodne skupštine. Radio-televizija Srbije nije najgledanija televizija u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Nemam mnogo šta da kažem i da dodam na ono o čemu je govorio gospodin Nikolić. Tačno je da nikada nisam bežao od duela sa gospodinom Kojadinovićem. Javnost i građani Srbije su procenjivali i prosuđivali ko je bio uspešniji, ko je više ili manje govorio istinu, kako i na koji način je o tome govorio. U svakom slučaju, imao bih mnogo toga da govorim o televiziji Studio B i kako se ponašala, ali nije to naša tema. Baš ću da govorim o RTS. Nikoga od nas niste čuli da hvali prethodni period. Čuli ste sada najstrašnije kritike gospodina Nikolića na trenutno stanje u RTS. Sada ću da vam kažem, da li je lošije nego što je bilo u vreme Gordane Suše, za koje će "žuti" da se pozivaju i da kažu da je bilo idealno, jer su oni radili šta su hteli. Ne, nije, apsolutno i sigurno nije. Da li je bilo mnogo bolje pre 5. oktobra? Ne, nije. Tomislavu Nikoliću je na pitanje na upravnom odboru zašto nema opozicije, zašto nema čak ni nas radikala, ali pre svega opozicije u programu Televizije Srbije, odgovoreno da ne može da bude na televiziji onaj koji će da pljuje našeg predsednika. Posle te rečenice Tomislav Nikolić je rekao - Vučiću, idemo i pišemo ostavke. Mi smo ih u pisanoj formi prosledili i na licu mesta saopštili predsedniku upravnog odbora i direktoru državne televizije. Jeste, to smo uradili i godinu dana posle toga još neko vreme smo ostali u vlasti, ali uopšte nismo bili članovi upravnog odbora RTS. Da od nas čujete da hvalimo taj period nećete. Da li ćemo da kažemo da je bilo loše? Da, bilo je loše i nikada niste čuli da neko kaže da je to idealno, ali takođe ne opravdavam onu hajku i harangu, tobože gde će da napadaju novinare zato što su govorili kako ustaške snage napadaju srpske branioce tamo i tamo, pa je zbog toga to bio lošiji medij. A danas je idealan zato što govore da su srpski koljači ubijali svuda nedužne muslimane, Hrvate itd. pa su zato danas profesionalni, a ranije su bili neobjektivni. Tu vrstu odnosa mi nikada nećemo da imamo, a to je činjenica, to je ono što se zamera. Ne zamera se jednostranost, ne zamera se partijska politika koja je gurana, nego se zamera to što se pričalo o Srbima u Krajini, što se pričalo o Srbima u Republici Srpskoj. Mi im to ne zameramo. Ali zameramo danas onima koji hoće da nam model B-92 predstave kao javni servis. Sada ću vam ispričati nešto, kratko ću, nemojte da me prekidate, molim vas, možda ću minut više da iskoristim. Imali smo izborne kampanje i trudili smo se da imamo korektanodnos. Svi znate, gospodine Kojadinoviću, kada smo bili u najžešćem sukobu imali smo korektan lični odnos, uvek. Trudili smo se, gospodin Nikolić, a i svi ostali članovi SRS, u kampanjama da imamo profesionalan odnos, maksimalno profesionalan odnos prema svim medijima. Takav je bio dogovor na predsedničkom kolegijumu SRS. Dogovorili smo se da idemo na B-92,u sve televizijske emisije, u sve radio emisije. Toma Nikolić je krenuo u te emisije, ali to nisu bile emisije, svi ste mi svedoci. On nije mogao nijednu jedinu reč da kaže o svom programu, nijednu reč. On uopšte nije govorio o onome što je tema izbora, o onome šta nudi građanima Srbije. Morao je da odgovara na najstrašnije bljuvotine, neistine, na sve i svašta, a pitali su ga i za pretplatu. Pitali su ga kako je to po svinjcima uvodio pretplatu, kako vi sada uvodite po svinjcima pretplatu. Nije mogao da govorio o svom programu. Da li je to tačno? Tačno je. Ja sam išao u kampanju za gradonačelnika, pozvali su me i dan posle mene je išao Bogdanović, dobro jutro draga moja, dođite na kaficu, a čak su se njihovi slušali uključivali i rekli - ljudi, nemojte to da radite, samo idete radikalima na ruku, ovo nema smisla što pravite. Ja sam ih pitao - hoćete li da mi dozvolite jednu rečenicu da kažem. Oni meni nisu dozvolili nijednu rečenicu da kažem o programu i o temi izbora. To su radili sve vreme. Da li su to za vas profesionalni i objektivni mediji? Hvala, znamo da nam je bila dobra kampanja, ali ja vas pitam da li su to profesionalni i objektivni mediji. Da li je profesionalan i objektivni medij onaj koji Tomislava Nikolića snima krišom na ulazu u Televiziju Srbije da ne vidi i da ne zna da će to biti emitovano, pa pušteni onda komentari glavnog urednika Televizije Srbije, koji je tobože nešto njemu napakostio, ljudi zovu i pitaju - kako te Tomo pređe onaj. Toma nema pojma o čemu je reč, ne zna ni da se snima, a kamoli da to ide u program, a još mu je i odgovorio i toisečeno. Znači, ono što smo mi uvek imali, a vi znate da jesmo i da smo bili apsolutno časni, korektni i odgovorni, a to je da smo svaki put hteli da izađemo na duele, da se nikada i ni od koga krili. Prvi je Vojislav Šešelj to pravo dao Zoranu Đinđiću, kada nas je Đinđić zvao i lično molio da mu izađemo u susret sa tim, lično Zoran Đinđić je zvao i ja sam tome prisustvovao. To smo svakome činili jer se nikada nismo plašili drugačijih političkih ideja, drugačijeg mišljenja. Očigledno je da ima onih koji se plaše drugačijeg mišljenja, očigledno je da ima onih koji bi da prave javni servis po svojim uzusima, a javni servis da im bude onakav model kakav je hajka protiv jednog načina mišljenja, hajka protiv ljudi koji će da misle drugačije od aktuelne vlasti ili od onoga što su oni zamislili da to treba tako da bude. To je nešto što je nedopustivo i sada vam ponavljam rezultate koje vam je rekao Toma Nikolić, RTS je bio ubedljivo najgledaniji pre 2000. godine, što ne govori da je imao dobar informativni program, ja vam odmah kažem naprotiv, a danas RTS nije najgledaniji već je "Pink" najgledaniji. Po svim anketama koje dobijamo, a ja ih dobijam svako jutro. Ne znam kako ih čitate, evo vi izađite i kažite da to nije istina. Jeste, istina je. Voleo ili ne voleo ovu ili onu televiziju. Dakle, to je nešto što su brojke i to su činjenice, a ja bih molio da nam objasnite, kao i građanima Srbije, kako i na koji način će, gospodine Kojadinović, sada ljudi zbog brojila koja imaju u svinjcu, kao što reče Toma Nikolić, zbog onoga što imaju u svojim štalama, zbog onoga što imaju u svojim barakama, ambarima, taborima, morati da plate pretplatu. Ako to već ide na električno brojilo, a sumnjam da svinje baš mnogo prave razliku između programa jedne, druge, treće, pete ili desete televizije, a bilo bi dobro da nam ukažete na to. Ja vam ne nudim bolje rešenje jer ste vi ovo rešenje kritikovali. Sada od vas tražim odgovor kako to da svinje plaćaju pretplatu na javni servis, a da ne znaju ni šta da gledaju, jer to pitanje ste vi, gospodine Kojadinoviću, svojevremeno postavili.
Po Poslovniku narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Pošto narodni poslanici imaju pravo da budu obavešteni o svemu što je u interesu za odlučivanje, ja ću da vam pročitam poruku koju sam dobio od direktora nacionalne televizije. "Bravo, prepošteni Tomo, nadam se da će gazda Željko umeti ovo da ceni. Meni ne smeta". Takav je čovek direktor državne televizije.
Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić.
Nisam dobio nikakvu SMS poruku, ali nadam se da niko neće od komercijalnih televizija, niti od državnih morati da ceni ovo što ću ovde da kažem. Javio sam se za repliku svima onima koji u ovoj raspravi pominju SPS i, da tako kaže, ono vreme. Ako je alibi ministru za uvođenje pretplate, a da ga podsetim, nije on ponovo vratio pretplatu nego bivša vlada Zorana Đinđića, odnosno Demokratske stranke, možda tada nije bio živ i ne mogu da se setim da li je to bilo pre ubistva ili posle ubistva, pošto tada nisam bio u republikom parlamentu. Želim sve ovde da podsetim da je u ovom istom domu euforično, spektakularno 2001. godine Božidar Đelić, sa ovog mesta obrazlagao, a svi ste vi ovde skakali od radosti i aplaudirali, zašto treba da bude ukinuta televizijska preplata. Zato što ste to obećali biračima 2000. godine i to obećanje ste ispunili. To što ste prevarili birače pa sada ponovo vraćate preplatu 2002. i 2005. godine, mora da kažem da nama prija to pokajanje koje ste doživeli u svojim glavama. Ova priča o svinjcu nije priča Tome Nikolića, to je priča Gorana Vesića iz te godine. Znači, tada je govoreno o tome zašto je nađen takav sistem naplate preplate, pa onda oni koji imaju strujomere i u štalama moraju da plaćaju televizijsku preplatu. Slažem se da je nelogično, ali nije se pronašao, a niste ni vi za ovih pet godina pronašli bolji način kako da ubirate televizijsku preplatu. Samo vas molim, u kritikama nekog prošlog vremena, molim vas saberite se i pogledajte ponekada i sami sebe, i da li ste mnogo različiti od nekih drugih ili ste mnogo isti ili ste mnogo gori. U svakom slučaju, glasila čije je osnivač država, ona koja su javnoj svojini, uvek je tako bilo, uvek je tako bilo u svakoj vlasti, sledila su državnu politiku ili politika koja se vodila na određenom nivou. Da li je Studio B sledio politiku svih Beograđana ili politiku tadašnje koalicije Zajedno ili SPS ili Demokratske stranke? Da li su Zemunske novine sledile politiku svih ili one vladajuće većine u tom trenutku? Uostalom, svi ste vi pomalo sa nama u tome učestvovali. Nemojte sada od toga da se ograđujete, ne vredi vam ništa jer ste sa nama u tome bili zajedno i zato nas nemojte provocirati, gospodine ministre, da mi sada promenimo našu odluku, a naša odluka je takva da iz zadovoljstva što priznajete da ste pogrešili ukidanjem preplate, pa ćemo glasati ponovo za vaše pokajanje. Ne vaše, niste vi tada obrazlagali, ali žao mi je što sada tu nije Božidar Đelić, što nije tu Goran Vesić i neki drugi jer i neki ljudi iz DSS-a su to govorili tada. Šta ćemo sa nacionalnom televizijom, zovite je kako hoćete, državnom televizijom, Radio-televizijom Srbije? Imate li drugi način za njeno finansiranje ili ćemo prepustiti komercijalnim televizijama da nam vaspitavaju decu. U svakom slučaju, posle određenog perioda pogled unazad je mnogo drugačiji nego kada "stvar prenoći". Zbog toga o nekom prošlom vremenu stalno pokušavate da govorite kao da je danas 5. ili 6. oktobar. Već je prošlo mnogo vremena od 5. oktobra. U svakom slučaju, prihvatili smo predloge izmena ovog zakona isključivo iz tog razloga što se vidi da je DOS imao pogrešnu politiku, zato što je rekao da će ukinuti preplatu, zato što je obećao građanima. Ovde su ljudi iz Vlade Srbije, Đelić, Batić, ljudi iz DSS-a, Korać i ostali tada rekli - što se vi brinete za finansiranje državne televizije, mi smo sada na vlasti i sve će biti u redu, a šta je u redu? Nemojmo samo da govorimo o karakteru programa. U vreme kada je Demokratska stranka bila na vlasti socijalisti su mogli da se pojave u Drugom dnevniku samo kada su hapšeni, ubijani ili kada su izručivani Haškom tribunalu. Pošto predstavnici Demokratske stranke kažu da je dobro, zato ćemo se boriti svim snagama da više nikada ne budete u prilici da upravljate Radio-televizijom Srbije, niti bilo čime važnim u ovoj državi. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Lazarević, ovlašćeni predstavnik G17 plus.
Poštovani gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, danas pred nama se nalazi nešto što je samo nastavak dopune i ispravljanja nečega što je loše urađeno još 2002. godine. Dakle, Zakon o radio-difuziji, koji je donet 2002. godine u julu, imao je deset verzija da bi jedanaesta bila usvojena. Način na koji je pisan i sve nelogičnosti koje su u njemu prosto su zahtevale da se neke stvari promene, a naročito način na koji je izabran Radiodifuzni savet. Iskoristiću ovaj prvi deo vremena da samo podsetim vas narodne poslanike a i građane Srbije zbog čega su nastali problemi u funkcionisanju Radiodifuznog saveta i zbog čega je ova oblast, koja je jako bitna, kako za narodne poslanike, ali čini mi se pre svega za građane Srbije, do sada nije na pravni i valjani način uređena. Dakle, prethodna vladajuća većina u ovom domu, uz kršenje zakona ili nepoštovanje zakonskih procedura, izabrala je Radiodifuzni savet koji nikada nije dobio legitimitet za svoj rad, kako u organizacijama koje se bave ovom oblašću, tako i kod građana Srbije. Ono što smo prošle godine uradili, očigledno je dalo rezultata. Izmenili smo Zakon u onom delu gde smo ovlašćene predlagače prekomponovali, ali prekomponovali da je ostalo isto kao što je i bilo, jer praktično četiri daje država a četiri daje civilni sektor i to u stvari treba da bude znak da država ne želi da ima presudan uticaj na bilo koji način na nezavisnost rada Radiodifuznog saveta. Čini mi se da se to dogodilo. Samo oni zlonamerni, koji neće da vide da se stvari pomeraju sa mrtve tačke, neće reći, iako možda učestvuju u radu Radiodifuznog saveta, da se oni najbitniji dokumenti koji se tiču funkcionisanja Radiodifuznog saveta već pripremaju i donose. Dakle, strategija razvoja Radio-difuzije u Srbiji je na samom pragu donošenja, a samim tim kreće i proces raspodele frekvencija, tj. raspisivanje konkursa za frekvencije, kako na nacionalnom, tako na regionalnom, pa na kraju i na lokalnom nivou. Dakle, stvari se pomeraju sa mrtve tačke i baš zbog toga što smo morali da otkočimo i da obezbedimo nezavisnost rada Radiodiodifuznom savetu, mi smo 2004. godine doneli izmene i dopune Zakona o Radio-difuziji. Koliko je Radiodifuzni savet danas nezavisan? Dakle, postoje određene grupe ljudi ili određeni stručnjaci u ovoj zemlji koji govore o političkom uticaju na Radiodifuzni savet, naročito na članove koje je izabrala ova skupština. Podsetiću da je Skupština izabrala tri člana na predlog nadležnog odbora i da su za te članove glasali preko 200 narodnih poslanika. Nelogično je očekivati da bi opozicija podržavala stranačke kandidate vladajuće strukture. Naravno da je prepoznala u kandidatima stručnost i sve ono što se zakonom propisuje da treba da poseduju. I sada, Radiodifuzni savet treba da radi po svojoj savesti, po zakonu i u interesu građana Srbije. Verujem, ako mu mi omogućimo da to radi,i tako će se i dogoditi. Ono što se tiče izmena i dopuna Zakona o radio-difuziji koje se danas nalaze na dnevnom redu, preći ću preko svih izmena i dopuna, a na kraju ću se zadržati najviše na javnom servisu ili transformaciji RTS-a u javni servis, što pobuđuje i najveću pažnju narodnih poslanika, ali ono što je pre svega nesporno da se u ovim izmenama i dopunama Zakona uradi, to je da krenemo od onoga što smo nazvali pravom veta, koje je u prethodnom, ili u još uvek važećem zakonu dato jednom članu radiodifuznog saveta iz Vojvodine. Dakle, to ne samo da nije u skladu sa načelom jednakosti svih članova Radiodifuznog saveta, nego nije ni u skladu sa samim zakonom o radio-difuziji, koji jasno govori da članovi koji su izabrani u Radiodifuzni savet ne predstavljaju organe i organizacije koje su ih izabrale već predstavljaju radio-difuziju uopšte, po svojoj savesti i po svom znanju. Tako da nije logično da jedan član u odnosu na osam drugih ima veća prava u odlučivanju u oblasti radio-difuzije, a naravno, podsetio bih narodne poslanike, a samim tim i javnost, da je ove godine u Sarajevu Radiodifuzna agencija Srbije postala deo porodice radiodifuznih agencija praktično cele Evrope. I naravno da sve ono što su interesi radio-difuzije u Evropi neće biti mimo interesa radio-difuzije u Srbiji. Tako, ustvari, svi oni koji se brinu i koji govore o tome da Radiodifuzni savet neće na pravi način prepoznati probleme multietičnosti i multinacionalnosti u Vojvodini mislim da greše. Nema razloga da Radiodifuzni savet ne prepozna te probleme, pogotovo kada ima jednog člana koji je iz Vojvodine i koji će na te probleme ukazivati. Dakle, poslanička grupa G17 plus će svakako glasati za to da se izjednače prava svih članova Radiodifuznog saveta. Takođe, ovim izmenama i dopunama Zakona se predlaže pravo na reizbor članova Radiodifuznog saveta. Dakle, u ovom zakonu je predloženo tj. u ovom koji sada važi je jedan član koji kaže da prvi članovi izabranog Radiodifuznog saveta ne mogu biti predloženi opet i ne mogu opet biti izabrani. Šta kaže Evropa ili evropska iskustva o tome, ili šta kaže, naravno, Savet Evrope, čija je preporuka R-2023 je ustvari i osnovni akt po kome je i donesen Zakon o radio-difuziji. Ona nigde ne određuje da članovi Radiodifuznog saveta ne mogu biti ponovo izabrani. Naravno, ako svoje obaveze i svoje zakonske dužnosti rade u interesu građana Srbije ili rade u interesu onih koji su prosto odredili da oni treba da zastupaju građane Srbije. Tj. ako ti članovi Radiodifuznog saveta obavljaju svoj zadatak na način koji je u skladu sa zakonom, ako su stručni i ako dobro rade svoj posao, ne vidim nijedan razlog zašto opet ne bi bili predloženi. A, da li će ih izabrati sledeći saziv Skupštine - ja u to u ovom trenutku ne mogu niti želim da ulazim. Dakle, ne postoji mogućnost da ih vi na neki način, time što im nećete dati mogućnost reizbora obavežete da rade bolje ili efikasnije nego što će raditi ako imaju pravo reizbora. Ne možete ih ucenjivati time da ćete ih ponovo izabrati jer je sasvim jasno da će za četiri godine u ovoj skupštini sedeti potpuno drugi ljudi. Možda neki od nas, ali će biti to drugačije prekomponovano. Nećemo biti u prilici da ponavljamo izbore koje smo imali u ovom izabiranju Radiodifuznog saveta. Kada je reč o privatizaciji lokalnih medija tj. lokalnih elektronskih medija, čiji je osnivač skupština opštine, u zakonu se predviđa ili predlaže ovim izmenama i dopunama Zakona da to bude do kraja 2008. godine. Tu se ne slažem sa predlagačem ovog zakona, s obzirom da je privatizacija lokalnih medija trebalo da se završi do 2006. godine. Govorim o lokalnim medijima, čiji je osnivač SO, tako da mi se čini da je bilo dovoljno vremena da se krene u pripreme za proces privatizacije. Ono što ti lokalni mediji de fakto nisu mogli da urade ništa pre nego što se raspiše izbor za dodelu frekvencija i za davanje dozvola - to jeste ograničavajući faktor. Tako da mi se čini, a da mislim da sam u pravu probaću da ubedim narodne poslanike i kroz amandman koji sam podneo - da je kraj 2007. godine sasvim dovoljan vremenski rok da se uđe u privatizaciju lokalnih medija čiji je osnivač SO. Objasniću i zašto. Dakle, jedan proces izdavanja dozvola, a krenuće se sa nacionalnog preko regionalnog do tog lokalnog nivoa, otprilike traje četiri meseca. Pod uslovom da Radiodifuzni savet zaista maksimalno radi, to najduže može da traje četiri meseca. Naravno, može da traje i duže, ako se ti zakonski rokovi poštuju u potpunosti. Znači, oni koji govore da može i za 90 dana da se donese neka odluka, čini mi se da može da se donese i za 60 dana ako postoji dobra volja. Tako da ako bi se podelile dozvole za nacionalne frekvencije za četiri meseca, pa za regionalne za četiri meseca, i za lokalne za četiri meseca, to je jedna godina. Naravno, pod uslovom da to počne da se deli u toku ove godine tj. da se raspisuju konkursi. Dakle, od novembra ove godine npr. do novembra sledeće godine bi mogli i lokalni mediji da dobiju svoje dozvole, naravno oni koji ispunjavaju programske i tehničke kriterijume, i nesmetano da uđu u privatizaciju. Znači, imaće celu godinu da uđu u proces privatizacije i mislim da je to sasvim dovoljno, a tako smo, na kraju krajeva, i čuli iz Agencije tj. predstavnika Agencije za privatizaciju, da je sasvim dovoljno godinu dana vremena da se uđe u privatizaciju. Zašto insistiramo na skraćenju ovog roka od 2008. na 2007? Pa, prvo zato što sam već pomenuo da je bilo dovoljno vremena da se pripremne radnje za privatizaciju lokalnih medija, čiji je osnivač Skupština, i do sada urade, a drugo da se ne dozvoli lokalnim moćnicima, koji ne shvataju šta su to lokalni javni servisi u ovom trenutku da zloupotrebljavaju medije. Dakle, oni doživljavaju u mnogim gradovima, to je bar priča mnogih lokalnih medija, da su lokalni mediji servisi političara, a ne građana, da su dužni da prate šta radi gradonačelnik ili predsednik opštine, šta rade direktori javnih preduzeća, da ne mogu da se bave istraživačkim novinarstvom, da se ne ulaže u tehniku tih lokalnih medija, te mi se stoga čini da rok za privatizaciju treba postaviti realno i treba je ubrzati što je više moguće, jer u suprotnom dolazimo u situaciju da ti lokalni mediji budu najduže...
Da li koristite i drugih 10 minuta?
Da. Koristiću. Biće najduže u upotrebi ili u zloupotrebi lokalnih političkih moćnika i zbog toga, prosto, da bismo mogli da omogućimo da i oni nesmetano rade, izlaze na tržište i bave se svim ovim što se tiče zaista profesionalnog i objektivnog novinarstva, da im obezbedimo da što pre dođe do tog konačnog roka za privatizaciju. Ono što, takođe, u tom amandmanu ili u našoj želji da se prihvati 2007. godina kao krajnji rok, tražimo jeste da ako se ne budu privatizovale te lokalne stanice, čiji je osnivač SO, da im Radiodifuzni savet oduzme dozvolu. Tako će se naterati da prosto moraju da uđu u proces privatizacije, a ne da se taj proces odlaže do beskonačnosti, bez ikakve mogućnosti da se zakonski utiče na njih. A, sada mi dozvolite da nešto kažem i o samoj javnoj televiziji ili javnom servisu, ili onome što treba u stvari da bude javni servis budućnosti. Onaj posao koji očekuje RTS u samom procesu transformacije u javne servise je zaista jedan ozbiljan posao, i čini mi se da on u ovom trenutku može da se gleda na dva načina. Ako bismo želeli da govorimo sa političkog aspekta mi bismo mogli da govorimo o tome da poštovanje zakona iz 2000. godine, koji uvodi pretplatu, možda politički nije oportuno za one koji vladaju, jer uvoditi pretplatu kada ljudi loše žive, kada imaju male plate, male penzije, 300 dinara za nekoga je zaista mnogo, i to je politički zgodna tema da govorimo o tome kako pretplata možda i nije baš nužna u ovom trenutku. Ali, ako govorimo sa stanovišta državotvornosti i onoga šta građani Srbije posredno, kroz formiranje javnog servisa dobijaju, čini mi se da ne postoji nijedan razlog zbog koga se ne bismo složili oko toga u parlamentu ili zašto se oko toga ne bi postigao konsenzus i među građanima Srbije: neophodnost javnog servisa kao jednog servisa koji je potpuno nezavisan od politike, od uticaja političara koji su trenutno na vlasti, koji kroz budžet mogu da vas na neki način ucenjuju, iako ne kažem da se to dešava, ali mogu na kraju krajeva. I bili smo u prilici da vidimo da ako političari određuju upravne odbore, one koji će biti na čelu tih kuća, moguće je da to ne zastupa javni interes svih građana ove zemlje, a javni interes je da budu pravovremeno obavešteni, informisani, da taj servis bude nepristrasan u onome što se tiče ovog dela informisanja. Naravno, da javni servis ponudi i nešto što je mnogo više od samog i pukog informisanja, a to je da ponudi mnogo kvalitetnije i mnogo ozbiljnije programe. Ono što se tiče informisanja je samo jedan segment, ali ono što se tiče kulture, zabave, sporta, ono što se tiče obrazovnog i naučnog programa, takođe su obaveze javnog servisa koje zadovoljavaju sve potrebe građana Srbije. Naravno da nećemo biti dobri političari ako dozvolimo da javni servis ili javno mnjenje kreiraju privatne komercijalne televizije, jer privatne komercijalne televizije kreiraju mnjenje na način na koji im gazde to govore. Naravno da ne možemo da verujemo informativnom programu jedne privatne televizije, čiji je vlasnik istovremeno vlasnik jedne političke stranke, vlasnik i jednog poslanika, vlasnik, bar čovek misli, svih prava u ovoj zemlji, da on govori o tome šta je pravedno i nepravedno, a tuži se sa državom da je dužan 50 miliona evra. Naime, ono što je država trebalo da dobije od njega. Ne može on da kreira javno mnjenje dok ne objasni kako je moguće da 300.000 ili više hiljada evra dobija neko ko je njegov rođak ili ćerka za neki muzički album. Pretpostavljam da toliko dobijaju najveće svetske grupe za izdavanje albuma. To ide od para građana Srbije. Javni interes je da se objasne takve stvari. Ne može ta televizija da zastupa javni interes, kao što mislim da javni interes ne može da zastupa drugi nacionalni emiter, koji se na potpuno legitiman način bavi onim što se zove zabava. Naravno da imaju pravo na zabavu, naravno da imaju pravo na TV program koji se bavi potkulturom, subkulturom, ali to ne može da bude interes građana Srbije. To vam je kao da pravite jednu veliku školu koja ima sve predmete za koje smatrate da je bitno da ih građani ili deca ove Srbije nauče. Sa druge strane, imate škole koje su privatne, koje imaju svoje programe, koje ih kreiraju kako one smatraju da treba. To su uglavnom zabavni ili laki programi ili programi koji ne odgovaraju istini. Naravno da je javni interes onaj sveobuhvatni, koji zastupa interese svih nas, i onih koji misle na jedan način i onih koji misle na drugi način, svojim kvalitetom i svojom nezavisnošću od politike. To je suština javnog servisa. Da ne zaboravim, nećemo dozvoliti da javno mišljenje kreira neko u čijoj je kući 49% američkog kapitala. Naravno da mora javni servis da štiti interese građana Srbije, da čuva duhovnost onoga što se tiče građana ove Srbije, svih, ne samo Srba, nego i nacionalnih manjina, a posebno ima obaveze da brine o nacionalnim manjinama. Ustvari, to je razlog zašto je javni servis neophodan. Da bi javni servis bio sve ovo o čemu sam prethodno pričao, on mora da ima stabilan izvor finansiranja. Ne može se drugačije finansirati nego od građana Srbije. Građani Srbije moraju da znaju da, ako izdvajaju, izdvajajuza sebe, da će oni dobijati najbolje utakmice, da će dobijati mogućnost da gledaju nacionalnu reprezentaciju, da će imati školski program. Kada pričamo o javnom servisu, voleo bih da zamislimo kako je televizija izgledala 70-tih i 80-tih godina, koje je zlatno doba RTS-a. Dakle, školski program, u kome je bila "Kocka, kocka, kockica", u kome je bio "Muzički tobogan", u kome je bilo toliko toga da se ponudi, školski program koji je bio na nivou najrazvijenijih evropskih zemalja u tom trenutku, obrazovni program, dokumentarni program, a da ne govorim o dramskom programu, gde je jedna televizija godišnje proizvodila 25 do 35 dramskih igranih programa koji su osvajali sve moguće nagrade po Evropi. Dakle, takva televizija je nešto što bi moglo da bude ogledalo javnog servisa. Ka tome i treba da težimo. Sad, ono što se tiče izmena i dopuna ovog zakona omogućuje da RTS ne prestane da radi. Naravno, voleo bih da samo kažem ono što je činjenica kada je RTS u pitanju. RTS i "Pink" se takmiče u pogledu gledanosti. To jeste fakat. Za prvih šest meseci "Pink" je bio gledaniji, a u sedmom mesecu ove godine RTS je bio gledaniji od "Pinka". Ono što je činjenica i ono što se ne može opovrgnuti, to je da je informativni program RTS-a najgledaniji informativni program na svim televizijama. Moguće i zbog toga što je najobjektivniji. Moguće da je to pokazatelj da je RTS u dobroj početnoj poziciji, da bi se lakše transformisao u narednih šest meseci, koji je krajnji rok. Dakle, po onome što smo čuli od sadašnjeg direktora RTS-a, taj proces transformacije može da se završi ili može definitivno da bude spreman za pravi javni servis i već krajem ove godine. Mislim da ne postoji bojazan šta je to što će se dešavati u narednom periodu. Ono što mi ovim izmenama i dopunama zakona treba da omogućimo, to je da RTS ne prestane sa radom pa da ga za godinu dana pravimo, nego da zbog toga što ima najveći kvalitativni potencijal, zbog toga što ima tako dugačku tradiciju, zbog toga što ima tako važan značaj za građane Srbije, treba nesmetano da se transformiše u javni servis, a to mu ove izmene i dopune zakona omogućuju, da se ustanovi ono što je zakonska obaveza iz 2002. godine, a to je da se naplaćuje pretplata, da se omogući da RTS preživi, da se omogući da se nesmetano uđe u transformaciju i da se omogući da se dođe do onoga što je u interesu građana Srbije, a da ne zavisi od političara i onih koji su trenutno na političkoj sceni i čine vladajuću većinu. Dakle, javni servis će imati upravni odbor koji bira potpuno nezavisno regulatorno telo, imaće 50% manje mogućnosti da se reklamira nego komercijalni emiteri. Samo da vam kažem podatke, da uporedite kako to izgleda u Hrvatskoj, koja je iako manja zemlja i ranije je ušla u formiranje javnog servisa. Dakle, oni ubiraju godišnje između 140 i 160 miliona evra. RTS danas radi sa 27 miliona evra, a 2003. godine je radio sa 50. To jasno govori o tome da Vlada smanjuje izdatke za RTS zbog toga što očigledno ne želi da se meša u uređivačku politiku i želi da što pre RTS preraste u javni servis, kao nezavisno telo. Sa druge strane, da li je moguće da Hrvati, koji naplaćuju 95% pretplate i ubiraju 140 miliona evra, mogu da imaju javni servis koji služi interesima građana Hrvatske, a mi u ovoj situaciji računamo na 27 miliona evra i treba da bude opšti, objektivni, nezavisni i da proizvodi kvalitetne programe. Čini mi se da je to nemoguće. Često se poredimo sa BBC. Samo ću vas podsetiti da BBC godišnje od pretplate, a pretplata ili naplaćivanje usluga javnog servisa je obaveza za sve. Vi možete da izdvajate za školu, a ne morate da idete u školu, izdvajate za bolnice, a ne morate da budete u bolnici. Samo, ovoga puta izdvajaju građani i direktno daju javnom servisu i javni servis odgovara njima kako troši pare. Dakle, BBC kao javni servis ili parametar za sve javne servise, godišnje ubere od te pretplate 1,2 milijarde funti, a francuski javni servis preko 3,5 milijardi evra. Naravno, svi oni imaju i dodatno. Francuski javni servis može i od reklama da se dopuni, jer je neophodno da ima što više para da bi bio nezavisan. Dakle, poslanička grupa G17 plus će podržati ove izmene i dopune zakona, smatra da je poštovanje Zakona iz 2002. godine, koji govori o uvođenju pretplate, nešto što je nužno i obavezno. Sve ono u čemu možemo da pomognemo, u sređivanju medijske scene, depolitizaciji, smanjenju uticaja političara, ali i onemogućavanju tajkuna da kreiraju politiku, G17 plus će uvek dati svoj glas za.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik SPS-a.
Gospodine Vučiću, vi ste govorili deset minuta pa sada morate da sačekate nas da završimo, pa da se onda vi javite, mora da se poštuje Poslovnik. Gospodine Vučiću, ne pametujem, vi ste se iznervirali što niste dobili reč, a objasnio sam vam da po Poslovniku imam pravo da govorim pre vas. Gospođo Radeta, ako hoćete da polemišete sa mnom, to meni uopšte nije sporno. Danas smo došli u poziciju da posle 2002. godine ovaj zakon menjamo nekoliko puta. Ovo nije prva izmena Zakona o radio-difuziji i potpuno sam ubeđen da neće biti ni poslednja. Kada je Zakon o radio-difuziji usvajan ovde 2002. godine, upozorili smo na nekoliko stvari koje je neophodno promeniti i usaglasiti, kako bi došli do toga da stvorimo jedan medijski prostor u Srbiji koji će biti adekvatan i u skladu sa nekim zakonskim propisima. Kad kažem da će još nekoliko zakonskih promena biti ovog zakona ukoliko medijsku sliku želimo da stvorimo na pravi način, onda mislim na dva pitanja. Prvo je rešavanje pitanja kablovskih emitera i uopšte kablovske mreže u Srbiji, koja nije rešena ni onim prethodnim zakonom, ni ovim izmenama zakona. U tom pravcu mislim da ima dosta, ako mogu tako da kažem, kočenja sa raznih strana. Država nije zainteresovana da to pitanje reši ili se plaši onih koji imaju dominantan uticaj u kablovskoj mreži u Srbiji, a znamo da je to vlasništvo Soroš-a, u najvećem delu Srbije. Znači, preduzeća koja prave kablovsku mrežu, ili jednostavno dopuštaju da se pravi jedan neadekvatan sistem kablovske mreže u Srbiji, koji nije dobar za onoga ko koristi, a nije dobar ni onaj ko uzme pare na brzaka, pa napravi tu kablovsku mrežu, da bismo došli do jedne pozicije kada to pitanje rešimo, da ponovo svi ti ljudi, svi ti građani moraju da ulažu sredstva u stvaranje kablovske mreže. Sećam se, tada smo na to pitanje upozoravali gospodina Koraća, koji je bio potpredsednik Vlade, ali njemu je bilo važno pre letnjeg zasedanja 2002. godine da usvojimo taj zakon, jer ako ga ne usvojimo biće propast u Srbiji, neće da nas primi Evropa, neće Evropa da nas vidi itd. Sada je 2005. godina, a ovaj zakon, kao što vidimo, nije profunkcionisao ni u onoj prethodnoj vladi ni u ovoj vladi. Drugo pitanje, naravno, jeste digitalizacija medijske slike u Srbiji. Mislim da i tu država ne poklanja dovoljno pažnje, jer ako hoćemo da budemo u skladu sa nekim evropskim tendencijama, Evropa je zaključila i rekla, 1. januara 2007. godine ne može biti uopšte emitovanje programa bez digitalne mreže, a to znači da ne bi bilo ni ovakvih rasprava i sukoba, i straha velikog broja medijskih kuća, i lokalnih radija i televizija, da li će dobiti frekvenciju, jer bi se u tom broju udesetostručio broj emitera da jednostavno tog problema ne bi bilo. Italijani čak sada finansiraju medijske kuće da obezbede novu tehnologiju kako bi prešli na digitalnu mrežu, a digitalna mreža podrazumeva povećanje broja emitera. Kada je reč o ovim konkretnim promenama, naravno, SPS ih podržava. Moram da kažem da smo se za nekoliko tih pitanja zalagali i ranije. Jedno je pitanje mandata, koje je ovde pokrenuto na razne načine, mandata radiodifuznog saveta. Uostalom, većina radiodifuznog saveta je birana čak i u onoj prethodnoj vladi, isti ti ljudi, pa da li je po zakonu ili nije po zakonu, isti ti ljudi su ovde, gotovo uz opštu saglasnost svih u parlamentu, i pozicije i opozicije izabrani, i ponovo mislim da ova legalizacija na ovaj način, u stvari stvara jednu sigurnost članova radiodifuznog saveta da mogu ovaj proces da završe, do kraja da uđu i mislim da je apsolutno prihvatljiv i nezavisno od toga da li smo pozicija ili opozicija ili SPS koji podržava ovu manjinsku vladu. Drugo pitanje je pravo veta. Moram da kažem da je SPS posebno osetljiva kod tog pitanja. Osetljiva je zato što smo se mi pre petnaestak godina borili za jedinstvenu Srbiju, protiv tih snaga koje su jednostavno od Vojvodine pravile državu, nije da nije imala pravo veta u ovoj skupštini, imali su pravo veta na sve. Oni su sami o svemu odlučivali, a mi smo jednostavno morali u ovoj skupštini da pitamo o svakom zakonu, o svakom zakonskom projektu i jednu i drugu pokrajinu kako ćemo se ponašati. Nažalost, pošto je prošlo 15 godina, to su svi zaboravili, pa kao da je večito Srbija bila jedinstvena, večito kao da to nije bio doprinos SPS. Mi ćemo se uvek zalagati, uvek ćemo biti protiv bilo kakvog veta i bilo kakvog omnibusa, uvek ćemo biti za jedinstvenu Srbiju u svakom elementu, a ne samo deklarativno, zato što mislimo da je to budućnost. Nažalost, tada je ovo bio dil prethodne vlast da se ugradi pravo veta i da se obezbedi glasanje za ovaj zakon, i on je na taj način,potpuno anahrono, suprotno zakonu i pre svega protiv Ustava, ugrađen kao element u ovaj zakon, i mislim da je mnogo važno da se odstrani ta jedna protivustavna odredba, koja je bila u ovom zakonu, a proveravao sam, niko se nije žalio Ustavnom sudu, pa zato Ustavni sud nije ni reagovao. I na taj način se sada eliminiše i neće više biti u zakonu, i sa te strane smo mi apsolutno, ako mogu tako da kažem, zadovoljni, samo zbog toga bi, ako ništa drugo, ovaj deo podržali. Kada je reč o privatizaciji lokalnih medija, moram da kažem da apsolutno podržavam gospodina Lazarevića i glasaćemo za taj amandman da se do 2007. godine privatizuju mediji. Što se nas tiče, mislim na lokalne medije, nema razloga da čekamo ni kraj 2007. godine. Obrazloženje, zašto treba da bude 2008. godina, svako pomera po godinu ili dve, čekajući sledeće izbore, pa tako i prethodna vlast isto, daj mi da ne bude to dok su izbori, pa kada se završe izbori onda neka se privatizuje, da iskoristimo te lokalne medije za naše potrebe. Daj jedna Vlada neka ima hrabrosti i snage dovoljno da to završi dok je na vlasti, a da ne razmišlja kako će biti u procesu izborne kampanje, da te medije koristi za svoje potrebe. Odmah da budem precizan, ta priča, obrazloženje zbog čega se ti mediji ne privatizuju sada i ne privatizuju po nekom ubrzanom procesu, nego trba da se privatizuju 2008. godine, jeste bila sledeća: ko će da kupi medije, opštinske radio-televizije, ako ne zna da li će dobiti dozvolu za rad. Pazite, onda se pitam, od 113 postojećih takvih lokalnih televizija, koliko će njih dobiti dozvolu za rad; kažu, 20 ili 30. Šta to onda znači, da ovih 90, znači, gde opštine ulažu već sada velika sredstva, troše velike pare, a onda će na kraju zaključiti da ne mogu to da emituju. Dajte, neka proba privatnik da kupi. Oni kažu da neće,a kako neće, kada on sada ulaže, kupuje predajnik, a to je koliko košta jedna televizija. Dobar predajnik je koliko košta jedna lokalna televizija, a to tako više ne košta, je li tako gospodine Kojadinoviću?To je potpuno jasno, ako kupi kilovatni predajnik televizijski, to je koliko košta jedna lokalna televizija i manje. Ta televizija vredi kada treba da primi 20 ili 30 radnika i ne bi mogao da izdržava druge stvari. Ali, da budem precizan, ne zalažem se za ukidanje stavke u budžetu lokalne samouprave za finansiranje medija. Nije poenta u tome. Treba da bude stavka, neka bude ista. Zamislite samo, nema gospodina iz Trstenika, koji je bio 10 godina predsednik opštine u Trsteniku, pa su onda privatizovali tu televiziju, dali crkvi, to više ne zna niko kako su privatizovali, ali svejedno, oni su izdvajali godišnje 12 miliona u jednom Trsteniku za RTV Trstenik, i to koristili. Jer ta televizija je bila pre svega usmerena i finansirana protiv SPS-a, i radikala, i nizašta drugo nije služila. Dakle, radi vođenja kampanje protiv radikala i SPS-a, i to je tačno. Zamislite 12 miliona godišnje za jedan Trstenik. Sa šest miliona je taj Trstenik mogao da finansira nekoliko lokalnih televizija okolo i da ima bolji program i veću korist za finansiranje, odnosno za informisanje lokalne samouprave u jednom Trsteniku. Pomenuo sam Trstenik, zato što sam juče čuo cifru od 12 miliona, inače takva je situacija u gotovo većini sredina. Znači, nisam protiv toga da se u budžetu opštinskom predvide sredstva za medije, ali onda mora da postoji tender, program, da konkurišu te lokalne radio-televizije i novine i da dobiju na osnovu svog sadržaja, na osnovu onoga što doprinose lokalnoj sredini, a ne na osnovu toga šta doprinose predsedniku opštine, bez obzira iz koje je političke partije on. Govorim o lokalnim medijima, mi smo nacionalni, tako da je to ključna razlika, gospodine Stamenkoviću, i ne učestvujemo u tome. To je kada je reč o privatizaciji tih lokalnih medija. Inače, većina nas poslanika putuje po Srbiji i obilazi na razne načine te lokalne medije, učestvuje u nekim emisijama i vi znate u kakvom je to stanju. To je u katastrofalnom stanju, da budemo potpuno iskreni. Ako mi čekamo i kraj 2008. godine da se privatizuje, pa da bi 2009. godine neko ulagao u te medije, da se nešto napravi od onoga, to će nestati. Ti televizori su stari po 15 ili 20 godina i kao monitori, a kamoli kada je reč o tehnici i umesto da imate mogućnost da na tom prostoru imate dve ili tri frekvencije, vi ne možete, jer ova jedna se tako raširi na dva ili tri televizijska programa da ne može niko drugi da se gleda na tom prostoru, niti čuje. Kada je reč o TV pretplati. Ovde imam ispred sebe stenogram sa sednice 13. 2. 2001. godine i tog revolucionarnog govora gospodina Đelića. On je revolucionarni govor održao, pravi razlog je veoma jedinstven za ukidanje takse na brojilo, to treba odmah ukinuti, što se od nas očekuje, ogromna većina građana, mi smo to obećali, mi to moramo odmah da uradimo. Drugi razlog je što ova taksa mora biti ukinuta što ona predstavlja nepravičan način finansiranja RTS, pa potom treći, mi vidimo u ovom predlogu pravi značaj i prvi korak u reformi državne televizije, sve je to bilo 13.2.2001. godine. Nemojte da mislite da ovo pričam zbog sadašnje vlasti, jer ste i vi odmah, već godinu dana nakon toga, dakle, kada je predložen ovaj zakon o radio-difuziji, prvi zakon, jer ovo su sve izmene, gospodin Korać kao potpredsednik Vlade koji je rekao, ako sada ovaj zakon ne usvojimo, pre godišnjih odmora, propade država, neće nas Evropa, neće nas svet, neće nas niko, izgubićemo ljubav, kao da nas mnogo vole. On je rekao - da bi televizija bila nezavisna, da bi obezbedili nezavisnost RTS, kao i u ostalim državama Evrope javni servis, za razliku od komercijalnih servisa, značajnih komercijalnih radio i televizijskih stanica, ne može isključivo na komercijalni način da posluje, drugim rečima, on neće moći da živi od sponzorstva, već mora da se uvede pretplata. Odmah je posle godinu dana gospodin Korać shvatio da mora pretplata, da dalje ne čitam šta je sve ovde pričao, jer je pričao svašta o pretplati, a mnogo glupo. Hajde što je glupo, nego nebuloze. Koji su razlozi da se javni radiodifuzni servis finansira iz pretplate, s obzirom da se u našoj javnosti vrlo često pretpostavlja da će mnogi poslanici ovde postaviti to pitanje? Razlog je vrlo jednostavan. Ekonomski, finansijski, nezavisni servis, to je razlog i mora da se uvede pretplata. Modaliteti pretplate, postoje različiti Oni su se tada opredelili da pošalju račun građanima, pa onaj Crkvenjakov je slao račune građana, nijedan nije hteo sad da zove, naravno, pa šta ćete. Ni ja se ne bi odazvao, mogao je da me tuži koliko hoće, ja bih išao u zatvor da ne platim njemu pretplatu. Naravno, znali su i oni da ne postoji drugi način obezbeđenja plaćanja pretplata nego samo dva, koja su izučavana krajem 90-tih.To je preko PTT-a, jer možeš da mu isključiš telefon, i preko elektro brojila, jer možeš da mu isključiš struju. I jedno i drugo, kada nekome isključite telefon ili kada mu isključite struju, to je za običnog čoveka strašno. Jednostavno, ne može da komunicira. Onaj tamo na selu ako mu isključite telefon ne može da komunicira sa decom, koja negde žive itd, a ne daj bože da mu isključite struju, pa makar u svinjac, gospodine ministre. Ustvari, sada sam shvatio, kada je ovo predloženo, i tada kada je 2002. godine gospodin Korać predlagao pretplatu kao revolucionarno delo, da smo mi kao SPS i vlada SRS tada imali reformsku i proevropsku politiku apsolutno i da smo, u stvari, prednjačili u tome nekoliko godina ranije. Znači, čak 1997. i 1998. godine, jer suština je u tome, potpuno identična stvar. Nema nikakve promene sem da se uvede pretplata. Znam da je ovo opterećenje građana, ali znate kako, između toga finansiranja i budžeta moram da kažem, kako gospodin Nikolić kaže seirim, moram da kažem da izražavam zadovoljstvo da sada vi potvrđujete, a i prethodna vlada je potvrdila, da smo u ovoj oblasti bili reformski. Naravno, gospodine Kojadinoviću, vi ste govorili ovde o programu RTS. Mi kao SPS se zalažemo i insistiramo da se stabilizuje RTS. Ta dugovanja koja ovde niste ni vi pomenuli od preko 20 miliona evra RTS sadašnjeg, sa porezom i doprinosima preko 30 miliona evra, jeste nešto što ne služi na čast ni državi, ni vladi, ni nama kao poslanicima da se finansira tako RTS. Problem je zašto je do toga došao RTS, nije problem RTS, nego je problem baš upravo prethodna vlada, što nije htela da prihvati model finansiranja i što, samo da bi dokazala da u izbornoj kampanji nije lagala, a pokazalo se da je lagala, i da nije vodila pogrešnu izbornu kampanju i lažnu izbornu kampanju, nije htela u stvari da sanira RTS, pa mu ukinula pretplatu, a nije našla drugi izvor finansiranja. Nije problem u RTS kada je reč o finansijskoj situaciji. Problem u RTS je nešto drugo. Nadam se i mogu da vam verujem i vama i gospodinu Tijaniću da će RTS postati javni servis jednog dana, ali da budem iskren mi u SPS u poslednjih pet godina nismo videli da je to javni servis. Ne mogu da vidim da je to javni servis i da verujem da je Dnevnik javni servis, ako se pojavi na primer Batić ili Vesna Pešić. Znate šta je javni servis? Kada se poštuje volja građana. Kako se volja građana utvrđuje? Na izborima. Ako neko ne dobije ništa na izborima, ne dobije 100 glasova, a svako drugo veče je na nekoj televiziji, a naročito u javnom servisu gde građani plaćaju, to nije javni servis. To je delovanje protiv građana, to je udaranje građana u glavu. Građani kažu - neću njega nikako, a ja ti ga svako veče serviram, zato što je Vesna Pešić ime, zato što je Batić ime. Ko utvrđuje ime? Da li javni servis ili građanin svojim glasanjem? Građani su utvrdili našu poziciju. Mi kao SPS smo zadovoljni brojem glasova koji smo dobili, 22 posto. Video sam danas da neko računa koliko naš poslanik vredi, samo je zaboravio da SPS ima 10,6 a ne 4,9, pa vredimo 20 hiljada. (Aleksandar Radosavljević, sa mesta: Čega?) Gospodine Radosavljeviću, 20 hiljada birača. Vi ste vični, vi ste time trgovali lako, znate kako ste to, cementaru onu Beočinsku, Popovac i slično, Sartid, vi ste tim stvarima trgovali. Ako mi imamo 22 poslanika, to je 500 hiljada glasača; 500 hiljada glasača ne može nijedno veče da se pojavi na televiziji. Ko se pojavio na RTS u poslednjih pet godina iz SPS? Nije tri puta, četiri, što kaže gospodin Nikolić, ja sam se pojavio jednom, snimao sam prethodne večeri i onda kada sam video šta se pojavilo posle toga rekao - više nikada na snimanje u RTS. Nisam lud da idem. Ja sam dobro prošao, kako si ti prošao. Naravno, ne pada mi na pamet da idem da snimam, pa da čekam kako će neko posle tamo da me kroji u javnom servisu. Javni servis mora da poštuje izbornu volju. Političke partije koje ne prođu cenzus - ne može da se pojavi njihova politička volja u javnom servisu. Mogu proporcionalno samo političke snage koje su dobile poverenje građana. Inače, čim vidim Vesnu Pešić i vidim Batića ja ne verujem u javni servis. Ne daj bože kad vidim Čedu. Tu je, doduše, i ovima iz DS teško, ali ne mogu da vidim, jer to nije javni servis. U tome je suština i to je suprotno delovanje, to vređa građane. Nemojte očekivati od građana da plaćaju pretplatu, ako se pojavljuju oni koji nemaju političku verifikaciju u javnosti. To se dešava, ne može da se govori. Kakav je RTS sada bio? Bio je kakvo je bilo stanje u državi. Stanje u državi je bilo da se borimo protiv onih koji su ugrožavali srpski narod i RTS je branio srpski narod. Šta će drugo da radi? Šta će drugo da radi državna televizija, pa i kada je javni servis, nego da stane iza svog naroda i da ga brani? Šta je radila državna televizija 17. i 18. marta prošle godine? Valjda je informisala i vi ste se za to zalagali, to je dobro, da se o stvarnom stanju informiše. Kako je bilo na Kosovu i Metohiji? Šta je drugo radila i državna televizija 1999. nego informisala šta se stvarno dešavalo. I zašto je državna televizija bombardovana 1999. godine? Ne zbog Milanovića, nego zato što je imala jedina link i zato što je pravila probleme informisanjem odavde i slanjem signala šta se dešava u Srbiji u zemljama koje su nas bombardovale. Kada su bombardovali RTS ukinuli su link, više signala nije bilo, mora da se nosi snimak u Mađarsku, ćao đaci, to je već kasna vest za medije. Prema tome, to je potpuno realno. Gospodine Radosavljeviću, vi to ne razumete, jer vi nikada ne bi branili svoj narod i vama i ne zameram. Ima pravo ova država da ima i te političke partije, koje nikada ne bi branile svoj narod, i ima pravo i legitimno je da ima te političke partije koje će uvek stati u odbranu svoga naroda kada je on ugrožen, bez obzira na rezultate i na posledice toga u biračkom telu. Mi se ponašamo u skladu sa tim i to nije sporno. Prema tome, mi se zalažemo da RTS postane državni medij. Mislimo da treba da bude RTS Beograd i RTS Novi Sad, da ne bi ponovo došli zbog one prve priče oko veta, jednog dana oko toga, pa mislim da, ukoliko ima, bilo bi dobro da Odbor predloži takav amandman da se pozove RTS Beograd i RTS Novi Sad, a ne RT Vojvodine, da ne bi posle pet, deset godina imali novih problema na ovim prostorima, ali u principu kada je reč o izmeni ovog zakona nadam se da je on stvorio uslove da konačno uredimo te odnose. Mada nisu takvi odnosi, i toliki broj medija i emitera koliko se pričalo. Sećate se, pričalo se o nekoliko hiljada, a sada kada je Radiodifuzni savet prikupio podatke ispada 700. Kada se to sabere koliko treba da dobije, to je 500. Prema tome, objektivno sem onih koji imaju tamo negde u šupi i ovo o čemu smo pričali, neadekvatnu tehniku, i ostali koji imaju normalnu radio-televiziju, mogu da očekuju da nisu bacili novac u sve to. Zato će SPS podržati ovaj zakon i radujemo se da konačno dolazite na pravi put, na naš put.
Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović, ovlašćeni predstavnik DS-Boris Tadić.
Gospodine predsedavajući, kolege narodni poslanici, da uozbiljimo malo ovu raspravu. Evo svakog avgusta ova nova skupštinska većina i Vlada na tapetu ima izmene i dopune Zakona o radio-difuziji. Kada već nema volje, spremnosti i želje da menja ovo društvo i da menja ovu Srbiju, onda bar da menjamo zakon i pred nama se opet nalazi, kao i avgusta 2004. godine, Predlog izmena i dopuna Zakona o radio-difuziji. Ovo je jedna vrlo ozbiljna oblast o kojoj može da se govori sa humorističnom notom, kao što smo čuli iz prethodnog izlaganja,ali da se prisetimo da je Demokratska stranka - Boris Tadić tada podržala izmene i dopune zakona, krajem avgusta 2004. godine, i tada sam takođe kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe rekao da DS ostaje na liniji depolitizacije medijskog prostora, koje se vrši kroz formiranje nespornog radiodifuznog saveta, i to je bio strateški cilj DS. A svakako formiranje i izgradnja javnog servisa podrazumeva temeljnu transformaciju RTS i TV Novi Sad,kao i određivanje nove uloge lokalnih i radio-tv stanica koje se nalaze pod ingerencijama lokalne samouprave. Naravno, poštujući i preporuke Saveta Evrope i OEBS-a, i kako bi se sprečio haos koji vlada u radio-difuziji ili kako sam onda rekao radiokonfuzija koja vlada u etru, a o kojoj su danas govorili moji prethodnici, sa preko 1300 emitera u Srbiji. Tada sam čuo od predlagača da se promene oko izbora, pre svega radiodifuznog saveta donose i ako se zakon bude poštovao kroz ovu brzu proceduru će moći da se konstituiše novi savet do kraja godine najkasnije i onda će taj savet moći da počne da rešava probleme u radio-difuziji. Takođe se čulo da će članovi saveta izabrati upravni odbor, a upravni odbor će imenovati direktora, posle sprovedenog konkursa, a postojaće još jedno telo koje će biti veoma bitno, a to je programski savet. Naravno, zakon se, kako je tada rečeno od predlagača iz vladajuće koalicije, ne menja zbog toga da bi se promenio sastav saveta, nego da bi se omogućilo savetu da Zakon o radio-difuziji primenjuje. Šta nam vredi zakon koji smo usvojili 2002. godine, rečeno je tada, čak i ako je najbolji ako ga ne sprovodimo. Sada ima da ga sprovodimo, kada budemo izabrali telo po jednoj zakonskoj proceduri. Od tog sprovođenja naravno nije bilo ništa. I sada opet dolazimo u situaciju da dolazi do izmena i dopuna ovog zakona i prolongiranja nekih rokova koji su već bili utvrđeni izmenama i dopunama zakona i Zakonom o radio-difuziji. O čemu se radi? Radi se o onome što sam rekao na početku, o nespremnosti da se preuzme politički rizik i politička odgovornost za to da se menjaju stvari nabolje u ovoj državi. Jednostavno, želi da se zadrži status kvo i ova vlada se ponaša kao Skarlet O Hara u "Prohujalo sa vihorom", misliću o tome sutra, daj da danas izmenim, da produžim rokove, misliću o tome sutra kako će se to rešavati ili će misliti neka druga skupštinska većina i neka druga vlada. Nadam se da će i ova vlada brzo prohujati sa vihorom i da ovakav stav jednostavno neće biti preovlađujući. Zašto ovog puta nećemo glasati za izmene i dopune Zakona o radio-difuziji? Pre svega, zbog nečinjenja i nesprovođenja, nedostatka strategije. Imali smo prethodno Zakon o NIS-u, Zakon o prestanku važenja Zakona o NIS-u, kada smo imali gotovo istovetne primedbe koje se tiču, pre svega, nemanja jasne strategije razvoja u NIS-u, šta će doneti ukidanje zakona i kako će se ići u privatizaciju. Ovde ne vidimo tu strategiju, kako će formirati javni servis u Republici Srbiji. Ovde vidimo jednu nespremnost da se suočimo sa pravim problemima. Recimo, rebalansom budžeta ministar finansija je skinuo finansiranje RTS sa budžeta. Istovremeno se produžava rok da se finansiraju iz budžeta lokalne radio-stanice jer se produžava rok za njihovu privatizaciju. Ako je budžet Republike Srbije budžet svih građana Republike Srbije, takođe su i budžeti lokalnih samouprava budžeti građana koji žive u tim opštinama. Zašto bi sada ukinuli finansiranje RTS jednim rebalansom budžeta, a istovremeno produžili rok za finansiranje iz opštinskih budžeta lokalnih elektronskih medija. Dakle, to je ne samo jedna od nelogičnosti. Druga stvar, jednostavno RTS, čija ideja jeste da se pretvori u javni servis svih građana, mi smo bili prisutni na Odboru za informisanje, predstavnici DS - Boris Tadić, kada je prisustvovao i generalni direktor RTS Aleksandar Tijanić, gde je on ishvalio kao televiziju koja ima najviši rejting i gde je dobio mnogobrojne pohvale, da mi se činilo u jednom momentu da je taj odbor sazvan da bi se udelile pohvale sadašnjem generalnom direktoru RTS Aleksandru Tijaniću, koji je nacionalnu televiziju preuzeo u jednom pristojnom finansijskom stanju, i u programskom smislu, da bi je doveo do bankrotstva. Ako ga je već na nezakonit način postavila Vlada Republike Srbije, zar nije bilo mogućnosti da sedne sa ministrom finansija, sa predsednikom Vlade, da se dogovore i da vide kakva je to strategija pretvaranja RTS u stvarnu nacionalnu televiziju i u javni servis. Nije tačna, a to se već čulo za ovom govornicom, rečenica kako je to postala najgledanija televizija. Prvi program je zadržao rejting kao i pre dve godine, drugi kanal je pao u odnosu na rejting koji je imao pre dve godine, a duplo manji rejting ima treći kanal. Hrvati su privatizacijom svog trećeg kanala, prodajom RTL-u, zaradili 30 miliona evra. Vrednost našeg trećeg kanala, koji treba da se privatizuje, jeste između tri i 30 miliona evra. Verovatno ovakvim drastičnim padom gledanosti cena tog trećeg kanala, koji je trebalo da se privatizuje drastično je pala. Bojim se da je neko namerno to učinio kako bi neki koji imaju već privatne televizije, koji imaju značajan uticaj na medijskom prostoru u Srbiji, a nameravaju da prodaju svoje televizije u skoroj budućnosti, mogli po boljim uslovima da prodaju svoje televizije nego što bi nacionalna televizija mogla da proda treći program RTS. Sa druge strane, nepristupanjem dodeli frekvencija izgubila je nacionalna televizija, a taj novac se mogao iskoristiti takođe za razvoj nacionalne televizije i javnog servisa. Recimo, samo ove tri najgledanije privatne televizije mogle su po pola miliona evra minimum da plate za korišćenje frekvencija i po pola miliona evra ostale regionalne i lokalne televizije, i to bi bila suma na godišnjem nivou od oko dva miliona evra, koja se takođe mogla uložiti u razvoj nacionalne televizije. Naravno da to nije urađeno i da se kasni, opet kažem zbog nečinjenja i nespremnosti ove vlade da se uhvati u koštac sa problemima. Takođe, prihodi od marketinga, koji iznose oko 14 miliona evra, ako se dobro sećam, što je istakao sadašnji direktor televizije, takođe su drastično pali. Od septembra prošle godine nisu isplaćeni honorari i već se čulo za ovom govornicom da će biti veoma mnogo problema oko funkcionisanja nacionalne televizije. Dobili smo jedan amandman, koji je ovoj skupštini uputio direktor RTS Aleksandar Tijanić, koji predlaže tranzicioni fond koji bi premostio jedno vreme između prostora kada bude naplaćivana tv pretplata, da bi mogla RTS kao nacionalni servis da funkcioniše, i sadašnjeg vremena. Prosto ne mogu da shvatim kako ovo funkcioniše i ponavljam opet zašto se nisu dogovorili, jednostavno je rebalansom budžeta izbačeno finansiranje RTS. RTS je prepuštena samoj sebi. A mi ne smemo da dozvolimo taj luksuz da ostanemo bez nečega što je javno dobro, nacionalno dobro, kao što je nacionalna televizija. Ne bih želeo da iskoristim svo vreme, deobni bilans može veoma brzo da se ostvari i nema potrebe da se produžava ovaj rok što se tiče deobnog bilansa između radiodifuzne ustanove Vojvodine i radiodifuzne ustanove Srbije. Što se tiče veta koje ima predstavnik Vojvodine, ali pošto mi ističe vreme, pošto saslušam jedan deo diskusija, na kraju rasprave ću se dotaći i ovih pitanja. Ne želim da uzurpiram vaše vreme jer sam iskoristio prvih 10 minuta. Zadržavam pravo da u drugom delu objasnim i ove druge izmene i dopune zakona koje sigurno neće doprineti uređenju medijskog prostora u Republici Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević, ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke Srbije.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa DSS daće svoju podršku ovom predlogu izmena i dopuna Zakona o radio-difuziji, jer ovaj zakonski akt poboljšava postojeću zakonsku regulativu u ovoj oblasti i jer će se nakon usvajanja ove izmene i dopune Zakona u praksi moći da krene konačno sa tranzicionim procesima u radio-difuziji u Srbiji. Konkretno, ovim zakonskim aktom se dešavaju dve značajne promene, promene u dva najznačajnija segmenta, odnosno u praksi u dve najvažnije institucije u ovoj oblasti, a to su Republička radiodifuzna agencija i javni servis odnosno republička radiodifuzna ustanova. No, pre nego što ređem na šire obrazlaganje ovih segmenata zakona, moram da kažem da su primedbe i kritike na račun ovog zakona koje su prethodnih dana dolazile iz nekih strukovnih udruženja i novinarskih organizacija apsolutno neosnovane, da nisu argumentovane, a u to smo se mogli uveriti i juče na raspravi na Odboru za kulturu i informisanje, kada njihovi predstavnici nisu izneli ništa zaista ozbiljno što baca senku na Predlog ovog zakona, osim jednog jedinog osnovnog pitanja, a to je - da li su realni rokovi za sprovođenje koje utvrđuje ovaj zakon i šta je garant da će oni biti poštovani? Rokovi jesu realni. Ono što po nama nije realno, o tome ću nešto kasnije govoriti, jeste ovaj rok za privatizaciju lokalnih medija, odnosno lokalnih stanica čiji su osnivači skupštine opština. Ostali rokovi su realni, a garant da će oni biti sprovedeni je Vlada Republike Srbije i njena politika. Ova vlada radi ozbiljno, donosi ozbiljne zakone i ozbiljno ih sprovodi. U tome je osnovna razlika, a time odgovaram i prethodnom govorniku, između ove vlade i one prošle vlade. Ova vlada je zatekla loše stanje u oblasti radio-difuzije i evo dva puta za godinu i po dana donosimo izmene i dopune zakona, poboljšavamo zakon, ali popravljamo i praksu u ovoj oblasti, za razliku od one prošle vlade koja je 2002. godine donela ovaj zakon, a to smo i tada rekli, donela ga je samo pro forme, bez ikakve ozbiljne namere da ovaj zakon sprovede. To se kroz praksu i rad te vlade i dogodilo. Mislim da nije umesno ovo što je uradio prethodni govornik, da kritikuje način izbora članova Saveta Republičke radiodifuzne agencije. Ovaj put je to urađeno potpuno legalno i zakonito, za razliku od načina kako je to radila prethodna vlada. Podsećam da je u julu 2002. godine, kada su poslanici DSS bili brutalno izbačeni iz Skupštine na jedan hajdučki način, usvojen zakon, a pre toga je za jedan dan na sednici Odbora usvojen predlog da Savet ima 15 članova, a da je sutra ujutru osvanuo zakon sa predlogom od devet članova. Kako je do toga došao i koji je to bio noćni rad to znaju gospodin Korać, koga nema ovde u sali a koji je tada vodio taj posao, i gospodin Andrić koji je predsedavao Odborom, i to služi njima na čast. Takođe, hoću da podsetim na način kako je biran prošli savet, pogotovu na slučaj onog gospodina Radosavljevića ili Radovanovića sa Kosova. Doneli smo ovde i pokazali, to su svi mediji prikazali, to je videla cela Srbija, da taj čovek ne ispunjava zakonske uslove da bude biran u savet. Uprkos tome, ovde ste ga silom izabrali. No, mene ni tada, ni sada to nije čudilo, to je samo bio nastavak one solunsko-bodrumske politike koju je prethodna vlada i prethodna skupštinska većina vodila. Ali, da se vratim na odredbe ovog zakona. Prva dobra stvar koju ovaj zakon uvodi je to što će Republička radiodifuzna agencija napokon moći nesmetano da funkcioniše. Dakle, od onog dana kada usvojimo izmene ovog zakona, Republička radiodifuzna agencija i njen savet će moći da krenu sa radom i da preuzmu sve one ingerencije koje im zakon daje. To znači, pre svega da uvedu red u etru u Srbiji, najpre kroz konkurse za dodelu frekvencija, a zatim i kroz sve one druge institute i ovlašćenja koje im zakon daje. Dobro je, naravno, i što se ovim zakonom ukida besmisleno, bespravno i protivustavno pravo veta koji je imao član Saveta iz Vojvodine. Mi smo to argumentovali i kada je zakon donošen. To smo javno kazali, ali nismo imali dovoljno glasova da to sprečimo. Da je bilo ko, a to zna svaki pravni laik, u ove prethodne tri godine se obratio Ustavnom sudu itražio tumačenje ustavnosti, svakako da bi odgovor najviše sudske instance bio da je ova odredba neustavna, i dobro je što se ovaj zakon kroz brisanje ovog stava privodi ustavnosti. Kada je u pitanju drugi značajan segment ovog zakona, to je javni servis - mislim da se mora poći od pretpostavke, saznanja i opredeljenja svih važnih faktora u Srbiji da javni servis treba Srbiji i treba njenim građanima. Mislim da je to nedvosmislen stav i stručnih krugova, i javnog mnjenja i svih političkih faktora u Srbiji. Takođe, mislim da se do javnog servisa može doći samo ovako kako se sada radi, pretvaranjem Radio-televizije Srbije u javni servis. Postoje i zagovornici druge ideje da se RTS potpuno ugasi i da se onda pravi neki potpuno novi javni servis. Naravno, netreba mnogo pameti da se vidi i da se dođe do zaključka da to niti je ekonomski opravdano i racionalno, niti bi se moglo uraditi u roku u kome se može izvršititransformacija pretvaranjem RTS-a u javni servis. Mislim da treba reći sa ove govornice da ne može nijedna privatna televizija preuzeti funkciju javnog servisa. To govorim jer ovih dana imamo u javnosti pokušaj da se nametne stav da jedna privatna televizija može biti javni servis. Naravno da ne može. Naravno da takve prakse nema nigde u Evropi, gde funkcioniše institucija javnog servisa, a i da može, ne bi mogla da bude privatna televizija sa 48% stranog kapitala u svom osnivačkom kapitalu. Dakle, nema priča oko toga i jedino RTS može da bude javni servis. Naravno, ovo je prilika je da se kaže i to da iza napada i iza javne kampanje koju ovih dana vode privatne televizije u Srbiji protiv osnivanja javnog servisa stoji isključivo novac, stoji kapital - interes i stoji želja te tri privatne televizijske kuće da nad "lešinom" RTS-a odnosno da nepostojanjem javnog servisa dođu do 15 - 20 miliona evra prihoda komercijalnih koje ima RTS u ovoj godini, odnosno po nekim procenama i do 50 miliona evra prihoda, što je predviđanje da može javni servis na komercijalnoj osnovi narednih godina da ubere. Zbog toga ove privatne televizije žele da nema javnog servisa i da one taj plen podele. U svetu su inače poznata samo dva načina finansiranja javnog servisa: jedno je direktnim budžetskim dotacija, a drugo je nekom vrstom poreza, odnosno pretplate. Mi sada prelazimo sa budžetskog dotiranja na pretplatu i mislim da su tu bitne dve stvari. Prvo, o tome su dosta argumentovano i kvalitetno govorili prethodni govornici, RTS mora da postane medij svih građana i mora znatno da unapredi svoj program. Određenih promena ima, pre svega na planu informativno-političkog programa, ali su one po mojoj oceni nedovoljne. To se mora popravljati, kako u informativnom, tako i u ostalim segmentima programa. Mislim, i to bi trebalo da bude neka vodilja tog budućegjavnog servisa, tamo gde se skupi 1.000 ljudi u Srbiji, po bilo kom osnovu, tamo mora da bude kamera i novinar javnog servisa. Dok se to ne desi i dok informativni program javnog servisa bude započinjan nekim nevažnim vestima, ne možemo biti zadovoljni stanjem u toj kući.
Gospodine Tomaševiću, da li hoćete da koristite i preostalo vreme?
Da, hoću. Druga tema je – i tu treba da Skupština i mi poslanici imamo odgovor – šta će biti sa onim parama koje su iz budžeta do sada dotirane RTS-u. Po podacima koje smo čuli na Odboru za kulturu i informisanje juče, radi se o dve milijarde dinara za ovu godinu. Mene, a verujem i sve vas poštovane kolege, jako zanima odgovor na pitanje šta će biti sa tim parama, kada ih sada menjamo pretplatom. Tu nam resorni ministar ne može dati odgovor i ne očekujem ga od gospodina Kojadinovića, ali očekujem od ministra finansija. Njega danas nema ovde i evo javno postavljam pitanje gospodinu Dinkiću, a to ću uraditi i u prvoj narednoj prilici kada on bude ovde u Skupštini, dužan nam je odgovor na pitanje - šta će biti sa sredstvima iz budžeta koja su do sada korišćena za finansiranje RTS-a, a koja će sada biti slobodna. Da li će građani Srbije plaćati manje poreze za taj iznos ili će ta sredstva biti usmerena u neku drugu javnu svrhu, za školstvo, zdravstvo i sl. Dakle, taj odgovor nam duguje gospodin Dinkić. Mislim da je ova ideja o tranzicionom fondu, koji bi trebalo da reši ovaj međuprostor u finansiranju, dakle od trenutka kada prestane budžetsko finansiranje, pa do trenutka dok potpuno ne zaživi pretplata, prihvatljiva i mislim da na Odboru za kulturu, kada budemo razmatrali amandmane, treba malo time da se pozabavimo i da na taj način rešimo problem ovog međuprostora. Škakljivo je pitanje, i s tim se slažem, da li ovo treba ubirati preko EPS-a. Možda treba razmisliti o tome da li ima drugog načina, ali u svakom slučaju treba i sa ove govornice reći da je neprihvatljiv i ne može proći stav EPS-a da oni to neće raditi. Ukoliko ova skupština usvoji ovaj zakon, EPS će to morati da radi, kao što svako drugi mora da sprovodi zakone u ovoj zemlji. Ono na šta Demokratska stranka Srbije ima primedbe, a na šta sam lično dao amandman, jeste rok za privatizaciju elektronskih medija lokalne samouprave. Predlogom ovog zakona taj rok se sa jula sledeće godine pomera do kraja 2008. godine. To je predug rok i nema potrebe da se do tada odlaže privatizacija lokalnih radiostanica u Srbiji, bez razlike što se može delimično prihvatiti objašnjenje gospodina ministra da je to zadnji rok. Međutim, činjenice ukazuju na nešto drugo. Prema podacima Agencije za privatizaciju, u Srbiji ima 113 lokalnih radio i TV stanica čiji su osnivači lokalne samouprave. Da, 130? (Da.) Utoliko gore. I za ovih tri godine, koliko zakon važi, nijedna od njih nije počela ozbiljnu privatizaciju. Bolje rečeno niko nije uradio ni "p" od privatizacije. To je onako jedna lepa simbioza, gde ljudi u tim lokalnim stanicama ne moraju mnogo da rade, ne moraju mnogo da se bore na tržištu, a dobijaju pare iz budžeta. S druge strane, opštinski moćnici to koriste kao svoje propagandno sredstvo. To rade svi naši predsednici opština i lokalni funkcioneri, bez razlike ko iz koje stranke dolazi. Hajde da se pogledamo u oči. To je razlog zbog koga sam ubeđen da će, ako ostane ovako, ovaj rok do kraja 2008. godine, i ako ostane samo ova deklarativna odredba, bez ikakve sankcije, taj rok možda biti i do 2108. godine, niko od njih neće početi privatizaciju. Čuli smo juče od ljudi iz Agencije za privatizaciju da je neophodno šest do 12 meseci da se spremi privatizacija, dokumentacija u tim stanicama, pa neka to bude i maksimalan rok od 12 meseci, dakle do jula ili avgusta, ostaje rok od pola godine da se privatizacija sprovede i ubeđen sam da nema drugog razloga i da ne postoje osnovani razlozi da lokalne radiostanice budu zadnje institucije u Srbiji koje će se privatizovati. Ako se mogu privatizovati sve značajne kompanije, javna preduzeća, EPS i NIS, svi drugi faktori u ovoj zemlji, onda mogu i lokalne radiostanice. Dakle, mi ćemo predložiti da se na Odboru usvoji kompromisni amandman koji će ovaj rok pomeriti na 31. decembar 2006. godine, a onda i još jedan stav - sankcija, da će nakon toga od 1. januara 2007. godine biti zabranjeno tj. neće biti dozvoljeno opštinama korišćenje budžetskih sredstava za finansiranje ovih radiostanica i mislimo da je to sasvim razumno i dobro rešenje. Takođe postoji i primedba da se ove stanice ne mogu privatizovati dok ne dobiju frekvenciju, ali mislimo da ona nije osnovana i da ne treba čekati konkurs pa da se onda počne proces privatizacije, tim pre što postoje ozbiljne informacije da veliki deo ovih stanica i nema novca, nema sredstava da uđe u sam postupak konkurisanja za frekvenciju. Postoji jedan problem i ja sam ga sa ove govornice u više navrata, u ovim raspravama, navodio, i sada ću da kažem - postoje u Srbiji sredine u kojima jednostavno nije moguće ni štampati novine, ni praviti radio i TV program po komercijalnim uslovima. Te sredine će, kada se ove stanice ugase, imati problem. Ostaće bez lokalnih sredstava informisanja, ali to nije razlog da se produžava rok za privatizaciju ovih stanica. Rešenje treba tražiti na drugi način. Treba razmisliti o državnim merama stimulacije da se u tim sredinama, koje nisu dovoljno ekonomski razvijene i gde ne može da se neko bavi novinarstvom po čisto komercijalnim uslovima, obezbedi pomoć sa državnog nivoa, da li kroz ukidanjeporeza, da li kroz neke poreske olakšice ili na neki treći način, spremni smo da o tome da razgovaramo i damo svoj doprinos da se možda i zakon na tu temu donese, ali ni to ne bi smelo da bude razlog za kašnjenje privatizacije lokalnih medija. Na kraju bih ponovio dva apela koja stalno ovde ističem kada se slične rasprave vode. Jedna je stvar - apelujem na Odbor za informisanje i kulturu, čiji sam član, da otvori jednu širu društvenu raspravu o stanju u srpskom novinarstvu. Nažalost, stanje u našem novinarstvu nije dobro i krajnje je vreme da se otvori rasprava na tu temu. Mislim da bi Odbor bio taj koji bi mogao da inicira jednu takvu širu društvenu raspravu. Druga stvar je - apelujem ponovo na Ministarstvo da pospeši i inicira izradu kodeksa novinarstva. Ministarstvo, odnosno njegov sektor koji se bavi medijima nema prečeg posla u ovom trenutku od toga. Znam da se taj kodeks ne može nametnuti novinarima, njihovim udruženjima. To nije zakonski akt. To je akt drugačije prirode, ali postojeća novinarska udruženja nisu sposobna i nemaju nameru da takav kodeks donesu. Kada govorim ovo, rizikujem kritiku medija, da navučem gnev kolega, ali govorim istinu i mislim da će vreme, nažalost, potvrditi ove moje reči, dakle, da takav kodeks novinarska udruženja ne mogu sama da donesu i da im treba pomoć da se to uradi. Novinarstvo u Srbiji je apsolutno slobodno. Ne postoje nikakve normativne prepreke za slobodno izražavanje, za slobodnu misao i to je sa jedne strane dobro. To je dokaz demokratskog puta kojim ide ova zemlja. Međutim, u uređenim demokratskim zemljama, tamo gde više decenija i stotina godina su apsolutne slobode medija, postoji jedna granica slobode medija, jedna jedina moguća granica, a to je - unutrašnja odgovornost medija i novinara. Nažalost, kod nas te granice nema. Zato imamo jedno bolesno novinarstvo, čiji proizvodi su, između ostalog, i ono što je jutros kolega Vučić ovde isticao. Postoje dva stuba svake javne delatnosti, pa i novinarstva. Jedan je znanje, a drugi je savest. Ako nema jednognema ni drugog. Ako nema znanja, možete biti savesni i da ne funkcionišete dobro, i obrnuto, ako imate znanje, nemate savest, pa opet ne možete dati dobre rezultate. Lično mislim, u slučaju srpskog novinarstva, da u ovom trenutku nema ni jednog od ta dva stuba, nema ni znanja, ni savesti. Zbog toga nam je ovakvo novinarstvo. Državne institucije su dužne da pomognu da srpsko novinarstvo ozdravi. Ova skupština to čini donošenjem medijskih zakona i poboljšanjem medijskih zakona, što i danas činimo, a ministarstvo, Vlada i druge nadležne državne i društvene institucije su dužne da daju svoj doprinos u prevazilaženju ovakvog stanja.
Za reč se javio ministar Kojadinović.
Gospodo, prvo podsećam da smo prošle godine zatekli budžet koji je za RTS bio 3,2 milijarde, da je on u projekciji budžeta za ovu godinu smanjen za 700 miliona, a da je kasnije u rebalansu ta cifra spuštena za još 500 miliona, tako da je ukupna cifra bila dve milijarde. Te dve milijarde su potrošene. Postavlja se pitanje kako će RTS funkcionisati do početka ubiranja TV pretplate. Ako počne 1. oktobra, jasno je da će oni pravi finansijski efekti moći da se osete i da se očekuju tek početkom sledeće godine. Može neko ovde da kaže i da misli - neka propadnu, ne trebaju nam. Suština je upravo u tome da od RTS-a, koja ima drastično poboljšanje u poslednjih nekoliko meseci i drastično povećanje gledanosti, a to je posao koji mora da se radi godinama da bi se od te okamenjene strukture, koja se stvarala decenijama, načinilo nešto moderno i program koji će odgovarati svim građanima Srbije. Suština je u tome da imamo javni servis koji će nam trebati i koji ćemo hteti da plaćamo. Malopre reče poslanik Demokratske stranke - treba nam, ne treba da dozvolimo da propadne, ali nećemo da plaćamo. Može i tako da se rezonuje. Gospodo, imate u svim većim gradovima u Srbiji nešto što je u ovu Srbiju ušlo na mala vrata. Priznajem vam da i kao ministar ni dan-danas ne znam kako su se raširili kablovski sistemi po Srbiji, a premrežili su srpsko nebo. Da li rade legalno, na osnovu kojih dozvola? Činjenica je da svi vi i svi vi ovde prisutni bez ikakvih problema plaćate tu pretplatu. Nećete mi reći da plaćate samo zato što je jedan od kanala - porno kanal. Plaćate jer su to programi koji vam trebaju i koji vam, praktično, čine sastavni deo života i poboljšavaju kvalitet tog života. Hoću da kažem da ne mogu da verujem šta je rekao maločas poslanik DS. Gospodo, problem je upravo u tome što smo zatekli mnoge zakone, a ne verujem da su namerno pravljeni takvi kakvi jesu, sa mnogim nedostacima i felerima. Zbog njih se vrtimo u krug i zato moramo da ih menjamo. Tačno je, za mnoge zakone bi bilo dobro da imamo vremena i mogućnosti da pravimo nove zakone. Kao da je neko svesno išao na to, možda i nije zbog faktora brzine i vremena, da se usvajaju zakoni koji imaju takve felere da ne mogu da se primenjuju. Odredbe na koje ste se maločas pozivali, o produžavanju rokova za finansiranje iz budžetskih sredstava lokalne samouprave, lokalnih medija, pa vi ste pisali, vi ste usvajali, a mi popravljamo ono što se u ovom trenutku može popraviti, da omogući funkcionisanje ovog zakona. Onima koji svaki čas pominju električno brojilo u svinjcu da kažem da smo mi etar, svi zajedno, neko manje, neko više, ja u tome nisam učestvovao, pretvorili u svinjac. Da li je moguće da vas više zanima to električno brojilo u svinjcu nego svinjac koji imamo u etru? Tačno je da mnogima odgovara da taj svinjac u etru i dalje opstane, da Srbija bude jedna kaljuga u kojoj će oni bolje da plivaju i da se snalaze. Ne idemo na jeftine političke poene, apsolutno ne. Pre svega smo svesni da moramo svima da pružimo istu šansu, i onima koji će biti javni servis, i onima koji će biti komercijalne televizije, jer to će doprineti i oživljavanju medijskog i onog pravog ekonomskog tržišta, da, i privrede Srbije. Mediji su strahovito snažan mehanizam za razvoj demokratije, ali i za razvoj tržišta. Toga treba da budete svesni. Takođe, postoje mnogi zakoni koji su morali da budu doneseni i mnoge odrednice koje bi pomogle primenu ovog zakona. Kada su u pitanju resori za koje sam nadležan, sačekali su nas Zakon o javnom informisanju i Zakon o radio-difuziji. Zar niste svesni da ni jedan ni drugi nisu mogli da se primenjuju i zato što nisu mogli da se primenjuju, nisu ni primenjivani, ili su selektivno primenjivani, što je još gore. Donekle može, a odnekle nikako ne može. Zakon o javnom informisanju - ko je pisao te zakone, ko je usvajao te zakone? Ne želimo da se igramo sudbinama medijskih kuća. Mi jesmo iz onog perioda početka 90-tih godina kada smo se borili ili neki od nas kada su se borili za rušenje medijskog monopola u kome se znači nalazila i ta vrlo jaka, okamenjena struktura zvana RTS, otišli u drugu krajnost, da smo došli do hiperprodukcije medija. Uz sve svoje slabosti, to ima i ogromne prednosti. To je jedno bogatstvo koje želimo da sačuvamo maksimalno. Takođe, u svim tim medijskim kućama, bez obzira kako su oni politički orijentisani, ako ima i takvih i normalno da ih ima, postoji ogroman broj ljudi koji tamo radi. Ne možemo da se igramo ni sudbinama tih ljudi, jer činjenica je da su ti ljudi danas izuzetno slabo plaćeni, činjenica je da mnogima prete otkazi, ali je takođe činjenica i da postoji nešto što je velika pretnja profesiji, a to je neprofesionalan rad ljudi koji nisu prošli odgovarajuće i životne i novinarske škole. Ne posežemo za ovim merama da bismo došli do jeftinih političkih poena. Hoćemo da se izborimo. Nećemo mi to uspeti odjednom, uspećemo možda tek za pet godina da dobijemo jedan pravi i kompletan, kvalitetan servis. Nemojte gaziti po naporima ljudi koji su uložili ogroman trud da tu okamenjenu strukturu pretvore u nešto drugo. Ta kuća je imala preko osam hiljada ljudi. Zašto je bilo preko osam hiljada ljudi? Pa, zato što je svako zapošljavao svoje. Ta kuća mora da se pretrese od temelja do krova, da se vidi koliko ljudi tamo zaista treba da radi, ali da budemo svesni da se ne smemo igrati ljudima. Ljudi su u poslednjih nekoliko meseci, na čelu sa Aleksandrom Tijanićem, uložili ogroman napor. Nemojte pljuvati po tom naporu. Težak je to posao i retko da ko hoće da se prihvati tog posla. Da li znate šta znači osam hiljada ljudi, koji svakog meseca čekaju da prime plate, šta je neto, šta je bruto? Takođe je postavljeno pitanje šta će biti sa te dve milijarde, ili ranije 3,2 milijarde koje će sada da se uštede u budžetu? Nisam ministar finansija, ali logično je, ogromni su dugovi koje smo nasledili, koji su napravljeni pre nas. Ostaje u budžetu za pokrivanje drugih troškova i drugih dubioza koje su napravili ljudi pre nas, na najodgovornijim mestima. Kažem, došlo je vreme da se plaća sve što se koristi. Trebalo je, treba i to ćemo uraditi, biti svestan da mnoge medijske kuće funkcionišu kao javna preduzeća i imaju u svom sastavu i novine, i radio, i televiziju ili ponešto od toga. Trebalo je to razdvojiti. To nije problem, to ćemo da uradimo. Recimo, nije doneta strategija o otuđenju državne svojine. Mnoge stvari nisu urađene od 2000. godine, izgubljeno je i mnogo vremena, kao što je dosta toga i dobro urađeno. Mnoge stvari nisu urađene, da bi problemi mogli lakše da se rešavaju. Nije donet zakon o privatizaciji javnih preduzeća, nisu dodeljene frekvence zbog nepostojanja saveta radiodifuzne agencije, nismo imali dovoljno dobre zakone koji su nas sačekali. Što se tiče rokova, gospodo, da razmišljamo kao neke ranije vlade i da radimo kao neke ranije vlade, nama bi odgovarali najkraći mogući rokovi, da što pre "naši ljudi" kupe te medijske kuće novcem koji bismo mi našli na uobičajen način. Upravo produženje roka kazuje da nam to nije namera, da nam je namera da u etru ostane što više dobrih radio i TV stanica i da što više ljudi zadrži svoj posao, i da na tom poslu budu što bolje plaćeni, da rade najprofesionalnije. Srbija ima šansu, gospodo, ako damo šansu svima onima koji hoće da rade. Zato nemojmo praznom pričom i borbom za jeftine političke poene zamagljivati opštu perspektivu koja je dobra u ovoj oblasti. Imamo mnoge kvalitete kada su mediji u pitanju i treba nam samo malo da dobiju vetra u leđa i da bar po tome budemo pravi takmac savremene razvijene Evrope.
Replika, narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam razumeo čemu ovoliko žuči, nervoze ili ne znam čega, nisam video da je neko, gledao je prema nama gospodin ministar, ko je pljuvao gospodine ministre? Niste prema nama? Onda se izvinjavam, nismo rekli nijednu ružnu reč, ništa loše, čini mi se na najcivilizovaniji način mogući način, dakle, govorili smo o onome šta je dobro i šta je loše u zakonu, ne razumem kod vas toliko žuči, nervoze ili bilo čega drugog. Samo želim da iskoristim ovu priliku za repliku, a onda ću otići do mesta i poneti svoje papire da pročitam ono što sam pripremio vezano za sam zakon. Ima jedna stvar koja je veliki problem u našem Zakonu o radio-difuziji, na koji nismo mogli ni kao opozicija da utičemo kada je donet pre dve godine otprilike, nije nam ni palo napamet, u krajnjoj liniji, da budem sasvim iskren. Naime, sa kakvim problemom ćemo se danas suočiti? Stručna je stvar, a svakome je sasvim jasno. Naime, Savet za radiodifuznu agenciju dodeliće prostor u etru onim pravnim licima koja se pokažu kao takva i takva, ali u roku od dva meseca oni moraju da imaju svoj program, moraju da ga emituju i moraju da budu u etru. Šta sada to znači? Uvođenje pravne nejednakosti. Jer ako ćemo vi i ja da pravimo televizije kao privatnici i ponudimo kao najbolje moguće uslove koje niko ne može da ponudi, i najbolji mogući program, da čak pravimo i školski program, kulturni program, umetnički program, o našem trošku da ga finansiramo, i damo sve moguće garancije potrebne za to, ne možemo da dobijemo frekvenciju, a znate zašto? Zato što u roku od dva meseca ne postoji ta sila koja može to da pusti u etar i to znaju svi u ovoj sali. Da li je to tako, jeste. Čim uključite predajnik, da, ali to na ozbiljan način niko ne može da pripremi. Vi možete sutra, ali ozbiljan program ne može da se pusti sutra, jer onda neće dobiti ozbiljno mesto na tržištu i neće ispuniti, ne zadovoljava, zato što ostale stvari da bi dobio frekvenciju neće moći da zadovolji na takav način. Time se u stvari vraćam na reči ministra Kojadinovića, to je ono zbog čega sam izašao, gde je on rekao, ne treba da se plaše, ne treba da brinu, u redu je da ne treba ni da se plaše, ni da brinu oni koji profesionalno i objektivno obavljaju svoj posao. Interesuje me koji su kriterijumiza to ko profesionalno i objektivno obavlja svoj posao, nadam se da kriterijumi Saveta za radiodifuznu agenciju neće biti takvi kakvi su možda vaši, moji ili nečiji drugi. To tržište i javnost, to mi je uvek bilo strašno sumnjivo. To mi je bilo strašno sumnjivo, jer tržište i javnost, jer lažno tržištene možete da mi kažete da na tržištu dobro prolazi B92, jer sada da uđemo u spor i da kažemo da li je "Pink" za 1% gledaniji ili nije, ili RTS gledaniji, nije ni bitno, RTS i "Pink" su najgledaniji. Je l' mogu da završim, gospodine ministre, ja sam vas vrlo slušao pristojno. Razvijen zapad ne počiva na monopolu kakav se daje nekim privatnim televizijama i ne počiva na tome da su oni svete krave, i ne počiva na tome da oni moraju da dobiju zato što vi mislite da su oni profesionalni i objektivni, nego zato što većina građana misli. Sačekajte, pobogu, molim vas, pustite me da završim. Gospodine ministre, bar 10 puta veći deo tržišta Srbije predstavljam nego vi, mislim da je TV "Palma plus" 20 puta profesionalnija i objektivnija nego TV B92. Hoće li "Palma plus" da dobije nacionalnu frekvenciju, a TV B92 da ne dobije? To je odlično pitanje. To pitam. Dakle, to je stvar gde se mi razlikujemo i to je stvar onoga ko će to da utvrđuje. A izvinite, šta je tržište i ko će tačno da procenjuje profesionalizam i objektivnost, i zato sam govorio o onome, šta je javni servis. Pratim sve informativne emisije, to mi je posao i mislim da ne postoji političar u zemlji koji više gleda TV i više čita novine od mene zato što ih sve pročitam, možda jednako i sve gledam. Ali, najviše volim da gledam ono što nije na produkcijskom nivou možda, najviše volim da gledam dnevnike "Palme plus". Najviše bih želeo kao običan građanin, kao neko ko treba sutra da kao građanin ima uticaj na to, a ne političar ili predstavnik političke stranke koji ima toliko i toliko, da se pita šta može da ima nacionalnu frekvenciju. Mi kada smo bili u najžešćem sukobu sa strankom gospodina Markovića, tadašnjom, bila je jedna stvar koju nismo mogli da mu kažemo nikada, a to je da je zatvorio televiziju i da nije hteo da pušta one koji drugačije misle. To je bio problem u tadašnjem političkom obračunu. Sada pitam, izvinite, ko će to sutra da ustanovljava, ko će to da kaže i po čijim merilima će da se formira na takav način javni servis. Niko ne gazi ničije napore. Mislim da ste tu možda mislili na nekog iz DS,pretpostavljam ne na nas. Sasvim sam precizno i korektno rekao šta mislim o onome danas, o onome juče i onome ranije, i mislim svaki poslanika SRS. Ali nam dozvolite da imamo svojih i te kakvih rezervi, da imamo svoje primedbe. Što se svinjca tiče, gospodine Kojadinoviću, mi smo citirali, gospodin Nikolić i ja, ono što ste vi, ne vi lično, već predstavnici DOS-a govorili. Samo želim da vam ukažem na to da ste vi govorili da neće valjda svinje da plaćaju pretplatu, jer svinje ne gledaju TV, a i ne sviđa im se RTS. Sada vas pitam, da li im se možda sviđa i RTS, i B92, i "Pink", i "BK", i ovaj ili onaj, pa će sada da plaćaju. Nema više svinja? To je tačno, nestadoše i svinje, nestade stočni fond i sve drugo, tako da je sasvim svejedno kako će i na koji način. Samo govorim o različitoj argumentaciji, o tome kako nekadasvinje mogu da se koriste, a kako nekada svinje nisu dobrodošle i kako se to drugačije formuliše i odnosi. Odnos SRS je potpuno isti. (Predsedavajući: Sedam minuta, gospodine Vučiću.) Još nešto, mi nećemo biti ti koji ćemo da pozivamo na kršenje zakona. Mi smo protiv pretplate. Mislimo da je to veliki namet ljudima, mislimo da ljudi nemaju, govorim o siromašnim ljudima, mi imamo, da ti ljudi nemaju mogućnosti da to plaćaju, ali mi da ih pozivamo na kršenje zakona, a sutra da ih teramo u zatvor zato što su kršili zakon, nećemo. Neka to razmišljaju neki drugi koji su pozivali ljude na kršenje zakona. Srpskim radikalima to nikada ne možete da prebacite. Hvala najlepše.
Hvala. Replika, narodni poslanik Milan Stanimirović, ministru.
Gospodine ministre, kada sam počinjao da se bavim politikom, raskrstio sam sa dve stvari. Prvo, nikada stvari ne treba lično shvatati u politici, a drugo, nikada se ne treba nervirati zbog politike. Ovo je zaista pokušano da se na jedan način, smatrao sam da je vrlo adekvatan za nekoga ko nastupa sa pozicije opozicione političke stranke u ovoj skupštini, kritikuje ono što Vlada nije uradila za ove dve godine otkako je na vlasti. Želim ovde da demantujem da sam rekao u svojoj diskusiji da nećemo da propadne nacionalna televizija, a da ne treba da plaćamo. Naprotiv. Rekao sam sledeću stvar, da je nemoguće bilo skinuti sa budžeta RTS, a da istovremeno ne obezbedimo instrumente za finansiranje nacionalne televizije, jer je to siguran put u propast nacionalne televizije i javnog servisa. Znači, trebalo je da se napravi jasna strategija. Kritikovao sa, nemanje strategije u jednoj ovakvoj oblasti. Kada pričamo o RTS, mi smo morali ovde kao narodni poslanici da imamo uvid u to kako je pripremljena ova transformacija, ne samo u tom smislu finansiranja, da li je to iz budžeta Republike Srbije ili je to iz pretplate, nego da znamo, da imamo jedan kompleksan, transparentan, oročen projekat transformacije koji bi bio predstavljen Upravnom odboru, zaposlenima, sindikatima i javnosti. Zatim, da znamo šta će biti sa Trećim kanalom, o kojem sam pričao, šta sa ostacima lokalnih radio-televizija u vlasništvu RTS, šta sa Radio-televizijom Prištine, da li postoje rešenja za restrukturiranje ovako značajnog segmenta kao što je nacionalna televizija, odnosno javni servis kao što se ovde govori. Rekli ste da ste zatekli zakone sa felerima i zato ih menjamo. Prošlog avgusta smo imali izmene i dopune zakona da bi izabrali Radiodifuzni savet, to smo učinili. Čak je i DS-Boris Tadić to podržala upravo želeći da se napravi red na medijskom prostoru u Srbiji. Sada imamo opet izmene ovog avgusta, posle godinu dana, opet izmene i dopune zakona, čiji je cilj da se prolongiraju neki rokovi koji su predviđeni ovim zakonima. Ukoliko su Zakon o javnom informisanju, kao što ste rekli, i Zakon o radio-difuziji neprimenjivi, zašto onda produžavamo rokove za njihovu primenu, zašto niste izašli sa novim predlozima zakona o javnom informisanju i radio-difuziji? Kažete - znate li šta je osam hiljada ljudi? Neko ko je spreman da preuzme politički rizik i političku odgovornost da menja ovo društvo treba da bude svestan da je više hiljada ljudi i u velikim javnim preduzećima, kao što je EPS, NIS o kojem smo nedavno raspravljali, kao što su Železnice Srbije, gde takođe postoje hiljade ljudi o kojima moramo da razgovaramo, ali nam to ne može biti argument da se ne suočimo sa problemom i da ga rešavamo. To gde ima mnogo ljudi, pa ćete naići na veliki odijum u javnosti, pa ko zna kako ćemo proći na sledećim izborima, pa onda najbolje da to odlažemo i da kupujemo kao vlada vreme za sebe, a da nepovratno gubimo vreme za Republiku Srbiju.
Zamenik predsednika poslaničke grupe SRS Aleksandar Vučić, drugih deset minuta, kao ovlašćeni predstavnik.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, doneo sam ovde, pošto imate nekako običaj da se stalno pozivate na preporuke Saveta Evrope, različitih evropskih institucija, moram da kažem da se unekoliko njihove preporuke u odnosu na ovo što nam vi predlažete Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji. Naime, u tački a) preporuke broju rec-96 10 o garantovanju nezavisnosti javnog elektronskog emitovanja preporučeno je vladama da u svoje zakonodavstvo unesu odredbe koje garantuju njihovu nezavisnost, dok je u tački b) preporučeno da vlade učine sve kako bi upoznale državne i lokalne vlasti koje su odgovorne za nadzor nad aktivnostima javnih elektronskih medija, kao i osoblje javnih elektronskih medija, sa ovom preporukom. Gotovo da ništa slično nemamo. Posebno se ističe činjenica da nijedna odredba postojećeg Zakona o radio-difuziji ne garantuje nezavisnost javnog elektronskog emitovanja, a državne i lokalne vlasti nemaju pravo da vrše nadzor nad aktivnostima javnih elektronskih medija. Kako to danas u našoj zemlji izgleda u praksi? Ima tu još jedna razlika oko ponašanja članova Saveta za radio-difuziju. Začudio sam se, bez obzira na to što su oni jednoglasno izabrani u ovom parlamentu, jer nikome ne odgovara, nadam se da niste to ozbiljno mislili, gospodine ministre, brlog u etru i niko ga ne želi, računam od svih narodnih poslanika. Prosto, čini mi se da su preuzeli na sebe i ono što nije njihov posao. Nije njihov posao da oni govore o RTS na takav način, sem sistemski, posebno ne da brane pretplatu na jedan ili drugi način. Malo su odstupili od svojih ovlašćenja, nadam se da će se vratiti u ono što im zakoni i drugi podzakonski pravni akti daju kao pravo i mogućnost. S druge strane, mi imamo samo opštinskih 113 lokalnih televizija. Postavlja se pitanje zašto nisu privatizovane. Nema prepreka osim formalnih nedostataka i činjenice da Agencija za privatizaciju je za četiri televizije, ako se ne varam, mislim da se ne varam, vi me ispravite, rekla da ne dozvoljava zbog onoga što treba da dostavi i Ministarstvu za kulturu, i zbog toga što još treba zakonima da se izmeni itd. Ali, ono što je loše za nas kao zemlju je to da smo mi samo u četiri lokalne televizije videli nameru, makar i špekulativnu, da dođe do privatizacije. Zašto? Svi, gde god ko osvoji vlast, jedva dočekaju tu televiziju da iskoriste za promociju svoje političke stranke, svoje političke opcije, sebe, svojih saradnika i ništa više. Zašto to ne ide na privatizaciju? Zato što to nisu mediji koji mogu od marketinga da se izdržavaju, već su mediji koji se izdržavaju iz budžeta. Onda, utoliko je veća nezavisnost, ne znam, Televizije Kragujevac, ukoliko više para uzmu od SO Kragujevac. Da li je tako, gospodine Radosavljeviću? Ali tako je svuda, nije samo u Kragujevcu. Ja sam ovo, naravno, rekao pomalo sarkastično. Dakle, suština je u tome da mi pokušamo da napravimo da država i lokalne samouprave, i za to smo se oduvek zalagali, ako se sećate, još 1998. i 1999. su takvi predlozi na Zakon o lokalnoj samoupravi postojali, da lokalne samouprave više ne finansiraju te medije, jer se uvek pretvore u neku vrstu zloupotrebe i iskorišćavanja tih medija u propagandne svrhe, a troši se novac građana koji bi mogao da bude upotrebljen, umesto u lepu sliku predsednika opštine ili predsednika njegove partije, da se taj novac iskoristi u izgradnju komunalne infrastrukture, da se taj novac iskoristi u izgradnju putne infrastrukture, da se poboljša čistoća gradova, mesta i opština u kojima žive, i da se rešavaju obični problemi građana Srbije. Kakav mi problem danas imamo? Sasvim realan, koji niko ne može da razreši. A kako će da nam teče privatizacija ovih medija to je tema Zakona o radio-difuziji. Ko će i kome sada da prodaje recimo TV Bačka Palanka, ili TV Kragujevac, ili TV Vrbas? Kome da prodaju ako se ne zna da li će u roku od nekoliko meseci, godinu ili godinu i po ta televizija da dobije svoj prostor u etru ili ne? Da li će ona moći da emituje svoj program, da li će moći da nastavi sa radom ili ne? Ako ne idete na to, nego čekate prvo da se dobiju frekvencije, pa tek onda da idete na privatizaciju, šta ćete onda da radite? Kako ćete onda da znate koja će uopšte posle toga da funkcioniše, kako i na koji način, a nije izvršena takva vrsta restrukturiranja? Apsolutno se nalazimo u jednom začaranom krugu, za koji znam da ne zna ni gospodin ministar, niti bilo ko drugi, kako da se reši. Niko živ ne zna kako to da se reši. Biće privatizacija do 2007, biće, ali to ako mu javi neko iz Saveta za radio-difuziju - aha, nemoj da brineš, ti ćeš da dobiješ frekvenciju. Ne znam kako drugačije. Je l' tako? Na to mi zvuči, a to me opet podseća na neku vrstu korupcije. Iako su ljudi ni krivi ni dužni, sada ih napadam. Ne njih, nego prosto svakog čoveka koji se bavi poslom u medijima, mora time da se bavi. Šta će čovek koji ima lokalnu TV Kuršumlije koji hoće da dobije frekvenciju? Nema pojma da li će da dobije ili ne. Šta da radi sa tim? A šta da radi opština? Kome će da je proda? Prosto, to su veliki problemi sa kojima se suočavamo. Suočavamo se sa tim da mali broj televizijskih stanica i danas želi na objektivan način da radi. Kada ste govorili o javnom servisu, govorim o ovim centralnim, one bi morale da se ponašaju u skladu sa kakvim-takvim javnim interesom. Ne da se ponašaju onako kako zahtevam ja ili kako zahteva ministar, ali da poštuju neke elementarne norme javnog ili opšteg interesa, kako hoćete. Nemoguće je ovako, a evo sada ćete da vidite, otiđite na sajt, recimo B92, tamo sam glavna vest. Hvala im na tome. Najviše volim kada oni mene napadaju i ne znaju koliko mi je to zabavno i ne znaju da mi to zaista pričinjava zadovoljstvo. Jedino ne volim kada izmisle da je neko nekoga ubio ili kada izmisle nešto, pa slažu masno, a onda za to okrivljuju nekog drugog. To što će da me napadaju, zaista mi pričinjavaju najveće zadovoljstvo, jer moj lični rejting, rejting stranke kojoj pripadam, svaki put naglo raste kada TV B92 krene protiv nas. Da li oni zloupotrebljavaju nacionalnu frekvenciju? Da, zloupotrebljavaju je. Oni su sada rekli, kaže - Vučić je krenuo u žestoki napad. Ej, ja krenuo u žestoki napad što su oni objavili da je Vojislav Šešelj rekao da je Vojislav Koštunica imao paravojne jedinice na Kosovu i Metohiji. Sada kažu - njihov novinar je to ironično mislio. Ja sam baba Vanga pa treba da nagađam da li on misli ironično ili ne misli. Sad mi smo svi ludi i treba da idemo kod doktora, a oni su mnogo pametni. Izvinite, taj sistem ne mogu da prihvatim. Spreman sam sa njihovim glavnim i odgovornim urednikom i njihovim direktorom da idem na test znanja iz svih oblasti. Evo vi, gospodine Kojadinoviću, pošto ste njima mnogo bliži, da organizujete i da vi postavite pitanja, da ih bude stotinu, a ako ne bude odnos u broju odgovora 10 prema 1 za mene, ja sam spreman da se povučem iz Narodne skupštine i sa političke scene. Tražim da taj pametnjaković veliki to prihvati, i genije. Znam da biste se kladili, svi bi se kladili, nego je problem u tome, ja sam ovo rekao zato što oni potcenjuju sve ljude, a misle da imaju pravo da vode hajku i harangu protiv svakog čoveka i protiv svake političke stranke. U Srbiji ne sme više da se dozvoli ono što je bilo ranije. Ne sme da se dozvoli linč političkih protivnika i medijskih poslenika. Ne sme da se dozvoli linč Dragoljuba Milanovića, nikada više. Volim kada ministar dobacuje, to mi daje više energije i nekako me posebno podstiče da govorim. Dakle, kako je linčovan Dragoljub Milanović, a taj linč nije osuđen i nikada ga nisu osudili oni koji su u tome učestvovali, nikada nije krivično i prekršajno gonjen nijedan od bandita koji je učestvovao u tom linču. Nikada novinarske organizacije nisu osudile taj linč. Izađite i kažite, kao što smo mi danas izašli i rekli, da drugačije mislite od onoga kakav je bio Milanovićev program.. Zbog toga ne može da bude linčovan. Da li to znači da treba da se skupimo i da odemo da linčujemo one koji nam se ne sviđaju? Mi to nećemo da radimo i ne pada nam na pamet, ali nećemo da dozvolimo da traže linč naših ljudi samo zato što se njima ne sviđaju, da sprovode linč nad Tomislavom Nikolićem, da sprovode linč nad Vojislavom Šešeljem, to ne može, i da misle da imaju pravo da to rade, da misle da je to moralno i normalno. To je ono što nećemo da im dozvolimo. Izvinite, mi smo ljudi, imamo svoje porodice, imamo svoje kuće, imamo svoju decu, a ta deca treba da idu u školu, neka u obdaništa i šta treba da doživljavaju. Da li treba da doživljavaju ono što je jedno dete doživelo, žensko dete, da joj kosu iseku, na šta ste svi ćutali, a neki i podržavali. Ne mislim na vas. Imam ćerku, da je neko dirne, a ne kosu da joj iseče, sada vam kažem da ne znam šta bih mu uradio i uopšte ne bih birao sredstva šta bih mu uradio; zato što ja tako mislim mojoj ćerki neko kosu da iseče. Ti mediji su to tražili, ti mediji su to radili i ti mediji to danas rade. Šta je to nego izmišljanje priča o tome ko je ubica? To je ovo i ti ne mogu da budu javni servisi. Koje su nam garancije? Pričate o rokovima, ranije je rok bio dva meseca. Koja je garancija za ovaj rok? Nema sankcije nikakve i ko garantuje da će RTS da bude javni servis? Niko. Ovde se pooštravaju kazne za prekršaje, kaže se da su kazne bile neadekvatne. Kako znate kada niko nikada nije bio kažnjen? O Zakonu o radio-difuziji govorim. Kako znate da su neadekvatne i da ne mogu da ostvaruju svrhu? To piše u obrazloženju, ne znam da li ste pročitali. To su verovatno stručne službe pisale i to je nešto što je apsolutno neprihvatljivo. To su razlozi zbog kojih mi nećemo moći da glasamo za Predlog ovog zakona, a nadam se da će biti još prilika za replike. U svakom slučaju, imaćemo još mnogo muka i problema dok Srbija ne uđe u normalno vreme, u kojem će se poštovati politički protivnici i drugačije mišljenje. Ali se nadam da ćemo u narednih nekoliko godina uspeti to da dostignemo. Time će svima u društvu biti neuporedivo bolje i neuporedivo lakše.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SRS, DS iSPS. Ali, to ćemo posle pauze. Prvi na redu je narodni poslanik Rajko Baralić. Pauza do 14,45 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a neka se pripremi narodni poslanik Gordana Čomić.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Ministarstva za kulturu i medije, moja sreća što ovi u sali za mene ne glasaju nego neki drugi, pa se njima obraćam, pošto je ova sala prazna, polu puna. Nekoliko je važnih razloga zbog čega su izmene i dopune Zakona koji danas razmatramo na dnevnom redu. Veoma je važno da budu usvojene izmene i dopune predloženog zakona, zbog toga što će biti regulisano nekoliko pitanja, a i amandmani koje su podneli gospodin Vukosav Tomašević i gospodin Lazarević mogu da se podrže. Prvo, želim da kažem, kao što sam i rekao na Odboru za kulturu i informisanje, Radiodifuzna organizacija i njen savet kao regulatorno telo treba da funkcionišu tako da svi članovi imaju jednaka prava. Protivio sam se kada su oni birani na mandate koji su od dve do šest godina. Ovim zakonom se to delimično ispravlja, ne u potpunosti. Takođe, bez obzira što razumem posebnost koju ima Vojvodina, koju ima Radio-televizija Novi Sad, koja je inače u jako teškom i lošem stanju, nije dobro da bilo koji član ovog nezavisnog i regulatornog tela ima pravo veta. Pravo veta na taj način je teško objašnjavati i objasniti bilo kome ko nije u samoj suštini ovog problema, ali verujem da ono što bi bilo moguće rešiti vetom, a od strane člana ovog tela iz Vojvodine, može biti rešeno korektnošću i kolegijalnošću i shvatanjem odgovornosti svakog člana ovog regulatornog tela, jer u protivnom, mi ne bismo radili jedan dobar posao. Dakle, otvarao je danas naš ovlašćeni predstavnik Zoran Anđelković ovde još jedno pitanje oko samog naziva. Bilo je ideja da se ovi delovi radiodifuzne organizacije nazivaju Novi Sad i Beograd, a da bude radiodifuzna organizacija Srbije, kako ne bi neko tumačio onako kako njemu politički odgovara da postoji jedno, drugo ili treće u jednoj državi. Naravno, to govorim i sa stanovišta političkog programa SPS-a i onih ljudi koji su dali glas da ovde danas mogu da govorim o tome. Jako je važno da to razumemo i mislim da to možemo da prihvatimo, pri čemu verujem da i kolege narodni poslanici iz Vojvodine razumeju da nisam maliciozan. Naprotiv, pokušavam krajnje precizno da saopštim šta je naš politički stav u vezi sa time i zašto mislim da to ne treba da bude tako. Radio-televizija Srbije treba da postane javni servis. Ona to sada nije. Mi treba da stvorimo pretpostavke. Nešto od toga je već urađeno u formalnom smislu. Ono što je najveći problem jeste finansijska pozicija ovog sada, uslovno da kažem, javnog preduzeća u Srbiji, koje to više nije formalno, ali tako funkcioniše, Vlada mu je imenovala poslednji Upravni odbor, pri čemu svako od nas treba da preuzme deo odgovornosti i valjda je preuzeo onda kada je glasao za članove Radiodifuznog saveta, verujući da će oni biti u stanju da budu dobar nadzor nad onim što treba da se dešava u javnom servisu. U protivnom, ukoliko se bude događalo da ANEM i NUNS preslišavaju Radiodifuznu organizaciju i Savet, onda je neko pobrkao lončiće. Podsećam da je Zakon o radio-difuziji pisao Rade Veljanovski. Neka se njemu obrate i neka im on objasni tačno šta je mislio kada je pisao zakon, a usput da kažem da je veoma dobro zaradio na tom zakonu. To može da bude tema za neke druge. Nije moguće da Radio-televizija Srbije obezbeđuje one funkcije koje očekujemo od nacionalne televizije, a da pri tom ima veliku dubiozu, da pri tom ima u tehničkom i tehnološkom smislu opremu koja nije u stanju da obezbedi ono što se od nje očekuje. Očekivao sam danas da će ministar ovde reći a nije - Radio-televizija Srbije u NATO agresiji pretrpela je štetu od 407,8 miliona dolara. Kada je pogođena Radio-televizija Srbije, nažalost, kada su poginuli ljudi tamo, prva bomba pala je u Master, u srce televizije. Urušeni predajnici, linkovska postrojenja, uništena je Radio-televizija Novi Sad. Ne postoji matematika koja može da postavi tu televiziju na noge u tehničkom i tehnološkom smislu, i u svakom drugom, a da pri tom ovih 407 miliona dolara negde iscuri, da ih nema, a da to sve bude kao što je bilo. Neko to mora da plati. Bilo bi najpoštenije i najnormalnije, samo što to sada nije više moguće, jer je jedna druga skupštinska većina, jedna vlada donela sramnu odluku da se oprosti NATO šteta i da se ne vodi postupak protiv zemalja koje su krcale ovu zemlju, da plate oni koji su skrcali. Tako to biva kada je stvar normalna, ali kada nije normalna onda plaćaju građani Srbije. Supstancu grade više puta. Supstanca treba da se proširuje, reprodukuje ako se može, ali ne da se gradi svaki put ispočetka, ali to je, nažalost, sudbina ove države i ovog naroda. Negde sam pročitao da je Beograd 17 puta bombardovan u istoriji, a i mnogi drugi gradovi. Ovo sam sve rekao ne zbog toga što nisu poznati naši stavovi u vezi sa ovim, već zbog toga, ponoviću rečenicu sa Odbora za kulturu i medije, tamo sam član, zbog toga da budem dobrovoljni advokat RTS u ovoj stvari. Tamo se pominje sada dug od 30 miliona evra. Pa, to nije ništa naspram 407 miliona dolara. To je jedna sitnica. Zato bih molio svakog ko razume šta je ovde suština da pomogne da RTS postane nacionalna televizija, da svaki građanin Srbije njen program, televizijski i radijski, može da vidi i da čuje na svakoj tački ove naše zemlje. U protivnom, veoma agresivna kampanja koju radi nekoliko velikih privatnih televizija u Srbiji urodiće plodom. RTS-u bi se onda dogodila inplozija, urušio bi se sam od sebe, iznutra, jer ne može finansijski da izdrži ono što ga očekuje. O tome je danas gospodin Vukosav Tomašević govorio, između 15 do 50 miliona evra je procenjen prihod od marketinga u elektronskim medijima na televizijama, preuzele bi ga, reći ću naravno punim imenom - Pink, BK i B92. Takav interes u Srbiji ne treba niko da ima. Prvo što te televizije ne mogu da obezbede ništa od onoga što treba da obezbedi javni servis. Drugo što mi nismo obavezni da doprinosimo uspešnom poslovanju preduzeća koja se zovu Pink, BK i B92. To nije naš posao. To je njihov. Ako oni mogu, to je njihova stvar. Da li oni treba da imaju nacionalne frekvencije odlučivaće organizacija koja je za to nadležna. Što se mene tiče mislim da neke od njih ne treba, ali ja se, kao ni vi, o tome više ne pitam i više se nećemo pitati. To je regulisao zakon. Šta treba da uradi RTS da postane servis? Onog momenta kada dođu ova sredstva i kada počne konsolidacija, nekoliko stvari, u nekoliko faza. Direktor televizije, gospodin Tijanić, napisao je jedno pismo koje je čitano na sednici Odbora za kulturu. Traži se amandmanom tranzicioni fond. To, nažalost, nije moguće bez rebalansa budžeta ili bez projekcije novog budžeta. Ali, i tamo sam rekao to, u principu to podržavam, jer u protivnom oni ne mogu da funkcionišu na način kao što se od njih očekuje. Govorili smo malopre o tome da je deo opreme tamo analogan, da ne može da se obezbedi ono što se od njih očekuje. To je sve jako skupo i to se ne može bez finansijskih sredstava. Da li će biti više radnika? Pa, biće. Samo da kažem, kada je nekada jedan drugi direktor otpustio 1.100 radnika, tako se onda govorilo, bio je i još uvek je tema svih mogućih nezavisnih novinarskih udruženja. Podsećam vas, u mandatu, dok je tamo postojao upravni odbor, čiji je predsednik bio Vukašin Jokanović, a direktor TV Milorad Vučelić, tačno je da je na ovaj ili onaj način iz TV otišlo 1.100 ljudi. Samo, šta da radimo sada kada mora da ode 4.500 ljudi? Samo se obraćam onima koji zaboravljaju da postoji težina i odgovornost za političku odluku i odluku u menadžmentu, i svaku drugu, a to ko je koga tamo dovodio, tu nema nevinih. U toj priči, kako se ko menjao, tako se broj zaposlenih povećavao, pa smo došli do broja zaposlenih u upravi od 27.000 novih sistematizovanih radnih mesta od 5. oktobra do danas. To govorim zbog javnosti. Kolege poslanici to znaju. Već su kolege govorile danas šta je javni servis. Javni servis, između ostalog, treba da ima respekt na legitimnu političku volju u Srbiji. Kada ponekad uključite RTS vi zaista pomislite - ne dao nam bog, da je Vladan Batić još uvek ministar, da su mnogi drugi još uvek ministri, da gostuju svaki put kada postoji jedan zakon, pre govore nego ministri tekuće Vlade koji potpisuju zakon. To nije normalno. Uz svo uvažavanje da je potrebno čuti jednu ili više strana. Nije ništa strašno priznati da je neko izgubio političku stranku, izgubio politički kredibilitet i da ne može, samo zbog toga što je simpatičan bilo kom uredniku ili bilo kom direktoru, ili na bilo koji drugi način, da neko ima neku obavezu da emituje poruke sa nacionalne televizije koju treba da gleda 10 miliona stanovnika. Ovih dana imaćemo zakon o javnom oglašavanju takođe na dnevnom redu. On je potpuno kompatibilan sa ovim zakonom. I tamo ću biti advokat RTS-a zato što mislim da nije dobra hajka koja ide prema RTS-u od velikih, privatnih medija, koji traže da se oni koji imaju status javnog servisa ne mogu oglašavati i da ne mogu po tom osnovu ubirati prihode. Naravno, da to pravo nije dato privatnim medijima. To pravo je univerzalno i svako ko je interesantan za potencijalnog oglašivača on treba, u meri u kojoj to zakon obezbeđuje i dozvoljava, da to radi. Naravno da će zakonom biti regulisan broj sečenja, trajanje oglasnih poruka, njihova sadržina, njihov karakter, i mnogo toga drugog što do sada nije bio slučaj, i to je dobro. U tom smislu RTS, kao nacionalna televizija, treba da dobije novu šansu, da se na njoj oglašavaju ozbiljni oglašivači sa ozbiljnim proizvodima i da emituju ozbiljne poruke. Nadam se da će se to dešavati i da će to pomoći da se u finansijskom smislu konsoliduje RTS. Ove izmene i dopune tretiraju i rok kod privatizacije lokalnih medija. Ako bih hteo da budem dovoljno dobar svima, rekao bih svi koji su govorili danas su u pravu pomalo. Mada mislim da nisu baš svi jer to nije moguće, ali ipak da kažem kako su nastali ovi mediji. Na tri način. Neki su nastali tako što su nasleđeni iz različitih perioda. Molim vas, čačanski "Glas" u Čačku osnovao je komunista Đorđe Milovanović 1937. godine. On je menjao koncepcije, menjao urednike,bio je zabranjivan itd. Danas je on i matična firma za Radio Čačak i Televiziju Čačak. Promenili su mu boju loga. Postao je on nekakav feljton za neke druge priče i on će danas biti predmet privatizacije, između ostalog. Đoka Milovanović je svoju ideju platio životom, ali nije to danas ovde tema. Drugi način formiranja medija, Socijalističkisavez radnog naroda onih godina, 60 i nekih, odgovarajućim odlukama, razumljivim za ono vreme, formirao je javna glasila po Srbiji, uglavnom štampana, a kasnije su nastali Radio Niš, Radio Šabac, Radio Čačak, Radio Jasenice, Smederevska Palanka i neki drugi. I, treći, i najinteresantniji za mene su oni mediji koje je formirao tzv. nevladin sektor u okviru Asocijacije nezavisnih i slobodnih gradova Srbije, čiji su predsednik Skupštine i Upravnog odbora bili Velimir Ilić i Zoran Živković, koristeći ogromna finansijska sredstva – Tim Maršal tvrdi 176 miliona dolara, a ne znam tačno, nisam pisao knjigu, samo je čitao, toliko on tvrdi – da se formiraju mediji koji bi u jednom trenutku imali određenu političku i svaku drugu ulogu. Podsećam vas, postojali su mediji koji su dobijali, recimo, od "Slobodne Evrope" kodirane risivere koji su bili u stanju da reemituju samo program tih stanica. Da ne nabrajam, znaju moji Čačani o čemu govorim. Tamo su neki ljudi tu šansu iskoristili i na tome im ne zameram, hoću da kažem da to znam. Danas su neki od tih medija u nemilosti kod lokalnih samouprava, zato što nisu do kraja uspeli da isprate ono što su im bivši simpatizeri i finansijeri, a danas neki od njih vlastodršci, obećavali ili što su bili u stanju da obećaju, a da danas ne ispunjavaju. Među ovih 113, 62 su u ovom statusu o kome sada govorim. U njih su uložena ogromna finansijska sredstva. Neki od tih medija se vide u preko 50 opština Srbije, imaju po tri-četiri predajnika. Neki su protivzakonito umreženi, pa pokrivaju čitavu teritoriju i bez ikakve kontrole se bave nekim poslom koji ni po postojećem ni po novom zakonu nije moguć. Kako god da se ova stvar završi, oni će, pre ili kasnije, ili nestati ili postati privatno vlasništvo. Ipak spadam u one koji izražavaju bojazan, nije prvi put. Kada se to bude dogodilo, u mnogim delovima Srbije neće postojati nijedan medij, zato što neke neće hteti niko da kupi. I ti građani neće imati priliku da budu valjano informisani o onome što je važno. Šta je važno? Važno je kad je grad, kad je poplava, kad je svinjska kuga, kad je neka epidemija, kada su druge i teške okolnosti sa kakvim se, nažalost, suočavamo skoro svaki dan. Da li će mediji koji imaju program koji je, pre svega, komercijalni, koji puštaju muziku, od koje se groze ljudi poput mene i još mnogi od vas, da li će oni imati taj interes, ne znam. Bojim se da će ova "operacija" uspeti, a da će neki od "pacijenata" ovo dočekati tamo gde ne treba. Televizijska pretplata - kako da kažem, pet godina čekam ovaj "penal", ali sad ne mogu da promašim, nemam pravo. Uzmite stenogram i pogledajte šta smo govorili oko toga. Svako podilaženje građanima i jeftina propaganda, svi trikovi se uvek vrate sa višom cenom. Oni koji su obećali da će na taj način ugasiti jednu televiziju, pa da će ove druge, o kojima sam malopre govorio, postati velike i nacionalne, prevarili su se. To nije dobro. Da samo neki ne misle da sam zaboravio. Kod usvajanja zakona u prvobitnoj verziji sklonjene su tri frekvencije. Pažljivo posmatram šta se tu dešava i obavestiću vas, kad dođe vreme, šta će biti sa frekvencijom Trećeg kanala RTS-a i šta će biti sa dve frekvencije u Vojvodini, koliko da ljudi ne misle da smo zaboravili o čemu se ovde radi. Ko je imao pravo da još 2001. godine da nekom garantuje da će dobiti nacionalnu frekvenciju na uštrb ovih o kojima govorim? Da li su se ljudi iz Vojvodine onda bunili i da li su mislili da će onda biti ugroženamogućnost korektnog i pravovaljanog informisanja na više jezika, kao što nalažu pravila u Vojvodini, kada se sklone te dve frekvencije? Možda neko ne razume o čemu danas govorim, ali govorim razumljivim jezikom. I 2001. i 2005. godine je to bilo ubistvo sa predumišljajem, a nestale su tri frekvencije na način kao što sam opisao. Ali, o tom-potom. SPS bi mogla da, u vezi sa ovim izmenama i dopunama zakona, ignorišući sve ovo o čemu je ovde bilo reči, ne glasa, da kaže da je ovo ili ono. Nema niko pravo, zbog svoje dece, da ne obezbedi uslove za normalnu nacionalnu televiziju koja će imati normalnu produkciju. Rekao je jedan kolega jutros i veoma mu se zahvaljujem - u zlatno vreme, kaže, 70-tih godina, školski program RTS-a je bio takav da su nam na tome mogli pozavideti mnogi u našem okruženju. Pa, više ne postoji školski program. U ovoj zemlji je lektira samo Hari Poter. Iz programa za srpski jezik proteran je Petar Kočić, proteran je Stevan Sremac. O čemu se ovde radi? Bilo bi dobro da na televiziji konačno možemo da vidimo nešto normalno, da naša deca tamo nešto mogu da nauče. Da nauče pojmove, da upoznaju predele, da upoznaju divne ljude, da upoznaju literaturu na način koji je normalan za taj i te uzraste. Nažalost, to se sada ne dešava. Kad bude usvojen zakon o javnom oglašavanju, da prestanu oglasne poruke sa seksističkim sadržajem, jer zaista nije normalno da na nacionalnoj televiziji i na drugim televizijama, u terminu koji je top termin - 20,00, 21,00 – jedan pristojan otac, sa svojim ćerkama ili sa svojom majkom, ne može da prati isti TV program. Rizikujem da me proglasite konzervativnim, ali to nije normalno. Ne komentarišem ono što se dešava na "Pinku" i na drugim, to nije moj problem, to je privatna televizija i to gleda ko hoće, ali usput da kažem da su kurtizane u javnim kućama čednije od onoga što gledamo na emisijama koje emituje "Pink", u terminima koji su u 20,00, 21,00 i 22,00. Nemam nikakav problem i ništa ne rizikujem kad to saopštavam. Saopštavao sam to i ranije. Dakle, mi jesmo odgovorni da propišemo pravila ponašanja u ovoj oblasti. Imam puno poverenje u Odbor ove Skupštinu koji prati ovu oblast i imam puno poverenje u narodne poslanike koji će imati snage da donesu ovo o čemu je danas ovde reč, na način da niko nema štetu. Posebno molim koleginice i kolege iz Vojvodine, potpuno razumem veoma tešku situaciju u RTV Novi Sad, ali molim da razumemo ovo oko prava veta na najbolji mogući način, najdobronamerniju moguću argumentaciju sam ponudio. Ne radi se o tome da se nekom oduzima pravo. Naprotiv, kad neko ima pravo veta, on ima više prava nego oni koji su sa njim u istom regulatornom telu. Treba da bude princip, inače, jedan od važnih principa jeste da isti imaju pravo da budu različiti, ali valjda ni različitima nikad niko ne osporava pravo da budu isti. U ovom slučaju je to veoma važno i za jednu i za drugu televiziju i za sve građane Srbije. Nadam se da mi ovde razumemo da građani Srbije nisu protivnici televizije, nego je to nešto sasvim drugo. Sasvim na kraju, neodrživa je tvrdnja koju je rekao gospodin Kojadinović da ne postoje zakonski instrumenti da se regulišu odnosi u kablovskim televizijama, njihovo funkcionisanje i postojanje. Koliko razumem, to je nadležnost Ministarstva za kapitalne investicije, jer to ministarstvo je nadležno za izdavanje dozvola za ovo ili za ono. Pitam vas i proveravam svoje znanje, ima ovde kolega iz Telekoma i iz pošte, za šta služi četvrti kanal Telekomove betonske cevi? Zašto se taj kanal ne koristi da se napravi kablovska televizija na propisan način? Zašto je dozvoljeno da se Srbija premreži gajtanima? Probajte da napravite na seoskoj utrini malu kućicu da tamo sklonite alat i da tamo napravite strujomer, da imate struju. Neće vam biti omogućeno, jer je to suprotno Zakonu o izgradnji, gospodina Šumarca. Ali, može u svakoj varoši u Srbiji, u Čačku ima tri takve, može svako sa solitera na soliter kao paukovu mrežu da razapinje kablovsku televiziju. Znači li ti da u Srbiji Soroš može sve, imamo li snage da kažemo, Soroš to ne može u Srbiji više da radi. Još nešto, ako sam potpisao ugovor sa SBB, a to je Soroš-eva televizija ili bilo kojom drugom, ili bilo kojim drugim operaterom kablovske televizije, i ako on ima u 50 kanala i RTS, kako je moguće da mi neko za istu stvar naplati dva puta. Mi ćemo za ovo glasati, ali pozivam sve građane da na sudu ostvaruju svoje pravo, ili je nemoguće da kablovska televizija radi na način kao što radi sada ili je nemoguće da se ubira televizijska pretplata. Ne može dva puta isto. Drugo je pitanje što neki od emitera plaćaju da se nađu na SBB jer tako povećavaju svoju gledanost, jer nemaju svoju mrežu, nemaju releje, predajnike, pa je to princip redukcije, potpuno obrnuta stvar. Dakle, ta stvar mora da se reši. Ako ne može formalno, postaviću poslaničko pitanje, ne znam ko je nadležan, valjda će Vlada biti nadležna: ko i na koji način reguliše funkcionisanje kablovskog sistema u Srbiji? Ovo je nemoguće i neizdrživo, tamo se slivaju velika sredstva, građani su motivisani, odmah da kažem, nisam protiv kablovskih televizija, da te usluge koriste, ali oni moraju da funkcionišu kao i svaka druga firma u Srbiji, da se registruju na zakonom propisan način, da nemaju kablove kao što sam opisao i objasnio, već da to ide na normalan način, kao što bi bilo normalno za sve drugo. Ako Telekom nema više pravo da to radi tako po vazduhu, nego mora da kopa, da buši, da povećava svoje troškove, onda ne može ni kablovska televizija. Ako to nemaju neki drugi, onda ne može ni kablovska televizija. Mislim da smo se oko ovoga razumeli i mislim da oko ovoga imamo saglasnost, jer je veoma važno da i oni funkcionišu, onako kako funkcioniše zemljoradnička zadruga ili najveće kompanije u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo, izmene i dopune Zakona o radio-difuziji koje su pred nama u Narodnoj skupštini su zato što se ne ume, ili ne sme ili nema s čim da primeni zakon, i zato je ovo od starta naopako. Kada imate zakon koji ne može da se primeni, onda dve stvari možete da uradite: prva je da donesete novi tekst zakona, a druga da ova Narodna skupština zove na odgovornost izvršnu vlast koja treba da prati i primenjuje zakon, pa pita, zašto niste uradili. Ovo što je ponuđeno narodnim poslanicima nije ni nešto između, nije na korist medijima kao sektorskoj politici, a nažalost, neće biti na korist ni RTS-u. Zašto se ovaj zakon pokazao da nema ko da ga prihvati i da nema ko da ga primeni za ove dve godine i u mandatu prethodne vlade, dok nismo izabrali prvi saziv Radiodifuznog saveta. Koliko je to što sada radimo kao narodni poslanici besmisleno, daću vam na primeru zakona koji je usvojila ova skupština, to je Zakon o železnici. Naime, za vikend je na TV Panoniji objavljena vest da će zbog remonta pruge Novi Sad - Beška, naravno, biti obustavljen saobraćaj, a da niko neće obezbediti alternativni prevoz građanima Beške, Inđije, Čortanovaca, Banstola, sve do Novog Sada, čime se ne primenjuje član 71. tačka 3) stav 2. Zakona o železnici i član 73. Hoćete li doneti izmene i dopune Zakona o železnici u ovoj skupštini zato što neko neće da primeni taj zakon. Postavila sam poslaničko pitanje ministru Velimiru Iliću zašto se ne primenjuje Zakon o železnici i obaveze za alternativni prevoz, ako može da se remontuje pruga oko Valjeva, zašto ne može, dakle, kada se remontuje pruga Novi Sad - Beška. Železnica je taman toliko javni sektor koliko su i mediji, odnosno radiodifuzni prostor. Međutim, vidi se i po našoj diskusiji ovde da nije samo o uređenju medija reč, da je reč o našoj slici, o tome kako bi trebalo da izgleda nacionalna televizija, što opet pokazuje nesposobnost Vlade, jer jedini koji treba da ponudi kako treba da izgleda restruktuiran taj sektor, dakle, buduća radiodifuzna ustanova Srbije i radiodifuzna ustanova Vojvodine, jeste ministar kulture i informisanja. Umesto toga, čuli smo ministra ovde kako mu je teško. Verujem da je teško, ali postoji jednostavan način, onda ne idete na izbore, ne grabite se za vlast, ne vičete, to ćemo mi lako, jer je stvarno teško, jer nije reč o osam hiljada ljudi koji rade u RTS-u, nego je reč o osam miliona ljudi koji rade i žive u celoj Srbiji. Dakle, na sličnom primeru, koliko god mi sporili da upoređuje RTS i jedan deo pruge Novi Sad - Beška, ali se u suštini radi o istom, neko nije primenio zakon i niko nije odgovoran zato što zakon nije primenjen. Narodna skupština, kakvu god sliku o njoj imali, o narodnim poslanicima, o svima nama, u javnosti Srbije, ali mi zakone donosimo, a građani i građanke Srbije ne vide te zakone primenjene u stvarnosti, osim pojedinih fiskalnih, koje kada vide, onda se ljute. Bar su primenjeni i tu mislim na PDV i na sve ono što jeste primenjeno kada je oblast finansija u pitanju, a nije primenjeno kada su mediji u pitanju. Ono što je osnovna ideja ovih izmena nije bila pretplata. Dakle, nedopustivo je da se ministar ovde pojavi i da priča o izmenama i dopunama, a da ne kaže da je Vlada dala amandman o pretplati. Dakle, neko se setio negde u međuvremenu, neki ljudi, da izmene i dopune zakona koje su nam poslali, dakle, gde je suština da se menja mandat članovima Radiodifuznog saveta. Gde je suština kratkovidost, vaše očigledno zajedničke odluke, da ne čitate prvo šta piše u Zakonu o radio-difuziji, kada su u pitanju posebna prava člana u radiodifuznom savetu iz Vojvodine, i da ne čitate zakon kada se radi o definisanju radiodifuznih ustanova. Srbija ima dva javna servisa, radiodifuznu ustanovu Televizija Srbije i radiodifuznu ustanovu Vojvodine. Ministar nije ponudio da se to menja. To ostaje u zakonu, ali je ministar ponudio da se ukine pravo veta i to je ta kratkovidost koju ova skupština šalje porukom da predstavnik radiodifuznog saveta iz Vojvodine ima pravo veta samo za odluke koje se tiču teritorije Vojvodine, samo zato što se mora obezbediti višejezičnost, multikulturalnost, što morate poslati poruku da ljudi koji ne govore našim jezikom imaju prostor mehanizama, prostor slobode u kojima će sigurno biti zaštićeni. Umesto toga, odavde se šalje kratkovida poruka da je to sada vraćanje prava jednakih, da Vojvodina ima nešto više. Gledali smo to 1990. godine. Mogu sada da vas zamolim, ne zato što živim u Vojvodini, nego što bih to videla i da ne živim u Vojvodini, nemojte to da radite, jer nema potrebe, zbog toga što je jasno u zakonu definisano da se obaveze člana Radiodifuznog saveta odnose isključivo na to da nekome ne padne na pamet, i to je taj zaštitni mehanizam, evropski standard, da zabrani emitovanje na jezicima manjina. Ovaj zakon o radiodifiziji mora dati prostora članu Radiodifuznog saveta da, u tom slučaju kada se to odnosi na teritoriju Vojvodine, on kaže: na ovo stavljam veto. Naravno da će svaka uprava u javnom servisu čuvati se toga da pravi gluposti. Zato vas upozoravam da je ovo kratkovido. Ovakva odredba koja se tiče Vojvodine je na ivici toga da se tretira kao potpuno nerazuman potez. Pretplata, to je mehanizam koji postoji u različitim zemljama. Mogu da citiram gde sve - u Austriji, Danskoj, Finskoj, Francuskoj, Nemačkoj, Irskoj, Norveškoj, Švedskoj, Švajcarskoj i u Velikoj Britaniji. Ne postoji, ne znaju za nju na prostoru severne Amerike, u Aziji postoji, u Japanu, u vrlo malom broju zemalja u Africi. Pretplata u suštini predstavlja javnu potrošnju. Predstavlja odluku države da vam odredi taksu na to što posedujete TV prijemnik, kao što je ova skupština odlučivala o taksi na posedovanje oružja ili na posedovanje bilo čega drugog. Mi o tome nismo pričali. Mi smo pričali o programu i po tome vidite kako se u suštini kroz pretplatu lomi najava jedne diskusije koju nikada nismo obavili, a to je priča o tome da li je za 10 godina, između 90. i 2000, iko imao pravo da na televiziji se ponaša tako kako se ponaša na RTS. O tome nismo pričali. Mi sada imamo više atmosferu pojedinačnih događaja, i u ovim diskusijama našim i inače, kojima se svakako treba pokušati dokazati da su svi imali pravo u političkim procenama za tih 10 godina. Nisu, jer ne bi ovako živeli da je iko imao pravo, ali je to tema za jednu drugu tačku dnevnog reda, a ne za Zakon o radio-difuziji. Dakle, ono što je važno, kada je u pitanju pretplata da se kaže jeste da ne može da se pretplata uvodi kao taksa na električno brojilo, iz najmanje dva razloga. To je porez na posedovanje TV prijemnika. Porez na posedovanje mogu da platim ili direktno poreskom organu ili posebnoj organizaciji, organu koji država napravi da bih plaćala moje poreske obaveze. Ja sam neko ko hoće da plaća porez, i kao i inače u Vojvodini što je običaj, prvo se plate svi računi, posle šta ostane. Mi i kada smo sami, mi stanemo u red. Znači, ne može meni drugo javno preduzeće da naplaćuje novac za uslugu sa kojom to javno preduzeće nema nikakve veze. Ministar je rekao i ovo je najveća samooptužba koju sam čula za ovom govornicom izrečenom na račun Vlade, koju je izrekao član Vlade, osim samooptužbe koju je izrekao predsednik Vlade u rečenici koja je glasila - modernizacija, kako to šuplje zvuči; dakle, ministar je rekao da mora kao taksa na električno brojilo, zato što je to najsigurniji način da se realizuje. Znači, ministar ne kaže - ne ume radiodifuzna ustanova, RTS da prikupi pretplatu. Neće ljudi da plaćaju pretplatu. Ovo je najsigurniji način, mogu da mu isključim telefon ili mogu da mu isključim struju. Veća samooptužba za nedemokratski karakter, nesposobne izvršne vlasti nije se čula za ovom govornicom. To odmah provocira pitanje - a što onda da ne plaćam stanarinu na benzinskoj pumpi, što da ne plaćam račune za benzin u Infostanu,što da ne plaćam telefon na nekom drugom mestu. Dakle, to je dokaz nespremnosti da se zaista uradi restrukturiranje buduće radiodifuzne ustanove RTS i buduće radiodifuzne ustanove Vojvodina. Ono što je važno da se kaže, kada se poziva na pretplatu kao institut u drugim zemljama, i to možete proveriti i na internet stranicama, dakle, BBC kao najstarija kuća, kao primer sa pretplatom, prikuplja 10,6 funti mesečno, BBC sama prikuplja i sve TV kuće same prikupljaju. Da li poštanskom uplatnicom, da li inkasantima, to je nešto što smo mi imali. Pre 1990. imali smo ljude koji su od kuće do kuće skupljali. Volela bih da je ministar o tome razmišljao, jer bi to značilo da može da prikupi pretplatu i značilo bi da zaposli nekih par hiljada ljudi za bilo kakvu platu, za koju bi radili, samo prikupljanje, i značilo bi onda da RTS može da odvoji deo sredstava za sebe za koja će kazati - to su troškovi kojeimam za prikupljanje pretplate. Za BBC, na primer, kada parlament utvrdi visinu pretplate, jer u Velikoj Britaniji to radi parlament za period od četiri godine, onda oni kažu - od 10 funti koje daju Britanci, koliko se troši na BBC Prvi program, BBC Drugi, na digitalne TV kanale itd. Od sve priče o tome da li je RTS u teškom stanju ili nije, mislim da bi valjao jedan anketni odbor o tome šta se desilo sa finansijskim sredstvima iz budžeta RTS i u periodu 2001-2003. i 2003-2005. Nema boljeg načina da utvrdite ume li neko da troši naše zajedničke pare na valjan način. Poslednja tema i razlog zašto ćemo biti protiv jeste podmetanje podele frekvencija kao stvari od ključnog nacionalnog značaja. Elementarna je obaveza ministra, koji pledira da se bavi ovim, da zna da se radi o tehnologiji, a ne da se radi o frekvencijama kao nacionalnom blagu. Znači, radi se o tome da Srbija ima analognu tehnologiju i da zato ima mali broj frekvencija. Onog trenutka kada pređete u društvo koje ima digitalnu tehnologiju, broj frekvencija, tzv. nacionalnih, kako god hoćete, uopšte se ne postavlja kao pitanje, jer možete da imate koliko god hoćete. Neprimenjivanje zakona imate i po tome što nema plana frekvencija, što nema odluke o tome kakvo će biti uputstvo za privatizaciju medija na lokalnom nivou i niko nije sprečavao ovo ministarstvo da sve te poslove obavi za poslednje nepune dve godine. Kontrola trošenja novca od pretplate, ko je zadužen? Podmeće se amandmanom Vlade na izmene i dopune da mi praktično nikada više nećemo videti gde je, da li 2,4 milijarde ili 3, to niko ne zna unapred. Dajem vam za primer da u Velikoj Britaniji britanski parlament donosi koliki je iznos pretplate i kada prvi put može da se menja. Žao mi je što prvo nismo imali kompletan izveštaj o tome šta se hoće sa RTS. Još mi je više žao kratkovidosti kada su u pitanju odredbe koje se tiču člana Radiodifuznog saveta iz Vojvodine, a najviše mi je žao što izgleda i oni koji su došli da brane zakon, a bogami i mnogi od nas koji ga napadaju ili brane, nisu čestito ni pročitali zakon. Tema koja je u Skupštini trenutno je isključivo interesna i mislim da je to tema i za anketni odbor. Dakle, pravi motiv i namera za izmene ovih odredbi nisu ni sloboda medija, ni uređenje prostora medijskog, nego interesi o kojima mi u suštini ne razgovaramo u ovoj skupštini. Želeli bismo da vidimo anketni odbor, pa bi verovatno i o tim interesima bilo reči. Hvala vam.
Replika. Izvolite. Oprostite, nisam vodio prethodni deo Skupštine pa nisam pratio. Ko se prvi javio? Dakle, gospodin Vučić, replika na izlaganje gospođe Čomić, pa potom gospodin Tomašević, ovlašćeni predstavnik, na izlaganje gospođe Čomić.
Samo ću povodom onoga što se tiče prava veta predstavnika Vojvodine u Savetu za radio-difuziju, zato što sam rekao da je to bila inicijativa poslanika SRS pre nego što je uopšte neko podneo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji. Naime, na Odboru za kulturu i informisanje članovi SRS su tražili da se podnese predlog za ocenu ustavnosti, ali da to ne radimo mi kao stranka, jer mi to kada podnesemo, onda to dve godine čeka u čekaonici kod Slobodana Vučetića. Na pamet mu ne pada da bilo šta rešava po tom pitanju i da pruža bilo kakve odgovore. Zato je naš predlog bio da to uradi Odbor za kulturu i informisanje, ali evo došlo je još bolje rešenje, da nešto što je po nama vrlo loše, i politički loše i protivustavno, da bude na ovakav način uklonjeno. Zašto? Vi kažete da je to kratkovid i nerazuman potez, zato što se time ukida pravo nekome iz Vojvodine. Moram da kažem da vi nemate pravo da to govorite u ime svih građana Vojvodine, već dela građana Vojvodine i manjeg dela građana Vojvodine, nego što to imamo mi pravo da govorimo, i ne mislim da im se bilo šta time ukida. Nije pitanje multikulturalnosti, više nacija ili ne znam čega, pitanje je koje se tiče samo Vojvodine. Pobogu, mi danas u Beogradu imamo veći procenat pripadnika nacionalnih manjina iliti nesrba, ako hoćete, nego što ih imamo u Vojvodini. Šta ćemo sa tim da radimo? Jesmo li se to odrekli Kosova i Metohije kada o tome govorimo? Mislim dato uopšte nije tačno i ovo je jedna politika koja govori da isti odnos moramo da imamo, i aršin, prema svim delovima zemlje, da jednak odnos treba da imaju emiteri na teritoriji Vojvodine. Nije taj Karadžić pametniji od svih ostalih, pa sada ne možemo da zaštitimo onog u Boru ili pripadnike manjine u Novom Pazaru, ali zato možemo da zaštitimo neke druge, jer se taj jedan genije pojavio koji će da stavi veto na neke odluke koje se tiču emitera iz Vojvodine ili će da se tiču svega što se emituje u Vojvodini ili se vidi u Vojvodini. To je nešto što je apsolutno neprihvatljivo i što nije istina u krajnjoj liniji. Nije dobro da se sa skupštinske govornice čuje kako Narodna skupština uskraćuje prava manjinama, ljudima druge veroispovesti, druge nacije ili bilo kojim drugim manjinskim grupama, zato što to prosto nije istina. Ovde je u pitanju uspostavljanje jednog normalnog režima, jednog normalnog odnosa, ukoliko je to moguće. To nema veze sa onim delom o pretplati. Mislimo mnogo gore o pretplati nego što vi mislite itd. Tiče se samo ovog pitanja oko Vojvodine. To znači da samo oni za koje će Karadžić da kaže – a to je onaj Karadžić istaknuti separatista i autonomaš, onaj koji nikom živom posle 5. oktobra kada se dočepao televizije nije dozvoljavao da se pojavi, sem njegovim dosovcima i nikom drugom, taj bi sada da upravlja i da radi šta hoće i da odlučuje – da nema pojavljivanja, nema pojavljivanja. Vi ste to sproveli u praksi sada. (Predsednik: Vreme.) Hvala, gospodine predsedniče. Toma Nikolić ode u posetu Srednjem Banatu, učini nešto za Srednji Banat, to bude vest pred sport, i to kratka vest, iako je ekipa RTS ceo dan bila sa nama. Bude čak dva puta duže u dnevniku Televizije Beograd nego Televizije Novi Sad. O čemu govorimo? Zato što je to pod direktnom kontrolom pokrajinskih vlasti, Demokratske stranke, Karića, Kase, Čanka i ko li je još u tome. To je nešto što je apsolutno neprihvatljivo i zato hoćemo jednaka prava za sve, jednak odnos prema svima, da svi građani Srbije budu jednakopravni i mislim da je to najbolja moguća poruka. A moraju svi u Beogradu i u svakom drugom delu Srbije da jednako vode računa o informisanju na jezicima manjina, o poštovanju prava, kulture, tradicije manjinskih naroda ili manjinskih konfesionalnih grupa ili drugih manjinskih grupa. U to sam apsolutno siguran i nije dobro da pokušavate da pronađete neke koji su tobož za ukidanjeprava nacionalnih manjina. Siguran sam da takvih u Skupštine Srbije nema, siguran sam da su prava nacionalnih manjina i te kako poštovana u ovoj zemlji, u skladu sa najvišim standardima međunarodnog javnog prava, evropskim standardima i mislim da je to poruka koju mi treba odavde da pošaljemo. Zato nije dobro to politizovati, pa ću sada da privučem glasove dela manjine, a vi ostali ste skotovi prema njima, nemojte slučajno vi pripadnici mađarske nacionalne manjine ili rumunske, rusinske ili bilo koje druge, slovačke, da glasate za te radikale, jer oni bi vam tamo ukinuli nekog koji bi u stvari da zabranjuje onaj program i one emitere koji se njemu ne sviđaju, odnosno za koje mu vi iz Demokratske stranke kažete da može da ide, to može, a za koje kažete da ne može, ti ne mogu. To je ono što hoćemo da menjamo. Jednako za sve, pravo i pravda za sve, to je naš princip.
Ista pravila za sve. Molim vas, ubuduće tri minuta i 15 sekundi je tolerancija, ali preko toga stvarno je nemoguće da predsedavajući toleriše. Replika, gospodin Vukosav Tomašević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS. Koristim priliku da obavestim sve, po članu 85. stav 6, danas će se raditi do završetka načelne rasprave tačke koja je na dnevnom redu.
Gospodine predsedniče, bio sam jedan od onih govornika koji je pre podne branio stav ovog zakona kojim se ukida pravo veta članu Radiodifuznog saveta iz Vojvodine. Pošto je koleginica Čomić to nazvala kratkovidim, moram da pojasnim. Pre svega, gospođo Čomić, vi ste pravnik, ja nisam i zato nisam koristio pravnu argumentaciju u svojoj diskusiji. Izvinjavam se, onda nismo pravnici, ali pitajte bilo kog ozbiljnog pravnika u ovoj zemlji, svi ozbiljni pravni autoriteti koji su prethodnih godina govorili na ovu temu jasno su rekli da je ovo protivustavna odredba i svi se slažu da je bilo ko pokrenuo inicijativu pred Ustavnim sudom da bi Ustavni sud ukinuo ovu odredbu u zakonu. To je prva stvar. Deo argumentacije mi je uzeo kolega Vučić, ali to moram da ponovim, mislim da raspolažemo istim činjenicama. Nemojte svaki put kada branite svoju autonomašku politiku u Vojvodini da manipulišete činjenicom da je Vojvodina multietnička, kao da je to samo tako u Vojvodini. Za vašu informaciju, rekao je Vučić i tačno je, u Beogradu procentualno, a možda i u apsolutnom iznosu živi više pripadnika manjina nego u celoj Vojvodini i ima više manjina nego u Vojvodini. Vi imate nekih 16, a ovde ima 56. Postoje drugi krajevi zemlje u kojima je multietičnost procentualno izraženija. Dolazim iz jednog dela zemlje sa takvim sastavom stanovništva, pa se niko od nas ne poziva na to, samo se vi na to pozivate, tim pre što je potpuno tačno da ne postoji nijedna ozbiljna politička snaga u ovoj zemlji koja ima nameru da uskraćuje bilo kakva prava nacionalnim manjinama. Ova vlada, ova skupština i svi relevantni organi i zvaničnici u ovoj državi svojim ponašanjem zadnjih godina dokazuju to i Srbija na svu sreću prednjači na Balkanu i u okruženju po pravima nacionalnih manjina. Možda ćete naći nekog mizernog i perifernog političara nevažnog u Srbiji, možda su to vaši saveznici Čanak, Batić, možda je to vaša frakcija, Čedomir Jovanović, možda su to ljudi koji su se ovih dana stavili u službu Mila Đukanovića i njegovog propalog aparata, da razbiju državnu zajednicu. Ali, to je vaš problem, to su vaši koalicioni partneri. Nemojte manipulisati, nemojte obmanjivati javnost Srbije sa tim. Na kraju, pošto spočitavate da kolege ne čitaju zakone o kojima se priča, onda dajte bar sebi pravo, odnosno obavezu da se informišete potpuno o temi o kojoj govorite. Rekli ste da u Severnoj Americi nema pretplate. Tačno, ali treba da znate da u Severnoj Americi nema javnih radiodifuznih ustanova, nema. To je ono što postoji u Evropi. U Severnoj Americi su se na sasvim drugi način formirale radio i tv stanice i danas je tamo situacija sasvim drugačija. Naravno, tamo gde nema javnog servisa ne može da bude ni pretplate.
Reč ima po Poslovniku, narodni poslanik Gordana Čomić. Vidim da se mnogi poslanici još uvek ne snalaze oko onih osnovnih brojeva. Dakle, pogrešno tumačenje, član 101.
Oba narodna poslanika, kolege su se prepoznali iz samo sebi znanih razloga. Nisam ni kvalifikovala ni diskvalifikovala. Dala sam vrednosni stav o nečemu što smatram kratkovidim. Stečeno pravo je zaštitni mehanizam i zato mi je važno da to kažem, jer ćemo o tome jako imati govora kada budemo donosili novi ustav Srbije. Prosto je zaštitni mehanizam nešto vi od svoje volje kao većina kažete da imaju manjine, da imaju žene, da imaju invalidi, da ima bilo koja grupa koja je na bilo koji način različita. Vi kažete - mi ovo ne moramo, ali želimo. Jeste, dobacuju - da li su žene manjina. Na mestima gde se odlučuje jesu, na mestima gde se radi i gde nema para nisu, tamo su većina. Dakle, da stvorite zaštitni mehanizam kojim pokazujete toj društvenoj grupi da postoji jedna doza sigurnosti za njih i to je ova odredba u ovom članu. Zato je kratkovido i to je moj vrednosni stav. Ono što je važno da potpuno jasno kažem, kada govorimo o našim razlozima protiv usvajanja ovih izmena i dopuna, jeste, ponoviću, nespremnost Vlade da dođe, da sedne i da je pitamo zašto niko ništa nije uradio. Zašto nije napravljeno uputstvo za privatizaciju medija? Zašto nije napravljen plan frekvencija? Zašto nisu napravljene dve alternativne strategije? Neko od nas poslanika je govorio o kablovskoj mreži. Cela Evropa je u kablovskoj mreži. Kablovska mreža je dobra. Ona pruža izbor, daje slobodu ljudima koji gledaju televizijske programe. Sloboda je dobra. Koliko će to da košta? Ako pogledate broj pretplatnika kablovske televizije u Srbiji, on je popriličan. Dakle, ljudi su spremni da plate za slobodu izbora. Nemojte da mi ovde, stojeći zajedno za stubovima odbrane svih sloboda i prava, kažemo, e dobićeš pretplatu na brojilo Elektroprivrede Srbije. Neće da valja i to je kratkovido. Ali, za to treba da odgovarate ne vi poslanici koji podržavate, a molim vas da ne se ne prepoznate u ovome, samo pokušavam da pojasnim stav, dakle za to ne odgovarate vi poslanici koji podržavate vladajuću većinu, za to mora ovde da sedi ministar i predsednik Vlade. Nadam se, po Poslovniku, da će biti zakazivanja onog čuvenog dana kada će doći Vlada ili bar ministri da odgovaraju direktno na pitanja narodnih poslanika. To je tema koju mi zajedno rešavamo, vi iz vladajuće većine ako hoćete, a mi po prirodi stvari sa njima. Niste vi iz vladajuće većine niste odgovorni za primenu zakona, kao ni opozicija, ali oni jesu. Ovim predlogom zakona oni se izvlače odatle i puštaju nas da otvaramo teme kojima nije mesto kada su u pitanju izmene i dopune Zakona o radio-difuziji. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović, koji trenutno nije tu. Molim vas obavestite ga. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Dušan Petrović, pa potom Tomislav Nikolić.
Pošto Vladu Republike Srbije i ministra koji je ovde pre podne predstavljao Vladu povodom ovog predloga zakona ne interesuje ovaj predlog zakona, a oni koji su prisutni u ovoj sali verovatno izuzetno dobro znaju o čemu se radi, da ne bih ponavljao ono što su moji prethodnici iz SRS navodili ne samo povodom ovog predloga zakona nego uopšte koncepta radiodifuznog propisa, obraćam se građanima Republike Srbije, koji prate ovaj prenos, da dam nekoliko početnih informacija, da shvate o čemu se danas ovde raspravlja. Danas se raspravlja o najozbiljnijem vidu podvala koje mogu da se smisle u Republici Srbiji. Te podvale imaju svoj istorijat. Ne želim da se vraćam nekoliko desetina godina unazad, ali ako pođemo od ove pretpostavke da je od 5. oktobra Srbijom počelo da teče med i mleko, onda ću od tog datuma do danas da vas obavestim šta se sve to dešavalo. Sve što je vlast u ovom periodu radila to je bilo evropski, reformski, na konceptu demokratije i uz korišćenje drugih reči, a po pravilu su ih koristili ljudi koji ne znaju šta znače te reči koje upotrebljavaju. Tako smo jutros imali prilike da čujemo od ministra, čitam ono što stoji u stenogramu, "status javnog servisa zavisi od prvog dinara od pretplate koji dođe na račun Radio-televizije Beograd". Poručite ministru da je to glupost, izvinjavam se gledaocima. Ali, status javnog servisa jednog medija da zavisi od toga da li je pretplata došla na račun tog emitera, to je mogao da kaže samo čovek koji pojma nema šta znači reč "javno". Ne znam zašto ta televizija nije imala status navodno javnog servisa u vreme kada je Vukas bio direktor, Mitević, Vučelić, Milanović, Crkvenjakov, a i ovaj JUL-ovac danas? Uvek je to bio javni servis. Valjda se javni servis tumači prema tome šta te dve reči znače. Znače da je to što se radi u organizaciji države, a "javni servis" nepotrebno koristite kao pojam jer se radi o delatnosti od opšteg interesa. Potpuno ste izmestili stvar i problem ovog zakona. Ovo je izuzetno loš zakon, ovajkoji je donet 2002. godine. Ministar kaže da ne zna ko je donosio taj zakon. Zna se, taj zakon je doneo DOS. Ko je pisao - Vodinelići, udruženja novinara, ANEM. Ko je to branio - Žarko Korać, i taj zakon i Zakon o javnom informisanju. Oba zakona su loša. Zašto? Zato što nemaju koncepciju, već imaju papazjaniju, izmiksovano nešto. Zašto izmiksovano? Da bi se zavarala naša javnost, kao došla je demokratija. Nije došla demokratija. Ništa se u medijskoj sferi nije promenilo i zato sam malopre i rekao - šta je to epohalno doneo Crkvenjakov? Ništa. Šta je to epohalno doneo Tijanić? Ništa. Onaj pre njega je obezbedio svoju reklamnu agenciju, a ovaj obezbedio za sebe pravo da svakog meseca odlučuje o tome kako da rasporedi 900.000 ili ko zna koliko dinara, pa onaj veterinarski tehničar što vodi jutarnji program i po 50 ili 60.000 daje mesečno za frizere, a kamermani nemaju ni platu, a vi mene ubeđujete da je to javni servis i on će naročito da se transformiše kada od pretplate dođe prvi dinar Radio-televiziji Beograd. Vidite i sami da to nema blage veze samo sa sobom. Zašto je ovo urađeno? Upravo zbog toga da bi se sačuvala jedna politička dominacija. Ali kod vas je Srpska radikalna stranka uvek bila kriva. Ona je bila kriva i onda kada se suprotstavljala tome da lokalne zajednice, lokalna samouprava pravi svoje tzv. lokalne državne medije. Ako se lokalni mediji prave, treba da budu u privatnoj svojini. Tada ste nas napadali. Koalicija Zajedno, kada je skinula SPS, dohvatila je njihove medije i rekla, to je sada javna stvar. Finansirali ste, pa ste onda rekli da to mora u roku od nekoliko godina da se privatizuje i sada se ne primenjuje zakon, ali vama su puna usta demokratije - reformski kurs, sve po evropskim standardima. Što niste privatizovali? Nijedan medij se nije privatizovao od ovih na koje se odnosi Zakon o radio-difuziji. Hoćemo li i dalje da pričamo? Radio-televizije Srbije je prema ovom zakonu, 2002. godine, sve pripremila, januara 2003. godine otišli su obaveštenja prema onoj evidenciji i trebalo je da se krene sa pretplatom već u februaru 2003. godine. Ko nije sproveo zakon - Žarko Korać. Zašto niste smeli da naplatite pretplatu? Niste smeli zato što bi vas dočekali sa tojagama ispred stanova. Zašto - jer ste kritikovali taksu. Uveli ste televizijsku pretplatu, a nemate nijedan razrađen mehanizam kako da se naplati. Kako? Čujem neka pametna razmišljanja - pa podrazumeva se da svako ima, a oni koji nemaju neka obaveste RTS da nemaju televizor. Molim vas, gde to može? Srpska radikalna stranka je pričala da država treba da ima jedan radijski i jedan televizijski program, ova dva kanala neka se privatizuju. Ne, bila vam je važna dominacija, koja vam je važna i danas. Donet je Zakon o radio-difuziji i lokalne samouprave su, iako u zakonu pišete da se moraju privatizovati lokalni mediji, formirale lokalne državne medije. Imate tu situaciju u Paraćinu ili Ćupriji. Godinama se pričalo o tom primeru. O čemu mi pričamo? Kažete - postaće javni servis. A šta mi očekujemo od tog javnog servisa? Očekujemo nešto što se očekuje od svih medija, nešto što reguliše Zakon o javnom informisanju, da budu u sferi informativnog programa objektivni, pravovremeni, da istinito saopšte informaciju i nezavisno od svojinskog oblika bilo kog medija. Pa, to je profesionalni odnos prema nekom poslu, ali vi ne želite da pričate o profesionalnom odnosu, nego o dominaciji, i sada imate RTS, kojim više ne tako otvoreno rukovodi DOS, ali rukovode nevladine organizacije. I što reče Tomislav Nikolić - bio sam na jednoj televizijskoj emisiji u RTS-u, ko da sam bio u B92; i scenografija, i pitanja, i lica, i nasnimavanje i presnimavanje, i kidanje i šminkanje, sve je isto. Kažete, vi iz Demokratske stranke, super ste zakon doneli, ali evo da vas podsetim - bilo je sporova oko izbora članova Saveta radiodifuzne agencije. Pa, vi ste da bi zabašurili te sporove podneli predlog odluke da se izglasa da se razreše neki članovi, a kada je došlo vreme za glasanje vi glasali protiv. A ovi sada ponovo menjaju odredbu o žrebanju. Da vas podsetim, bilo je smešno kada smo pre nekoliko meseci birali članove Radiodifuznog saveta, jer je ovde bila ona tegla, pa je predsednik muvao da traži ko se bira na tri, četiri ili pet godina. Pa je to bilo smešno. Pa, naravno da je smešno ako jedan organ ima devet članova, a od toga osmorica imaju jedna prava, a onaj deveti ima ekstra prava. Pa naravno da je to u suprotnosti sa logikom, sa mozgom, da ne pričam o pravu i nečem drugom. Pogrešan je koncept zakona. Ministar nam se žali kako ne zna za kablovske televizije i ove stvari. Pa, neka pita Soroša, pa on ga je i doveo. Neka pita Soroša, Sonju Liht, nezavisne, nevladine i ne Kojadinovićeve organizacije. Pa, sve se zna. Pa, oni su na dobrom putu da uvedu i fiksnu telefoniju, kako su se razvili po našoj zemlji. Mi smo to kritikovali pre dve godine. Čini mi se da je Velimir Ilić pre dva meseca i on prvi put javno progovorio kako nema kontrolu. Epohalna stvar radio-difuzije, kako se biraju članovi Saveta radiodifuzne organizacije. Evo, iz trećeg pokušaja dolazi se do nečega, da izbori ne budu smehotresna olimpijada. Šta se drugo menja? Produžava se rok za privatizaciju tzv. lokalnih državnih medija. A onaj ko predlaže ne zna ni šta znači reč - javno, niti šta znači reč - delatnost od opšteg interesa. Vraća se pretplata. Ako se vraća pretplata, onda vratite u stanje pre maja 1993. godine. A onda ćete vi da kupite one uređaje koji će da špijuniraju građane ko nema televizor, ko ima televizor. I da podsetite onog vašeg ministra, jer je on u svom izlaganju rekao - svinjac, pa je onda nešto epohalno ostalo. Neka se skoncentriše. Brani RTS. To je TV Bastilja. Je l' ste je rušili buldožerima? Na tome ste napravili karijeru, pa se sada brinete za 8.000 ljudi. Pa za tih 8.000 ljudi je trebalo da se brinete i pre 10 godina. Pa ste ih napadali, pa i dan danas se kaže - ratni huškači, govor mržnje, a podsetite se i vaše "Sablje". Iskoristili ste medije. Nema koncepta. Zašto Radiodifuzni savet ne radi već godinama? Od onog prvog izbora? Pa, ne može zato što kad bi krenuo u raspodelu frekvencija brknuo bi u žive rane prst: pogodio bi Bogoljuba Karića, pogodio bi Mitrovića, pogodio bi Soroša, pogodio bi Amerikance, pogodio bi Anem. Ograničen je taj prostor. Nemate još ni plan raspodele frekvencija i kanala. Ima i onaj drugi savet za telekomunikacije, znate i sami, prvo on treba da završi posao, a države nigde nema. Mi smo vas upozoravali pre dve godine, kada ste donosili taj zakon i zakon o telekomunikacijama, da ste državu bacili sa strane, nigde je nema. Taj vaš koncept navodno nezavisnih samostalnih regulatornih tela, koji su potpuno u našem pravnom sistemu nedefinisani, i onda nam ministar zveči ovde kako on nema kontrolu, nema saznanja. Pa, državu ste odaljili od jedne oblasti i sada će Savet te Radiodifuzne agencije da bude sve i svašta. Nešto ako prirodno od tih medija izumre u nekom prostoru i nekom vremenu koje nam sledi, kasnije kada to dođe otprilike na neki optimalni broj, opet će povodom nekakve galame "držte vuka" da se skreše, da se završi i imaćemo tri ili četiri nivoa radiodifuznih organizacija, tzv. emitera, sa nečim navodno parcelisanim. A gde je profesija. Predstavnik G17 plus je hvalio i Čedomira Mirkovića i one velike programe itd. Pa, ljudi, vi ste sve to napadali. Pa tog pokojnog Čedomira Mirkovića niste hteli ni da vratite na RTS da radi kada mu je prestao mandat saveznog poslanika. Ko sad pravi te emisije? Neki koji su bili da se školuju. Gde? Budimpešta, Segedin, pa tačno se zna, 150 maraka, Nataša Miljković, pa oni drugi, pa onaj Nenad Stefanović, sve se zna. Nemate uticaj na RTS. Nemate. Kako je ko dolazio za vreme vaše vlasti, od 5. oktobra 2000. godine, da rukovodi RTS-om, tako je deo medijskog prostora ustupao privatnim medijima. Pa valjda vam je jasno. I kada je došla Suša, i kada je došao Crkvenjakov i sada ovaj Tijanić. Pričate tamo o nekim školama, o nekom znanju, a gde je ta škola, gde je to znanje kod nekih. Gde je to znanje? Gde se pronašlo to znanje? Vidite ko je sve došao iz privatnih medija u RTS. I sada tvrdite - on nije javni servis. A šta je ako nije javni servis? Ako nije javni servis, zašto ga finansirate iz budžeta? Kaže - on će biti kada dođe prva televizijska pretplata. Upozorite ga, molim vas, tako nešto ne sme da kaže jedan ministar. On stvarno ništa ne zna o medijima. Ništa ne zna o javnoj svojini. Kako je to moguće? Sada pokušavate preko Elektroprivrede da naplatite to. Elektroprivreda kaže - ne dolazi u obzir. Sedam posto pada naplata naših prihoda. A moram da vas podsetim, pošto ste sve i svašta napadali, evo i sada ako imate jedan strujomer u nekom objektu koji ne koristite, u zavisnosti od tamo neke snage, vi 150 do 160 dinara svakog meseca plaćate iako niste ni uključili struju. (Glasi iz klupa - to nije tačno.) Kako nije tačno? Ko to kaže da nije tačno? Taj ne plaća električnu energiju nego mu žena vodi evidenciju o tome. To samo neznalica može da kaže. Uzmite račun pa pogledajte. Imate i 18% PDV, imate fiksni deo koji se zasniva na određenom broju kilovata i 66 dinara po kilovatu. Ukoliko nemate potrošnju, ukoliko ste u zelenoj tarifi. Pogledajte molim vas u svojoj kući pa ćete da vidite - 160 dinara plaćate bez potrošenog kilovata električne energije. Nema koncepta za radiodifuzni sistem Republike Srbije. Svaki sistem koji bi se ovde uspostavio brknuo bi u interese i nevladinih organizacija, i ovih stranaca koji su zainteresovani da vrše mentalne manipulacije sa građanima Srbije, i kao rezultat tih mentalnih manipulacija nije ni čudo što B92 izvrće, prenosi i dezinformiše građane. I vi sada tražite od SRS neku saglasnost za ovaj koncept zakona. Koncept zakona je loš. Ne pruža nikakvu garanciju. Kome? Građanima. Prvo građanima. Ne pruža nikakvu garanciju za objektivno, istinito i pravovremeno informisanje. Ne pruža nikakvu garanciju za stvaralaštvo. Molim vas, RTS, koji treba da ima svoju produkciju, kupuje emisije poluprivatnih i nekih drugih kombinacija, raznih producenata i emituje preko svog kanala, tako se emituje VIN. Zašto bi se VIN emitovao na RTS-u? Gde je tu javni interes - objasnite mi. Gde je tu javni interes šta razmišlja Lila Radonjić. Gde je tu javni interes, šta razmišlja Nataša Kandić, Sonja Biserko? Pre neki dan se pojavio onaj Čedomir Čupić i sad on drži moralna predavanja nekome da li treba da podnese ostavku ili ne, da ne pominjem njegovu biografiju. Pa ona Jorga, koja je izgubila sa "Otporom" na izborima, pa onda onaj psiholog, on sad sve tumači, i suicid, depresiju itd. Ko je taj ko odlučuje ko će da ide na RTS? Zašto je javni interes da Čedomir Čupić drži vakelu na TV? Ko je to odredio? Nama ministar Kojadinović kaže: sve to može, ali to će biti javni servis kada dođe prvi dinar od pretplate na račun televizije. Jedan od mojih prethodnika reče: pre godinu dana ste menjali ovaj zakon i to u onom delu gde se biraju članovi Radiodifuznog saveta, a sada se ponovo menja taj deo. Da vidimo za koliko ćemo meseci ponovo da menjamo nešto. Da li vi koji ste došli na vlast, da li ste prozvali prethodnu vlast što nije krenula sa ispunjavanjem zakonskih obaveza? I u postojećem zakonu stoji da se pretplata naplaćuje, određen je mesečni iznos i zna se da treba neki konkurs da se raspiše, da se jave javna preduzeća koja će da vrše naplatu. Vi ste odredili Elektroprivredu. Pitam vas, zašto niste odredili poštu, ona je ranije naplaćivala pretplatu. Pošta je u daleko težem stanju nego Elektroprivreda. Ako niste mogli da izbrišete zakonsku obavezu, što niste bili uporni, pa da Žarko Korać krene od kuće do kuće - dobar dan, dobar dan, ja sam taj iz DOS-a, mi smo protiv naplate preko električnog brojila, mi smo uveli TV pretplatu, molim vas upišite se. E, ne sme, jer građanima je jasno da su prevareni. Ovde sporadično poneko od predstavnika pojedinih stranaka bivšeg DOS-a izlazi i drži nam predavanje o tome kakve su koncepcije i kakvi su sistemi u nekim državama. Manje ili više iznose tačne podatke, odnosno tačne u onom delu koji odgovara njihovoj političkoj opciji. Postavljam pitanje zašto niste do krajnjih konsekvenci razvili makar jedan sistem? Ima država u kojima svi građani plaćaju pretplatu, javni servis se gleda preko antena, a ovo privatno ide preko kablova. Građani čak ne smeju da imaju ni satelitske antene. Mislim da je Belgija, Holandija, tako nešto. U nekim državama oni koji su javni servis nemaju komercijalni program. Zna se, oni su tu zbog informativnog, umetničkog, obrazovnog itd. Koji je kod vas koncept? Nema ga. Ovde je koncept: drži vodu dok sam na vlasti, da se ništa ne reguliše, da bih sutra iz opozicije mogao da napadam, da cvilim i plačem kako sam upropašćen u oblati javnog informisanja. To je vaša poenta. Mi tu nećemo da vam damo saglasnost, jer ovaj koncept radiodifuznog zakona ne prihvatamo. On ne vidi državu, otvara probleme. Malopre ste se posvađali da li će se zvati difuzna organizacija Vojvodine ili Srbije, odnosno Beograd ili Novi Sad. Gde je Priština? Ako krenemo već sa tom pričom, onda vidite da je to sve besmisleno. Ako već kažemo gde je Priština, gde je Niš, gde je Kragujevac, a onda gde je mesna zajednica? Izlazi se iz neprekidnog začaranog kruga. Ko ima malo više medijskog prostora, on će svoje stavove prosto da ugura na silu nekome, a da li je to kvalitetno, da li je to trajno rešenje, da li je to sistem? Nije. Zato mi ne možemo da glasamo za ovaj predlog zakona.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević, a posle njega narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, koliko je Vladi stalo do ovog zakona i koliko je zaista značajan ovaj zakon za nju, kako nam je to gospodin ministar jutros govorio, najbolje potvrđuje to što njega danas nema tokom celog popodnevnog zasedanja. To govori o ozbiljnosti Vlade, to govori o spremnosti Vlade da se upusti u valjano rešavanje ovog pitanja i problema koje je kroz ovaj zakon želela da reši. Što se DS tiče, mislim da smo to i u prepodnevnom delu rekli, a i danas ponavljamo, krupne zamerke postoje, iako po članovima jako malo izmena, ali veoma se loš zakon čini i biće gotovo neprimenjiv, biće potpuno obesmišljena njegova suština. DS smatra, ono što je prva i najvažnija zamerka je to da je produženje roka za privatizaciju lokalnih medija sa jula 2006. godine na 31. decembar 2008. godine, nešto što je nedopustivo i što će napraviti još veće i još štetnije posledice po lokalne medije čiji su osnivači lokalne samouprave, odnosno skupštine opština i gradova. Ako imamo na umu da gotovo nema lokalne stanice u Srbiji koja se ne finansira iz budžeta lokalne samouprave, ovakvo rešenje znači da će se postojeće stanje, inače vrlo teško stanje u tim informativnim kućama, gotovo zadržati, ako ne i napraviti gore. Podsećam vas, Vlada već poseduje pravilnik o načinu privatizacije lokalnih medija, ali se niko u nadležnom ministarstvu nije setio da primeni taj pravilnik, naročito ne dotični ministar, koji je sebi dao za pravo da se jutros malo i izdere na opoziciju zato što je neko sebi dao za pravo da kritikuje njegov zakonski predlog. Javna preduzeća, čiji je osnivač lokalna samouprava, još jedanput kažem, u veoma teškom stanju su, tehnički i materijalnu su gotovo dovedena do ivice. Znajući da su budžeti lokalnih samouprava dosta skromni i znajući kako je to gospodin Dinkić projektovao transferna sredstva, kako izgledaju budžeti lokalnih samouprava, možemo pretpostaviti da će u narednom periodu te lokalne TV stanice biti u veoma teškom finansijskom stanju. I pored toga što se na kašičicu izdvajaju sredstva iz lokalnih samouprava za rad tih javnih preduzeća, to i dalje ostavlja prostor da lokalni moćnici mogu da utiču na programsku šemu preduzeća čiji su osnivači lokalne samouprave. Neće biti čudno, kao što smo to nedavno imali prilike da vidimo u Kragujevcu, da se urednici i novinari javnog preduzeća RTV Kragujevac pozivaju na informativne razgovore, jer je tobože vladajuća grupacija nezadovoljna reemitovanjem neke emisije. Sve češće ćemo imati prilike da vidimo kako opet neki, navodno članovi gradskih ili opštinskih veća zaduženi za informisanje, ovako rade. Umesto da pomažu svoja javna preduzeća, kritikuju ili ucenjuju urednike i direktore tih javnih preduzeća zato što im se programska šema ne dopada, a ucenjivaće ih tako što će im uskratiti finansijska sredstva ili će plate kasniti. Ako imamo na umu da se u budžetu jedne lokalne TV stanice u Srbiji nalazi ukupno negde oko 75 do 80% sredstava iz budžeta lokalne samouprave, a od 20 do 25%, u zavisnosti od toga da li je malo jača privreda ili je sposobnije rukovodstvo da iznađe nešto više sredstava, otprilike je to odnos sa kojim te medijske kuće raspolažu i sredstva sa kojima one raspolažu u toku godine. Dakle, nije li namera da jednim ovakvim odlaganjem procesa privatizacije sam predlagač ide dotle da, prepuštajući ih slučaju, sama od sebe ta javna preduzeća i nestanu. Nelogično deluje činjenica da se težnja za formiranjem javnog servisa, smanjenjem javne potrošnje ili izdvajanjem iz budžeta sredstava za finansiranje RTS-a, ostavlja prostor da lokalne sredine ili skupštine opština i gradova izdvajaju iz svojih budžeta za finansiranje javnih preduzeća informativne delatnosti, čiji su osnivači lokalne samouprave. Zašto se tu ne ide u smanjenje te javne potrošnje? Još jedanput kažem, i to govori u prilog tvrdnji DS da je odlaganje roka za početak privatizacije za 31. decembar 2008. godine nešto što je besmisleno. Amandman da se napravi neko kompromisno rešenje, pa da idemo na 2007. godinu, takođe je neprihvatljivo i da nećemo napraviti nikakav ustupak time što ćemo im taj rok skratiti na godinu dana, a i dalje ostaviti lokalnim čelnicima da mogu dobro da utiču i da kritikuju, ili da možda uskrate sredstava ako im se uređivačka politika ne sviđa. Tu nećemo napraviti nikakav pomak, niti ćemo zaista doći u situaciju da kažemo, imamo zaista nezavisne i objektivne medije u lokalnim sredinama. Ono što je vrhunac ovog predloga, to je vraćanje takse na brojila. To nije pretplata za javni servis, to je vraćanje servis na brojilo iz onog perioda, barem što se DS tiče, koja je to jasno i glasno i onda kritikovala, i sada kritikuje, to je taksa na električno brojilo i ništa drugo osim toga. Očekujem, neko je malopre od mojih prethodnika pomenuo da ćemo uskoro, kako ova vlada funkcioniše, da imamo i one čuvene švedske detektore koji će da otkrivaju neuredne platiše. Dakle, prema ovom predlogu izmena i dopuna Zakona nudi se finansiranje partijske televizije. RTS još uvek nije transformisana u javni servis i to je suština problema, i to je ono što DS ističe kao problem, nedostatak izmena ovog zakona. Ko nam to garantuje da će u periodu od kada počne da se ubira pretplata RTS biti transformisana? Da li nam to garantuje Tijanić? Ja njemu ne garantujem. Da li nam to garantuje Vlada ili Koštunica? Ni njemu ne verujem, ni njegovoj Vladi. Ko to garantuje da će se krenuti u proces transformacije RTS? Da li je garant Republička radiodifuzna agencija? Pravo da vam kažem, ni njima nešto puno ne verujem, s obzirom da se uopšte nisu oglasili prilikom izbora gospodina Tijanića za direktora RTS, svesno znajući da je njegov izbor protiv zakona. Dakle, imaćemo jednu paradoksalnu situaciju, državna televizija pod kontrolom Vlade, podsećam još jednom, direktora bira Vlada, upravni odbor bira Vlada, a sada građani treba da finansiraju rad RTS. Logičan sled stvari je da se u skladu sa zakonom prvo pristupi transformaciji RTS, a nakon toga da idemo u raspisivanje konkursa za izdavanje dozvola. Tek nakon tog procesa možemo, odnosno možete da izađete pred građane i da tražite plaćanje pretplate. Tada nećete imati partijski orijentisanu televiziju. Dokle god budete to tražili od građana, a niste završili posao koji je prethodio, nećete ih ubediti da to neće biti servis vladajuće grupacije ili bilo koje grupe koja na nekim narednim izborima osvoji vlast, jer zakon nije do kraja primenjen. Stvaranjem javnog servisa isključuje upliv politike i to je osnovna zabuna ili zamena teza ili neznanje što su neki od mojih prethodnika imali prilike danas da pokažu, čak je i potpredsednik Skupštine pokazao kako on vidi javni servis. To je u najmanju ruku bilo krajnje smešno. Kada imate direktno finansiranje iz budžeta, logično je da ćete imati upliv politike. RTS je preduzeće čijeg direktora i upravni odbor imenuje Vlada i vi sada hoćete da nam kažete da će to biti javni servis koji neće biti pod patronatom vladajuće grupacije. Nismo naivni, suviše smo ozbiljni ljudi, i vrlo dobro znamo kako će to funkcionisati. Gospodin Tijanić nam je na sednici Odbora za kulturu rekao da je RTS gotovo dovedena do bankrotstva. Zaista, poslanici vladajuće grupacije bili su dužni da nam objasne, oni koji su izlazili ovde, ko je to doveo RTS do bankrotstva? Kao poslanik DS, zaista bih želeo i voleo da mi, ako ne neko od vas, onda barem ministar, ali žao mi je, nema ga, kaže ko je to potrošio sredstva. Zašto je RTS dovedena do bankrotstva i koji je to mađioničar Tijanić doveo RTS u tu fazu da danas imamo takvo stanje. I zašto predstavnici vladajuće grupacije, koji danas zastupaju ovaj zakon i smatraju da je dobar i kvalitetan, kada smo imali rebalans budžeta nisu insistirali da sredstva koja su predviđena za normalno i nesmetano funkcionisanje RTS do početka transformacije ostanu RTS-u. Nego danas imamo situaciju da nam direktor kaže, nemamo sredstva, pred bankrotstvom smo, hajde, ko će da pomogne – građani. Kome da pomažemo? RTS-u? Koja je razlika između pretplate Miloševićeve i Koštuničine? Nema razlike, osim što ste i suviše mnogo manira poprimili od njih, preuzimate im modele plaćanja i nameta za građane Srbije. Znači, u ovom slučaju, pretplata o kojoj vi govorite nije pretplata, to je namet. To je namet za građane, a nije garancija da će građani zaista imati javni servis, da će novac koji su izdvojili za javni servis zaista biti usmeren u stvaranje jednog moćnog javnog servisa, da će ta sredstva ta zaista biti valjano utrošena. Ako su garancija za utrošak sredstava Koštunica, Tijanić i društvo u upravnom odboru, zaista imamo ozbiljnih rezervi. Dakle, najbolje bi bilo da je ministar ovaj zakon povukao. Što se tiče DS-a, ona je svoje stavove iznela. Još jednom kažem, ovo je jedan loš zakon, nakaradan, koji će u dobroj meri usporiti reforme koje treba da se sprovedu u oblasti radio-difuzije i mislimo da od ovoga što ste ovde napisali neće biti gotovo ništa, tako da bi najbolje bilo da se ovaj zakon povuče. Apelujem na one savesne poslanike vladajuće grupacije da još jednom razmisle i da ne daju glas za ovaj zakon, a kako stvari stoje, iskreno se nadam da oni neće i da će biti one volje koja će uskratiti poverenje za jedan ovakav zakon. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u raspravi koja se tiče uglavnom državne televizije pažljivo bi trebalo da slušate samo narodne poslanike SRS, zato što jedino mi nismo koristili tu televiziju za obavljanje svojih političkih poslova i jedno mi nismo zloupotrebljavali uticaj koji smo mogli da imamo na državnu televiziju. Kada slušam predstavnike različitih režima iz prethodnih vremena kako uvek hvale ono vreme u kome su oni vladali televizijom i uvek napadaju vreme u kome su neki drugi vladali televizijom, da vas podsetim da vas neki stranac uopšte ne bi razumeo. Evo, da sedi ovde u sali i da sluša raspravu o tome kako će biti finansirana državna televizija, uopšte nas ne bishvatio. Ako mu kažemo da je borba za demokratiju, u stvari borba za televiziju, ne bi nas razumeo uopšte. Srbija je takva zemlja, čudna, od davnih vremena jeborba za demokratiju, za mnoge političare, bezmalo za sve, bila borba da dođe na vlast. Onda se podrazumeva da će biti demokratije kada sam ja na vlasti. To je režim srpskih političara. Nema demokratije dok sam u opoziciji, pa naravno da će biti demokratije, pa ja sam na vlasti. A to što onda neko drugi počinje da cvili i da ima posledice koje je on imao dok je bio u opoziciji, njemu ne pada na pamet da bar izvrši analizu toga, pa da svoje ponašanje unekoliko promeni. Slušamo priču o bankrotu državne televizije. Hoćemo li da jadikujemo kada nam je cela Srbija, cela privreda bankrotirala, kada je svako od nas, građana Srbije, ne pričam za nas poslanike, ali svako od građana Srbije pred bankrotstvom, ili je odavno bankrotirao, pa mi sada razmišljamo o tome da li će nam bankrotirati državna televizija. Kako da bankrotira televizija koja ima tri nacionalne frekvencije. Pitajte privatnike koji imaju nacionalnu frekvenciju da li im je televizija u lošoj situaciji, da li žive od te televizije ili dodatno traže finansije. Samo upravljanje televizijom odlučuje hoće li televizija poslovati finansijski pozitivno ili ne. Ali, kada za ljude koji konstituišu vladu postane normalno da više ne obraćaju pažnju na državnu televiziju, jer tamo neko mora da ih sluša, jer su tamo tog direktora postavili dekretom, mogu da ga skinu dekretom. I kada prestane da obraća pažnju na državnu televiziju dođe ponekad u situaciju da se zamisli nad onim što radi i da se zapita kome je televiziju prepustio. Onda se setite da imate poneki zakon koji bi trebalo pogledati barem kako je donet, ima li nekih rokova, ima li nekih obaveza. Tako je i ovoj vladi palo na pamet da pogleda neke obaveze iz jednog od zakona i da ustanovi da su rokovi za ispunjavanje tih obaveza odavno prošli, a da niko nije ni prstom mrdnuo da obaveze ispunjava. Sada mediji bruje o tome šta će biti sa državnom televizijom, sa lokalnim medijima, kako ćemo birati Radiodifuzni savet i da li će televizija postati javni servis. Kako će da postane javni servis kada političari zovu telefonom urednika, direktora, urednike dnevnika, urednike nekih emisija, kada god im se ne svidi ono što o njima govore, ono što urade. A kako da postane javni servis kada mi koji ih nikada nismo pozvali, nikad nismo ni imali nikakav objektivan pristup na tim medijima, jer je u Srbiji sve naopako, pa ako nekome pretiš, taj razmisli o tome šta radi, a ako se ponašaš normalno i korektno on kaže - od ovog ne zazirem, ovaj ništa neće da preduzme protiv mene, iako sam mnogo toga uradio protiv njega. Zato na državnoj televiziji predstavnik SRS kada ode u bilo koju emisiju oseća se kao na sudu, jer je novinar u stanju sat i po da traži nekakve grehove, neke greške, da ga pita šta je to radio, pa je mene pitao glavni i odgovorni urednik televizije da li je tačno da sam pre 14 godina nešto izjavio na jednoj tribini u Kragujevcu. Bio je mart 1990. godine, ja počeo da se bavim politikom, a on je saznao šta sam to na nekoj tribini te godine izjavio, a pošto sam bio kandidat za predsednika, to je bilo jako dobro da me obruka pred spoljnim svetom. Ja ga onda pitam - dobro, jeste li to nekada pitali Tadića i Koštunicu, i da li smete da ih pitate. Naravno da nikada niko nikog drugog osim pripadnike SRS nije smeo da propituje, a kamoli da ih podseća na nešto što ovog časa može da izgleda kontraproduktivno. Sada gde smo došli. Imate čudnovat sastav, uređivački sastav na državnoj televiziji. Znali ste da vam dolazi Bogoljub Karić na državnu televiziju. Znali ste, dolazi Tijanić, dovodi ekipu Bogoljuba Karića, ali u toj ekipi ima onih koji rade za DS. Ćutali ste jedni, ćutali ste drugi, treći, a šta ćemo sada. Sada to sve treba izdržavati. E pa lepo predlažem, stranke koje tamo imaju direktora, glavnog i odgovornog urednika, urednike dnevnika, da odvoje pare i da finansiraju državnu televiziju. Para imate koliko hoćete, imate prijatelje u inostranstvu, nemojte baš sve da uzimate za sebe, dajte nešto i za državnu televiziju, zato što ste bili protiv toga da televiziju finansira pretplata. Moguće je da se 5. oktobra izlio gnev na ulice i zbog drugih razloga, ali 50 posto građana koji su 5. oktobra bili na ulicama Beograda bili su zbog TV pretplate. To je za vas bila omiljena tema, to je bilo glavno oružje kojim treba da bude srušena vlast. A čime ste drugo mogli da je srušite. Borbom protiv NATO pakta. Na to vlast nije padala. Čime ste drugo mogli nego time da narod plaća TV pretplatu, pa čak i u svinjcu, u kome ima dve svinje a nema televizor. Niste razmišljali mudro kao ljudi koji dok su u opoziciji moraju da govore ono što će raditi kada budu na vlasti. Naravno, svi vi osim radikala koristili ste lokalne medije, medije lokalne samouprave. Milošević i JUL, više bih rekao JUL, znači Tijanić i JUL, držali su državnu televiziju, "Politiku", tako te državne medije, a vi ste onda našli oružje, pobedili ste na lokalnim izborima 1996. i formirali ste lokalne televizije. Od Horgoša do Dragaša pokrili ste medijski prostor u Srbiji televizijama koje su bile protiv Miloševića. Ratovali ste jedni protiv drugih, izdržavali ste te medije sredstvima lokalne samouprave, a onda je vama evropejcima Evropa rekla - odakle vam pravo da lokalna samouprava finansira televiziju. Ima li tog primera u svetu? Onda ste doneli nekakvu odluku da za dve-tri godine izvršite privatizaciju lokalnih medija. Smenjena je ta vlast, došla je nova i ta vlast nova sada sebi ostavlja još tri i po godine, ili dve i po, zavisi, za ove rokove koji sada pišu na papiru, da izvrši privatizaciju tzv. lokalnih medija. Zašto nije taj član zakona izgledao drugačije? Zašto nije rekao - gase se lokalni mediji, mediji lokalne samouprave. To je reforma. Evropa kaže - gasi, i ti gasiš. A ne kažeš Evropi - ugasiću za tri godine ili ugasiću za pet ili nikada neću da ugasim. Šta će vam ti lokalni mediji više? Sa koliko ih sredstava u budžetu izdržavate? Svojevremeno u Kragujevcu više je išlo sredstava na televiziju nego na sva druga davanja, pre nego što ste vi počeli da haračite po Kragujevcu. Više nego na sva druga davanja, više nego na davanja na koja je opština obavezana zakonom. Najvažnije je bilo izdržavati televiziju, pa se pročulo u Kragujevcu da država hoće da zatvori lokalnu televiziju, pa su bili štrajkovi pred lokalnom televizijom - ne damo TV Kragujevac. Da li je sada iko gleda? Više niko i ne gleda. Verko gleda da vidi da li su promenili politiku uređivačku sa vas na njega. Samo zato gleda da im kaže da sutra nema pare. Šta će vam takvi mediji koji zavise i strepe da li ćete im dati novac da bi mogli da se izdržavaju? Jeste li ikada primetili da se radikali bore za bilo koji medij? Nije tu ministar Kojadinović, podsetio sam ga iz klupe, a ko se mrzo one zime kad mu je otimao Nebojša Čović televiziju? Radikali. Nikog drugo nije bilo pred Studijom B, a mi nismo imali pristupa na Studiju B uopšte. Imali smo osećaj za demokratiju, znali smo da vlast ne sme da otima medije. Svi sada imate putera na glavi. Mediji su bolna tačka srpske političke scene. Hajde da to raščistimo jednom. Hajde da naš uspeh na izborima zavisi od toga šta radimo i šta ćemo da uradimo kada pobedimo, a ne kako nas mediji predstavljaju, a ne koliko uticaja na medije imamo. Nemojte da se povodite za zapadnjačkim uticajem medija na političku scenu, jer vidite da i to ne pomaže. Ogroman uticaj ima vlast, ogroman uticaj ima DS, a radikali najjači. Očigledno da to nije u srazmeri. Čak je i obrnuto srazmerno. Što se više pojavljujete na televiziji, nama rejting u narodu sve više raste. Zato predlažem da ovaj zakon ne prihvatite, bilo bi dobro da ga je ministar pročitao, shvatio bi o čemu se radi, možda bi ga i povukao, i da sednemo da napravimo izmene i dopune ili novi zakon koji će potpuno da reguliše ovu materiju, da svi budemo zadovoljni, i da građani Srbije budu zadovoljni i da imaju javni servis. Spreman sam da glasamo za finansiranje javnog servisa. Naravno, platio na mostu ili na ćupriji svejedno. Da li novac ide iz budžeta, poreza, taksi i raznih drugih nameta ili se plaća pretplata, građaninu Srbije je to svejedno. Ali, on hoće da zna šta plaća. Oni će sad da vas pitaju - dobro, savetovali ste nas da ne plaćamo TV pretplatu dok su socijalisti i radikali bili na vlasti. Nismo plaćali struju da ne bi bila plaćena pretplata. Šta sad? Bilo je tamo organizovano postavljanje burića u gradovima, donesi račun za struju, upali ga ovde u buretu da snimi Bi-Bi-Si, da snimi Si-En-En, da snime svi. Sada ste došli na vlast i tražite da vam narod plati pretplatu. Da li će Pera Perić, koji po vašem savetu nije plaćao tv pretplatu, doći sutra da plati? Neće. Koje ćete mere da preduzmete? Da li ste spremni vi koji uvodite TV pretplatu ponovo da preduzimate mere protiv onih koji TV pretplatu ne plaćaju? Neće oni biti besni pa zbog toga ne plaćaju pretplatu, oni nemaju od čega da plate. Srbija je danas u jako lošijoj situaciji nego pre tri godine, lošijoj nego pre pet, lošijoj nego pre 12, kada je pretplata na ovaj način uvedena, pa predstavljala osnov, i možda ste lokalne izbore dobili na pretplatu, to tek treba da se analizira. Razmislite dobro šta činite. Dve frekvencije, koje državna televizija ima viška i ne zna šta će sa njima, dovoljne su da se finansira ona jedna koja mora da ostane u vlasništvu države. Rešenje je jako prosto i to se odmah rešava, a lokalne medije u roku od mesec dana ugasite. Ja vam kažem, privredu ste zatvorili i ugasili, i to je prošlo bez potresa. Nemojte uopšte da se brinete za lokalne medije. Tim pre što kada ste ih osnivali kadrove ste morali da dovlačite iz Beograda. Niko nije imao kadrove, a dobili ste 150 lokalnih televizija. Ako na taj način shvatate demokratiju i informisanje, imaćete podršku i SRS, ali ako je za vas javni servis ono što je jutros rekao ministar, pa kaže - vi znate da u vreme socijalista i radikala to nije bio javni servis, a sada smo mi na vlasti pa je sada to postao javni servis, ako tako shvatate državnu televiziju, mi u tome nećemo da učestvujemo. Kao što smo imali hrabrosti i ponosa da napustimo upravni odbor televizije u vreme kada smo bili deo vlade, tako ćemo tek sada imati još više hrabrosti da vas napadamo za ono što činite sa državnom televizijom. Pogledajte izbor kadrova na državnoj televiziji i pogledajte gde su se školovali u medijskoj sferi. Gde su se školovali? U tzv. nezavisnim medijima. Ko ih je školovao? Soroš i ostali. To ne može da bude srpska i ne može da bude nacionalna televizija. Ali, naravno mi tu oznaku srpska treba da izbacimo i iz udžbenika istorije, skoro iz svega što ste u poslednjih pet godina odštampali, napisali, snimili, zato što ste pogazili taj osećaj za nacionalno, mnogo više nego što ga gaze oni koji vas savetuju da to gazite. Da imate osećaja prema Srbiji toliko koliko Amerikanci imaju prema Americi, možda sa ove govornice ne bih imao šta da vam zamerim, ali vi ste uvek težili da budete veći katolici od pape, pa se to vidi i na ovom zakonu, a i na svim onim tzv. reformskim koje ste usvajali ili koje ćete ubuduće usvajati.
Gospodin Marković nije tu, obavešten sam u međuvremenu. Reč ima narodni poslanik Anita Beretić, a neka se pripremi narodni poslanik Nataša Jovanović.
Poštovani predsedniče, uvaženi predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, da odmah na neki način jednom digresijom započnem ovo moje razmišljanje o Predlogu izmena i dopuna Zakona o radio-difuziji. Naime, ono što obeležava moje razmišljanje o današnjoj temi jesu dva paradoksa, naravno po meni paradoksa. Jedan da najuspavaniju i najsporiju Vladu u novijoj srpskoj istoriji, po mom skromnom mišljenju, obeležava višak aktivizma kada je donošenje i predlaganje ovih izmena i dopuna u pitanju, potpuni višak aktivizma. Drugi paradoks, nad kojim sam za sada samo začuđena, jeste da se u potpunosti slažem sa dijagnozom, ako je mogu tako nazvati, deo izlaganja svog prethodnika, da su mediji, parafraziraću sada, najbolnija tačka našeg javnog života i našeg društva. Tu se u potpunosti slažemo. To da se slažemo možemo da predstavlja ipak jedan civilizacijski napredak u našoj komunikaciji javnoj i ja sam time zadovoljna, jednostrano sam time zadovoljna. Naime, ono što obeležava nešto što bi trebalo da bude argumentacija narodnim poslanicima za podršku ovom predlogu, praktično od predstavnika skupštinske većine i predstavnika Vlade, odnosno nadležnog ministra, koji nažalost nije ovde pa mu ne možemo uputiti pitanja i bićemo verovatno uskraćeni za odgovore na pitanja koja su već u toku dana postavljena, praktično je potpuno izostala. Ono što će obeležiti pokušaj da se argumentuje ovaj predlog jeste samo po ko zna koji put obračun sa prethodnom vladom, naročito sa prvom i drugom godinom prethodne vlade, i naročito i po ko zna koji put uzimanje u usta i citiranje, sada već pokojnog nažalost, premijera Zorana Đinđića, a sve u nameri da se i dalje borimo protiv toga što je 2000. godine započeto. Ne može se i ići napred i pokušavati vratiti unazad, ići napred i stajati u mestu. To je prosto neizvodljivo. Umesto argumentacije dobili smo u izlaganjima, manje-više, ali ipak zaista više puta, samo dokaz za potpuno odsustvo bilo kakve vizije kako bi ova oblast praktično trebalo da izgleda, a i više od odsustva vizije dobili smo dokaz o potpunom odsustvu spremnosti, a ako hoćete i hrabrosti, jer toga treba mnogo, da se na moderan način ova važna, ova najbolnija tačka našeg društvenog i javnog života uredi na savremen način. Dakle, ne vidim iz nastupa predlagača, niti predstavnika skupštinske većine, niti jedan argument kojim bi potkrepili poslanike da eventualno svoju odluku preinače i podrže ovaj zakon. Što se tiče Demokratske stranke praktično niti jedan argument nismo dobili. Zašto sam rekla da je ovo višak aktivizma? Najviše puta smo čuli da je postojeći zakon praktično neprimenjiv. Ja se naravno sa tim ne slažem, ali pod pretpostavkom da i jeste, pitam predlagača, i ostaću očigledno uskraćena za odgovor, kako će nam objasniti da će sa ovih nekoliko članova koje nudi kao izmene i dopune učiniti zakon primenjivijim od njegove aktuelne forme i sadržine. To uopšte nije tačno. On jeste primenjiv, ali on nije primenjivan, niti je bilo pokušaja da se on primeni i to je fakat. To iz onog razloga o kojem sam govorila, jer nema spremnosti, nema vizije, nema hrabrosti da se u taj proces uđe. Tri teme uglavnom su ovde uvučene, i to ne bezazlene teme, a o njima smo manje-više ceo dan i govorili. Dakle, šta će to učiniti da kompletna oblast koju pokriva Zakon o radio-difuziji bude bolje uređena ako se članom 1, kojim se menja član 27. postojećeg Zakona, a tiče se sastava i prava članova Saveta, briše stav 3. i na taj način oduzima ili uskraćuje stečeno pravo veta predstavniku koga imenuje AP Vojvodina. To je dobro pitanje. To je ono pitanje na kome, nadam se, da će naši susreti biti sve češći i češći u smislu usaglašavanja ili međusobnog podržavanja. To je naš cilj kao društva. To treba da bude cilj savremenih slobodnih medija i izgradnju takvih medija mi treba da podržavamo. Ne treba da se plašimo drugačijih, ne treba da se plašimo stečenih sloboda ili stečenih prava. Svako ukidanje ili umanjivanje stečenih prava i sloboda jeste neminovno povratak unazad. Dakle, nije tačno ono što predlagač kaže u obrazloženju da se ukida pravo veta predstavniku iz Vojvodine u Savetu zato što on tobože ima više prava od ostalih članova Saveta i što može zloupotrebiti pa usporiti ili onemogućiti donošenje odluke bilo koje vrste koja se tiče bilo kog dela Republike Srbije. To nije tačno. U postojećem Zakonu u ovom članu jasno se kaže da za ovim pravom predstavnik, koga imenuje AP Vojvodina, poseže samo u situacijama koje se tiču odluka koje se primenjuju na teritoriji AP Vojvodine. Na koji način se može demokratičnost i sloboda u nekom društvu jasnije predstaviti nego autentičnom zastupljenošću. Valjda najviša institucija u AP Vojvodini ima tu težinu jednaku kao i svaki drugi član koga imenuje ostale institucije i organizacije, udruženja, verske zajednice itd. Zašto tu imamo strah? Nisu svi vernici u Srbiji, pa nema straha od toga da će ateisti biti ugroženi time na koji način će glasati predstavnici verskih zajednica u Savetu. U čemu je tu problem? To je po meni potpuno u redu. Lokalni mediji - tu je takoreći već sve rečeno. Ovo je najočigledniji deo u Predlogu izmena i dopuna ovog zakona kojim se praktično pokazuje apsolutno nemoć i potpuna rešenost da se stoji u mestu, da prođe još ovo vreme, pa da vidimo posle šta će se dogoditi. Dakle, rok u još važećem Zakonu o radio-difuziji jeste 2006. godina. Jeste, još uvek je bilo dovoljno vremena, i godinu dana iza nas i ovo vreme ispred nas, da se naprave kvalitetna uputstva, pravilnici, da se time bavi čitav jedan sektor u Ministarstvu. To je važan posao, a time se niko ne bavi. Lokalni mediji, to je čitava mreža potpuno neuređena i pri tom svako drži za sebe to malo neke moći, i to je sve što se ume uraditi sa lokalnim medijima. Ni korak jedan nije napravljen. Pretplata - Demokratska stranka naravno neće širiti demagogiju. Ovde je izneto niz argumenata zašto pretplata – da. Ona jeste predviđena postojećim zakonom i to za nas nije sporna tema. Razlika je između onoga što treba da se uvede kao pretplata za javni servis i onoga što smo imali u prošlim vremenima, što se zvalo ne znam ni kako, taksa na ovo, taksa na ono, i protiv čega jeste tadašnja opozicija bila, i to je činjenica. Protiv toga jesmo i sada jer to liči na to. Mi tražimo i hoćemo zaista javni servis. Mi hoćemo da građani na određeni način učestvuju u kreiranju tog javnog servisa i da javni servis pruži za svakog ponešto. To je javni servis. Nije javni servis ono kako ga vidi ova politička nomenklatura, pa sutra neka druga. Ne, ovde je bilo i duhovitih ispada o tome šta se sve dešava, pa kako se pravi javni servis nakon obavljenih izbora itd. To nije to. Mi do sada, opet za ovo vreme, nismo dobili nijedan pokušaj projekcije, projekta, ponude kako ovo ministarstvo, kako nacionalna televizija vidi put ka transformaciji u javni servis. Ponuda i ono što jeste zadovoljenje različitih potreba svih građana jeste ponuda koju treba da pruži javni servis i to je ono što treba da bude plaćeno. Ali, kao obaveza za nešto što je apsolutno nedefinisano i za nešto što ostavlja ne samo odškrinuta vrata nego čak širom otvorena vrata za ponovnu apsolutnu politizaciju nacionalne televizije, protiv toga Demokratska jeste. Iz svih ovih razloga, naravno da nismo u mogućnosti da podržimo ovaj predlog zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova skupštinska govornica i ovo mesto već 15 godina je poprište sukobljavanja i različitih mišljenja kada je u pitanju nacionalna odnosno Radio-televizija Srbije. Ona nije nacionalna, zato što mi danas nemamo nacionalnu državu, u kojoj predstavnici većinskog srpskog naroda i predstavnici svih drugih nacionalnih manjina treba da se osećaju sigurno, slobodno i da razvijaju svoju slobodu mišljenja i demokratske procese, a to nemamo zbog toga što imamo takvu vlast, takvog predsednika Republike. Zaista je neverovatno da neko sebi da za pravo, a naročito aktuelni direktor Radio-televizije Srbije, koja je sve samo nije nacionalna televizija, da sa sloganom, uz sve one suncokrete i uz zastave zemalja Evropske unije, svake večeri pokušava, kao prethodnica usvajanja ovog zakona, da ubedi građane Srbije da je to nacionalna mreža evropske Srbije. Prvo, vi, a mislim na vladajuću strukturu i na ovaj propali DOS-ovski režim, ne možete još uvek da razlučiti u svojoj glavi da je Srbija odavno u Evropi i da evropska Srbija i integracioni procesi, onako kako ih vi zamišljate i pokušavate da ih sprovodite, Srbiju vode u još veći ambis. I da to što mi pružamo ruku Istoku, a u isto vreme želimo da sarađujemo sa Zapadom, ne može vama da služi kao nauk i kao dobra lekcija, koju vam stalno u predizbornoj kampanji pružaju srpski radikali. Zato što je Radio-televizija Srbije – i pod SPS-ovskim režimom i u vreme kada je Srpska radikalna stranka bila manjinski partner i učestvovala u vlasti, u najteže vreme po državu i narod, za vreme sankcija i NATO bombardovanja, kasnije za vreme ozloglašenog dosmanlijskog režima, uspostavljenog posle petooktobarskog mafijaškog puča u našoj zemlji, pa sve do novog ovog sada DOS-a i Koštuničinog vremena, – na ovaj ili onaj način želela da u pogrešnom svetlu, nekada apsolutno monstruozno, a sada na neki umereniji način, ali apsolutno da minimizuje ulogu Srpske radikalne stranke, njenog danas u Hagu zatočenog predsednika, prof. dr Vojislava Šešelja, koji vama valjda pokazuje, ako želite nešto da shvatite i vidite, kako se to brani nacionalni interes, i šta je zapravo nacija i država, i kako bi trebalo odgovorni političari da nastupaju. Pa zato, da vežem jedan segment rada takozvane nacionalne televizije za to sada, na svu sreću svih srpskih patriota, takvo delovanje doktora Šešelja, segmente iz sinoćnjeg Drugog dnevnika. Svi vi koji ste, kao i ogromna većina građana Srbije već tri dana u prilici da pratite briljantno svedočenje profesora dr Vojislava Šešelja pred Većem Haškog tribunala, mogli ste da vidite da je on koristio pre svega svoje fantastično pravničko zvanje, a zatim visprenost, danas jednog od najuglednijih političara, ne samo ovde kod nas, nego uopšte i na prostorima bivše Jugoslavije, Balkana i Evrope, kako god hoćete. On je državnički mudro i odgovorno, odgovarajući na pitanja, želeo da skine anatemu i sa srpskog naroda i svega onoga što nam je pripisivano od strane tzv. nezavisnih i slobodnih medija, finansiranih od Soroša, koji se i dan-danas finansiraju, ali za to juče nije imala sluha tzv. nacionalna televizija i urednik drugog dnevnika. Umesto da faktografski prenese deo svedočenja u izboru od četiri sata njegovog jučerašnjeg rada i truda u Haškom tribunalu, nacionalna televizija, RTS je u drugom dnevniku potpuno tendenciozno, preuzimajući valjda od neke agencije koja je pod direktnom kontrolom ili Soroš fondacije i svih onih koji rade suprotno interesima države i naroda, ili je to tako želeo urednik Drugog dnevnika, potpuno suprotno od onoga što je on govorio i želeo, a kao što će nastaviti i narednih dana, da govori o istini i samo istini, u Drugom dnevniku rekla, parafraziraću spikerku, voditeljku koja je to govorila, u prilogu sinoć, da je on, zamislite, u julovskom retoričkom maniru, izvrćući činjenice, želeo da juče prikaže kao istinu nešto što su Srbi radili protiv nekih drugih, namerno želeći na takav način da vrši obmanu javnosti. I vi sada pokušavate da ovakvim predlogom zakona kažete građanima Srbije koji su sa velikom radošću, pre svega što su iskreni, zato što su ojađeni, poniženi, u nacionalnom i ekonomskom smislu, dočekali posle dve i po godine da im se takav čovek, takav srpski junak obrati kroz svedočenje, kao svedok odbrane u slučaju Slobodana Miloševića, vi sada tim ljudima, koji su sa nestrpljenjem čekali pojavljivanje dr Šešelja i svojim očima gledali direktan prenos iz Haga, putem nacionalne televizije govorite da on zapravo govori nešto drugo, a ne ono što je on zaista rekao. Znate, nikakve razlike nema, kao što je jutros nekoliko puta potencirao gospodin Aleksandar Vučić, između informativnog programa, u tom smislu kada je u pitanju takav način izveštavanja, između RTS-a i Televizije B92. Zato što sve ono što predstavlja nacionalni oporavak, pomak u smislu da se konsoliduju sve napredne, mislim na nacionalne i patriotske snage u ovoj zemlji, vi ne želite da predstavite kao takve, samim tim se minimizuje uloga srpskih radikala i samim tim je i pojavljivanje čelnika SRS na RTS-u dovedeno u pitanje preko cele godine, osim kada nisu raspisani lokalni ili parlamentarni izbori. Očit primer za to je i zamenik predsednika SRS, koji vam je jutros govorio o svom neprijatnom iskustvu, u najmanju ruku kada je RTS u pitanju, ali šta ćete više od toga da na RTS-u primera radi nikada nije, u jednom jedinom minutu, u nekoj od ovih famoznih informativnih emisija gostovala gospođa Pop-Lazić, koja je potpredsednik Centralne otadžbinske uprave naše stranke i potpredsednik Skupštine, i drugi srpski radikali. Gde su oni u ovim novim autorskim izdanjima Karićevih kadrova, preuzetih od strane Tijanića. I da ne bude zabune, mada to građani vide, jer u urbanim sredinama, kako vi to, pogotovo demokrate, volite da nazivate gradske sredine, gleda se kablovska televizija, ni ta Miljkovićka, ni Milićevićka, ni Stefanović, ni svi ostali Tijanićevi kadrovi i perjanice ništa nisu izmislili novo. Sve su to pokradene emisije sa drugih televizija iz Evrope, što Rai Una, Dua, što francuskih televizijskih kuća, Bibisija, Sienena, jednostavno kroz novi koncept informativnog programa. I takve emisije, u kojima nema čelnika SRS, govore uglavnom o temama gde se vrši zamena teza i gde se građanima baca prašina u oči, i gde se ne govori o teškoj ekonomskoj i socijalnoj situaciji, o onome šta nam preti i kakva nas budućnost čeka, decu u Srbiji, posle svih katastrofalnih poteza sada Koštuničine Vlade, sa sve Draškovićem i potpisivanjem sporazuma sa NATO paktom. A pre toga da ne govorim o onom, jednom od najcrnjih vremena u istoriji Srbije, kao što je vladavina DOS-ovskog režima na čelu sa Demokratskom strankom. Ono što građani ne moguda prihvate iz bledih argumenata ministra Kojadinovića, koji nije želeo da uvaži Narodnu skupštinu i da se u popodnevnom zasedanju pojavi ovde, jeste njegova jadikovka, zajedno sa Tijanićem, nad navodnim bankrotstvom RTS-a. Zašto se niste zapitali i zašto niste tako zakukali, nikada nisam čula Kojadinovića, ni u jednom od svojih nastupa, da se brine za sudbinu građana Srbije i kako oni teško žive. Zašto vi ne zamislite malo situaciju da živite od primanja četiri ili pet hiljada dinara mesečno, ili da možda nemate ni toliko, jer preko milion ljudi nema jedan jedini dinar, ima nula dinara svakog meseca jer ne radi, kako je tim ljudima i kako će oni da reaguju kada dobiju račune za struju, sa sve ovom pretplatom, uz amandmane Vlade, koja je tako famozno smislila da se kroz ugovor, zamislite, Javnog preduzeća RTS-a i Elektroprivrede Srbije vrši naplata za tzv. javni servis. Prvo je trebalo da krenete od činjenice kolika je cena struje i da malo spomenete, nije zgoreg, i kroz ovu temu i ovaj zakon, mafijaški kumovski par Hamovića i Lazarevića, koliko su oni opljačkali građane, pa da onda građani na računima za struju, gde imaju neverovatnu cenu kilovat sata, mnogo veću nego u svim zemljama u okruženju, imaju još jednu stavku koja je maltene ista kao buduća pretplata za RTS, a to je remont postrojenja Elektroprivrede Srbije, uz sve one kredite, donacije i kontragarancije. I sada ćete vi da poručite građanima Srbije da će uz remont, uz takvu cenu struje, da plaćaju pretplatu za televiziju, koja je sve samo nije nacionalni program. Ne štiti ni nacionalne interese. Veoma često, kao ekskluzivce u Drugom programu dnevnika RTS dovodi ljude, jer računaju da je tada gledanost RTS-a najveća, koji veze nemaju ni sa stvarnošću, koji su nabeđeni analitičari, psiholozi, vojni stručnjaci, od Trebješanina, preko Veljka Kadijevića, ne onog generala nego ovog novog iz Atlantskog saveza, pa sve do Zdravka Čolića, koji je jedini bio iskren pa rekao, kada se pojavio u Drugom dnevniku RTS-a, da mu je to čast i da je on to želeo od svog detinjstva, i da je to za njega počast, a da neće naravno da govori o temama koje se tiču ekonomije i onoga kako narod živi. Građani Srbije, oni koji na Pešteru mogu da gledaju samo prvi program RTS-a, ili na jugu Srbije, ili u ogromnom broju gradova, opština i sela gde nema kablovske televizije i drugog izbora, ne mogu da prihvate da je navodno bankrotstvo RTS-a i nova uređivačka politika nešto što će da predstavlja bolju budućnost za Srbiju i srpski narod, da ćemo bolje da se predstavimo svetu, da ćemo bolje da idemo u korak sa vremenom i da će od toga koristi da imaju i deca koja žive ovde, ljudi koji su bez posla i oni koji jedva sastavljaju kraj sa krajem. Što se tiče ovog umrežavanja, a malopre je bilo reči o tome, navodnih slobodnih i nezavisnih medija, veći šljam nije mogao da se skupi nego u pojedinim TV i radio stanicama Soroševih plaćenika, istih plaćenika kao što je ona narkomanka i šiptarski lobista Nataša Kandić. Da je to tačno, govori primer iz Kragujevca. RTV Kragujevac je gotovo potpuno na budžetu siromašnih i ojađenih građana Kragujevca, i sada pod Stevanovićevom vlašću, i ranije pod DOS-ovskom, i pre toga, kada su oni bili zajedno, a sada kada više nisu. Za vašu informaciju, za 2005. godinu iz budžeta grada Kragujevca, siromašni Kragujevčani, u gradu gde najmanje 40.000 ljudi nema posao, izdvaja 45 miliona dinara. Ne samo da je ta televizija poprište antisrpske histerije i da tamo nema najveće parlamentarne stranke u Srbiji, kao što je SRS, jer primera radi, gospodin Tomislav Nikolić, koji je Kragujevčanin i najpopularniji političar u Srbiji, i danas predstavlja SRS ovde u otadžbini u odsustvu našeg predsednika, poslednji put je u studiju TV Kragujevac bio na našu krsnu slavu - 12. februara 1996. godine, u gradu u kome SRS ima veliku odborničku grupu, predstavlja argumentovanu i žestoku opoziciju Stevanovićevoj vlasti, u takvom gradu nema mesta na TV Kragujevac za SRS. Ali, ima za one koji su neprijatelji Srba i ima za sve one koji veoma rado, a njih je u biračkom telu, hvala bogu, sve manje i manje, prate kako izveštava ANEM-ova produkcija i kakve monstruozne emisije ima u svojoj produkciji protiv naroda i države. Tako se na TV Kragujevac desio skandal neviđenih razmera. Da u kampanji ove narkomanke Kandićke protiv gospodina Tomislava Nikolića i u kampanji koja je sprovođena od strane B-92 i drugih Soroševskih plaćenika protiv srpskog naroda, uoči obeležavanja onoga što se dešavalo u Srebrenici, TV Kragujevac dva dana zaredom emituje iz ANEM-ove mreže emisiju pod nazivom "Zašto se u crkvi šapuće". Vi koji ste gledali emisiju tu emisiju iz te produkcije i vi koji niste, morate da znate da je to najmonstruozniji napad na srpski narod i na SPC, koja nikada, zajedno sa svojim narodom, nije imala zločinačku ideologiju. Kao što je to gospodin Nikolić rekao na skupu "Istina" u Sava centru, mi to nikada nismo bili, to nisu bili ni naši preci, niti će to biti deca u Srbiji. To nikada nije bila ideologija SPC. To plaćaju građani Kragujevca zato što su Stevanović i kragujevački vlastodršci odlučili da se ove godine ona finansira tim iznosom, umesto, kao što je to predlagala SRS, da se ta televizija apsolutno ugasi, bespotrebna je i ona ne predstavlja javni servis, servis građana, troši ogroman budžet i predstavlja nešto najgore kada je takva produkcija u pitanju, što svaki čovek može da vidi, svako onaj ko se oseća odgovornim i ko ne želi da se o njegovom narodu i njegovoj državi tako govori. Pogledajte kako se ponaša gradska televizija, odnosno Bogdanovićev "Studio B". Da li je ikada novinar "Studija B" došao i objektivno, realno izveštavao sa redovnih konferencija za novinare koje u Zemunu drži predsednik opštine gospođa Pop-Lazić, ili u opštini Grocka, bilo gde, gde su radikali na vlasti i gde su ljudi koji su spremni da raskrinkavaju svaku aferu na nivou grada, počev od Arene, preko parkinga i svih Bogdanovićevih mahinacija, ili odnos grada prema opštini Zemun, ili u afirmativnom smislu sve ono što ta opština radi da bi građani opštine Zemun živeli bolje. Nema tih izveštaja, ali ima napada, beskurpuloznih napada, hajki, laži i obmana, i kada je u pitanju predsednik opštine Zemun i radikali na vlasti tamo, kada je u pitanju SRS. Dakle, Beograđani moraju i to da podnose i to da plaćaju. Od grada do grada, gde god su oni koji ne misle kao SRS, obračun je sa političkim neistomišljenicima. Isto vam je i na RTS-u bilo, od obnavljanja višestranačja do danas jedino SRS nikada u tome nije želela da učestvuje. Kao visokomoralni i časni ljudi, na svom primeru su to pokazali i Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić, kao članovi Upravnog odbora RTS-a, povukli su se u trenutku kada su videli da hajci protiv političkih neistomišljenika nema kraja, ne želeći u tome da učestvuju. Ako želite da pratite, a to vam je moj najiskreniji i dobronameran savet, dalja izlaganja u Haškom tribunalu, narednih dana od strane prof. dr Vojislava Šešelja i svega onoga što će on direktno vama da poruči i celokupnoj domaćoj i svetskoj javnosti, videćete i da su njegova istinska zalaganja za demokratske procese i za nesmetani razvoj, ometen na takav način od strane zapadnih sila, nažalost i razbijanja srpskog etničkog prostora, njegova zalaganja i zalaganja stranke čiji je on predsednik bila, za razliku od vaših, iskrena. Ono što me raduje, to je činjenica da sve više građana Srbije to shvata i prihvata, da smo mi ljudi koji smo želeli i koji ćemo u budućnosti, ne licemerno kao vi i vi iz ovog DOS-ovskog skraćenog Koštuničinog režima, i onog prethodnog, učiniti sve da svako ima pravo na slobodno mišljenje, da svako može da koristi ulogu koju je narod njemu dao, ali samo u skladu sa predstavljačkim kapacitetom. Vi koji po najnovijim računicama, koje je danas objavio tiražni dnevni list "Kurir", imate 0,003 ili 0,001% birača iza sebe, nemate potrebe da nam pričate o tome šta su slobodni mediji i šta je demokratija. Za razliku od vas, a mi to uporno dokazujemo već 15 godina, mi to vrlo dobro znamo i spremni smo da preuzmemo tu odgovornu ulogu da na bolji način vodimo državu i narod, i da se na takav način ponašamo i kada je u pitanju nacionalna televizija, koja će to u pravom smislu reči biti u trenutku kada radikali preuzmu vlast u ovoj zemlji.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, a posle njega narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, već treći put u kratkom periodu pred Narodnom skupštinom se nalazi Zakon o radio-difuziji. Kakav je originalni zakon koji je donet i onaj usvojeni Predlog o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji, na najbolji mogući način govori upravo ovo obrazloženje koje ste dali za donošenje ovog zakona. Jer, kako drukčije shvatiti i obrazložiti ove silne kritike koje ste sami izneli na račun zakona, koji ste vi donosili ne tako davno. Dakle, 2004. godine je donet Zakon o izmenama i dopunama. Zanimljivo je kakve ste sve reči i stavove izneli povodom tog zakona. Vi ovde kažete da je ovo što ste zakonom predvideli praktično postalo neizvodljivo, pa kažete da je u proceduru uvedena asimetrija, pa kažete da je očigledno da su odredbe o žrebanju Zakona o radio-difuziji neprimenljive, pa kažete da se odredbama tog zakona u neravnopravan položaj dovode članovi saveta, pa kažete da su neke odredbe neodržive, pa kažete da će dovesti do potpunog blokiranja rada saveta, pa kažete da su predviđeni rokovi postali nerealni i onda na kraju kažete, "konačno, sticajem različitih okolnosti, mnogi rokovi zapisani u Zakonu o radio-difuziji odavno su prekoračeni." Na ovaj način vi ste sami protiv sebe najgore moguće optužbe izneli. Pokazali ste građanima Srbije i nama narodnim poslanicima – pored političke stranke koja nije učestvovala ni u donošenju zakona 2002. godine, ni u donošenju izmena i dopuna 2004. godine, a osim nas niko se ne može pohvaliti da je i 2002. i 2004. godine dosledno kritikovao rešenja koja ste vi predložili – da smo mi bili u pravu i da ste nas tada slušali ne bismo sada bili u ovoj situaciji i ne bi rokovi bili prekoračeni, ne bi ovo bilo neizdržljivo, neodrživo i kako ste već sve nazvali ova rešenja kakva ste uzakonu dali. Najpre moram da kažem da ovo što se prvim članom zakona regulišu ovi rokovi, odnosno trajanje mandata, predstavlja apsolutno pravnu besmislicu. Pročitaću vam kako će sada nakon izmena, ukoliko ih prihvatite, glasiti taj član zakona. Prilikom prvog izbora vi određujete dužinu trajanja mandata, iako je taj prvi izbor već prošao. Dakle, to nije nešto što treba da se dogodi u budućnosti, to je nešto što je već završen proces, a vi naknadno nakon izbora kažete mandat će biti toliki i toliki. Pogledajte koliko je konfuzno ovo objašnjenje. Vi ste i sami znali da radite nešto što je potpuno pravno neprimereno, pa kažete sami da u ovom predlogu nema ni elemenata retroaktivnosti, ali u ovom trenutku mandat članova saveta nije određen. Ako nije određen, zašto onda kažete - reči dve godine menjaju se rečima šest godina, reči tri godine menjaju se rečima pet godina itd. Ako prvi put, kada je rečeno da mandat traje dve godine, dužina trajanja mandata nije bila određena, zašto bi sada bila određena kada kažete da će trajati šest godina. Da li da očekujemo da sledeće godine izađete i kažete, e, nije šest godina, nego će biti 12 godina ili će biti 15 godina. Koliko puta i da li možete u toku trajanja nekog mandata da kažete, mandat nije toliki, nego će biti tri puta duži. Potpuno je to besmisleno. Zamislite kada bi mi doneli zakon kojim bi dužinu mandata ovog parlamenta produžili sa četiri na osam godina, rekli bi, eto, Zakonom o izboru narodnih poslanika nije određeno. Dalje, sledeća besmislica, "imajući u vidu komplikovanost procedure i iskustvo u dosadašnjim izborima članova saveta postavlja se pitanje celishodnosti postojanja ovako kratkog mandata, jer bi postupak zamene jedne trećine članova saveta morao da otpočne samo godinu i po dana nakon njegovog izbora, što bi u praksi značilo da bi ti članovi neometano mogli da rade najviše godinu dana." Prvo kažete da pola godine pred kraj mandata taj član saveta ne može da radi, jer tada mu počinje da teče taj proces reizbora. Ne znam zašto, ako se ima u vidu činjenica da je zakonom određeno i to da ne može isto lice da bude dva puta izabrano da bude član radiodifuznog saveta i šta je to što bi njemu u tih poslednjih šest meseci smetalo da obavlja svoju funkciju. A onda kažete da i pola godine pre otpočinjanja uopšte tog postupka oni neće biti u stanju da rade, valjda će doživeti neki stres, zato što kroz pola godine će početi proces na osnovu koga će oni kroz godinu dana biti zamenjeni nekim drugim. Ovo je potpuno suludo i nedemokratski što radite. Mislim da ovo nema sličan primer bilo gde u svetu. Mislim da jedino što je dobro u zakonu, to je ovo ukidanje prava veta člana saveta koji je izabran na predlog ovlašćenog predlagača iz AP Vojvodine. To je bilo protivustavno. Kao drugo, ovo obrazloženje da ta odredba predstavlja nekakvu zaštitu, ne znam od koga bi bila ta zaštita i koga to štitimo takvim odredbama. Mislim da bi trebalo već jednom da se naviknu neki i da shvate da je Republika Srbija jedinstvena, da i taj informativni prostor treba da bude jedinstven, da nacionalna televizija treba da radi za sve građane Srbije, i ne znam što bi to neko iz Vojvodine bio pametniji od onoga ko iz Vojvodine nije i što bi to trebalo više da štitimo prava građana koji su u Vojvodini, a, eto, prava u nekim drugim delovima zemlje, valjda je dozvoljeno da budu ugrožena. Povećanje kazne koje ste predvideli ovim izmenama zakona je nešto što već postaje standardno, jer koji god zakon dođe na dnevni red, vi obavezno po pet, šest, 10 ili 20 puta povećavate te kazne. Ali, ono što bi bilo dobro da nam objasni ministar – koji naravno nije tu, jer ga ova rasprava ne zanima, kao što ga nije zanimao ni zakon, jasno je da ovaj zakon nije ni pisao, verovatno nije ni obrazloženje pročitao pre nego što se ovde pojavio – jeste to da nam neko kaže, zašto je različit taj raspon u kome se kazne povećavaju. Neke se kazne povećavaju pet puta, neke šest, a neke osam. Kaže se u obrazloženju da su kazne simbolične, iako znamo da pre godinu dana te kazne nisu bile simbolične, onda su valjda bile adekvatne. Ne znam da li je kazna od 200.000 dinara simbolična, da li je to samo za ovu vlast, da li su oni toliko ogrezli u kriminal, da im je 200.000 dinara postalo simbolično. Mislim da to za većinu medijskih kuća u Srbiji nije simbolično, čak i za one najveće, ukoliko bi redovno bile kažnjavane za prekršaje koji su propisani ovim zakonom. Podsetiću vas da je čak 26 različitih prekršaja propisano. Mislim da, ukoliko bi ovaj zakon bio primenjivan, to bi retko koja medijska kuća mogla da nastavi da krši zakon kao što su to činili do sada. Činjenica je i to da nikada nijedna kazna nije naplaćena, pa ne znam kako je onda mogao ministar da proceni da su ove kazne simbolične. Zaista je kratko vreme, iako zakon ima svega šest članova, zbog kolega iz poslaničke grupe ne mogu dalje da nastavim sa kritikama. Ali budite uvereni da bi apsolutno u svakom članu moglo da se govori bar po 10, 15 ili 20 minuta, da se čovek ne ponovi, jer toliko su loše ove izmene zakona koje ste predvideli, ali zato ćemo iskoristiti priliku da kroz amandmane kažemo nešto više o ovome što ste nam ponudili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Mirčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde bih postavila jedno principijelno pitanje poslanicima skupštinske većine i Vladi Srbije, a to je, zašto mi uopšte donosimo zakone kada se ti zakoni ne primenjuju. Zakon o radio-difuziji je jedan od primera takvih zakona i nažalost nije jedini. Mi ovde potrošismo silno vreme, pričamo, upozoravamo, objašnjavamo, to naravno vladajućoj većini ne dopire do svesti i onda posle izvesnog vremena ista priča, ono što smo mi govorili u vreme kada je donet ovaj zakon, čije izmene i dopune danas po drugi put treba da raspravimo. Danas smo čuli od ministra resornog sve ono što smo mi govorili u vreme kada je zakon donošen, da je zakon neprimenjiv, da uzalud se piše, odnosno predlaže ovo što je napisano, da to jednostavno nema mogućnosti da se sprovede u praksi. Sada u obrazloženju ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji mi imamo, i ministar je to i lično rekao, sve ono kao da su prepisivali stenograme naših diskusija iz vremena kada je donošen ovaj zakon. Kaže - zakonom je predviđeno da se trajanje mandata članova prvog saziva saveta utvrdi žrebanjem, što je praktično postalo neizvodljivo itd. Dakle, pre nego što se to u praksi primenjivalo mi smo rekli da je to neizvodljivo i nije trebalo da čekamo da se dođe na praktičnom primeru da pokažemo da je to nemoguće. Dalje kažete - očigledno je da su odredbe o žrebanju iz Zakona o radio-difuziji neprimenjive i da je pitanje pojedinačnih trajanja mandata članova saveta ostalo nerazrešeno. Mi smo se ovde toliko smejali kada je predsednik Skupštine iz neke šerpe izvlačio imena članova Radiodifuznog saveta, da zaista ne znam zašto vi to sada naknadno konstatujete. Dakle, ništa novo. Zašto sve ovo uvodno govorim. Zato što sve ovo što nam je predloženo u ovim izmenama i dopunama ima istu sudbinu. Ovo je nešto i ove izmene i dopune zakona su nešto na čemu mi potrošismo današnji dan. Vi ćete to u danu za glasanje možda nekako da sklepate većinu, pošto ste na izdisaju, i da izglasate, i opet ćemo imati još jedan zakonski tekst koji je u praksi neprimenjiv i koji se u suštini neće ni primenjivati. Ovde ste u kaznenim odredbama, kažete - predviđene kazne za radio pirateriju u Zakonu o radio-difuziji su veoma blage. Prvo, rekao vam je danas gospodin Vučić da nam ministar nije objasnio, a ni sada ga nema da objasni, da li je uopšte nekome naplaćena kazna po dosadašnjem zakonu. Mi vam tvrdimo da nije. Dakle, nemoguće je odrediti da li su blage ili su stroge kazne ako uopšte nisu primenjivane. Drugo, ne radi se o blagim kaznama. Radi se o tome da se nije primenjivao zakon i da neko sasvim drugi treba da odgovara zato što se zakon nije primenjivao, a ministar nam nije objasnio ko je to. Jeste on pričao kako nije dobar ovaj zakon čije izmene i dopune tražimo, ali on je ipak ministar godinu i po dana i nije logično da mu je toliko vremena trebalo da shvati da ima zakon koji ne može da se primenjuje. Da, bavio se Borom Čorbom. Ali, od danas mu nije savetnik i zato ministar ima problem. Kada je ministar govorio da će ovim izmenama i dopunama zakona da počne sređivanje haosa u eteru, to je zaista neverovatno. Pročitala sam pažljivo i predlog iz zakona i obrazloženje. Nigde nisam videla ni naznaku na koji način će se to, primenom ovog neprimenjivog zakona, uvesti red u eter, u radiodifuzne organizacije. Da li je ministar, kada je ovo govorio, mislio o redu koji ima nameru da uvede na televiziji, antisrpskoj televiziji B92 ili na nekad svom Studiju B, gde je on žario i palio, a danas ga nasledio Nenad Bogdanović. I govorila je koleginica malopre o tome kako taj Studio B, televizija koja bi trebalo da bude gradska televizija, beogradska, kako informiše, odnosno ne informiše iz pojedinih delova Beograda. Iz gradskih opština gde su radikali na vlasti nemate saopštenja, nemate izveštaja sa konferencija, a redovno se jednom nedeljno drže konferencije. Nemate saopštenja o stranačkim aktivnostima SRS u Beogradu, a redovno imamo aktivnosti, i promocije knjiga Vojislava Šešelja, i plave karavane, i sve one aktivnosti koje su uobičajene, i podela našeg materijala, novina itd. Svaki put obavestimo i tu i ostale televizije, ali naravno informacija o tome nema, zato imamo kada se sakupe troje-četvoro ljudi iz nekakve mladeži Demokratske stranke, tog tamo Čedinog krila, onda o tome imamo prilog od desetak minuta u udarnim vestima u 22 časa. Dakle, uvođenje reda u medije na ovaj način je nemoguće i bilo bi dobro da je ministar ovde i da posluša, da ne dođe u situaciju kao i sve njegove kolege, da mi pričamo, kao što smo mu pričali kada je ovde govorio pre dva meseca, kada smo govorili o Zakonu o javnom informisanju, da ne donosi zakon koji je u koliziji sa ovim zakonom. On kaže - ako usvojite onaj, onda ćemo mi menjati ovaj. Prosto neverovatno koliko je neozbiljan i arogantan stav Vlade Republike Srbije prema narodnim poslanicima i prema ovom parlamentu. Ministar je danas rekao, u najmanju ruku, čudnu rečenicu da će RTS postati javni servis kada bude uplaćena prva pretplata na RTS. To je zaista nešto što niko ne može da protumači na način na koji je ministar želeo da se to protumači i pitam ga ko je to kadar da od RTS napravi javni servis, u pravom smislu reči javni servis. Ne očekuje to valjda od bivšeg julovskog ministra, danas direktora RTS. Pogotovo je nelogično da status javnog preduzeća RTS dobija nekom prvom uplatom i valjda da bi bili sigurni da će i dobiti tu prvu uplatu onda Vlada predviđa da se pretplata za RTS naplaćuje preko računa za struju. To je prosto neverovatno, a neverovatno je, naravno, i to da se uvodi pretplata, bez obzira što se danas čulo kakvi su komentari bili ovih koji sada ponovo vraćaju pretplatu na RTS u vreme kada je ta pretplata doneta. Vi znate i građani Srbije znaju, vi možda nećete da priznate, jer vi živite dobro, ali nažalost građani Srbije žive veoma loše i mnogo im je teže sada da plate pretplatu od 300 dinara koju vi predviđate, nego što je bila pretplata iz onog vremena kada ste vi bili toliko protiv toga da ste bazirali izbornu kampanju na plaćanju pretplate na RTS i dobili ste izbore 2000. godine na kampanji protiv pretplate za RTS. Lagali ste građane Srbije, obmanjivali ste građane Srbije. Tada su vam ukazali poverenje, a kad će ponovo, moraćete bogami da počekate.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, a potom narodni poslanik Milorad Mirčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, negde sredinom devedesetih godina male političke stranke počinju udruživanje i borbu za osvajanje lokalne vlasti u Srbiji. Okupljaju se partije različitih političkih programa, uverenja, ljudi koji do juče nisu između sebe govorili, koji se duboko mrze, ali ih ujedinjuje jedan cilj. Potrebno je u Srbiji u svim sredinama u lokalu osvojiti vlast, kako bi se stvorila odskočna daska za osvajanje vlasti u Srbiji. Njihov program je bio jedinstven. Gde god su nastupali na svakoj tribini, poseti kućama, na nekim javnim medijima bilo je to, šta god građani traže, mi ćemo da obećamo. Građani kažu - nije nam dobra ova ulica, oni kažu - napravićemo novu ulicu, a onda u nekom selu sa 200 stanovnika kažu - hoćemo robnu kuću, napravićemo i robnu kuću, želimo ovo, želimo ono, mediji će biti otvoreni, radiće u njima stručnjaci, novinari koji znaju svoj posao, neće biti partijske kontrole i stege. Onda građani kažu - mi teško živimo i najveći problem nam je što, pored tog teškog života, uz ovu struju koju plaćamo i koja je skupa moramo da plaćamo i tv pretplatu. Onda oni kažu građanima Srbije - da, to je najveći lopovluk, mi ćemo odmah ukinuti tv pretplatu, čim dođemo na vlast. Počinju demonstracije, počinju šerpe, počinje lupanje po radijatorima za vreme Dnevnika TV Srbije jedan ili dva, počinje urnebes. Tako da i oni koji su želeli da gledaju taj dnevnik nisu mogli da gledaju i tako su oni shvatali svoju demokratiju, da ograničavaju moje pravo i da meni ometaju ono što želim da vidim. Jedna mudrica iz Niša, bivši premijer Zoran Živković, otišao je i korak dalje. Pozvao je građane da ne plaćaju račune za struju, jer u njima je sadržan iznos pretplate za RTS. Doneo je njegovo čuveno partizansko bure, bacali su račune, palili to i danas, delom i zbog toga, građani Niša imaju dugove za utrošenu električnu energiju, sa kamatama preko 500.000 dinara, preko milion dinara i zaista je Niš u tom pogledu grad sa najvećim računima. Onda se desilo da oni osvoje lokalnu vlast u mnogim sredinama u Srbiji. Šta su prvo uradili? Zaposeli su postojeće lokalne televizijske stanice, postavili svoje direktore, glavne i odgovorne urednike, a u onim mestima gde nije bilo televizija, odmah su napravili nove televizijske stanice i počelu besomučnu propagandu na putu ka osvajanju vlasti. Sećam se jednog primera iz Niša, niška televizija javno preduzeće, koja bi trebalo bi da bude javni servis, urednik član SPO, direktor član SPO, predsednik upravnog odbora iz DS, bilo je u upravnom odboru ljudi i iz DSS i još nekih drugihpolitičkih partija. I onda čuveni Vojkan Milenković, kadar za sva vremena, tadašnji glavni i odgovorni urednik niške televizije, poziva u goste VukaDraškovića. Kupuju se carske fotelje specijalno za tu namenu i počinje emisija u kojoj Vojkan Milenković pita Vuka Draškovića - je l da Vuče, da ste vi još pre 10 godina ovo predvideli. On kaže - pa da, znate, ali... Čak je i Vuku neprijatno i možete da zamislite šta je to bilo. Sledeće pitanje - je l da Vuče da vi imate tu genijalnu strategiju i genijalnu politiku. Počinje hvalospev političarima na vlasti. Ono što rade lokalne televizije u lokalnim sredinama radi RTS, naravno na jednom globalnom nivou. I tamo se veličaju kadrovi mnogih političkih partija koje su u vlasti, ima svih, samo nema radikala. Evo i sada je taj slučaj, dok Vojislav Šešelj vodi odlučnu borbu za Srbiju, za našu budućnost, državna televizija se bavi nekim perifernim stvarima i slika tamo neke ljude koji piju kafu u nekom kafiću i pričaju s nekim pevačima. Dame i gospodo, mi srpski radikali ne možemo da verujemo da oni koji su palili televiziju, da oni koji su zloupotrebljavali televiziju u političke svrhe i danas to čine, mogu od ove televizije da naprave javno dobro, odnosno javni servis. To je praktično nemoguće. Kako su zauzimali lokalne televizije, od njih pravili javna preduzeća, ugledali su se mnogi privatnici, pa su počeli da prave svoje televizijske stanice. U Nišu u ovom trenutku postoji najmanje 15 televizijskih stanica i najmanje 20 radio stanica. Za taj haos u radio-difuziji odgovorni ste vi koji ste tada bili u lokalnoj vlasti, a sada ste na vlasti u Srbiji. Vi samo možete da ispravljate greške koje ste godinama činili i upropašćavali ovaj sistem. Mi smo mislili da danas ovde moraju da budu najmanje tri ministra, ministar informisanja, ministar Dinkić i ministar Velja Ilić. Da nam ministar Dinkić objasni šta ćemo sa onim parama koje su do sada date, šta će biti dalje. To što on ima neke sukobe sa Davinićem oko toga ko će kontrolisati vojsku, to nas srpske radikale ne interesuje. Nama je on potreban ovde. Mi sada treba da govorimo o nekim veoma važnim stvarima i zato je potrebno da bude nekoliko ministara ovde. Kako ćete naplaćivati pretplatu? Nećete valjda preko one pretplate za struju. To je već viđeno i to ste kritikovali. Predlažem vam drugi način.Recimo mom prijatelju, stranačkom kolegi, advokatu Petru Jojiću zabranite da zastupa stranke pred sudom dok ne plati TV pretplatu, nekome drugom zabranite da zapošljava radnu snagu dok ne plati TV pretplatu, državnim službenicima zapretite otkazom dok ne plate TV pretplatu, izmislite neki način, jer ovaj način više neće proći, imaćete mnogo tužbi, jer će građani odbijati da plate to. Na kraju bih rekao još nekoliko stvari. Mnogo je velikih problema u oblasti KDS. Mi smo na Odboru za saobraćaj i veze pozvali ministra Velju Ilića da nam kaže šta on misli o tome. On kaže da je došla jedna grupa lopova i kriminalaca, koja je divlje i neovlašćeno upala u taj sistem, uzimaju pare, naplaćuju, nikom ništa ne daju, pljačkaju državu i iznose u inostranstvo. Međutim, mi se zvanično obratimo dopisom Ministarstvu i od zamenika ministra Velje Ilića dobijemo da je sve to u redu, da je SBB pomogao Srbiji, da je zaposlio veliki broj mladih i stručnih ljudi. Onda Velja dođe i kaže - taj ne zna ništa, njemu sam oduzeo pravo na potpis, ja ću ga smeniti, ja ću pohapsiti lopove i kriminalce. Nikoga nije uhapsio, nikoga nije smenio, nikoga nije proterao, SBB, Soroš se i dalje širi, pljačka ovu državu i uzima novac. Moje je pravo da zaključim da zajedno sa njim radi i Velja Ilić, i njegovi zamenici ministra i pomoćnici ministra, i svi oni koji ne preduzimaju nikakve mere da se stanje u ovoj oblasti reguliše.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a neka se pripremi narodni poslanik Miljko Četrović.
Ova izmena i dopuna zakona bi na pravi način mogla da odslika prirodu i karakter ove vlasti, tzv. koalicione vlasti, vlasti kontinuiteta. Ne samo to, nego na kraju krajeva jasno pokazuje da ova vlada u narednom periodu ima namere da samo donosi rešenja ako je prinuđena na to. Da li je prisila ili prinuda od strane MMF, ili sa nekih drugih strana, i vidimo u krajnjem slučaju da ima i neki unutrašnji pritisak. Unutrašnji pritisak proističe iz neznanja ove vlade. Ovakvu dopunu i izmenu zakona retko koja vlada se odlučivala da predloži parlamentu na raspravu, a mislim da u budućnosti nijedna vlast, a pogotovo ona vlast u kojoj većinski koalicioni partner bude SRS, neće dozvoljavati čak ni državnim činovnicima da idu sa ovakvim predlozima, ne za parlament, nego i za sednicu najobičniju. Zašto? Zato što u ovoj izmeni i dopuni zakona Vlada jasno pokazuje koliko je nepromišljeno donela zakon koji bi ova dopuna trebalo da menja. Pa prizna da recimo u situaciji koje su bile smešne, neke od mojih kolega su govorile, kada je predsednik Skupštine faktički izigravao Suzanu Mančić, da je to nesprovodivo. Da li je on dobro ili loše odigrao svoju ulogu, to je sada stvar rasprave i mišljenja, i stava, ali je suština što tako zanimljiva igra skupo košta ovu državu. Ako vi na način šešira ili pomoću nekog drugog metoda određujete imena i prezimena, i mandate članova nekog tela, onda morate biti svesni svoje odgovornosti, ličnog učešća u svemu tome, pogotovo u trenutku kada se i ovom izmenom i dopunom priznaje da je ovakav način, ne samo izbora nego i funkcionisanja tog tela nemoguć. S druge strane, svedoci smo da nešto što je u svakom slučaju zanimljivo je u Predlogu ovog zakona odnosno izmene i dopune, a to je da, kada je Vlada utvrdila i došla do već ranije poznatih podataka da je nemoguće iz budžeta, iz budžetskih sredstava finansirati državne medije odnosno Radio-televiziju, a pogotovu u trenutku kada direktor i većina urednika nisu više u toj kući pod kontrolom ministra finansija i visokih činovnika u ovoj vladi, Vlada se dosetila da uvede nov stari metod, već oproban, da pretplatu uvede preko brojila ili na neki drugi način. Faktički, Vlada najavljuje da će već unapred dati do znanja građanima Srbije kako će da ih deli na one koji više ili manje troše struju ili telefonske impulse, pa nećemo biti svedoci da se plaćaju obaveze prema, kako kažu, javnom servisu, na osnovu korišćenja usluga tog javnog servisa, nego će to biti po logici da li je neko uključio rernu, a neko uključio ringlu, da li neko samo koristi sijalice i toliko će i plaćati za taj javni servis. To je nešto što je možda presedan, presedan u smislu što je i ova većim delom Vlada po svom sastavu iskoristila 2000. godinu da jednu od najbitnijih kritika i najistaknutijih, kada je u pitanju bivši režim, stave upravo način plaćanja i finansiranja Radio-televizije Srbije. Da to ne bi bilo u potpunosti isto, u suštini da se ne bi svodilo na estetske promene, da li je na čelu tog ministarstva ovaj ili onaj ministar, dosetili su se da jednu kuću, Radio-televiziju Srbije, proglase za javni servis. Javni servis mogli ste, kada već radite na izmeni i dopuni zakona, to da generalizujete i da bude za sve najveće televizijske kuće, jer u suštini, kada je u pitanju uređivačka politika, kada je u pitanju način kako te televizijske kuće rade i funkcionišu, suštinska razlika je samo u broju i sadržaju reklama, pa imate recimo različitost u reklama gde BK televizija više reklamira "nisu novine a kupuje se na kiosku", bez obzira što je zakonom zabranjeno reklamiranje cigareta. Sa druge strane, imate, poređenja radi i upoređivanja radi, na Radio-televizije Srbije više zastupljene reklame od vladinih i provladinih firmi i poslovnih partnera, tako da smo u poslednje vreme bombardovani reklamom koja najavljuje na velika vrata ulazak hrvatskog kapitala. Kapital nema nacionalnu niti bilo kakvu obojenost, ali ovo je veoma značajno da se preko nacionalne televizije nameće kao kvalitet i jedina moguća alternativa za ishranu ili za rashlađivanje nacije, "frikomov" sladoled, a onda to preuzimaju i drugi kanali ove nacionalne televizije. To je suštinska razlika. Što se tiče uređivačke politike, poznat je stav SRS. Mi se nikada nismo mešali u uređivačku politiku bilo koje radio ili televizijske kuće. To će, na kraju krajeva, uvek građani da procene. To je uvek bio uspeh ili kamen spoticanja političkih partija. Ova koaliciona vlast očito ima nameru da primeni jedan već oproban recept, a to je da ujutru kada građani Srbije, ono malo što ih radi, da ujutru prilikom brijanja ima čast da čuje šta je koji lider koje političke partije iz koalicione vlasti izjavio i uveče da nas isprate resorni ministri na spavanje, tako što organizujete te emisije humorističko-zabavnog karaktera, gde nam ministri iz svojih resora predstavljaju Srbiju u kojoj mi ne živimo, a koju nam oni prezentuju preko malog ekrana. To što vi probate i što imate nameru brzo ćete proveriti koliko je to dobro, koliko je to efikasno i koliko ćete biti uspešni kada se raspišu izbori. Ali, nešto što u svakom slučaju ukazuje na pravu prirodu i karakter ove vlasti je i ovaj predlog da se produži rok za privatizaciju lokalnih radio i TV stanica. Zašto? Zato što uvek donositi ta kratkoročna, nepromišljena rešenja, koja su jako skupa. Prvo, vi ste u zakonu predvideli rok da se ukidaju lokalni mediji. Dali ste obavezu da to bude 2006. godina, kada se mora pristupiti privatizaciji tih javnih preduzeća odnosno lokalnih medija, a sada produžavate rok. Zašto? Očito da je procena zasnovana ne na ekonomskoj i racionalnoj činjenici, nego na vašem političkom interesu. Računate da će brzo izbori, pa bar te lokalne medije da iskoristite u sklopu svoje propagandne mašinerije, kako biste se u to još malo opština gde ste ostali na vlasti, mogli da predstavite u nešto boljem izdanju. U zabludi ste, gospodo, ne samo da ankete istraživanja javnog mnjenja pokazuju to da vam rejting opada, nego izađite na ulicu i vidite šta obični građani koji su na ulicama razmišljaju o vašim političkim partijama, a pogotovo o vašim političkim liderima, koji Srbiju u poslednje vreme zasipaju unutarstranačkim sukobima i razmiricama. Ono što u svakom slučaju ne smemo da gubimo iz vida, to je da direktno nanosite štetu Republici Srbiji, odnosno budžetskom sredstvima koja bi se eventualno prihodovala ako bi se izvršila privatizacija, odnosno prodaja tih lokalnih medija. Mene zbunjuju ovde stavovi pojedinih kolega koji sebi i dalje uzimaju za ekskluzivno pravo da su oni jedini zastupnici i predstavnici jednog dela teritorije koja je u sklopu Srbije, a to je AP Vojvodina. Kada ćete tu floskulu, tu političku podvalu da izbacite sebi iz glave, gospodo? Ko je vama dao za pravo da vi uvek sa ove govornice kao dežurni argument i adut izvlačite ili to vaše kvazistečeno pravo da ste vi jedini dušebrižnici za sve nas koji živimo u Vojvodini, a sa druge strane, ako nemate taj argument, da se uvek pozivate na jedno ime i prezime i stvarno ste mi više dosadili. Kada nemate šta pametno da kažete, kada ostanete bez ideje, vi odmah trčite, vi koji biste u većini slučajeva trebalo da se stidite onoga što se desilo i što je vezano za tog čoveka, uvek vučete kao argument njegovo ime i prezime. Ali, ostavimo to po strani, to će vaša unutarpolitička frakcija da reši i sukobi unutar vaše političke partije, ali ono što je dobro, to je da ni Ministarstvo nije prihvatilo pravo, kako su neki predlagali, da predstavnik AP ima pravo veta. Zar nije najbolji primer vama iz te, kako kažete, demokratske opcije, Radio-televizija Novi Sad? To vam je privatni, politički, stranački bilten. Ako gledate Radio-televiziju Novi Sad, pogledajte kakva je njihova programska šema, kakva im je uređivačka politika - da li je Čanak negde otputovao, da li se vratio, da li je pio kafu sa onim polupismenim predsednikom Skupštine ili da ne kažem kakvim predsednikom Izvršnog veća. Je li to interesuje građane Vojvodine? Da li je to vaša slika? Da li je to prikaz onoga kako vi zamišljate medijsku slobodu i uređivačku politiku? Uostalom, da pojedinci imaju obraza, kako narod kaže, da koza zna šta je sramota imala bi duži rep, ne bi ni jednog trenutka govorili o demokratiji, tekovinama demokratije, zato što su kao glavni urednici pojedinih lokalnih radio-stanica trudili se da dokažu na primeru i dokažu kako to nedemokratski može da funkcioniše jedna radio-stanica. A, što se tiče patriotizma, nemojte vi gospodo koji ste bili urednici lokalnih radio stanica da pričate o patriotizmu. Vi možete da pričate o tome koliko su vam puna usta bila hvale za Franju Tuđmana, njegovu mudru i lukavu politiku, i vi možete da pričate o tome kako ste podstrekivali međunacionalnu mržnju i netrpeljivost u delu Srbije koji se zove Vojvodina. O tome možete da pričate i vi ste pravi primer svega onoga što je bilo negativno. Uostalom, na tom ispitu ste i pali. Vaša uređivačka politika, koju ste prezentovali na RTS-u, doprinela je da narod izađe na izbore i da vas "skine" sa vlasti i bolje vam je da se pokrijete ili da raščistite unutar te stranačke frakcije, a vi koji zvonite meni iza leđa niste ništa bolji kada je u pitanju rad vaše partije.
Hvala vam, gospodine Mirčiću. Znam da mnogima smeta kada se radi po zakonu, ali mora po zakonu i Poslovniku. Dakle, pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa imamo repliku gospodina Vukosava Tomaševića, ovlašćenog predstavnika, a potom vi se javljate kao ovlašćeni predstavnik - onih 10 minuta? (Da.)
Radi tačne informacije gledaocima koji zbog termina u velikom broju prate ovaj program, dakle ne uvodi ova vlada i ovim predlogom izmena i dopuna Zakona pretplatu. Pretplata je uvedena zakonom koji je u ovoj skupštini usvojen, ako me drži pamćenje, 22. jula 2002. godine, dakle pre tri godine, samo što do sada to u praksi nije zaživelo. Druga stvar, ne plaća se pretplata na osnovu toga da li radi rerna, da li radi ringla i koliko sijalica "gori" u domaćinstvu, već je zakon jasno propisaofiksnu pretplatu na radio i TV prijemnik u iznosu od 210 dinara. Dakle, samo toliko, da to znaju naši gledaoci, makar oni koji imaju nameru da plaćaju TV pretplatu. Kada govorimo o Vojvodini treba pojasniti još jednu stvar. I time se manipuliše. Niko nije, ponavljam, protiv zaštite manjinskih prava, pa i prava u oblasti informisanja. Svi smo mi za mehanizme kojima se štite ta prava. Pa i stečena prava u ovoj oblasti. Ali, ne samo u Vojvodini, nego u celoj Srbiji. Tu je razlika u političkom gledištu između vas i nas. Mi hoćemo da to bude u celoj Srbiji, a vi tražite to pravo samo za Vojvodinu. Ponavljam - ne tražite to zbog manjina, nego tražite u prilog svojoj autonomaškoj politici, da ojačate svoj autonomaški stav, a i tražite varijantu i mogućnost da blokirate sprovođenje ovog zakona na celoj teritoriji. E, to ne može. Žao mi je.
Hvala, gospodine Tomaševiću. Dakle, sada pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović, ovlašćeni predstavnik DS-a, imate 10 minuta, izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovane kolege poslanici, poštovani gospodine ministre u odsustvu, u prepodnevnoj diskusiji sam govorio o razlozima zbog kojih poslanička grupa DS - Boris Tadić neće podržati izmene i dopune Zakona o radio-difuziji. Diskusija koja je vođena u ovoj skupštini samo je potvrdila neke od teza koje sam stigao da kažem u prvih 10 minuta. Dakle, činjenica je da se pokušava osporiti postupak transformacije i deobnog bilansa i tako se kompromituju predložene izmene. Ovakva namera je prvi indikator da se još jednom sve prolongira, a nema odgovornosti za dosadašnje rokove koji nisu ispoštovani, a takođe i za buduće rokove, koji će biti eventualno usvojeni izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji. Stav Demokratske stranke je da se više ne može tolerisati princip nečinjenja, što je jedna od glavnih karakteristika aktuelne Vlade, nemanje strategije i nesprovođenje zakona. Naravno, bilans i transformacija se moraju raditi. Međutim, izmene su prihvatljive ako se tim poslom budu bavile neke druge osobe, a ne sadašnja postava menadžmenta i sadašnji upravni odbor RTS-a. Takođe su izmene prihvatljive ako se sinhronizuju vremenski sa uvođenjem TV pretplate. Znači, prvo transformacija, pa onda pretplata. U suprotnom, izmene i rokovi nisu prihvatljivi, jer, inače, o svemu tome, kako je predloženo, postoji negativno javno izraženo mišljenje struke. Različitost trajanja mandata je potpuna besmislica i neću o tome govoriti. Još jedno prolongiranje rokova za proces privatizacije medija, koji je sam po sebi komplikovan zbog nejasne vlasničke strukture i različitih medijskih oblika, integrisanih uglavnom u jednom lokalnom informativnom centru, nedopustivo toleriše potpuno odsustvo odgovornosti. Resorno ministarstvo Vlade je već jednom pomerilo rokove istim postupkom, a da ništa nije učinjeno. U periodu ulaska u izborne aktivnosti predložene izmene su otvorile prostor za veliki uticaj sadašnje vlasti na medije, što sa aspekta DS-a - Boris Tadić nije prihvatljivo. Prihvatanje izmena bez jasne crte ispod nečijeg nerada nije racionalno. Napominjemo da su se strukovne organizacije novinara i zaposlenih u medijima u većini suprotstavile ovim izmenama sa različitim motivima i objašnjenjima, pa stoga DS ne može da podrži ove predložene izmene. Oko predloga za pirateriju, odnosno povećanja mandatnih kazni, DS smatra da je takav pristup načelno prihvatljiv, jer je u skladu sa evropskim vrednostima. Ipak, ukazujemo na gotovo potpuno odsustvo preciznog određenja i definisanja u zakonu samih pojmova, obima, sadržine dela za koja se predlogom povećavaju kazne. Upućujemo na zaključke Upravnog odbora asocijacije medija, a povodom razmatranja principa i mera zaštite intelektualne svojine u medijima. Zajedno sa Zavodom za intelektualnu svojinu Srbije i Crne Gore i SOKOJ-em biće urađen CD čiji je sadržaj precizno definisanje pojmova - autorsko pravo, vrste autorskih prava, načini zaštite itd. Toliko o ovom delu predloženih izmena. Naravno, da mi imamo i svoj koncept i preporuke za transformaciju RTS-a. Neke sam napomene već izneo, a cilj je da se stvori jedna respektabilna nacionalna televizija formiranjem dva jaka TV brenda, TV Beograd 1, kao prvoklasnog informativnog i zabavnog kanala, i TV Beograd 2, kao diskaveri kanal, okrenut zanimljivom obrazovanju i kulturi itd. Postoji čitav niz toga, ali isuviše je kratko vreme da bi se ovde iznela kompletna strategija restrukturiranja i pripreme za prelazak u javni servis RTS-a. Još dva pitanja o kojima su se ovde "lomila koplja" su tzv. taksa na brojilo, jer, dame i gospodo, to nije TV pretplata nego je to taksa na brojilo. TV pretplata je kao u Evropi kada plaćaju za posedovanje TV prijemnika, a ovo je taksa na posedovanje električnog brojila. Šta recimo ako neko ima vikendicu pa uključi agregat i gleda televizijski program, a nema električno brojilo. Neće plaćati, a koristiće uslugu zbog koje je ovo i uvedeno. (Zoran Krasić - taksa na akumulator?) Verovatno će biti uvedene i takse na akumulator, kao što kaže gospodin Krasić. Sa druge strane, po članu 52. Ustava svaki građanin je dužan da plaća poreze i dažbine koje su zakonom uvedene. Prema tome, postoji mogućnost da se TV pretplata plaća na način na koji je to nekada i rađeno, da putem inkasanata, putem uplatnica, jednostavno ljudi znaju šta plaćaju. Ovde imam i reagovanje od jednog dela EPS-a, a to je Elektrovojvodina. I moramo da vodimo računa i o Elektroprivredi Srbije koja je razmahala ovakav zahtev da se ubuduće, preko takse na brojilo, plaća TV pretplata i koja je uputila svoje reagovanje i između ostalih i ministru rudarstva i energetike, gospodinu Radomiru Naumovu. Pa, čisto kao tema za razmišljanje - šta oni kažu povodom najava da će se opet naplaćivati taksa na brojilo. "Na osnovu saznanja i iskustava iz ranijeg perioda takse na brojilo, potrošači električne energije imaju izrazito negativan stav za naplatu RTV pretplate, dakle takse na brojilo putem računa za električnu energiju. To je svima i te kako poznato. Uvođenje RT pretplate doprineće da potrošači formiraju negativan stav prema Elektroprivredi Srbije, što je krajnje nepotrebno u trenutku kada se ona nalazi u fazi oporavka, a naročito na prekretnici u restrukturiranju. Iskustvo je pokazalo da će određeni broj potrošača odbijati da plati radio TV pretplatu i da će samoinicijativno umanjiti plaćanje računa za utrošenu električnu energiju, što će umanjiti i procenat naplaćenosti. Uvođenje RTV pretplate zahteva dodatno angažovanje zaposlenih u službama prodaje i informatike, pogotovu u delu vođenja evidencije, prilagođavanja i održavanja programskih rešenja za obračun električne energije koji su već u funkciji." Najveće negodovanje bilo bi kod potrošača sa niskom potrošnjom, čiji su računi manji od predviđene RTV pretplate. Uzgred da kažem da je ta pretplata predviđena, upravo kada je još donošen Zakon o raidodifuziji, na nekih 210 dinara, pa je čak bilo predviđeno neko povećanje koje bi bilo otprilike - rast cena na malo plus 5% svake godine. Čak i kada bi se u punom iznosu ovo naplaćivalo, pitanje je koliko bi i tada mogao da funkcioniše javni servis samo sa tim sredstvima. Recimo, u Vojvodini takvih potrošača ima 102 hiljade, koji troše manje nego što je predviđena radiotelevizijska pretplata, odnosno taksa na brojilo. Od grupe domaćinstva od 778 hiljada potrošača, što čini 13%, kod ove grupe potrošača račun bi za RTV pretplatu bio veći za preko 100 odsto u odnosu na ono što im čini račun za struju. U ovom dopisu se ističe da je "posebno u kontinuitetu u Vojvodini najveća naplaćenost električne energije i da preko 95% građana revnosno ispunjava svoje obaveze, uglavnom u celini. Samim tim, moglo bi se desiti da više od polovine ukupno prikupljenih sredstava za pretplatu RTS-a u jednom obračunskom periodu na teritoriji cele Elektroprivrede Srbije bude od građana sa teritorije koju pokriva EPS, Javno preduzeće "Elektrovojvodina" Novi Sad." To se kaže u dopisu koji je poslat, između ostalog i ministru rudarstva i energetike, gospodinu Naumovu. Ne znam kakve bi to naredbodavne metode, jer znamo da će ući u proces privatizacije i EPS, bile moguće da se jednog dana kada dođe i do privatizacije u ovoj oblasti, ubira pretplata. Zato treba razmišljati o budućnosti i o nekom načinu koji bi bio primereniji za naplatu TV pretplate. Mnogo je polemike izazvao i stav oko tzv. veta člana koga predlaže Skupština Vojvodine. Predloženim izmenama ukida se pravo veta člana Saveta, koji je izabran na predlog ovlašćenog predlagača iz AP Vojvodine, na odluke Saveta koje se odnose na teritoriju te pokrajine. Postojeće zakonsko rešenje rezultat je, prvo, političkog dogovora republičkih i pokrajinskih vlasti, postignutog pred usvajanje zakona 2002. godine, odnosno kompromisa kojim su pokrajinske vlasti odustale od posebnog vojvođanskog regulatornog tela, i drugo, prošlogodišnjih brzopletih i naopakih izmena zakona. Jednostranim gaženjem političkih dogovora iza koga je Skupština stala 2002. godine, kreira se potencijalni politički problem, zanemaruje činjenica da su Vojvodini Ustavom Srbije priznate i njenim statutom utvrđene određene nadležnosti u oblasti javnog informisanja, te pokazuju krajnje nerazumevanje za realno različite probleme i potrebe koje Vojvodina kao multietnička sredina ima. Sličan dopis je stigao i od strane Pokrajinskog odbora za informisanje Skupštine Vojvodine. "Nije tačno objašnjenje u kome se kaže da je ova odredba neodrživa ako se pođe od činjenice da Republička radiodifuzna agencija svoju nadležnost ostvaruje na teritoriji Republike Srbije, kao jedinstvene države. Budući da se sve odluke koje se odnose na teritoriju Republike Srbije, odnose i na teritoriju AP Vojvodine, proizilazi da bi član Saveta iz AP Vojvodine mogao koristiti svoje pravo utvrđeno članom 32. stav 3. zakona i za sve odluke Saveta koje se tiču cele Republike. Ovo obrazloženje nije tačno, jer u odredbi koja se briše, jednostavno se kaže da se odluka Saveta koja se odnosi na teritoriju AP Vojvodine smatra donetom ako je u okviru potrebnog broja glasova za njeno donošenje i glas člana Saveta koji je izabran na predlog ovlašćenog predlagača iz AP Vojvodine". Mislim da se moglo naći i srećnije rešenje, recimo, da se uvede neka vrsta odredbe kada se donosi strategija razvoja radio-difuzije u Srbiji ili kada se donose odluke koje se tiču teritorije AP Vojvodine, koje se ne tiču direktno Republike, nego radiodifuzne ustanove Vojvodine, da je moglo da stoji i u zakonu, recimo, da je potreban konsenzus svih članova, pa bi tada članovi bili unutar Saveta ravnopravni, a na taj način bi se sprečila majorizacija. Izvinjavam se, samo još dve rečenice. Tu su i predstavnici DSS i mogli bi da pročitaju iz jednog teorijskog dela, koji je pisao njihov predsednik stranke Vojislav Koštunica, gde citira Milana Grola, inače jednog od najuglednijih ljudi koje je DS ikada dala, gde on kaže da je decentralizacija, pa čak i federalizacija jedne države jedina prava brana svakom separatizmu. Ako vi nekome ne uzimate nadležnosti koje bi on trebalo po prirodi stvari da ima, on nema razloga da se buni protiv nekakvog centra. Ako mu ih namećete, onda prirodno budite u njemu separatizam. Mene te centralističke tendencije, posle svega što nam se dogodilo, da danas nemamo ni jurisdikciju nad delom svoje teritorije Kosova i Metohije, podsećaju na jednu stvar, možda bi neko rekao da to nije tačno, jer se onda ne bi raspala federalna Jugoslavija, ali naravno, u Nemačkoj se neće Baden Virtenberg i neće se Bavarska otcepiti nikada, iako imaju u odnosu na saveznu državu neke ingerencije koje imaju i samostalne i suverene države. Stoga se bojim da svi oni koji se zalažu za centralizaciju u svim oblastima i oduzimanje stečenih prava, u stvari, ne mogu da se oslobode komunističkog nasleđa u svojim glavama.
Replika, pomenuta je DSS, ovlašćeni predstavnik.
Razumem da ova tema i ova rasprava imaju i te kako političku konotaciju zbog značaja koji mediji imaju u političkom životu Srbije. Međutim, ne razumem potrebu da se ovde iznose neistine. Nekoliko puta je prethodni govornik, koga inače cenim kao korektnog kolegu, pomenuo taksu na brojilo, da će se plaćati taksa prema broju brojila. To je apsolutno netačno. Zbog istinitog obaveštavanja javnosti, pročitaću decidno odredbe zakona koje se odnose na TV pretplatu. To su odredbe čl. 80, 81. i 83. zakona, i ponavljam da su donete 2002. godine, kada je ovde bila većina DOS-a i kada je ovaj zakon predložila Vlada pokojnog premijera Đinđića. Kaže: "Za finansiranje delatnosti ustanova javnog radiodifuznog servisa, koje se odnose na ostvarivanje opšteg interesa utvrđenog ovim zakonom, plaća se radiotelevizijska pretplata. Vlasnici radio i TV prijemnika imaju obavezu plaćanja radio i televizijske pretplate javnom radiodifuznom sistemu. Vlasnici radio i TV prijemnika plaćaju jedinstvenu radiotelevizijsku pretplatu u istom iznosu na celoj teritoriji Republike Srbije. Radiotelevizijska pretplata se plaća na radio i TV prijemnike", dakle, ne na brojila, "po domaćinstvu i na prijemnike koji su povezani sa kolektivnim antenama ili priključeni na kablovski sistem. Domaćinstvo, vlasnik dva ili više prijemnika, izuzev prijemnika u motornom vozilu, plaća pretplatu samo na jedan radio ili TV prijemnik na istoj adresi. Hoteli i moteli plaćaju pretplatu na svakih 10 soba opremljenih TV ili radio prijemnikom, a svako drugo pravno lice, vlasnik TV prijemnika, plaća pretplatu na svakih 20 zaposlenih koji su u stanju da primaju program. Visina mesečne pretplate za prijemnike koji se koriste u domaćinstvu i za prijemnike koje koriste pravna lica iznosi 210 dinara. Visina godišnje pretplate za prijemnik u motornom vozilu iznosi 440 dinara. Pretplata iz stava 1. ovog člana plaća se mesečno, najkasnije do 15. u mesecu za prethodni mesec. Pretplata iz stava 2. ovog člana plaća se godišnje, posebnom uplatnicom, prilikom registracije motornog vozila". Dati su i taksativno primeri ko sve može da bude oslobođen od TV pretplate. Dakle, nema nigde brojila, ni rerni, ni ringli, ni sijalica. Ni u ovom predlogu zakona o kome danas raspravljamo nema toga, uopšte se ne dotiče pretplate. Imamo samo jedan amandman koji je Vlada naknadno poslala, koji mi možemo, a ne moramo usvojiti, kojim se predlaže da EPS vrši ovu naplatu, i on glasi: "Naplata radio-televizijske pretplate vrši se preko Javnog preduzeća "Elektrodistribucija Srbije" Beograd, na način utvrđen ugovorom između RTS-a i javnog preduzeća". Dakle, ni tu se ne pominje brojilo, može se utvrditi drugi način. Ako neko ima bolji način, ako vi iz opozicije imate drugačiji način, predložite, otvoreni smo i usvojićemo to. Kada su u pitanju prava Vojvodine i kada citirate Grola, tačno je to da Grol priča o decentralizaciji, i DSS je za decentralizaciju, vi to dobro znate, ali decentralizacija Srbije nije autonomija Vojvodine. Vi to treba da shvatite.
Teorijske rasprave ćete kolegijalno. Da li još neko po članu 93. Poslovnika želi reč? (Ne.) Pre nego što zaključim načelni pretres, izvolite, povreda Poslovnika. Citiraćete mi član. Niste, oprostite. Bila je replika na izlaganje gospodina Stanimirovića. Neću vam dozvoliti, jer po članu 101, da bih doneo odluku, naravno, ako ste u izlaganju gospodina Tomaševića prepoznali pogrešno tumačenje onoga što ste vi govorili. Izvolite po članu 101, pravo na repliku.
Zahvaljujem predsedavajući. Između ostalog, želim samo da pojasnim, pošto je u mom delu diskusije bila pominjana upravo pretplata, odnosno taksa na brojilo, tako da sam u tom delu prepoznao ono što je gospodin Tomašević govorio. Zaista DS smatra da je to taksa na brojilo. I sami ste rekli, predlog Vlade jeste da se pretplata ubira na način kako smo to imali u javnosti proteklih dana da vidimo. RTS je sa javnim preduzećima krenula u postupak dogovaranja kako i na koji način da reši problem ubiranja pretplate, i videli ste proteklih dana da je EPS čak i reagovala u nekim slučajevima žučno, ljutito. A sada smo imali prilike da čujemo i pismo ljudi iz Elektrovojvodine, koji smatraju da način ubiranja pretplate preko električnog brojila za njih nije prihvatljiv. Oni su našli najidealniji način da to saopšte javnosti, pa i poslanicima i Vladi, da se radi o tome da će izazvati gnev kod svojih potrošača, odnosno građana Srbije. Ali je u stvari prevedeno to zapravo taksa na brojilo i zato je DS protiv toga. Ne možemo da prihvatimo rešenja koja zaista liče na rešenja koja smo imali iz vremena Miloševićeve vladavine. Pokušajte, još jednom vam kažem, da javni servis, RTS transformišete, pa tek onda da govorimo o tome gde će ta pretplata i kako će se ubirati. Vrlo dobro ste citirali predlog, odnosno zakon, ali niste govorili o tome kako se ubira pretplata. Izbegli ste taj deo zakona da kažete, da je Republička radiodifuzna agencija ta koja ubira pretplatu i koja dogovara sa javnim preduzećima iz okruga kako će se ubirati pretplata. Prema tome, vi ste sada dali pravo EPS-u da ubira pretplatu, s tim što ćete napraviti veliki problem građanima Srbije. I zato kažemo, to je namet, to nije pretplata, to se ne rešava na način na koji ste vi predvideli. Prema tome, to je neprihvatljivo. Ako mi problem koji ste napravili sada obojimo jarkim bojama i kažemo, da, to liči na ono što je iz vremena Miloševića, to zaista liči i to je za DS neprihvatljivo. Možete vi da se trudite da objasnite javnosti Srbije da to nije taksa na brojilo. To jeste taksa na električno brojilo po svim oblicima, kako god vi hoćete to da krstite, ali to DS zaista naziva taksa na električno brojilo i namet za građane Srbije.
Hvala, gospodine Radosavljeviću. Zbilja, ubuduće ću izricati upozorenja za ovu vrstu vređanja Skupštine. Ako kolegijalno omogućimo da se nešto uradi, makar ovlaš po Poslovniku, budite ljubazni, pozovite se na Poslovnik i nađite makar minimalnu vezu između makar onoga na šta se pozivamo. U protivnom, biće nemoguće po Poslovniku voditi Skupštinu. Molim vas za minimum razumevanja. Zaključujem načelni pretres. Sutra će se nastaviti rad u 10,00 sati raspravom o amandmanima na Zakon o visokom obrazovanju i već sada iz kolegijalnosti obaveštavam da će se najverovatnije raditi do kraja rasprave u pojedinostima, a onda sednice neće biti u petak, tako da biste mogli da rasporedite svoje obaveze. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo rad sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 85 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, u svakom slučaju više od jedne trećine narodnih poslanika, i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nemam obaveštenje da je iko sprečen da sednici prisustvuje. Pošto je Narodna skupština završila načelne pretrese o svim predlozima zakona iz dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, sledi pretres u pojedinostima. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VISOKOM OBRAZOVANjU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Ljiljana Nestorović, Meho Omerović, Aleksandar Đorđević, Milorad Mirčić, Milan Stevović, Božidar Koprivica, Branislav Rankić, Petar Jojić, Milan Veselinović, Vojislav Milajić, Nemanja Šarović, Nataša Jovanović, Veroljub Arsić, Zlatan Jovanović, Tomislav Penezić, Gordana Pop-Lazić, Momir Marković, Vjerica Radeta, Zoran Krasić, Zoran Mašić, Mileta Poskurica, Paja Momčilov, Žarko Obradović, Svetislav Krstić, Milisav Miša Petronijević, Rajko Baralić, Zvonimir Stević, Velimir Simonović, Dragoljub Živković, Dragor Hiber, Leila Ruždić-Trifunović, Milan Marković, Slobodan Vučković, Slobodan Pajović, Radiša Ilić, Miroslav Nedeljković, Branislav Stevanović, Sreto Perić, Zoran Anđelković, Vladimir Homan i Miloljub Albijanić, Odbor za prosvetu, kao i Vlada Republike Srbije. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici: Leila Ruždić-Trifunović na član 90, Dragoljub Živković na članove 29 i 90, Milan Marković na članove 10, 29, 38, 41, 49, 61, 63, 64, 65, 68, 75, 90. i 98, Dragor Hiber na član 14, Žarko Obradović, Milisav Petronijević i Svetislav Krstić na član 60, Milisav Petronijević i Svetislav Krstić na član 78; Žarko Obradović i Svetislav Krstić na članove 48, 53, 70. i 72, Žarko Obradović i Milisav Petronijević na članove 32, 34, 40, 71, 120. i 130, Milisav Petronijević na članove 63, 75. i 104. i Zoran Anđelković i Zvonimir Stević na član 109. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za prosvetu i Zakonodavnog odbora. Na sednici Odbora za prosvetu predstavnik predlagača Slobodan Vuksanović, ministar prosvete i sporta, povukao je amandmane Vlade Republike Srbije na članove 15, 25, 28, 29, 30, 35, 37, 78. i 95. Takođe, na sednici Odbora za prosvetu amandmane su povukli narodni poslanici Milan Marković na članove 83, 84. i 85. i Velimir Simonović na članove 118. i 130. i na naslov iznad člana 131. i član 131. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su Vlada Republike Srbije i narodni poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović i Milisav Petronijević. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za prosvetu prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica, a potom narodni poslanik Zoran Krasić.