Poštovane dame i gospodo, upravo sam dobila informaciju da je Odbor za pravosuđe završio sednicu, pa ćemo dobiti izveštaj za nekoliko minuta. Čekali smo da se ta sednica završi. Poštovane dame i gospodo, otvaram sednicu Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 170 narodnih poslanika. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite kartice u poslaničke jedinice. Kvorum postoji i možemo da radimo. Sprečeni su da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Dragoslav Bošković, Vuko Antonijević, Kasa Jožef, Išpanovič Ištvan, Radmilo Mišović i Petar Mišić. (Poslanici ulaze u salu.) Molim narodne poslanike da zauzmu svoja mesta da bismo mogli da nastavimorad. Na sednicu su pozvani predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, na ovu sednicu pozvala sam predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, Narodnog pokreta Otpor, Nacionalnog demokratskog instituta, Udruženja univerzitetskih profesora i nastavnika Srbije i USAID-a. Pozdravljam prisutne goste. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, primili ste saziv Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini, koje je sazvano na zahtev grupe od 109 narodnih poslanika, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Takođe, primili ste zahtev za održavanje Trećeg vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Shodno članu 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od sedam dana, imajući u vidu obaveze koje za Narodnu skupštinu proizilaze iz Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora i Zakona za njeno sprovođenje, prema kome je Narodna skupština Republike Srbije obavezna da donese zakon o izboru poslanika u Skupštinu Srbije i Crne Gore u roku od 10 dana od dana stupanja na snagu Ustavne povelje, odnosno najkasnije do petka, 14. februara 2003. godine. Kao što ste mogli da vidite, za Treće vanredno zasedanje Narodne skupštine u 2003. godini utvrđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore, koji je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Povreda Poslovnika? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, Administrativni odbor je prekršio Poslovnik pa se i današnja sednica održava u neregularnim uslovima. Nisu ispunjeni uslovi za održavanje ove sednice. Vi se verovatno sećate da sam na prošlom zasedanju reklamirao povredu Poslovnika, s obzirom da su sednici prisustvovala trinaestorica narodnih poslanika koji nemaju taj status, trinaestorica građana koji nisu narodni poslanici. Sa zakašnjenjem je zasedao Administrativni odbor i povodom te moje reklamacije zaključio - da nije učinjena povreda Poslovnika, imajući u vidu da je Odbor na sednici održanoj 29. jula 2002. godine stavio van pravne snage izveštaje kojima se konstatuju ostavke tih narodnih poslanika. Kako može Administrativni odbor staviti van pravne snage bilo šta? Znate, kada je reč o političkim odlukama, pa se glasa o nečijem poverenju, smeni, izboru itd, eventualno može biti stavljanje van pravne snage neke odluke, a ovde je reč o konstataciji ispunjavanja pravnih uslova.Drugo, ne može sada Odbor staviti van pravne snage akt Narodne skupštine. Konstatacija Narodne skupštine je jedna vrsta pravnog akta i vi to, gospođo Mićić, kao pravnik, odlično znate, je l' tako. To je jedan pravni akt, malo manje pravne snage nego odluka za koju treba glasati, još manje nego zakon, ali pravni akt Narodne skupštine i njega Odbor ne može da stavi van pravne snage. To više ne može ni Narodna skupština. Nemam ništa protiv da jednog dana ti ljudi opet budu narodni poslanici, ali da bi oni bili narodni poslanici mora se sprovesti kompletna procedura; da se sazove Izborna komisija, da se konstatuje da su upraženja mesta narodnih poslanika, da su njihova imena na listi; pa se ide na Administrativni odobr, pa se izlazi pred Narodnu skupštinu. Oni su nekada bili poslanici, prestao im je mandat. Da bi ponovo bili poslanici, je l' tako gospodine Šabiću, mora da se sprovede kompletna procedura. A, šta se nama ovde dešava? Vi, gospođo Mićić, kao ugledni pravnik sa renomeom, nećete da se upustite u ovaj problem. Gospodin Šabić, kao ugledni pravnik sa renomeom i ministar za državnu upravu i lokalnu smaoupravu, neće da se upusti u ovaj problem. Nijedan pravnik sa renomeom, uključujući i vas gospođo Mićić, uključujući gospodina Šabića, a mislim i da je gospođa Čomić pravnik... Niste. Dobro, tim bolje za vas. Vi kao ugledni pravnici nećete da se mešate, a ljudi koji nemaju pojma o pravu podnesu ovaj izveštaj. Ovaj izveštaj ide i na vaš obraz onda i na obraz gospodina Šabića, na obraz Ustavnog suda, na obraz svih ljudi iz pravne struke koji uživaju takav ugled i renome kao vi, gospođo Mićić i gospodine Šabiću. Mislim da ovo treba da prekinemo, da ne bismo još više srozavali ugled Narodne skupštine. Za ove dane vi ste mogli da sprovedete proceduru, da se sastane Izborna komisija, da kaže - podneli ostavku, kako se zvaše ovaj iz Kraljeva... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje vremena.) Završavam. Korićanac podneo ostavku, podneli su sada oni ostavke, sada se njihova mesta popunjavaju, pa se popunjavaju onim ljudima koji su nekad davno bili narodni poslanici a još su na vašoj izbornoj listi. To bi bilo regularno. Ali, vi tonete sve dublje u sve veće neregularnosti.
Vi kao ugledni pravnik ste propustili da mi kažete koji član Poslovnika reklamirate, a prekoračili ste vreme. (Vojislav Šešelj: Član 69.) Narodni poslaniče, dobili ste izveštaj Administrativnog odbora, na vaše traženje. Pored toga postoji i Zakonodavni odbor. Molim da me saslušate, mislim da bi to bio osnovni red. Možete da se obratite Zakonodavnom odboru, a takođe postoje i institucije koje ocenjuju zakonitost i ustavnost. To ne radi Narodna skupština i vi to naravno, kao ugledni pravnik, takođe dobro znate i mislim da smo završili tu priču. U svakom slučaju, poslanici su oni koje je narod birao u decembru 2000. godine. Sada prelazimo na dnevni red. Izvolite, po Poslovniku.
Primećujem da me ovi ugledni pravnici ignorišu. Reklamiram povredu Poslovnika, član 24. Poslednja sednica Administrativnog odbora legalizovala je jednu nezakonitu odluku. Skupština je konstatovala da Nova Srbija ima dva poslanička kluba. Kako takva odredba stoji u Poslovniku, gospođo Mićić, imate dve mogućnosti: da promenite Poslovnik i da napišete nedvosmisleno da stranke ne mogu da formiraju poslaničke grupe, osim Nove Srbije; na taj način ćete nas posebno favorizovati i mi ćemo postati ekskluzivni; imate drugi način, a ukoliko to uradite videćete koliko ćemo imati poslaničkih grupa. To činim iz prostog razloga, jer za ovu tačku dnevnog reda vi na osnovu jedne nezakonite odluke pokušavate da izbornim inženjeringom lažirate sastav buduće skupštine. Gospođo Mićić, molim vas da opet Administrativnom odboru naložite da prouči da li je njihova odluka o legalizaciji vaše konstatacije o formiranju poslaničke grupe, jer u toj odluci stoji da poslaničku grupu "Srbija" čine poslanici Nove Srbije, Seljačke stranke i Koalicije Vojvodina. Seljačka stranka je zastupljena sajednim poslanikom i on je mogao da se udružuje sa nekim. Nije seudružio sa nama, udružio se sa nekima koje mi više ne poznajemo. Poslanička grupa Nova Srbija je formirana, njen sastav je poznat i ne može više učestvovati u formiranju drugih poslaničkih grupa. Takođe, Koalicija Vojvodina nije mogla da ima poslaničku grupu iz prostog razloga što nema poslovnički cenzus od pet poslanika, ali pitam vas još jednom da li je moguće da postoje stranke koje su zastupljene sa dve poslaničke grupe. Utvrdite to odlukom Administrativnog odbora i molim vas vodite računa o zakonitosti.
Gospodine Ćirkoviću, vi ste primili izveštaj Administrativnog odbora i odgovor je sličan kao i prethodnom narodnom poslaniku, koji je reklamirao povredu Poslovnika, s tim što naravno vi znate da nisam nadležna da menjam Poslovnik. Vi možete podneti predlog za promenu Poslovnika, pa će se o tome Narodna skupština izjasniti. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Izvolite, po Poslovniku.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovano predsedništvo, reklamiram povredu člana 73. stav 2. Poslovnika. Predsednik Narodne skupštine Republike Srbije, gospođa Mićić, tražila je pismom, koje ovde imam, od Administrativnog odbora da dostavi izveštaj o svim spornim mandatima koji postoje u ovoj skupštini. Administrativni odbor je i ovog puta, kao i nekoliko puta ranije, potpuno ignorisao ne samo taj zahtev predsednika Narodne skupštine, nego i zahteve poslanika Socijalističke partije Srbije, jer mi smo tražili da se Administrativni odbor izjasni o pet mandata, koji su nam ukradeni i koje još uvek nismo dobili. Moram da kažem da Administrativni odbor već drugi put ignoriše zahtev predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, jer smo mi slično pismo podneli i krajem novembra meseca prošle godine, a peti ili šesti put odbija da donese odluku vezano za sporne mandate i pravo Socijalističke partije Srbije da njima raspolaže. Pošto ćemo imati kasnije priču o tome ko je zastupljen u Narodnoj skupštini, kasnije ću nešto detaljnije reći, ali želim ovu skupštinu da informišem, a i predsednika Narodne skupštine, da Administrativni odbor nije postupio u skladu sa njenim zahtevom i pismom. Tu se vrlo izričito kaže da se dostavi izveštaj o svim spornim mandatima. Nije bilo reči da li je povređen Poslovnik ili ne, nego da se zna ko je poslanik u ovoj Narodnoj skupštini, a ko ne, kao i da se reši pitanje zahteva pojedinih poslaničkih grupa. Naravno, primarno sam zainteresovan za mandate Socijalističke partije Srbije.
Administrativni odbor je postupio po mom zahtevu i vi ste dobili izveštaj Administrativnog odbora, a u prilogu spisak narodnih poslanika. (Žarko Obradović: Nisam zadovoljan vašim odgovorom.) Dobro, neka to Administrativni odbor ponovo razmatra. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZBORU POSLANIKA SKUPŠTINE SRBIJE I CRNE GORE Primili ste Predlog zakona koji je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zlata Đerić, zajedno Zoran Ćirković, Zlata Đerić i Miodrag Stamenković, Čedomir Jovanović, zajedno Bojana Aleksić, Đorđe Mamula iPetar Cvetković, zajedno Srđan Sikimić i Nada Kolundžija, zajedno Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević, Aleksandar Vučić, Gordana Pop-Lazić, Nataša Jovanović, Petar Jojić, Milorad Mirčić, Tomislav Nikolić, Zlatan Jovanović, Branislav Blažić, Miroljub Veljković, Ljubomir Kragović, Dragoljub Stamenković, Stevan Kesejić, Dragan Čolić, Zeldžo Hurić i zajedno Dragan Todorović, Joca Arsić, Toma Bušetić, Zoran R. Anđelković, Sreten Mitrović, Ljubomir Mucić, Dragan Jovanović, Žarko Obradović, Đura Lazić, Dušan Cvetković,Hranislav Perić, Slobodan Tomović i Rade Bajić, kao i Vlada Republike Srbije. Amandmani koji budu podneti do početka pretresa biće vam uručeni u toku sednice. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o Predlogu zakona. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i Odbora za pravosuđe i upravu. Na sednici Zakonodavnog odbora mišljenje su izdvojili narodni poslanici Petar Cvetković, Slobodan Adžić i Dragan Todorović.Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da je ukupno vreme za raspravu pet časova i molim predstavnike poslaničkih grupa da podnesu listu sa redosledom prijava za reč narodnih poslanika. Izvolite, povreda Poslovnika.
Gospođo Mićić, povredili ste član 135. stavove 1. i 5. Poslovnika. Ovde se radi o Predlogu zakona koji nije podnela Vlada Republike Srbije, a u tom slučaju Vlada je dužna da dostavi svoje mišljenje o predlogu zakona u roku ne kraćem od pet dana. Razumem da taj rok nije mogla da poštuje. Postoji mogućnost, da vas i to naučim, da mi otpočnemo raspravu po ovom predlogu zakona, ali Skupština mora da donese odluku da će da raspravlja o Predlogu zakona u načelu bez mišljenja Vlade, koje je u ovom slučaju neophodno. Molim vas da se više jednom manete povreda Poslovnika, da radite kao što radi svaka prava izabrana narodna skupština, po Poslovniku koji ste sami pisali, da ne otvarate raspravu pre nego što se steknu svi uslovi za otvaranje rasprave. Iovako je Skupština nelegalna, još ako nastavite ovako da radite, ako ovako bitan zakon donosite uprkos povredama Poslovnika koje su evidentne i očigledne, vrlo brzo će narod doći sa motkama. Samo mi je žao što može da se desi da nas, ni krive ni dužne, istera iz ove skupštine. Neće stići da vas povataju, vi ćete na vreme da pobegnete.
Narodni poslaniče Tomislave Nikoliću, takođe vas molim da se manete izlaženja na govornicu, a bez prethodne provere da li ste u pravu ili ne, pošto je mišljenje Vlada dostavila 11. februara 2003. godine, tako da nema povrede Poslovnika iz člana 135. Mišljenje vam je dostavljeno i Vlada je priložila dva amandmana uz to mišljenje. Molim vas da mi objasnite zašto ste tražili povredu Poslovnika, a postoji mišljenje Vlade.
Pokušaću da vam objasnim. Nisam siguran da vi možete to da shvatite. Ali, uzmite stenogram i pročitajte šta ste izgovorili kada ste otvarali raspravu. Rekli ste - dobili ste mišljenje Zakonodavnog i još jednog odbora. Niste rekli da smo dobili .....
Jesam rekla, proverićemo u stenografskim beleškama.
Kad proverite, gospođo Mićić, izaći ću za ovu govornicu da vam se izvinim. Očekujem, kada proverite, da se i vi izvinite meni. Taj izveštaj Vlade namem. Vi niste rekli da smo dobili izveštaj Vlade pre otvaranja rasprave.
Tvrdim da sam rekla da ste primili mišljenje Vlade i proverićemo iz stenografskih beležaka. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Pitam da li želi reč predlagač, narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS-Reforma Srbije.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na početku našeg današnjeg rada dužan sam da vas upoznam sa osnovnim stavovima koji su predstavljali kriterijume za izradu ovog zakona; oni su, sa jedne strane, već potvrđeni usvajanjem Ustavne povelje i Zakona o sprovođenju Ustavne povelje i, sa druge strane, politikom koja se vodi u parlamentu Srbije poslednje dve godine. Dakle, imajući u vidu imperativne norme Ustavne povelje i Zakona za sprovođenje te povelje, koje su pred nas postavile vrlo konkretne rokove, mi vam predlažemo zakon o izboru poslanika za Skupštinu Srbije i Crne Gore u tom roku i na principima definisanim samom Ustavnom poveljom. Umajući u vidu prioritete - u ovom trenutku prioriteti su konstituisanje institucija državne zajednice u skladu sa zakonom, formiranje stabilnih institucija u skladu sa političkim voljama koje su izražene usvajanjem Ustavne povelje i Zakona o sprovođenju Ustavne povelje i unapređivanje političkog sistema na kome počiva ovaj parlament kroz odluke koje donosimo - mi smo predložili zakon o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore. Istakao bih tri najvažnija činioca oko kojih će se, verujem, tokom ove rasprave voditi i sukobljavati politički stavovi. To su činioci koji definišu pravo predlaganja kandidata za poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore: činilac koji definiše proceduru tog predlaganja i činilac koji po prvi put definiše karakter i status poslanika, na način na koji to nije bilo učinjeno do sada tokom poslednjih 12, gotovo 13 godina novog parlamentarnog višepartijskog sistema u Srbiji. Dakle, članom 3. Zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore definisan je princip raspodele mandata na osnovu Ustava i zakona koji su do sada uvažavani kada se tretirala ta vrsta političke stvarnosti. Ko može da raspolaže mandatom u Skupštini Srbije? Da li to može samo stranka, da li to može stranka i koalicija ili to mogu stranke, koalicije i druge političke organizacije. U najkonkretnijem i najjasnijem izrazu, to mogu svi oni koji su učestvovali na izborima održanim 23. decembra 2000. godine. Ustavno pravo je svakog građanina u Srbiji da bira i da bude biran. U skladu sa tim ustavnim pravom izvedena su i druga prava, koja nama danas pružaju potpuno argumentovan osnov da kažemo da u procesu kandidovanja, odnosno biranja poslanika imaju pravo da učestvuju stranke, koalicija i druge političke organizacije koje su učestvovale na poslednjim izborima. Pitanje posrednih izbora je definitivno definisalo format u okviru koga mi pokušavamo da, poštujući demokratske standarde, uradimo posao koji nam je imperativno nametnut kroz Ustavnu povelju i Zakon o sprovođenje Ustavne povelje. Na takav način dolazimo do suštine ovog zakona koja je, što je primećeno tokom rada odbora za zakonodavstvo i pravosuđe, politički konfliktna, ali mislim da je u meri, u kojoj je to moguće, politički realna i pravno potpuno celishodna. Dakle, s obzirom da smo rekli da će izbori za novi parlament biti posredni, mi smo definisali i one pojedince, odnosno stranke,koalicijei političke organizacije koje učestvuju u tim izborima i one koje imaju pravo da budu birani. Pravo da budu birani imaju poslanici Republičkog parlamenta, poslanici koji se nalaze u Veću građana Savezne skupštine i poslanici koji se nalaze u Veću republika. Pravo njihovog predlaganja imaju stranke koalicije i političke organizacije koje su učestvovale na izborima, a koje su u okviru parlamenta organizovane na jedini mogući način - na nivou poslaničkih klubova, odnosno poslaničkih grupa. To je član zakona koji je otvorio puno dilema, ali mislim da ću kroz argumentaciju koju ću ponuditi parlamentu makar umanjiti neke od njih, pošto mi je jasno s obzirom na raspored odbora za zakonodavstvo i pravosuđe da nema spremnosti da se one u potpunosti uvaže. Dakle, to je pitanje izborne volje građana. Da li mi kao predlagači zakona o izboru poslanika Srbije i Crne Gore poštujemo izbornu volju građana ili je ne poštujemo. Da li, možda, postoji neki drugi put kojim bi ona mogla da bude poštovanau većoj meri nego što je to učinjeno na način na koji poredlažemo . Dakle, idejom koja je konkretizovana u članu 20. Ustavne povelje definisan je izborni model na osnovu koga će se vršiti svi naknadni izborni procesi za institucije nove državne zajednice. To je posredni izborni model. Definicijom posebnog izbornog modela, kao onog koji mi moramo poštovati, definisani su i učesnici u tom izbornom procesu, oni koji biraju i oni koji će biti birani. Imajući u vidu taj 23. decembar kao neki reper, mi smo, analizirajući našu političku stvarnost, došli do vrlo konkretnog odgovora da se tadašnji skupštinski sastav ne može prihvatiti kao isključiv kriterijum u sistemu vrednosti na osnovu koga se vrši delegiranje poslanika za Skupštinu Srbije i Crne Gore. Zbog čega ne može? Nekoliko vrlo jasnih i apsolutno pravnih argumenata; oni nemaju nikakve veze sa karakterističnim političkim kontekstom koji se ne može zaobići, jer je apsolutno nerealno da stranke koje deluju u parlamentu ignorišu političku stvarnost. Taj pravni model je sledeći: na izborima od 23. decembra su učestvovale i stranke i koalicija. Republička izborna komisija je verifikovala mandate strankama i koalicijama. U tom trenutku u parlamentu su svoje poslanike imale jedna velika koalicija, Demokratska opozicija Srbije, dve stranke, Srpska radikalna stranka i Socijalistička partija Srbije i formalno treća stranka, Stranka srpskog jedinstva; mada je jasno da su oni svoj odnos uređivali nekim internim kolektivnim sporazumom, koji iako neformalno, praktično taj broj od 14 poslanika definiše kao neki koalicioni izraz političke volje na kojoj je taj sporazum napravljen. Nemoguće je prihvatiti izborni rezultat iz 2000. godine kao isključivi kriterijum u tom sistemu vrednosti, jer bi tako napravili veliki politički iskorak u odnosu na našu političku stvarnost prihvatanjem nekih amandmana koji idu u tom pravcu. Rečeno je da u procesu kandidovanja mogu da učestvuju koalicija DOS, Stranka srpskog jedinstva, SPS i SRS; niko drugi. To je u pravnom smislu potpuno argumentovano. Međutim, u političkom i onom realnom, nakon dve godine politike koja je vođena u ovom parlamentu, jasno je da bi se time mnogo više oglušili o političku realnost nego što to činimo kada kažemo da u procesu kandidovanja učestvuju poslaničke grupe koje u ovom trenutku deluju u samom Parlamentu Srbije. Zašto taj model poslaničke grupe?Nije ni protivustavan, ni protivzakonit, a jeste potpuno politički racionalan. To je, takođe, datost koja je iskazana u Ustavnoj povelji, jer je rečeno da će se delegacije birati shodno srazmernoj zastupljenosti poslanika u republičkim parlamentima u trenutku održavanja izbora. To je član 20. Ustavne povelje, koju je parlament usvojio velikom većinom. (Glasovi: Srazmerno zastupljenosti.) Hvala na ispravci, mislim da je važno da budemo precizni Dakle, dolazimo u fazu u kojoj definišemo poslaničku grupu kao taj činilac koji predlaže kandidata za Skupštinu i možemo danas da razgovaramo da li time kršimo nečiju izbornu volju, u kojoj meri tako nešto činimo i da li možemo da primenimo neki drugi model. Jedini adekvatan i paralelan model, koji je predložen kao alternativa u svim amandmanima i u svim predlozima zakona koji egzistiraju pored ovog našeg, jeste da predlagači budu stranke u skladu sa izbornim rezultatima iz 2000. godine. Pošto sam već rekao da ne mogu samo stranke, jer su tada na izborima učestvovale koalicije, pošto sam rekao da je to pravno adekvatno ali potpuno politički necelishodno jer se time ignoriše sve ono što se desilo u prethodne dve godine, dolazimo do činjenice da na posrednim izborima učestvuju poslanici, a ne građani. Građani su učestvovali na izborima 2000. godine i učestvovaće za dve godine na izborima za Skupštinu državne zajednice. Ti građani su izabrali svakog od nas koji danas imamo status poslanika u Republičkom parlamentu - 250 ljudi koji biraju i mogu da budu birani na posrednim izborima za novu Skupštinu Srbije i Crne Gore. Mislim da smo na takav način, u meri u kojoj je to moguće, potpuno korektno ispoštovali izbornu volju i izgebli one političke sporove do kojih bi sasvim sigurno došlo da smo ignorisali stvarnost iz prethodne dve godine i došli smo do jednog konkretnog rezultata koji samo jednu stranku ozbiljno degradira, a to je Socijalistička partija Srbije. Primenom Dontovog metoda, u skladu sa predlozima poslaničkih grupa, samo jedna stranka gubi poslanike, odnosno dobija manje poslanika nego što bi dobila kada bi se primenio model iz 2000. godine. To je Socijalistička partija Srbije. Oni su na odborima tražili od mene kao predlagača da prihvatim njihov amandman u kojem bi tako nešto bilo korigovano, ali je to bilo neprihvatljivo iz jednog prostog razloga: prihvatanjem tog amandmana mi bismo srušili čitav koncept na kome parlament funkcioniše u poslednjih godinu i po dana, odnosno od onog trenutka kada je došlo do razlaza unutar koalicije Demokratske opozicije Srbije, potom konkretizovan kroz čitav niz postupaka ovde u Skupštini, a oni su, verujem, poznati poslanicima i javnosti. Dakle, između dve štete mi smo morali da izaberemo manju. Manja šteta u ovom trenutku jeste poštovanje odluke Ustavnog suda Srbije, koji je, osporavajući član 88. Zakona o izboru poslanika, definitivno nama oduzeo mogućnost da utičemo na status poslanika i otvorio političku ravan u čijem okviru se krećemo, poštujući pravni sistem. Da to nije samo izgovor pokazuje ono što mislim da ne treba ostaviti po strani, a ostavljeno je po strani u svim analizama ovog zakona: to je novo definisanje statusa poslanika. Za 13 godina višepartijskog sistem u Srbiji i za 12,5 godina novog parlamentarizma u Srbiji nikada, na način definisan ovim zakonom, nije bio utvrđen status poslanika. Po prvi put, poštujući sve međunarodne konvencije, od Kopenhagenskog dokumenta, pa do svih onih paralelnih sporazuma koji su potpisivani i koji na izvestan načinn obavezuju naše društvo, mi smo status poslanika definisali kao status koji ni po čemu nije zavisan od stranke ili koalicije na čijoj izbornoj listi je izabran ili od stranke i koalicije koja ga je birala za Skupštinu državne zajednice Srbije i Crne Gore. Nakon ovog zakona o izboru poslanika moći ćemo da kažemo da je poslanik predstavnik građana, odnosno predstavnik onih koji su ga birali, da on odgovara samo njima, da ne odgovara strankama i koalicijama i da na takav način autentično može da obavlja svoj posao, štiti prava onih koji su ga birali i, sasvim sigurno, na takav način izbegavamo buduće konflikte koji bi se mogli pojaviti ukoliko bi za mesec, dva ili tri došlo do ponavljanja onih situacija, onih političkih odnosa koji su doveli do podela u nekim opozicionim partijama ili do podela unutar naše koalicije. To je jedan konkretan politički iskorak kojim mi sebe predstavljamo bitno drugačijim od onih koji kroz kritiku ovog zakona zapravo osporavaju demokratičnost i naše dobre namere. Ovaj zakon ima 24 člana. Na njega je predloženo 70 amandmana. Neke od tih amandmana ćemo prihvatiti. Pre svega, to su amandmani kojima se vrše tehničke ispravke zbog grešaka administracije i to je amandman Vlade Republike Srbije kojim se precizira nešto što je, po mom mišljenju, sasvim jasno rečeno, ali mislim da nema razloga izbegavati i neku vrstu ponavljanja. Dakle, to je Dontov metod kao sistem za podelu mandata. Mi smo rekli da će podela mandata biti izvršena u skladu sa Zakonom o izboru narodnih poslanika, ali prihvatamo taj amandman koji precizira Dontov metod kao način da se to sprovede. Dontov metod je istakla i Ustavna komisija kao nešto preporučljivo i što treba poštovati. Mi smo uvažili te stavove. Ovakvim radom mislim da ćemo dobiti zakon koji u potpunosti korenspondira sa ustavnim konceptom države u kojoj živimo i uvažava političku realnost, koju ne bi bilo dobro ignorisati zbog svega onog što se očekuje da predstavnici ove skupštine urade u Skupštini Srbije i Crne Gore. Potrebno je izgraditi institucije. Za te institucije su potrebni kredibilni pojedinci. Kredibilni pojedinci su odgovorni ljudi, ali i ljudi iza kojih stoji određena politička snaga, a to je politička snaga naše koalicije, koja u ovom trenutku spremno ulazi u taj posao. Očekujem od vas da kroz raspravu o ovom zakonu tako nešto još jedanput stavimo na proveru. Mislim da sam vam pružio dosta argumenata koji govore o ovom zakonu kao zakonskom predlogu koji treba prihvatiti.
Zahvaljujem predstavniku predlagača. Da li izvestioci nadležnih odbora, Zakonodavnog odbora i Odbora za pravosuđe i upravu, žele reč? (Nema prijava.) Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje žele reč? Reč ima narodni poslanik Slobodan Adžić, koji je na sednici Zakonodavnog odbora izdvojio mišljenje, a zatim narodni poslanik Dragan Todorović, pa narodni poslanik Petar Cvetković.
Poštovane kolege narodni poslanici, na sednici Zakonodavnog odbora glasao sam protiv Predloga zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore iz razloga što smatram da su sporni član 5. stav 1. Predloga zakona, kao i član 19. zakona. Član 5. u Predlogu glasi: "Poslanici se biraju srazmerno broju narodnih poslanika koje poslaničke grupe imaju u Narodnoj skupštini Republike Srbije." Ova odredba je suprotna republičkom Zakonu o izboru narodnih poslanika, jer uvodi jednu novu kategoriju koja u izbornom zakonodavstvu Srbije ne postoji, a to je kategorija poslaničke grupe. U izbornom zakonodavstvu postoji kategorija političke stranke kao učesnika u političkoj utakmici i kao subjekt koji dobija poslaničke mandate. Samim tim što je na ovaj način predložen izbor poslanika za saveznu skupštinu, pribeglo se metodi koja nije sigurna i u kojoj je moguće da od trenutka do trenutka menjamo sastav delegacije u saveznoj skupštini. I sami vidimo da su poslaničke grupe promenljiva kategorija u ovom parlamentu, da je danas jedan broj poslaničkih grupa, da sutra može biti drugi. Iz tih razloga je moguće da svaki treći dan zasedamo i biramo, u skladu sa novom strukturom poslanika i poslaničkih grupa, sastav delegacije u saveznom parlamentu. Mislim da je pravi trenutak kada se utvrđuje broj kandidata u republičkoj skupštini, jer je to najrelevantnija činjenica, kako bi verno mogla da se odslika volja birača u Srbiji, a mi na osnovu volje birača u Srbiji utvrđujemo u stvari naše predstavnike u državnoj zajednici. Dakle, ovaj član je suprotan i pravnoj logici, jer nije logično da jedan pravni dokument podržimo, a da on direktno ugrožava volju građana, jer samim tim što ugrožava volju građana, on ne zavređuje da bude podržan. Još jednu stvar bih rekao, ovde su u pitanju posredni izbori. Ti posredni izbori moraju da se vežu za neposredne izbore. Ne možete vezivati posredne izbore za neposredne izbore na današnji dan, već na dan kada su ti izbori zaista održani. Što se tiče člana 19, on je neusklađen sa Zakonom o izboru narodnih poslanika, jer izostavlja tri razloga zbog kojih može da prestane mandat poslaniku. Predlagač ne objašnjava zašto je ta tri razloga izostavio. I na kraju, kao član Zakonodavnog odbora, zaista nisam spreman da direktno ugrožavam prava građana Srbije da upravljaju državnom zajednicom Srbija i Crna Gora. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predstavnik predlagača.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pa nisam pomenut, ali mislim da je važno odgovoriti kolegi. Kao predlagač imam pravo i mislim da je važno, s obzirom da je izdvojio mišljenje na Zakonodavnom odboru. Argumenti kojima se vezuje Zakon o izboru narodnih poslanika, usvojen u poslednjim danima prethodnog režima, za član 19. zakona o izboru poslanika za Skupštinu državne zajednice Srbija i Crna Gora, koji se usvaja u bitno drugačijem društvenom ambijentu, potpuno su neprihvatljivi. Ovaj član 19. Predloga zakona o kome danas raspravljamo nema potrebe da bude usaglašen sa Zakonom o izboru narodnih poslanika. On je na veoma jasan i konkretan način, kroz član 19, akt diskontinuiteta u odnosu na sve ono što je bila politička praksa u Srbiji prethodnih 13 godina. On je usklađen sa Ustavnom poveljom i potpuno je nerazumljiv argument kojim se, sa jedne strane, traži apsolutno pravo poslanika da samostalno raspolaže svojim mandatom, i sa druge strane, poziva na član Zakona o izboru narodnih poslanika, koji je osporen od strane Ustavnog suda i kojim se takvo pravo uskraćuje u pojedinim situacijama. To je jedina politička stvarnost i jedina pravna realnost o kojoj mi možemo da govorimo. Što se tiče izborne volje građana, već sam jedanput rekao da je izborna volja građana utvrđena 23. decembra, i to: u odnosu na jednu koaliciju; ona više ne funkcioniše u formi u kojoj se pojavila na izborima; u odnosu na tri stranke koje su tada učestvovale na izborima i našle se u parlamentu; pojedine od njih su u međuvremenu, kroz unutarstranačke sukobe, konflikte i probleme, definisale neke druge odnose. Mi na tako nešto ne možemo da utičemo, ali pošto smo definisali da posredni izborni model ovaj parlament mora uvažiti, definisali smo i biračko telo i izbornu volju. Ta izborna volja će biti iskazana glasanjem poslanika. Biračko telo čini 250 poslanika Skupštine Srbije. Vezivanje izbora iz decembra 2000. godine za posao koji se radi u 2003. godini predstavlja "bacanje prašine u oči" građanima Srbije, jer on ne nudi nikakav kvalitetan odgovor na probleme pominjane tokom rasprave. Dakle, izbori iz 2000. godine ne mogu ponuditi odgovor na problematičan status pojedinih poslanika, što je i posledica odsustva konačne odluke Ustavnog suda Srbije, niti najvažniji odgovor, očigledno suštinski moto svih osporavanja, a to je da politička manjina kroz primenu zakona, odnosno amandmane, postane politička većina. To je nemoguće. Kada je Ustavna komisija definisala posredne izbore kao izborni model, ona je zapravo rekla da će Skupštinom Srbije i Crne Gore vladati one političke većine koje vladaju Skupštinom Srbije i Skupštinom Crne Gore, ukoliko postoji mogućnost njihovog dogovora, a videćemo da li će to biti tako. Ali, većina ovog parlamenta biće većina i budućeg parlamenta Srbije i Crne Gore, i to je politička stvarnost [[Tomislav Nikolić traži repliku.]]
Izvolite.
Zamolio bih vas da pratite raspravu. Prethodnik je govorio negativno o Zakonu o izboru narodnih poslanika, o jednom njegovom članu, o bivšem režimu u kome sam učestvovao, predlagač sam Zakona o izboru narodnih poslanika koji još uvek važi, i te tačka zakona koju vi sad osporavate pred Ustavnim sudom, a to je da poslaniku prestaje mandat ako mu prestane članstvo u političkoj stranci ili koaliciji sa čije je liste izabran. Ali, nemojte da nam govorite da taj član više ne može da se primenjuje zato što je osporen pred Ustavnim sudom Srbije. Ne postoji nikakva privremena mera. Savezni ustavni sud vam je još i poništio to pravo koje ste pokušali da koristite. Dakle, ne postoji privremena mera i još uvek važi Zakon o izboru narodnih poslanika, po kome poslaniku prestaje mandat kada mu prestane članstvo u političkoj stranci, koaliciji ili organizaciji sa čije izborne liste je biran. Ne može politička realnost, koju ste vi stvorili ovde, ne poštujući Zakon o izboru narodnih poslanika, da bude osnov za novi zakon. Ne može. Može da bude odluka Ustavnog suda, da ste imali vremena da je sačekate. Još jedna stvar, ako rezultati izbora iz 2000. godine nisu merilo za izbore koje ćemo da vršimo ovde za sedam-osam dana, nikako ne mogu da budu merila odluke po kojima ste vi ovde izmešali karte i dobili većinu koju želite da cementirate. Ako ne znamo pravu volju građana, mi kažemo da je to volja iz 2000. godine, jer posle toga nije bilo izbora, a ko ne znamo pravu volju građana, hajdemo na izbore. Ovo je volja poslanika što prelaze iz jedne političke stranke u drugu, volja vlasti koja utiče na volju poslanika i mešetarite tu, između njih formirate poslaničke grupe. Moram da vas pitam - ako je Marijan Rističević sada u novoj poslaničkoj grupi, ima li poslanička grupa "Vojvodina" i dalje pet članova i pravo da predlaže poslanike? U toku rasprave ću odgovoriti i na neke primedbe koje ovde izgovara predlagač, a ne odgovaraju pravom stanju stvari. Ako vam je Ustavna povelja naložila da se srazmerno zastupljenosti u Narodnoj skupštini izaberu poslanici, pitam - čijoj zastupljenosti, šta je to srazmerna zastupljenost, koga? Naroda - narod je to na izbornim listama odredio. Samo izborne liste sa kojih su izabrani poslanici u Skupštinu Srbije moraju da budu srazmerno zastupljene i daljeprenesene u Skupštinu Srbije i Crne Gore.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, koji je izdvojio mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora.
Dame i gospodo, izdvojio sam mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora i nisam glasao za predloženi zakon o izboru narodnih poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore iz više razloga. Pre svega, moje mišljenje je da se na način predviđen članovima 3, 5. i 19. ovog zakona zaista ne može odslikati volja naroda, da je ceo ovaj predlog zakona koncipiran na pogrešnim osnovama, iz jedne proste činjenice što, kao što smo već nekoliko puta čuli u izlaganju predlagača ovog zakona, politička realnost nalaže druga rešenja. Naime, mogli smo čuti nekoliko puta da je u Srbiji politička svest naroda umnogome promenjena u odnosu na raspored snaga u parlamentu. Ali, pre nego što počnem sa elaboracijom svojih stavova, dozvolite mi da vas podsetim na misao čuvenog pravnika Valtazara Bogišića, koji je svojevremeno rekao: "Što se grbo rodi, vreme ne ispravi". Direktna posledica rada nelegalnog i nelegitimnog Parlamenta Srbije jeste i usvajanje Povelje neke nazovidržave Srbije i Crne Gore,a sadržana je i u predlaganju ovog zakona. Zaista moramo da se zapitamo, da li je moguće utvrditi narodnu volju na bilo koji drugi način, sem neposredno na izborima. Pošto predstavnici vlasti priznaju da politička realnost ne odgovara stanju u Republičkom parlamentu, možemo otvoreno da se zapitamo zbog čega nema političke volje kod ljudi što drže trenutnu vlast u Srbiji da političku realnost provere ili usklade sa stanjem u Republičkom parlamentu, na jedini mogući pravni i politički način, a to je raspisivanjem republičkih izbora. Međutim, pošto sam izdvojio mišljenje kao član Zakonodavnog odbora i kao pravnik, moram da ukažem na nekoliko stvari koje pravno nisu prihvatljive u ovom predlogu zakona. Naime, kako smo već čuli, pravo predlaganja poslanika u novu zajednicu, tačnije u novu skupštinu zajednice Srbije i Crne Gore, bazirano je na tome da poslaničke grupe u Republičkom parlamentu mogu da predlože svoje predstavnike. Da li su poslaničke grupe u republičkom parlamentu odraz političke realnosti u Srbiji danas? Naravno ne. Kao elaboracija, odluke Administrativnog odbora u velikom broju slučajeva prekrajale su izbornu volju naroda, državljana Republike Srbije, iskazanu na izborima 23. decembra 2000. godine, formiranjem fantomskih poslaničkih grupa, a sve u jednom cilju, sve zarad ostanka na vlasti onih koji su sada na vlasti u Srbiji. Takođe, procedura predlaganja predviđena odredbama ovog zakona jeizuzetno loša. Da li je dobro da takvom procedurom poslanici budu izabrani. Dozvolite mi da pročitam; član 5. glasi: "Poslanici se biraju srazmerno broju narodnih poslanika koje poslaničke grupe imaju u Narodnoj skupštini Republike Srbije". Dakle, ponovo poslaničke grupe; one su voljom Administrativnog odbora, a ne naroda Srbije formirane i drže većinu u ovoj skupštini. Treći segment, kome se moram izuzetno usprotiviti, to je karakter i status poslanika u novoj skupštini. Zaista, ukoliko se želi diskontinuitet sa nekim zakonima koje je donosila prethodna vlast, ti zakoni mogu da budu promenjeni, mogu da se donesu novi zakoni, mogu da se ponište njihove odredbe. Zakon o izboru narodnih poslanika u članu 88. stav 1. tačka 1. precizno navodi da se status poslanika gubi isključenjem iz stranke ili isključenjem sa izborne liste. U svemu tome, opet se vraćamo na Zakon o izboru narodnih poslanika, koji jasno i precizno kazuje da podnosioci izbornih lista jedini mogu da odlučuju o tome ko će biti poslanik. Međutim, da ne bih prekoračio vreme, želeo bih da završim jednom rečenicom koja će, mislim, ostati upečatljiva; interesantno je i molim vas da me dobro saslušate - do svega ovoga ne bi došlo da je Pera otišao pravo u policiju. Hvala.
Da li još neko od poslanika koji su izdvojili mišljenje želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković.
Dame i gospodo, pred nama je Predlog zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore. Kao što znate, to je predlog poslanika Čedomira Jovanovića. Takođe znate da je 15-16 dana pre ovog predlog zakona dala DSS, odnosno 20. januara je DSS podnela Predlog zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore. Zašto je to bitno? Bitno je zbog toga što je predlagač ovog zakona, gospodin Jovanović, uzeo Predlog zakona DSS-a i preradio, u cilju i u očiglednoj nameri da nelegalnu većinu ostatka DOS-a iz ove Republičke skupštine preslika u parlament Skupštine Srbije i Crne Gore. Kako je to mogao postići? Mogao je tako što je to postavio kao prevashodni cilj, bez obzira što je nelegalan i nezakonit, ne poštujući ni jedan od dosadašnjih zakona, ne poštujući ni samu Ustavnu povelju. Videćete pri razmatranju amandmana da je ovaj predlog zakona u suprotnosti i sa samom Ustavnom poveljom. No, to je u ovom trenutku daleko manje važno od namere predlagača. Predlagač je dao zakon koji je kontradiktoran, koji je nerazumljiv, praktično nesprovodljiv, jer će u svom sprovođenju za ove dve godine, koliko treba da važi, proizvesti znatne posledice u smislu dalje nelegalnosti i nelegitimnosti, kako ovog tako i parlamenta Srbije i Crne Gore. Zbog toga je trebalo da predlagač podnese korektniji zakonski predlog, tako da nosilac predlaganja, odnosno izbora poslanika u Skupštinu Srbije i Crne Gore budu stranka ili koalicija; on je pretvorio u predlagače poslaničke grupe u ovom parlamentu. Znate koliko ima tih poslaničkih grupa, a verujem da većina i ne zna, jer niču svakog trenutka, u odnosu na svako pitanje, odnosno predlog zakona, odnosno želje Republičke vlade, izvršne vlasti koja se stavlja iznad zakonodavne vlasti i svojim postupcima utiče na zakonitost, na demokratičnost rada ovog parlamenta. Taj princip direktnog tutorstva Republičke vlade nad ovom skupštinom želi se ovim predlogom zakona prebaciti na nivo zajednice Srbije i Crne Gore. Jednostavna je namera iz samog obrazloženja predlagača, namera nečasna, da a priori ima za sve svoje ideje i stavove apsolutnu većinu zajedno sa Đukanovićem u Skupštini Srbije i Crne Gore. Takva namera je prouzrokovala i predlaganje ovakvog nakaradnog zakona. Kažem, od jednog dobrog predloga zakona, ispravkama koje nemaju nikakve veze, niti pravne logike, niti razumevanja običnog građanina, napravljen je ovakav tekst. Zakon treba praviti upravoza najšire slojeve građana, da ga prosečan građanin može razumeti. Predlogom ovog zakona, kao što sam rekao, stvara se potpuni haos, a on će se normalno koristiti, kao što se i u proteklom vremenu koristio u ovoj skupštini. Podsetiću vas samo na još jednu činjenicu koja je istaknuta pre dva dana na Administrativnom odboru ili juče. To je da su poslanici DOS-a koji su dali ostavke, to je ono što je Administrativni odbor stavio van snage većinom glasova, bili u pravnoj i stvarnoj zabludi. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Tamo sam postavio pitanje: ako su skupštinska većina i Reublička vlada poslanike DOS-a - izvinjavam se gospodi koju ću pomenuti, ali među njima su izuzetni pravni stručnjaci, gospodin Hiber i gospodin Lilić - dovele u zabludu,u kakvu su tek zabludu ta republička vlada i ova skupštinska većina dovele građane Srbije. Hvala, s obzirom da sam prekoračio vreme.
Reč ima predlagač zakona, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Uvažena gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izboru poslanika za Skupštinu Srbije i Crne Gore naša poslanička grupa je sačinila u decembru meseca. Za 30. decembar smo zakazali sednicu republičkog parlamenta na kojoj smo želeli da usvojimo Ustavnu povelju i ustavni zakon. Do toga nije došlo samo zbog volje jedne stranke. Samo zbog volje DSS-a, koja je blokirala rad Ustavne komisije, tako što su njeni predstavnici, među kojima i šef poslaničke grupe, zatražili prekid rada zbog toga što su se osećali umornim. Pošto su bili umorni, sednica je prekinuta, a zasedanje parlamenta zakazano za 30. decembar, na kome je trebalo da usvojimo Ustavnupovelju,ustavni zakon i zakon o izboru poslanika, odloženo je. Ovaj zakon je predat u proceduru 5. februara, dan pošto je u Skupštini Savezne Republike Jugoslavije usvojena Ustavna povelja i ustavni zakon. To su činjenice i mislim da je bitno insistirati na činjenicama, jer primećujem da kroz nastupe predstavnika, pogotovo Demokratske stranke Srbije, one pokušavaju da budu zaobiđene i da se ponudi neka paralelna verzija, koja je najkonkretniju osudu doživela i u parlamentu kroz postupak i odnos prema svemu onome što su oni predstavljali.
Pravo na repliku, predsednik poslaničke grupe DSS-a [[iz sale - nema replike na repliku]] Tražili ste repliku? Ko je još tražio? Predsednik odustaje. Vi niste pomenuti u izlaganju, pomenuti su ... molim vas da sednete na svoje mesto i da ne prilazite govornici bez dozvole predsedavajućeg. Hvala lepo. (Obraća se poslaniku Cvetkoviću.) (Glasovi - odnosi se na našu grupu, prepoznali smo se.) Imenom i prezimenom narodni poslanik Dragan Jočić, član Ustavne komisije, pomenut je u govoru Čedomira Jovanovića. Izvolite, imate pravo na repliku.
Jednostavno, u govoru gospodina Jovanovića sam prepoznao sebe kao član Ustavne komisije. Nismo spavali, nego smo bili budni na sve ono što ste vi tamo hteli da radite. A hteli ste da varate. Demokratska stranka i Zoran Đinđić su hteli da varaju narod i Srbije i Crne Gore sa Milom Đukanovićem. To je suština stvari. To je bilo u Podgorici. (Glasovi - da li si bio pijan?) To nisam bio, možda ste vi bili drogirani, pijan bio nisam. Jednostavno, Ristić je odugovlačio sa gospodinom Vukovićem do 12,00 sati jednu bezumnu priču, koja je vodila ka tome da se napravi ovakav dokument po volji Vlade Crne Gore i Vlade Srbije, to je suština stvari. A, što se tiče tog spavanja, znate, bolje je spavati nego se kretati, kao što radi vaš premijer. On se stalno kreće, samo ima jedan problem - ne zna kuda ide.
Da li se još neko od narodnih poslanika koji su izdvojili mišljenje javlja za reč? (Ne.) Za reč se javio narodni poslanik Žarko Obradović, kao predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovane kolege narodni poslanici, nema razloga za paniku kada je ova dokumentacija u pitanju, gospodin Jovanović je lepo rekao da je ovaj zakon zasnovan na političkoj volji, prema tome, on nema veze sa izbornim rezultatima i sa onim što čini izbornu volju građana Srbije, već sa onim šta se zbiva u ovoj skupštini i za šta je DOS direktno odgovoran. Ali, o tom potom. Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, Predlog zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore je neprihvatljiv za poslaničku grupu SPS i mi ćemo glasati protiv njegovog usvajanja. Reč je o jednom lošem zakonu, izuzetno nepravednom, zakonu po meri DOS-a i jedino u interesu DOS-a i njegovih novih članova u klubovima koji su formirani u Skupštini Republike Srbije, kao što su novoformirane poslaničke grupe Narodni socijalisti i nova poslanička grupa "Srbija", formirane naravno da pomognu DOS-u u usvajanju zakona u Skupštini Republike Srbije i da obezbede Vladi potrebnu većinu. Predlog zakona je loš zato što ignoriše izbornu volju građana Srbije iz decembra 2000. godine, izborne liste koje su učestvovale u izborima i postignute rezultate, broj glasova i na osnovu toga broj dobijenih mandata pojedinih političkih stranaka i koalicija. Zakon nije dobar jer se njime želi ozakoniti postojeće nelegalno stanje u Skupštini Srbije, kada se uopšte ne zna ko jeste a ko nije poslanik, kao i u međuvremenu počinjena krađa poslaničkih mandata, kao što je učinjeno sa pet poslaničkih mandata SPS-a, ali koliko vidim i drugih stranaka. Ovaj zakon pokazuje da su DOS-u - predlagaču malo i oni rezultati iz decembra 2000. godine, već da svojom skupštinskom većinom preko Administrativnog odbora hoće da obezbedi mandate koji im ne pripadaju, ni njemu, jer ih nije dobio na izborima, ni novoformiranim poslaničkim grupama, jer nisu učestvovale u izborima. Ako ovaj zakon bude usvojen i primenjen, imaćemo jednu potpuno iščašenu, u svakom slučaju protivzakonitu i mislim u svetu nepoznatu situaciju da partije koje nisu učestvovale na izborima, kao što su Narodni socijalisti ili poslanička grupa "Srbija", da poslanici koji nemaju pravni osnov postojanja, budu zastupljeni u budućoj skupštini Srbije i Crne Gore. SPS je direktno oštećena u republičkoj skupštini, zato što nam nisu vraćeni mandati koji nam pripadaju, a sada smo čuli od predlagača da smo direktno oštećeni i u tom budućem parlamentu za dva mandata. Izbori su održani decembra 2000. godine, kao što znate, i ovo je zvaničan izveštaj RIK-a u kom stoji da su na tim izborima učestvovale određene stranke i koalicije i broj glasova koje su te stranke i koalicije dobile. Poslaničkim mandatima u ovoj skupštini, na osnovu dobijenih glasova, raspolažu:SRS sa 23 mandata zbog činjenice da je dobila 322.000 glasova; SPS 37 mandata jer je dobila 515.000 glasova; DOS 176 mandata jer je dobio 2.403.000 glasova i SSJ 14 mandata jer je dobila 192.000 glasova. DOS je tada predstavljao jednu političku koaliciju i taksativno su navedene političke stranke koje su sastavni deo DOS-a. Ovo govorim zbog toga što se u međuvremenu pojavljuju nove političke stranke koje uopšte nisu učestvovale na izborima i potpuno je nelogično, a nekmoli protiv zakona, da se te stranke pojavljuju kao neko ko traži i ko će dobiti na osnovu zakona svoj izborni mandat. Šta to znači kada je reč o broju glasova-o tome kasnije. Zašto zakon, ovakav kakav jeste, za nas nije prihvatljiv i smatramo da nije primenjiv. Prvo, ova skupština nema legalno izabran sastav, bilo zbog onoga što su sami poslanici u međuvremenu činili podnošenjem ostavki, bilo zbog toga što Administrativni odbor Skupštine Srbije nije hteo da primenjuje odredbe Zakona o izboru narodnih poslanika i utvrđuje način prestanka mandata poslaniku. Kada je reč o ostavkama; Narodna skupština Republike Srbije, stenografske beleške, sednica od 12. juna; predsednik Narodne skupštine obaveštava poslanike da su ti i ti poslanici, i onda navodi imena, neću da ih pominjem, podneli ostavke pismeno, da je to dostavljeno Administrativnom odboru, da su te pismene ostavke dostavljene narodnim poslanicima, da je prvo tu činjenicu konstatovao Administrativni odbor, da je sa tim upoznao Narodnu skupštinu Republike Srbije i da Narodna skupština Republike Srbije to konstatuje. To se desilo 12. juna tekuće godine. Koliko da se zna, nijedan, ali nijedan od tih poslanika nije iskazao na bilo koji način svoju nameru da promeni prvobitni stav. Nismo dobili ni pismenu izjavu da povlači ostavku, a da li je to uopšte moguće to je druga priča, niti je bilo ko od tih poslanika izašao za ovu govornicu i rekao - povlačim ostavku koju sam dao tog i tog dana. Sada Administrativni odbor donosi odluku da te ostavke stavi van snage, bez njihove pismene ili usmene izjave, bez konstatovanja Narodne skupštine Republike Srbije. Objašnjenje koje smo čuli na Administrativnom odboru, da su ti poslanici bili u pravnoj i činjeničnoj zabludi, mislim da će služiti kao primer "bisera" pravne teorije i prakse u Srbiji. To smo čuli od predsednika Administrativnog odbora, koji je sticajem okolnosti jedan od potpisnika, odnosno članova komisije koji su pravili Ustavnu povelju. Za par meseci, kada pojedini organi, koji će biti konstituisani na osnovu Ustavne povelje i ustavnog zakona, u praksi pokažu svoju nefunkcionalnost, očekujem sličnu izjavu, da je to bilo učinjeno tada jer su bili u pravnoj i činjeničnoj zabludi, pa zbog toga to ne funkcioniše. Kada može jednom, može i drugi put. Druga stvar, sporni mandati; Socijalistička partija Srbije je osporila pet mandata, jer nama pripadaju, Stranka srpskog jedinstva jedan, Nova Srbija tri, DSS jedan, plus 13 ostavki koje su podneli ovi poslanici. Znači, mi imamo preko 20 i nešto poslanika čiji status nije utvrđen. Ustav je po tom pitanju vrlo jasan. On kaže - izbor i opoziv narodnih poslanika uređuje se zakonom. Zakon o izboru narodnih poslanika u članu 88. takođe vrlo jasno i taksativno navodi sve razloge prestanka mandata pojedinih poslanika. Za nas su ovde bitni prvi i drugi stav - ako mu prestane članstvo u stranci ili u koaliciji na čijoj izbornoj listi je izabran za poslanika i podnošenjem ostavke. Znači, imamo i jednu i drugu situaciju. Moram reći još nešto povodom ovih ostavki, a reći ću i povodom prestanka članstva. Povodom ostavki; činjenica je da je ostavka lični čin i može se opozvati samo do momenta realizacije, a to je realizovano konstatacijom na Skupštini. Posle toga svaka priča je izlišna. Odluka Ustavnog suda - pošto se stalno priča o Ustavnom sudu, a mi nismo dobili nijedan papir od tog Ustavnog suda, možda je dobio gospodin Jovanović ili predsednik Narodne skupštine Republike Srbije, ali Skupština nije, koji bi služio kao pravni osnov da se o tome ne priča, da se o tome ne odlučuje, mada sam mislio do sada da smo mi nezavisan organ, koji radi onako kako bi trebalo, odnosno u skladu sa zakonom - ne može da zamrzne te realizovane ostavke. Kada se to zna onda se vidi koliki haos postoji u ovoj našoj Narodnoj skupštini Republike Srbije vezano za mandate poslanika. Kada je reč o mandatima Socijalističke partije Srbije, moram da kažem da se ovde svesno pravi jedna zamena teza i u pokušaju obrazlaganja te krađe naših mandata se priča o odluci Ustavnog suda. Kolege poslanici iz DSS-a su tu, pa mogu potvrditi i istaći vreme kada su podneli svoju žalbu Saveznom ustavnom sudu i sve ono što se posle toga dešavalo. Skupštine radi, istine radi, moram reći da smo mi naš zahtev podneli prvi, još 18. aprila prošle godine. Znači, april, maj, jun, jul, avgust, dok to pitanje nije došlo na dnevni red. Mi smo u međuvremenu kao poslanička grupa Socijalističke partije Srbije uradili sve ono što se od nas tražilo. Ostaviću drugi deo svog izlaganja za kasnije, ali želim samo da ponovim naš osnovni stav: zakon je za nas neprihvatljiv iz razloga što direktno smanjuje broj poslaničkih mandata koji bi kao poslanička stranka trebalo da imamo u tom budućem parlamentu, jer se primenom ovog zakona praktično vrši jošjedna krađa mandata Socijalističke partije Srbije.
Reč ima predlagač akta, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u najkraćem, priznajem da postoje realni problemi. Oni nisu posledica ili isključivo posledica odnosa u parlamentu, već i odnosa drugih institucija prema parlamentu. Zbog problema funkcionisanja Skupštine mi smo unutar svoje koalicije polovinom prošle godine doneli odluku da sankcionišemo 50 poslanika koji su najmanje učestvovali u radu Skupštine. To je bila odluka naše koalicije, proistekla iz prava datog članom 88. Zakona o izboru narodnih poslanika, na koji se i vi pozivate. Ali, nemoguće je da bude krađa nečijeg mandata kada vi insistirate na pravu iz Zakona o izboru narodnih poslanika, odnosno na članu 88, a da se nama oduzima pravo da raspolažemo upravo tom slobodom datom tim istimčlanom. Dakle, polovinom prošle godine naša koalicija je donela odluku u skladu sa Zakonom o izboru narodnih poslanika i obavestila Republičku izbornu komisiju. Republička izborna komisija je prosledila Administrativnom odboru tu informaciju. Administrativni odbor tokom svoje sednice, na insistiranje koalicije, prihvata ostavke poslanika zbog toga što nisu u stanju da učestvuju u meri u kojoj je to potrebnou radu Parlamenta, ali istovremeno isključuje iz koalicije i iz Skupštine poslanike koji do tog trenutka nisu zatražili nešto tako. Savezni ustavni sud poništava odluku, koja je bila istovremeno odluka i o ostavkama i to je naša stvarnost. Što se tiče poslaničkih grupa kao institucije i 1992. godine je bilo tako. Uvek je poslanička grupa nosilac političkog života, pored poslanika u Skupštini, ne stranka. U Parlamentu deluju poslaničke grupe, a u političkom životu izvan Skupštine deluju stranke. Tako je uređeno Poslovnikom i Zakonom o izboru poslanika za Veće republika još 1992. godine. Poslanička grupa je definisana u tom sistemu. Taj zakon je izglasala Skupština, taj zakon se primenjivao do 2000. godine i mislim da je jasno da poslanička grupa jedino može da bude predlagač. Ne stranka, nego poslanička grupa, jer stranka ne postoji u parlamentarnom životu. Što se tiče poslanika Skupštine koji su u međuvremenu promenili stranke, oni nikada ne bi bili u Skupštini da nisu učestvovali na izborima i za njih su građani glasali. Neki od njih su bili nosioci visokih funkcija u strankama u kojima se više ne nalaze, ali dok Ustavni sud Srbije ne definiše konačan odgovor na pitanje statusa poslanika mi ćemo se nalaziti između dve paradoksalne situacije: da smo zainteresovana strana za odgovor na pitanje da li možemo da raspolažemo sa 176 mandata, koliko je naša koalicija dobila, ili samo sa onim brojem mandata koji je ravan broju poslanika koji u ovom trenutku funkcioniše u Parlamentu; ili nešto treće. Dok ne dobijemo odgovor Ustavnog suda Srbije ovaj parlament će trpeti konflikte koji danas postoje u njemu, ali to nije posledica naše volje. Posledica naše volje je bila vrlo jasna i mi smo na njoj insistirali do trenutka do kog nije bila osporena.
Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić, replika na izlaganje narodnog poslanika Žarka Obradovića. Osnov za repliku pominjanje poslaničke grupe.
Poštovana gospodo narodni poslanici, bez namere da o prethodnom periodu polemišemo u javnosti, oko toga kojim smo mi putem krenuli a kojim je putem krenuo neko drugi, samo radi znanja, to je poznata činjenica u krugovima socijalista. Ovde se lamentira o tome kako je neko nekome nešto ukrao. Moram da obavestim da mi tom veštinom ne raspolažemo. Ona pripada drugima i opšte je poznata kao činjenica javnosti. Kada se radi o moralu moram dakažem da je vrlo visok i da ne može niko da raspolaže sa njim, osim nas. Na kraju, oko svega toga da podsetim, šta je u prethodnom periodu trebalo socijalisti da rade ili ne rade u politici. Na političkoj sceni Srbije dešavale su se različite stvari. Mi smo imali vanredni kongres, pa je onda održan kongres, da li redovan ili vanredan, to se ne zna, a za 24. mart zakazan je novi kongres. Da bismo razjasnili te činjenice, kada se pominje decembar mesec 2000. godine, to je prosto, svi smo bili na listi koju je predvodio Slobodan Milošević, koju neko sad pokazuje ovde. Samo znam da moje isključenje iz partije, niti isključenje mojih kolega koji sede sa mnom u poslaničkom klubu, nikad nije tražio, a u pismima je pomenuo isključenje mnogih drugih ličnosti, ne osporavajući naš kongres. Naš kongres nikada nije osporio. U tome je razlika između nas i onih koji misle da je socijalistička ideja njihova privatna svojina. (Zoran R. Anđelković: Replika.)
Narodni poslanik Dragan Tomić je koristio pravo na repliku. Recite mi u kom delu ste se prepoznali. Molim vas citat, a ne zadnjem delu, pošto onda ima i prednji, nego da mi kažete citat u kom ste se delu prepoznali, pošto nisam prepoznala, a pažljivo slušam šta govornici govore. Dakle, kako vas je pomenuo? Ako vas je lepo pomenuo, kako govorite iz klupe, onda nema razloga za repliku. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Krađa, lopovluk, beščašće, prekrajanje izborne volje građana mogu da budu ime za ovaj zakon, a nikako izbor poslanika. Ovo je izbor poslušnika, a ne poslanika i legalizacija krađe i prekrajanje izborne volje građana. Gospodine Cvetkoviću, ne bih se složio sa vama da je ovaj zakon prepisivan iz našeg, jer da jeste bio bi daleko pismeniji i bolje stilski uređen. Mnogo korektnije, pravičnije, zakonskije i ustavnije bio bi skrojen da je prepisivan iz predloga zakona DSS-a. Ali, avaj, svakom ono što radi stoji na čast. "Kome zakon leži u topuzu, tragovi mu smrde nečovještvom". To će se osetiti u ovoj skupštini vrlo brzo. Ovaj zakon to bolje pokazuje nego bilo šta drugo. Ovaj zakon je legalizacija krađe mandata u srpskom parlamentu. Ako se krade u parlamentu, nemamo ništa drugo do lopovsku vlast. Ova vlast je ukrala mandate i to mandate koje su građani pojedinim strankama na izborima dali; 10% mandata u srpskom parlamentu je sporno i ne pripada onima koji ih danas nose; 10% mandata, to je ona računica koja je potrebna da bi ova vlada opstala na vlasti po osnovu ukradenih mandata; 10% mandata je ono što obezbeđuje i produžava život ove vlasti. Pre nego što je i donet zakon neko je utvrdio broj poslanika koji mu treba, po tome su za zakon krojili izborne sisteme i parlamentarnu geografiju. Znači, ovde se utvrdi koliko vam poslanika treba za neku većinu, recimo u budućoj skupštini državne zajednice i onda se kaže kako da dođemo do tih mandata: uzećemo jednog poslanika SSJ, tri poslanika iz Nove Srbije, jednog poslanika sa druge strane i napraviti poslaničku grupu. Time smo Novoj Srbiji uzeli jedan mandat na ta tri poslanika i time što imaju pet poslanika gube još jedan mandat, tako da smo im uzeli dva mandata; njima ostaje jedan po našem sistemu i tako njima sleduje jedan mandat, a mi smo dobili dva i obezbedili većinu. Stranci srpskog jedinstva smo na konto jednog čoveka uzeli jedan mandat i eto nama većine koja nam treba, tako ćemo da iskrojimo parlament, tako ćemo da napravimo poslaničke klubove, takav ćemo zakon da napravimo. Dame i gospodo, vi koji ćete glasati za ovakav Predlog zakona, vi legalizujete krađu. To vama služi na čast i u to nećemo ulaziti. Svakako će virtuelna stvarnost u kojoj vi živite i koju krojite u ovom parlamentu biti poražena od stvarnosti koja je prisutna u državi Srbiji, među građanima Srbije i koja će pobediti na nekim sledećim vanrednim izborima. Vaša stvarnost je samo virtuelna. Nažalost, ta virtuelna stvarnost vodi Srbiju u realnu propast i u izgradnju državne zajednice koja neće nastati kao plod pravičnosti, odgovornosti i verno preslikane volje građana date na izborima, već će kao volja građana biti preslikana volja Zorana Đinđića ili nekog drugog i njegove virtuelne stvarnosti u ovoj skupštini. Ako se pozivamo na neposredne izbore i da se volja građana sa tih neposrednih izbora putem posrednih izbora prenosi u parlament državne zajednice, onda je najlogičnije da se ispoštuju rezultati na tim izborima, a ne da se ispoštuju rezultati krađe u Skupštini Srbije. Onda bi slika u parlamentu državne zajednice bila mnogo drugačija od slike koju imamo sada ovde. Da li, po zakonu, poslanički klubovi učestvuju na izborima? Ne učestvuju. Ako već radimo posredne izbore na osnovu neposrednih izbora, kako možemo kao relevantan faktor za izbor poslanika putem posrednih izbora da uzimamo nekoga ko ne može da se kandiduje na neposrednim izborima - poslanički klub? To može samo u vašoj virtuelnoj skupštini, u vašoj virtuelnoj Srbiji. Po zakonu i Ustavu to nije moguće. Ovde smo čuli više puta od strane predlagača otvoren poziv na kršenje zakona i da se kaže - to su zakoni koje je neko drugi doneo i mi to ne poštujemo, mi ćemo poštovati samo zakone za koje smo mi glasali, ne čak ni one koji su doneti protiv naše volje u ovoj skupštini ili za koje smo mi bili uzdržani. Imamo otvoren poziv za kršenje zakona, za kršenje Ustava. Ovde se prilično falsifikuje stav Ustavnog suda Srbije, koji je pokrenuo postupak za ispitivanje ustavnosti pojedinih odredaba Zakona o izboru narodnih poslanika. On nije osporio taj član zakona i nije ga stavio van upotrebe, odnosno nije izrečena privremena mera kojom će se osporiti dejstvo ili pravna dejstva tog člana zakona. Ovde je Administrativni odbor dao sebi za pravo, oteo nadležnosti Ustavnog suda, Skupštine i građana, da kroji parlament Srbije po svojoj volji i da ne sprovodi Ustav i zakon. Mi ovde moramo da razgovaramo o radu Administrativnog odbora koji se oglušio o dopis predsednika Skupštine. Moramo da razgovaramo o onome što se dešava u ovoj Srbiji i kakvu državnu zajednicu Srbije i Crne Gore želimo. Da li želimo državnu zajednicu koja će nastati na lopovluku i krađi i imati karakter lopovske vlasti? Ne želimo. Mi želimo pravičnu vlast, pravičnu državu koju niko neće moći da osporava, čija će skupština biti ogledalo izborne volje građana date na izborima 2000. godine. To je ono što je relevantno za nas. To je ono na čemu ćemo mi istrajati i na čemu ćemo insistirati. Vi možete u vašoj virtuelnoj stvarnosti, virtuelnoj skupštini, virtuelnoj Srbiji, da donosite kakve god hoćete zakone, da izmišljate kakva god opravdanja, da nalazite šta ste radili, niste radili, da spavate, da pijete, da se drogirate, da radite šta god hoćete, ali građani Srbije imaju drugačija pravila,drugačije norme i drugačiju Srbiju žele. Dame i gospodo, poslanici DSS-a ovakav predlog zakona nikako ne mogu da podrže. Ne mogu da podrže da neko prekraja izbornu volju građana i oni neće učestvovati u tome. Dali smo amandmane na ovaj zakon, ali ukoliko ne budu usvojeni naravno da za ovaj zakon nećemo glasati. Mi ćemo, kao što smo to radili do sada, istrajati u odbrani volje građana, jer je to ono što nas je ovde dovelo i to je ono što će odavde da nas odvede. Mi znamo da ništa nije važnije od toga, već su građani i država ono zbog čega smo mi ovde. To će preživeti i nas i vas. Apelujem na sve poslanike u ovom parlamentu, naročito one koji nisu u sali a drže svoje kartice, jer je to deo virtuelne Srbije - kartice bez poslanika, glasanje iz Atine, to je sve deo vaše virtuelne Srbije i virtuelnog parlamenta - dame i gospodo, ovaj zakon služiće na čast svima onima koji kradu u ovoj skupštini. Svi oni koji budu pritisli taster za ovaj zakon biće saučesnici u krađi i prekrajanju izborne volje.
Zahvaljujem predsedniku poslaničke grupe i molila bih vas za pomoć da narodni poslanici Dragan Maršićanin i Daragan Jočić uđu u salu ili da uklonite kartice. To isto molim i službe. [[Žagor u sali.]] Da li još neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Čedomir Jovanović, kao predlagač.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, valjda postoje i druge reči kojima se može iskazati svoje političko nezadovoljstvo, da se politički protivnici ne vređaju. Jer, što se mene lično tiče, spreman sam da čujem sve, ali kada govorim o svojim političkim protivnicima, mislim na njihove birače, a pogotovo kad govorim o Demokratskoj stranci Srbije, koji su izabrani na istoj izbornoj listi, jer smo, bar što se tiče onih koje ste nazvali tako pogrdnim rečima, učinili sve da bi, između ostalog, i vi bili poslanik u ovom parlamentu. Neću čitati stenograme sa sednice 29. decembra, na kojoj se raspravljalo o zakonu o sprovođenju ustavne povelje i koji najbolje potvrđuju nesonovanost svega onoga što je rečeno, a čime je osporena autentičnost zakona koji smo mi predložili. Stranke koje gube političke oslonce ili izlaze poražene iz političkih duela imaju pravo na političko nezadovoljstvo. Ali, ne dozvoljavamo vam da vređate građane koje predstavljamo, dokle god predstavljamo makar i jednog od njih. Zbog toga vam moram reći da niste izneli ni jedan argument kojim bi ovaj zakon zaista mogao da bude okarakterisan kao protivustavan, kao suprotan bilo kom drugom zakonu, kao zakon kojim se ruši državna zajednica. Mi smo učinili što smo mogli i koliko smo mogli dali smo toj državnoj zajednici. Između ostalog, svoje poštovanje smo iskazali i ulaskom u skupštinsku salu kada je proglašena ta državna zajednica, što očigledno neki drugi nisu mogli da urade, jer su kroz proglašenje te državne zajednice, zapravo, prepoznali i objavljivanje sopstvenog silaska sa političke scene. Takva vrsta poistovećivanja je poznata, ali ona se uglavnom ne vezuje za demokratske sisteme i demokratska društva. U takvim društvima niko nema pravo da kaže "država-to sam ja"; niti "zakon-to je moja stranka". U takvim društvima se poštuju odluke Skupštine. U skupštinama postoje parlamentarne većine. Tako je i u ovoj skupštini. Što se tiče nje, mislim da građani Srbije nemaju razloga da se stide. Naprotiv, imajući u vidu sve ono što je učinila, pogotovo u okolnostima u kojima je radila, mislim da zaslužuje poštovanje. [[Aplauz.]]
Kao predsedavajuća - izvinjenje Draganu Jočiću, jer je ušao sa karticom. Kartica na kojoj je bilo prazno sedište, bila je kartica narodnog poslanika koji je izašao i odneo svoju karticu, a narodnom poslaniku Draganu Maršićaninu neću dati reč, jer nema pravo na repliku. Vi niste bili u sali, a kartica je bila tu. Nemate pravo na repliku, zauzmite svoje mesto. (Dragan Maršićanin, sa mesta: Nisam izvukao karticu i zbog toga se izvinjavam. Ali, zahtevam od predsednika da se izvini vama, jer ni ovde za stolom kartica nije izvučena.) Niste dobili reč. Izričem vam prvu opomenu zbog prilaska govornici bez dozvole predsedavajućeg. (Dragan Maršićanin, sa mesta: Hteo sam da govorim po Poslovniku, a ne o povredi Poslovnika.) Dakle, ko još traži reč? Po Poslovniku može da se javi samo predsednik ili ovlašćeni poslanik.
Svaki poslanik ima pravo na predlog po Poslovniku. Da je kršen Poslovnik primedbu može da istakne jedino predsednik poslaničke grupe. Gospodin Maršićanin je hteo da predloži po Poslovniku da se utvrdi kvorum; pošto sedi samo dvoje za stolom predsedavajućeg, a ima tri kartice, da se utvrdi ko sedi za tim stolom, s obizirom da ima tri kartice. Ako sam vas, gospodine Maršićaninu, verodostojno protumačio, u redu. U suprotnom, imate pravo na repliku.
Molila bih predsednika, ako traži kvorum, da to uradi shodno članovima Poslovnika, a ne na način kako je to uradio za govornicom. Dakle, predsednik poslaničke grupe DSS ima prava da traži kvorum, ali uređeno na način kako to Poslovnik propisuje. (Dragan Maršićanin, sa mesta: Nije to traženo.) Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Stranka srpskog jedinstva neće podržati Predlog zakona o izboru predstavnika u Skupštinu državne zajednice Srbija i Crna Gora iz nekoliko razloga: Prvi i osnovni razlog što se ovim predlogom zakona o izboru poslanika grubo narušava izborna volja građana Srbije, izražena na izborima za Narodnu skupštinu Republike Srbije održanim decembra meseca 2000. godine. Kao što vam je poznato, na tim izborima je uzelo učešće više stranaka i koalicija. Pravo da imaju svoje predstavnike, odnosno svoje poslanike u ovom cenjenom domu stekle su: jedna koalicija i tri partije. Među te tri partije koje su dobile pravo, za koje su se građani opredelili, da mogu adekvatno da zastupaju bila je i Stranka srpskog jedinstva. Ona je dobila pravo na 14 poslanika i toliko i sada ima, bez obzira koliko bi neko želeo da taj broj poslanika Stranke srpskog jedinstva smanji. Ima u ovoj državi još pravde i zakona. Na kraju će pravda pobediti, jer jeste pravda spora, ali je dostupna. Na kraju, uvek pravda pobedi. Na našoj strani je i član 88. stav 1. tačka 1. Zakona o izboru narodnih poslanika Republike Srbije koji kaže da se - pravo na mandat gubi kad prestane članstvo u partiji, odnosno koaliciji. Kaže se da se čeka odluka Ustavnog suda Republike Srbije, da bi se mogle donositi odluke po zahtevima mnogih stranaka radi odluzimanja mandata poslanicima kojima je prestalo članstvo u političkim partijama, odnosno koalicijama. Samo pitam, ispred Stranke srpskog jedinstva, ako postoji jedan zakon, da li on važi i za poslanike i za odbornike. Po vama ne važi. Jer, vi iz većine DOS-ovske oduzimate mandate odbornicima širom Srbije kada napuste, najčešće, Demokratsku stranku, primenom člana 88. stav 1. tačka 1. Zakona o izboru narodnih poslanika, koji se primenjuje adekvatno i na izbore i na oduzimanje mandata odbornicima. Ako mi ne verujete, dolazim iz Pomoravlja, pozovite predstavnike skupština opština Jagodina i Ćuprija, pa ćete videti kako su oduzimani odbornički mandati onim odbornicima koji su isključivani, odnosno prestalo im je članstvo u političkim organizacijama. Kažem, najčešće je to bilo u Demokratskoj stranci. Sada malo i o zakonu. U članu 3. predloženog zakona, kojeg je predložila poslanička grupa DOS, stoji između ostalog: "U raspodeli mandata u Skupštini učestvuju političke stranke i političke koalicije, i druge organizacije koje su zastupljene u Narodnoj skupštini Republike Srbije". Cenjene dame i gospodo, koje su to druge organizacije koje su zastupljene u ovom parlamentu? Ponavljam, na izborima održanim decembra meseca 2000. godine pravo da budu zastupljene u ovom domu dobile su one političke organizacije i koalicije koje su prešle cenzus od 5%. Nema drugih organizacija koje su tada stekle pravo da imaju poslanike u ovom domu i da donose zakone, a koji su, nažalost, najčešće pogubni po građane Srbije i njihov standard. U članu 5. zakona napisali ste da se poslanici biraju srazmerno broju narodnih poslanika koje imaju poslaničke grupe u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Poslaničke grupe su formirane po konstituisanju Narodne skupštine. Znate kada je konstituisana, u januaru mesecu 2001. godine, i tada su poslaničke grupe brojale onoliko koliko su brojale, da sada ne nabrajam, i prema tom konstituisanju i formiranju te poslaničke grupe ostvaruju određena prava na broj poslanika u saveznom parlamentu, odnosno u Skupštini državne zajednice Srbija i Crna Gora. Dame i gospodo, što se tiče SSJ, računali vi sa 13 ili 14 poslanika, mi imamo pravo na pet poslanika u saveznom parlamentu. Znači, nećete nas mnogo povrediti time što ste pokušali da nam otmete mandat jednog poslanika, na čast i čest tom poslaniku, a i vama koji to želite da uradite i da zaklonite, jer će SSJ imati, po svim proračunima, pet poslanika u saveznom parlamentu. Matematika je egzaktna nauka, inače sam pravnik po struci, možda ćete vi izmisliti u međuvremenu da je to neka drugačija nauka, pa ćete napraviti matematiku kako vama odgovara. Ali, na stranu to, vi računajte kako mislite da vama treba. Ako već govorimo u ovom domu da je nosilac mandata poslanik, zašto se, dame i gospodo, posle septembarskih izbora 2000. godine, a tada ste već uzeli vlast u Srbiji, niste zalagali da promenite Zakon o izboru narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, pa tražili da poslanik bude nosilac mandata i da mu samo ostavkom, smrću, daleko bilo, ili nekim drugim slučajem koji ga onemogućava da vrši funkciju poslanika može prestati mandat. Niste, već ste onda na listu stavljali ljude po redosledu, kako je predviđao zakon, a sada retroaktivno govorite posle dve godine da je poslanik nosilac mandata. E, neće moći. Znate, i u Ustavnom sudu Srbije sede časni i pošteni ljudi, vrsni pravnici. Bez obzira koliko vi vršili pritisak na njih, oni će doneti odluku u skladu sa zakonom, a nadamo se da će takvu odluku takođe doneti i Vrhovni sud Srbije, bez obzira koliko vršili pritisak na te ljude koji tamo rade. SSJ će nastaviti da se bori da zakonskim sredstvom vrati svoj četrnaesti mandat, onako kako je to predviđeno Zakonom o izboru narodnih poslanika i Ustavom Republike Srbije, a da vas podsetim da u Ustavu Republike Srbije, između ostalog, piše da se izbor i opoziv poslanika reguliše zakonom. Da vas podsetim i na izjave nekih ljudi, prvenstveno iz CeSID-a i drugih nevladinih organizacija, koje vrlo često volite da citirate kad vam njihove izjave idu u prilog; upravo je iz CESID-a neki dan data izjava od odgovornih ljudi da je Zakon o izboru narodnih poslanika Republike Srbije, ovakav kakav je donet, valjan, da je donet na osnovu važećeg Ustava Republike Srbije i da mora da se primenjuje u svim svojim odredbama dok je na snazi. Prema tome, pokrenite proceduru za izmenu postojećeg zakona, pa ćemo videti kako će biti. Na kraju, da zaključim još jednom, SSJ neće podržati ovaj predloženi zakon samo iz jednog razloga, što se kosi sa Ustavom Republike Srbije, sa Zakonom o izboru narodnih poslanika u Skupštinu Republike Srbije, a ne zato što mislite da smo oštećeni. Uzmite digitrone, ako ne znate drugačije da računate, SSJ ima pravo na pet saveznih poslanika.
Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje raspodele poslaničkih mandata u novu skupštinu nove državne zajednice Srbija i Crna Gora tretirala su tri politička subjekta u ovoj skupštini. Tako je Predlog zakona podnela SPS, podnela je DSS i poslanički klub DOS - reforme Srbije, u liku i delu druga Čede. Da kažemo o prvom predlogu - nije dobar iz prostog razloga što se poziva na političku volju građana ne na poslednjim izborima, nego na pretposlednjim. To su, dakle, oni izbori za savezni parlament koji su bili u septembru 2000. godine. Jedan problem takvog predloga jeste u činjenici što je većinska Crna Gora tada bojkotovala izbore, pa primenom tog izbornog modela prosto među poslanicima te nove skupštine ne bi bili poslanici DPS Mila Đukanovića, koji u ovom momentu, zajedno sa svojim koalicionim partnerima, uživa političku podršku većinske Crne Gore. Iz tog razloga takav predlog zakona prosto nije mogao doći na dnevni red. Predlog izbornog zakona DSS je dobar i žao mi je što nisu prikupili 84 potpisa, a to nije bilo teško, tako da on uđe u proceduru pre nego što je ušao ovaj zakon. A ovaj zakon je loš. Ovde se licitira da li je on prepisan od DSS ili od nekog drugog. Pratim neke evropske standarde i ne znam od koga je prepisan, možda jedino ostaje sumnjiva Socijalistička internacionala. Pošto je njen predlagač drug Čeda, je li tako, pripadnik stranke koja sada postaje član Socijalističke internacionale, možda su to neki novi evropski standardi, koje mi nismo uspeli da spoznamo u međuvremenu. (Glasovi iz sale: Gospodin Čeda.) Gospodin Čeda, izvinjavam se drugu Čedi.
Narodni poslaniče, osim ako sintagmu drug Čeda ne smatrate uvažavajućom, onda bih vas molila da se prema Poslovniku obraćate narodnim poslanicima u Skupštini, i punim imenom i prezimenom. Ako to smatrate uvažavajućim, onda samo izvolite.
Pa, gospođo, ne vidim razlog da se vi ljutite. U Socijalističkoj internacionali se oslovljavaju sa drug, tako su mi rekli, i peva se internacionala itd. Evo, i gospodin Šabić to potvrđuje. Prema tome, ne vidim razloga što biste se ljutili. Smatram da je afirmativno.
Narodni poslaniče, očigledno besprekorno znate metode komunikacije u Socijalističkoj internacionali. Podsećam vas da se nalazimo u Narodnoj skupštini Republike Srbije, gde smo dužni da se sa uvažavanjem obraćamo. Ponavljam, pošto je neuobičajen način vašeg obraćanja sa govornice, ako to smatrate uvažavajućim, samo izvolite, a ako ne, podsetiću vas na obavezu iz Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije o obavezi svih nas da se jedni drugima obraćamo sa uvažavanjem.
Pa, gospođo Čomić, stvarno ne vidim razlog za vašu podozrivost. Vi možete svedočiti o mojoj stalnoj kooperativnosti, u svakoj skupštinskoj debati. Pokazao sam kooperativnost, evo, to će potvrditi i drug Toma. Ako hoćemo da o ovoj stvari pričamo egzaktno, a bilo bi dobro, onda, pozivajući se na član 20. Ustavne povelje, gde piše da se poslanici u taj novi parlamenti biraju srazmerno političkoj snazi u parlamentima država članica, to znači da se primenjuje običan proporcionalni račun, srazmerni račun, a ne primenjuje se Dontov količnik. Dontov količnik je samo jedan izborni model, koji narod ne preferira, odnosno većinski sistem, pošto se u većinskom sistemu bira po imenu i po prezimenu. Egzaktno posmatrano, to ću vam demonstrirati najobičnijim primerom. Ima DOS, ima izvorni DOS na izborima zadnjim decembra 2000. godine, osvojio je 176 mandata od ukupne kvote 250. Prema tome napišite proporciju 176:250=h:91. Nepoznata veličina je h i govori o poslaničkoj kvoti koja pripada izvornom DOS-u. Po novom izbornom zakonu, saglasno članu 20. Ustavne povelje, prostim pravilom trojnim izračunamo da DOS-u pripada 64 mandata. Dakle, od 91 mandata izvornom DOS-u pripadaju 64 mandata. Tako je 27 mandata na raspolaganju ostalim strankama koje nisu bile na izbornoj listi DOS. Sada se pitam, kako se od tih 64 napravilo 65. Nema tog jednog. Nema te računice koja može da isposli još jedan mandat, osim neke vaše tajne računice. Moraćete da nam je demonstrirate. Pokazao sam vam kako se to računa. S druge strane, od ukupnog broja mandata koji pripada DOS-u, dakle 64, postoje dve stranke koje u ovom momentu ne funkcionišu u okviru izvornog DOS-a, a to su DSS i Nova Srbija. DSS-u pripada 16 mandata, a Novoj Srbiji pripadaju tri mandata. Znači, 16 + 3 = 19, a 64 - 19 = 45. Ali 45 ne čini većinu, a vašoj vlasti objektivno je potrebna ta većina i u novom saveznom parlamentu. Od 91, 45 nije većina, a 47 koje ste vi napravili jeste. Prema tome, 65 kada oduzmete 18, jer ste tamo Novoj Srbiji zakinuli taj jedan mandat, neovlašćeno, napravili ste poslaničku većinu od 47 i sa ukupnim poslaničkim sastavom DPS-a u saveznom parlamentu vi možete lagodno da vladate. Mene zaista čudi zašto vi to radite. Vi ste pokazali veliku političku veštinu da izmešetarite. Kao što ste ovde promenili političku volju građana, to ćete moći sa malim naporom da učinite i u saveznom parlamentu. Nemate potrebe. Prosto, bezakonje koje ste ovde sproveli, ozakonite vašom samovoljom i sprovedete u startu i za parlament nove državne zajednice. Podsećam još jednom, Nova Srbija je pokazala određenu skepsu prema Ustavnoj povelji i prema novoj državnoj zajednici, iz prostog razloga što sumnjamo da takva državna zajednica ima budućnosti. Pored svega toga, obavezni smo, i kao legitimisti i kao legalisti, mi poštujemo Ustavnu povelju iako smo glasali protiv nje. Vi ne poštujete Ustavnu povelju iako ste glasali za nju. Dalje, zaista je nedopustivo da se pojave poslaničke grupe kao subjekti političke volje. Poslaničke grupe ne učestvuju na izborima. Na izborima učestvuju samo stranke i koalicije. Stranke i koalicije su vlasnici mandata, a nisu poslanički klubovi ili grupe. Poslanički klubovi su samo način tehničkog organizovanja u okviru parlamenta, a oni se formiraju iz potrebe da se poslanici organizuju i da se rad u parlamentu operacionalizuje. To je ono što predstavlja nužnost. Još jednom ističem, nemoguće da jedna stranka ima dva poslanička kluba. Ako je to moguće, vi to napišite nedvosmisleno u Poslovniku. Za sada Poslovnik takvu mogućnost ne predviđa. Ako već govorimo da postoji poslanički klub Narodnih socijalista, ti narodni socijalisti imaju stranku, pa prema tome po tom osnovu ne bi im se to moglo osporavati. Međutim, po osnovu postojećeg izbornog zakona njihov je status nerešen. Usput da vam kažem, imao sam prilike da razgovaram sa parlamentarcima iz Zapadne Evrope. Oni mi kažu: zaista, taj način oduzimanja mandata, to je, ovako, naš balkanski patent. To smo mi napravili. Kažu tamo da stranke zaista ne raspolažu mandatom,raspolaže poslanik. Nezavisno od toga da li je taj izborni sistem većinski ili proporcionalni, uglavnom on je u Evropi dobrim delom kombinovan, jer postoje izborne jedinice. Ako postoje izborne jedinice, onda je taj proporcionalni sistem u dobroj meri hendikepiran. Rekli su mi da poslanici zaista mogu da postupe mimo stava svoje stranke i da zbog toga ne trpe nikakve posledice u svom poslaničkom statusu. Naravno, trpe posledice u svom statusu u stranci. Stranka će ih naravno na taj način odstreliti, kažem prosto, neće računati na njihove naknadne usluge i oni više ne mogu praviti karijeru. Ako vi zaista ozakonite pravo da poslaničke grupe predlažu, saglasno članu 5, poslanike u novi savezni parlament, doći ćete kasnije u jednu nepriliku. Vi znate da se ovde poslanički klubovi prave od prilike do prilike. One nastaju kao ponornica, čas ih vidiš, čas ih ne vidiš. Svaki put kad ih vidite, one će tražiti da se promeni i struktura saveznog parlamenta. Da li ćete vi to učiniti? Naravno da nećete, jer to će biti igranka bez prestanka. Predlažem vam da prihvatite naše amandmane na član 5; o njima ću kasnije imati prilike da govorim. Uglavnom, da kažem, ovaj izborni zakon se može prihvatiti, sa manjkavostima koje ima u članu 5. Poslanička grupa Nove Srbije je svojim amandmanima intervenisala na taj član i nadam se da ćete biti razumni, da ćete biti dobri i apelujem na dobru volju poslaničke većine da kasnije u obrazloženju ovih amandmana bude razumna, vlada se politički razumno i da zna da zaista svakoj vlasti ima kraja. U to su se uverili i socijalisti. Hvala lepo.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić, replika zbog pominjanja u izlaganju narodnog poslanika Zorana Ćirkovića. Izvolite.
Izlaganje prethodnika je znak da su se političke okolnosti u Srbiji promenile. Do prekjuče i do one emisije u kojoj su sučeljavali stavove Velimir Ilić i Vojislav Šešelj, a nadrljao Zoran Đinđić, bilo je nezamislivo da mene gospodin Ćirković nazove i da za njega budem drug Toma. Eto, vremena se menjaju. Očigledno nam trebaju novi izbori. Dvanaest godina sam politički suprotstavljen ideologiji koju je zastupao gospodin Ćirković, napadan od njega, osporavan, a evo sada sam ja njemu postao drug. Gospodin Ćirković će morati još malo da se potrudi da ja njemu kažem da je on moj drug.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Živko Selaković, zamenik predsednika poslaničke grupe "Srbija", pa narodni poslanik Dragan Tomić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore svakako zaslužuje posebnu pažnju u današnjoj raspravi i usvajanje istog. Stav Seljačke stranke Srbije, pa i moj kao narodnog poslanika te stranke, jeste da, kao i svaki zakon, ni ovaj nije pedantno i savršeno urađen, a što smatram danisu nekakve velike mane i nedostaci, pa bi se predloženi tekst ovog zakona mogao primeniti u potpunosti. Imajući u vidu da je proteklo više meseci u nagađanju i natezanju oko usvajanja Ustavne povelje, kao i pratećeg zakona, stoga je i nastao problem oko, kako neko kaže, prebrzog donošenja ovog zakona o izboru poslanika. Baš iz toga razloga, imajući u vidu da je ovo poslednji čin pred izbor poslanika i da tada može da počne funkcionisati državna zajednica Srbija i Crna Gora, apsurdno je govoriti da treba ovo odbaciti i time gurnuti državnu zajednicu u još goru političku agoniju. Nažalost, mnogi to očekuju. Osvrnuo bih se i konkretno na član 5. i 15. Predloga ovog zakona, koji su po mnogim mišljenjima u javnosti i među političkim organizacijama tj. strankama izazvali najveću polemiku. Član 5; za manje stranke, mislim na manji broj poslanika u republičkom parlamentu, kao neko merilo za određivanje broja poslanika u Skupštinu državne zajednice Srbije i Crne Gore, bilo bi možda bolje da je dat nekakav drugačiji predlog, kao što se i čulo ovih dana. Ali, podvlačim -gledajući opšti interes, a ne lični i interes stranke, smatram da je ovaj član 5. prihvatljiv, jer će sve političke stranke biti zastupljene u novoj skupštini državne zajednice Srbija i Crna Gora, samo na drugi način. Posebno će i svi poslanici koji su birani, kako neko kaže, voljom naroda, biti predstavnici tj. poslanici u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, samo ovog puta kroz druge političke grupe, što je i glavni kamen spoticanja i zbog čega se u ovom trenutku diže bespotrebna prašina. Članom 15. reguliše se način izbora poslanika. Svima nama je poznato da postojećim načinom izbora uopšte ne možemo izabrati, odnosno izglasati ama baš ništa, počev od predsednika države, a da ne govorim o drugome. Stoga smatram da je izbor poslanika u Skupštinu državne zajednice Srbija i Crna Gora sasvim ispravan, kada zbirna lista dobije većinu glasova narodnih poslanika na sednici na kojoj prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Ovde bih dao jednu primedbu na član 20, mada nisam dobro pratio i možda je već neko ukazao na to, verovatno se radi o tehničkoj grešci, jer se u članu 20. kaže - rešenje iz člana 21; međutim, ceo tekstse odnosi na član 19, pa mislim da je to tehnička greška i ukoliko je takoneka se ispravi. Na kraju, posle svega što sam izneo, stav Seljačke stranke Srbije i moj lični, kao zamenika šefa poslaničke grupe "Srbija", da dodam, poslanička grupa "Srbija" glasaće za Predlog zakona o izboru poslanika Skupštine državne zajednice Srbija i Crna Gora, kako bi ta državna zajednica najzad mogla da funkcioniše. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić, zamenik predsednika poslaničke grupe Narodni socijalisti.
Poštovana gospodo narodni poslanici, ova država se nalazi u fazi kada je od sitnih političkih poena i dnevno-političkih potreba pojedinaca važnije razmišljati o tome kuda ide i šta će biti ukupno sa zajedničkom državom Srbijom i Crnom Gorom. Očigledno je da pojedinci i grupe ne mogu da se izdignu iz te dnevne političke potrebe niti da razmišljaju o tome šta je zaista odgovornost svih političara, a posebno narodnih poslanika na političkoj sceni Srbije. Pošto smo mi predmet napada već jedno duže vreme, a mislim da to traje oko godinu dana, moram da podsetim na neke činjenice. Kao poslanik SPS-a izabran sam na listi čiji nosilac je bio Slobodan Milošević. Očigledno je da smo blizu raspleta šta je istinski stav Slobodana Miloševića o svima nama. Ali, krajnje je licemerno koristiti ga na taj način i zloupotrebljavati, s obzirom na to gde se on danas nalazi i koji zadatak ima, kao i na to šta čini pokušavajući da odbrani istinu kada je u pitanju Srbija. Licemerno je, u periodu kada su pojedinci plaćali ekstraprofite od 500.000 do 700.000 maraka, skupiti 14.500 dinara za odbranu Slobodana Miloševića, aonda i dalje pokušavati da se njegovo ime koristi i da se pravi zaštita. Pošto je evidentno da će vrlo brzo biti još jedan kongres, o tome šta će biti sa nama, na volju njemu, pošto do sada o nama nijednog momenta nije rekao nijednu ružnu ili negativnu rečenicu. A, da podsetim, socijalisti su dobili 2000. godine 515.000 glasova i umesto da smo u tom momentu analizirali gde je 1.070.000 birača i zašto su prestali da glasaju za socijaliste u Srbiji, šta su njihovi razlozi da apstiniraju i da dan-danas apstiniraju, prešli smo u dnevno-političke potrebe pojedinaca i grupa. Mi smo održali 6. vanredni kongres. On je politička činjenica, hteo nju neko da prizna ili ne. Da li smo mi nešto mogli nekom da ukrademo? Taman posla. To zavisi od toga kako ste vaspitani, kako živite u porodici i u svom okruženju. To verovatno pripada nekom drugom. Tom "vrlinom" nikako ne raspolažem, a ni moje kolege. A, pogotovu mi nije bila namera da kradem nekome mandat u vreme kada smo razgovarali o ujedinjenju svih socijalista, jer je evidentno da će to biti finale i kraj, a u tom razgovoru smo ponudili svih naših pet mandata pod uslovom da svi ponovo sednemo zajedno. Nikonije imao pravo da četiri hiljade ljudi isključi iz SPS-a, da privatizuje socijalističku ideju i da u budućnosti i dalje sa njom raspolaže. Ali, to su političke činjenice. Gde je tu izborna volja? Ona je definitivno promenjena i tu se slažem sa svima koji kažu da će izbori odgovoriti na tu temu. Ali, da podsetim, izbori su već bili u nekim opštinama. Da li se ponovo socijalisti okupljaju? Okupljaju se, svakako, oko Socijalističke narodne stranke. Zato smo pobedili na izborima u Despotovcu, u Leskovcu, a bojim se da ćemo pobediti i na izborima u Alibunaru. Ne zato što smo mi specifični, nego zato što smo mi samo obični socijalisti; nemamo upotrebnu vrednost više i želja nam je da ostvarimo pravo svih socijalista, koji su bili ovih prethodnih 12 godina u Srbiji, da mogu slobodno politički da deluju bez bilo čijeg političkog diktata. Sudbina svih nas socijalista je svakako ujedinjenje i želja je da do toga dođe. Samo potrebe grupa i pojedinaca, da lažima, mešetarstvom, upotrebom neistina u svakodnevne političke potrebe drže socijaliste jedne od drugih na distanci, služe njima na čast. Kojim putem dalje? Evidentno je da su ovde, od suštinskih političkih pitanja, stavljena na dnevni red današnje rasprave manje važna pitanja. Iako se ponovo ovih dana zvecka na jugu Srbije i pitanje je šta će biti kad grane proleće, mi se bavimo ličnim potrebama pojedinaca. Ne mislim da je to osnovno političko pitanje,niti da je to naš politički zadatak. Moralnost; ko o tome ima puno pravo da govori: onaj ko se oseća narodnim poslanikom. Taj osećaj do sada nisam izgubio i ne pristajem da budem ničiji privatni poslanik. Poznavajući kolege poslanike iz Socijalističke partije, u čiju čestitost ne sumnjam i dalje, mislim da će kraj cele ove priče biti naše zajedništvo. Povodom toga ko sve lamentira na političkoj sceni u Srbiji da je levičar, između levice i desnice je značajna razlika. Desnica je dekadentna, retrogradna, klasna i razdvaja stanovništvo na slojeve, a to je već primetno. Budućnost mladosti Srbije je svakako na levici i očekujem na narednim izborima da će ona to prepoznati. Šta će biti sa svima nama, pošto se nalazimo u jednom vrlo složenom političkom trenutku za državu Srbiju. Važnija politička pitanja značajnija su od običnih političkih pitanja: važnije je sačuvati zajedničku državu; sačuvati srpsku državu na temeljnim principima, o kojima se govorilo ovde u nekom prethodnom periodu;čini mi se da je tu suština formiranja zajedničkog parlamenta države Srbije i CrneGore. Nama predstoji izrada ustava Srbije. Postojeći Ustav, da podsetim, u sebi sadrži niz elemenata kji su manje važni, davno preživljeni i nisu odraz trenutnih političkih okolnosti. Važno je stvoriti nov politički odnos i stvoriti nove temelje državne zajednice. Čini mi se da mnogi beže od tih pitanja,dnevno-politički strančareći, ne razmišljajući o tome šta nas čeka za dve ili tri godine. Gde će ko od nas u tom momentu biti uopšte nije važno. Da podsetitm, u prethodnom periodu nikada se nisam borio za status narodnog poslanika, nisam ni mislio da je to toliko važno i značajno. U vreme razgovora sa kolegama sam taj mandat ponudio na volju članstvu, ali ne pojedincima i nije mi namera da on bude svojina pojedinaca. Svoj doprinos u prethodnom periodu skromno cenim, kada je u pitanju socijalistička ideja, jer ne mislim da spadam u političke veličine, ali čini mi se da to treba da shvate i neki drugi, koji mlate sa socijalističkom idejom u Srbiji kao privatnom svojinom ili privatnom prćijom. Budućnost svih političkih faktora u Srbiji je na levici ilina desnici. Zajednička budućnost je odgovornost za ovu državu i narod. Ako budemo svesni svih pozicija čini mi se da ćemo imati niz dodirnih tačaka. Očigledno da mora Srbija da izađe u važnija politička vremena i da pređe na važnije političke teme. Na kraju, bez namere da polemišem s bilo kim oko ovoga, a izbegavao sam i do sada da polemišem na ovu temu. Ne bih želeo da otvaram polemiku oko toga, ali ako neko želi neka izvoli, vrlo sam spreman da odgovorim na svako pitanje; a bežim od tih pitanja i ne bih želeo da socijalisti budu tema ove rasprave i ove skupštine.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima predsednik poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije, narodni poslanik Žarko Obradović, povreda Poslovnika,član 97. stav 2.
Poštovane kolege narodni poslanici, izašao sam da reklamiram povredu Poslovnika, član 97. stav 2, a povodom onoga što je od prethodnog govornika bilo rečeno o Socijalističkoj partiji Srbije, a što je notorna laž. Socijalistička partija Srbije nije isključila 4.000 članova. Isključila je onoliko članova koliko može na prste dve ruke stati i to je činjenica. Zato što se to stalno priča u javnosti, a stalno se posipaju pepelom i govore o istini. Drugo, kako je ta grupa poslanika radila i šta je htela da uradi sa Socijalističkom partijom Srbije, najbolje pokazuje dokumentacija dostavljena ministarstvu koje upisuje u registar ovlašćenih lica. O tome ću govoriti kasnije, samo iznosim činjenicu da su ti potpisi i dokumenti bili falsifikovani. Toliko o tome. Kada je reč o pominjanju predsednika Miloševića, stvarno je sramota liti krokodilske suze i uopšte pominjati njega u kontekstu onoga što je bilo do sada. Kada je reč o partiji, tu je stvar vrlo prosta: opštinski odbori i izabrani delegati su dali o tome svoju konačnu reč. Ko je bio na Kongresu video je, a ko nije zna. Kohoće da prizna hoće, a ko neće utoliko gore po njega. Bilo je prisutno 2.235 delegata, više od skoro 90% izabranih delegata. Govori se o predstavljanju političke stranke i raspolaganju mandatima. Nije ovde niko naivan. Znamo mi, a znate i vi da su mandati sačuvani da bi se pružila pomoć DOS-u u onome što DOS-u treba, obezbeđenje podrške Vladi i izglasavanje potrebnih zakona. Govoriti o interesu, brizi, o zajedničkoj državi, a glasati za rasturanje Jugoslavije, potrebna je velika politička veština zadržati izraz lica, a govoriti tako. A da ne govorim o podršci koja je data Vladi da bi se izglasao budžet. Znamo mi, niko nije blesav. Ne bi Vlada te večeri pala, jer bi verovatno na nekom sledećem zasedanju obezbedila skupštinsku većinu. Vlada bi politički pala. Ali mandat tih pet poslanika direktno je uslovljen podrškom DOS-u. Dali su podršku DOS-u da izglasa taj budžet. I ne samo to. Ti poslanici su omogućili Odboru za ustavna pitanja da se bavi tumačenjem Ustava, a nije za to nadležan. Dali su podršku da se gospođa Mićić izabere za v.d. predsednika Srbije, funkciju koju Ustav Srbije ne poznaje. Sada pričamo o zajedničkoj brizi, ozajedničkom dobru, uz ovo i uz ono. U drugom delu svog izlaganja tačno ću pomenuti šta je ko od poslanika, čiji je mandat Socijalističke partije Srbije, zašto su ti mandati osporeni i zašto treba nama da pripadaju.
Narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić. Vi ste tražili povredu Poslovnika i sada ste izazvali repliku. Umesto da tražite repliku, dobili ste je. Dakle, narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić. Vi ste se javili povodom povrede Poslovnika, a niste tražili repliku, pa eventualno da vam ne dozvolim. Tražili ste povredu Poslovnika, a ne repliku. Izvolite poslaniče, replika na izlaganje Žarka Obradovića.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, koristim repliku na uvredljive izraze gospodina Obradovića, zato što kada pričamo ko je legitiman, a ko nije i ko je na koji način došao u poslaničku grupu od 37 ljudi, razumeo sam na tom sastanku Izvršnog i Glavnog odbora da sam ja došao zato što sredina iz koje potičem uverljivo tuče politički sve ostale na svim izborima do sada. Što da ne? Nije ni Demokratskoj stranci Srbije.
Molim narodne poslanike da ne dobacuju jedni drugima.
Da ste vi, gospodine Maršićanin, kao što dobacujete iz klupe bili tako ažurni za kartice kada ste sedeli iza leđa, štošta bi drugačije izgledalo. Sve su interne stvari. Prema tome, razumeo sam da sam u poslaničku klupu došao zato što je kraj, iz koga dolazim, uvek donosio pobedu socijalistima, a razumeo sam da su neki ovde došli iz nekih jako drugačijih razloga, pa između ostalih i gospodin Obradović. Nisam razumeo da smo tako uverljivo dobili na Savskom vencu, da bi on po istom kriterijumu kao ja stigao u ovaj parlament. U svakom trenutku stojim iza onoga što kažem, stojim iza toga da ako pričamo o nekakvoj volji tog sveta, Socijalističkoj partiji Srbije, o tim isključenjima na dva prsta jedne ruke, ne treba lagati sa ove govornice. Te ruke ne bi se mogle izbrojati koliko ste ljudi isključili i koliko ste opštinskih odbora nekakvim odlukama izvršnog odbora, koje nisu u skladu sa statutom, najurili. Isto tako, sve ovo što se događa na političkoj sceni Srbije je pokazatelj kako stoje stvari. Jedno je sigurno, ako ćemo mi iz Socijalističke narodne stranke nekog pobeđivati na izborima, onda ćemo sigurno pobeđivati one koji su privatizovali Socijalističku partiju Srbije. To je jako sigurno i to se pokazuje, a tek će se pokazivati. To je tako jako sigurno da oko toga ne vredi da polemišemo. Najbolje bi bilo da se ne diramo. Dragi moji prijatelji, ako se ne diramo, onda se ne diramo, a ako hoćemo da se diramo, onda ćemo pričati o činjenicama. Da ne koristim vreme, ovaj zakon je takav da ćemo verovatno puno pričati o njemu, jer će povodom tih 70-tak amandmana biti šta da se kaže.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Žarko Obradović.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 97. stav 2. Gospođa Čomić je povredila Poslovnik jer je dala reč poslaniku koji nije predsednik poslaničke grupe. Ovde se vrlo jasno kaže da "... pravo replike ima predsednik poslaničke grupe". Čuli smo pre nekog vremena ko je predsednik poslaničke grupe. Još nešto, stvarno ne razumem - jedna je dimenzija priče što su ti ljudi isključen iz SPS-a, a druga dimenzija je priče što su osnovali svoju partiju. Umesto da pričaju o svojoj partiji, o onome što oni rade, oni sve vreme pričaju o SPS-u.
Molila bih vas da pažljivo pročitate Poslovnik u slučajevima kada demokratske mehanizme, kao što je omeđivanje prava predsedavajućeg i teranje predsedavajućeg da jednako tretira sve poslanike, provedete kroz sve članove Poslovnika. Jasno je navedeno u članu 96. stav 2. da se povredom Poslovnika ne smatraju odluke predsednika Narodne skupštine koje se donose na osnovu diskrecionih ovlašćenja predviđenih ovim poslovnikom. To se odnosi i na davanje replike. Inače, bez obzira što niste imali osnov da se pozovete na povredu Poslovnika, narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić ima ovlašćenje predsednika poslaničke grupe za ovu tačku, dostavljeno sekretaru Skupštine. (Žarko Obradović: Nisam zadovoljan vašim odgovorom i tražim da se sastane Administrativni odbor.) Nemate prava na sastanak Administrativnog odbora, jer se pozivate na kršenje Poslovnika, što je diskreciono ovlašćenje predsedavajućeg. U Poslovniku piše da se diskreciona ovlašćenja predsedavajuća ne smatraju povredom. U ime tolerancije, gospodine Obradoviću, izvolite.
Gospođa Čomić je povredila Poslovnika. U skladu sa odredbama Poslovnika, član 96. stav 6, tražim da se Administrativni odbor o tome izjasni. Mi ovde imamo jednu zanimljivu situaciju: imamo ovlašćenog predstavnika jedne poslaničke grupe i onoga ko je zamenik šefa poslaničke grupe, pa u odnosu kad kome treba, on izađe da govori.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? Predlagač ne želi reč. Da li još neko od ovlašćenih učesnika, pošto ima pravo pre prelaska na redosled, želi reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u načelnom pretresu zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Vladimir Garčević, a posle njega narodni poslanik Miodrag Stamenković.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, mi se danas nalazimo u razmatranju jedne od bitnih tačaka daljeg funkcionisanja novostvorene države Srbije i Crne Gore. Sigurno da nismo bili zadovoljni sa tom državom koja je stvorena, ali između dva zla - odvajanja Crne Gore i nekog produžetka traženja rešenja u budućnosti, mi smo se opredelili da je ovo manje zlo. Svako ima pravo na svoje mišljenje i svoje gledanje. Dragi socijalisti, mislim da je red da pojedinci prekinu više, sa jedne i sa druge strane. Leva orijentacija je naša budućnost. Poštovani Žarko, slali ste odrede da me bacaju kroz prozor, da li vi ili oni drugi; odrede ste imali u Inđiji, Beogradu i Ravnom selu. Maltretirali ste obično članstvo. Prema tome, rukovodstvo partije neka prekine više sa napadom, jer socijalisti i socijalistička ideja su iznad vas i iznad svih nas. (Predsedavajuća: Molim poslanike da sa uvažavanjem slušaju govornika, a govornika da se vrati na temu dnevnog reda.) Ovde se nalaze kolege poslanici koji zaslužuju poštovanje, jednu naprednu ideju nose sa sobom, a mi smo dužni, a i ne samo mi socijalisti među sobom, nego i ostali, da radimo u interesu Srbije i građana Srbije. Oni koji nisu spremni, oni neka traže druge puteve. Ovu ideju i ovaj poslovnik, podržaćemo. Hoću da kažem sledeće: 5. oktobra su svi pobegli i tražili su mene da dođem iz škole da idem na listu. Zahvalan sam rukovodstvu Socijalističke partije Srbije koje me je stavilo na listu, ali sam i ja stavio svoj autoritet u svom gradu, kao i svako pojedinačno. Nemate pravo da mi oduzimate ono što sam radio i stvarao u svom gradu, ni ti Žarko, ni Anđelković, ni drugi.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, replika. Molim Narodnu skupštinu da u tišini i sa uvažavanjem saslušamo govornika.
Bez sumnje, DOS i Demokratska stranka u ovome najviše uživaju, pošto oni znaju kako to izgleda kada dođe do problema u odnosima unutar stranke. Međutim, ovde je reč o činjenici da se SPS-u uskraćuje pravo da raspolaže svojim mandatima. Kolega koji je govorio pre mene je izrekao jednu notornu laž i ne vredi o njoj razgovarati, ali sam, obraza radi, smatrao svojom obavezom da izađem i da to javno kažem. Kakvi skupovi, kakvi bakrači, kakve ostale stvari. Kada neko pokuša da unutar svoje partije, falsifikujući podatke, preuzme rukovođenje partijom i onda drži predavanje o moralu, to govori samo za sebe.
Ovo je bila replika, nemate pravo replike na repliku [[Glas iz klupe: Imam povredu Poslovnika.]] Izvinite poslaniče, ako možete sačekajte. Ima reč narodni poslanik Miodrag Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsedavajuća, i oni ostali koji su ovde voljom Administrativnog odbora, a ne izbornom voljom građana, složio bih se sa jednom konstatacijom iz uvodnog dela, da je suština ovog zakona o kome danas govorimo politički konfliktna. Nažalost, nije samo politički konfliktna, ona je konfliktna i sa pravom, i sa pravdom, i sa izbornom voljom naroda, i sa narodom i sa pameću. Konfliktna je suština ovog zakona, odnosno zakon je konfliktan i sam sa sobom. Pogledajte, u članu 3. se kažeda u raspodeli mandata u skupštini učestvuju političke stranke i političke organizacije, dok se u članu 5. kaže da se poslanici biraju srazmerno broju narodnih poslanika koji imaju poslaničke grupe itd. Danas na Zakonodavnom odboru čuo sam još jednu lepu misao o tome šta je to izborna volja građana i da li se ona utvrđuje samo na izborima ili između izbora. Voleo bih da čujem kako se to utvrđuje izborna volja građana između izbora. Ona se, doduše, menja, jer se menja politička karta, odnosno odnosi u društvu i utoliko brže ukoliko vlast loše vrši svoju funkciju. Ali, to povećava konflikte u društvu i zato služe izbori da se konflikti smanje, da se tenzije smanje i da se politička karta i odnosi u parlamentu prilagode odnosima u društvu. Kakvi su odnosi u našem društvu? Sigurno te odnose ne održavaju poslaničke grupe. Pogledajte samo rezultate izbora, pogotovu na lokalu zadnjih dana i onda ćete naići na takve paranoične naslove u novinama, kao što je "Ponoćna seča dosovaca", neću reći u kom gradu. To je samo izborna volja građana. Tu izbornu volju građana upravo ovim zakonom pokušavamo da menjamo, odnosno danjome manipulišemo. Ovaj zakon je, očigledno, nastao na osnovu jednog jasno postavljenog zadatka. Taj zadatak je da se odradi metod kako da se dobije skupštinska većina u Skupštine zajednice. Pri tom, pravne norme uopšte nisu bitne. Ovaj zakon je dokaz za to. Poslaničke grupe, izvinite, samo su tehnička pomoć za funkcionisanje parlamenta, a nikako vlasnici mandata. Mandat daje narod strankama i koalicijama na izborima. I, promena i manipulisanje sa poslaničkim grupama između dva izborna ciklusa sigurno ne odražava volju građana. Znači, narod nije birao poslaničke grupe, pogotovu ne one fantomske. Težnja da se skupštinska većina iz ovog parlamenta, ovakva kakva jeste, preslika na parlament odnosno na Skupštinu Srbije i Crne Gore predstavlja tipično manipulisanje voljom građana. Takva manipulacija voljom građana, kao što sam malopre rekao, vodi ka konfliktnom društvu. Konflikata je, valjda, ovom društvu dovoljno. Zato u ime poslaničke grupe Nova Srbija apelujem na pamet da se prihvate amandmani kojima će se dovesti u red ovaj zakoni, kojima će se ispoštovati kao kriterijum rezultati sa decembarskih izbora 2000. godine, bez obzira što je ovde rečeno, u uvodnom izlaganju, da se ti rezultati ne mogu prihvatiti kao kriterijumi. Koji su onda drugi kriterijumi? Drugi kriterijumi bi bili novi izbori. Međutim, ovde se neki novih izbora boje kao đavo tamjana. Kada su u pitanju poslanički mandati doživeli smo strahovitu transformaciju. Na početku se u ovoj skupštini, izvinite, sa poslanicima maltene brisao pod, menjali su se brže i češće nego što neki menjaju donji veš. Sad najedanput poslanici postadoše suvereni vlasnici svojih mandata. U okviru istog ovog izbornog zakona koji nije menjan, ovakvo činjenje, dame i gospodo, vodi produbljenju konflikata, što za ovo društvo nije dobro i vodi do onoga što ćemo mi iz Nove Srbije sigurno pokrenuti, jer ako smo bili nosioci 5. oktobra, bićemo nosioci jednog novog pokreta za 6. oktobar.
Određujem pauzu do 15,00 časova. Prvi prijavljeni govornik u popodnevnom delu sednice je Zoran D. Nikolić, a posle njega narodni poslanik Miloš Lukić [[Posle pauze - 15.45.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad današnje sednice u popodnevnom delu raspravom u načelu po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč povodom zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore. Pre nego što dam reč prvom prijavljenom govorniku, obaveštavam vas da će se nastavak 39. sednice Odbora za pravosuđe i upravu održati 12. februara u 17,00 časova u sali na drugom spratu. Da bi mogli da radimo po Poslovniku, molim narodne poslanike da utvrdimo da li imamo kvorum za rad. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Ima reč narodni poslanik Zoran D. Nikolić, (nije u sali.) Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, a posle njega narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Molim narodne poslanike, koji u salu ulaze posle utvrđenog kvoruma, da ulaze bez ometanja reda, bez upadica i sa mogućnošću da se narodni poslanik koji je dobio reč obrati Skupštini.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč o Predlogu zakona o izboru poslanika za Skupštinu Srbije i Crne Gore jedno pitanje se provlači kroz sve diskusije celog današnjeg dana: da li se krši izborna volja građana primenom ovog zakona. Navešću nekoliko razloga u prilog tezi da se krši izborna volja građana. Pre svega, građani su u velikom procentu glasali za Koaliciju DOS - dr Vojislav Koštunica i to niko ne osporava. Niko nije očekivao da će ova koalicija trajati tako kratko, jer smo videli da se poslanici izabrani na ovoj listi, kao i odbornici u lokalu, zaklinju, pa čak i u crkvi, čime je ova verska institucija znatno kompromitovana. Zbog čega su dobili toliki procenat glasova jasno je; jer je obećano da će biti, pre svega, očuvana Jugoslavija; zatim da će Kosovo ostati u sastavu Srbije i Jugoslavije. Posle toga smo imali obećanje da stiže šest milijardi dolara, da su već na granici i da su već stigle, koliko sam čuo. Zatim, imamo obećanje da ćemo oživeti proizvodnju, a statistika pokazuje nešto sasvim drugo. Takođe smo imali obećanje da će biti stranih ulaganja, da ćemo dobiti pravnu državu, pravnu sigurnost. Obećan je novi Ustav. Obećano je da će biti izbora i to u roku od 12 do 18 meseci nakon 5. oktobra, koji je proglašen revolucijom. Bilo je da će za godinu, godinu i po dana, biti održani novi izbori na svim nivoima. To je, takođe, bio jedan referendum protiv Slobodana Miloševića i prethodnog režima, što niko nije ni pokušao da ospori. Tom prilikom zloupotrebljeni su studenti, zloupotrebljen je "Otpor", zlouptrebljeni su sindikati, izbeglice i mnoge druge kategorije stanovništva. Sada je među građanima Srbije najviše razočaranih među onima koji su glasali za DOS, jer, naravno, oni drugi koji nisu glasali za DOS, nisu se ni nadali ničem boljem. Svedoci smo da se Ustav krši na svakom koraku. Imamo primer u ovoj skupštini, gde su nekoliko zakona drastično kršili Ustav, kao što je Omnibus zakon, a takođe i Ustavna povelja, koja je ovde usvojena je na svojevrstan način; praktično je poništila savezni ustav i prekršila mnoge odredbe republičkog ustava. Posledice toga su već vidljive. Imamo sve izraženije separatističke tendencije na istoku Srbije od strane Bugara, Rumuna, zatim imamo primer da se Vojvodina već ponaša kao zasebna država, donosi svoj Ustav, svoje zakone. Raška oblast se takođe talasa. Jasno je da izborna volja građana nije sigurno onakva kakva je bila prilikom ulaska u ovu skupštinu. Ovim ponuđenim rešenjem mi imamo opštu pravnu nesigurnost, jer imamo jedan apsurd. Cenzus za ulazak u ovu skupštinu bio je 5%, a cenzus za formiranje poslaničkog kluba pet poslanika, tako da imamo apsurdnu situaciju da je jedan SPO, recimo, koji nije ušao u ovu skupštinu sa tri i nešto posto glasova, marginalizovan u odnosu na neke stranke koje ne bi dobile ni pola procenta da su samostalno izašle na izbore. U svakom slučaju Stranka srpskog jedinstva u parlament zajedničke države ulazi sa pet poslanika, bez obzira da li će matematika biti takva da se računa da imamo 14 ili 13 poslanika. Ali, u svakom slučaju smo protiv toga da ovo rešenje ostane, jer bi to značilo da se trka za poslanicima, kupovina i prodaja, nastavlja i dalje; i kad god bude to zatrebalo da bi se očuvala vlast, to će biti pojava. Takođe se zalažemo da se ispoštuje volja građana izražena na izborima decembra 2000. godine, kada su u ovu skupštinu ušli poslanici sa četiri liste koje su imale hrabrosti da same učestvuju na izborima i koje su dobile svoje poslanike. Zbog toga Stranka srpskog jedinstva ne može podržati ovaj predlog, ali je pokušala da svojim amandmanima ove nedostatke, koji su očigledni, otkloni.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a posle nje narodni poslanik Zoran R. Anđelković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Srpske radikalne stranke je još prilikom diskusije u vezi usvajanja takozvane povelje državne zajednice Srbije i Crne Gore, a i zakona o sprovođenju te povelje, iznosila svoje argumente protiv brojnih rešenja iz tog zakona. Neki su se odnosili i na sam način izbora poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore, pre svega, vodeći se osnovnim interesom da volja naroda odlučuje ko će biti poslanici te skupštine. Predlagač ovde predviđa mogućnost da poslaničke grupe u Republičkoj skupštini odlučuju o tome koga će, na osnovu proračuna putem Dontove metode, znači na osnovu kvote koju su dobili, predložiti u saziv te skupštine. Pri tom mogućnost da to budu imaju poslanici ovog saziva ili poslanici koji su već u Saveznom parlamentu. Mi ne poznajemo, a ni Zakon o izboru narodnih poslanika, poslaničku grupukao predlagača poslanika. Na izborima, kada se birao parlament Republičke skupštine 2000. Godine, četiri izborne liste dobile su mandate: DOS, Socijalistička partija, Srpska radikalna stranka i Stranka srpskog jedinstva. Jedino one bi mogle da delegiraju, jer ovo jeste čist delegatski sistem, poslanike u Parlament Srbije i Crne Gore. Sve ostalo nije volja građana. Ako je DOS dobio 176 mandata, neka onaj broj poslanika koji mu pripada deli sa svojim koalicionim partnerima onako kako misli da treba i kako mogu da se dogovore. Ne mogu neke nepostojeće poslaničke grupe, kao što su neki Narodni socijalisti, neka "Srbija", neka Demohrišćanska stranka i ne znam kakvih sve već ovde ima, mislim da niko ne zna ni koliko poslaničkih klubova ima, da delegiraju sada neke poslanike u taj parlament. Pored toga, u članu 16. govori se o glasanju zbirne izborne liste i kaže se, između ostalog, da Republička izborna komisija, na osnovu zapisnika o glasanju, sačinjava izveštaj koji podnosi Narodnoj skupštini, a za zbirnu listu se glasa javno, upotrebom elektronskog sistema za glasanje. Ko će potpisati taj zapisnik, ko stoji iza tog zapisnika i šta ako Republička izborna komisije ne gleda direktan prenos ove skupštine, a bili smo u situaciji više puta da se koriste i lažne kartice. A da ne govorimo o onom osnovnom problemu ovog parlamenta, što u njemu sede ljudi koji nisu narodni poslanici i nemaju pravo glasa. Hoće li ta republička izborna komisija stati iza tog zapisnika i iza tog broja poslanika koji su glasali za izbor poslanika za parlament Srbije i Crne Gore. Celokupna naša diskusija svodi se na to da se ovaj zakon, ako je već usvojen zakon o izboru poslanika za državnu zajednicu, mora da vrati na to da samo oni podnosioci izborne liste, koji su učestvovali na izborima, mogu predlagati poslanike, da to nikako ne mogu biti poslaničke grupe. U tom smislu je poslanička grupa Srpske radikalne stranke podnela sve amandmane i iako smo u principu protiv delegatskog sistema, ako je zakon već usvojen, onda ga barem treba na ovaj način korigovati da bi volja građana ipak bila projektovana i u tom parlamentu.
Reč je tražio narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o izboru poslanika za skupštinu državne zajednice, koji ste ponudili, biće nedemokratski, nelegitiman i nelegalan. On je nedemokratski već samim tim što su izbori posredni. Nema demokratije kod posrednih izbora. To je demokratska politička teorija već odavno račščistila. Samo neposredni izbori mogu biti demokratski. U Evropi važi princip isključivog prihvatanja neposrednih izbora. Ovo što vi ovde primenjujete, to je kao kada su Amerikanci Indijancima nudili staklene perle za njihovo zlato. Pegle, pegle Novakoviću, to se u Solunu kaže pegla. Zašto vi niste smeli da idemo na neposredne izbore? Zato što se bojite volje naroda. Svesni ste da na tim izborima nemate šta dobro da za sebe očekujete i to nam je jasno. Ako vam demokratija ne može biti korisna za očuvanje vlasti, vi ćete pre ukinuti demokratiju, nego sići sa vlasti. Znamo mi vas, takvi ste vi. Zašto će ovo biti nelegitimno? Zato što ste ovako skrojenim zakonom doveli u pitanje i narodnu volju izraženu na izborima 2000. godine. Prvo, reč je ovde o izborima za državnu zajednicu. Ako se već organizuju po posrednom principu, po ključu koji je ustanovljen na osnovu rezultata nekih prethodnih izbora, onda bi to morao da bude ključ sa prethodnih saveznih izbora. Ukinuli ste saveznu državu, kažete da ne postoje više nikakve pravne posledice saveznih izbora, ali onda je trebalo da bude isključivo ključ sa republičkih izbora. A vi ste napravili papazjaniju. Mogu i poslanici sa republičkih izbora, mogu i sa saveznih izbora, a što niste ubacili većnike AVNOJ-a. Zašto ne mogu većnici Drugog zasedanja AVNOJ-a? Mogu? Zašto to onda ne piše u zakonu? To se podrazumeva. Niste predvideli zakonom, a moglo bi ako vam se prohte, kao što nije predviđeno u zakonu da možete da ukradete tuđe poslaničke mandate, ali vi to uradite ako vam se prohte. To je ta vaša logika. Dakle, ovde ne postoji pravna doslednost. Ako se uvode posredni izbori, onda im temelj mora biti solidan. Temelj mogu biti izbori za većnike Drugog zasedanja AVNOJ-a. To su radile komunističke partijske ćelije na terenu, nije bilo nikakvih izbora. Temelj mogu biti poslednji savezni izbori iz septembra 2000. godine, a mogu i republički izbori iz decembra 2000. godine, ali ne može biti mešoviti temelj. Ne možete vi da zidate oblakoder, deo temelja da bude od armiranog betona, deo od cigle, deo od trošnog drveta, a deo od lepljene slame. Ne može, a upravo ste to vi uradili ovakvim zakonskim projektom. Dalje, ovde imamo izjavu predlagača zakonskog teksta da se pravi diskontinuitet sa političkom praksom iz prethodnih 13 godina. Jedno je diskontinuitet političke prakse; on se dešava svaki put kada dođe do promene vlasti. To je politički diskontinuitet, ali to nije pravni diskontinuitet. Pravni diskontinuitet postoji tek, ovo je iz stenograma, kada ukinete prethodni izborni zakon. Još ga niste ukinuli i on je važeći zakon. Ovaj zakon, koji sada donosite, ne može da bude stariji od prethodnog izbornog zakona za republičke izbore, jer ono je generički zakon. Odnosi se na sve izbore za republičku skupštinu, a ovo je ledž specialis. On se odnosi samo za ove izbore, jer u Povelji stoji već sledeći, ako uopšte bude državne zajednice biće neposredni. Znam da volite ledž specialis-e, ali pametne države se boje ledž specialis-a, izbegavaju ih koliko god je moguće. Vi kažete da vezujete ove izbore za volju naroda iz decembra 2000. godine, ali i za ono što se u međuvremenu dešavalo. U međuvremenu se dešavao samo kriminal i to najgore vrste. Ovo je član 88. Zakona o izboru narodnih poslanika, koji je jasan, da narodnom poslaniku prestaje mandat pre isteka vremena ako mu prestane članstvo u političkoj stranci ili koaliciji na čijoj izbornoj listi je izabran za poslanika. Onog trenutka kada mu prestane članstvo u političkoj partiji on ostaje bez poslaničkog mandata. Sve ranije opozicione partije su se zalagale za ovaj princip. Zašto? Zato što su nam ranije socijalisti otimali mandate. I vama, Čedomire Jovanoviću. Kako vam se zvao onaj iz "C marketa", Radulović. Ukrali su vam njegov mandat, pa je prebegao u Novu demokratiju, pa su vam ukrali još neki mandat. Vama su ukrali Batićev mandat i još nešto iz Demokratske stranke Srbije. On je sam ukrao uz pomoć socijalista, jer nisu hteli da ga razduže. To je bilo u DSS-u, Batić je bio vaš poslanik ovde, istaknuti poslanik, zaklinjali ste se u njega, samo izgleda nemate istorijskog sećanja. Otimali su radikalima, otimali su SPO-u i još nekim partijama. Međutim, tada je zakonska odredba bila mnogo nejasnija. Ta krađa je bila lakša nego danas. Sve opozicione političke stranke su insistirale upravo na ovoj odredbi. Moram vam odati jednu tajnu: pre nego što smo ovaj zakon predali u proceduru, u oktobru 2000. godine, imao sam konsultacije sa Zoranom Đinđićem i Čedomirom Jovanovićem i oni su u potpunosti podržali taj zakon, jer je zakon odgovarao u celosti onome što je u prethodnih deset godina sva srpska opozicija zahtevala. (Glas iz sale: To više nije tajna.) Nije ni tada bila tajna. Još sam im nešto rekao - nemojte slučajno da me neko napadne, jer može zlo da se desi, a oni su ipak organizovali, da isprobaju to moje upozorenje, jednu rulju ispred Skupštine, pa je prvi metak u vazduh bio dovoljan da se rulja razbeži. Da li je tako bilo, Čedo? Nema Čeda baš razvijeno istorijsko pamćenje, ali nije bitno. Ovo je zakon oko koga je postignut konsenzus radikala, socijalista, DOS-a i SPO-a. Nije ovo zakon starog režima i starog vremena. Mi radikali smo bili nosioci inicijative, a četiri najmoćnije političke grupacije su jedinstveno stale iza ovog zakona. Na osnovu ovog zakona su raspisani vanredni decembarski izbori. Nemojte da kažete da sa ovim pravite diskontinuitet. Onda je to diskontinuitet sa Đinđićem i sa Čedom Jovanovićem, onda i vas treba odavde lustrirati. Da li se tako kaže, Gordana? Nešto me to na luster podseća, to lustriranje. Kad god kažu zakon o lustraciji, već vidim kako vešate ljude na lustere.
Pošto je narodni poslanik uputio pitanje predsedavajućem Skupštine, dužna sam da odgovorim.
Posle, kad završim. Nije ovo kviz da mi odmah odgovarate na pitanje.
Pošto oboje poštujemo Poslovnik, odgovoriću vam sada. Proces lustracije podrazumeva, nakon donešenog zakona, podvrgavanje ispitivanju od strane ovlašćene komisije svih postupaka onih koji su bili na javnim poslovima. Zakon je u proceduri u Skupštini Srbije i tek kad bude donesen, onda će biti razmatranja na koji način da se podvrgnu svi oni koji treba da budu u procesu lustracije. Po Poslovniku Narodne skupštine, čim vi postavite pitanje, predsedavajući je dužan da odgovori. (Predsedavajuća je isključila mikrofon.) Narodni poslaniče, da li smo razjasnili šta je postupak lustracije? Izvolite, nastavite sa svojim izlaganjem.
Po Poslovniku, vi niste imali pravo da me prekidate, osim kada se ispune poslovničke odredbe. Da biste mi odgovarali, morate sami da uzmete reč, da prepustite drugom potpredsedniku da vodi sednicu, da izađete za govornicu i da mi odgovarate, a ne ovako. Vi zloupotrebljavate mesto predsedavajućeg Narodne skupštine da bi sa mnom polemisali. To zaista ne ide.
U slučajevima kada se narodni poslanik obraća predsedavajućem, narodni poslanik je dužan da sasluša predsedavajućeg i niko nema pravo da prekida govornika osim predsedavajućeg. To je po Poslovniku Narodne skupštine. Izvolite dalje sa svojim izlaganjem.
Ovo stvarno nema smisla. Ako me još jednom prekinete, neću znati šta sam hteo da kažem. Nemojte više. Kad vas nešto pitam, ne pitam vas kao predsedavajućeg, nego kao uglednog narodnog poslanika i uglednog pravnika sa dokazanim renomeom, iako niste završili Pravni fakultet. Vi mnogo bolje znate pravo od onih koji su završili. Vidite, ovo su razlozi nelegitimnosti. Kada je narod glasao u septembru 2000. godine, glasao je za Saveznu skupštinu. Kad je glasao u decembru, glasao je za Republičku skupštinu, imajući u vidu nadležnosti Republičke skupštine. Da je hteo tada da glasa i za buduće savezne poslanike, onda je to trebalo da mu se kaže, da mu se saopšti, pa bi onda njegova volja drugačije izgledala. Najgore je kada pravite ovu veštačku kombinaciju - mogu i babe, mogu i žabe, pa iz reda baba toliko i toliko, pa iz reda žaba toliko i toliko. Ali, kako ćete tu smesu posle da nazovete, to je problem. To je i nemoguća smesa, dok ih ne izmiksate. Potreban je mikser da se stvori smesa. Znate, moram ovako plastično da vam objašnjavam, jer je reč o velikim pravnim problemima, a osećam da te probleme ne razumete i nemate ni dovoljno volje da se u njih upustite. Dalje, kažete: "U raspodeli mandata u Skupštini učestvuju političke stranke i političke koalicije, i druge organizacije koje su zastupljene u Narodnoj skupštini Republike Srbije". To je član 3. Šta to znači? Ko može biti zastupljen u Narodnoj skupštini od političkih stranaka, koalicija i drugih organizacija? Samo onaj ko je izašao na izbore. Može i sindikat ako izađe na izbore, može i crkva ako izađe na izbore. Bilo ko da ispuni zakonske uslove i izađe na izbore, dobije određen procenat mandata, može biti zastupljen, ali ne mogu političke partije koje uopšte nisu učestvovale na izborima. U tome je problem. Partija učestvuje na izborima, samostalno ili u okviru koalicije. Ako se koalicija u međuvremenu raspala, kao što je to bio slučaj sa DOS-om, to je vaša stvar, mi vam se u to ne mešamo. Da ste vi ugovorom predvideli, a niste koliko znam, ko napusti koaliciju ostaje bez mandata, onda biste imali pravo i da odstranite njegove poslanike. Ali, vi ste predvideli ugovorom da je svako vlasnik svojih mandata, to je vaš ugovor. Neko se neukusno jutros pozivao na iskustvo sa Nebojšom Čovićem i Selakovićem. Nebojša Čović i Selaković su imali ugovor - prve dve godine Čovićev poslanik u Skupštini je bila ova gospođa, druge dve godine Selakovićev poslanik, odnosno on lično, pošto čitavu njegovu stranku čini on sam. Čović je hteo da ga izigra, da ga prevari, pa da njegova kandidatkinja, njegov poslanik ostane četiri godine. Ovaj se žalio, Izborna komisija i Administrativni odbor su ustanovili da postoji ugovor, da je ugovor validan; prošle su dve godine, Čovićev poslanik je napustio, došao je Selakovićev poslanik, on sam kao jedini član svoje stranke. Dakle, tu nije bilo sporenja. Međutim, u članu 5. vi kažete: "Poslanici se biraju srazmernu broju narodnih poslanika koji poslaničke grupe imaju u Narodnoj skupštini Republike Srbije". Ovde se nameće pitanje poslaničkih grupa. Iz ovog poslovnika je jasno ko može da formira poslaničku grupu: može stranka koja je učestvovala na izborima; može koalicija koja je učestvovala; a može koalicija da se pocepa u više stranaka koje su je stvorile i formira više poslaničkih grupa; ali, ne mogu odmetnici iz jedne partije, koji formiraju novu partiju, da formiraju poslaničku grupu. Mogli bi mi, srpski radikali, sada da formiramo četiri poslaničke grupe. (Glas iz sale: Ko vam brani?) Vi lakomisleno sad govorite ko vam brani, ali to znači da bi četiri šefa imala pravo da govore po dvadeset minuta, pa četiri grupe po određenu minutažu itd. Onda biste opet haos napravili ovde. Ne može ni po Poslovniku. Kako onda mogu pet otpadnika iz jedne partije da se izdvoje, registruju novu partiju i vi je priznate kao parlamentarnu stranku. (Čedomir Jovanović: Nova partija.) Jeste to nova partija, ali nije parlamentarna, nije bila na izborima. A šta je sa partijama koje su bile na saveznim izborima, pa im sada ne date? SPO je sam osvojio jedan mandat, ali jedan mandat, JUL je bio u koaliciji sa SPS, ali SPO je samostalno osvojio jedan mandat, sada ne može biti parlamentaran, a Ivković juče formirao stranku, i onda je to dvostruko parlamentarna stranka. Znate, to je vama korisno, ali i suviše vam je mala vajda od toga, koliko su opasne ozbiljne posledice. Vi rušite pravni poredak zbog jedne sitne koristi. To je sitna korist, jer se može meriti mesecima. Oni vama trebaju za nekoliko glasanja ovde, a šta posle? Posle ćete svi biti lustrirani, što znači vešani o luster, što ste to uradili, jer nema goreg kršenja ustavnih prava i sloboda čoveka i građanina. Lepo ćemo uzeti listing i videćemo ko je glasao za ovakve stvari, taj će biti lustriran, ako bude dovoljno lustera, a sumnjam da će biti dovoljno lustera, pošto država nema para ni za penzije. Pozivam vas da se sa ovim ne prenagljuje. Kako je, tako je, da se ovo popravi i da bude u skladu sa osnovnim principima ustavnog poretka, da se biraju za poslanike državne zajednice samo poslanici iz onih stranaka koje su na izborima dokazale svoj legitimitet. (Glas iz sale: Mi ćemo sa koalicijama.) Sa koalicijama? Ako su se raspale koalicije, neka ide svaka samostalno, to je normalno, to proističe iz ovoga. Ako imate međusobni sporazum, pokažite nam sporazum da možete da izbacite nekoga iz koalicije,da izbacivanje povlači sa sobom gubitak mandata i sve je u redu; ako imate takav sporazum. Koliko znam, vi vašu koaliciju niste ni registrovali kao političku organizaciju, koliko me sećanje služi. Da ste registrovali kao Koalicija "Vojvodina" u prošlom mandatu što je bila registrovana... Jeste Veselinov prevario Čanka, ali te međusobne prevare su njihova stvar, za nas je pravno bilo čisto - ako je registracija i sve ispravno, sve iz Ministarstva pravde, sve sudski overeno. Za nas je bilo čisto, a to što oni sebe međusobno varaju, to je njihova stvar, što bih u to neprekidno ulazio. Znam ih obojicu, ne bih obojici poverio da mi jedan orah čuvaju, a kamoli da upravljaju državom, ali to je vaša stvar kome vi to poveravate. Dakle, ovo su vam razlozi (Pal Šandor, sa mesta: Ko njih dvojicu miri?). Ti znaš, Šandore, koga ja mirim, toga više niko živ ne sastavi. Zašto ovo nije legalno - ovaj zakon nije legalan jer dovodi u pitanje već postojeće sistemske zakone. Ovaj zakon dovodi u pitanje Zakon o izboru narodnih poslanika. Ne može, ne može ovim zakonom da se poravna vaše kršenje izbornog zakona, jer je ovaj izborni zakon stariji, on je opštiji. Stepen opštosti mu je neuporedivo viši od stepena opštosti ovog zakona. Zakon o izboru narodnih poslanika je mali ustav. Izbor narodnih poslanika se tretira u ustavnom pravu. To nije parlamentarno pravo, nego ustavno pravo. Ovo što vi sada donosite spadalo bi u neku ruku u parlamentarno pravo, kao i skupštinski poslovnici. Dakle, to je u svakom slučaju niži stepen opštosti i niži stepen pravne snage. Čak kada biste sada u zakonskoj proceduri ovim zakonom predvideli da se menja taj i taj član izbornog zakona, to bi moralo striktno ovde da se navede. Onda bi ovaj zakon dobio viši stepen opštosti, a vi to ništa ne pominjete. Ako ovaj zakon usvojite, imate dva protivrečna zakona u pravnoj praksi. Koji je stariji - stariji je Zakon o izboru narodnih poslanika. Nažalost, mi nemamo Ustavnog suda. Jutros je neko izneo obrazloženje da je ovaj zakon o izboru narodnih poslanika osporen u Ustavnom sudu, a onda je neko rekao, mislim Čedomir Jovanović, da ga je Ustavni sud osporio. Nije to tačno. Neko je osporio pred Ustavnim sudom, a to ništa ne znači. Vi možete da osporite bilo šta, možete da osporite da samživ pred Ustavnim sudom, ali ću da živim sve do onog momenta dok me Ustavni sud ne proglasi mrtvim, pa možda i posle toga. To što neko osporava, to ništa ne znači. Nemojte se igrati prava. Ova pravna nauka je stara pet hiljada godina i ne može se baš svako sa njom tako poigravati, ko ni osnovna znanja nije o njoj stekao. Tu postoje određeni principi, koji uvek moraju biti konzistentni i koherentni. Inače, pravite haos od pravnog poretka, potpuni haos. Krajnje je nakaradan pravni poredak i sve nam je gori pravni poredak. I ranije je bilo mnogo falinki, mnogo problema, ali sve je gore i gore. Donosite zakone sa retroaktivnom snagom, donosite zakone o obračunu sa političkim protivnicima, donosite ovakve, donosite onakve, lustracije, omnibuse, čuda... (Glas iz sale: Šinobuse)... ne bi me čudilo da i šinobus ugradite u pravni poredak. Dame i gospodo narodni poslanici, volim da se našalim sa ove govornice, da bih vam skrenuo pažnju na ono što govorim, jer inače niko nikoga ovde ne sluša. Parlamentarna većina dolazi po zadatku da digne ruku da se nešto izglasa i ništa je drugo ne interesuje, ali se zato država time razbija, uništava se država. Parlament mora da radi na drugim principima, morate da donosite zakone koji će odgovarati vama kad se jednog dana promene uloge. Više puta sam sa ove i sa govornice Savezne skupštine upozoravao socijaliste da moraju donositi zakone koji će odgovarati njima jednoga dana kad se promeni odnos snaga. Nije im ulazilo u glavu; pogotovu ono - izborne jedinice; te 27, te 29 izbornih jedinica na saveznim i republičkim izborima. A sada se sve promenilo. Sada kada bi im to neko predložio, popadali bi u nesvest. Kada im je odgovaralo, onda su to donosili. Nemojte vi još gore stvari da radite, a radite ih. I sutra će, kad se promeni odnos snaga, neko tako vaše postaviti. Kada ćemo jednom izaći iz tog otimanja narodnih poslanika i poslaničkih mandata? Desila su se dva teška zločina, veoma teška zločina. Bačena je bomba na kuću Živka Selakovića i oteti su mandati narodnih poslanika. Oba su veoma teški zločini. Po mom mišljenju, mnogo je teži zločin kada neko posle izbora veštački menja narodnu volju otimanjem poslaničkih mandata parlamentarnim strankama, nego kada neko nekome baci bombu na kuću, pogotovo što nije bilo ni ranjenih, ni poginulih. Po meni, to je mnogo teži zločin, a to su dva teška zločina. (Glas iz sale: Dozirana bomba.) Verovatno je dozirana. Rekao sam, ako vlast do kraja ove nedelje ne otkrije ko je tu bombu bacio, mi odmah znamo da je vlast, jer je Živko Selaković bio pod zaštitom policije. Ne dešava se to prvi put.
Dvadeset je minuta, narodni poslaniče. Deset minuta ste imali pri dijalogu, a tri minuta vam je dodato, to je ukupno 23 minuta.
I ranije je Jovan Glamočanin bio pod policijskom zaštitom, i Miroslav Dereta, i onaj Dušan Bošković, i raznorazni. Bili su pod policijskom zaštitom. A gde su danas - sramote ih se i deca, i unuci, praunuci itd. Znate, sve ovo što se ovde izgovori ostaje zapisano za sva vremena, ako neko opet nekom buldožer revolucijom i ovde ne spali arhivu, kao što je spaljena u Saveznoj skupštini. To ostaje zapisano. Samo ono što je zapisano ostaje. Onaj vaš konkretni interes, koji vas je terao da kršite zakone, biće brzo zaboravljen, a ostaje činjenica da ste vi kršili Ustav, da ste kršili zakone, da ste otimali poslaničke mandate, da ste veštački stvarali skupštinsku većinu, da ste se tako veštački protivustavno održavali na vlasti itd. Čitav niz negativnih činjenica ostaje u vašem političkom testamentu.
Za reč se javio predlagač, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, da ne bi sve ostalo u ravni šale, pošto izgleda samo šala može biti dovoljno politički široka da bi mogli neki poslanici da nastupe za skupštinskom govornicom, želim da vam kažem da niko u ovoj skupštinskoj raspravi do sada nije naveo član Ustava Republike Srbije koji je doveden u pitanje, prekršen, makar osporen zakonom o izboru poslanika za Skupštinu državne zajednice Srbije i Crne Gore. Ni jedan jedini član republičkog Ustava nije doveden u pitanje ovim zakonom. Iz kog to pravnog akta ovaj zakon crpi tu vrstu legitimiteta - iz Ustavne povelje. On proizilazi iz Ustavne povelje, a ne iz republičkog Ustava. Član 20. Ustavne povelje veoma precizno definiše okvire u kojima mi, kao parlament, možemo i smemo da se krećemo, a da ne dovedemo u pitanje samu Ustavnu povelju. U tom članu je rečeno da se poslanici biraju srazmerno broju kojim su predstavljeni u republičkom parlamentu, da su izbori posredni, ne nedemokratski, nego posredni. Možemo da govorimo o tome kome su više ili manje odgovarali posredni nego neposredni izbori. Mi kao Republički parlament moramo da poštujemo dokumenta koja smo usvojili. Usvojili smo Ustavnu povelju sa članom 20. i time smo definisali okvir u kome se krećemo. Pitanje izborne volje i legitimiteta ovog zakona u delu u kome se definiše delegiranje poslanika, odnosno pravo na to delegiranje, takođe nije dovedeno u pitanje. U Skupštini Srbije se ne nalazi ni jedan čovek koji nije na direktan ili indirektan način učestvovao u izbornoj kampanji za izbore koji su održani u decembru 2000. godine i ko iz tog učešća nije crpeo pravo da se nađe na izbornoj listi. Dakle, svaki poslanik koji danas sedi u Republičkom parlamentu može biti predložen za predstavnika parlamenta, odnosno stranke koja ga predlaže preko poslaničke grupe u Skupštinu državne zajednice Srbije i Crne Gore. Pored republičkih poslanika, to mogu poslanici iz Veća građana i Veća republika. Ne na osnovu izbornog rezultata iz septembra meseca 2000. godine, kada su održani izbori za Veće građana i Veće republika, nego opet na osnovu političkih snaga republika koje šalju svoju delegaciju u Skupštinu državne zajednice Srbije i Crne Gore, jer je jasno da jedan deo crnogorske političke javnosti nije učestvovao na tim izborima. Mi pokušavamo da rešimo probleme, a ne da od onoga što je naša stvarnost napravimo farsu ili da napravimo još veći problem. Oni koji su bili vlast do 2000. godine odgovorni su za politički raskorak što se javio između Srbije i Crne Gore. Da li su pokušali tako nešto da prevaziđu, to više nije tema za raspravu. Taj politički raskorak i jaz je tako veliki da se jedino kroz Ustavnu povelju može prevazići. Ovo rešenje je demokratsko, jer je demokratski izražena volja, odnosno demokratski se o tome glasalo u parlamentu. Deset meseci je rađeno na tom dokumentu i iza tog dokumenta stoji apsolutna većina u Crnoj Gori i stoji apsolutna većina u republičkom parlamentu, bar kada je reč o Ustavnoj povelji, a iz nje proizilazi taj pravni legitimitet o kome razgovaramo. Što se tiče Zakona o izboru narodnih poslanika, ni na kakav način ne mogu korespondirati jedan sa drugim. Ovo je zakon proizašao kao odluka prethodnog režima, tačno je da smo mi konsultovani o tome, ali samo o jednom pitanju: da li 24, koliko je bilo predviđeno zakonom iz 1993. Godine, ili jedna izborna jedinica; mi smo se kao opozicija uvek zalagali za proporcionalni sistem i jednu izbornu jedinicu; to smo i prihvatili. Suština zakona je bila jedna izborna jedinica. Član 88. Zakona, kojim se daje pravo koaliciji, odnosno stranci da raspolaže mandatom, takođe mislim da treba ozbiljno razmotriti i on nama kao koaliciji odgovara. Mislim da u proporcionalnom sistemu stranke moraju zadržati neku kontrolu nad mandatom. Kopenhagenski dokument tako nešto ne isključuje kao mogućnost. U modernim demokratijama u Evropi postoji parlamentarna kontrola mandata i mi se za tako nešto zalažemo, ali u situacij u kojoj se na izborima pojavljuju stranke i one su nosioci izborne kampanje, ukoliko je reč o proporcionalnom izbornom sistemu. Ako je većinski izborni sistem, neka to budu onda poslanici. S obzirom da se ovde biraju pojedinci i s obzirom da je jasno da postoje ozbiljni problemi unutar pojedinih poslaničkih grupa i da može neko ozbiljno smatrati da je dovedeno u pitanje njegovo pravo, ukoliko za mesec, dva ili tri poslanik pomisli da promeni poslaničku grupu. Mi želimo tako nešto pravno da onemogućimo. Kako? Izmenom statusa poslanika. To je taj pravni diskontinuitet člana 19. u odnosu na član 88. Zakona o izboru poslanika. Ne politički, politički ništa ne znači, to je deklaracija. Pravni diskontinuitet se iskazuje kroz promenu statusa koja je potvrđena zakonom. Kada mi kao parlament, a verujem da hoćemo, usvojimo ovaj dokument, neće biti moguće da iz jedne partije poslanik pređe u drugu, pa da mu partija oduzme mandat. Zato vodite računa o onima koje birate, a posle toga DOS neće moći da uzima mandate drugim strankama, niti će druge stranke moći da uzimaju mandate DOS-u. Niti je to bio slučaj do sada. Mislim da je time na najkonkretniji način potvrđena ona vrsta legitimiteta koja mora da postoji u ovakvom odlučivanju. Taj legitimitet crpimo iz Ustavne povelje, a ne iz Republičkog ustava. Pored svih teških reči koje obeležavaju našu raspravu, bilo bi dobro da neko kaže, koji je to član Ustava povređen. Bilo bi dobro da neko kaže, kako je ovaj parlament deset godina delegirao svoje predstavnike u Veće republika i ko je kada bio nosilac posla. Uvek poslanička grupa. Možemo da se dogovorimo i da predložimo amandman po kome će tri poslanika moći da predlažu kandidate, ali će opet većina odlučiti o karakteru delegacije koja ide u Skupštinu državne zajednice Srbije i Crne Gore. Ne postoji put kojim politička većina u parlamentu Srbije može da postane manjina u Skupštini državne zajednice. Zato iza priče o demokratičnosti, o legalitetu, o legitimitetu zapravo stoji jedan pokušaj da se haos iz ovog parlamenta koji je pobeđen, ali koji postoji prenese u ovaj novi. To je nemoguće zbog toga što mi na to politički ne pristajemo. Spremni smo da razgovaramo i samo je jedna stranka ovom podelom mandata oštećena. To je SPS. Možemo da postavimo pitanje, ko je danas SPS. Da li su to poslanici gospodina Ivkovića, koji još uvek čekaju odluku Vrhovnog suda, da li je to SPS gospodina Anđelkovića, da li je to neko treći, to je politička šteta koja je posledica raskola u vašoj stranci. Mi bi želeli da pomognemo da se to reši, ali nije moguće ni na kakav način. Ovo je maksimum i mislim da je jasno da svi drugi, osim SPS-a, nemaju nijedan argument za ono što govore. Mandati, i u slučaju drugih opozicionih partija i u slučaju DOS-a, ostaju na nivou na kome su bez obzira ko je predlagač. Oduzimanje mandata nije moguće zbog odluke Ustavnog suda da se otpočne rasprava o ustavnosti člana zakona koji tako nešto dopušta. To je najjasnije. Ne vidim razlog za nove tenzije po tom pitanju. Možda bi bilo korektnije da se upustimo u analizu članova ovog zakona i da vidimo šta je to sporno što može da se promeni. Ne možemo da donesemo zakon kojim će većina postati manjina u drugoj skupštini.
Reč ima narodni poslanik Zoran R. Anđelković, a sledeća prijavljena za reč je narodni poslanik Bojana Aleksić.
Dame i gospodo, mi smo kao poslanička grupa i kao SPS u ovom parlamentu povodom ovog zakona, posle usvojene Ustavne povelje, predložili zakon koji bi podrazumevao da se poštuje izborna volja građana Srbije izražena na septembarskim izborima za savezni parlament. Imajući u vidu da je ovde reč o parlamentu državne zajednice Srbija i Crna Gora, na nivou onoga što je faktički nastavak ili parlamentarni život na nivou bivše savezne države, bilo bi najlogičnije da se uzme broj poslaničkih mandata ili biračka volja građana Srbije izražena septembra meseca. Naravno, ovde smo saznali da to nije urađeno zbog činjenice da jedan broj političkih partija u Crnoj Gori nije izašao na izbore, pa bi u tom slučajute političke partije bile oštećene. To nas naravno ne interesuje i nas to ne obavezuje. Ovde je reč o Republičkom parlamentu i obavezi Republičkog parlamenta da usvoji onaj zakon za kojimisli da je najpošteniji i najkorektniji prema građanima Srbije. Naravno, povoljnija varijanta od ovoga je bila nešto što smo mi u celokupnoj raspravi o Ustavnoj povelji zastupali, a to je da se ide na neposredne izbore. Ovde se kaže da nema potrebe, zato što su i posredni izbori na neki način predstavljanje građana Srbije, po principu poštenog pristupa koliko su građani glasali za koju političku opciju, kao i da je prošlo dve godine od poslednjih parlamentarnih izbora. Podsećam sve poslanike i građane Srbije da smo imali i kraće mandate i u Republičkom i u Saveznom parlamentu. Bili su mandati 1990. i 1992. dve godine, pa 1992. godine u maju savezni izbori, pa u novembru ponovo, samo šest meseci, a da ne govorim da su 1992. na 1993, posle godinu dana, bili republički izbori. Znači, vreme trajanja jednog mandata nije ograničeno, nije ono što sprečava da se organizuju izbori i da se dođe do pravilne izborne volje građana Srbije za izbor u državnu zajednicu Srbije i Crne Gore. Uostalom, ako stvarno iskreno želimo da ova državna zajednica opstane, onda je logičnije i da se na pravičan način ta izborna volja utvrdi na izborima kod građana Srbije, neposrednim glasanjem. Naravno, parlamentarna većina je i to na neki način ovde sprečila, tj. ne dozvoljava, nije dozvolila,nije se saglasila ili se nije složila, kako god hoćete, da idemo na neposredne izbore. Došla je do trećeg rešenja, da se izbor saveznih poslanika ili poslanika u državnoj zajednici biraju polazeći od izborne volje decembra meseca 2000. godine. Ni to nije problem. Nije problem ovde čak ni to šta piše u zakonu. Ovde je problem politička praksa i nepoštovanja prethodnih zakona od ove parlamentarne većine. Kada bi te prethodne zakone ova parlamentarna većina poštovala, onda bismo o predloženom izbornom zakonu mogli da razgovaramo kao o nečemu što bi moglo da bude prihvatljivo čak za sve političke partije u ovom parlamentu. O tome je ovde reč. Ovde se govori o tome da se,eto, ne zna šta će Ustavni sud da presudi, pa zbog te činjenice što se ne zna šta će taj sud da presudi, onda treba uvažavati i neki trenutni odnos snaga u Republičkom parlamentu, a ne ono što je volja građana Srbije. Ako se iskreno želi da stvori stvarni odnos snaga u saveznom parlamentu, u toj državnoj zajednici, onda se mora poštovati neka volja građana Srbije. Ne može se poštovati nešto što se krši i na tim trulim temeljima graditi državna zajednica. Nije ovde reč o tome šta je u okviru Socijalističke partije Srbije. Šta je u okviru SPS-a, to je kongres rešio, 4.000 delegata je reklo svoje, izglasali su svoje rukovodstvo, rekli su šta je SPS i to je potpuno jasno; jasno je i onima koji o tome pričaju. Nije ovde reč ni o članu 88. Zakona koji, kao, treba da ospori Ustavni sud, ili - Ustavni sud je pokrenuo inicijativu o tome. Ustavni sud je pokrenuo inicijativu, i može i ne mora o tome da raspravlja, može za godinu ili za pet, ali za to vreme mora da se poštuje zakon. Zamislite sada da mi pokrenemo ustavni proces, a on je pokrenut, u vezi sa tim da li predsednica Srbije tj. da li vršilac dužanosti predsednika Republike Srbije može da potpisuje dokumenta koja ova skupština usvoji, ili kažemo - nema pravo da potpisuje ta dokumenta dok Ustavni sud ne donese odluku da li na to ima pravo ili nema. To znači da nijedan zakon koji bi se ovde usvojio ne bi važio. Naravno da to ne može tako. Do trenutka dok Ustavni sud ne ospori pravo Nataši Mićić da potpisuje dokumenta koja Skupština usvoji, ona jeste vršilac dužnosti i obavlja tu funkciju. Prema tome, do trenutka dok se član 88. Zakona o izboru narodnih poslanika ne ospori, on je važeći i on mora da se poštuje. To onda znači - mora da se poštuje kad neko podnese ostavku, da se to verifikuje i taj ne može više biti poslanik, a to je 13 poslanika koji nisu legitimni; i mora da se poštuje činjenica, ako politička partija nekoga izbaci iz partije, da on više nije poslanik. To i piše decidirano sada, a šta će biti sutra ili nakosutra, pa ako nešto Ustavni sud presudi, od tog trenutka će se naravno tako ponašati i ova skupština i građani Srbije tj. u skladu sa tim. Prema tome, ovde je reč o prethodnoj krađi, a ovim zakonom se želi napraviti druga krađa, trajna krađa, kako bi se obezbedila i trenutna i stalna većina u narednih dve godine u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora. O tome je reč. I, sada se to brani kroz jedan nov princip - da se, eto, prvi put uvodi princip sigurnosti poslanika, da je poslanik nezavisan od svoje političke partije i parlamentarnog odnosa snaga, da on može, bez obzira da li jeste ili nije isključen iz političke partije, ostati poslanik. O čemu je u suštini reč? Predlagač je potpuno svestan da će se vrlo brzo morati odreći usluga pet poslanika SPS-a, bivših poslanika SPS-a, i da će njima morati da prestane mandat. Pošto su svesni te činjenice, onda oni ta dva mandata, koja će dobiti u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, osiguravaju sada zakonom, da će oni ostati i posle toga u parlamentudržavne zajednice poslanici DOS - Reforma Srbije; time ovaj deo DOS-a u okviru Vlade obezbeđuje sigurnu većinu u državnoj zajednici. To je suština ove priče o tome da se prvi put demokratski stvara odnos poslanika, da je on siguran, da mu se ne može oduzeti mandat u toj državnoj zajednici. Znači, to nije zbog poslanika. To je zbog činjenice da kada bi neko bio izbačen iz partije i ostao bez mandata, da bi onda i DOS ostao bez te parlamentarne većine, koju pomoću ovog zakona želi da stvori u tom parlamentu državne zajednice Srbija i Crna Gora. Zato je ovde rasprava o tome da li se ovaj zakon može usvojiti ili ne, jer on ima dugoročne posledice ne samo po ovaj parlament nego i po lažnu većinu koja će se stvoriti na nivou državne zajednice Srbija i Crna Gora. Zato smo mi kao SPS predložili amandman tj. predložili smo da se poštuje izborna volja iz decembra meseca 2000. godine, a u tom slučaju bi se poštovalo faktički nešto što su građani Srbije rekli - dobro, nisu posredni izbori, nisu građani izašli na izbore, ali poslednja provera izborne volje se verifikuje u ovom parlamentu i na osnovu toga se biraju poslanici. Znate, sigurnost zastupnika u jednom parlamentu može biti i ako je on biran na većinskim izborima, ako je on bio kao ime i prezime, bez obzira što je ispred političke partije, stavljen na listu kao odbornik, što je do sada i bilo pre ovog Zakona o lokalnim izborima, i onda je pobedio jer je onda i njegovo ime pobedilo. A kako su pobedili neki ovde poslanici: nisu ni znali da su na listi za poslanike u SPS-u, pa nisu njih zaokruživali decembra meseca, nego su moje ime zaokruživali, naravno [[žamor u sali]] , moje ime je bilo prvo na toj listi, a oni su bili negde 79. ili 230. i sada su oni poslanici i sada su oni sigurni da mogu da budu poslanici. Ne može tako. To znači, naravno, da su kupljeni od onoga kome je potrebna poslanička većina. To je naravno poznato u svetu, nije to nepoznato da poslanička većina, da bi obezbedila sigurnost, kupuje odgovarajući broj poslanika, ali to je moguće i lako kada su većinski izbori, kada je poslanik političke partije i poslanik građana time što je pobedio kao ime i prezime; a kada je on u grupi od 250, onda je on poslanik političke partije i tu je stvar potpuno jasna; to vam je odgovaralo kada ste bili opozicija, a naravno sada sam potpuno siguran da ste svesni činjenice da je to jedino politički ispravno, jedino pravno ispravno, ali vam je važno da obezbedite parlamentarnu većinu u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora i zbog toga ste predložili ovaj zakon, koji objektivno nije ni po volji građana, ni po političkom raspoloženju, ni u interesu ove skupštine i budućnosti ovog parlamenta.
Reč ima narodni poslanik Bojana Aleksić.
Danas je očigledno najviše polemike izazvalo pitanje - ko treba da bude vlasnik mandata u parlamentu. Da li to treba da budu političke stranke, odnosno koalicije, ili to treba da budu poslanici. DSS smatra i to je i predložila u svom predlogu zakona, koji nije stavljen u proceduru, a i u svojim amandmanima o kojima će biti reči u raspravi u pojedinostima, da se poštuje zakon koji je trenutno na snazi, Zakon o izboru narodnih poslanika, po kome su vlasnici mandata političke stranke ili političke koalicije, ukoliko su registrovane kod nadležnih organa. Želim da ponovim da DOS nikada nije bila registrovana kao politička koalicija, pa zbog toga u formalno-pravnom smislu predstavlja izbornu listu koju je podržalo 18 političkih stranaka i jedan sindikat. Vlasnici mandata u DOS-u bile su i ostale isključivo političke stranke koje su, uostalom, svojim pečatom tu listu i podržale, jer pečat do sada nije mogao ni da postoji. Naravno, mi smo ovde danas čuli i jedno drugačije mišljenje. Čuli smo mišljenje da pojedinačno poslanici mogu biti vlasnici mandata i to je rešenje koje se predlaže i za novi parlament. To rešenje temelji se na postupku koji je pokrenuo neko kod Ustavnog suda Srbije, ali Ustavni sud još uvek nije zauzeo stav o tom pitanju, još uvek nije ocenio da li je Zakon o izboru narodnih poslanika u suprotnosti sa Ustavom ili nije. DSS je poznata kao stranka koja se uvek zalagala za vladavinu prava, za poštovanje prava, za legitimitet i pre svega za poštovanje institucija države. Ukoliko jedna tako važna državna institucija, kao što je Ustavni sud Srbije, donese odluku da je Zakon o izboru narodnih poslanika, trenutno važeći, neustavan, mi ćemo biti spremni da prihvatimo takvo tumačenje Ustavnog suda, ali u tom slučaju će morati da budu revidirani svi mandati koji su u ovoj skupštini oduzeti od njenog konstituisanja do danas, jer svi znamo da je bilo slučajeva da su mandati prestali narodnim poslanicima zbog isključenja iz stranke. Unapred upozoravam predlagača da može doći u situaciju da mu ovo što sada predlaže i ne odgovara onako kako je mislio. Zbog toga predlagač ima prilike da prihvati naše amandmane, da prihvati Zakon o izboru narodnih poslanika, po kome su vlasnici mandata političke stranke i da nekako izađemo iz ove situacije koja može biti veoma sporna. Zakon koji je predložila DSS ima, naravno, neke sličnosti sa ovim zakonom, ali u onim najvažnijim stvarima od njega se razlikuje. Međutim, amandmanima koje smo mi podneli na Predlog ovog zakona još uvek je moguće čitavu stvar ispraviti. Evo u čemu su neke osnovne razlike između zakona koji imamo pred nama i zakona koji je predložila DSS: pored pitanja vlasništva mandata, o kome sam govorila, razlika je u tome da li će se broj mandata računati po Dontovom sistemu, koji, kao što znamo, favorizuje po pravilu velike stranke, ili po sistemu najvećih ostataka; to je po našem mišljenju mnogo pravedniji sistem i mi upravo taj sistem i predlažemo. Jer, ako neko ima 3,8 poslanika, a neko drugi ima recimo 4,2, mnogo je logičnije da je onaj prvi bliži cifri od četiri, nego ovaj drugi cifri od pet poslanika. Pravičnije je da prvi dobije novog poslanika. Pored toga, za sprovođenje samih izbora za Skupštinu nove državne zajednice Srbije i Crne Gore, po zakonu koji je predložila poslanička grupa DOS - Reforma Srbije, predviđeno je da se Administrativni odbor stara o izbornoj proceduri. Demokratska stranka Srbije zato predlaže izbornu komisiju koja bi bila sastavljena od svih parlamentarnih političkih stranaka. Sve bi imale po jednog predstavnika ukomisiji i ona bi se jednostavno bavila tim izbornim procesom koji, s obzirom da je u pitanju zbirna lista, više liči na verifikaciju nego na sam izbor. Poslanici, po našem mišljenju, moraju imati i svoje zamene. Jer, ako pogledamo član zakona, to je član19. koji se bavi prestankom mandata, možemo vrlo lako zaključiti da već u prvim danima nove skupštine može doći do nečijeg prestanka mandata iz najrazličitijih razloga. Upravo zbog toga potrebno je da predlagač, znači politička stranka, da svoj predlog i za zamene. Zamena može biti onoliko koliko ima i poslanika koji se biraju, a može biti i manje, zavisi od procene samog predlagača. Najzad, tu je, po nama, još jedno sporno pitanje u članu 19 - kada poslaniku prestaje mandat. Mi smatramo da je neophodno da se u taj član uvrsti odredba da poslaniku prestaje mandat na osnovu Zakona o izboru narodnih poslanika Republike Srbije, o čemu su već govorili mnogi ovde prisutni, pa ne bih želela da oduzimam vreme. Nadalje, moram reći da su članovi DSS u Ustavnoj komisiji i uopšte DSS kao takva se zalagala, pre svega, za demokratski princip izbora, za demokratski i evropski princip koji i jeste sadržan u samoj Ustavnoj povelji, a to znači neposredan izbor narodnih poslanika. Možda će se oni, koji su pratili rad Ustavne komisije, setiti da smo se ogorčeno borili do poslednjeg momenta da se na taj način poslanici u Skupštinu biraju. Međutim, zbog ultimatuma koje su postavile neke stranke iz Crne Gore, a nekima u Srbiji je baš taj ultimatum odgovarao, doveden je u pitanje sam opstanak buduće državne zajednice, pa smo mi prihvatili kompromis, tj. ovakav posredan izbor poslanika. Ali, posredan izbor po onakvom zakonu kakav smo mi predložili ili ukoliko bi bili usvojeni amandmani koje smo mi predložili. Nažalost, po načinu na koji je tekla diskusija malo verujem da će ti amandmani biti usvojeni. Doći će ponovo do jednog velikog ogrešenja o demokratiju, o izbornu volju građana. Uostalom, i sam predlagač, poslanička grupa DOS-Reforma Srbije nedavno je, pre par meseci, promenila svoje ime, pa je izbrisala iz svoga naziva onaj pridev - demokratska - i postala je samo Reforma Srbije. Da li to zbog toga što se sprema da reformiše, po ko zna koji put, samo ovoga puta na drugačiji način, izbornu volju građana ove zemlje.
Reč ima narodni poslanik Adam Urošević, a sledeći prijavljeni za reč je Milorad Mirčić.
Uvaženo predsedništvo, braćo i sestre Srbi, poštovani predstavnici nacionalnih manjina i etničkih zajednica, poštujući princip da se kvalitet onoga što se kaže ne meri brojem, niti brzinom izgovorenih reči i bez namere da govornicu ovog visokog doma iskoristim za verbalni egzibicionizam, dozvolite mi da kažem da po mom skormnom pravničkom znanju odredbe zakona treba da budu precizne, jasne, što znači nedvosmislene. Zato i čudi odredba u članu 3. stav 1. Predloga zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore, gde se kaže: "U raspodeli mandata u Skupštini učestvuju političke stranke i političke koalicije". Sve bi bilo u redu da je tu stavljena tačka. Međutim, ovde se rečenica nastavlja - "i druge organizacije koje su zastupljene u Narodnoj skupštini Repblike Srbije". Ako stav ovog člana stavimo u kontekst sa prvim stavom člana 5. koji govori - da se poslanici biraju srazmerno broju narodnih poslanika koje posalničke grupe imaju u Narodnoj skupštini Republike Srbije - postavlja se logično i možda malo čudno pitanje, da li pod ovim " i druge organizacije" možda treba podrazumevati i odbore formirane u Skupštini Republike Srbije. Posebnu pažnju treba skrenuti na član 5. pomenutog zakona, koji po mišljenju nas iz Stranke srpskog jedinstva predstavlja legalizaciju prekrajanja izborne volje građana Srbije.Građani Srbije nisu glasali za poslaničke grupe, već za određene političke stranke i postizborno stvaranje poslaničkih grupa stvar je političke kombinatorike. Bez namere da omalovažim stvaranje bilo koje poslaničke grupe, niti im osporim to pravo ukoliko su formirane po važećem Poslovniku, izuzev formiranja fantomskih grupa stvorenih ad hok za potrebe DOS-a, smatram da je ova kategorija poslaničkih grupa, kao parametar za izbor poslanika u Skupštinu Srbije i Crne Gore, vrlo nestabilna. Uz to, ugrožava sigurnost i legalnost Skupštine Srbije i Crne Gore, jer sindrom stvaranja poslaničkih grupa lako se može preneti i u Skupštinu Srbije i Crne Gore. Nije li i ovaj predlog u ovom članu priprema i najava novog zakona, da se na sledećim izborima može kandidovati poslanička grupa, što bi predstavljalo i politički nonsens. Inače, što se tiče Stranke srpskog jedinstva, nama sa 13 ili 14 poslanika pripada pet mandatau Skupštini zajednice. No, mi ulaganje amandmana smatramo konstruktivnom aktivnošću koja je usmerena ka poboljšavanju zakonskih propisa. Iz svega izloženog, poslanici Stranke srpskog jedinstva neće podržati predloženi zakon.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Toma Bušetić.
U ovom predloženom zakonu tri stvari su ključne i najbitnije: to je izbor poslanika, podnošenje liste i mandat poslanika. Kada je u pitanju izbor poslanika, ovaj sistem koji predlaže ovaj zakon je za mnoge od nas možda bio davna prošlost vezana za istoriju komunizma. Komunisti su prošli put, na ovim prostorima, u ovim parlamentima, imali delegatski sistem. Predlože delegate, delegati zastupaju ono što je Centralni komitet doneo kao odluku i toga se slepo drže. Evo, taj period se ponovo vraća kroz ovakav zakon. Nije ni čudo kad su internacionalisti tvorci ovog zakona. To su pripadnici te nove Socijalističke internacionale koji zaboravljaju da se sa ove govornice obraćaju sa drugovi i drugarice. Zato ćete biti kažnjeni u toj internacionali. Samo se vi igrajte, mislite da je to modni trend, kako vi to znate da koristite u politici, pa vas neće niko kazniti. Šta je sporno u obrazloženju predlagača? Kaže da budući sastav parlamenta saveza Srbije i Crne Gore odslikava približno političku volju i raspoloženje građana Srbije. Metod ili metodologija izbora posrednim putem, preko delegata otprilike, po rečima predlagača, upravo će odslikavati takvo stanje i raspoloženje i u Srbiji. Jedini argument iza toga, koji se koristi, jeste politička realnost u Srbiji i ništa drugo. Ako je posredan sistem izbora poslanika u saveznu skupštinu ispravan, onda moramo da sumnjamo u način izbora u Republičkom parlamentu. U predlogu mandata, kako to zakonodavac ili predlagač ovog akta predviđa, mogu učestvovati političke koalicije, odnosno političke stranke, grupe građana, a mi imamo čak i u Poslovniku ove Narodne skupštine, koji reguliše rad Skupštine, u članu 24. kako se formiraju poslaničke grupe. Poslaničke grupe mogu da se formiraju najkasnije sedam dana pre izbora predsednika Skupštine, a preostali tekst se odnosi na formiranje poslaničkih grupa iz partija i političkih organizacija koje su učestvovale na izborima. Ovde imamo presedan, kako to zakonodavac predviđa, da se novoformirane partije tretiraju kao partije sa punopravnim ovlašćenjem da predlažu poslanike kao i partije koje su učestvovale ne izborima. To je presedan. Mi možemo da shvatimo da u okviru DOS-a partije koje su učestvovale na izborima imaju pravo da predlažu svoje poslanike, ali šta ćete gospodo sa partijom na čijem čelu je bio Vuk Obradović. Ustavni sud mu vratio legitimno pravo da raspolaže mandatima njegove partije, a vi ste gospodo u međuvremenu osnovali novu partiju. Šta ćete gospodo sa Socijalističkom narodnom strankom? Kako ćete to da objasnite? To su novoformirane partije u ovom parlamentu. Gde je njihova izborna pobeda? Sada se ostvaruje. Njihova najveća izborna pobeda je u tome što će imati dva, tri ili više poslanika u saveznom parlamentu, a to je van pameti. Ko raspolaže mandatima tih poslanika, koji se biraju sa zbirne liste? Većina u Skupštini. Čija većina? Ovog trenutka većina je DOS-ova. Ko je DOS, to još niko u Srbiji ne zna. Vi se ovde prepirete ko je spavao za vreme donošenja Rezolucije, ko je kuda išao, da li zna kuda ide. Ne može se Srbija više tako varati. Politička stvarnost i realnost je u Srbiji: građani Srbije traže nove izbore. A vi samo bežite od tih izbora, bićete prisiljeni da ih raspišete. Još ako budete imali vremena da ih raspišete, nećete očito imati vremena, dosta je više građanima vađih marifetluka, vaše lopovije. A naš predlog, srpskih radikala, pošto je delegatski sistem, najbolje je gospodo sve pojednostaviti, najjeftinije je za Srbiju i Crnu Goru: neka Srbija predloži Zorana Đinđića, Crna Gora Mila Đukanovića, još im dodajte Koštunicu i Peđu, i eto četvorica, što se dogovore uz pivo ili uz kafu, to će raditi Srbija i Crna Gora, a vi Srbogorci upamet.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dragan Jočić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo želim da ukažem na uzaludnost donošenja ovog zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore. Smatram da je ovo jednostavno jedan uzaludan posao. Državna zajednica Srbije i Crne Gore bez carinske unije, bez zajedničke valute, bez zajedničkog tržišta i nije nikakva država. Danas treba da donesemo zakon o zajedničkoj državi, u koju ne veruje čitavo državno rukovodstvo Crne Gore. Uostalom, već nekoliko meseci unazad poznate su nam izjave Filipa Vujanovića i Mila Đukanovića. Pre nekoliko dana ili prekjuče Milo Đukanović, predsednik Vlade Crne Gore, reče da će posle dve ili tri godine biti referendum i Crna Gora će biti nezavisna i samostalna. Zar danas, usvajajući ovaj zakon, još uvek u Srbiji ima onih naivnih, koji veruju u dobre namere Havijera Solane i drugih međunarodnih faktora. Da je međunarodna zajednica, najznačajniji evropski i američki faktor, istinski želela savremenu i modernu federaciju, oni bi Mila Đukanovića, ali i dobar deo ljudi iz Srbije na to naterali za svega nekoliko dana. Ovo je uzaludan posao i nije u pravu predsednik poslaničke grupe Čedomir Jovanović, koji malopre reče da su oni koji su bili na vlasti do 2000. godine odgovorni za raskorak sa Crnom Gorom i s Milom Đukanovićem. Milo Đukanović je od 1997. godine instrument u rukama međunarodnih faktora, koji su sve učinili da razbiju ovu zemlju i učiniće sve da izvrše dalju fragmentaciju Srbije. Uostalom, najbolje nam to potvrđuju i najnovije izjave potpredsednika Skupštine Vojvodine, ne znam mu ime, koji kaže da će se pitanje Vojvodine svakako internacionalizovati, ili ovi najnoviji događaji na Jugu Srbije, gde smo svedoci oružane pobune i terorističkih akata. A pre nekoliko dana, usvajajući Ustavnu povelju govorili smo o tome da je potrebno promeniti, mislim, član 9, gde se govori o manjinskim i ljudskim pravima, o individualnim i kolektivnim slobodama i gde ste vi ovde, vašom većinom, usvojili da se ta dostignuta prava ne mogu smanjivati, ograničavati ili suspendovati. Mi smo tražili da se to unese kao amandman. U stvari, nije bio amandman, ali je bila priča u načelu, jer sve ozbiljne države imaju takve odredbe, i Amerika i Britanija. Šta ćemo raditi kada se ovo desi, što se već dešava na Jugu Srbije? Kakva će uopšte biti Skupština Srbije i Crne Gore, kada znamo kako će izgledati ta buduća vlada? To je vlada koja ne vlada, to su ministri koji nemaju nikakve ingerencije, nikakva ovlašćenja, niti vode, niti utvrđuju politiku, niti predlažu zakone. Samo vrše koordinaciju, pa će tako otprilike i izgledati ta buduća skupština. Mi smo imali sopstveni predlog i smatrali smo da je taj predlog dobar, da se poslanici biraju srazmerno postignutim rezultatima na septembarskim izborima. Ako je Skupština Srbije i Crne Gore na neki način nastavak, uslovno rečeno, savezne države, onda je trebalo da se taj princip primeni, ali u toj situaciji svakako DOS ne bi imao ni približno većinu. Socijalistička partija Srbije imala bi sigurno 30 ili više poslanika. To DOS-u nije odgovaralo i onda se krenulo sa ovim rešenjem. Naravno, bila su i neka obrazloženja. Veoma često DOS zna da kaže - od septembra do decembra bitno je promenjena volja birača. Šta mi da kažemo danas, koliko je volja birača promenjena od decembra2000. do danas, početkom 2003. godine? Tek je sada volja birača i te kako promenjena i duboko sam ubeđen ostatak DOS-a, zajedno sa Koštunicom, ne bi imao ni približno 50% podrške birača, što je neophodno za vršenje vlasti. Znači, jedino pravo rešenjeu ovoj situaciji je bilo ilineposredni izbori ili, ako se već ide na ove posredne, da se vežemo za izborne rezultate iz septembra 2000. godine. DOS je išao sa rešenjem decembar 2000. godine. Znamo kako su ti izbori protekli, da je to bilo vreme linča i hajke i da ti izborni rezultati nisu bili odraz prave situacije i realnog odnosa snaga. No, DOS čak ni to ne prihvata, izborne rezultate od 23. decembra, nego se govori o trenutnom stanju u Skupštini. To trenutno stanje u Skupštini je veoma diskutabilno. Mi ne znamo da li je DOS sada jedinstven, od ovog ostatka što je ostalo, da li imamo neke posebne stranke. Imamo niz tih manjih stranaka sa 3, 4 poslanika: Demokratski centar, Reformisti Vojvodine, Koalicija za Vojvodinu, ko zna šta sve ima tu. To su tako male stranke za koje ni njihove uže familije na nekim izborima ne bi nikad glasale. Prema tome, nije pravi odraz snaga. Za nas predstavnike i poslanike SPS-a svakako da je najbolnije pitanje mandata narodonih socijalista. Jednostavno, ljudi su formirali sopstvenu stranku, a nisu bili na ovim parlamentarnim izborima i ni po kakvoj logici ne mogu da imaju poslanike u Republičkoj skupštini, niti mogu da imaju poslanike u Skupštine Srbije i Crne Gore. Baš oko tog pitanja se kaže - poslanički klubovi su maltene vlasnici mandata. To nije tačno. Poslanički klubovi ne mogu da budu vlasnici mandata. Vlasnici mandata mogu samo da budu političke partije. Sada neko pozivanje na određene međunarodne konvencije nema nikakvo utemeljenje, jer mi nismo naše zakone usaglasili sa tim međunarodnim konvencijama, po kojima mandati uvek pripadaju i ostaju poslanicima. Kada se, eventualno, izvrši određeno usaglašavanje, onda možemo da govorimo i o tom novom metodu. Ali, jasno je da će u tim uslovima svaka politička partija voditi računa koga kandiduje za poslanike. Vodiće računa u smislu da ti ljudi moraju da budu ljudi od morala, kredibiliteta, a ne goli preletači. Nećemo glasati za ovaj zakon, jer smatramo da ovaj zakon ne vodi nikakvom dobrom rešenju.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jočić.
Poštovani narodni poslanici, član 20. Ustavne povelje je bio jedan od ključnih problema pred koji je bila stavljena Ustavna komisija. Lako je govoriti o čistim pravnim rešenjima. Kada je Ustavna povelja pisana, ona je bila sve drugo osim pravno rešenje, pogotovo ne teorijsko pravno rešenje. Pri njenom pisanju je moralo da se poseže za određenim političkim kompromisima da bi se sačuvalo zajedništvo Srbije i Crne Gore, barem u ovom početnom delu, sa nadom da će kroz tri godine okoštati, a da ćemo posle tri godine doneti valjan Ustav koji će regulisati odnose između Srbije i Crne Gore i državne zajednice. Na drugi način nije moglo da se reši pitanje izbora nego na ovaj način kao što je Ustavna povelja regulisala. Jednostavno,iako su u pravu oni koji su govorili da su posredni izbori atavizam 19. veka, nešto što je potpuno nedemokratski, probali smo da tražimo rešenje, da napravimo takav sistem koji će zadovoljiti i posrednost i neposrednost. On može biti kombinovan, može biti naizgled rogobatan, može podsećati i na babe i na žabe, ali se nadamo, i bili smo uvereni kad smo to rešenje ugradili, da će zaživeti. Šta u ovom zakonu nije najjasnije; počeću od člana 5, a to je: "Poslanici se biraju srazmernu broju narodnih poslanika koje poslaničke grupe imaju u Narodnoj skupštini Republike Srbije". Ovo znači da se uzima određeni momenat kao relevantan, a to je kad se budu birali poslanici. Otkud znamo da je to volja birača i zašto ovaj momenat uzeti kao volju birača? Ovo je neodrživo i sa jedne druge strane, ako vidimo da će poslanici u budućoj državnoj zajednici biti savezni poslanici koji su neposredno birani, a plod su volje birača od septembra 2000. godine. Znači, potpuno su dva različita vremenska kriterijuma. Druga stvar, šta je to poslanička grupa? Bez obzira što član 3. govori nešto, mogu da posumnjam da neko, npr, može uložiti novac, kupiti određene poslanike da oni formiraju poslaničku grupu i da je nazovu imenom partije ili stranke koja nije prošla cenzus. U tom momentu bi u Saveznoj skupštini postojala neka stranka, nećemo da je imenujemo, npr. stranka jogi letača, koja uopšte nije učestvovala na izborima, koja postoji kao registrovana, a bila bi u saveznom parlamentu zastupljena ako bi se ovde neko izjasnio ili našao pet ljudi koji bi tu poslaničku grupu formirali. To je jedna stvar. Druga stvar, uopšte mi nije jasan stav 2. člana 3. On delimično ponavlja Ustavnu povelju i kaže: "Kandidat za poslanika može biti narodni poslanik, a na prvim izborima za poslanike Skupštine i savezni poslanik Veća građana, odnosno Veća republika Savezne skupštine". Šta su to prvi izbori? Moram da kažem da ovaj član krije u sebi jednu opasnost, da mi za neki dan izaberemo poslanike, da uzmemo i savezne poslanike kao poslanike državne zajednice, a da se npr. u daljoj proceduri u državnoj zajednici ne formira određeni organ, npr. Savet ministara. Ako to dva puta ne bude, kako kaže Ustavna povelja, raspušta se skupština državne zajednice i ide se ponovo na izbor. To znači da bi za mesec ili mesec i po dana ovom procedurom neko mogao da izazove određenu krizu tako da potpuno isključi savezne poslanike koji su sada u saveznom parlamentu iz rada parlamenta državne zajednice. Moram da kažem da na ovaj način mogu određeni poslanici, koji su predstavnici određenih političkih partija, da se primoraju da uvek budu lojalni da se ne bi izazvala kriza ili da se ne bi napravili prevremeni izbori. Ako je ovo tumačenje takvo, onda novi izbori u roku od dve godine znači da samo poslanici iz ovog parlamenta mogu biti poslanici u parlamentu državne zajednice, a npr. otpali bi Dragoljub Mićunović, Mile Isakov, Perišić, Čović, Batić i Obradović. Ne znam šta stoji iza ovog stava 2. člana 3, ali pravilno tumačenje, barem kako smo mi pisali Ustavnu povelju, jeste da u toku dve godine mogu biti samo jedni izbori za savezni parlament, a ukoliko se dešavaju izbori u državama članicama, ta proporcija će samo uticati na srazmeru poslanika u parlamentu državne zajednice. To je ono što potpuno izaziva nedoumicu. Po meni, stav 2. člana 3. je jedna vrsta pritiska da slučajno ne dođe do prevremenih izbora u Republici Srbiji, pošto je ovo republički zakon.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predstavnik predlagača.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je ovo primedba koja zaslužuje komentar. Nije naša namera kao predlagača bila da bilo koga uslovljavamo, već je, praktično, stav 2. člana 3. Predloga zakona o izboru poslanika za skupštinu državne zajednice Srbije i Crne Gore proizašao iz člana 20. stav 2. i 3. Ustavne povelje. U Ustavnoj povelji je definisano ko može biti kandidat na prvim izborima, koji su posredni za novu skupštinu. Rečeno je da će se neposredni izbori organizovati za dve godine. U periodu od te dve godine niko ne razmišlja o mogućnosti da se organizuju i neki novi izbori. Do njih može doći, ali u periodu od dve godine mogu biti samo vanredni izbori (ne govorim o izborima za skupštinu državne zajednice), i to isključivo ukoliko se ne konstituišu organi državne zajednice, odnosno ukoliko neki organ izgubi poverenje potrebno za nesmetano funkcionisanje. Tačno je da će se u tom slučaju onemogućiti oni poslanici koji su danas kandidati za poslanike, zbog statusa koji imaju u Skupštini SRJ, ali to je utvrđeno kao norma Ustavnom poveljom. Mislim da mi ne možemo kroz zakon menjati nešto što je utvrđeno Ustavnom poveljom, već se samo moramo prilagoditi tome u zakonu. Ustavna povelja je jednoglasno usvojena. Dakle, nijedan glas protiv nije bio, koliko je meni poznato. Izuzimam jednu manjinsku partiju, koja je napustila svojevremeno rad Ustavne komisije, kao i partije koje nisu želele da učestvuju. To je utvrđeno Ustavnom poveljom i mislim da mogućnost zloupotrebe praktično ne postoji. Što se tiče izborne volje, takođe je članom 20. rečeno na koji način se organizuju izbori, kako to države članice mogu i moraju da urade i šta će se dešavati tokom prve dve godine sprovođenja Ustavne povelje, odnosno funkcionisanja državne zajednice. Nema prostora za bilo kakvu pravnu slobodu, osim one koja je iskazana u ovom dokumentu, jer je ona doslovce pretočena iz Ustavne povelje. Izborna volja i da li su izbori iz 2000. godine kriterijum ili ne - nigde to ne stoji u Ustavnoj povelji. Izbori iz 2000. godine prosto ne mogu biti nikakav kriterijum, osim kriterijuma na kome počiva republički parlament. Pošto je u međuvremenu došlo do promena, te promene nisu posledica volje Ustavne komisije ili posledica nastojanja predlagača da kroz zakon izmeni sastav Skupštine, već zapravo izraz naše realnosti, koja nema nikakve veze sa ovom temom. Mi ne možemo da učinimo ništa drugo osim da kažemo da će tamo biti predstavnici stranaka i koalicija koje su učestvovale na izborima. Kandidati za poslanike su zaista samo osobe koje su na tim izborima učestvovale. To što su oni u međuvremenu pravili nove partije ili nove poslaničke klubove otežava našu situaciju, ali ničim ih ne delegitimizuje, jer zapravo tako nešto mogu da urade samo Ustavni sud ili ovaj parlament, ukoliko donesu neku konkretnu odluku. Ali, mi tu odluku ne možemo da donesemo, jer bi i u jednom i u drugom slučaju povredili nečije pravo. Izborna volja proizilazi iz izbornog modela. On je posredan i tim posrednim modelom, između ostalog, utvrđeno je i biračko telo. To je nas 250, ni više ni manje od toga. To biračko telo zapravo bira poslanike, odnosno delegira našu reprezentaciju u Skupštini Srbije i Crne Gore i ničim, zaista ničim, ne dovodi u pitanje bilo čije pravo, s obzirom da je jasno da su pojedina prava osporena, ali potpuno po drugom pravnom mehanizmu i u drugim situacijama.
Za reč se javio narodni poslanik Stevan Gudurić (replika na izlaganje narodnog poslanika Tome Bušetića).
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, ako pričamo o onima koji su učestvovali ili nisu učestvovali na izborima, da bi ovde sedeli s pravom, i ako pričamo o moralu, mislim da je bila pogrešna interpretacija. Znam da sam jako učestvovao na izborima, i to sam već jednom rekao sa ove govornice, a da su se i u ostalim sredinama socijalisti potrudili kao u Beočinu, drugačije bi se ovde sedelo u Skupštini Srbije još od tog decembra 2000. godine. I nemoj da mi moralnu pridiku drže oni koji nemaju takav rezultat iza svojih leđa. Mene i danas u mojoj sredini podržavaju socijalisti. Pa, kolega moj, mislim da tebe i danas, kao i pre, ne podržavaju socijalisti u tvom kraju. Kada budemo na izborima proverili, opet ćemo isti takav rezultat dobiti, jer tamo odakle dolazim, i kada se probalo da se otme vlast, ne može da se otme vlast u Sremu tako lako, ne može da otme niko. I onda, kada ponovimo izbore, mi opet dobijemo i taj deo što se sam od sebe sklonio na stranu. Prema tome, imamo tu neke koji pričaju kako oni imaju legitimaciju, a neki nemaju. Postavlja se i pitanje morala. Manimo se tog pitanja morala, trebalo bi da vodimo računa ko ga interpretira, zato što ako stalno pričamo o nekim falsifikatima i falsifikovanim potpisima, onda je neko nešto zaista jako falsifikovao i nešto jako pogrešno razumeo. A uostalom, kada i dođe vreme da budu prvi izbori, evo 23. ćemo videti kako to izgleda, ne samo u odnosima između nas u SPS, nego i sa drugima u Alibunaru, pa ćemo videti da li oni koji danas ovde pričaju o tome ko su narodni socijalisti, da su to neki nelegitimni, koji su greškom ovde zabavljali ovu skupštinu, i sede tu greškom, a neki su bogom dani i jako mnogo vrede. Pred pauzu je ovde bio jedan komentar, kad sam rekao da odustajem od priče, idemo na ručak, neko je rekao "nismo ravnopravni". Pa, jako nismo ravnopravni, zato što sam, kao i taj što je to rekao, od prvoga dana bio u tom SPS, samo, radeći za SPS, derao sam cipele, a on mercedese. Pa eto, nismo bili ravnopravni u tome. Imamo slične godine, a kad sam počeo da radim u životu, počeo sam da radim kao inženjer, a on nije, pa opet nismo ravnopravni. Jer, kada bi pominjali sve ostale stvari, daleko bi otišli. Najbolje bi bilo da neki ćute, jer možda to ćutanje bude da neko zaboravi šta su sve uradili. To što su uradili, teško da im može služiti na čast.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj parlament bi trebalo da zrači zakonitošću, da zrači legalitetom, da se dokaže kao parlament. Šta je to najavljeno u prethodnim izborima od strane poznate koalicije DOS, dakle bivše koalicije DOS, koja je izašla pred ovaj parlament da na ovakav način nanese najveću štetu biračima Srbije. Šteta je biračima naneta. Vi, gospodo iz DOS-a, zaobilazite birače, jer ste videli da vam ne ide od ruke, uverili ste se u slučaju Leskovca i ne smete da izađete na prevremene, a nećete lako izaći možda ni na redovne izbore, do kojih mora doći. Dame i gospodo narodni poslanici, na ovim prostorima ovog bezakonja nije bilo od Rimljana pa do Kraljevića Marka. Dame i gospodo narodni poslanici, u Poslovniku i u Zakonu o izboru narodnih poslanika piše i određeno je, normirano u kojim slučajevima narodnom poslaniku prestaje mandat. Između ostalih slučajeva i razloga, narodnom poslaniku prestaje mandat ostavkom i onim drugim razlozima i smrću. Kada narodni poslanik podnese ostavku, ne može više biti opoziva ostavke, a ovo tim pre kada narodni poslanik, koji je ujedno i profesor Pravnog fakulteta, kaže - bio sam u pravnoj zabludi, znate, izvinite, pogrešio sam, bio sam obmanut, vratiću se ponovo u republički parlament. To ne može. Kada ne može onaj pokojnik da se vrati iz groba za ovu govornicu, više ne može ni onaj ko je dao ostavku. To može samo kod ovog parlamenta, u većinskom delu. Kako mislite, dame i gospodo, da imate homogeni, jedinstveni parlament, kada treba da birate 91 poslanika iz Srbije i 30 poslanika iz Republike Crne Gore u zajednicu država Srbija i Crna Gora? Dakle, negde oko 28 partija treba da bira 130 poslanika. Navedite jedan primer iz uporednog prava i navedite takav primer, ima li ga u Aziji, u Africi, ima li ga u Severnoj Americi, u Južnoj Americi, ima li ga u Evropi, i na bilo kom delu zemljine kugle. Nema ovakvog slučaja. Dame i gospodo, deset meseci je potrošeno, milijarde dinara su potrošene na pravljenje ove povelje ustavne. Potrošene su silne pare poreskih obveznika. Šetali su se oni koji su želeli da prave i učestvovali u pravljenju ove povelje od Beograda do Podgorice stotinu puta i potrošili su grdne pare poreskih obveznika specijalnim avionima, specijalnim automobilima. Na kraju, posle deset meseci, oni se usudiše da sa ovakvim predlogom izađu pred Republički parlament. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo će biti što se kaže u narodu "drži vodu dok majstori odu". Šta će biti od ovakve države koju vi pravite? Poručuju vam mnogi birači i mnogi građani da nemaju šta da očekuju od onih koji su pravili takvu povelju i onih koji danas na najgrublji način krše osnovni Zakon o izboru narodnih poslanika i druge zakone ovakvim jednim pravnim aktom koji, apsolutno, ne može da bude prihvaćen. SRS je protiv ovakvih rešenja. Ne može niko sada da izdvoji dvojicu poslanika i da kaže: imam sada poslaničku grupu. Gospodo pravnici, profesori, drage kolege, nije isto izborna lista i poslanička grupa. Napravite razliku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran D. Nikolić, posle njega narodni poslanik Bora Stanimorović. Vreme raspolaganja je tri minuta.
Uvaženo predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, pošto je ostalo malo vremena, brže ću govoriti, svega o dve teze ili o dva aspekta vezana za ovaj zakon. Prvo, za mene ova rasprava je neodvojiva od rasprave o Ustavnoj povelji o kojoj smo vodili već ovde polemiku pre par dana. Mislim da smo svedoci poprilično apsurdnih situacija i najveći broj stranaka ovde u parlamentu, u svojim programskim zalaganjima, ima zajednicu Srbije i Crne Gore kao svoje temeljno i državno opredeljenje. Kada je trebalo glasati o toj zajednici Srbije i Crne Gore, produžiti joj vek bar na tri godine, mnoge političke stranke odstupile su od svojih političkih opredeljenja o zajedničkom životu dve republike i dva naroda i glasali protiv te ustavne povelje. To nije ništa novo, dešavalo se da stranke odstupaju od svojih programa, dajući primat nekim drugim interesima. Ništa neuobičajeno. Neuobičajeno je da strane koje su glasale protiv Ustavne povelje sada uzimaju ogromno učešće, kada se radi o zakonu po kome se sprovodi Ustavna povelja i ubeđuju sve nas koje smo glasali za Ustavnu povelju, za zajednicu država Srbija i Crna Gora, kako treba sprovesti zakon o izboru poslanika. Neke stranke čak autoritativno to rade, prosto se trkaju kako će pre da uđu u institucije države protiv koje su glasali pre par dana. To po meni nije ni malo principijelno. Izgleda da ovde principijelnost nije jača strana, bar nekima. Što se principijelnosti tiče, mnogi su sa ove govornice napali način odlučivanja, odnosno način na koji će se doći do poslanika u toj budućoj državi, pre svega sa aspekta da su političke stranke te koje treba da odlučuju o mandatima, a nikako poslaničke grupe. Zaista, ne mogu mnogim poslanicima da zamerim na takvom stavu i to je legitimno viđenje. Mogu da zamerim onimasa kojima sam do juče delio dobro u ovom parlamentu, a sa nekim i sprovodio slične zakone. Moram da vas podsetim, mislim da je analogija apsolutno važeća, Skupština Srbije i Crne Gore, o čijem delegiranju poslanika danas odlučujemo, apsolutno je identična Veću republika koje smo do juče imali u Saveznom parlamentu. Kako smo ovde u ovom parlamentu odlučivali o izboru poslanika u to veće republika. Citiraću vam zakon iz 1992. godine, donela ga je ova skupština, a koji u članu 5. kaže da kandidata za poslanike u Veće republika može predložiti poslanička grupa u Narodnoj skupštini. Izmenama tog zakona iz 1993. godine dodato je da poslanička grupa može predložiti najviše onoliko kandidata koliko se bira poslanika u Veće republika. Na kraju, Zakon o izboru saveznih poslanika u Veće republika Savezne skupštine iz aprila 2000. godine u članu 7. kaže da predlog za izbor poslanika u Veće republika podnosi poslanička grupa u Narodnoj skupštini. Dakle, ovo... (Predsedavajuća: Četiri minuta.) ...nije prvi put, nego uvek kada se Narodna skupština opredeljivala za posredne izbore, a ne neposredne, poslanička grupa je bila nosilac političkih aktivnosti, a ne politička stranka u Narodnoj skupštini. Ovim nije napravljen nikakav izuzetak, nego je samo kontinuitet gledanja na posredne izbore, od konstituisanja višestranačja u Srbiji do današnjeg dana. Na kraju, pošto mi vreme ističe, sa onima koji lamentiraju nad sudbinom narodnih socijalista i prikazuju nas kao privezak DOS-ove većine ili manjine, ili Đinđićeve vlade, želim da kažem samo sledeće: neka pogledaju član 189. Poslovnika. Tamo će videti da najmanje 20 narodnih poslanika može da pokrene pitanje izglasavanja nepoverenja Vladi Republike Srbije. Pošto nekoliko poslaničkih grupa, opozicionih ili pozicionih, ne znam, ima više od 20 poslanika u ovom parlamentu... (Predsedavajuća: Pet minuta.) ... neka pokrene to pitanje. Na taj način će utvrditi šta misle narodni socijalisti o ovoj vladi.
Reč ima narodni poslanik Siniša Mitrović, zamenik predsednika poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije. Molim skupštinu da saslušamo poslanika.
Uvažena gospođo Čomić, poštovanje, na osnovu člana 81. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije... da li možemo da se saslušamo? [[Žagor.]] Uvažene kolege, obzirom da je nama obaveza da već sutra završimo ovaj naš rad i bilo bi zaista solidarno i kolegijalno da i danas podelimo ovo vreme, na osnovu člana 81. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, predlažem da produžimo zasedanje zaono vreme za koje smo kasnili zbog rada odbora danas, a to je znači najviše dva sata. Imam i predlog da, na osnovu člana 133, rasprava o amandmanima traje svega tri minuta. Molim Skupštinu da se o tome izjasni.
Predlog za skraćenje rasprave u pojedinostima u principu može da bude podnet kada počne rasprava u pojedinostima, ali možemo da stavimo dva odvojena predloga i sada. Dakle, prvi predlog je da Skupština nastavi rad još dva časa nakon 18,00 časova. Dužnost je da obavestim da je vreme na raspolaganju poslanika prijavljenih za reč još 78 minuta i da je još 50 minuta na raspolaganju predsednicima ili predstavnicima poslaničkih grupa, a što iznosi 128 minuta i predstavlja otprilike okvirno dva časa. Pitam Skupštinu, da li se slažete da rad Skupštine danas nastavimo za još dva časa?. Za 100, protiv 47, uzdržan jedan, nije glasalo 46, od ukupno 194 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića da danas radimo do 20,00 časova. Stavljam na glasanje drugi predlog - da rasprava u pojedinostima o amandmanima traje tri minuta i molim narodne poslanike da se izjasne. Za 88, protiv 78, uzdržanih nema, nije glasalo 27, od ukupno 193 narodna poslanika. Da bi odluka bila usvojena potrebno je 84 narodna poslanika, pa molim sekretara da me ispravi - odluka nije prihvaćena. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila odluku o skraćenju vremena rasprave za raspravu u pojedinostima, te ostaje po Poslovniku rasprava o amandmanu od pet minuta. Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, pošto je predlog za produženje radnog vremena i za skraćenje diskusije delimično uspeo, nastojaću da skratim svoju diskusiju da bi donekle ispunili taj zahtev. Mislim da se sve vreme diskutuje o nekom načinu izbora poslanika, a posebno kada sam prvi put ovaj zakon pročitao i kada sam našao Dontov sistem, nisam ga dobro razumeo, jer se radi o štamparskoj grešci, pa sam pomislio da je to verovatno obračun ili računanje poslanika po DOS-ovom sistemu. Međutim, nisam bio u pravu, jer bi SPS po Dontovom sistemu imala daleko više poslanika u parlamentu zajednice država Srbije i Crne Gore nego što je po DOS-ovom sistemu. Drugo, kada se sve vreme diskutuje o nekim krađama i prekrađama poslanika, ovde u parlamentu, mislim da je "Glava šećera" Milovana Glišića obična bajka u odnosu na sve ono što se ovde dešava. Najviše nesporazuma je bilo kod člana 5. zakona o izboru poslanika, o tome se najviše i diskutovalo, a on glasi - poslanici se biraju srazmerno broju narodnih poslanika koji poslaničke grupe imaju u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Jasno je da je ovakav predlog bio prisutan još u vreme izrade Povelje državne zajednice Srbije i Crne Gore, pa onda nije slučajno što jedan broj potpisnika Beogradskog sporazuma nije došao na svečanu promociju te nove zajedničke države; možda i zbog tog člana. Doduše, možda neki nisu bili obavešteni, ali se upravo radi o ljudima koji su potpisali Beogradski sporazum a nisu došli na potpisivanje svečane povelje tj. na proglašenje zajedničke države. Jedino je došao premijer, gospodin Zoran Đinđić, ali je bio u teškoj ulozi. On je morao da objasni zašto je on jedini došao od potpisnika i zašto oni drugi nisu došli na potpisivanje. Milo Đukanović je verovatno žurio da pripremi referendum za odvajanje jedne samostalne Crne Gore, a najradosniji je bio Havijer Solana, koji je i najzaslužniji za rasturanje SRJ, čovek koji je uputio bombe na ovu državu i sigurno je da bi ukoliko ona nestane skinuo svaku odgovornost sa sebe; naravno, ukoliko te države nema jer, u krajnjem slučaju, morate priznati da se ne može bombardovati nešto ako ne postoji. Zatim, u koliziji su zakon o izboru poslanika u zajednicu Srbije i Crne Gore i Ustavna povelja. Naime, član 2. stav 2. ovog zakona glasi - da se poslanici biraju na dve godine. U Ustavnoj povelji, kojom bi morala da se izvrši implementacija u odnosu na ove druge zakone, mandat poslanika je četiri godine. Znam koji je razlog za to, ali je verovatno pisac ovih redova morao da napravi nešto povoljnije, a što bi odgovaralo i Ustavnoj povelji i samom zakonu. Dalje, u članu 20. Ustavne povelje stoji da se poslanici Skupštine Srbije i Crne Gore biraju u stvari prema svim evropskim i demokratskim standardima. Od toga nema nijednog ni drugog. Ako je prema demokratskim standardima, onda bi se izbor poslanika vršio neposrednim putem, a ako je po zakonu tj. uputstvu Evropske unije, onda bi svakako odnos snaga bio drugačiji, tako da je to verovatno kamen spoticanja, zbog koga se u ovom slučaju ne pominje ono što je najbitnije. A, suština je u sledećem - da je ova zajednica koju smo stvorili, državna zajednica Srbija i Crna Gora - unija.Neki kažu da ona najviše liči na Austrougarsku monarhiju iz perioda 1867. do 1918. godine, a razlika je samo u tome što se tiče oblika i mesta sedišta administracije, odnosno određenih službi. Austrougarska monarhija je bila u stvari sa carem u Beču i carem u Pešti, a ova zajednica Srbija i Crna Gora imaće predsednika zajednice u Beogradu, a predsednika suda u Podgorici. Prema tome, ako se malo dublje pogleda, to nije ni neka zajednica, odnosno nije ni neka unija, više je unikum, a to znači nešto što nigde nema ali ima kod nas. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Jaćimović.
Poštovani poslanici, koliko mi zapravo imamo poslanika u Skupštini Srbije? (Glasovi: Ne zna se.) Ne znamo, naravno. Ako neko neopozivo podnese ostavku i Administrativni odbor to prihvati, a Skupština to konstatuje, to je valjda prava ostavka. Kaže se da ti poslanici nisu znali šta rade. Kako je moguće da poslanici ne znaju šta rade. Ima li veće bruke da se ne zna toliko, koliko Skupština ima poslanika, a treba da ima, znamo, 250. Zato treba određivati poslanike za Skupštinu Srbije i Crne Gore prema izborima 2000. godine, a i volja naroda je bila takva. Što se tiče Administrativnog odbora, bio sam na jednoj sednici koja je bila bruka i sramota, kada je predsedavajući rekao da prihvata odluku Ustavnog suda o vraćanju 22 poslanika DSS, da bi u drugoj rečenici kazao - predlaže da se odmah oduzme svih 45 mandata. Znači, prihvata odluku suda, da bi u drugoj rečenici poništio to prihvatanje. Može li on da poništi odluku Ustavnog suda. Pošto je Administrativni odbor imao većinu od dva glasa, oni su usvojili taj predlog i onda su bili svi poslanici DSS isključeni. To je bilo u junu mesecu, valjda 12. juna. To sam i onda izjavio, neki mediji su to objavili, to je sve ličilo na suđenje Draži Mihajloviću 1946. godine. Oduzimanje svih poslaničkih mandata najjačoj stranci, jer mi smo imali onda 45, a Demokratska stranka je imala 44, to se valjda nikada u svetu nije desilo. Kako je moguće da Nova Srbija sa 8 poslanika, do juče takoreći, ima dva predstavnika u Skupštini Srbije i Crne Gore, a da oni sa pet poslanika takođe imaju dva poslanika u Skupštini Srbije i Crne Gore. Ovo je otimanje mandata. Ne znam da li je kupovina, da li su pare u pitanju ili stanovi, kao što se priča, ali ovo je zaista bruka i sramota za ceo narod. Šta će biti ako se stvori još neka poslanička grupa, a mi već damo poslanike u Skupštinu Srbije i Crne Gore? Hoće li se remetiti taj broj poslanikau Skupštini Srbije i Crne Gore? Ili ako se pojavi još neka treća, četvrta grupa, tako da nećemo nikada znati koliko Skupština Srbije i Crne Gore ima poslanika, kao što mi ne znamo koliko i ovde imamo poslanika. Valjda moramo ustaliti broj poslanika i u ovoj skupštini i u Skupštini Srbije i Crne Gore. Zato ponovo predlažem, a danas je bilo mnogo priče o tome, istih ovih navoda kao što ja sada govorim, da se jedino uzmu u obzir mandati koji su dobijeni na izborima 2000. godine, jer to mora biti pravo merilo za poslanike Skupštine Srbije i Crne Gore. To su bili pravi izbori, neposredni, i ti poslanici imaju neki legitimitet. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, posle njega narodni poslanik Branko Ružić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS, kao što je najavljeno, biće protiv Predloga zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore. Da je Savezna Republika Jugoslavija, makar bi Azerbejdžan pobedila. Mi smo protiv ovog zakona iz nekoliko razloga. Prvi je taj što se postupa suprotno narodnoj volji, kreira se narodna volja. U ime naroda se određuju predstavnici naroda i građana Srbije, makar ovih 91 koje mi treba da delegiramo, kako vi kažete po evropskim standardima, ne znam gde to još u Evropi ima; pokušavate na svaki način i po svaku cenu da u tu Skupštinu ubacite vaše poslušnike, ljude koji ni po kom osnovu i ni na koji način nisu zaslužili da se u toj skupštini nađu. Čuli smo argument šefa poslaničke grupe DOS Čedomira Jovanovića, predlagača zakona, koji kaže - svi ljudi koji će se naći u Skupštini državne zajednice, to više nije ni država, to je neka zajednica, neko svetsko čudo, učestvovali su u izbornoj kampanji. Pa, kakav je to, gospodine Šabiću, vi ste ministar u Vladi Srbije, kakav je to argument - učestvovali su u izbornoj kampanji. U kom to zakonu piše - učestvovali su u izbornoj kampanji; pa će da napišu: jedan je lepio plakate, drugi je trčao od lokalne televizije do lokalnog radija i on je zato zaslužio da se nađe u Skupštini državne zajednice Srbije i Crne Gore. To je smešan argument. To nema nigde u pravnom poretku Srbije i Savezne Republike Jugoslavije do juče i danas neke nove državne zajednice. To nigde ne piše, to ne može da bude pravni osnov. Izmislili ste zato što druge argumentacije nema. Zato što DOS mora da obezbedi većinu, na bilo koji način, onda će da se bavi ovde otimačinom mandata poslaničkim grupama i onda njima daje još pravo da se pojave tamo. Imam ovde jedan od amandmana narodnih poslanika. Hoće li se u državnoj zajednici Srbije i Crne Gore pojaviti Laburistička partija. I da sada narod ne bi mislio da sam lud ili da nešto izmišljam, još nisam poludeo, izvesni Bratislav Đurić je poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije, evo ga čovek, ako može to kamera da uhvati, stavio pečat Laburističke partije. Hoćemo li u zajednici Srbije i Crne Gore imati poslanike Laburističke partije? Koja je to partija? Gde se to nekad glasalo za njih? Ko je glasao za narodne socijaliste, nenarodne socijaliste, ko je za to glasao? (Glasovi: Narod.) Ko je glasao za ne znam ni koga ćete još da stavite u Skupštinu. Narod nije za njih glasao. Narod je glasao: za zbirne izborne liste DOS, SRS, SPS i SSJ. Ama baš nikog više. [[Žagor u sali.]] Ovo su, izgleda, ovacije, geni u čoveku koji je učestvovao u rastakanju države i stvaranju zajednice. Šta da radite, takva su vremena došla. Što se tiče SRS, da bi ljudi razumeli, govorim pre svega običnom narodu Srbije, mi nemamo ne znam kakvih posebnih razloga ili naročitih interesa da se žestoko suprotstavljamo, jer ćem mi tobož nešto izgubiti. Kod nas nema izdajnika ni u Republičkoj skupštini, ni u Saveznoj skupštini nije bilo. Nema ih nigde. Nama niste uspeli da otmete, čini mi se jedinoj od opozicionih poslaničkih grupa, ni jedan jedini mandat. Nećete u tome ni uspeti zato što se držimo čvrsto, hrabro. Ali, sada želim da vam ukažem na ono što je problem, prosto znam da će neko pročitati ovo što smo govorili u Skupštini Srbije: zašto vlast u Srbiji, zašto vladajuća većina - u trenucima kada država ima mnogo problema, kada nam nestaje država, stvara se zajednica, kad imamo probleme u tri opštine na jugu Srbije, Preševu, Bujanovcu i Medveđi, kada imamo mnogo problema na Kosovu i Metohiji kao država, kada pokušavaju da nam nametnu probleme u Vojvodini, kada imamo probleme sa tužbama pošto država neće da reaguje povodom onoga što se dešavalo nekada na prostoru bivše Bosne i Hercegovine - zašto država samo želi da se obračunava sa svojim političkim protivnicima? Doneću zakon gde će se u državnoj zajednici pojaviti oni koji nikada nisu bili poslanici, pa kada mi ni to ne bude dovoljno onda ću odavde da poizbacujem političke protivnike, jer mi se ne sviđaju. Na svakojake moguće načina. Prvo ćemo zakon o izboru poslanika, onda zakon o lusterisanju, ali posle tih lustera morate da znate da garantovano dolazi zakon o banderisanju, a budite uvereni da će na banderama da budu i oni koji su smišljali lustere, zato što se to na takav način vraća. Zatvorite tu Pandorinu kutiju, pokušajte da napravite da u Srbiji funkcioniše normalan politički sistem, da demokratskim putem, neposrednim izborima odlučujemo, dakle da narod odlučuje o svojim predstavnicima, o onome ko će ga zastupati u narodnim predstavništvima, a ne na ovakav način, samo otimačina i samo političke protivnike skloniti, uništiti, ubiti, o lustere okačiti ili ne znam ništa im uraditi. Zato vas pozivam da ovakav zakon ne prihvatite, a siguran sam da ćete sve ono što vam govore poslanici Srpske radikalne stranke,nemamo mnogo vremena i zato završavam, a mislim da neće biti kasno, jednoga dana shvatiti.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić, a posle njega narodni poslanik Vukosav Tomašević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona o izboru poslanika u Skupštinu Srbije i Crne Gore je samo jedan od poslednjih činova u rastakanju i atomizovanju zajedničke države. Jedan od pokazatelja, možda nerelevantnih, ali vrlo važnih za to je i skoro završena fudbalska utakmica, gde smo čak sa fudbalskom velesilom Azerbejdžanom uspeli da odigramo nerešeno. To dovoljno govori o Povelji i o državi koju vi ovde pripremate da na jedan način sprovedete u delo. Što se tiče samog zakona, moram da kažem da je on naravno kontradiktoran.To možemo da vidimo na primeru člana 2. koji u stavu 2. kaže da se poslanici biraju na dve godine, u skladu sa Ustavnom poveljom. A onda se u članu 23. kaže:"Ako se u Republici Srbiji održe izbori za narodne poslanike pre isteka mandata poslanika Skupštine (koji je naravno članom 2. definisanda traje dve godine), izbori za novi savziv Skupštine sprovešće se po postupku utvrđenom odredbama ovog zakona nakon konstituisanja Narodne skupštine, u skladu sa Ustavnom poveljom." Ova rečca "ako" zaista nije potrebnau ovom članu 23.ili vi želite građanima Srbije da kažete da možda tih izbora, čak ni u zakonskom roku, dakle krajem 2004. godine, neće biti. Možda sa druge strane već znate da će ova skaradna državna zajednica doživeti fijasko još pre završetka predviđenog mandata od dve godine. Takođe u članu 5. jasno se kaže da se poslanici biraju srazmerno broju narodnih poslanika koji poslaničke grupe imaju u Narodnoj skupštini Republike Srbije i pozivate se na Zakon o izboru narodnih poslanika. U članu 19. fali jedan stav, to se ne pominje, da mandat poslaniku prestaje pre isteka vremena i u slučaju prestanka članstva u političkoj partiji ili koaliciji sa čije izborne liste je izabran, iako to decidno stoji u članu 88. Zakona o izboru narodnog poslanika. Naravno, to bi praktično trebalo da znači da se sprema novo protivzakonito formiranje fantomskih poslaničkih grupa i u toj novoj skupštini državne zajednice Srbije i Crne Gore. U članu 15. definiše se koji je to kvantumposlanika koji mogu da izaberu poslanike u Skupštinu državne zajednice Srbije i Crne Gore, što praktično znači da 64 poslanika, nažalost nelegitimna, Skupštine Republike Srbije bira poslanike skupštine državne zajedniceSrbije i Crne Gore i analogno tome taj skupštinski saziv ne može biti legitiman. Od predlagača zakona smo čuli da pravo i zakoni nisu relevantni, a da je politički pragmatizam i multilateralizam izvršne vlasti praktično osnovni kriterijum za političko delovanje u aktuelnom i nekom budućem političkom trenutku. U političkoj teoriji sinonim za to je makijavelizam i ona poznata maksima da cilj opravdava sredstvo. Naravno, želja sadašnje izvršne vlasti da na takav način vlada i nadoknađuje deficit podrške vrhovnog političkog arbitra, a to su u svakoj demokratskoj državi upravo građani te države, jeste legitimna, ali svakako nema dodirnih tačaka sa demokratskim načelima, koja bi po proklamovanim ciljevima i ove vlasti trebalo da budu do krajainkorporirana u uređenje društva. Međutim, ovakav manir politikantskog ophođenja prema, pre svega, građanima nije dobra preporuka ni za bilo kakve težnje ka evropskim inegracijama, gde se demokratska načela, kako nas uče predstavnici aktuelne vlasti, poštuju. Nije zaista jasno iz kog razloga predlagač ovakav kontradiktoran zakonski predlog opravdava navodnom političkom realnošću, iz prostog razloga jer je upravo izvršna vlast isfabrikovala takvu političku realnost, uz pomoć pojedinih koristoljubivih, amoralnih ljudskih kreatura, koje su formirale pojedine fantomske poslaničke grupe u ovom parlamentu. Naravno, protivno ustavnim i zakonskim odredbama. Naime, ukoliko se zaista želi iskreno utvrditi politička realnost i promene u trendovima izborne volje građana, pa se čak želi ta volja ugraditi i u zakone ovog tipa, to se zasigurno ne može učiniti administriranjemu Administrativnom odboru Skupštine Srbije. Jedini demokratski način da se to učini, a to svi znamo, koji niko ne može osporiti, jesu izbori. Nije mi jasno zašto toliko bežite od tog najdemokratskijeg načina utvrđivanja volje građana, ukoliko je istina, kako vi kažete, da imate većinsku podršku građana. Ipak, ukoliko je to i tačno, onda vam zaista ne bi bio toliko preko potreban taj Administrativni odbor Skupštine Srbije da utvrđuje, odnosno falsifikuje izbornu volju građana. Nažalost, čini mi se, kako vi to kažete, zaista i jeste u pravnoj i činjeničnoj zabludi, jer narod je počeo da ćuti, a svi znate šta sledi nakon toga.
Reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević, a posle njega narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Ustavna povelja ustanovila je posredne izbore za prvi saziv Skupštine Srbije i Crne Gore. Kako je moguće na taj način, posrednim izborima, konstituisati tu skupštinu a da ona ima legitimitet,pa da samim tim legitimitet ima i državna zajednica? Samo na taj način ako se na tu skupštinu verno, autentično prenese volja građana iz obe članice državne zajednice. Koji je mehanizam da se utvrdi volja građana, njihovo političko raspoloženje, snaga političkih stranaka, koalicija i opcija? To su jedino i samo rezultati poslednjih neposrednih republičkih izbora u obe članice državne zajednice. Samo na taj način, ako potpuno autentično prenesemo tu volju građana u ovu novu skupštinu, ta skupština može da ima legitimitet. Na bilo koji drugi način, primenom bilo kog drugog kriterijuma, bez obzira na njegov motiv i osnov, skupština državne zajednice Srbije i Crne Gore u startu gubi legitimitet. Tu nastaje problem predlagača ovog zakona. Problem je sledeći: oni koji imaju većinu, nelegitimnu i nelegalnu većinu u ovoj skupštini, hoće apsolutnu vlast u zajednici Srbije i Crne Gore. Zato im treba većina u Skupštini Srbije i Crne Gore. Vi bi to rado uradili da možete, mi to znamo, na ovaj legitiman način. Međutim, tu je srž problema. Kada primenite ovaj mehanizam o kome sam govorio, onda ne možete da dobijete ni po jednoj formuli više od 45 poslanika u Skupštini Srbije i Crne Gore. Da bi imali tamo većinu, potrebno je bar 46 mandata. U toj situaciji vi ulazite u ovu priču koju nam nudite kroz ovaj zakon. Dakle, svesni ste da u startu delegitimišete tu skupštinu, ali to radite da biste nategli dovoljan broj mandata, da sa svojim koalicionim partnerom iz Crne Gore držite vlast u budućoj državnoj zajednici. Šta je sad tu smišljeno? Smišljene su poslaničke grupe kao osnov za obračun mandata. To ne može da funkcioniše. Gospodo, poslaničke grupe nisu politička ni zakonska kategorija. Njih nema ni u Zakonu o izboru narodnih poslanika, nema ih uopšte u zakonodavstvu. Poslaničke grupe nisu nosioci mandata poslanika, nisu vlasne da na bilo koji način legitimišu te poslanike. Poslaničke grupe su tehnička tela u ovoj Narodnoj skupštini, smišljena i kroz Poslovnik ustanovljena samo da bi se ovde olakšao rad i uveo red u ovu skupštinu. Teoretski je moguće konstituisati 50 poslaničkih grupa u ovoj Narodnoj skupštini. Takođe je moguće da se njihov broj i sastav svaki dan ovde menja. To bi onda značilo da mi i u ovoj skupštini Srbije i Crne Gore imamo svakodnevne promene njenog sastava. Zbog toga je pravno potpuno neodrživ osnov da poslaničke služe za izvlačenje broja mandata iz ove skupštine za ovu drugu skupštinu. Iz svega toga je potpuno jasno šta su ciljevi predlagača ovakvog zakona o izboru poslanika za Skupštinu Srbije i Crne Gore. Dakle, ti ciljevi su: prvo, da sve nelegitimnosti i nelegalnosti sastava ove Narodne skupštine prenese i fiksira u Skupštinu Srbije i Crne Gore; drugo, da stvori osnove da se dalja delegitimizacija ove Narodne skupštine direktno odrazi i na već konstituisanu Skupštinu Srbije i Crne Gore, a o tome je malopre odlično govorio kolega Jočić; treće, da spreči prevremene izbore u Srbiji. Kakve posledice ovo vuče po državnu zajednicu Srbije i Crne Gore? Neko je već rekao u raspravi ovde - "što se rodi grbo, život ne ispravi". Dakle, umesto da odnos Srbije i Crne Gore pretemeljimo na zdravim osnovama, umesto da postignemo oko toga politički konsenzus, umesto da tu zajedničku buduću kuću gradimo na pravi način, mi već u startu guramo dinamit u njene temelje. Znate ko će iz toga najviše da profitira? Razmislite o tome što ću vam reći. Najviše će da profitira vaš budući koalicioni partner, Milo Đukanović. Evo kako. Onoga trenutka kada bude rešio da rasturi tu buduću zajednicu, znate li šta će da kaže. Reći će - kako ću s njima da pravim državu kad su oni u startu tu državu falsifikovali? Neće se libiti Milo da vam to kaže, onog trenutka kad proceni da mu to treba kao argument. Budite sigurni. To je jasno, kao što je jasna još jedna stvar. Sada, nakon ovakvog zakona, jasno je takođe ko je insistirao i ko je udesio da se u Ustavnoj povelji za prvi saziv Skupštine utvrde posredni izbori. Milo Đukanović, takav kakav jeste, nema razloga da se plaši neposrednih izbora. On te neposredne izbore u Crnoj Gori dobija. Ko se plaši neposrednih izbora? Plašite se vi koji ovde imate tu tanku kupljenu većinu. Vi ste bili ti koji ste udesili i insistirali da se izbori održavaju posredno. Miško Vuković i njegova ekipa su tu samo bili izvođači radova, a vi ste ih kao podržali. To je ceo problem. Da je Ustavna povelja ustanovila neposredne izbore, vi se danas ne bi bavili time da li ćete da imate 45 ili 47 poslanika, nego bi pričali o osam ili deset poslanika, jer vam toliko pripada na osnovu rejtinga koji imate u Srbiji. Pogledajte istraživanja, od osam do 12%. Od tog 91 poslanika, osam, devet ili deset poslanika tamo. To je kraj cele priče i to je potpuno jasno. Nije dobro i nije u redu da zarad vlasti, zarad ličnih interesa i ciljeva rušite državu, da ono što je tek začeto, što još nije ni rođeno, što tek treba da se stvori i da se rodi, u startu na smrt osuđujete. To nije dobro. Razmišljajte o tome i budite svesni odgovornosti koju za to imate. Naučite bar nešto od ovih koji su bili pre vas. I oni su mislili da će biti večno na vlasti, a evo dokle su sada dogurali. Ne možete pobeći od narodne volje, ne možete pobeći od izbora. Izbora će biti, pa makar i u jesen 2004. godine. I to ćemo dočekati. Izdržali smo Slobu 10 godina, izdržaćemo i vas još ovih godinu i po dana, pa ćemo vam videti leđa. To je jasno i vama i nama. Jasno vam je da izbore ne možete da dobijete i da nećete moći da ih pokradete, sve da hoćete, jer vam nećemo dozvoliti. I da hoćete. Ni Sloba u najboljoj formi nije mogao da pokrade 40% glasova biračkog tela. Prema tome, vi ćete sa vlasti sići, a razmislite o tome kakve posledice ostaju iza vas. Što se tiče nas iz DSS-a, mi nikada nećemo ni pomisliti da predložimo, niti da glasamo bilo šta što je neustavno, nelegitimno i protivzakonito. Zato vas pozivamo, dajte da ovaj zakon upristojimo, da on bude legalan i legitiman. Prihvatite amandmane koje smo mi predložili, pogotovo ovaj ključni na član 5. Onda možemo zajedno doneti jedan dobar zakon i na pravi način ovu državnu zajednicu utemeljiti. Ukoliko se to ne desi, naravno, DSS ovakav zakon ne može prihvatiti.
Ima reč gospodin Čedomir Jovanović, predlagač.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, potpuno je neverovatna veština kojom poslanici mogu da sede u Skupštini osam sati, a da do njih ne dopre nijedna činjenica izrečena za skupštinskom govornicom. Možda zbog toga što u tome nema šale, nekog vica, ali ovo ipak nije tako banalno, kao što je sve bilo banalno što je prethodilo ovom mom izlasku za skupštinsku govornicu. Dakle, ovo su fonografske beleške sa 39. sednice Komisije za izradu predloga strukture, polaznih načela i opredeljenja i ostalih rešenja teksta Ustavne povelje, od 29. decembra. Ustavna povelja je usvojena jednoglasno pred Ustavnom komisijom, od onih partija koje su delegirale svoje predstavnike u tu Ustavnu komisiju. DSS je trebalo da kaže da ne želi da učestvuje u radu Ustavne komisije i da potom, kao socijalisti i kao radikali, kritikuju predlog Ustavne komisije, ali 27. januara DSS je glasala za Ustavnu povelju i za član 20. Ustavne povelje, kojim je definisan izbor poslanika kroz posredni model izbora. I, nije glasao Milo Đukanović u ovoj skupštini, nego je glasala DSS, zajedno sa koalicionim partnerima iz DOS-a. Osporavati sopstveni rad je nešto što je potpuno legitimna stvar, ali time govorite o sebi, a ne o DS ili o onima koji su iz DOS-a podržali taj predlog. Ne štiti se tu izborna volja građana iz decembra 2000. godine, bar ne ona izborna volja uz čiju pomoć ste došli u Skupštinu, jer vi čitav dan za skupštinskom govornicom štitite izboru volju koja je bila suparnička izbornoj volji birača koji su vas birali u ovaj parlament. Vi štitite izbornu volju onih koji su podržali SPS, radikale, SSJ, ali to su pre dve godine, kada ste dobili glasove, bili vaši politički protivnici. I, ako su oni danas vaši saradnici i saveznici, onda vi i ne zaslužujete ništa drugo do ovakvu vrstu kritike, koja je potpuno bespotrebna, jer je ona posledica isključivo vaše nespremnosti da nešto prihvatite. Na Ustavnoj komisiji ste glasali za povelju i mislim da je jedna državna zajednica, kakva god ona bila, mnogo vrednija od bilo koje funkcije. I, ako treba danas da razgovaramo o tome vredi li menjati državnu zajednicu Srbije i Crne Gore za funkciju jednog čoveka, onda to treba otvoreno tako da se kaže: mi mislimo da treba. Jer, životi 10 miliona ljudi su značajniji od političke sudbine jednog pojedinca, koji nije bio spreman da uvaži interese tih 10 miliona. To je politička stvarnost i ignorisanje te stvarnosti je nešto što mi ne prihvatamo i na šta ne pristajemo.
Ima reč narodni poslanik Tomislav Nikolić (replika).
Mislim, gospođo Čomić, da vi treba da pratite raspravu, i bez obzira na to što pripadate poslaničkoj grupi poslaničke većine u ovom parlamentu, treba da opomenete posebno onoga ko vodi poslaničku većinu u ovom parlamentu kada uvredi građane Srbije. Ispalo je, po kritici koju je gospodin Jovanović uputio prethodniku, da ne treba štititi izbornu volju onih građana koji su podržali radikale, koji su podržali socijaliste. Baš to je rekao gospodin Jovanović, vi ste to oćutali. Treba podržati izbornu volju svakog građanina Srbije, bez obzira na to za koga je glasao. Onaj ko je dobio manje glasova, on je u opoziciji. Ali, gospodine Jovanoviću, ako ste jutros rekli da vam je svetinja svaki glas koji je upućen bilo kojoj političkoj strukturi u ovoj zemlji, pa i opoziciji, onda nemojte sada, kad ste malo pali u vatru, kad vas je "zagrebao" neko po površini, da se otkrije u stvari prava struktura vašeg ponašanja u Narodnoj skupštini. Nama je vredna izborna volja i onih koji su glasali za vas. Na promenu te izborne volje računamo idući na sledeće izbore, a vi poštujte u ovoj skupštini, ne morate ni Peru, ni Miku, ni Lazu, ali poštujte poslanike koje je u Skupštinu uputila izborna volja građana. I, kad vam dokazujemo da nju prekrajate, to dokazujemo argumentima, a ne zato što mrzimo građane koji su glasali za određenu političku stranku.
Zbog načela jednakosti i zbog pažljivog slušanja svih govornika, a slažući se sa vama da je izborna volja svih jednako za poštovanje, to je jedini razlog zašto nije prekidan nijedan govornik (možete pogledati stenograme), osim govornika koji su se direktno obraćali predsedavajućem. Tema ove sednice je takva da podrazumeva najširu moguću slobodu argumentacije i svi poslanici to obilato koriste. Do kraja ove načelne rasprave neću, osim u slučajevima kada mi se govornik neposredno obraća, prekidati govornika, a oni koji nas slušaju i gledaju, prosudiće. Ponavljam, nesporna je obaveza svih nas da poštujemo izbornu volju građana, ma za koga da su glasali. Ima reč narodni poslanik Dejan Mihajlov (replika).
Prvo, gospodine Jovanoviću, sa ove govornice ne morate da se derete, mi vas vrlo dobro čujemo. To sačuvajte za vašu stranku i porodicu. (Čeda Jovanović, sa mesta: Debeli.) Zamolio bih da umirite gospodina Jovanovića, nepristojno se obraća.
Narodni poslaniče, s obzirom da mi se obraćate, Poslovnik vas obavezuje da ne komunicirate sa narodnim poslanicima, a narodne poslanike u klupi da ne komuniciraju sa vama, tako da vas molim da se pridržavamo Poslovnika i nećete imati razloga da se meni obraćate.
Druga stvar, vrlo dobro znate kako je došlo do usvajanja Ustavne povelje, zašto je do toga došlo i da kod nekih, za razliku od onih koji sede u ovoj sali, postoji nešto što se zove interes države i što se zove očuvanje državnih teritorija i zaustavljanje procesa dezintegracije na prostorima bivše Jugoslavije. DSS je rukovođena jedino tim interesom. Platforma predsedničkog kandidata Vojislava Koštunice na izborima 2000. godine, i tadašnje koalicije koja je nastupila na tim izborima i za Saveznu i za ovu skupštinu, bilo je očuvanje zajedničke države Srbije i Crne Gore. Naš interes, interes države Srbije, bio je da se sačuva zajednička država, da bi se sačuvalo Kosovo, Raška i sever Vojvodine. Smatrali smo da je iznad interesa stranke, zloupotrebe vlasti i ličnog koristoljublja da to ostvarimo. Glavna prepreka očuvanju i pravljenju državne zajednice - koja bi imala jače institucije, bila bolje konsolidovana, sa ingerencijama i u oblasti finansija, sa većim ingerencijama u oblasti vojske,gde bi vojska imala svoju imovinu i sve ostalo - to je dogovor Đinđić-Đukanović. I o tome smo dosta govorili. Ako imate pravo da kažete poslaniku Tomaševiću da on sedi ovde osam sati i ne čuje činjenice, takođe niste uspeli da čujete činjenice koje su ovde bile iznošene i koje niko nije osporio. To možete da vidite iz stenograma koji ste citirali. Pogledajte stenogram, kako je tekla rasprava. Tu ima još poslanika iz ove skupštine koji su učestvovali u radu Ustavne komisije, gospodin Sikimić, a tu je i gospodin Mujo Muković, koji mogu da potvrde ono što se dešavalo. Ako treba uzećemo da iščitamo ceo stenogram na ovoj sednici, ali da se vidi ko se zalagao za jaku državu, za državne institucije, a ko se zalagao za političku, odnosno partijsku podelu između Srbije i Crne Gore, za podelu plena. Upravo se na imovinu vojske, državnih institucija, carine i svega ostalog gleda kao da se radi o podeli državnog plena između Đinđića i Đukanovića, koji treba da očerupaju ono što im je Milošević ostavio. Oni treba to da prepuste onima koji će na vanrednim izborima pobediti i preuzeti da odgovorno vode ovu državu, a ne na način kako ste vi to radili,produžavajući agoniju u koju nas je Milošević uvukao i vodio 10 godina.
Reč ima narodni poslanik Zoran R. Anđelković [[pravo na repliku, pomenuta je stranka]]
Dame i gospodo, SPS ne traži nikakvog advokata, niti želi da bilo ko bude advokat SPS ovde, ni drveni, ni gumeni, ni bilo kakav. Ne interesuju nas ni rasprave DS i DSS. Nas interesuje volja građana. Ne tražimo i nije reč ovde o tome da li će SPS da ima 12 ili 14 poslanika u tom parlamentu državne zajednice, nego je reč o tome da se prekraja izborna volja građana Srbije iz decembra 2000. godine. Mi o toj izbornoj volji govorimo, mi o poštovanju tog zakona govorimo. A ako to vi danas ne poštujete, onda će se to sutra odnositi na vas. Nije samo zbog izborne volje građana decembra meseca, već je reč o prekrajanju odnosa snaga u tom budućem saveznom parlamentu državne zajednice. Cela priča se vodi ovde upravo na toj osnovi, da li će većina DOS - Reforme u saveznom parlamentu biti 46 ili onako kako je po zakonu i po narodu, a to je 45. Da li će SPS imati 12 ili 14, onako kako je po narodu iz decembra meseca 2000. godine. To je ono što treba da bude suština ovog zakona, a sve drugo je stvar političke rasprave i pokušaja da se ubedi narod u nešto drugo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, a posle njega narodni poslanik Dragan Maršićanin.
Dame i gospodo, da sada malo pričamo o činjenicama. Kada je pre 12-13 godina u Jugoslaviju i Srbiju uvedeno višestranačje, mislio sam da nikada neću biti u poziciji da ponovo slušam nekakve izborne sisteme koji se zasnivaju na delegiranju, na ignorisanju jedinog demokratskog načina biranja narodnih predstavnika, posrednim putem, putem nekakvih kvazidemokratskih institucija. Međutim, onda sam bio još srednjoškolac, možda nisam najbolje shvatao sve te stvari, a možda sam bio i u zabludi. Kada mogu profesori Pravnog fakulteta da budu dovedeni u zabludu, zašto onda ne mogu ja kao srednjoškolac i kao običan pravnik . Danasnakon trinaestak godina smo opet u situaciji da vidimo činjenicu povampirenja nekih posrednih izbora, nekog posrednog načina biranja poslanika. Da li je to relikt ili nastavak delovanja onih što su pre 13 godina izgubili svoje pozicije koje su do tada imali, pa su se u međuvremenu preobukli, promenili dresove i ušli u nekakve partije, ko zna kakve. Sa uvažavanjem o političkoj volji svih i o političkom delovanju svih, ali zaista mislim da je to u smislu razvoja parlamentarne demokratije za ovu zemlju, ma kako se zvala, a svi vrlo dobro znamo da se zove Jugoslavija, loše i da je to korak unazad. Na početku sam izostavio jednu vrlo bitnu činjenicu, a to je da će nestankom Jugoslavije, što smo i kod rasprave oko usvajanja Ustavne povelje isticali kao činjenicu, nići vrlo mnogo problema oko toga kako će reagovati međunarodni subjekti na međunarodne ugovore u kojima je kao strana ugovornica bila zastupljena Jugoslavija. A da naša strahovanja nisu bila bez razloga potvrđuje i činjenica da se danas u Bugarskoj javljaju neki velikobugarski projekti, koji traže reviziju Nejskog sporazuma baziranog na revidiranju i povratku tzv. zapadnih bugarskih pokrajina; tu obavijaju ili podrazumevaju delove istočne Srbije. A da to nije bilo bez osnova potvrđuju i mnogobrojni primeri iz drugih sredina na rubnim područjima naše zemlje. Šta je, tu je. Imamo situaciju kakva jeste i činjenicu da Jugoslavija više ne postoji, da se obistinilo ono za šta su se veliki moćnici zalagali od početka devedesetih godina. Oko stručnih stvari i oko činjenica, moram da istaknem da se ovaj zakon o izboru saveznih poslanika u Skupštinu Srbije i Crne Gore izvodi iz zakona, tačnije iz Ustava Republike Srbije i izbornog Zakona o izboru narodnih poslanika. Podsećanja radi, Ustav Republike Srbije u članu 45. predviđa da Narodna skupština ima 250 narodnih poslanika, a to je kod vas vrlo sumnjivo, da se narodni poslanici biraju na neposrednim izborima tajnim glasanjem, a da se izbori i prestanak mandata narodnih poslanika uređuju zakonom. Pomenutim Zakonom o izboru narodnih poslanika, koji je objavljen u "Službenom glasniku Republike Srbije" od 10. oktobra 2000. godine, kako smo nedavno, tačnije u okviru ove rasprave saznali, uz saglasnost, konsenzusom tadašnjih velikih političkih stranaka iz opozicije, a među njima i DS-a, došlo je do usvajanja odredaba u članu 88. o načinu prestanka mandata poslanika pre isteka vremena na koje je on izabran. Dakle, da ne bih čitao sve te načine, mislim da je najbitnija tačka 1. iz stava 1. ovog člana 88, da je poslaniku prestao mandat ako mu je prestalo članstvo u političkoj stranci ili koaliciji na čijoj je izbornoj listi izabran za poslanika, a ne zalazeći u koalicione sporazume. Jasno je da se način utvrđivanja i prestanka mandata jednog poslanika mora određivati u skladu sa odredbama ovog zakona. Sada, kao šlag na tortu, dolazi ovaj zakon negirajući sve te pozitivne demokratske odredbe o izboru narodnih poslanika, koje bi trebalo da budu prenete i na ovaj zakon o izboru saveznih poslanika. Dolazimo u situaciju nametnutu iz inostranstva i nepromenljivu, takvu da moramo pristupiti revidiranju izbornog modela, da moramo na posredan način birati poslanike i preslikati stanje političkih snaga u Srbiji, ovako kakvo jeste u Republičkom parlamentu, koji je vrlo, vrlo opterećen diskutabilnim stavovima Administrativnog odbora. Pri tom, postavlja se nekoliko pitanja, a prvo se reguliše članom 3, ko ima pravo na mandate. Da li su to stranke ili su to poslanici? Koliko smo do sada mogli i u političkoj uporednoj praksi da proverimo, odgovor na to pitanje je u vrlo tesnoj vezi sa izbornim principima. Dakle, ukoliko se izbori sprovode na proporcionalan način, poslanički mandati pripadaju strankama, kao podnosiocima izbornih listi, a tako je regulisano i u važećem Zakonu o izboru narodnih poslanika. Ukoliko se primenjuje većinski izborni princip, onda mandati prevashodno pripadaju poslanicima kao nosiocima tih mandata. Međutim, izgleda da se ovde našlo neko kompromisno rešenje. Pri tome, nisu iskorišćena važeća iskustva iz uporednog prava, recimo da se u Nemačkoj 50% poslanika bira na posredan način, a 50% na neposredan način. Pribeglo se načinu za očuvanje većine u Republičkom parlamentu, koja je vrlo raspoložena da sluša, ponovo ističem, da sluša bespogovornanaređenja iz inostranstva. Zbog toga imamo kao rešenje predviđene instrumente članom 3. i članom 5, da u raspodeli mandata u Skupštini učestvuju političke stranke i političke koalicije i druge organizacije koje su zstupljene u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Opet, u Narodnoj skupštini Republike Srbije iznikle su na veštački način neke stranke koje nisu bile podnosioci izbornih lista na izborima 23. decembra 2000. godine. One kao takve, prema Predlogu ovog zakona, dobiće mandate u novoj skupštini. Zašto? Zbog toga što su vam potrebne za obezbeđivanje natpolovične većine u novoj skupštini, Saveznoj skupštini, ako može da se nazove savezna, Srbije i Crne Gore. Dakle, kao način za imperativno ostvarenje ovog cilja, podrazumeva se procedura predlaganja i činjenica da stranke ne mogu da budu predlagači mandata, nego da to budu poslaničke grupe. Zašto ne mogu da budu stranke? Zbog toga što se na izborima od 23. decembra 2000. godine nalazile samo četiri izborne liste i zbog toga što bi mnoge grupe, danas zastupljene u Republičkom parlamentu, ostale bez mandata.
Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju vaše poslaničke grupe je isteklo sedmim minutom.
Još jedan primer primata politike nad pravom koji nigde, ni u kojoj zemlji nije doneo dobro, a mislim da je zaista bitno da se prizovemo pameti, tačnije da se prizovete vi kao vlast pameti i da ne prihvatite ovakav zakon. Na kraju, dozvolite mi malu digresiju, u ime SPS-a čestitam slavu SRS Sveta tri Jerarha. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Maršićanin. Nije prisutan u sali.
Dame i gospodo, narodni poslanici, posle skoro godinu dana rada na Ustavnoj povelji evo ubeđujete nas da je u interesu Srbije da u roku od 24 sata, po hitnom postupku, prekidajući jedno vanredno zasedanje, donese zakon o izboru tobožnjih poslanika u Skupštinu Srbije i Crne Gore. I, da se odmah razumemo, kada imate u rukama ovakav Predlog zakona, onda znate da se ne biraju nikakvi poslanici nego da se, u najmanju ruku, bira kabinet Zorana Đinđića i Mila Đukanovića. Sve ono što se naziva poslanikom treba da izabere narod, direktno narod. To je valjda osnovni demokratski postulat pri izborima, koji savremena Evropa primenjuje unazad 50 godina. I oni koji se pozivaju na nekakve zakone o izboru poslanika u Veće republika, koji su važili od 1992. godine naovamo, neće da kažu da je 2000. godine Ustavni sud proglasio neustavnim sve te odredbe o izboru narodnih poslanika i da smo posle toga morali da menjamo i Ustav SRJi izborne zakone, da smo išli na direktne izbore za savezne poslanike i da je čak za izbor predsednika SRJ prvi put cela teritorija SRJ bila jedna izborna jedinica. Nama se ovde dva bitna člana ovog zakona, član 3. i 5, nalaze u direktnoj koliziji. Član 3. kaže da u raspodeli mandata u Skupštini učestvuju političke stranke i političke koalicije, a član 5. kaže - poslanici se biraju srazmerno broju narodnih poslanika koje poslaničke grupe imaju u Narodnoj skupštini. E, sada me interesuje, gospodine Jovanoviću, vi ste pisali ovaj predlog zakona, izvanredno poznajete ovu materiju, znate zakon od A do Š, što niste u stavu 3. napisali da u raspodeli mandata učestvuju poslaničke grupe. To bi onda bilo u skladu sa željom predlagača zakona: u članu 3 - u raspodeli mandata učestvuju poslaničke grupe; u članu 5 - sastav i izbor narodnih poslanika vrši se po snazi poslaničkih grupa i onda bi sve bilo jasno. Onda bi bilo jasno da ne možete da se pozivate na član 20. Ustavne povelje koji je jasan i pri prvom čitanju, a ne kada se još malo detaljnije u njega udubite. A on kaže u stavu 2 - tokom prve dve godine po usvajanju Ustavne povelje poslanici se biraju posredno, srazmerno zastupljenosti u Narodnoj skupštini Republike Srbije. E, sad vas pitam, na koju zastupljenost se ovde misli. Ko je ... (glasovi-faktičku) Nema faktičke zastupljenosti. Ko je taj ko je nosilac mandata narodnih poslanika, kome je Republička izborna komisija, saglasno svom poslednjem zaključnom izveštaju, dodelila mandate: izbornim listama. Pa bi po tom osnovu podnosilac izborne liste bio onaj ko određuje kandidata za poslanike, a izborne liste da imaju poslanika u Skupštini srazmerno svojoj zastupljenosti u Skupštini Srbiji. Jer, to je volja građana. Poslednja, jasno iskazana na neposrednim izborima od 23. i čini mi se 10. januara, kada smo imali još neki dodatak parlamentarnih izbora za Skupštinu Srbije. To su četiri izborne liste i sve to možete da uradite na taj način. Mi smo išli amandmanima malo dalje, pokušali smo da vam kažemo da nije bitno da se bira samo između 250 poslanika; da svi oni koji su na izbornim listama, kao što imaju pravo da budu poslanici u Skupštini Srbije, imaju pravo i da budu poslanici u Skupštini ove vaše nazovidržave. Zato što bi, dolazićemo do toga, morali neki poslanici da podnose ostavke da bi ljudi sa liste postajali poslanici. A zašto to? Mogli smo to da rešimo i na mnogo jednostavniji način, pošto, kako mi tumačimo ovaj predlog zakona, prestanak mandata narodnog poslanika neće značiti prestanak mandata poslanika u Skupštini zajednice. Očigledno je to pošto će moći da budu poslanici u Skupštini i oni koji nisu narodni poslanici. Znači, neće im biti vezan mandat, a trebalo bi da se u delegatskom principu mandat odmah vezuje. Ako iz Narodne skupštine delegirate u Skupštinu zajednice, onda kada mu prestane izvorni mandat ovde trebalo bi da mu prestane i onaj mandat koji je dobio na osnovu izvornog mandata. Ali, dobro, nije to toliko sporno. Sporno je to što se taj sastav poslaničkih grupa, koji će odlučivati o ravnomernoj zastupljenosti, razlikuje od izborne volje građana i vi to ne možete da demantujete. Izborna volja građana bila je DOS - 176, SPS - 37, izvinjavam se ako pogrešim, mi - 23, SSJ - 14, to je izborna volja građana i nas ne interesuje kako ćete vi u okviru DOS-a da delite mandate, nije nas to nikada ni interesovalo. Ni ko će biti predsednik Skupštine, ni predsednici odbora. To je pravo koje ste stekli sa 176 mandata. Tih 176 mandata podeljeno sa 250, to vam je procenat sa kojim DOS, izborna lista DOS-a, učestvuje u 91 mandatu. I, koliko je to: šezdeset ili šta znam, to su vaši mandati. Ne možete da imate sada 70 mandata. Ako vam izborni rezultat garantuje 60, to vam je. To što ste uspeli da napravite prekrajanjem izborne volje nekoliko poslaničkih grupa, pa sad i te poslaničke grupe tobož učestvuju, pošto treba da budu ravnomerno zastupljene, to nema veze sa izborima, to nema veze sa demokratijom, to nema veze sa parlamentarizmom. Mislio sam da će vas ovo osipanje vaše snage, iskazane u ove dve godine, naučiti malo i redu i pameti. Sećate se prvih dana januara 2000. godine, od vas nije moglo da se uđe u ovu salu, jer vi ste bili veličanstveni, pobednici, sve možete, sve smete. Sećate se kako je Maršićanin sekao poslanike opozicije. Danas uživam u ovome što vi radite sa poslanicima DSS-a. To je manir koji ste svi zajedno primenjivali na sprskim radikalima. E, sad, slušajte i gledajte vi iz DSS-a kako to izgleda kada je poslanička većina osiona i bahata i kada ne poštuje Poslovnik. I, kada samo čeka priliku da izglasa ono što je njena volja, a ovo je izgleda ta prilika - da izglasate nešto što je vaša volja a nije volja birača. Šta ako se promeni sastav poslaničkih grupa i posle izbora? Trebalo bi da uvek odražava srazmernu zastupljenost sastav Skupštine ove vaše zajednice država. A šta ako se prelije, pa iz jedne poslaničke grupe odu u drugu ili formiraju neku... evo laburisti formiraju grupu sa 15 poslanika. Izađu ovde sa predlogom da budu zastupljeni tamo sa dva ili tri poslanika u parlamentu tzv. zajednice. Vi ćete reći - ne može, obavili smo izbore, ali oni traže srazmernu zastupljenost koja je zagarantovana članom 20. Ustavne povelje. Zameram vam što taj dan niste nazvali - izborima za poslanike. A, vi ste rekli - predsednik Narodne skupštine saziva sednicu na kojoj će se izvršiti izbor poslanika. Ma, on mora da raspiše izbore za poslanike zajednice država. To je dan kada se održavaju izbori. To što su posredni to ne znači da nisu izbori. Izbori se svečano obeležavaju. Ali, kao što nije bila ni svečanost kada ste proglasili Povelju, nego se jedini Zoran Đinđić smejao, a vi ostali niste shvatili što se smeje, tako to vi isto radite. I član 7, evo završavam, jer ne znam da li sam prekoračio vreme, kaže: "Predlog za izbor poslanika u ime ovlašćenog predlagača podnosi predsednik poslaničke grupe u Narodnoj skupštini." Ko je ovlašćeni predlagač? Ko je ovlašćeni predlagač ako predlog podnosi predsednik poslaničke grupe. Kako se zove taj ovlašćeni predlagač? Koju on funkciju ima? Ima li samo ime ili ima osnov - funkciju koju vrši. Da li je to podnosilac izborne liste? Da li treba predsednik poslaničke grupe da ima ovlašćenje, overeno ovlašćenje pred izbornom komisijom od strane ovlašćenog predlagača ili podnosioca izborne liste. Ima li samo ime ili mu je osnov funkcija koju vrši. Da li je to podnosilac izborne liste? Da li treba predsednik poslaničke grupe da ima ovlašćenje overeno pred Izbornom komisijom od strane ovlašćenog predlagača ili podnosioca izborne liste. Dalje, u članu 10. stoji: "Predlog poslaničke grupe dostavlja se Republičkoj izbornoj komisiji". Ko dostavlja predlog poslaničke grupe: poslanička grupa, Narodna skupština Republike Srbije ili Administrativni odbor? Predlog se dostavlja. Ali, ko dostavlja predlog i ko će da odgovara ako ne dostavi predlog? Naravno, mi ćemo u raspravi o amandmanima da vam ukažemo na još neke nedostatke i na član 19, koji je prejudicirao odluku Ustavnog suda i izbacio odredbu Zakona o izboru narodnih poslanika da poslaniku prestaje mandat prestankom članstva u političkoj stranci ili koaliciji na čijoj izbornoj listi je izabran za narodnog poslanika. To mora da bude u ovom zakonu. Mi smo taj amandman dali. Ako Ustavni sud oceni da je neustavno, obrisaće se iz oba zakona i iz izvornog Zakona o izboru narodnih poslanika i ovog izvedenog, posrednog zakona o izboru poslanika u Skupštinu Srbije i Crne Gore. Na taj način stvari bi se prilično dovele u red, s tim što nikad nemojte da računate na neki veliki legitimitet i legalitet sve dok ne obavimo prve neposredne izbore i za Skupštinu Srbije. Prihvatam deo vaše diskusije u kome kažete da se sada ovde reflektuje i pokazuje neka druga volja od one iskazane na izborima. Ali, ne prihvatam da Skupština treba da radi tako. Skupština, sve do novih izbora, treba da radi onako kako je narod želeo na poslednjim izborima. Mi ovde nismo vlasni da prekrajamo izbornu volju građana Republike Srbije, i ako su oni hteli da jedna politička stranka ima 30 poslanika, toliko poslanika mora da ima sve do sledećih izbora. Jer, vi ovde niste izborna komisija, vi ovde niste narod, vi ste ovde jedna većina, koju biste da cementirate ovakvim načinom izbora i da je prenesete i u Skupštinu, nazovimo je, zajedničke države koja će da traje dve godine, a možda neće ni dve godine. To je samo da bi se ostalo na vlasti, a ne da država i parlament funkcionišu.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula, posle njega Dragan Šormaz. To je poslednji prijavljeni gorovnik po redosledu narodnih poslanika u načelnoj raspravi. Vreme na raspolaganju poslaničkog kluba DSS je 25 minuta.
Ključne institucije - predsednik Republike Srbije i Narodna skupština Republike Srbije - validne su. Vlada Srbije, oslonjena na vrlo tanku podršku javnosti, a štampa već ističe da je ovakav Predlog zakona razigrao kladioničarske kvote, uz opasku da i u parlamentu Srbije postoje transfer liste i prelazni rokovi. Po ovakvom Predlogu zakona se oduzimaju mandati poslanicima. To predstavlja veštačko prekrajanje izborne volje građana. Poslanički klub DSS je za izbor poslanika, prema stanju koje je postojalo u decembru 2000. godine, posle izbora za ovu skupštinu. Dakle, branimo princip stečenih prava koja se ne mogu ignorisati. Sastav zajedničkog parlamenta treba da izražava volju građana koja je iskazana prilikom izbora poslanika decembra 2000. godine. Mora se voditi računa o srazmernoj zastupljenosti političkih stranaka koje imaju narodne poslanike i to prema stanju na dan konstituisanja Skupštine. Mandat poslanika je stečeno pravo na osnovu izbora. Stečeno pravo ne može biti ukinuto, niti okrnjeno novim normama dok mandat traje. Pravna sigurnost zahteva da se ne narušavaju stečena prava po zakonu. To je jedan od postulata zdrave pravne logike i pravne politike. Neuvažavanje ovog principa dovodi do deficita legitimiteta ili do smanjenja podrške. Pitam se, da li ova iznenadna napetost na jugoistoku Srbije treba da pripomogne da se obnovi podrška vlasti jednim nadolazećim poluvanrednim stanjem. Ovaj predlog zakona ima prikriveno retroaktivno dejstvo, kao da se želi da parlament zajedničke države liči na ovu skupštinu, a ova skupština sve je više mesto u kome se samo pritiska dugme za glasanje, a ni o čemu ne odlučuje. Odlučuje se na drugim mestima. Tu nema parlamentarizma. Imam utisak da se ovim predlogom zakona vraća u igru teorija da je pravo volja vladajuće klase.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Poštovani narodni imenovani poslanici, poštovana predsedavajuća, spremio sam, sa jednim vrsnim pravnikom iz stranke, pet stranica gusto kucanih, štampanih, da pokušam ovde da objasnim zašto je ovaj peredlog zakona nelegitiman, zbog čega je nelegalan, zbog čega nije dobar, zbog čega je loš. Ali, nažalost, ova današnja rasprava me je navela da pola toga ižvrljam i da pokušam nešto da kažem običnim jezikom, kako bi ljudi koji gledaju prenos razumeli zašto je predlog DSS da se kao jedini validan osnov za posredan izbor poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore upotrebe i iskoriste rezultati izbora iz 2000. godine i sastav parlamenta u tom periodu. Ovakvo celodnevno nervozno ponašanje predlagača zakona me je nateralo da razmislim kako bih dokučio razloge za toliku nervozu. Čini mi se da je prvi razlog to što je ovakav predlog zakona, pre svega, kršenje predizbornog obećanja, koje je dato 2000. godine građanima Srbije, kada je rečeno tim istim građanima koji su za nas glasali: izaberite nas sad, udružili smo se, nas 18, da srušimo Slobodana Miloševića, da donesemo sistemske zakone, one najvažnije, da donesemo novi Ustav Srbije, u roku od godinu i po dana da raspišemo nove izbore i onda svako po svom guberu da bude zastupljen u parlamentu. Od toga se odstupilo. Nismo svi lagali. DSS se od prvog dana i ovog saziva parlamenta za to zalagala. Nažalost, ovi drugi nisu tako nešto prihvatili. Urađeno je potpuno suprotno. Ovi drugi su, naravno, ostatak DOS-a već sada. Šta se radi sve vreme? Pa, naravno, kao i svaka vlast i ova izvršna vlast u Srbiji pokušava da za sebe stvori dobar ambijent, pa tek onda sa tako stvorenim ambijentom pokušaće da uradi nešto više na narednim izborima. I, rade ljudi šta rade. Međutim, jedna stvar im nije jasna. Pokušaću da im kažem jednostavno, jednom rečenicom da se obratim tom ostatku ostatka DOS-a, na isti način na koji se nama obratio ovde samozvani premijer, a inače po našem zakonu predsednik Vlade Republike Srbije - nećete nikad imati dobar rezultat i nećete nikad pobediti na izborima, bili oni 2003, bili 2004; neće vas narod. Džabe vam je. Zaista sam se iznenadio poslednjim nastupom gospodina Jovanovića, jer koliko znam o demokratiji, izborna volja svakog građanina je svetinja. Ona je svetinja za svakog člana DSS i za nas je izborna volja svakog građanina, koji je i za vas glasao, svetinja. Čini mi se da je ovim nastupom gospodin Jovanović izneverio sve one građane s kojima i radi kojih je, kada je čak imao retku hrabrost da sa desetak ljudi šeta ulicom Beograda, branio nečiju izbornu volju. Ovo je klasičan primer kako može čovek da bude iskvaren od vlasti. Borio sam se na moj način, gospodin Jovanović na svoj. Poštovao sam to što je radio, ali on je izgleda veoma brzo zaboravio šta je radio. Imao bih pitanje za neke političke stranke koje ovo podržavaju, da razmisle, pre nego što sutra budu glasale, zašto će glasati za ovakav predlog, da razmisle večeras pa do sutra, jer je jutro pametnije od večeri. Meni je jasno zašto će PDS glasati za ovaj zakon, to malo što ih ima, treba Perišić da bude opet poslanik, da ne izgubi mandat, da ne izgubi imunitet. Šta će kada bude morao da ide pred sud? Jasno mi je zašto će podržati Građanski savez Srbije - imaju više funkcija nego što imaju članova stranke. Ali mi nije jasno zašto će podržati Demohrišćanska stranka Srbije. Na primer, danas je izašlo u dnevnoj štampi - 70% građana Srbije jeza samostalnu Srbiju. Oni su jedina politička stranka koja se za to zalaže. Kada je bolji trenutak za vas, gospodo iz Demohrišćanske stranke Srbije, ako ne sada da se raspišu izbori i da izađete samostalno na izbore? Ne znam kada će vam biti bolji trenutak, ako ne sada. Lepo nas sve razvalite na izborima, pobedite i budete vi vlast. Što da imate par ministara, ako možete da imate celu vladu? Radi toga vas pozivam da razmislite noćas i da sutra glasate protiv ovog predloga zakona. Imam jedno pitanje za velike pravne stručnjake iz Demokratske stranke. Jedan od njih je predsednik Zakonodavnog odbora, a drugi predsednik Administrativnog odbora, gospoda Pajtić i Ristić. Imamo sada ove poslaničke grupe "Srbija" i Narodni socijalisti, pa me interesuje ako neko od narodnih socijalista, ko je poslaniku Republičkom parlamentu, na ovaj način, ako prođe vaš predlog zakona, postane poslanik u tom saveznom parlamentu, podnese ostavku iz zdravstvenih razloga, sa koje liste će i po kom zakonu taj poslanik biti zamenjen u Republičkom parlamentu. Na primer iz "Srbije", gospodin Živko Selaković je stariji čovek, srce je slaba stvar, nešto se desi, ko će i sa koje liste u Republičkom...
Molim vas, narodni poslaniče, da obratite pažnju na način kojim se obraćate drugim narodnim poslanicima, uz puno razumevanje emocija koje vas nose. Dobro zdravlje i želja za dobrim zdravljem svih nas se podrazumeva. Ni u šali, ni u metafori molim vas da ne upotrebljavate takve primere.
Meni je jasno da prvi put kada ste prekršili zakone, Ustav, niste bili kažnjeni, nastavili ste to da radite, svakodnevno to radite i mislite da nikada nećete biti kažnjeni za to. Reći ću vam neke rečenice, koje naravno nisu moje, neki pametniji i umniji ljudi su ih napisali, pa pokušajate da razmislite o tome isto do sutra: Niko nije konačno pao, a da ne može da se vrati. Ima nade i za vas. Ima nade za vas, možete da se vratite, da postanete ljudi, ali čovek mora da bude odgovoran za ono što čini i ta odgovornost je...
Molim vas narodni poslaniče, obraćate se celoj Narodnoj skupštini i izraz da bilo šta treba da se učini da Narodna skupština postane skup onih "koji postaju ljudi" je nedopustiv i izričem vam prvu opomenu.
Pokajte se, pa nećete biti kažnjeni. Ako se ne pokajete, to što ćete biti kažnjeni od naroda, to nije ništa, sigurno ćete biti kažnjeni na prvim narednim izborima, ali one druge kazne mislim da treba više da se pazite.
Nemate pravo na repliku i molim vas da nastavimo dalje. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč pedsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko još nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika Narodne skupštine? Reč želi narodna poslanica Nada Kolundžija, predsednica poslaničke grupe DOS - Demokratska alaternativa.
Poštovana gospođo Čomić, uvažene kolege narodni poslanici, mi naravno možemo uvek da biramo ugao sa stanovišta naših stranačkih interesa, širih, užih, da više odgovara nama i uvek je neko nezadovoljan, ali je malo uvreda za inteligenciju da su nezadovoljni oni što su pravili zakone koji nemaju ni "d" od demokratije, a pri tome nas sada prozivaju i uče nas o demokratiji. Dakle, možemo da kažemo da ovaj zakon možda ne odražava na najbolji način ono što je izborna volja, ali zaista se postavlja pitanje šta je izborna volja građana na izbornoj listi koalicije, kako se meri, koliko procenata kome pripada. Nema nikakvog spora da neki tačno znaju šta je izborna volja koju su oni ostvarili na izborima i to niko ovim zakonom nije doveo u pitanje, koliko znam. Niko, dakle, nije ugrožen. Naravno, ovde su nas sve nazivali raznim imenima i prosto mislim da ne treba komentarisati. Oni time govore o sebi, a ne o nama. Takođe je za nas veliki problem, kao poslaničku grupu koja se trudi da doprinese onome što je nekakav zajednički napor i cenimo svačiji napor da se nešto bolje uradi ovde, da sedimo ovde i da slušamo najružnije stvari koje nam upućuju oni koji su nam ružne stvari radili deset godina. Zato je lustracija potrebna. Nažalost, nismo to uradili, ali se nadam zaista da ćemo to ipak do kraja uraditi.
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Rodoljub Šabić.
Uvažene dame i gospodo, Vlada je dala podršku Predlogu zakona koji je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Pismeni izveštaj ste dobili i nisam izašao sa namerom da ga šire obrazlažem, pošto je rasprava izazvala dosta učesnika, izneti su različiti argumenti i sama činjenica da Vlada daje podršku predlagaču naravno ne znači da će zakon biti usvojen, jer mu treba vaša podrška. Dakle, usuđujem se da pokušam, poštujući sve argumente koji su izneti, da vas podsetim na nekoliko stvari bitnih za odlučivanje. Mi smo suočeni sa posrednim izborima. Ne voljom bilo koga od vas. Verujem dakle da je malo ko, čak da niko u ovoj sali nije bioza to da se poslanici u tu skupštinu biraju na posrednim izborima. To je bila cena očuvanja zajednice sa Crnom Gorom. Nažalost, mi takve izbore moramo sprovesti. Dakle, to su posredni izbori. Mi danas o tome ne možemo odlučivati. Čim tu činjenicu prihvatimo kao takvu, kao nešto neprimenjivo, ako onda otvoreno i pošteno sagledavamo sve sa čim smo suočeni kao sa posledicom te činjenice, moramo da prihvatimo jednu tezu koju je malo pre kolega Jočić s pravom rekao, da je to jedan u osnovi atavistički instrument i da pozivanje na stvarnu volju naroda na posrednim izborima jednostavno nije realno. Nisu posredni izbori mehanizam za pokazivanje stvarne volje naroda. Ono što je bila stvarna volja naroda pokazano je na izborima za Veće građana i Veće republika Skupštine Savezne Republike Jugoslavije. Međutim, te države više nema, te skupštine nema, a mi kreiramo skupštinu jedne zajednice, ponavljam, na posrednim izborima. Prema tome, izbori 2000. jesu bila volja naroda, poslednja za koju znamo, ali svi takođe znamo da to više nije takva volja, ona je drugačija. Međutim, ponavljam, mi smo suočeni sa posrednim izborima. Gospodo, da podsetim na još jednu stvar, budući da je dosta govoreno o volji naroda i govoreno je o subjektivitetu poslaničkih grupa. Svaki put kada je ovaj parlament, a dosta dugo je to radio, birao poslanike ili u ranije vremena delegacije u Veće republika ili Veće republika i pokrajina SFRJ, odnosno SRJ, to je malo pre kolega Nikolić analizirao, svaki put su predlagači po važećim zakonima Srbije bile upravo poslaničke grupe. Samo vas na to podsećam. Kolega Nikolić je malopre korektno citirao zakonske odredbe iz nekoliko zakona. Naravno, voljom većine ćete odlučiti.
Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Zoran R. Anđelković, zamenik predsednika poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, danas je bilo dosta reči o ovom zakonu. Verovatno je mnogo toga iscrpljeno ili je sve iscrpljeno. Ne bih uzimao na kraju reč da se u ovoj ponovljenoj raspravi nije nekoliko pitanja otvorilo. Kada nema argumenata obično, a gotovo iz istih usta, uvek od istih pojedinaca poteže se argument šta je to bilo u prethodnih deset godina i to od onih koji bi u svojoj stranci prvo trebalo da rasprave šta su to njihovi lideri tih prethodnih deset godina radili. Ako bi o tih deset godina neko ovde u sali trebalo da raspravlja, onda niko toliko na državnim i partijskim funkcijama nije bio kao lideri onih pojedinaca koji ovde za govornicom govore o prethodnih deset godina. To je gospođi vrlo dobro poznato. Šta je bilo prethodnih deset godina, ne može da se uporedi u odnosu na ove dve godine. Mi sada pričamo o ove dve godine. Ministar Šabić je ovde rekao jednu istinu, a to je ono što smo mi predložili kao zakon, da se izborna volja građana Srbije za izbor poslanika u državnoj zajednici tretira u odnosu na septembar 2000. godine, a to je za Veće republika i Veće građana. To je tačno. Naravno, argument da se to ne uvaži jeste činjenica, prvo, da smo mi dobili mnogo poslanika i to ne odgovara DOS-u, ne govorim ministre za vas. Drugo, kao glavni argument koji se javno ističe, to je da u Crnoj Gori DPS nije učestvovao na izborima, pa po toj logici ne bi učestvovao ni u izboru ovih poslanika. Ustavna povelja ne zabranjuje da se ta izborna volja iz septembra 2000. godine uzima. Mi nismo ni na tome insistirali. Mi samo insistiramo da se jedna izborna volja, ako nije septembarska, onda decembarska, poštuje do kraja i da se vodi računa o toj izbornoj volji. Ovde je pomenut i argument da se na taj način vršio izbor poslanikau Veće republika. Moram da kažem da se izbor poslanika u Veće republika, kao i u odbore Skupštine, uglavnom vršio dogovorom šefova poslaničkih klubova na osnovu procenta dobijenih glasova, sem onih koji nisu hteli da učestvuju u tome. To je drugo pitanje, kao što ni sada ne učestvuju radikali u odborima. U principu, dogovorom šefova poslaničkih klubova na osnovu procenta dobijenih glasova. To je potpuno sigurno. U krajnjem slučaju, u tome sam učestvovao kao šef poslaničkog kluba. Tomo, ti to vrlo dobro znaš, zajedno smo učestvovali u tome. Na osnovu toga se vršio raspored broja dobijenih mandata i u odborima, pa i u Veću republika. U tome i jeste suština. Video sam da su nam ovde odbijeni neki amandmani sa obrazloženjem da nisu u skladu sa Ustavnom poveljom. To je u članu 3, gde se govori upravo o poštovanju volje birača na decembarskim izborima 2000. godine. To ni u članu 3, kako je ovde zapisano, nije izričito zabranjeno. Nije u članu 3. zabranjeno da političke stranke, koje su dobile odgovarajuće biračko telo i odgovarajuću podršku birača decembra 2000. godine, predlažu kandidate za izbor poslanika. To u članu 3. uopšte nije. To se ovde objašnjava tek u članu 5, gde se daje Administrativnom odboru da odlučuje koliko će ko da ima poslanika. Imajući u vidu iskustva sa Administrativnim odborom u poslednjih pet-šest meseci, koji u stvari sam bira i određuje broj poslanika, teško je poverovati ili, bolje reći, može se čak dogoditi da neke poslaničke grupene budu zastupljene i danemaju poslanike. Zbog toga mislimo da je važno da poslanička većina uvidi potrebu da se uvaži izmena u članu 3. i u članu 5. i da se prihvati da politička volja birača iz decembra meseca 2000. godine bude uvažena u izboru poslanika za državnu zajednicu Srbije i Crne Gore.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija. Znam da je ovo pred kraj popodnevnog dela sednice, da je prisutan i umor i pad koncentracije, ali molim vas da u tišini i uz uvažavanje saslušamo govornika. Poslaniče, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog ovog zakona je izazvao određene negativne strasti. Jedini razlog za to je sadržan, po našem viđenju stvari, u članu 5. zakona o izboru poslanika. Dakle, mi još jednom ističemo da poslaničke grupe ne mogu biti politički subjekti. Poslaničke grupe nisu učesnici u izborima. One se formiraju. Ako poslaničke grupe ne predstavljaju izbornu volju građana, onda su i rezultati izbora na neki način lažirani. Iz tog razloga poslanička grupa Nove Srbije neće podržati ovaj zakon ukoliko većina ne prihvati naše amandmane. Naši amandmani se tiču upodobljavanja člana 5. i člana 3. predloženog zakona. Naravno, ostale intervencije bi bile samo tehničke, leksičke ili jezičke prirode. Još jednom naglašavamo da zaista nije dobro za aktuelnu vlast da počinje da liči na onu staru. Neka vlast bude autentična i neka narodna volja bude poštovana do kraja.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Predlagač? Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predlagač akta.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ipak postoji još prostora za argumentaciju, uprkos svemu onome što je rečeno tokom današnje rasprave. U svim tim stavovima prepoznajem jedan suštinski problem i ignorisaću sve ono što je mnogo više domen nekorektnosti nego skupštinskih dijaloga. Dakle, jedina ozbiljna prepreka na putu skupštinskog konsenzusa oko ovog zakona nije u statusu predlagača, odnosno ne u tome da li je predlagač stranka, koalicija, poslanička grupa ili sam poslanik, već je zapravo jedina ozbiljna skupštinska dilema trenutak koji će se uzeti kao kriterijum za podelu mandata. Ne postoji nijedan matematički model kojim se mandati mogu deliti kroz poslaničke grupe, poslanike, stranke ili koalicije, a da taj ishod bude drugačiji u jednom ili drugom slučaju, zaviseći od predlagača, bilo da su stranke predlagači, bilo da je koalicija predlagač, bilo da je jedan poslanik ovog parlamenta predlagač. Uvek će postojeći odnosi iz parlamenta biti preslikani, jer za takve stavove i takve odluke glasa većina. Jedino ozbiljno je pitanje tog vremenskog kriterijuma, da li će se u obzir uzeti situacija iz decembra 2000. godine ili situacija u trenutku u kome se održavaju ovi posredni izbori. Mi smo se, kao predlagači ovog zakona, opredelili za ovo drugo rešenje, dakle za situaciju koja je karakteristična za ovaj trenutak, pre svega zbog toga što mislimo da ona proizvodi manje štete od vezivanja za datum održavanja republičkih izbora, dakle za decembar 2000. godine; manje štete, veoma konkretno, zbog sledećih činjenica - u pravu su oni poslanici koji su, obrazlažući svoj stav i vezujući ga za decembar 2000. godine, rekli da je tada RIK verifikovala samo četiri liste: DOS-a, SPS-a, SRS i SSJ. Imajući u vidu taj vremenski događaj, jasno je da bi se danas, kao ovlašćeni predlagači, mogli pojaviti jedino ovlašćeni predstavnici te četiri izborne liste. Dakle, ne ovlašćeni predstavnici stranaka koje su činile te izborne liste, već samo ovlašćeni predstavnici te četiri izborne liste. Paralelno s tim, predložili smo drugi model, model koji se vezuje za ovaj trenutak, dakle za postojeće skupštinske odnose. Kao što vezivanje ove odluke za decembar 2000. ima svoje loše posledice, tako i vezivanje našeg zakona, odnosno kriterijuma za ovaj postojeći trenutak ima svoje negativne posledice. I u jednom i u drugom slučaju moramo se koristiti političkim pragmatizmom, jer su pravno utemeljene i jedna i druga odluka - odluka o decembru kao kriterijumu pravno je utemeljena u izbornoj volji građana i u odlukama RIK-a, kojima su potvrđene određene izborne liste. Odluka koju vezujemo za postojeći trenutak utemeljena je u Ustavnoj povelji i igonorisanje postojeće situacije zapravo bi za posledicu imalo nove sukobe i dileme unutar postojećih lista, s obzirom da je u međuvremenu došlo do podele. Dakle, i u prvom i u drugom slučaju nema apsolutno prihvatljivog rešenja. Stoga se danas postavlja jedno razumno pitanje, čak više ne ni političko - da li mi možemo da stvaramo budućnost na osnovu prošlosti ili na osnovu onoga što je naša realnost. Mnogo ćemo manje pogrešiti ukoliko je budemo stvarali na osnovu onoga što je naša realnost, nego ukoliko gurnemo glavu u pesak i donesemo odluke kojima ćemo se vezati za političku prošlost i odnose od pre dve godine. I u jednom i u drugom slučaju praktično je oštećena samo jedna partija i tokom rasprave se videlo da je to SPS, koja svoje probleme rešava već godinu dana, delimično i pred Parlamentom, kroz Administrativni odbor, ali koja svoj problem u Parlamentu ne može rešiti konačno, bar ne dok se ne dobije konačni stav Ustavnog suda Srbije. Jer, nemoguće je jednoj partiji u parlamentu, bilo da je reč o SPS, SSJ ili Novoj Srbiji, priznati da je ona suvereni vlasnik poslaničkog mandata, a ne sam poslanik koji ga nosi, a u drugom slučaju, u slučaju naše koalicije, takvo pravo izuzeti i oduzeti nam tu vrstu slobode koju dajemo nekome drugom u ovom parlamentu. Bar u tom slučaju moraju važiti isti principi za sve. Ako se DOS odrekao tog prava i uvažio potrebu Ustavnog suda Srbije da još jedanput razmatra ustavnost Zakona o izboru narodnih poslanika, u njegovom članu 88, onda se istovremeno od nas ne može tražiti da za druge prihvatimo neki drugačiji princip kao osnov. I, dok mi budemo poslanička većina, dok mi budemo većina u Administrativnom odboru, važiće isti aršin za sve. Dakle, jedini razuman i celishodan predlog jeste da mandatima u parlamentu mogu da raspolažu stranke, koalicije i političke organizacije koje su učestvovale na izborima i koje su predstavljene u Skupštini. To je upravo rečeno u članu 3. Primetio sam primedbe i navodnu protivrečnost u odnosu na član 5, ali član 5. definiše sam način izbora poslanika, odnosno srazmeru kojom će poslanici biti predstavljeni u novoj skupštini državne zajednice. Da li je sve ovo najsrećnije rešenje; rekli smo da nije, i to smo rekli onda kada je o tome trebalo govoriti, dakle kada je usvojena Ustavna povelja. Ali, ovaj parlament je dobio tu ustavnu povelju kao dokument koji se može prihvatiti i odbaciti. Prihvatanje je nudilo, mi verujemo, kvalitetnu mogućnost. Odbacivanje nije nudilo ništa više do produbljivanja problema koji su ionako postali nepodnošljivi. Prema tome, u svemu onome što je rečeno zapravo je samo potvrđena potreba reformisanja i državne zajednice i Srbije, odnosno potvrđena potreba za postojanjem, egzistiranjem one poslaničke većine koja je spremna da taj posao uradi. Plašiti DOS Srbije narodom i građanima je unapred uzaludan posao, jer smo mi uvereni da sve ovo radimo upravo u interesu tog naroda i tih građana. Podsećati nas na ono što smo mi nekada radili je takođe uzaludan posao, jer smo mi bili akteri tih događaja, a onima koji danas o tome govore, neko je to opisivao i prepričavao, jer njih tada nigde nije bilo. Ni kada nas je bilo 10 na Trgu republike, ni kada nas je bilo milion ispred Skupštine Jugoslavije, nikada tih ljudi koji danas iz tog političkog posla izvlače neku korist nije bilo pored nas. I, pošto smo taj posao mogli da završimo i 1999. i 2000. godine, spremni smo da ga završimo i danas i da građanima Srbije kažemo - jeste, preuzeli smo odgovornost za rešavanje haosa koji je nasleđen, koji je posledica najrazličitijih uticaja, ne samo želje naših prethodnika da unište ovu zemlju, i u tom poslu, ukoliko nemamo podrške, očekujemo bar fer odnos, koji neće biti postavljanje nepotrebnih prepreka. Jer, bilo je dovoljno reći u decembru 2000. da ne želite da budete više u DOS-u, jer ste u DOS-u bili samo zbog toga što ste želeli što pre da ga srušite, bilo je dovoljno reći da ne želite da radite u Ustavnoj komisiji na Ustavnoj povelji, jer ste u toj komisiji učinili sve da ta ustavna povelja nikada ne bude usvojena. Bilo je dovoljno reći da ne želite da glasate za Ustavnu povelju, umesto što ste za nju glasali u Komisiji, a potom pokušali da je srušite 27. januara ovde u Parlamentu. I danas ponovo pokušavate da je srušite samo zbog toga što mislite da je politička sudbina jednog čoveka ili jedne stranke vredna koliko politička sudbina dve republike, Srbije i Crne Gore. Još jedanput dugujemo izvinjenje onim građanima koji misle da je njihova izborna volja povređena. Naša namera nije bila da bilo kome osporavamo izborno pravo, baš naprotiv, ali u postojećim prilikama zaista je nemoguće posle tri godine izmeriti tu izbornu volju, pogotovo unutar jedne koalicije i reći - ko je 23. decembra glasao i za šta je glasao. Da li je 23. decembra neko unutar naše koalicije glasao za ono što stvaramo mi danas ili za ono što je moglo da se stvori, utvrdićemo na prvimneposrednim izborima za tu državnu zajednicu za dve godine; i dajte, pružite priliku onima koji žele da rade da mogu nešto da urade, jer je i bez vas dovoljno problema. Ako zavisi samo od vašeg problema, budite sigurni da ćemo uprkos tome sve uraditi.
Reč ima narodni poslanik Zoran R. Anđelković, pominjanje stranke, replika u ime poslaničke grupe SPS. Izvolite.
Dame i gospodo, nije dovoljno reći da je jedino oštećena SPS, a naročito nije dovoljno reći da se to pitanje ne može rešiti dok Ustavni sud Srbije ne raspravi član 88. Da li će Ustavni sud da raspravi taj član 88. ili neće, to nas uopšte ne interesuje. Mi uopšte ne tražimo da se taj član raspravi, niti tražimo, niti želimo, niti nas uopšte interesuje, niti je Ustavni sud o tome raspravljao. Dok taj član zakona važi, ovaj parlament ima obavezu da ga poštuje. To je suština. DOS se odrekao svog prava da on menja svoje poslanike. Iz kojih razloga? Iz svog nemanja hrabrosti ili zato što je neko iz inostranstva pozvao i rekao, nemojte to da uradite, ili zato što ne mogu da se dogovore. To je vaša stvar i to nas ne interesuje. Vi kažete: ne možete tražiti vi od nas da mi otpoštujemo član 88. Zakona i da vam vratimo mandate, kada to ne radimo za nas. To što ne radite za vas, to je vaša stvar. Naše mandate vratite, jer to su naši mandati. A vi ako hoćete, izbacite koga god hoćete, to je vaša stvar.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Da.) Narodni poslanik Dragan Šormaz nema prava na repliku, definitivna odluka po Poslovniku. Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija, pravo na repliku po osnovu pominjanja političke stranke. Izvolite.
Zaista sam mislio da se gospodinu Jovanoviću izjava, da je zakinut mandat samo SPS-u, prosto omakla zbog njegove mladosti i neopreznosti. Budući da on tu izjavu po drugi put ponavlja, opominjem ga, neka lepo izračuna: gospodine Jovanoviću, ovim predlogom zakona zakinuli ste mandat i Novoj Srbiji. Činjenica što vi smatrate sada sa naknadnom pameću da su pojedinci vlasnici mandata je prosto stvar koju mi sada osporavamo. Samo vam ističemo da je Nova Srbija vlasnik svoje poslaničke kvote. Prosto, ta navika otimanja i ovako sitnog potkradanja unutar porodice uzela je neke razmere epidemije. Prvo ste nam zakinuli u Saveznom parlamentu. Imali smo mi gospodine Jovanoviću i u Saveznom parlamentu tri poslanika. Jednoga nema. Uzeli ste nam mandate u Gradskoj skupštini i sada ih nema. Ovde su sve poslaničke grupe od manjeg značaja, odnosno stranke u okviru DOS-a imale su kvotu 9, kao i Nova Srbija. Samo je jedan mandat Nove Srbije ispario i ostalo je 8. Sada to smanjujete na pet. Mi vas samo opominjemo, nemojte to da činite, zadržite te mandate, ali čuvajte našu poslaničku kvotu zarad dobrih odnosa i zarad poštenja. Konačno, vaša stranka je plasirala jednu doskočicu na nekim izborima "Pošteno". Da li ste se vi to šalili?
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe Narodni socijalisti, narodni poslanik Dragan Tomić.
Poštovana gospodo narodni poslanici, mislim da je već kraj rasprave o ovom predlogu zakona. Mnogo se ovde govorilo o izbornoj volji, a ispada u dobrom delu da je ona privatna svojina pojedinaca. Zaboravlja se šta znači u stvari izborna volja i pravo nekoga da glasa za neku listu. Promenjene su teze i kada su u pitanju socijalisti, sigurno niko nije glasao za Zorana Anđelkovića, a to je jedna činjenica, jer smo svi bili na listi čiji je nosilac bio Slobodan Milošević. Zoran Anđelković obično skuplja 200 ljudi, a toliko mu je dovoljno i na taj način vlada celom strankom. Nas petorica ne pristajemo da budemo njegovi privatni poslanici. Kad Vrhovni sud ili bilo koji drugi odluči o tome poštovaćemo volju države, ali ne volju pojedinca koji godinama opstaje u rukovodstvu, a broj birača koji glasa za socijaliste je sve manji i manji. Nije sporno da smo formirali Socijalističku narodnu stranku, formirali smo je s razlogom da se socijalisti ponovo mogu da okupe. Oni se ponovo okupljaju i za to su pokazatelj izbori koji se dešavaju po Srbiji. Nije nam namera nikakav revanšizam, ali o tome šta mislimo i šta želimo, o tome javno govorimo. To što nas drugi stavljaju u svoje privatne ili lične kontekste, to je samo njihov lični problem. Budućnost će pokazati gde će socijalisti biti, ali sigurno neće biti na onom mestu gde sedi Zoran Anđelković. Hvala lepo.
Replika, narodni poslanik Zoran R. Anđelković, replika; osnov za repliku direktno pominjanje po imenu u izlaganju prethodnika.
Naravno, ovde nema ništa lično. Samo ima jedan problem, nažalost i Dragan Tomić je glasao za Zorana Anđelkovića jer je bio pod jedan, pa je on to morao da zaokruži da bi bio poslanik. To je prvi problem. Drugi, 18. januara 4.000 delegata i gostiju su rekli šta je SPS. To je činjenica i to je suština. A 515.000 birača je u decembru dalo glas toj SPS. Da li je malo ili mnogo, mi bismo voleli da je više, da je dva miliona. Tih 515.000 tražimo da se poštuje i od poslanika i od onih koji to više nisu, a sede u ovoj sali.
Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Gospođo Čomić, vi ste povredili sve odredbe Poslovnika koje se tiču hitnog postupka, a posebno član 159. stav 5, koji vam ne dozvoljava da otvorite pretres u pojedinsotima ako nemate izjašnjenje predlagača zakona, nadležnih odbora i Vlade o amandmanima. Za drugi postupak je to moguće, za raspravu u načelu je moguće, ako je po hitnom postupku, da teče bez izveštaja odbora i Vlade, ali raspravu u pojedinostima ne možete da otvorite dok se ne izjasni predlagač akta, nadležni odbori i Vlada o amandmanima na Predlog zakona. Ovo je hitni postupak.
Otvaranje pretresa zakona u pojedinostima je saglasno članu 136. stav 3. i narodni poslanik Tomislv Nikolić je citirao odredbe člana 159. koje se odnose na razmatranje amandmana. Može dati predlog da Skupština odlučuje, ali nije učinjena povreda Poslovnika otvaranjem pretresa Predloga zakona u pojedinostima iz dva razloga. Prvo, što je prigovor učinjen pre obaveštenja koje predsedavajući ima, a tiče se rada ove skupštine u pretresu Predloga zakona u pojedinostima. Drugo, što možete da date predlog da se Skupština izjasni, pošto po stavu 2. čak i da nadležni odbori ne podnesu izveštaj u utvrđenom roku pretres Predloga zakona može se obaviti u Narodnoj skupštini i bez izveštaja odbora. Vlada je u utvrđenom roku dala predloge i mišljenje o Predlogu zakona. Amandman na Predlog zakona koji se razmatra po hitnom postupku može se podnositi najkasnije do početka pretresa, a to je ispunjeno. O amandmanima se izjašnjavaju prelagač zakona, nadležni odbori i Vlada. Predlagač zakona je prisutan u sali i može da se izjasni usmeno tokom sednice. Nadležni odbori tj. jedan nadležni odbor je poslao kompletan izveštaj, izveštaj drugog nadležnog odbora možemo da dobijemo u toku rada, a možete da date predlog da se Skupština izjasni o tome da li hoće da čeka štampani izveštaj Odbora za pravosuđe. Da li hoćete da ... [[komentar narodnog poslanika Tomislava Nikolića iz sale se ne čuje]] Narodni poslanik u razgovoru sa predsedavajućim iz klupe kaže da ne postoji član Poslovnika u kome se navodi da Skupština može da čeka. To nisam ni rekla. Rekla sam da možete da date predlog da se Skupština formalno izjašnjava o Predlogu zakona u pojedinostima, bez obzira što imate informacije da se radi štampanje izveštaja Odbora za pravosuđe, a od Zakonodavnog odbora ste dobili. Predlagač zakona je tu i on na sednici, kao predlagač, može amandmane da prihvata i da odbija. Vlada vam je podnela izveštaj. Dakle, nije bilo kršenja Poslovnika. Da li želite da se Administrativni odbor izjasni?
Da sam znao da ovim predlogom nabijam prst u osinje gnezdo, nikada ga ne bih iznosio. Zaboravite, gospođo Čomić, sve što sam rekao.
Zahvaljujem i konstatujem da je narodni poslanik prihvatio pogrešnu procenu o primeni Poslovnika. Dakle, prelazimo na pretres Predloga zakona u pojedinostima. Naziv Predloga zakona. Na naziv Predloga zakona amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Sikimić i Nada Kolundžija. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć.Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Srđan Sikimić.
Poštovani narodni poslanici, ideja da se interveniše u naslovu zakona potiče iz formulacije koja je sadržana u članu 20. Ustavne povelje i u članu 5. stav 1. Zakona za sprovođenje Ustavne povelje, koji regulišu da države članice državne zajednice biraju poslanike za parlament Srbije i Crne Gore. Iz tog razloga smo smatrali da je potrebno precizirati da se ovim zakonom uređuje izbor poslanika Republike Srbije u budući parlament i zbog toga je i naša intervencija u pravcu preciziranja ovakvog određivanja naslova zakona. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu. Izvolite, reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman ne može da se prihvati i čudi me da ga je predložio neko ko je 10 meseci trošio državne pare da napravi Ustavnu povelju. Ne može zakon da se nazove zakonom o izboru poslanika Skupštine Srbije zato što u prvom sazivu poslanici u Skupštini zajedničke države mogu da budu i poslanici Veća građana i Veća republika, a ovo bi značilo da je naslov zakona u direktnoj koliziji sa njegovim odredbama. I sada tek vidim kako je ta kvaziustavna komisija trošila državne pare na svoje provode.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na član 1. na koji su amandman zajedno podneli narodni poslanici Srđan Sikimić i Nada Kolundžija. Zakonodavni odmor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na član 2. na koji su amandman zajedno podneli narodni poslanici Srđan Sikimić i Nada Kolundžija. Zakonodavni odmor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na član 3. na koji su amandman zajedno podneli narodni poslanici Bojana Aleksić, Đorđe Mamula i Petar Cvetković. Zakonodavni odbor je ovaj amandman odbio. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, podnosilac amandmana.
Članom 3. Predloga zakona kaže se da u raspodeli mandata u Skupštini učestvuju političke stranke, političke koalicije i druge organizacije koje su zastupljene u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Prvi stav ovog člana je potpuno u redu i u skladu sa pozitivnim zakonskim propisima. Međutim, drugi član Predloga kaže - kandidat za poslanika može biti narodni poslanik, a na prvim izborima, podvlačim - na prvim izborima, za poslanike Skupštine i savezni poslanik Veća građana odnosno Veća republika Savezne skupštine. Po ovom predlogu samo na prvim izborima može biti kandidat i sadašnji poslanik Savezne skupštine. Po ovom stavu 2. člana 3. Predloga zakona samo prvi put može biti predložen i poslanik Savezne skupštine, a po članu 20. moguće je zameniti saveznog poslanika kome je prestao mandat. Očigledna je suprotnost člana 3. sa članom 20. Predloga zakona. DSS je dala amandman na član 3. Predloga zakona kojim se u potpunosti menja formulacija ovog člana i pravilno se određuje izbor poslanika u Skupštinu zajednice Srbije i Crne Gore, a koji glasi: "Poslanici se biraju iz reda narodnih poslanika i saveznih poslanika iz oba veća Savezne skupštine. Poslanici se biraju tako da politička stranka koja ima narodne poslanike na dan raspisivanja posrednih izbora bude zastupljena u Skupštini srazmerno broju narodnih poslanika koji je imala na dan konstituisanja Narodne skupštine. Politička stranka samostalno predlaže kandidate za poslanike." Za razliku od jednog nerazumljivog i kontradiktornog predloga člana 3. predlagača, DSS daje amandman, odnosno novu formulaciju člana 3, koja je potpuno razložna, jasna i u skladu sa pozitivnim propisima i važećim zakonima, a naročito Zakonom o izboru narodnih poslanika. Formulacija da u raspodeli mandata učestvuju političke stranke, političke koalicije i druge organizacije koje su zastupljene u Narodnoj skupštini je proklamativna i time suvišna. Uostalom, predlagač zakona od nje odstupa u članu 5. stav 1. Predloga zakona, kojim propisuje da se broj mandata određuje prema poslaničkim grupama. Povezujem tu nelogičnost i naše ukazivanje na to da se i u izbornom procesu za izbor poslanika Skupštine zajednice Srbije i Crne Gore mogu pojavljivati i učestvovati jedino političke stranke i koalicije, a ne poslaničke grupe, koje su samo tehničko organizovanje radi lakšeg funkcionisanja parlamenta. To bukvalno i sam predlagač zakona u svom predlogu priznaje, pa tako stav 1. suprotstavlja drugom stavu člana 3, a takođe i članu 20. predloga. Izbor poslanika u Narodnoj skupštini prema mandatima političkih stranaka u momentu poslednjih održanih izbora 23. decembra 2000. godine je najmanje iz dva razloga daleko pravedniji od biranja poslanika po poslaničkim grupama. Prvi i osnovni, zbog toga što je ovakav način izbora zakonit. Jer, prema Zakonu o izboru narodnih poslanika, pripadnost političkoj stranci je razlog za sticanje i prestanak mandata narodnih poslanika. Potom, jer bi se time regulisale i neutralisale sve nelogičnosti i nezakonitosti u radu i u sastavu Narodne skupštine, a koje su nastale od konstituisanja do raspisivanja izbora za poslanike. Mi smo, takođe, ukazivali da u pogledu poslaničkih grupa može doći do promena, a doći će, ovde su neke poslaničke grupe izmišljene i formirane upravo zbog izbora poslanika. Nakon izbora poslanika će nestati sa političke scene i iz rada ovog parlamenta. Da li to znači da treba, iako je praktično nemoguće, ponovo menjati sastav poslanika u Skupštini Srbije i Crne Gore. Stoga pozivam, zbog pravednosti i zbog zakonitosti, da prihvatite ovaj amandman DSS na član 3. Predloga zakona.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima predsednik poslaničke grupe DSS, narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Dame i gospodo uvaženi poslanici, predloženim amandmanom DSS samo želi da se do kraja ispoštuje Zakon o izboru narodnih poslanika. To je jedna stvar. Drugo, da se do kraja ispoštuje Ustavna povelja. Predloženim članom 3. Predloga zakona kaže se - da poslanici Savezne skupštine mogu da učestvuju samo na prvim posrednim izborima. Šta će se desiti ukoliko, recimo, buduća savezna državna zajednica ne bude mogla da konstituiše svoje savezne organe, pa se ta skupština raspusti, pa se ponovo pređe na posredne izbore. To znači da sadašnji savezni poslanici, iz ovog saziva, neće moći više da budu kandidati, s obzirom da se govori samo o prvim izborima. Ovaj član je nejasan i suprotan drgim članovima, suprotan članu 5. i zato postoji velika potreba da se on uskladi, kako ne bismo imali nejasnoće prilikom sprovođenja ovog zakona. Takvih nejasnoća u zakonima koje smo ranije donosili, kao što je Zakon o izboru predsednika Republike i drugim zakonima,ima puno i zato imamo mogućnost da se te odredbe ekstenzivno tumače, da se koristimo raznim analogijama koje su često nepravične, i protivzakonite i protivustavne. Preciziranje odredaba ovog člana od strane poslanika DSS odnosi se na pojašnjavanje, preciziranje i tačno određivanje načina ko može da se kandiduje na izborima i obezbeđivanje kontinuiteta između SR Jugoslavije i državne zajednice Srbije i Crne Gore. U prve dve godine, bez obzira koliko puta budeposrednim izborima konstituisana Skupština državne zajednice, te poslanike iz poslednjeg saziva Saveznog parlamenta SR Jugoslavije stranke mogu da kandiduju. Isto tako, ovaj član je suprotan članu 5. gde se pojavljuju poslaničke grupe. U ovom članu se kaže: "U raspodeli mandata u Skupštini učestvuju političke stranke, političke koalicije i druge organizacije". Verovatno se to misli na sindikat koji je prerastao u Laburističku ili već neku drugu partiju. Ali, to se verovatno odnosi na to. Ova dva člana su suprotstavljena, ne znamo koji će se član kada primenjivati i ko će i kako koji član primenjivati. Ali, očigledna je namera, kao što smo rekli, da se ovaj zakon učini što nejasnijim i da se ostavi mogućnost poslaničkoj većini da sama krojipo svojoj meri i tumači ovaj zakon, kao što smo toimali prilike da vidimo na primeru Nataše Mićić i neraspisivanja predsedničkih izbora. Znači, naš amandman ide u pravcu poštovanja volje građana izražene na izborima 2000. godine, da se ispoštuje volja građana onako kako ona stoji, jer je to za nas realnost. Nema druge realnosti ako želimo da poštujemo i druge zakone i da se ovo tačno definiše, kako bi se omogućilo nesmetano funkcionisanje Skupštine državne zajednice i kako bi se obezbedio kontinuitet između SR Jugoslavije i državne zajednice Srbije i Crne Gore.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Mi ovde ceo dan slušamo prepirke članica DOS-a oko toga kako treba da izgleda ovaj zakon i ko je kriv za situaciju u zemlji. Ali, jedni i drugi se lako složiste oko člana 3. Nisam hteo da pišem amandman na taj član da vam još jednu grešku ispravimo, ali ću sada da vam ukažem na nju. Naime, predlagač je stavom 2. člana 3. predvideo da na prvim izborima za poslanike nove Skupštine kandidat može da bude i savezni poslanik Veća građana, odnosno Veća republika Savezne skupštine. Podnosioci ovog amandmana su to zbrisali, preneli u prvi stav da to mogu da budu i narodni i savezni poslanici. Sada vas lepo pitam, pošto treba poštovati volju građana: što niste za Vojislava Koštunicu predvideli da može da bude poslanik. On sad nema šta da radi. Nema ni funkciju, nema ništa. Što niste bili humani da napišete: na prvim, bar, izborima i predsednik SR Jugoslavije može da bude kandidat za poslanika. Nema smisla, stvarno. Još bi ga stavili na ono - zapošljavanje i obrazovanje. Stvarno nema smisla. Vi možete to još da ispravite. Tu je i predstavnik Vlade i predstavnik predlagača. Da nije bilo njega, niko od vas ne bi bio ni predsednik Vlade. Tu je Pajtić i Ristić. Sve vas je ovde doveo Vojislav Koštunica. Učinite mu, neka bar u prvom sazivu, zajedno sa Mićunovićem, bude poslanik, pa koliko Mićunović, toliko i on, da raščistimo sa tim DOS-om i završimo posao.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na amandman na član 3. koji su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Sikimić i Nada Kolundžija. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Todorović, Joca Arsić, Toma Bušetić, Zoran R. Anđelković, Sreten Mitrović, Ljubomir Mucić, Dragan Jovanović, Žarko Obradović, Đura Lazić, Dušan Cvetković, Hranislav Perić, Slobodan Tomović i Rade Bajić. Zakonodavni odbor je odbio ovaj amandman. U ime podnosilaca amandmana reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, grupa poslanika SPS je podnela amandman na član 3. dekreta o imenovanju narodnih poslanika, koji je podneo gospodin Čedomir Jovanović. Nije lapsus. Nisam pogrešio, jer nije reč o zakonu, već je reč o dekretu i imenovanju narodnih poslanika. Zakonom ovo može da zove samo neko kome sprovođenje vlasti leži tako da ga sprovodi samo golom silom. Inače, reč je o pravom dekretu gde se radi o imenovanju. Da je predlagač zakona imao hrabrosti, on bi skupio punu hrabrost i napisao bi u jednoj rečenici - poslanici u novoj skupštini državne zajednice biraju se tako što Zoran Đinđić napravi spisak poslanika [[Žagor...]] , a predsednica Skupštine Nataša Mićić i gospodin Boško Ristić, predsednik Administrativnog odbora, udare pečat na taj spisak. To bi bilo mnogo poštenije prema građanima Srbije, jer građani Srbije su shvatili da će na taj način da budu određivani poslanici. Član 3, na koji smo mi podneli amandman, glasi: "U raspodeli mandata u Skupštini učestvuju političke stranke, političke koalicije i druge organizacije koje su zastupljene u Narodnoj skupštini Republike Srbije". Ovakav tekst je ostavio prostora za manipulacije, odnosno za sve ono što je gospodin Ćirković fantastično objasnio. Znači, DOS je prvo krenuo od broja mandata koji mu treba, pa je onda odredio način izbora. Gospodin Ćirković je to danas fantastično nacrtao. Ovakav tekst zakona daje im stravičnu mogućnost za primenu člana 88, odnosno za stravičnu selekciju tog člana. Građani Srbije to fantastično znaju, jer se pitaju gde su poslanik Selaković, poslanik Karaičić, poslanik Tomić, poslanik Bajčetić, koji su bili članovi PDS-a; u momentu kada im je oduzet mandat, kada su isključeni iz stranke, sutradan je zasedao Administrativni odbor i po članu 88.im oduzeo mandate. Gde je poslanik Novković iz Saveznog parlamenta, koji je po analogiji člana 88. napustio Demokratsku stranku i odmah mu je uzet mandat, dat je nekom drugom. Svakodnevna su oduzimanja mandata po analogiji u opštinskim skupštinama, govorio je o tome gospodin Petrović iz Stranke srpskog jedinstva. Svakog dana možete da nađete po tri oduzeta mandata po članu 88. Mi smo predložili da u raspodeli mandata u Skupštiniučestvuju političke stranke i političke koalicije, koje su u okviru odgovarajuće izborne liste učestvovale na republičkim i parlamentarnim izborima 2000. godine, a koje su na osnovu rezultata tih izbora zastupljene u Narodnoj skupštini Republike Srbije na dan konstituisanja. Šta smo hteli? Hteli smo da sprečimo dolaženje do većine i do poslaničkih mandata trikovima, jer DOS je u proteklo vreme pred očima cele domaće javnosti, primenom trikova, od 120 mandata napravio 130, ali za te trikove smo znali samo mi u domaćoj javnosti. BBC je skorou jednoj emisiji proglasio za najuspešniji trik meseca trik Dejvida Koperfilda, koji je od jednog zeca napravio tri. Verovatno nisu čuli za ovaj trik, da je neko od 120 poslanika napravio 130. Možda su i čuli, ali smatraju da otkako su Feničani izmislili novac to i nije neki naročit trik. Znači, cilj ovog amandmana je bio da se izborna matematika, o kojoj je Ćirković govorio, spreči, da se dođe do egzaktnog načina za poštovanje volje birača, odnosno da se poslanici ne biraju po poslaničkim grupama, nego da se biraju po listi koju je dala izborna komisija na decembarskim izborima. Nadam se da ćete ovaj amandman da usvojite. Neko je lepo rekao da imate vremena za popravku, nije kasno, a trikove možete da nastavite i u Saveznoj skupštini. Nije toza vas nikakav problem. Razumem da se vlast ne predaje lako. Prema tome, imam opravdanja za vas, ali je pitanje da li građani to mogu da razumeju.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Ovim završavamo popodnevni rad današnjeg dela sednice, uz obaveštenje da će se nastavak 39. sednice Odbora za pravosuđe i upravu održati 13. februara u 10,00 časova, u sali na drugom spratu. Sednicu nastavljamo sutra pre podne, u četvrtak, 13. februara, u 10,00 sati, raspravom o Predlogu zakona u pojedinostima - na redu je amandman na član 3. koji su podneli narodni poslanici Zoran Ćirković, Zlata Đerić i Miodrag Stamenković. Hvala vam.