Poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pitanja su za ministra poljoprivrede i ministra zdravlja. Prvo, zbog različitog tumačenja novog Zakona o bezbednosti hrane, koji je stupio na snagu 10. juna, Sanitarna i Veterinarska inspekcija u Beogradu već preko mesec dana ne vrši kontrolu lako kvarljivih namirnica, kao što su meso, mlečni proizvodi, jaja, sladoled i drugo, prebacujući jedni na druge odgovornost da je to nadležnost ove, a ne one inspekcije. Pitam - kada će ova dva ministarstva uspostaviti redovnu i kvalitetnu kontrolu ovih lako kvarljivih namirnica koje mogu izazvati teške posledice za zdravlje? Drugo, gotovo svi proizvođači pakovanih mlečnih, a i nekih drugih proizvoda, deklarišu nenormalno duge rokove upotrebe, tako da ti proizvodi nisu za korišćenje iako je rok za upotrebu nekada još celih 10 do 15 dana. Lično sam jutros morao da bacim jogurt kome je rok 5. avgusta, a on već sada nije za upotrebu. Kakve se mere preduzimaju da do ovog ne dolazi jer su građani prisiljeni da bacaju pre roka takve neupotrebljive proizvode, izlažu se šteti i nepotrebnim troškovima?
Reč ima narodni poslanik Riza Halimi, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe manjina.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo ću postaviti pitanje ministru Dačiću, ministru policije. Pored veoma visoke koncentracije vojnih i policijskih snaga, u Preševu i Bujanovcu se veoma često dešavaju incidenti slični ili još teži od poslednja dva incidenta u poslednje dve nedelje. Što je indikativnije, većina ovih incidenata ostaje nerasvetljena. Pre četiri godine na magistralnom putu Bujanovac - Gnjilane u blizini Končulja ubijena je žena iz obližnjeg sela Turije. Dana 16. februara u centru Preševa imali smo sličnu eksploziju ovoj koja se desila pre neki dan na železničkoj stanici kod Preševa. Pre dva meseca, tačno 23. maja, u dvorištu svoje kuće ubijen je odbornik SO Preševo i vlasnik benzinske pumpe Jusuf Azizi. Kao što vidite, bilo je i daleko težih i tragičnijih incidenata na ovom području, a da to nije privuklo pažnju najviših rukovodilaca države, poput ova dva poslednja incidenta. U nastaloj situaciji neophodno je da ministar Dačić objasni zbog čega ostaju nerasvetljeni svi ovi teški incidenti. Pitanje je kada će se konačno procesuirati ovi zločini? Sigurno je da rasvetljavanju ovih incidenata ne doprinose pretresi kuća pripadnika bivše Oslobodilačke vojske Preševa, Bujanovca i Medveđe, a ti pretresi su izvršeni uz glomazno korišćenje pripadnika Žandarmerije, ali i uz neargumentovane optužbe koje se iznose službeno na njihov račun. Ponoviću poslednji slučaj, jer je poznato da je 26. juna podignuta optužnica protiv određenog broja, mislim da je 16 optuženih, tzv. Gnjilanske grupe. Daće tačan spisak sa imenima i prezimenima i podacima. To je učinjeno nakon šest meseci istražnog postupka. Kako se službeno kaže, bilo je šest meseci pripreme. Mi smo mesec dana nakon toga, ovih dana u Vranju od ministra Ivice Dačića imali prilike da čujemo da se taj spisak proširuje. Pitanje je sada da li je to u redu nakon celokupne tako temeljite pripreme koja je trajala skoro godinu dana da se sada odjednom na jednoj konferenciji za štampu proširuje. Time se onda vrši dodatni pritisak na bivše članove demobilisane OVPMB, koja je dobila amnestiju odlukom Savezne skupštine. To onda doprinosi njihovom preseljavaju iz Preševa i Bujanovca u Gnjilane ili u Prištinu. Time se apsolutno bez argumenata, mislim čak ponekad i paušalno, utiče se na zagrejavanje i podizanje političke temperature. Po meni veoma je važno da sada i odgovarajući državni organi naravno preduzimaju zakonom sve predviđene mere da se javni red i mir čuva na tom području, ali uz zakonom predviđene procedure. Mislim da je apsolutno štetna politizacija i sada opet postavljam pitanje kome: koriste ove politizacije i improvizacije, umesto zakonom predviđenih procedura?
Reč ima poslanik Vladan Batić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje je za predsednika parlamenta. Zašto se u poslednje vreme praktično ukidaju televizijski prenosi popodnevnih zasedanja Narodne skupštine, u vreme kada građani praktično jedino mogu da prate sednice Narodne skupštine? Da li je to, na mala vrata, ukidanje televizijskih prenosa? Zašto je RTS otkupila prava da prenosi biciklističku trku Tur de Frans? To je lepo i poštujem Lensa Armstronga, i Kontadora, i Valverdea, i pratim biciklističke trke. Ali, tom strategijom, na taj način, RTS će da otkupi televizijska prava za – kriket, polo, trke pasa, takmičenja kamena s ramena. Ispašće i ispada – da je sve to važnije od televizijskih prenos parlamenata, na čijem dnevnom redu su izuzetno značajni zakoni iz oblasti informisanja, pravosuđa, školstva, zdravstva, ekologije, urbanizma itd. koji životno odlučuju o egzistenciji mnogih ljudi u ovoj zemlji. Radi se, dakle,praktično o ukidanju televizijskih prenosa, odnosno ponovno traženje odgovora na pitanje od ministra ekonomije i regionalnog razvoja ili ministra opšte prakse Mlađana Dinkića. Privatizacija „Prve iskre“ Barič i kriminalu u vezi s tim. Radi se o kriminalu. Pozivam i tražim istovremeno odgovor ministra Dačića, koji je istine radi jedan od retkih ministara koji je i odgovorio na postavljena pitanja i postupio po postavljenim pitanjima – praktično je jedini koji je to uradio. Ilustracije radi, jedan od pogona „Prve iskre“ Barič privatizovao je i kupio čovek koji je osuđen na sedam godina zatvora. Gde je gospođa Džinić? Kada su završene sve te privatizacije nje nigde nema. Tražim od ministra Dačića da se pozabavi privatizacijom„Prve iskre“ Barič i da se pozabavi odgovornošću ljudi iz Agencije za privatizaciju. Drugi primer je privatizacija Drvne industrije „Bora Marković“, od nje zavisi i živi hiljadu ljudi, a znate ko je kupio – čovek koji je nedavno uhapšen kao član ove mafije, ne znam kako se zove ta mafija, za pesak i šljunak? Pretvorio je drvnu industriju u šljunkaru i sve je zaraslo u trnje i korov. Tu takođe molim za odgovor, mada je na neki način odgovorio na to i ministar Dačić. Ti ljudi, kao likovi iz pripovetke Laze Lazarevića „Sve će to narod pozlatiti“, tumaraju od nemila do nedraga, odgovora nema – sve je pokradeno, sve je opljačkano i to je privatizacija na način Agencije za privatizaciju i Mlađana Dinkića. Treće pitanje je za ministra ekologije. Ponovo je došlo do akcidenta na pepelištu Termoelektrane B na Ušću. Odjednom, kao da ljudi žive u Sahari, pepeo se podigao, došlo je do zamračenja sunca u po bela dana, a dobijem odgovor – da su vrednosti u granicama normale, a pepeo ušao u zamrzivače. Ljudi na ovoj temperaturi od 30 i više stepeni zatvaraju se u kuće, lepe selotejpom prozore, ne znaju više šta da rade. Tražim odgovor na to pitanje.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, zamenik predsednika poslaničke grupe Nova Srbija.
Poštovana potpredsednice, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, jer se nadamo da prenosa u ovom trenutku ima. Tražim da dobijem obaveštenje od Ministarstva za poljoprivredu, odnosno od ministra poljoprivrede, pošto kad je prošli put bio ovde u Skupštini, svi zajedno smo videli da je ovako malo borben kada treba da se sukobi sa narodnim poslanicima, želeo bih i preporučio da on tako borben bude u odbrani prava seljaka tj. naših poljoprivrednika i da im isto tako „žestoko“ pomogne, da se bori kao što se ovde borio za neka svoja stajališta i neka mišljenja, pa posle sutradan se izvinjavao predsedniku Nove Srbije gospodinu Velimiru Iliću. Šta je u stvari moje pitanje i zašto tražim da mi se uputi obaveštenje i insistiram da se to uradi u zakonskom roku, a ne kao neki ministri, posle nekoliko meseci kada teme ili pitanje koja narodni poslanici ovde postavljaju i iniciraju više možda nisu ni aktuelna. Ali, pitanje seljaka i poljoprivrednika je u ovoj zemlji aktuelno jer, na sreću, mi smo još uvek brdovita zemlja na Balkanu poljoprivrednika i seljaka, i izgleda da je to jedina privredna grana koja je ostala nama, sa kojom možemo da izađemo u Evropu, mislim, na sreću, pre svega, sa zdravom hranom. O čemu se radi? Želim da sve vas podsetim i javnost, pogotovo poljoprivrednike, da je prilikom usvajanja budžeta države Srbije za ovu godinu prihvaćen amandman poslaničke grupe NS i u onom razdelu u budžetu gde piše - Ministarstvo poljoprivrede, odvojeno je milijardu dinara sredstava za otkup poljoprivrednih proizvoda i za kupovinu poljoprivredne mehanizacije, pre svega traktora, pre svega za mlade poljoprivrednike, po subvencionisanim cenama. Želim obaveštenja od ministra poljoprivrede, šta je on uradio sa tih milijardu dinara? Koliko je poljoprivredne mehanizacije, odnosno, pre svega, traktora na taj način udomljeno u seoska domaćinstva, odnosno koliko tih traktora su kupili naši poljoprivrednici i šta je sa otkupom poljoprivrednih proizvoda? Svedoci smo ovih dana, sa malinom još priča nije završena, da su poljoprivrednici ljudi u očaju, da ne znaju gde će i šta će, da je otkupna cena pšenice u ovom trenutku 9 dinara, i to prva klasa. Dakle, šta je ministar poljoprivrede uradio sa tih milijardu dinara? Ponavljam, time se ponosim da je to usvojen amandman poslaničke grupe NS. On treba da dokaže da je zaista, ne iz političkih razloga neko prihvatio taj amandman, nego zaista iskreno da ga sprovede u delo, da se ne bi dešavalo ono što se dešava ovih dana, što radi ministar, tzv. ministar za ekonomiju Mlađan Dinkić, da u dan se slika sa traktorima, veselim našim jadnim poljoprivrednicima, potpišu ugovore, a uveče ti isti traktori natovare se na kamione i vrate se. Prema tome, naš čovek, pogotovo poljoprivrednik, navikao je da radi i da trpi, ali teško da će da trpi prevare i smejanje u lice. Dakle, insistiram na tome i poručujem svim poljoprivrednicima koji se ovih dana spremaju na proteste: zapamtite, gospodo, kažem sa ponosom, gospodo seljaci i poljoprivrednici, vi ovaj narod hranite godinama i spasavate ovu zemlju od gladi, u budžetu ima para za to što vi tražite. Pitajte ministra poljoprivrede, ima u budžetu. Znači, usvojen je amandman NS, pare postoje u budžetu za otkup poljoprivrednih proizvoda i za subvencionisanu prodaju poljoprivredne mehanizacije, pre svega traktora. Da ne pričam da je tu dvostruka korist da bi se industrija motora i traktora na neki način podigla i da ne podsećam sve vas ovde da je prosečan vek trajanja, odnosno starosti našeg traktora preko 15 godina. Dakle, poručujem još jedanput poljoprivrednicima koji, nažalost, koliko čujem, tako moraju da se izbore, koliko sutra spremaju nove proteste: u budžetu, gospodo poljoprivrednici, postoje sredstva odvojena za te vaše zahteve. Vašim zahtevima mora da se udovolji ne samo zbog vašeg pojedinačnog interesa, nego zbog interesa svih građana Srbije, da bi bilo dovoljno pšenice, da bi bilo dovoljno hleba.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe LDP.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, prošlo je više od 30 dana od kada sam postavila jedno pitanje ministru ekonomije i regionalnog razvoja, ministru finansija, ministru pravde, kao i predsedniku Vlade, gospodinu Cvetkoviću. Pitanje je glasilo - kada će Vlada ukinuti Uredbu o izmeni Uredbe o zaštiti imovine delova preduzeća, čije je sedište na teritoriji bivših republika SFRJ? Inače, ova lica od kojih sam tražila određeno obaveštenje, u smislu člana 235. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, bila su dužna da mi pruže obaveštenje u roku od 15 dana. Dakle, rok je prekoračen, a odgovor nije stigao. Navodno je u toku jedna reforma propisa, jedna tzv. regulativna reforma koja predviđa ukidanje najmanje 100 propisa koji predstavljaju otežavajuću okolnost za poslovanje u privredi. Ove uredbe, čije ukidanje tražim, odnosno tražila sam obaveštenje da se nadležni izjasne o tome kada će ih ukinuti, predstavljaju otežavajuću okolnost iz tog razloga što je najmanje 20 pravnih lica, preduzetnika, kupilo poslovne prostore na teritoriji Republike Srbije od preduzeća "Borovo", čije se sedište nalazi na teritoriji Republike Hrvatske. Naša pravna lica ne mogu da stupe u posed ovih poslovnih prostora koja su u celosti isplatili, zaključili propisane kupoprodajne ugovore, overili iste, platili porez na prenos apsolutnih prava, dakle, postupili u celosti u smislu našeg pozitivnog zakonodavstva. Ne mogu da stupe u posed zato što privremeni korisnik im to ne dozvoljava, a sudovi koji su nadležni da sude jednostavno ne sprovode postupak, ne postupaju po tužbama za predaju poseda, po preporuci Vlade koja je svojim zaključkom preporučila da se prekinu takvi postupci, s obzirom da je u toku neki postupak utvrđivanja imovine naših pravnih i fizičkih lica na teritoriji Republike Hrvatske. S obzirom da se ovde radi isključivo o odnosu domaćih pravnih lica, a to su Akcionarsko preduzeće "Boreli" i domaća pravna lica, ne vidimo razloga zašto ti ljudi ne mogu da ostvare svoje pravo da preuzmu u posed svoje poslovne prostore koje su uredno kupili. Na taj način mi otežavamo poslovanje u Republici Srbiji. Dakle, radi se o jednoj uredbi, odnosno o više uredbi koje su nezakonite, protivne ratifikovanom međunarodnom ugovoru. Prema tome, samim tim te uredbe su i neustavne. To je jedan dobar primer da zaista treba da se poukidaju propisi koji otežavaju poslovanje u Srbiji. Prema tome, još jednom ponavljam pitanje - kada će te uredbe da se ukinu?
Reč ima narodni poslanik Stefan Zankov, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Napred Srbijo.
Dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu tekuće sednice između ostalog imamo i Predlog zakona o socijalnom stanovanju, a ja ću vam navesti jedan primer iz našeg neposrednog okruženja, koji nije povredio dostojanstvo samo jednog običnog čoveka, već i dostojanstvo same Narodne skupštine, jer je jedno radno telo Vlade Republike Srbije odlučivalo o sudbini zaposlenog u Skupštini Srbije. Radi se o gospodinu Aleksandru Maksimoviću i njegovom pokušaju da reši svoje egzistencijalno pitanje na zakonit način, posle 26 godina podstanarskog života. Dakle, posle ovoga uputiću direktno pitanje Vladi Republike Srbije. Naime, 29. avgusta 2005. godine objavljen je oglas za rešavanje stambenih potreba zaposlenih u Narodnoj skupštini, na koji se javio i gospodin Aleksandar Maksimović, sa kompletnom dokumentacijom, i omogućio da se izvrše odgovarajuće provere. Po logici stvari, predlog liste reda prvenstva za dodelu stanova morao je da se sačini u nekom razumnom roku, neka to bude i 2006. godina, pa i da se čak dodeli stan. Ali, da ništa ne bude logično, da ne bi stambeno najugroženiji dobio stan, dešavaju se sledeće stvari. Navešću samo one za koje smatram da su najindikativnije. Prvo je promenjen Pravilnik o merilima za vrednovanje rezultata i kvaliteta rada od 24. juna 2005. godine, tako da se danas primenjuje prečišćeni tekst pravilnika od 14. februara 2008. godine. To se svodi na čisto prilagođavanja pravile igre nekome ko je trebalo da pobedi i to posle tri godine. Dakle, Pravilnik se menja 14. februara, a predlog liste se donosi 13. marta te iste 2008. godine, i to po nečemu što je čisto jedna diskreciona ocena, rekao bih, vrednovanja rezultata i kvaliteta rada. Jasno je koji su motivi u pitanju. Drugo, videćete zašto se čekalo četiri godine da bi se gospodinu Aleksandru Maksimoviću smanjilo pet bodova jer mu se udala kćerka. Ali, ovo je potpuno nebitno, to se desilo u međuvremenu, jer član 22. stav 4. Uredbe o rešavanju stambenih potreba kaže da se broj bodova na listi prvenstva utvrđuje sa stanjem poslednjeg dana roka za podnošenje zahteva po objavljivanju oglasa. Dakle, mnogo je vremena od tada prošlo. Dakle, iako Uredba više vrednuje mesto u hijerarhiji i školsku spremu od stepena stambene ugroženosti, ona i takva kakva je nije ispoštovana. Pročitaću vam i zaključak granskog sindikata državne uprave Udruženih sindikata Srbije. Zaključak od 29. decembra 2008. godine - Aleksandar Maksimović, radnik Narodne skupštine, jedini pravi podstanar 26 godina podneo je odgovarajuću dokumentaciju koju je stručni tim našeg sindikata, zajedno sa advokatom sindikata, razmotrio i konstatovano je niz nepravilnosti. Osnova je nedopustiva, izmena Uredbe o rešavanju stambenih potreba izabranih i zaposlenih lica kod korisnika sredstava u državnoj svojini u toku trajanja konkursa. Sa socijalnoj aspekta, Aleksandru Maksimoviću, obzirom na godine radnog staža i života, uskratili ste pravo na život dostojan čoveka. U skladu sa gore navedenom činjenicom, molimo stambenu komisiju Narodne skupštine Republike Srbije i stambenu komisiju Vlade Republike Srbije da još jednom preispitaju svoju odluku kako bismo mirnim putem prevazišli problem. Takođe, tražimo odgovornost stručnog saradnika, gospodina Nenada Lončarevića, čija je dužnost bila da stručno pripremi i dostavi svu potrebnu dokumentaciju komisiji. Dakle, nije normalno da skupštinska komisija, verovatno pod nečijim pritiskom, odugovlači četiri godine proces, a jasno je da je Vladina komisija učinila niz nepravilnosti. Pitam vas - kako li se ovakve stvari dešavaju u drugim institucijama, kada se sve ovo odigrava pred očima svih narodnih poslanika? Utoliko više što je 2005. godine na dogovoru šefova poslaničkih grupa sa tadašnjim sekretarom Skupštine postignut džentlmenski sporazum da niko od poslanika ne konkuriše za taj stan, jer u Skupštini postoji čovek koji je podstanar tada 23, danas 26, 27 godina. Ovakvo postupanje Vladine komisije gospodina Maksimovića je pomerilo na drugo mesto rang liste, sa samo dva boda manje od prvoplasiranog. Zbog toga sam i rekao ono sa početka izlaganja. Zbog toga nam je neophodan i zakon o Narodnoj Skupštini koji će izvući Skupštinu iz tutorstva Vlade, a vi u ovom zakonu o socijalnom stanovanju samo formirate još neke nove agencije, a ne brinete o običnim ljudima. Tražim od Vlade Republike Srbije, u krajnjoj liniji, jer je njena komisija donela konačnu odluku da se izjasni o ovom slučaju koji, siguran sam, nije jedini, a prvenstveno bi trebalo da se brine o ljudima.
Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović, zamenik predsednika poslaničke grupe DSS.
Kolege potpredsednici, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Milosavljeviću, na veliki broj naših pitanja, praktično na većinu, koje postavljamo utorkom i četvrtkom, nismo dobili odgovor. Zato mi je posebno drago što ste vi ovde da predstavljate ili da branite ispred Vlade zakone o pravosuđu, kao ministar iz ekonomskog dela Vlade, pošto se moje pitanje upravo tiče ekonomije. Poznata je stvar da je budžet najvažniji zakon koji se donosi u toku jedne godine. Poznato je da se donosi krajem decembra, a ove godine, uz obrazloženje svetske ekonomske krize, usvojili smo rebalans krajem aprila. Po tom rebalansu, prihodi su 650 milijardi, rashodi 720 milijardi, a ta razlika se zove deficit i u dogovoru, onom poznatom, sa MMF, on je limitiran na 70 milijardi za čitavu 2009. godinu. Prvo se postavlja pitanje - da li nam je uopšte potreban budžet? Ako jeste, šta on treba da uradi? Naravno, taj budžet treba da omogući da svi dobiju plate i penzije, ali je mnogo veći zadatak tog budžeta da nam ukaže na politiku i da nam omogući, da nam da naznake kako ćemo živeti nekoliko godina unapred. To je njegov osnovni zadatak, a ne samo da reguliše dnevne stvari. Dva i po meseca nakon donošenja budžeta, dva meseca nakon odobravanja tog aranžmana imamo sliku koja je potpuno drugačija od onih projekcija koje je Vlada predložila Skupštini u aprilu. Prihodi su drastično manji nego što su planirani, rashodi ispunjavaju plan. Za prvih šest meseci, razlika u prihodima i rashodima je 45 milijardi. Ta cifra može da zvuči prilično strano običnim građanima, ali, gospodine Čolakoviću, tih 45 milijardi je jednomesečni iznos penzije, tih 45 milijardi, koliko su manji prihodi, jeste jednomesečni priliv u budžet. Na čemu se štedi? Jedina stavka za ovih šest meseci ili šest i po meseci, koliko je prošlo od nove godine do danas, na kojoj se štedi su kapitalne investicije. S jedne strane nam kažete kako su neophodne investicije u infrastrukturu, a s druge strane budžet jedino šeti da toj stavci. Sve druge stavke su ispunjene sa 100 procenata, jedno je stavka - kapitalni izdaci ispunjena sa 20%. Na koji način Vlada vodi ekonomsku politiku i na koji način se ova rupa zatvara? Zatvara se zaduživanjem. Samo za prvih šest meseci je kroz emitovane državne zapise emitovano 68 milijardi. Koliki su troškovi te vrste zaduživanja? Jednomesečna kamata samo na to zaduživanje je otprilike od 700 do 800 milijardi dinara. Da li je to malo ili mnogo? To je jedno deset puta veće nego što su uštede koje je Skupština mogla da napravi, to je godišnji budžet Prokuplja, to je godišnji budžet Rume, Bora i još mnogo gradova u Srbiji. Samo jednog meseca za kamatu na državne zapise plaćamo jednogodišnji budžet svih ovih gradova. Postoji drugi problem. Vlada sme da se zaduži po Zakonu o budžetu svega 70 milijardi. U ovom trenutku je aukcija još jedne emisije državnih zapisa. Možda već danas bude prekršen Zakon o budžetu, jer ako ta aukcija bude uspešna, onda će ta sredstva daleko prevazići ono što je Skupština odobrila, ako ne danas, onda već u utorak. Pri tom smo pre dva dana usvojili, odnosno završili raspravu o jednom zakonu koji omogućava zaduživanje od još deset milijardi. Kada smo tražili u Skupštini raspravu o strategiji izlaska iz krize i reformama, rečeno nam je da to nije potrebno. Ali, potpuno je jasno da svako dalje zaduživanje rizikuje budućnost ove zemlje. Postavljam dva pitanja predsedniku Vlade, gospodinu Cvetkoviću, a pretpostavljam da ćete mu ih vi preneti. Prvo pitanje je - da li je moguće da će Vlada prekršiti Zakon o budžetu i zaduživati se mimo zakona? Drugo pitanje je - kada će gospodin Cvetković konačno skupiti snage da dođe u Skupštinu i da ovde otvorimo ozbiljnu raspravu o budućnosti ove zemlje, sa temom strategija izlaska iz krize i strategija reforme Srbije?
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gotovo svi mediji u Srbiji sinoć i jutros su objavili vest da je Vlada Srbije dala biometrijski pasoš visokom komesaru EU za proširenje Oliju Renu. Neposredno nakon uručivanja tog pasoša, Oli Ren je mrtav hladan izjavio da je Kosovo deo regije zapadnog Balkana koji ima evropsku budućnost i da će EU na jesen da definiše program za politički i ekonomski razvoj Kosova koji treba da ubrza integraciju Kosova u EU. Taj čovek apsolutno nijednom rečju nije pomenuo Ustav Srbije, Rezoluciju 1244, kao i činjenicu da je KiM i po Ustavu Srbije i po pomenutoj rezoluciji Saveta bezbednosti sastavni deo Republike Srbije. Pitam Vladu Srbije i MUP - na osnovu kog pravnog propisa je Oli Ren, čovek koji nije državljanin Republike Srbije, nego je državljanin, ako se ne varam, Finske, čovek koji otvoreno gazi suverenitet i teritorijalni integritet Srbije, čovek koji je svojevremeno podržao NATO agresiju na SRJ, dakle, kako je moguće da jedan takav čovek dobije pasoš RS? U članu 3. Zakona o putnim ispravama piše da državljanin Republike Srbije ima pravo na putnu ispravu pod uslovima koji su propisani ovim zakonom. Državljanin Republike Srbije može imati samo jednu putnu ispravu iste vrste i putnu ispravu sme da koristi samo lice na čije ime je izdata. U članu 24. Zakona o putnim ispravama, u stavu 3, kaže se da obrazac putne isprave sadrži prostor za upis sledećih podataka imaoca te isprave: prezime i ime, dan, mesec i godina rođenja, mesto i država rođenja, pol, državljanstvo i JMBG, strana država u kojoj živi za lica bez prebivališta na teritoriji Republike Srbije. Na osnovu kog pravnog propisa je Oli Ren dobio pasoš Republike Srbije i ima li ova vlada granice u ponižavanju Srbije, srpskog naroda i građana Republike Srbije? Ako ste juče dali pasoš Oliju Renu, šta vas onda sprečava da date pasoš i Ramušu Haradinaju, i Tačiju, i Stjepanu Mesiću, i Klintonu, i Bleru i svim onim zlikovcima koji su tokom 90-ih godina neposredno počinili, naredili ili podstrekavali na vršenje zločina nad srpskim narodom. Samo da vas podsetim, gospodo iz Vlade, pre nekoliko dana, Stjepan Mesić, opet mrtav hladan, izjaviu Austriji da Srbija mora da se dekosovizuje. Hrvatska televizija u nedelju prenosi direktno koncert Marka Perkovića-Tompsona, koji je gledala cela Vojvodina, a verujem i dobar deo Beograda, verovatno i ljudi u Mačvi, o Srbima u Hrvatskoj neću ni da govorim, i Vlada Srbije apsolutno ne preduzme ništa. Kako je moguće da pasoš dobije čovek koji ne priznaje teritorijalni integritet države čiji je pasoš dobio? Kako je moguće da predsednik Republike Boris Tadić se saglasi sa činjenicom da se taj šengenski vizni režim neće odnositi na građane Srbije koji žive na KiM? Juče je Boris Tadić izjavio da je odgovornost za stanje na KiM preuzela međunarodna zajednica. To ne znači ništa. Preuzele su UN. Onda je rekao – znate, mi nismo uspeli da razgovaramo sa predstavnicima Euleksa na KiM. A u kom članu, u kom stavu Rezolucije 1244 se spominje Euleks i njegova odgovornost za stanje na KiM? Potpuno je jasno da je davanjem pasoša Oli Renu, čoveku koji ne priznaje teritorijalni integritet Srbije, danas na KiM, sutra u Vojvodini ili u nekom drugom delu Srbije, brukanje i sramoćenje države Srbije. To je dokaz više da je Boris Tadić indirektno pristao na to da se KiM u međunarodnim odnosima ne tretira kao sastavni deo Republike Srbije i to je dokaz više da je za vas KiM definitivno završena priča. Ponavljam pitanje još jedanput, molim Vladu Srbije i Ministarstvo unutrašnjih poslova (Predsedavajuća: Pet minuta.) da objasni kako je moguće da je Oliju Renu izdat pasoš države koju ne priznaje?
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235? (Ne) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Borislav Pelević i Željko Tomić. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača, Snežane Malović, ministarke pravde, dr Diane Dragutinović, ministra finansija i dr Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga, prisustvuju i Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde i Zlatko Petrović, samostalni savetnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SARADNjI SA MEĐUNARODNIM KRIVIČNIM SUDOM (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Srđan Spasojević, Nenad Konstantinović, Božidar Delić, Mićo Rogović, Zoran Babić, Saša Maksimović, Veroljub Arsić, Zoran Antić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Gojko Radić, Milica Radović, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Aleksandar Martinović, Zoran Krasić, Mirko Munjić, Milorad Buha, Boris Aleksić, Vjerica Radeta, Sreto Perić, Momir Marković, Dušan Marić, Petar Jojić, Dejan Mirović i Gordana Pop-Lazić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima, a pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona o pojedinostima. S obzirom da se radi o jednom od zakona koji je odlukom Skupštine razmatran u okviru zajedničke načelne rasprave, podsećam vas da su ovlašćeni predstavnici za 3, 4, 5, 6, 7, 8. i 9. tačku dnevnog reda narodni poslanik Đuro Perić za poslaničku grupu PUPS, narodni poslanik Petar Petrović za SPS-JS, narodna poslanica Milica Radović za poslaničku grupu DSS, narodna poslanica Snežana Sedlar-Kenig za poslaničku grupu G 17 plus, narodna poslanica Jorgovanka Tabaković za poslaničku grupu Napred Srbijo, narodni poslanik Srđan Spasojević za poslaničku grupu Nova Srbija, narodni poslanik Vlatko Ratković za poslaničku grupu ZES, narodni poslanik Nebojša Ranđelović za poslaničku grupu LDP, narodni poslanik Aleksandar Martinović za poslaničku grupu SRS. Podsećam vas da je odlukom o zajedničkom načelnom pretresu objedinjeno i vreme za raspravu u pojedinostima po citiranim tačkama dnevnog reda, što znači da svaki predsednik ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ima 15 minuta, da svaka poslanička grupa ima na raspolaganju vreme određene Poslovnikom, a svaki podnosilac amandmana po dva minuta. Narodni poslanik Srđan Spasojević želi reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, želim da ukažem na povredu Poslovnika, ako je moguće. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministri, poštovani građani Srbije, reklamiran član 104. Poslovnika – dostojanstvo Narodne skupštine. Ne mogu se saglasiti da ovako bitne zakone iz seta pravosuđa, kao i saradnja sa Međunarodnim krivičnim sudom, danas ovde, ispred Vlade, brani ministar za trgovinu Slobodan Milosavljević. Veoma sam…
Izvinite, narodni poslaniče. Nenamerna moja greška. Molim vas da se registrujete ponovo. Izvinite.
Nemam ništa lično protiv gospodina Milosavljevića koji je danas ovde prisutan, ali narodni poslanici danas nisu u mogućnosti na pravilan način da raspravljaju o pojedinostima iz razloga što ne tako retko se dešavalo da ministar pravde, vrlo korektno, gospođa Malović, prihvati amandmane iako Vlada nije prihvatila na samoj sednici. Mislim da ćemo mi danas biti uskraćeni za takvu mogućnost, jer ne znam kako ćemo i na koji način uspeti da ubedimo ministra trgovine za neki od amandmana. Vidite kako, kada se u fudbalu desi, daću jedan primer, da golman dobije crveni karton, pri tom ne kažem da gospođa Malović nije sprečena slučajno, odnosno iz određenih razloga da dođe ovde, na gol u toj situaciji ide fudbaler, presvlači dres, koji najbolje može da odbrani gol u tom trenutku. Ako je već situacija da gospođa Malović nije tu, potpuno je bilo opravdano i možda prihvatljivo da gospodin Milan Marković dođe ovde da brani ovaj zakon, ali ovakva izmena i ovakav način, da ministar za trgovinu brani set pravosudnih zakona je zaista neprimeren. Taman se danas ovde u Skupštini obradujemo za neke stvari, pozovu nas, neki amandmani su vrlo korektno prihvaćeni, neki suštinski amandmani, kao, recimo, institut novi kojim se uvodi sporazum o priznanju krivice. Vrlo korektno je Vlada prihvatila i pomerila rok od 10 na 12 godina za tu situaciju. Sada zaista mogu da pomislim da je možda ministar trgovine tu, pošto će to između ostalog biti jedan kompromis između tužioca i suda i okrivljenog, da je on danas povodom ovog jedinog instituta danas ovde. Dakle, nemojte nas na ovakav način dovoditi u situaciju da jednu ozbiljnu raspravu(Predsedavajuća: Dva minuta.) počnemo na ovakav način.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. Vi imate pravo na svoj stav i svoje mišljenje o pojedinim ministrima, ali tok sednice se odvija u skladu sa Poslovnikom. Vlada svojom odlukom na sednicu Skupštine šalje predstavnika, predlagača i ni na koji način tom odlukom Vlade ne može biti naneta šteta toku rasprave, bez obzira da li je u načelu ili u pojedinostima, niti to može biti predmet povrede Poslovnika. Želite ponovo da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Povredu Poslovnika opet, ako mogu. Gospođo Čomić, ne radi se ovde uopšte o bilo kakvom suprotstavljanju što je gospodin Milosavljević lično ovde, ali na sednici kada smo postavljali pitanja premijeru direktno sam još tada, dakle unapred, premesec dana, zamolio premijera da na sednici Skupštine prisustvuju kompetentni ministri i gospodin premijer je obećao da će ubuduće biti tako. Prema tome, to nije ispoštovano u ovoj situaciji. Dakle, pre mesec dana sam upozorio na ovakve stvari i premijer je obećao da se ovakve stvari više neće dešavati.
Narodni poslaniče, dužni ste da navedete koji je član Poslovnika u pitanju i dužni ste da obrazložite u čemu se sastoji povreda člana Poslovnika na koji ukazujete. Trenutno je pravo na reč, koju ste dobili, zloupotreba Poslovnika i molila bih vas da nikako oštrica kritike koju upućujete prema ministrima bude tupa ili blaga, ali da se uzdržimo od toga da unapred nekog okarakterišemo kao nekompetentnog. Onog trenutka da prisutni ministar, kao predlagač i odlukom Vlade prisutan na ovoj sednici, pokaže nekompetenciju, naravno da ćete biti slobodni da to kažete. Smatram neprimerenim da unapred izričete takve sudove o ministru ili o bilo kome drugom, a bez argumentacije. Na član 2. amandman je podneo poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Govoriću i 15 minuta koje ima poslanička grupa. Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko Narodna skupština Republike Srbije usvoji ovaj prvi zakon koji je na redu, o saradnji sa Međunarodnim krivičnim sudom, onda će to praktično biti četvrti međunarodni sud kome se Republika Srbija obavezala na saradnju. Da vas podsetim na ove druge sudove. Na prvom mestu je svakako Međunarodni sud pravde u Hagu, čije je osnivanje i ingerencija svakako nesporno, i sa čijim smo se odlukama već susretali, a od koga uskoro očekujemo da donese i svoj stav o proglašenju nezavisnosti Kosova i Metohije i legitimitetu priznavanja takve nezavisnosti od strane pojedinih država. Sledeći je Sud za ljudska prava u Strazburu, kome se obraćaju građani raznih država, pa i građani Srbije, kada ne mogu da ostvare zaštitu svojih prava pred domaćim sudovima. Samo da napomenem da se pred ovim sudom nalazi i više stotina predmeta naših građana, što svakako ne služi na čast našem pravosuđu. Svakako najspornija institucija je Međunarodni tribunal u Hagu, kao ad hok institucija koja je osnovana da istraži i kazni zločine u bivšoj SFRJ i Ruandi. Sve vezano za ovu instituciju je sporno, i način njenog osnivanja, i način njenog funkcionisanja i finansiranja, i njen statut i druga pravila, koja inače sam sud donosi za sebe, menja shodno svojim potrebama, pa čak i menja odredbe zavisno od toga ko su pojedina okrivljena lica. Rad ove nakaze od suda dobro su osetili svi građani Srbije, a posebno veliki broj okrivljenih i osuđenih lica sa teritorije Srbije, kao i Srba iz drugih srpskih država sa teritorije bivše SFRJ. Svakome danas u Srbiji je jasno da to nije nikakav sud pravde, već politički sud koji procesuira prvenstveno Srbe, menja istorijske činjenice, zamagljuje suštinu sukoba na našim prostorima i štiti svetske moćnike, prvenstveno SAD i Nemačku, koje su razbile bivšu SFRJ i učinile najteži mogući zločin, zločin protiv mira. Čak i vi, kojima su usta puna Evrope, koji nekritički prihvatate sve uslove i ucene koje vam stoje na tom putu, prihvatate činjenicu o političkoj pozadini tog suda. Danas je dalje približavanje Evropi uslovljeno ocenama saradnje Srbije sa istim, a vaše hrljenje i ponizno dvorenje čak i običnih sudskih činovnika tog nakaznog suda izaziva gađenje većine građana Srbije. Kao vladajuća struktura ove države gotovo potpuno ste zgazili dostojanstvo ove države i ponos njezinih građana. Vaša servilnost prema tom sudu i utrkivanje u tome da umilostivite tu aždaju novim srpskim glavama nezapamćeno je u svekolikoj srpskoj istoriji. Vaše obaveze dopiru samo dotle, samo do isporuke srpskih glava. Šta se dalje dešava i šta se radi u tom sudu, to više nije vaša briga. To što suđenja predstavljaju običnu lakrdiju, posebno kada su u pitanju drugi ili pripadnici drugih naroda, evo da napomenem ono što svi znate, Fatmira Limaja, Ramuša Haradinaja, Sefera Halilovića ili Nasera Orića, to izaziva samo trenutno blagu reakciju srpskih zvaničnika koja je prvenstveno usmerena ka unutrašnjim političkim potrebama i sopstvenim biračima. Nikoga od srpskih zvaničnika ne brine 12 srpskih haških kovčega, niko ne razmišlja o tri kompletne garniture srpskih rukovodilaca u Hagu. Sa druge strane, optuženi iz drugih naroda su obični kriminalci ili eventualno vojni komandanti koji su u ratu postali generali, a koji su pre toga bili obične lopuže, plaćenici ili kriminalci. Nikoga u Srbiji ne brine što su svi optuženi i osuđeni u Hagu bolesni, što ili im se ne pruža adekvatna lekarska pomoć, a često nema ni reakcije na očigledno pogrešno lečenje pojedinih optuženih. To nikoga ne brine u Srbiji. Da ipak iz te cele grupe srpskih zvaničnika izdvojim jednog čoveka, gospodina ministra Ljajića, koji ispoljava koliko-toliko brigu prema ovim nevoljnicima i njihovim porodicama. Naši zvaničnici se utrkuju u obećanjima da će dostaviti i tu još jednu srpsku glavu i ispuniti tu dželatima datu obavezu. Iako razmišljam kao čovek, kao građanin, kao svedok koji je stotinu dana proveo u toj nakazi od suda, onda svakako smatram da Srbija treba da ima ovaj zakon, zakon o saradnji sa Međunarodnim sudom, jer bi formiranjem tog suda prestao da postoji taj nakazni Haški ad hok tribunal. Nije sporan statut, takozvani Rimski Statut Međunarodnog krivičnog suda, koji je usvojen u Rimu 17. jula 1998. godine, koji je inače naša zemlja ratifikovala Zakonom o potvrđivanju rimskog Statuta Međunarodnog krivičnog suda još 2001. godine. Sporno je ovo što imamo pred sobom i što se zove zakon o saradnji sa Međunarodnim krivičnim sudom. Zar je stvarno bilo potrebno osam godina otkad smo ratifikovali ovaj statut da bismo napravili jedan ovakav predlog. Ako ste bili u prilici, drage kolege, da pročitate zakon o saradnji sa Haškim tribunalom i uporedite ga sa ovim predlogom zakona, onda možete zaključiti da je Resavska škola i dalje u modi u Srbiji i da naše gorko iskustvo sa ad hok tribunalom gotovo da nije imalo nikakvog uticaja na one koji su pisali ovaj zakon. U njemu je mnogo spornih momenata, nedorečenosti koje se mogu videti već kod prvog čitanja, kao i, slobodno mogu da kažem jednu ocenu, da su ga pisali više političari nego pravnici. Iako je potpuno nesporna potreba za ovim sudom, ustavni osnov za njegovo donošenje koji je pronađen u članu 97. tačka 2. i 16. Ustava RS je u najmanju ruku diskutabilan. U više članova ovog predloga zakona ima nejasnoća i nedorečenosti. Uzmite, na primer, stav 7. u članu 2. I kroz ovaj zakon nastavlja se praksa da naša Vlada uzima na sebe ingerencije koje joj uopšte ne pripadaju, a to je vidljivo i u članu 5. stav 1, iz čega bi se moglo zaključiti da predlagač ne shvata značaj ovog suda. Postavlja se pitanje gde je tu ova skupština? Skupštine ima kada treba izabrati nekog lokalnog tužioca ili sudiju, ali kada treba izabrati nekoga ko će predstavljati i reprezentovati državu u tom međunarodnom sudu, e tu onda nema Skupštine, nema njene ingerencije, tu ulogu preuzima Vlada. To se dalje nastavlja i kroz čl. 36. i 37. i to, po mom mišljenju, diskredituje Vladu kao predlagača ovog zakona i govori najviše o resornom ministru, u ovom slučaju o ministru pravde, a iz svega se može izvući ružan zaključak koliko Vlada i ministri poštuju i cene ovaj parlament i nas narodne poslanike, bez obzira da li smo iz vladajućeg dela ili iz opozicije. Da pravna struka nije dominirala u izradi ovog zakona, već politika, može se videti u članu 6, gde se potpuno nepotrebno, u stavu 3, u opštenju državnih organa sam Međunarodnim krivičnim sudom uključuje Interpol. To je potpuno nepotrebno i predstavlja poniženje za naše državne organe. To samo govori o tome da su kompetentni pravnici bili u drugom planu. O Interpolu se u poslednje vreme mnogo govorilo, posebno kada su u pitanju naše poternice za dokazanim ubicama sa prostora bivše SFRJ, pa čudi zaljubljenost nekih ili nekog od ministara u ovu instituciju. Kada čitate čl. 8. i 9. svakako dolazite u nedoumicu, jer stavovi iz jednog člana kada se uporede sa stavovima iz drugog zahtevaju duboko razmišljanje. I u ostalim članovima ovog zakona ima nepotrebne nedorečenosti i nepreciznosti. Čudi činjenica da, pored toliko negativnih iskustava koje smo imali sa Haškim tribunalom, u članu 26. Predloga ovog zakona nije se našla nijedna odredba o tome da zdravstveno stanje okrivljenog može biti smetnja za njegovu predaju Međunarodnom krivičnom sudu, odnosno da se tim obezbeđuje procesuiranje pred domaćim sudom. Svakako da je jasnije trebalo definisati nivoe odlučivanja u 1. i 2. stepenu, o predaji okrivljenog Međunarodnom krivičnom sudu. Ako je jasno, a to se vidi iz člana 22. stav 3, da je za prvostepeni postupak nadležan Okružni sud u Beogradu, a za drugostepeni postupak, tu može da se različito tumači, po mom mišljenju bi mogao da bude samo Vrhovni kasacioni sud, odnosno trenutno Vrhovni sud Srbije, onda je sve ovo moglo da se konciznije i bolje reguliše. Član 27, koji govori o žalbi protiv rešenja o predaji okrivljenog Međunarodnom krivičnom sudu, takođe je nepotrebno komplikovan i stiče se utisak da je predlagač još pod uticajem i pritiscima koji su se desili kod predaje poslednjeg optuženog Haškom tribunalu, bivšeg predsednika Republike Srpske, gospodina Radovana Karadžića. Stiče se utisak da bi osrednji pravni ili neki bolji student prava bolje napisao ovaj član. Srpska napredna stranka je dostavila veći broj amandmana. Koliko sam uspeo da pročitam, ukupno 37 amandmana su dostavili narodni poslanici, ali od toga je samo sedam amandmana usvojila Vlada, moguće je da je devet, nabrojao sam sedam, od toga su neki čisto tehničke prirode, a samo dva do tri amandmana su suštinske prirode. Potpuno je opravdano ovo što su neke od mojih kolega tražile, da ipak u sali treba da sedi kompetentniji ministar, kome bi mogli, na kraju krajeva, da objasnimo šta znače naši pojedini amandmani i u kojoj meri mogu da poprave jedan ovakav zakon koji je iz napred navedenih razloga potreban Srbiji.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 11 minuta. Narodni poslanik Božidar Delić je predlagač amandmana, tako da je sa dva amandmana, 14 minuta i 12 sekundi. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime DHSS podržaću Predlog ovog zakona, jer se njegovim usvajanjem izlazi iz začaranog lavirinta ad hok međunarodnih krivičnih sudova ili tribunala i sve one primedbe na koje je s pravom ukazivano kada je Haški tribunal u pitanju na ovaj način se faktički otklanjaju. Moram da podsetim na genezu međunarodnih krivičnih sudova i na činjenicu da do sada nije postojao stalni međunarodni krivični sud. Najpre, za suđenje nacističkim ratnim zločincima je bio formiran ad hok sud ili Tribunal u Nirnbergu, pa za japanske ratne zločince u Tokiju, pa za Vijetnam je bio formiran Raselov komitet, pa za ratne zločine na prostorima bivše Jugoslavije i Ruande u Hagu, a u toku je i formiranje ad hok komiteta za zločine u Somaliji. Međunarodni krivični sud smo praktično prihvatili Zakonom o potvrđivanju Rimskog statuta 2001. godine. On je stekao pravo građanstva u ovoj zemlji. Sada se reguliše samo procedura. Prednost je stalnog Međunarodnog krivičnog suda ili Rimskog suda, kako se često naziva, što će ne samo materijalni deo, koji je uglavnom regulisanom ženevskim konvencijama o zaštiti žrtava rata, nego i procesni deo sada biti regulisan definitivno. Svi tribunali koje sam pomenuo imali su različitu proceduru. Donošena su posebna pravila i onda je tu bilo puno haosa. Nije bilo standardnog procesnog regulisanja regulative postupanja pred ovim tribunalima. Sada će to biti slučaj. Sve one opravdane rezerve koje su mnogi narodni poslanici, mnoge javne ličnosti i političke stranke iskazivale prema Haškom tribunalu, koji je često imao političku aromu, političku obojenost i često prisutnu selektivnost, demonstrirajući selektivnu pravdu, sada će biti otklonjene. U pogledu procedure koja se rešava ovim zakonom postoje određeni standardi koje su prihvatile zemlje koje su pristupile ovom sudu, ratifikujući Rimski statut. Postoje određeni standardi u postupanju i verujem da se predlagač držao tih standarda kada je predložio rešenja koja figuriraju u ovom zakonu. Mogu da kažem da je možda celishodnije da predstavnika Republike Srbije u skupštini država članica na predlog Vlade imenuje parlament, a ne da to čini Vlada, jer znamo kako Vlada funkcioniše po onom principu povuci-potegni iščupaše repu. Pitanje je gde je tu Mlađan Dinkić, pa da u datom trenutku on ne uceni Vladu, da on imenuje našeg predstavnika u skupštinama država članica Međunarodnog krivičnog suda, verovatno podsvesno plašeći se i tog suda. Šalu na stranu, mislim da to treba da odluči parlament. Inače sam povodom buduće rasprave pred Međunarodnim sudom pravde u Hagu krajnje dobronamerno predložio da možda predsednik Republike Srbije bude medijator jedne zajedničke sednice parlamenta i Vlade, na kojoj bi bili i predstavnici univerziteta, verskih zajednica, Akademije nauka, srpske zajednice sa KiM i naši eksperti koji će nas zastupati pred Međunarodnim sudom pravde, da se jednostavno čujemo, ne ulazeći u pravničke finese koje će stručnjaci zagovarati pred Međunarodnim sudom pravde, ali zbog nečega što će sutra biti adut za neke političke stranke da prigovaraju dobrim namerama naših predstavnika u Međunarodnom sudu pravde.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da u članu 4. stav 4. Predloga zakona o saradnji sa Međunarodnim krivičnim sudom posle reči "hitnošću" treba dodati reči "poštujući pravni poredak Republike Srbije". Vlada Srbije je u svom mišljenju, koje je dostavila narodnim poslanicima, rekla da amandman ne treba prihvatiti iz razloga što se podrazumeva da su svi državni organi dužni da poštuju pravni poredak Republike Srbije. Ova Vladina konstatacija je formalno-pravno tačna. Zaista su svi državni organi Republike Srbije obavezni da poštuju njen pravni poredak, ali problem je u tome što se to u praksi ne dešava. Kolega iz NS je na početku ove rasprave po amandmani reklamirao povredu Poslovnika, ukazujući na činjenicu da po njemu ovoj raspravi prisustvuje ministar koji nije nadležan. Ne smatram tako. I te kako smatram da je trgovina najbolji termin za obrazlaganje ovoga što piše u ovom zakonu i da je ministar trgovine apsolutno nadležan. Država Srbija od 2001. godine trguje živim ljudima, počevši od one sramne isporuke Slobodana Miloševića na Vidovdan Haškom tribunalu, pre nego što je donet Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom 2002. godine i u vreme kada je važio Ustav Republike Srbije iz 1990. godine, koji je jasno propisivao da državljanin Republike Srbije ne može biti bilo kome izručen, bilo kakvoj stranoj državi, međunarodnoj organizaciji, ad hok, stalnom sudu itd. Od 2001. godine u Republici Srbiji je na delu neviđena trgovina živim ljudima, ljudima za koje je neko u SAD i u EU procenio da su odgovorni za stvarne ili izmišljene zločine koji su se desili ili se uopšte nisu desili na prostorima bivše SFRJ. Dakle, zaista uvažavam kolegu iz NS, on je jedan sjajan pravnik i uvek ima dobru pravničku argumentaciju. Mislim da je ovog puta pogrešio i da ako jedan ministar treba da prisustvuje raspravi po ovom predlogu zakona, onda je to apsolutno ministar za trgovinu. Jer, i ovaj zakon, ukoliko se usvoji, on će samo da legalizuje trgovinu živim srpskim mesom koja na nelegalan, polulegalan način traje od 2001. godine. Dakle, SRS smatra kada je u pitanju saradnja sa stranim državama i međunarodnim organizacija ta saradnja, ako se i ostvaruje, može da se ostvaruje samo tako što državni organi Republike Srbije tu saradnju ostvaruju u skaldu sa pravnim poretkom Republike Srbije. To je norma koja postoji u svim zakonima koji se odnose na međunarodne veze Republike Srbije i zaista je nejasno zašto je Vladi Srbije ova konstatacija zasmetala. Jedan od najsvežijih dokaza da za državne organe pravni poredak Republike Srbije i nije baš tolika svetinja, kao što Vlada kaže, jeste slučaj od juče, odnosno od sinoć, kada je Vlada Srbije uručila biometrijski pasoš dokazanom srbomrscu Oliju Renu, koji praktično ne priznaje suverenitet države čiji je pasoš dobio. To je smejanje u lice građanima Srbije. To je smejanje u lice svim onim Srbima koji su ostali da žive na KiM, manje-više u režimu koncentracionog logora. To je smejanje u lice svim onim Srbima i drugim pripadnicima nealbanskih etničkih zajednica sa KiM koji su proterani od 1999. godine. To je, konačno, smejanje u lice svim žrtvama NATO agresije iz 1999. godine, zato što je Oli Ren, inače veliki ljubitelj ljudskih prava i sloboda svesrdno podržao NATO agresiju na SRJ, koja je odnela oko tri hiljade ljudskih života. Ako je ijedan amandman imalo smisla da se predloži na ovaj predlog zakona, onda je to amandman da su državni organi u saradnji sa Međunarodnim krivičnim sudom apsolutno obavezni da poštuju pravni poredak Republike Srbije. Samo želim da podsetim predstavnike Vlade, kojima se izvinjavam ako ih uznemiravam u njihovom čavrljanju, da je 2006. godine u Haškom tribunalu bukvalno ubijen Slobodan Milošević, zato što mu Haški tribunal nije obezbedio adekvatno lečenje. Godine 2006. praktično pred gubitkom života nalazio se verovatno najpoznatiji haški optuženik Vojislav Šešelj, koji je morao da štrajkuje glađu da bi naterao Haški tribunal da poštuje osnovna ljudska i procesna prava, koje moderno krivično pravo priznaje svakom čoveku koji se nađe u krivičnom postupku, bez obzira na njegovu naciju, veru, rasu, političku pripadnost, bez obzira na težinu dela koja mu se stavljaju na teret. O ostalim nerazjašnjenim i razjašnjenim ubistvima i gubicima ljudskih života u Haškom tribunalu pričaćemo nešto kasnije. Inače, Vojislavu Šešelju je pretila smrt i u jesen prošle godine kada je postojala realna opasnost da mu se nametne branilac koga on ne želi. Vojislav Šešelj je tada jasno rekao da je spreman ponovo da štrajkuje glađu ukoliko mu se nametne branilac suprotno njegovoj volji imajući u vidu da je Vojislav Šešelj već sedam godina u Haškom tribunalu, imajući u vidu godine njegovog života i imajući u vidu narušeno zdravstveno stanje u Haškom tribunalu. Dakle, isti scenario kao kod Slobodana Miloševića. Drugi štrajk glađu za Vojislava Šešelja bi verovatno bio fatalan i završio bi se smrtnim ishodom. Dakle, pozivam vas, gospodo iz Vlade, mada ovde ne vidim nijednog ministra, ni onog koji trguje ljudima, ni onog koji će to tek da čini ako ovaj zakon usvojite. Usvojite ovaj amandman, zato što su svi državni organi dužni da poštuju pravni poredak Republike Srbije, kako u unutrašnjim odnosima, tako i u odnosima sa stranim državama i međunarodnim organizacijama.
Iskoristili ste pet minuta i 15 sekundi od vremena koje imate na raspolaganju kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, odnosno od 15 minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Božidar Delić.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, da bi ste shvatili suštinu ovog amandmana pročitaću vam član 5. Predloga ovog zakona: "Republiku Srbiju pred Međunarodnim sudom zastupa lice koje raspolaže potrebnim stručnim znanjima i profesionalnim iskustvom, a koje svojom odlukom određuje Vlada". I moj amandman koji glasi: "Republiku Srbiju pred Međunarodnim krivičnim sudom zastupa lice koje raspolaže potrebnim stručnim znanjima i profesionalnim iskustvom, a koje svojom odlukom imenuje Skupština Srbije, a na osnovu predloga Vlade Republike Srbije". Ovo je povezano sa onim što sam rekao u svom prvom obraćanju - da Vlada u poslednje vreme često uzima za sebe ingerencije koje joj ne pripadaju. Svakako da pravosuđe predstavlja jedan od glavnih stubova države i u ovoj skupštini jedini organi ili jedina služba o kojoj mi kao narodni poslanici odlučujemo su upravo sudije i tužioci. Ako već odlučujemo za sudije i tužioce, koji se na lokalnim, okružnim ili drugim nivoima postavljaju u Republici Srbiji, zašto onda ova skupština nema ingerencije kad treba da odredi predstavnika koji treba da je praktično predstavlja pred tim međunarodnim sudom? Moje mišljenje je da je ovaj amandman svakako trebalo usvojiti, ali na kraju to je odluka Vlade.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, onda na član 5. amandman je podneo poslanih Zoran Krasić. Da li neko želi reč? Vlada je prihvatila amandman. Nemamo izveštaj oba odbora, tako da nije postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Zoran Krasić je predložio izmenjenu formulaciju člana 5. i prema njegovom mišljenju: "Lice koje zastupa Republiku Srbiju pred Međunarodnim krivičnim sudom treba da ima najmanje 10 godina iskustva u oblasti krivičnog prava". SRS smatra da je ovo rešenje zaista celishodno i opravdano zato što država Srbija ne sme da dopusti da je pred Međunarodnim krivičnim sudom ili pred bilo kojom drugom međunarodnom instancom zastupa makar ko. To ipak mora da bude lice koje je kvalifikovano, koje poznaje oblast krivičnog prava i koje će na najbolji mogući način da zaštiti državne interese Republike Srbije. Inače, samo da vas podsetim gospodo iz Vlade na jednu činjenicu, koja je opet dokaz do koje mere vlast ponižava građane Srbije i do koje mere se nonšalantno odnosi kada su u pitanju nacionalni i državni interesi. Zvanični predstavnik Srbije pred Međunarodnim sudom pravde jeste Tibor Varadi, čovek koji je dokazani agent Cije, čovek koji od 1990. godine otvoreno radi protiv interesa Republike Srbije i srpskog naroda, a da stvar bude najgora, čovek je koji se nalazi na listi hrvatskih državnih arbitara, dakle na listi arbitara Republike Hrvatske. Znači, kada Hrvatska jednog dana bude imala međunarodni spor, kada se obrazuje arbitražni sud, ona ima pravo da delegira određeni broj arbitražnih sudija, e na toj listi arbitražnih sudija nalazi se između ostalih i Tibor Varadi. Sada zamislite kako će Tibor Varadi da zastupa interese države Srbije, kada je na listi arbitara države koja je odgovorna za masovna ubistva i proterivanja Srba, kada se nalazi na listi države čiji predsednik jasno poručuje Srbiji koja ćuti, kojoj je preči Oli Ren i ko zna šta drugo, koji jasno poručuje toj Srbiji da mora da se dekosovizuje. Dakle, ovaj amandman ima apsolutno smisla. Ako ne želite da se i pred Međunarodnim krivičnim sudom pojavljuju neki novi branioci Srbije poput Tibora Varadija, onda biste zaista ovaj amandman morali da usvojite.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 33 sekunde. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Oduzmite vreme od poslaničke grupe.) Znači, od vremena poslaničke grupe narodni poslanik je iskoristio dva minuta i 30 sekundi. Amandman o kome je reč je prihvaćen. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanih Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
U članu 6: "Državni organi službeno opšte sa Međunarodnim krivičnim sudom na srpskom jeziku", tražim "i ćiriličnom pismu'', ili na jednom od službenih jezika Međunarodnog krivičnog suda, uz prevod na srpski jezik", tražim amandmanom ''i ćirilično pismo.'' U obrazloženju neprihvatanja amandmana Vlada kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što smatra da je službena upotreba jezika i pisma u Republici Srbiji uređena kako Ustavom, tako i posebnim zakonom. Tačno, upravo zbog toga i tražim da ovaj tekst amandman uđe u predloženi tekst zakona. Amandman jepotpuno u skladu sa članom 10. Ustava Republike Srbije, koji kaže da su u Republici Srbiji u službenoj upotrebi srpski jezik i ćirilično pismo. Pod dva, amandman je u skladu sa mnogim projektima UN koji proklamuju očuvanje kulturne i jezičke tradicije, očuvanje nacionalne baštine itd. Zar za Srbiju ćirilično pismo to nije? Sigurno je da jeste. Ako jeste, zašto ga ne ugraditi u predloženom članu 6. stav 1. ovog zakona. Međutim vaša kratkovidost na mukotrpnom putu ka EU puna je poniženja, dodvoravanja, prihvatanja ucena, prihvatanja direktiva, uputstava itd. Kratkovidost na tom putu ka EU je zaista teška bolest - nemate prave putokaze. Kaže se - da je za kratkovide i strašilo putokaz, zato pogledajte malo dalje i prihvatite ovaj amandman. Samo još jedan minut od poslaničke grupe, ako može? Mi iz SRS zaista žestoko dižemo glas protiv takvih pojava, protiv odnosa podaništva i snishodljivosti, dižemo glas kao što je i Branislav Nušić 1887. godine protiv sličnih pojava u to vreme digao svoj glas napisavši čuvene stihove, zbog kojih je i robijao određeno vreme. Žao mi je što ministar Milosavljević nije tu. Konstatovali smo da je kompetentan kao ministar trgovine, sigurno bi bio kompetentan kao pesnička duša da shvati i razume i ovo što ću reći sada, ove stihove koje je Branislav Nušić napisao i koji glase: "Srpska deco što misliti znate, iz ovoga pouku imate; u Srbiji prilike su take, babe slave, preziru junake; zato i vi ne mučte se džabe, srpska deco postanite babe". Koliko sličnosti sa onim što se danas događa i što nam vi pravite posle 122 godine.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 6. amandman je podneo poslanih Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Ima reč narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman na član 6. stav 3. i zatražio brisanje stava 3. ovog člana. Razlog je što je stav SRS da se službeno opštenje između državnih organa Republike Srbije i Međunarodnog krivičnog suda mora odvijati u strogo formalizovanim uslovima. Ne smemo dozvoliti arbitrarnost, jer svaka arbitrarnost će dovesti do štetnih posledica po državne interese Republike Srbije. Nažalost, Vlada nije prihvatila ovaj amandman, sa obrazloženjem onako kako je to navedeno u stavu 3, da se u opravdanim uslovima, iz razloga hitnosti, može odvijati posredno ili neposredno saradnja između državnih organa Republike Srbije i Interpola, uz obaveštavanje Ministarstva. Neprihvatanjem ovoga mislim da ste učinili ogromnu grešku, naneli ste štetne posledice po državne interese Republike Srbije, jer Međunarodni krivični sud će suditi za najteža krivična dela i to isključuje hitnost i opravdane razloge koji su u pravilu postavljeni od strane međunarodnih institucija, međunarodnih pravosudnih institucija, a svaka brzina, svaka hitnost dovodi do štetnih posledica. Državni organi Republike Srbije su naneli ogromnu štetu dosadašnjoj saradnji sa međunarodnim pravosudnim institucijama. To je vaša praksa. Zbog toga smo tražili ovim amandmanom koji ste odbili i mislim da ste naneli ogromnu štetu Republici Srbiji.
Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, kao što vidite, mi smo podneli više amandmana na član 6. koji je vezan za službeno opštenje sa Međunarodnim krivičnim sudom. Mi smatramo da se tu pojavljuje nekoliko problema, a pre svega problem je u hitnosti. Dakle, Vlada Republike Srbije ima nameru da učini sve što je u njenoj moći da ubrza, čak da bude brzopleta u saradnji sa Međunarodnim krivičnim sudom. To je veoma pogrešan pristup, upravo iz razloga o kojima su govorile moje kolege, jer u nadležnosti Međunarodnog krivičnog suda zaista jesu najteži zločini po međunarodnom pravu, uključujući i genocid i ratne zločine, uključujući i zločin protiv čovečnosti, ali uključujući i zločin agresije. Zločin agresiji je teži od svih ovih pobrojanih zločina. Nažalost, on faktički nije u nadležnosti Međunarodnog krivičnog suda, zato što su pametni stratezi sa zapada, mogu da kažem i podmukli, namerno izostavili definiciju zločina agresije iz Statuta Međunarodnog krivičnog suda. Oni su rekli da će se statut promeniti kada oni budu našli odgovarajuću definiciju zločina agresije. To je besmisleno iz prostog razloga što je zločin agresije definisan Rezolucijom Generalne skupštine organizacije UN iz 1974. godine, sadrži tačke od a) do f), pominje se još od Kelog-Brijanovog pakta, pominje se i u Nirnberškoj povelji, i u Tokijskoj povelji, tako da je to obrazloženje besmisleno. Vlada Republike Srbije mora da poradi na tome da se utvrdi odgovornost za zločin agresije, jer, podsetiću vas, zločin agresije je i razbijanje SFRJ koje su izvršili SAD, Savezna Republika Nemačka i Vatikan, a prema tvrdnjama takvih intelektualaca i geopolitičara, kao što je general Pjer Mari Galoa, koji je od jedne Francuske svojom doktrinom strateškog odvraćanja napravio veliku silu nakon Drugog Svetskog rata. Takođe i brojni naši stručnjaci, poput profesora Smilje Avaramov itd. Da se vratimo i da pojasnimo neke bitne stvari. SRS je jedina stranka koja je protiv saradnje sa Tribunalom u Hagu i to je činjenica. Kao što znate, svi oni koji pristaju na diktate EU, moraju da pristanu i na taj diktat saradnje sa Tribunalom u Hagu. Dakle, EU je jasno rekla da ona neće integrisati Srbiju i Kosovo, koje gleda odvojeno od Srbije, ukoliko se ne sarađuje sa Tribunalom u Hagu. Mi smo protiv saradnje sa Tribunalom u Hagu, zbog toga što je ta saradnja suprotna Povelji organizacije UN, a mi smo kao članica organizacije UN u obavezi da poštujemo Povelju organizacije UN. Kao što znate, Tribunal u Hagu je osnovan kao pomoćni organ Sveta bezbednosti 93. godine, iako sud ne može da bude pomoćni organ, iako Savet bezbednosti osniva komisije, komitete ili izvestioca za specijalna pitanja. Sud ne može da se podvede ni pod jednu od ove tri kategorije. Ukoliko bi neko od prepametnih prozapadnih pravnika rekao da je ipak Tribunal u Hagu osnovan u skladu sa Glavom sedam Povelje organizacije UN koja se tiče uspostavljanja mira i bezbednosti, moram da vam podsetim da sud ne može da se formira zarad uspostavljanja mira i bezbednosti, već zarad utvrđivanja individualne krivične odgovornosti. Ali, čak i da je tako, čak i da je on formiran zarad očuvanja mira i bezbednosti, tj. uspostavljanja mira, podsetiću vas da je mir uspostavljen 1995. godine potpisivanjem Dejtonskog sporazuma. Dakle, kao što vidite, Međunarodni krivični tribunal za bivšu Jugoslaviju, Tribunal u Hagu, jeste jedna organizacija politička suprotna Povelji UN i ona vegetira u međunarodnom pravu suprotno osnovnim načelima tog međunarodnog prava. Vidim da su ovde neki ljudi rekli da je za njih prihvatljiv Statut Međunarodnog krivičnog suda, a da o Tribunalu u Hagu nemaju neko pozitivno mišljenje. Upravo na zvaničnom sajtu Međunarodnog krivičnog suda, u delu pravna dokumenta i osnovna dokumenta, možete da vidite da se on poziva na praksu Tribunala u Hagu, Tribunala za Ruandu. Možete, takođe, da vidite da on ima posebnu stavku za nacionalno zakonodavstvo Kosova ili u bukvalnom prevodu – državno zakonodavstvo Kosova. Dakle, to se vidi lepo, podvukli smo. U okviru te stavke oni su ponudili nekoliko izvora prava sa Kosova, koje oni smatraju nezavisnom državom. Između ostalog, to je Etički kodeks sudija na Kosovu. Dakle, mi smo i protiv izručenja građana Republike Srbije Međunarodnom krivičnom sudu upravo iz ovih razloga. Oni slede pravnu praksu Međunarodnog krivičnog tribunala za bivšu Jugoslaviju, Tribunala u Hagu, i oni na svom sajtu Kosovo tretiraju kao nezavisnu državu, kao subjekt međunarodnog prava i međunarodnih odnosa. Zbog toga smatramo da naša država ne sme da sarađuje sa ovim sudom. Ako uzmemo u obzir ovu priču koju sam ispričao vezano za zločin agresije, ukoliko uzmemo u obzir da Međunarodni krivični sud primenjuje tekovine, tj. da će verovatno primenjivati tekovine Tribunala u Hagu, kao što je udruženi zločinački poduhvat, a to može da se vidi i iz analize njihovih vodećih pravnika, koje su takođe objavljene na zvaničnom sajtu Međunarodnog krivičnog suda, gde se pruža podrška konceptu tzv. udruženog zločinačkog poduhvata, a kroz široko tumačenja člana 25. statuta Međunarodnog krivičnog suda, onda je zaista sve sasvim jasno. Međunarodni krivični sud postaje polako produžetak Tribunala u Hagu i njegove nakaradne prakse. Podsetiću vas, recimo, da je Tribunal u Hagu u optužnici protiv bivšeg predsednika Srbije i SRJ naveo da su Srbi na Kosovu Polju 1389. godine stvarali Veliku Srbiju. Dakle, zamislite taj idiotizam sudija Haškog suda. Kad je u pitanju udruženi zločinački poduhvat, podsetiću samo da je to jedan nakaradni koncept koji predstavlja uvođenje kolektivne krivične odgovornosti, po stavu brojnih pravnika i sa zapada i sa istoka, između ostalog i profesora Alena Deršovica, profesora sa Harvarda, profesora sa Stenforda Dženi Martinez i profesora Vilijama Šabasa, koji je profesor na nekoliko univerziteta u SAD i u Irskoj, koji je inače pristalica Tribunala u Hagu, ali koji otvoreno govori da je treća kategorija udruženog zločinačkog poduhvata koncept kolektivne krivične odgovornosti. Dakle, on krši i Povelju organizacije UN, i Univerzalnu deklaraciju o ljudskim pravima, i Evropsku konvenciju o ljudskim pravima, uopšte taj koncept kolektivne krivične odgovornosti, kolektivnog kažnjavanja krši osnovna ljudska prava. Udruženi zločinački poduhvat jeste koncept koji se primenjuje od 2001. godine, obratite dobro pažnju, dakle osam godina od stvaranja Tribunala u Hagu. Osam godinaga nisu primenjivali, a onda kad se pojavio sudija Muhamed Šahabudin, kao predsedavajući žalbenog veća u postupku protiv Duška Tadića, oni su prihvatili jednu takvu optužnicu. Dakle, osam godina od rada Tribunala u Hagu oni su izmislili novo krivično delo. To je otvoreno kršenje ljudskih prava i najosnovnijih normi međunarodnog prava. Od tog trenutka, prema podacima sa Univerziteta Stenford iz SAD i Univerziteta Berkli, takođe iz SAD, do 2004. godine 84% optužnica se zasniva na konceptu udruženog zločinačkog poduhvata. Predstavnici tužilaštva Tribunala u Hagu neformalno ovaj koncept nazivaju "srebrnim metkom" protiv Srba. Dakle, tretiraju Srbe kao zveri. Još jednom vas podsećam da se upravo na ovu pravnu praksu poziva Međunarodni krivični sud. To je jedan od razloga zbog kojeg smo mi protiv izručenja naših građana Međunarodnom krivičnom sudu i zbog kojeg smo jedina stranka koja je protiv saradnje sa Tribunalom u Hagu. Toliko za sada.
Od vremena poslaničke grupe iskoristili ste osam minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Mićo Rogović? Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, zaista sam mišljenja da predstavnici Ministarstva pravde, kao nadležni i dovoljno stručni, pogotovo u pogledu primedbi na član 6. ovog zakona, za koje vidite da su u ovolikom obimu i od strane Srpske napredne stranke, treba još jednom detaljno da razmotre i uvide mogućnost dalje promene i dorade člana 6. koji se bavi službenim opštenjem sa Međunarodnim krivičnim sudom. Iz obaveza koje smo mi, kao suverena država, potpisali vezano za Rimski statut Međunarodnog krivičnog suda, proizišla je i obaveza implementacije navedenog međunarodnog ugovora u naš pravni sistem i oko toga nema nikakvog posebnog dvoumljenja. Čak vi u objašnjenju pojedinih rešenja, prvenstveno od člana 1. do člana 10, nijednog trenutka ne navodite ono što navodite u stavu 3. i 4. člana 6, i to je sporno. Sporno je da državni organi mogu da službeno opšte sa Međunarodnim krivičnim sudom iz svih ovih razloga kao što ste naveli, ali nema nikakve hitnosti, niti razloga da se to radi posredstvom Međunarodne organizacije krivične policije, tj. Interpola, i pogotovo u članu 4, što će obrazložiti moj kolega Babić, znači, da Ministarstvo može da odvija svoja službena opštenja diplomatskim putem. Tu je i situacija da se stav 3. i stav 4. ovog člana 6. delimično nalaze u kontradiktornosti jedan s drugim i s obzirom na primedbe koje su na Predlog ovog zakona u najvećoj meri iznete na član 6, još jednom apelujem na vašu stručnost da uzmete ove argumente i da još jednom pokušate da, s obzirom na predložene amandmane svih poslanika vezano za član 6, prihvatite određene primedbe.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić.Da li neki želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo - SNS, podneo sam amandman na član 6. Predloga zakona o saradnji sa Međunarodnim krivičnim sudom. Ovim amandmanom se predviđa brisanje stava 4. člana 6. ovog predloga zakona. Naime, ovaj stav je u suprotnosti sa stavovima 2. i 3. člana 6. ovog predloga zakona, ali i u suprotnosti sa članom 87. Rimskog statuta Međunarodnog krivičnog suda, u kojem se u stavu 1. jasno kaže: "Zahtev se prosleđuje diplomatskim putem ili na drugi odgovarajući način koji je država članica predvidela ratifikacijom, prihvatanjem, odnosno izjavljivanjem saglasnosti na dokument o osnivanju suda i na statut suda". Znači, diplomatskim putem ili na drugi način, a ne u svakom slučaju diplomatskim putem, kako ste predvideli ovim stavom 4. S druge strane, stavovima 2. i 3. člana 6. predvideli se da se službeno opštenje državnih organa i Međunarodnog krivičnog suda odvija diplomatskim putem, ali iz razloga hitnosti i putem Interpola, a onda predlagač zakona, ovim opterećujućim stavom 4, definiše opštenje ministarstva, kao da ministarstvo nije državni organ, kao da je ministarstvo iznad države Srbije. Takođe bih na ovaj način izrazio i skepsu da komunikacija iz razloga hitnosti ide posredstvo Interpola i to iz jednog jednostavnog razloga. I za Hašimom Tačijem i za Agimom Čekuom, na osnovu zahteva sudstva Republike Srbije, podignute su crvene Interpolove poternice. Ta lica su u nekoliko navrata pritvarana, Tači je privođen u Mađarskoj, a Agim Čeku u Sloveniji, Mađarskoj, Kolumbiji i poslednji put u Bugarskoj. Međutim, ta lica, i pored dokazanih zločina nad Srbima i nealbancima na KiM, ni dan danas nisu isporučena Srbiji. U tome se ogleda saradnja Interpola sa Srbijom i zbog toga i zbog sveta prethodno navedenog pozivam vas da prihvatite ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela poslanica Vjerica Radeta.Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Javnost Srbije, a pre svega pravnička javnost, treba da zna da mi danas raspravljamo o setu krivično-pravnih zakona koji nas uvode u potpunu amerikanizaciju našeg pravnog sistema. Koliko god se vama, dame i gospodo iz skupštinske većine, žurilo na godišnje odmore, nedopustivo je da mi danas o ovim predlozima zakona, i to kada su u pitanju amandmani, raspravljamo u odsustvu ministra pravde, zapravo u odsustvu svih ministara, jer danas ovde nikog nema. Poštovane kolege pravnici, koji eventualno pratite rad ovog parlamenta, ako vam se učini da bi neki od naših amandmana trebalo da postane sastavni deo zakona, moram da vas obavestim da je to nemoguće zato što danas nema ovde gospođe Malović koja je, mediji su nas tako obavestili, u Americi. Valjda je otišla tamo da se pohvali kako smo mi u Srbiji, odnosno Vlada Srbije veći katolik od Pape. Ozbiljno strahujem od njenog povratka, jer svaki put kada se gospođa Malović vrati iz belog sveta, ovde dođe sa nekim svojim mišljenjem koje joj tamo lepo izdiktiraju i to je onda još neki novi udarac na pravosudni sistem, na sudije, na tužioce. Da se sad ne vraćam, biće prilike da govorimo i o tome koliko će sudija i tužilaca ostati bez posla, koliki deo Srbije bez pravne zaštite, ali sada je tema zakon o saradnji sa Međunarodnim krivičnim sudom i mislim da je dobro da podsetimo da ovaj statut, Rimski statut, još uvek nisu ratifikovale SAD i nemaju nameru, zato što oni štite na taj način svoje ratni zločince, i one iz Gvantanama, i one iz Iraka, i one iz Avganistana, ali zato svima drugima koji su poslušni, nameću obavezu da izručuju svoje građane, svoje heroje, svoje junake, kao što to Srbija radi već celu deceniju. Da podsetimo da je bez pravnog osnova i bez zakona Vlada Zorana Đinđića isporučila Slobodana Miloševića u Hag, da je Milošević tamo umro, odnosno da je ubijen u Hagu i da je zato posredno odgovorna DOS-ova vlast, da je Vlada Zorana Đinđića i Zoran Đinđić lično tražio od Karle del Ponte da Vojislava Šešelja odvede u Hag i da ga odande ne vraća iz apsolutno političkih razloga, jer mu je bilo nepodnošljivo da ima takvog političkog protivnika na političkoj sceni Srbije. Kao što je to danas nepodnošljivo Borisu Tadiću, pa čini sve i učinio je dosta toga da Vojislav Šešelj već do sada ne bude na slobodi. O tome smo govorili i govorimo sve ove godine, a intenzivno od septembra prošle godine i svima je već u Srbiji jasno šta se tu dešavalo i ko je tu i na koji način odgovoran. Šta mi imamo kada je u pitanju država Srbija i odnos sa Međunarodnim krivičnim sudom, i to ovim tzv. ad hok sudom, Tribunalom? Imamo bruku i sramotu od nadležnih organa koja se pokazala juče, videli smo u medijima da Nacionalni savet za saradnju sa Haškim tribunalom da je doživotna kazna Milanu Lukiću, kako su rekli, adekvatna za izvršeni zločin. Neverovatno je da neko ko predstavlja državu Srbiju može da konstatuje da je predstavnik ovog naroda zaista izvršio neki zločin pre nego što postane pravosnažna presuda, pa makar i takvog, i antisrpskog, i anticivilizacijskog i kako god hoćete Haškog tribunala. Mnogo manje su komentarisali oslobađajuću Haradinajevu presudu i gotovo oslobađajuću Orićevu presudu, pogotovo posle packi kada ih je po prstima malo udario Bramerc zbog izjava koje su pokušali da daju kao pravi predstavnici države Srbije. Sad se očigledno klone i toga, već potpuno otvoreno svi staju na stranu onih koji su takođe potpuno otvoreno i neskriveno protiv Srbije, protiv građana Srbije i protiv interesa srpskog naroda i države Srbije. Ovaj amandman koji sam podnela trebalo bi da bude usvojen i verovatno, pošto je ministarka Malović u Vašingtonu, nije bila ni u mogućnosti da u elektronskoj sednici Vlade kaže da se ovaj amandman usvoji, jer je neprimereno da u jednom propisu, jednoj pravnoj normi stoji da ministarstvo može u svakom slučaju zahtevati da se službeno opštenje sa Međunarodnim krivičnim sudom odvija diplomatskim putem. Tim pre što u drugom stavu istog ovog člana stoji da se službeno opštenje državnih organa i Međunarodnog krivičnog suda odvija diplomatskim putem. Potpuno nepotrebna norma, ali nažalost, zato možda i malo manje govorimo o ovim konkretnim normama, zato što bi to bila prazna priča, s obzirom da gospoda iz ministarstva mogu samo da nas slušaju i da nam se dive, ali nemaju mogućnosti da prihvate ono što nudimo. Hvala.
Od vremena na raspolaganju poslaničkoj grupi iskorišćeno je četiri minuta i 25 sekundi. Da li još neko još želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS poštuje pravni sistem Republike Srbije, a odlučno se suprotstavlja amerikanizaciji i tribunalizaciji pravnog poretka u Srbiji. Gospodine Homen, vas ne zovu ministar trgovine, vas su često nazivali poštar, iz razloga što je poštar Ćirić prosledio ono obaveštenje do vas, a vi ste prosledili vršiocu dužnosti predsednika Vrhovnog suda. Moram da vam kažem, s obzirom da ste vi jedan ili jedini čovek koji u ime Vlade ovde sedi, da je naslov iznad člana 7. definisao njegovu sadržinu. I ovo što je SRS svojim amandmanom koji sam potpisao predložila da se briše, to je moralo tako biti urađeno. Naslov glasi - Primena zakonodavstva Republike Srbije, i u prvom stavu se kaže da nadležni državni organi u postupku saradnje sa Međunarodnim krivičnim sudom preduzimaju radnje na način propisan zakonom i drugim propisima Republike Srbije. Stav 2. glasi: Odredbe ovog zakona i drugih propisa koji se primenjuju u postupku saradnje sa Međunarodnim krivičnim sudom tumače se u skladu sa pravnim poretkom Republike Srbije. Tu dolazi tačka, a vi dodajete ''na način koji odgovara ciljevima, u smislu statuta.'' Mi dobro znamo šta kaže član 194. i 195. Ustava Republike Srbije, on na precizan i jasan način utvrđuje odnos pravnih akata u pravnom sistemu Republike Srbije i nije moguće ništa, ni više ni manje, dodavati na ovo. Kada bi se sad malo upustili i u nešto što je lepo u našem jeziku i mi bi mogli da utvrdimo da statut ne može da ima neki cilj koji njemu odgovara, vama i meni kao fizičkim licima može nešto da odgovara, objektima teško da mogu da odgovaraju ovi ciljevi koje ste vi predvideli, ali vredi ovde postaviti i mislim da je veoma značajno i još jedno pitanje - zbog čega je tek danas ovaj zakon na dnevnom redu, a Zakon o potvrđivanju Rimskog statuta o Međunarodnom krivičnom sudu je donet 2001. godine? Mi iz SRS prepoznajemo zbog čega se čekalo osam godina. Iz razloga što je vama dobro poznato da je Haški tribunal neuporedivo krvoločniji po građane Srbije nego što će biti ovaj. I kada vam se učinilo da ste možda raščistili sa vašim neprijateljima, a vaši neprijatelji, neprijatelji DOS-a, DS, jesu oni građani Srbije koji se na odlučan način suprotstavljaju svemu onom što je upereno protiv Republike Srbije. Navešću samo dva, izvinjavam se mnogim drugima, pre svega dr Vojislav Šešelj i Slobodan Milošević svakako zaslužuju da njihova imena budu izdvojena, naravno i ostali Srbi koji se tamo nalaze, pa kad vam se učinilo da je tu negde kraj, onda može i ovaj Međunarodni krivični sud. Mi izražavamo sumnju da Specijalni sud koji radi u Srbiji neće ništa biti manje opasan za građane Srbije, one koji Srbiju najviše vole i ništa ne žale da daju za nju, neće ništa manje biti opasan od samog Haškog tribunala, pa i ovog Međunarodnog krivičnog suda. Da imate ovlašćenje, pretpostavljam da bi na osnovu ovog što nije možda suština, ali je mnogo ispravnije, prihvatili ovaj amandman SRS.
Dva minuta i 55 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandmani su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Jovan Palalić, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Ministarstva, odsutna gospoda ministre, neću trošiti mnogo vremena na obrazlaganje ovog predloga zakona, kao ni na obrazlaganje samog amandmana koji smo na njega podneli, iz razloga što smatramo da je naša država već ratifikovanjem Rimskog statuta preuzela obavezu saradnje sa Međunarodnim krivičnim sudom u pogledu privođenja pravdi učinilaca krivičnog dela zločina protiv čovečnosti, genocida i ratnih zločina. Ovaj sam Rimski statut mora da bude inkorporiran u naše unutrašnje pravno krivično zakonodavstvo i ovim predlogom zakona to se čini. Mi smo podneli amandmane, nismo ih podneli mnogo, kao što ste imali priliku da vidite, ali su oni podneti sa jednom isključivom namerom: da se neprecizne odredbe kojih ima u Predlogu zakona definišu na jedan jasan način, kako ona lica koja primenjuju ove odredbe zakona ne bi došli u situaciju da budu zbunjeni, odnosno kako bi njihov rad po primeni ovog predloga zakona bio olakšan. To upravo činimo i u članu 8, gde smatramo da se radi o klasičnom pleonazmu, kada se kaže da protiv istog okrivljenog u Republici Srbiji ne može za isto krivično delo da se pokrene ili vodi krivični postupak, ako se za to krivično delo već vodi postupak pred Međunarodnim krivičnim sudom. Po našem mišljenju, ovde bi trebalo da stoji tačka. Reči "koji je pokrenut pre krivičnog postupka u Republici Srbiji" su potpuno nepotrebne i na taj način dovode u zabludu onoga koji ovakvu odredbu zakona treba da primeni. Čak je između nas poslanika DSS došlo je do određenog neslaganja u pogledu tumačenja ove odredbe upravo zbog njene same nepreciznosti. Mislim da je ovaj amandman trebalo prihvatiti. On nije od suštinske važnosti, on je više pravno-tehničkog karaktera. Da se ne bih ponovo javljala iskoristiću, ukoliko vi smatrate da je to osnovano, raspravu povodom amandmana na član 9. koji smo podneli, a koji je prihvaćen. Smatram da je jako dobro što je ovaj amandman prihvaćen, iz razloga što je stav 3. člana 9. predviđao nemoguću situaciju. On je predviđao situaciju ukoliko se kreće od same vrlo dosledne, kako da kažem, dosledne primene člana 8, odnosno načela ''ne bis in idem'', onda ova situacija koja je predviđena stavom 3. člana 9. u praksi nikad ne bi mogla da se desi. Naime, on polazi od toga da već imamo dve pravosnažne presude, presudu suda u Republici Srbiji i pravosnažnu presudu Međunarodnog krivičnog suda, a ukoliko pođemo od dosledne primene pravila ''ne bis in idem'', onda se podrazumeva da dva postupka istovremeno protiv istog lica ne mogu da se vode. Radi se o jednoj situaciji koja je u praksi nemoguća i drago mi je što su predstavnici Ministarstva uvideli ovaj propust i što su prihvatili amandman. S druge strane, pridružujem se kolegama koji su izrazili negodovanje zbog činjenice da današnjoj raspravi ne prisustvuje nadležni ministar. Smatramo takođe da gospodin Milosavljević nije osoba, uz dužno poštovanje njegovo, s kojom danas možemo interaktivno da vodimo dijalog, niti smo u prilici da bilo šta u pogledu eventualnog prihvatanja još nekih amandmana možemo da očekujemo. Zbog toga se nećemo protiviti, nećemo ulagati povrede Poslovnika zbog njegovog sadašnjeg odsustva. Smatramo da je potpuno isto da li gospodin Milosavljević prisustvuje ili ne prisustvuje, kada nije u stanju da prosto s nama na jedan kvalitetan i argumentovan način danas razgovara.
Od vremena na raspolaganju kao ovlašćenoj predstavnici poslaničke grupe DSS iskorišćeno je dva minuta. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
U okviru ovog amandmana želimo da istaknemo, naša poslanička grupa, da smo mi u okviru rasprave o izuzetno važnim zakonima koji su danas na dnevnom redu, uložili napor da se ono što po nama predstavlja osnovni problem u nizu procesnih zakona koji jesu glavna tema ove rasprave otkloni. Javnost Srbije treba da zna da se raspravlja o velikom broju procesnih zakona. Ti procesni zakoni imaju zadatak, i ovo je procesni zakon, da obezbede najkvalitetniji mogući postupak da se dođe do sudske pravde, da se utvrdi činjenično stanje i da se ostvari sudska istina i pravda. Želim da iznesem svoje mišljenje koje sam izneo i u toku načelne rasprave. Mislim da se set ovih zakona donosi u jednoj atmosferi koja je stvarana i od strane same Vlade na osnovu izjave o olako obećanoj brzini rešavanja sudskih sporova i rešavanja uopšte krivično-pravnih slučajeva. I u tako olako obećanoj brzini, kada se pokuša to pretočiti u norme koje u toj brzini treba da realizuje, događaju se i ovakvi problemi na koje smo ukazali u članu 8. ovog zakona. Ovaj član 8. ne samo da ima ovaj pleonazam, nego on otvara i jednu vrstu pravne praznine jer ne reguliše situaciju kada bi se pokrenuo postupak u Republici Srbiji pre pokretanja vođenja postupka pred Međunarodnim krivičnim sudom. Da li će se u toj situaciji, kada se postupak pokreće i vodi u Republici Srbiji, pokrenuti postupak pred Međunarodnim krivičnim sudom? Tu situaciju ovaj zakon ne reguliše, to se pojavljuje kao pravna praznina i u tom smislu apelujem i na predstavnike Ministarstva, pre svega državnog sekretara Homena, da obrati pažnju na ove amandmane poslaničke grupe DSS. Oni su isključivo u cilju, ako pogledate na koji način su normirani, popravljanja teksta zakona. Naravno, u saglasnosti sa našim konceptom, da ne može da se na brz način utvrđuje sudska istina, utvrđuje činjenično stanje i u krajnjoj liniji ostvari pravda. Jer bez obzira da li je neko osumnjičen ili optužen, postoji nešto što se kaže da je pravna sigurnost i da on ima pravo na pravičan postupak i da se omoguće sva procesna sredstva da se ostvari istina.
Iskorišćeno je dva minuta i 55 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Jovan Palalić, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, amandman koji sam podneo u ime SRS je na liniji zalaganja SRS da se za najteža krivična djela, kao što su zločin protiv mira, zločin protiv čovečnosti, ratni zločini itd, postupci pokreću i vode pred sudovima u Srbiji. Mislim da je usvajanju jednog ovakvog zakona, kao što je zakon o saradnji sa Međunarodnim krivičnim sudom, kojim se Srbija obavezuje na saradnju sa ovom institucijom, morala da prethodi analiza o dosadašnjoj saradnji Republike Srbije sa postojećim međunarodnim pravnim institucijama, prije svih tu mislim na saradnju sa Međunarodnim sudom pravde i Haškim tribunalom. Svaka ozbiljna i stručna analiza bi pokazala da su rezultati te saradnje ponižavajući i neprihvatljivi za Republiku Srbiju, jer obe ove institucije, mislim i na Međunarodni sud pravde i Haški tribunal, narodski rečeno, tjeraju sprdnju sa međunarodnim pravom i pravdom i učestvuju u zločini koji SAD, NATO pakt i tzv. međunarodna zajednica već 18 godina kontinuirano sprovode nad Srbijom i srpskim narodom. Što se tiče Haškog tribunala, tu je građanima Srbije već sve poznato, pa ću u svojoj diskusiji malo više govoriti o saradnji sa manje poznatima i među građanima Srbije manje kompromitovanim Međunarodnim sudom pravde, koji se takođe nalazi u Hagu. To je onaj sud koji je po tužbama za rat u bivšoj Jugoslaviji uvijek nadležan kada treba tužiti i kada treba suditi državi Srbiji, a nikada nije nadležan kada za istu pravnu stvar treba suditi po tužbi koju je podnela Srbija. Kada Srbija tuži NATO pakt za agresiju i varvarsko bombardovanje, onda ovaj sud kaže da nije nadležan, uz obrazloženje da u vreme kada su se navedeni događaji odigrali Srbija navodno nije bila član UN. Uz isto obrazloženje odbacuju se tužbe Srbije protiv BiH i Hrvatske. Međutim, kada muslimani iz BiH, podvlačim ovo muslimani, ne država Bosna i Hercegovina, podnesu potpuno nelegalnu tužbu protiv Srbije, onda je taj sud nadležan, iako Srbija ni tada formalno-pravno nije bila član UN. Taj nazovimeđunarodni i nazovisud pravde odbio je da sudi NATO paktu za onu varvarsku agresiju 1999. godine na SRJ, koja je učinjena suprotno Povelji UN, bez odobrenja Saveta bezbednosti UN, odbio je da sudi za 20.000 tona bombi koje su izbačene na Srbiju. Danas ste mogli pročitati u jednim novinama da je na pojedinim bombama pisalo „Je l' i dalje hoćete da budete Srbi?“ Taj sud je odbacio da sudi za razorene srpske gradove i sela, za 3.000 ubijenih srpskih civila, među njima 70 dece, za 15.000 ranjenih, za razaranja teška nekoliko desetina milijardi dolara, za 300 srušenih škola i obdaništa u Srbiji. Taj sud je u krajnjem slučaju presudio da je Srbija kriva zato što nije sprečila navodni genocid u Srebrenici, što nema blage veze ni sa pravom ni sa zdravim razumom. Prvo, u Srebrenici nije bilo nikakvog genocida. Genocid je kada neko planski uništava jednu etničku grupu s ciljem da uništi njenu biološku supstancu, njen gen. Da su srpski vojnici pod komandom Ratka Mladića zaista hteli da unište Muslimane u Srebrenici, onda bi pre svih uništili žene i djecu kao reproduktivni dio etničke grupe i biološki najvitalniji dio etničke grupe. Pripadnici vojske Republike Srpske učinili su potpuno suprotno, dosledno poštujući međunarodne konvencije, prije svega Ženevsku konvenciju o ratnim zarobljenicima, oni su sve muslimanske žene i decu, sve muškarce koji nisu bili vojni obveznici, ukupno preko 20 hiljada ljudi, organizovano u dva dana, autobusima evakuisali u Kladanj i Tuzlu, na teritoriju koja se nalazila pod kontrolom muslimanske vojske. Istina, zabilježeno je ubistvo nekoliko starijih maloletnika, koji su rastom nadrasli svoju generaciju i koji su, na svoju nesreću, to je dokazano, već bili regrutovani u vojsku Nasera Orića. Treće, vojska Republike Srpske je propustila da 1.500 muslimanskih vojnika iz Žepe, druge enklave uz Srebrenicu, nesmetano pređe na teritoriju Srbije. Postavljam logično pitanje, da je postojala namera da se počini genocid, da se Muslimani zatru, da li bi bio dopušten prelazak tih vojnika u Srbiju ili bi oni bili pobijeni. Četvrto, u knjizi „Srebrenica, agresija, otpor, izdaja, genocid“, koja je štampana u Sarajevu, autor je Nijaz Mašić, navodi se da je na ratištima oko Srebrenice pre 1995. godine poginulo oko 1.500 muslimanskih vojnika. Iako je većina njih stradala prilikom napada na okolna srpska sela, vršeći zločine, danas se i oni vode na spiskovima nevinih žrtava četničke agresije i genocida. Portugalski vojni zvaničnik Karlos Martin Branko 1998. godine napisao je da je slovom i brojem 2.028 Muslimana iz Srebrenice poginulo u borbi sa bolje uvežbanim i bolje komandovanom vojskom Republike Srpske, ali da svi oni nisu poginuli u julu 1995. godine, nego uglavnom u tri godine žestokog ratovanja. Peto, do sada je ukupno pronađeno i sahranjeno oko 3.000 Muslimana iz Srebrenice i okoline, uključujući i napred pomenute vojnike koji su poginuli u borbi i prije jula 1995. godine. Zanimljivo je da je i jednih i drugih zajedno manje od ukupnog broja Srba ubijenih u Podrinju i Srebrenici. Podsećam da je u pitanju 3.200 ubijenih srpskih vojnika i civila. Uprkos tome Međunarodni sud pravde, u presudi po tužbi Bosne i Hercegovine protiv Srbije, govori o genocidu u Srebrenici. Nesporno je da su srpski vojnici u leto 1995. godine, u znak odmazde, streljali nekoliko stotina zarobljenih muslimanskih vojnika, nesporno je da je u pitanju zločin koji se ničim ne može opravdati, ali nesporno je, i to zna svaki pravnik, da tu ne može biti reči o genocidu. Ali, ništa manji zločin koji je počinjen u Podrinju je zločin masovnog klanja srpskog stanovništva, uglavnom civilnog stanovništva koji su upravo ti vojnici Nasera Orića prethodno počinili. Podsećam, u 140 do temelja spaljenih, opljačkanih sela u Bratuncu, Srebrenici i Podrinju, ubijeno je više od 3.200 Srba. Postavljam jedno pitanje – kako to da masovno ubijanje srpskih civila nije čak ni zločin, a streljanje muslimanskih vojnika je genocid. Na kraju, postavljam pitanje Vladi kao predlagaču ovog zakona, da li postoje ikakve garancije, ikakve naznake da se Međunarodni krivični sud neće ponašati na isti način na koji seponaša stalni Međunarodni sud pravde i način na koji se ponaša Haški tribunal, da neće biti samo još jedno oružjeSAD i NATO pakta i agresije na Srbiju. Još samo dve rečenice, o tom je govorio kolega Boris Aleksić, ali još jednom skrećem pažnju na oprez prilikom usvajanja ovog zakona, i na to upućuje činjenica Statuta Međunarodnog krivičnog suda, gde nije definisan zločin agresije, zločin protiv mira, koji je po međunarodnom pravu teži zločin od zločina genocida. Zašto je ovo bitno za Srbiju? Zato što su Srbija i srpski narod u 20. i 21. vijeku narod i država koji su bili najčešće izloženi ovom zločinu. Samo u poslednjih 18 godina srpski narod i Srbija su bili četiri puta izloženi zločinu protiv mira i zločinu protiv agresije.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je šest minuta i 30 sekundi. Pre nego što pređemo na sledeći amandman samo obaveštenje, s obzirom da su uvršteni i izveštaji Odbora o amandmanu na član 5. koji je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Amandman na član 9. koji su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Jovan Palalić i Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, poštovani građani Srbije, na član 13. poslanički klub Nove Srbije je podneo jedan amandman koji se tiče, da bi bilo jasnije, pročitaću kako glasi član 13: Odmah nakon prijema obaveštenja iz člana 12. stav 1. ovog zakona, nadležni javni tužilac i drugi državni organi preduzimaju potrebne mere radi otkrivanja krivičnog dela, odnosno u cilju krivičnog gonjenja, ako se u Republici Srbiji već ne vodi postupak za krivično delo o kome je primljeno obaveštenje. Ministarstvo odmah po saznanju, a najkasnije u roku od mesec dana od prijema obaveštenja iz člana 12. ovog zakona obaveštava tužioca o tome da li je u Republici Srbiji pokrenut krivični postupak za krivično delo o kome je primljeno obaveštenje. Predlog Nove Srbije jeste da se ovaj rok od mesec dana, koji je dug, skrati na mesec dana. Razlozi za to su, pre svega, iz načela efikasnosti, a ne vidi se iz obrazloženja Vlade zašto se ne prihvata ovaj amandman. Naime, Vlada kaže da je potrebno određeno vreme, imajući u vidu da je potrebno izvršiti određene provere i da se radi o međunarodnoj pravnoj pomoći, te je zato određeno vreme za postupanje po zamolnici. Ovde je dosta kontradiktorno to da Ministarstvo može odmah ili najkasnije u roku od 30 dana. Ako postoji pretpostavka - odmah, onda ne vidim razloga zašto se ostavlja ovako dugi rok od 30 dana, jer ako se pozivate na to da je dovoljno dugo da mora da se uradi nešto po zamolnici, onda je potpuno suvišno da stoji ovo - odmah. Ili ovo - odmah izbacite ili izbacite rok do 30 dana. Ne bi mogla da stoji ova argumentacija koju ste dali. Mislim da je ovaj amandman trebalo prihvatiti. Mislim da idemo u susret i tužilačkoj istrazi, akuzatorskom postupku i u sistemu današnjem, gde postoji velika mogućnost elektronskog uvida u bilo kakvo vođenje krivičnog postupka apsolutno je rok dug. Razumeo bih da je ovaj amandman predat ili ovakav predlog dat pre 30 godina kada nismo imali ovako efikasan kompjuterski sistem da možemo u svakom trenutku da vidimo da li je pokrenut postupak ili ne. Mislim da je ovo potpuno dug rok i da je trebalo prihvatiti ovaj amandman.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Međunarodno krivično pravo spada u gram javnog prava. Po završetku Drugog svetskog rata sudilo se kao i formirali sudovi kao sudovi pobednika, a posle formiranja Haškog tribunala, ovaj sud se, pre svega, orijentisao na selektivnu pravdu, koji je osnovao Savet bezbednosti UN, čiji je legitimitet doveden u pitanje. Što se tiče ovog člana i njegovog stava 2, SRS smatra da nema ovde tajni prilikom saradnje sa Međunarodnim krivičnim sudom. Šta je to tajna? Što mora da bude tajna? Ono što je potrebno da se u toku krivičnog postupka dokazuje i da se pružaju podaci Međunarodnom krivičnom sudu. Međunarodno pravo predstavlja sintezu politike i prava, koja u međunarodnom krivičnom pravu treba da omogući prevagu prava nad politikom, što u konkretnom slučaju u sadašnje vreme nije, kao i njegovo što veće utemeljenje na opšteprihvaćenim osnovnim načelima krivičnog prava. Istorija pokazuje da tamo gde politika dominira nad pravom dolazi do konflikta politike i prava, što uslovljava određene društvene devijacije. Pogrešno se smatra da je pozitivizam omogućio prodor politike u pravo, iako je sigurno da pozitivizam može biti zloupotrebljen u političke srhe. Čini se ipak da teorije prirodnog prava u većoj meri dozvoljavaju prodor politike u pravo, čak i onda kada teže da ono postavi granice politici, jer prirodno pravo još u većoj meri omogućava zloupotrebu prava u političke svrhe, kao što je to slučaj u Srbiji. Međunarodno krivično pravo, kao složeni međunarodni subjekt, obezbeđuje dalji razvoj samo ako trajno omogući garantovanje prevlasti pravnih normi nad politikom, što opet u Srbiji nije slučaj. Svaki suprotan razvoj davaće međunarodnom pravu karakter nametnutog prava. I Srbiji je nametnuto američko pravo, jer će činiti volju vladajuće svetske sile i neće biti opšteprihvaćeno. Dakle, krivično pravo i druge brojne grane prava u Srbiji doživljavaju, pre svega, poniženje, ali se u Srbiji sprovodi amerikanizacija anglosaksonskog prava, umesto da smo se opredelili na kontinentalno pravo, na čemu je Srbija vekovima izgrađivala svoj pravni sistem.
Iskorišćeno je minut i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 15. i ovaj amandman su dobar povod da se javnost Srbije obavesti o tome šta je na delu, jednostavno šta je to osmišljeno, kako je osmišljeno, šta se radi, šta se planira, da jednostavno građani mogu na vreme da se obaveste o tome, pa svako da izvuče neki zaključak i usaglasi svoje ponašanje sa onim što je nama namenjeno. Ovo je član koji se odnosi na prisustvo predstavnika Međunarodnog krivičnog suda pred našim organima kada se raspravlja neko pitanje krivične odgovornosti, kolokvijalno rečeno, za ratne zločine. Ovo pitanje otvara i tera nas da se podsetimo šta je to sve bilo. Samo da podsetim da i 92. i 93. godine, pa i kasnije, bez obzira u kom državno-pravnom statusu se nalazila Srbija, ona je pristajala na saradnju da i predstavnici međunarodne zajednice budu prisutni tokom sudskih postupaka u Srbiji. To nije zadovoljilo apetite ove zveri koja se usredsredila na Srbiju i srpski narod. Formiran je Haški tribunal, potpuno nelegalna institucija, ovde su formirana odeljenja, posebni sudovi, tužilaštva, sve sa ciljem da budu pod kontrolom onih koji su odgovorni za brutalno razbijanje bivše SFRJ, jer oni jednostavno ne mogu da dozvole da se pred nekim nepristrasnim, objektivnim sudom utvrdi istina i na bazi istine odluči o individualnoj krivičnoj odgovornosti. Naprotiv, potrebni su pravosudni organi pod budnom kontrolom NATO pakta i EU da ne promakne nešto kako bi neko zaključio da su oni glavni krivci. Ako Amerika ne dozvoljava da njihovi građani odgovaraju po Rimskom statutu, ne znam zašto bi Srbija to dozvolila. Onda imamo jedan proces, građani će da ga prepoznaju, on počinje rečima - Srbiji je potrebna dvostranačka Srbija, kako bi Havijer Solana, Oli Ren, NATO pakt imali pod kontrolom i vlast i opoziciju. Kada samo jedan prodaje mleko, njemu dobro ide posao. Kada jedan kontroliše i vlast i opoziciju, takođe mu ide dobro posao. Mi danas na političkoj sceni, izuzimajući SRS, imamo sve druge političke stranke koje se trkaju u tome koja će bolje, efikasnije da ispuni ono što od njih očekuju NATO pakt i EU. U toj svojevrsnoj trci nema mesta ni za KiM, ni za Srbe, ni za Vojvodinu, ni za Beograd, nema mesta ni za Prokuplje. Vlast je tako napravljena, ''Otpor'' je instaliran u svim strukturama, Amerikanaca ima koliko god želite, greškom progovore neki put srpski. Pre nekoliko dana imali smo svojevrsni skandal u ovoj zgradi, pod predsedavanjem Sonje Liht, neke nevladine organizacije i ko zna ko se sve skupio. Održali su neki sastanak, kao da je zgrada Narodne skupštine prostorija mesne zajednice za nevladine organizacije. Onda su se dogovorili da pričaju na engleskom. Ne interesuje ih srpski jezik. Tako da niko ne treba da se iznenadi što pre godinu dana onaj što je lepio plakate sa natpisom "Bulevar Ratka Mladića" danas kaže, ma uhapsite ga što pre, nema potrebe da se uznemiravam, nemam potrebe da se sekiram. Nikakav problem nije da Oli Ren primi četničkog vojvodu. Sve je moguće. Srbija treba da bude pod kontrolom mafije koja završava onaj finansijski deo posla i pod budnom paskom političkog uticaja NATO pakta i Evropske unije, a vi građani Republike Srbije glasajući za proevropske i evrofanatičke ideje pojedinih predstavnika i pojedinih političara, u stvari glasate protiv sebe. To je ta poruka. To je ta poruka koja se instalira, zato se i menja propis o javnom informisanju, da to postane dominantan oblik razmišljanja u Srbiji, kako nema alternative. Samo da vas podsetim, granica na Drini - nema alternative. Dejtonski sporazum - nema alternative. Rezolucija 1244 - nema alternative. Isporučimo Miloševića, svima će nam biti bolje, nema alternative, pa posle još dvadesetak ljudi je otišlo. Politika uslovljavanja se vidi i na ovom predlogu zakona. Zadatak parlamenta je da se, ako je moguće, jedno 2000 zakona donese za 15 minuta, kako bi se dokazalo da je većina građana Republike Srbije na putu evroatlantskih integracija. Naravno, građani Srbije ne mogu da vide da u centru Brisela njihovi farmeri, mlekari bacaju mleko, protestuju, da se u Nemačkoj pale fabrike, da su u pitanju neki nemiri. Kada se to eventualno kod nas prikaže, ono se prikaže pre svega u funkciji "relaksiranja građana Republike Srbije", pa vidite, ako je teško u Briselu, onda je potpuno normalno da bude teško i u Beogradu. Malo ko je u prilici da dobije informaciju da i oni koji su ušli u članstvo EU ne mogu da koriste pristupne fondove i sredstva EU zbog korupcije, kriminala itd. A ovde je sve u funkciji obezbeđenja da Srbija bude na beloj šengen listi, jer je to epohalni uspeh onoga koji je pre nekoliko godina u toku kampanje ispred ambasade jedne zemlje rekao: glasajte za mene, za dve godine neće biti ovih redova. Danas svi konstatuju, fala za beli šengen, fala za pasoš, ali sa čim ću i gde ću, kako da prehranim porodicu. To je naša tema. To je tema o kojoj stalno moramo da razmišljamo, koju stalno moramo ovde da pokrećemo, da bi jednostavno u ovo doba prosvetiteljstva ljudi shvatili da nije baš sve prosvetiteljsko što se javlja kao neki navodno evropski standard. Vidite i sami, malo-malo pa dođe neko od predstavnika međunarodne zajednice da povuče Borisa Tadića iz bazena da udahne malo vazduh, pa ga ponovo pljucne u vodu, da ga pritiska, da ga steže, kako bi se ovde završio najprljaviji posao prema ovom narodu i prema ovoj državi. Inače, sa gledišta struke, pitanje nadležnosti, pitanje saradnje, ekstradicija, isporuka, predaja itd, pravno-tehnički rešivi problemi i nikad ne bi bili problem, ali ovde se nameće nešto što ugrožava dostojanstvo svakog čoveka koji živi u Republici Srbiji, bez obzira na bilo koji oblik međusobne razlike. Svima je upropašćeno dostojanstvo, zahvaljujući pre svega ovoj vladi i ovakvim vladama, i ovakvoj političkoj sceni, gde se i najgrublja krađa mandata tretira kao nešto evropsko, evropski standard. Ideja o dvostranačkoj Srbiji je ideja da Havijer Solana i bratija, i oni njemu slični, kontrolišu i vlast i opoziciju i da imaju raskalašni zagarantovan položaj ovde. A gde su građani, gde su njihovi vitalni interesi - sporedna stvar, ukoliko može da se prikaže u nekom redu nekog saopštenja. Mi imamo Vladu destrukcije. Koja oblast društvenog života koda nas normalno funkcioniše? Svi smo ugroženi. Kako da izađemo iz ove situacije? Kako da sprovedemo korenite promene i u osnove tih promena da stavimo čoveka i interese ovog naroda i interese ove države? O interesima ovog naroda da se sekira Boris Tadić, Mlađan Dinkić i ovi novi Evropejci koji se po hotelima sastaju na tajnim pregovorima sa tajkunima i ovim drugim stvarima. Oni državu mogu da izvuku iz ove krize - ne, oni mogu samo da prodube krizu? Da prodube krizu, da potone svaki građanin sa bilo kojim razmišljanjem o tome da treba da živi. Zato mi nećemo da glasamo za ovaj predlog zakona, zato što je još jedan u nizu koji uništava Srbiju, ovaj pogotovo uništava dostojanstvo i naš pravni sistem.
Iskorišćeno je devet minuta od vremena na raspolaganju poslaničke grupe. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 16. se predviđa da određene procesne radnje na teritoriji Republike Srbije mogu da izvrše i predstavnici Međunarodnog krivičnog suda. SRS je predložila brisanje ovog člana, jer smatramo da se na taj način dovodi u pitanje suverenitet države Srbije koji je ionako ugrožen, između ostalog i od strane čoveka kome ste juče na skandalozan način, suprotno Zakonu o putnim ispravama, Oliju Renu, dodeli biometrijski pasoš Republike Srbije. Sada, gospodine Homen, vi kao bivši vođa Otpora i kao čovek koji se svojevremeno nalazio na platnom spisku Stejt Departmenta, nalazite se u jednoj nezgodnoj situaciji. Nama obrazlažete Predlog zakona po kojem mi treba da isporučujemo naše građane Međunarodnom krivičnom sudu i da čak dopuštamo da predstavnici Međunarodnog krivičnog suda vrše procesne radnje u Republici Srbiji, a vaši nalogodavci, vaši sponzori neće da predaju ratifikacione instrumente generalnom sekretaru UN i, taj bastion svetske demokratije tzv, ovaj Međunarodni krivični sud i njegov statut uopšte ne obavezuje. Sad se ovde postavlja pitanje elementarnog morala ljudi koji obrazlažu ovakva zakonska rešenja - napravili ih Amerikanci, Amerikanci ih finansirali i sada mi treba da izvršimo sve što Amerikanci zamisle. A oni, koji od 1945. godine ne prestaju da ratuju, oni koji su podržavali sve diktatorske i neofašističke režime u svetu, oni koji su u stvari pravi krivci za razbijanje bivše Jugoslavije, oni koji danas ratuju u Iraku, u Avganistanu, koji se spremaju da započnu neke nove ratne pohode - njih statut Međunarodnog krivičnog suda ne obavezuje. Dakle, gospodine Homen, ako statut Međunarodnog krivičnog suda ne obavezuje Amerikance, koji su stvorili i finansirali Otpor, koji danas Vlada srpskim pravosuđem, zašto bi onda država Srbija bila obavezna da dozvoli predstavnicima Međunarodnog krivičnog suda da rade u Republici Srbiji sve ono što im padne na pamet?
Od vremena na raspolaganju kao ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 25 sekundi. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, rasprava u pojedinostima, na osnovu vremena poslaničke grupe.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, danima već slušam ovde u sali kompleks nekih ljudi koji pripadaju nekoj političkoj stranci kada je reč o Otporu. Slušam razna imputiranja, kada je reč o nekim ljudima koji ovde sede u sali. Umesto da se raspravlja o amandmanima, ovde se raspravlja o tome da li je možda neki visoki funkcioner Vlade Republike Srbije, državni činovnik, na platnom spisku Stejt departmenta. Koliko je meni poznato, niko u Vladi Republike Srbije nije na platnom spisku Stejt departmenta. Koliko je meni poznato, niko ko sedi u ovoj sali ovde na mestima rezervisanim za ministre nije kazao - ako ikada NATO čizma kroči na Kosovo, da će se povući iz politike. Koliko je meni poznato, 1999. godine predsednik stranke kojoj pripada gospodin Aleksandar Martinović je to izjavio. NATO vojnici nisu došli bosi na KiM. Bio sam nedavno na Kosovu, svi nose čizme i vas ovde vidim kako delite lekcije iz patriotizma koje meni vrlo smetaju. Ne smeta mi to kada pričate o Krivičnom zakonu sa aspekta struke kojoj pripadate. Ne smeta mi kada to pričate sa političke opcije kojoj pripadate, ali kada pokušavate da nekoga u zemlji Srbiji devet godina, deset godina posle NATO okupacije Kosova, deset godina posle dolaska NATO snaga na Kosovo, kako vi kažete, a ne ja, pokušavate da podelite na patriote i izdajnike, pokušavate da nekoga u ovoj sali podelite na službenike Stejt departmenta, zapitajte se pre nego što prolijete potoke krokodilskih suza - kolika je vaša odgovornost u dolasku tog NATO pakta na Kosovo? Zapitajte se gde se bili 1999. godine? Zapitajte se kada nekada legnete da spavate da li sanjate kneza Lazara, Uroša, da li sanjate Stefana Dečanskog, da li ste ikada videli Pećku patrijaršiju, da li vam je to dedovina, očevina, da li ste to menjali džip Vilijama Vokera, da li ste vodili politiku koja je dovela do toga dela okupacije Srbije ili niste, pa onda delite ovde lekcije ko je ovde patriota, ko nije. Molim vas da se usmerite na dnevni red i da raspravljate sa aspekta struke kojoj pripadate, a ne da nas delite na patriote i izdajnike. Ljudi koji sede ovde primaju platu od poreskih obveznika građana Srbije, ne od Stejt departmenta. Građani Srbije znaju da vrednuju šta i ko koliko radi za Srbiju. Meni je žao što Otpor nije u jačoj poziciji da više vlada Srbijom, ne da vlada nego da upravlja. Jer Srbijom se ne vlada. Vreme vladanja Srbijom je prošlo. Sada je vreme upravljanja Srbijom. Mi smo preuzeli odgovornost za taj posao, taj posao dobro radimo. Građani su ga vrednovali i na parlamentarnim izborima, ali i na lokalnim izborima u Vrnjačkoj banji, gde vi niste prešli cenzus, u Knjaževcu gde vi niste prešli cenzus, i na sledećim izborima vam takođe preti da vi ne pređete cenzus.
Od vremena na raspolaganju poslaničke grupe ZES iskorišćeno je dva minuta i 57 sekundi. Da li želi pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Martinović? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, bilo bi dobro da ovaj bivši Otporaš, čovek koji je i bio i sada je verovatno na platnom spisku Stejt departmenta, da malo on priča o predlozima zakona sa stanovišta svoje struke, umesto što narodnim poslanicima SRS iz sednice u sednicu pokušava da drži nekakve lekcije. Od vas gospodine Milivojeviću nikada nisam čuo ništa o zakonskim rešenjima, čuo sam samo da spominjete Stejt department, kneza Lazara, Stefana Dečanskog, NATO pakt. Vama je sve to izgleda isto. Vi ni sami ne znate o čemu se radi. Dakle, gospodine Milivojeviću, nikada vi ne bi sedeli na mestima na kojima sada sedite da nije bilo Stejt departmenta, EU i NATO pakta. Oni su vas doveli na vlast i prestanite već jedanput da se sakrivate iza naroda, iza volje građana itd. To ne kažem ja, gospodine Milivojeviću, uzmite knjigu Tima Maršala "Igra senki", oni će vam reći ko se sastajao u Budimpešti, ko se sastajao u Crnoj Gori, šta je ko izjavljivao za vreme NATO agresije, ko je imao zadatak da postavlja lokatore u vreme NATO intervencije itd. Dakle, to ne kaže SRS, to kažu Englezi i Amerikanci, isti oni koji su vas školovali i koji su vas finansirali, koji to rade i dalje, jer oni svoj posao nisu završili. KiM jeste okupirano, ali okupacija je privremeno stanje. To će da prođe. Sad pokušavaju da nam otmu Vojvodinu. Ko zna šta im neće pasti na pamet. Eto, vama je sticajem, da li srećnih ili nesrećnih, životnih okolnosti zapalo da se vi borite za američke interese ovde u Srbiji. Borite se tako kako se borite. Mislim da Amerikanci prate sednice ove skupštine odmah bi vas izbrisali sa platnog spiska, jer vi na jedan vrlo smešan način reprezentujete američke interese. Verujem da u redovima DS ima mnogo pismenijih i školovanijih ljudi, koji bi verovatno na bolji način odradili te pare koje dobijaju. Možda Amerikanci sad u vreme ovih godišnjih odmora neće imati šta da rade, pa će preko satelita da gledaju sednice Skupštine i onda kada budu čuli šta vi pričate, verujte mi, gospodine Milivojeviću, imaćete manje dolara u džepu nego što ih sada imate.
Narodni poslanik Srđan Milivojević želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana gospođo predsednice, predsedavajuća, mislim da je povređen član Poslovnika 100, 101, 102, 103. i 104, gde se vređa, između ostalog, i dostojanstvo Narodne skupštine. Gospodine Martinoviću, nema potrebe da vam repliciram, vama repliciraju građani Srbije na izborima. Od nekoga ko je bio na vlasti 99. godine ne očekujem da čita Bibliju pred spavanje, naravno čitate lekcije Tima Maršala. Ali, čitajte knjige od početka, ali ne od kraja. Na devetoj strani knjige Tima Maršala piše da je gro novca koji je stizao od američke administracije davan za potkupljivanje ljudi iz vrha vlasti. Vaša stranka je tada bila u vrhu vlasti. Ako vam nisu dali onoliko koliko vam pripada, idite pa tražite da vam daju ono što vam pripada za ono što ste uradili ovoj zemlji 99. godine, ali nemojte to tražiti od građana Srbije, tražite od onih koji su vas prevarili.
Narodni poslaniče, nijedan od članova koje ste citirali nije povređen. Vaš zahtev i vaš predlog da se govori o dnevnom redu takođe ne stoji, pošto pažljivo slušam sve govornike vezano za amandmane, odnosno temu koja je na dnevnom redu, a zakon o saradnji i Međunarodnom krivičnom sudu, i pažljivim slušanjem i na bilo kojoj temi, a pogotovo na ovoj, morate dozvoliti vreme svim poslanicima da na slobodan način i shodno sopstvenim stilom i političkim stavovima ovde pokušaju da obrazlažu zašto je neki amandman koji oni imaju dobar za izmene i dopune zakona. Kad to ide po ivici, onda starajući se o redu i na osnovu člana 27, sklonija sam da se pusti da diskusije ide po ivici, nego da se striktnom i strogom primenom Poslovnika sankcioniše nešto što ovakva tema ipak, po mom sudu, zahteva. Slobodni ste da se Skupština izrazi o tome glasanjem u danu za glasanje. Nemam nameru da menjam staranje o redu, dopuštajući da poslanici bar po ovoj temi zaista na najširi mogući način pokušaju da dokažu kvalitet i potrebu za donošenjem svog amandmana. Narodni poslanik Aleksandar Martinović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, potpuno je tačno da je na strani devet svoje knjige "Igra senki" Tim Maršal zaista konstatovao da su postojali određeni ljudi iz režima koji su sarađivali sa Amerikancima. Ali, gospodine Milivojeviću, niste rekli ništa novo. To što ste vi sada rekli, rekao je 2000. godine Vojislav Šešelj, predsednik SRS, kada je konstatovao jasno i glasno da nije moguća da ceo sistem prestane da funkcioniše za nekoliko sati, a da to nije bilo sprovedeno uz pomoć ljudi koji su bili u samom režimu. Dakle, Miloševića su tog 5. oktobra na cedilu ostavili ljudi iz njegove partije, a ne iz SRS. Oni koji su komandovali vojskom, oni koji su komandovali policijom, oni koji su imali kontrolu nad državnom bezbednosti, oni su ostavili vama, NATO plaćenicima, na milost i nemilost šefa države i svog partijskog šefa, a ne niko iz SRS. Da je bilo do nas iz SRS, plan Černomirdin - Ahtisari, koji je omogućio ulazak NATO trupa na KiM nikada ne bi ni bio usvojen. Vaša stranka i sve stranke u Skupštini Srbije, sem SRS, glasale su za taj sporazum. Dakle, vi ste, gospodine Milivojeviću, omogućili da NATO pakt danas bude prisutan na KiM. Kad smo već kod KiM, gospodine Milivojeviću, nisam čuo jednu reč od vas, koji spominjete kneza Lazara i Stefana Dečanskog, činjenicu da već više od deset dana Srbi u Štrpcu nemaju struju, da je juče šiptarska policija prekinula sednicu SO Štrpce i da se nad srpskim narodom na KiM ponovo ponavlja 17. mart 2004. godine.
Gospodin Zoran Krasić ima reč.
Javio sam se, gospođo Dejanović, zbog ove promene predsedavajućeg, da iskoristim pravo na repliku. Ali, gospođo Čomić, 99. godine sam bio ministar... (Predsednik: Izvinite, gospođa Čomić je ocenila da nemate pravo na repliku.) Ona je ocenila da nisam bio 1999. godine ministar.
Bili ste ministar, to svi znamo, ali nemate pravo na repliku. Na član 16. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Izvolite, gospođo Radeta.
U strahu da Vlada Republike Srbije neće prihvatiti amandman gde smo predvideli brisanje člana 16, kao veoma opasnog člana u okviru ovog zakona o saradnji sa Međunarodnim krivičnim sudom, jer član 16. predviđa radnje predstavnika Međunarodnog krivičnog suda na teritoriji Republike Srbije, podneli smo i amandman kojim pokušavamo da uredimo ovaj član, bar u jednom delu. U stavu 2, koji kaže da sprovođenju radnji, a odnosi se na radnje Međunarodnog krivičnog suda, koji može dozvoliti da predstavnici Međunarodnog krivičnog suda sprovedu pojedine radnje na teritoriji Republike Srbije, što je prema mišljenju SRS nedopustivo, dakle, sprovođenju ovih radnji, kaže Predlog zakona, obavezno prisustvuje lice koje odredi ministar nadležan za pravosuđe. Mi smo predložili da pored tog lica tu bude i stručno lice Ministarstva unutrašnjih poslova, koje određuje ministar nadležan za unutrašnje poslove i stručno lice Republičkog javnog tužilaštva, koje odredi Republički javni tužilac. Neverovatno je da ovo nije prihvaćeno, zato što, kako kaže Vlada, Ministarstvo pravde je centralni organ preko koga se odvija saradnja naših državnih organa sa Međunarodnim krivičnim sudom. Dakle, gospođa Malović se plaši konkurencije, da joj neko od kolega ministra ne upadne u ovu saradnju sa Međunarodnim krivičnim sudom i ostalim međunarodnim organizacijama, ad hok sudovima itd. Sada je neverovatno da iz tog straha ne dozvoljava da pored, recimo, nekog od tih bivših funkcionera Otpora, bude prisutan još neko kada ovi predstavnici Međunarodnog krivičnog suda vršljaju po državi Srbiji, a prisustvo nekog od Otporaša je potpuno isto kao i bilo kog predstavnika Međunarodnog krivičnog suda, to smo čuli i u ovim malopređašnjim raspravama. Zamolila bih, ali ovde je suviše malo poslanika vladajuće većine, ministra nema, faktički nemam koga ni da zamolim da prihvati ovaj amandman, ali evo samo neka javnost Srbije zna šta nam sve priprema Vlada Republike Srbije.
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman na član 21. stav 2. Dužan sam pročitati stav 2. zbog javnosti. Kaže – ako okrivljeni sam ne obezbedi branioca u roku od tri časa otkada je poučen o tom svom pravu ili ako izjavi da neće uzeti branioca, predsednik nadležnog suda mu postavlja branioca po službenoj dužnosti iz reda advokata po redosledu sa spiska koji dostavlja nadležna advokatska komora. Ovim amandmanom smo zatražili u ime SRS da se reč„tri“ zameni rečju „jedan“. Ovaj amandman nije prihvaćen od strane Vlade. Apsolutno je nebitno da li je to tri časa ili je jedan čas, bitno je da se izađe u susret okrivljenom da on zatraži ukoliko ima svog advokata i bilo bi primereno ovo zbog hitnosti i ne ostavljati mogućnost istražnim organima ili drugim organima da mogu u roku od tri časa izvršiti određeni pritisak, što je u praksi uobičajeno da se izvrši pritisak da se okrivljenom uskrate određena prava. Nažalost, Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Ono što je bitno sa aspekta javnosti izneti ovde, to su određene radnje u postupku koje provode državni organi Republike Srbije, a odnose se na tužbu Republike Hrvatske protiv Republike Srbije, koja je upućena Međunarodnom sudu pravde još 1999. godine. Nažalost, državni organi Republike Srbije kriju od javnosti određene podatke koje ću ovde izneti, a odnose se na aktivnosti Međunarodnog suda pravde, koji je zatražio od državnih organa Republike Srbije da se izjasni povodom tužbenih zahteva iz tužbe Republike Hrvatske. Naime, Međunarodni sud pravde je naredbom od 14. septembra 1999. godine zatražio od tada SRJ da podnese protutužbu do 14. septembra 2000. godine. Nažalost, državni organi tada nisu dostavili odgovor. S druge strane, Međunarodni sud pravde je novom naredbom od 14. septembra 2000. godine zatražio od državnih organa SRJ da do 14. septembra 2002. godine odgovori na tužbu. Nažalost, ni jedan nalog ni drugi nije ispoštovan. Državni organi o ovome ćute. Prošlo je 10 godina, državni organi Republike Srbije nisu odgovorili. Postoji velika opasnost, shodno odredbama Statuta Međunarodnog suda pravde, da se tužba kao takva prihvati. To je odredba člana 56. Statuta. Ovo govori o neozbiljnosti Vlade, o aljkavom odnosu Vlade. O svemu tome javnost nije upoznata. Postavio sam dva poslanička pitanja o tome šta čine državni organi Republike Srbije da se odgovori na tužbu kontratužbom, tužbom ili da se ovako kao što se trenutno radi, pasivnim odnosom faktički prihvati i tužba i svi tužbeni zahtevi koji su kreirani u tužbi koju je podnela Republika Hrvatska. Tamni oblaci su se nadvili nad Republikom Srbije zbog ove tužbe. Republika Srbija je optužena za genocid, za etničko čišćenje, za najteže oblike ratnog zločina protiv civilnog stanovništva. Državni organi su optuženi da su učestvovali u kreiranju, u planiranju i izvršenju najtežih krivičnih dela. Nema odgovora. Šta to znači? Pasivnim odnosom priznajete nepostojeći zločin. Ko to danas čini u svetu? Niko. Ovo je jedinstven primer u svetu da se 10 godina za konstruisane političke kvalifikacije ne preduzima ništa da se to opovrgne. Sramno je to od strane državnih organa Republike Srbije. Na moje poslaničko pitanje je odgovoreno da se priprema kontratužba, odnosno nemam vremena da pročitam, pravi se odgovor. Šta to znači? Odgovorićemo samo na njihove tužbene zahteve da to nismo učinili. Ništa ne govorimo o zločinima koje su hrvatske oružane snage i Hrvatska kao država učinila prema srpskom narodu. Počinjen je genocid i etničko čišćenje i najteži oblici ratnog zločina prema srpskom stanovništvu. Gotovo celokupna populacija Srba je proterana iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske. O tome državni organi ćute. Oduzeta su nam sva kolektivna i individualna prava. O tome se ćuti. To je sramno za državne organe za Republike Srbije.
Tri minuta i 45 sekundi ste govorili od poslaničke grupe, a dva minuta po amandmanu. Gospodo poslanici, htela bih da vas obavestim da ćemo u direktnom prenosu biti do 16.30 časova, kada bih dala pauzu od sat i da ćemo u skladu sa članom 85. raditi do završetka tačke dnevnog reda koja bude bila u 18.00 časova na dnevnom redu. Na član 22. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Izvinjavam se, reč ima gospodin Krasić po amandmanu gospodina Buhe. Izvolite.
Preuzimam veliki rizik da ne istrošim veliko vreme koje ima SRS, ali ovaj amandman na član 21, koji jednostavno reguliše tu situaciju u kom roku treba da se obezbedi odbrana osumnjičenom itd, i ovo što je novi ideolog DS Srđan Milivojević malopre izneo, prosto deluju inspirativno da podsetim građane Republike Srbije da se nalaze u Haškom tribunalu neki koji su navodno dobrovoljno otišli, a u bolnici su im ostale i papuče i naočare. Povodom knjige Tima Maršala samo da skrenem pažnju javnosti i gospodinu Milivojeviću da svi koji su opisani u toj knjizi da su to uradili da sistem iznutra popuca nalaze se sa DS na vlasti sada u Republici Srbiji. Zahvalan sam mu što je samo potvrdio onu tezu sa kojom sam pre pola sata nastupio, da Amerikanci žele da imaju pod kontrolom i vlast i opoziciju.To je dokaz. I vlast i opoziciju žele da imaju pod svojom kontrolom. Donekle su i uspeli. Sada imaju tu situaciju da kažu - ko glasa za ove koji su na vlasti, on je proevropski opredeljen, a ostala je smo SRS. I ja sam se 1999. godine borio protiv NATO pakta, i svi smo se borili protiv NATO pakta jer smo hteli da imamo pravo na život. Hteli smo da znamo gde je naša država. Valjda u toj našoj državi imamo pravo da živimo. Zahvaljujući ovakvoj vlasti mi svakodnevno dobijamo poruke da nemamo prava da živimo u svojoj državi, ovde je to pritiskanje. Građani Srbije, budite oprezni. Sve što vam priča o velikoj Evropi, med i mleko, beli šengen, slikaju se sa Oli Renom, sa Havijerom Solanom, sa predstavnicima te međunarodne zajednice, rade protiv vas. A ovi sa Zapada moraju u svojim knjigama da opišu svoje saradnike jer imaju obaveze prema poreskim obveznicima u Americi da kažu gde su potrošili pare, zašta troše pare. Pare troše da imaju vlast i opoziciju koja odgovara američkoj administraciji, NATO paktu i ostalima, da vi, građani Republike Srbije, ne bi imali prostora za život. Ništa ne znači ovde da li se amandman usvaja ili ne usvaja. Ništa se ne menja u ovoj skupštini, jer pravi gazda nije ovde, nego u Briselu, na dve adrese. Oni odlučuju preko svojih predstavnika.To su oni koji imaju mišljenje i po njega idu u Brisel ili s vremena na vremena neko iz Brisela dođe da izvadi Borisa Tadića iz kade da se ne udavi, da diše još jedno dve tri nedelje, da ga malo uteše, izdrži još malo, izdrži još malo. Da li građani Srbije mogu da izdrže ovo? Baš vas briga za građane Srbije, vas baš briga za KiM. Vama je važno da budete na vlasti i da podelite te pare. Ako ne možete da dobijete iz inostranstva, a što rekoše pre nekoliko godina Amerikanci - dosta smo vas finansirali, sada ste vi na vlasti, sada otimajte sami malo od svog naroda. Mi smo danas više zaduženi nego bivša SFRJ. To je ta katastrofa, trajna katastrofa ovom narodu. Naravno da je SRS jedina alternativa. Hvala vam što ste se tako ujedinili i građanima pokazali u kom pravcu treba da traže put iz ovog beznađa u koje ga uvodite.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Homen, šta vas toliko tera na ponižavanje? Ne vas lično, mi o tome ne vodimo računa. Mi vodimo računa o interesima građana Srbije i zbog toga ne dozvoljavamo i borićemo se protiv ovoga. Obrazlažući ovaj amandman, moram malo suprotstaviti mišljenje svojim uvaženim kolegama, dobro obaveštenim i odličnim pravnicima, gospodinu Martinoviću i gospodinu Krasiću. Ne dobijaju oni više novac iz Stejt departmenta, dobijali su ranije kad je predmet rušenja bio režim, a sada kad oni imaju cilj da unište srpski narod, a pre svega one koji se suprotstavljaju tome, oni onda ne šalju njima novac, nego treba da dođu ovde da pokupe naš novac. Kad sam, obrazlažući amandman na član 7, rekao da SRS poštuje i želi da afirmiše pravni sistem Republike Srbije, pri tome sam mislio i na jednu odredbu Ustava Republike Srbije, koja kaže da je sudijska funkcija kod nas stalna. Ovde na jedan način, u stavu 2. člana 22. ovog zakona predlažete i pozivate predstavnike Međunarodnog krivičnog suda, vi pozivate, to nije ni predviđeno Rimskim statutom, da dođu i da budu prisutni prilikom predaje određenih lica. Vi na taj način želite da izvršite trijažu, odnosno na njihovu preporuku, predstavnika Međunarodnog krivičnog suda, ko dalje može da bude nosilac sudijske funkcije u Srbiji. Na jednoj strani zakona je sve više, a na drugoj strani, građani Srbije imaju sve manje slobode, sve manje posla i sve je više gladnih stomaka. Zalažete se za neku proceduru, a svakodnevno je kršite. Delimično smo mi iz SRS hteli da ublažimo ovo i rekli smo da član 22. stav 2. treba promeniti i samo da vaša obaveza, dakle vaša, vas iz Otpora, bude da ih obavestite, a da ih i ne pozivate. Ovde postoji jedan gospodin koji se poziva na nake izborne rezultate. Sećam se izbornih rezultata iz 2003. godine u decembru, takođe je bio kandidat za narodnog poslanika i lista na kojoj je on bio nije prešla cenzus. Ali, to samo ukazuje da su se oni vešto podelili, napravili nekoliko kolona, kao što i danas čine sa pozicijom i opozicijom, napravili nekoliko kolona da bi prevarili građane Srbije. Tad u potpunosti nisu uspeli i nadam se da neće uspeti ni sledeći put. Treba postaviti nekima pitanje - da li su se svi vratili koji su odlazili na obuku, koji su odlazili da preuzmu novac te 2000, a možda i ranije? Odgovor na ta pitanja ćemo verovatno dobiti kada bude neko osetio potrebu da samo deklarativno pomene Kosovo i svetinje sa Kosova, a da nikad ništa ni on ni politička stranka kojoj sada pripada ne čini da bi zaštitili građane Srbije uopšte, a naravno i naše građane koji žive na KiM.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe su prihvatili ovaj amandman, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji želi reč.
Stav 4. člana 24. kaže da pritvor određen rešenjem istražnog sudije može trajati najduže mesec dana, a ja tražim 15 dana. Odlukom nadležnog veća može se produžiti najviše za dva meseca, a ja tražim za mesec dana, uz obrazloženi predlog javnog tužioca. U obrazloženju neprihvatanja ovog mog amandmana vi kažete da smatrate da je dužina pritvora primerena dužini trajanja postupka. Zaista me ne čudi ovo vaše obrazloženje. Smatram da je za vas i dužina od sedam godina, koji je period koliko se naš predsednik stranke nalazi u Haškom kazamatu, koji je takođe sličan ovom Međunarodnom sudu, za vas takođe primerena dužina. Međutim, šta je poenta ovog amandmana? Kao i Haški tribunal, tako i Međunarodni sud je jedna tipična antisrpska tvorevina. Desetine i desetine slučajeva procesuiranih pred ovim sudom to potvrđuju. Politika dvostrukih standarda, politika dvostrukih aršina koji se primenjuju u ovom sudu, koji se tiču posebno dosuđene kazne za srpske i nesrpske osuđenike, to zaista pokazuje. Zato je osnovni cilj ovog amandmana što kraće zadržavanje u pritvoru svih onih koji će sutra biti izručeni Međunarodnom krivičnom sudu, a samim tim i pokušaj da se u nekoj meri smanji intenzitet kršenja ljudskih prava građana Srbije, onih građana koji će sutra biti izručeni ovom sudu. Pun legitimitet i apsolutna opravdanost ovog amandman je obzirom na okolnost da predsednik naše stranke dr Vojislav Šešelj skoro sedam godina tamnuje u Haškom kazamatu i da mu suđenje još nije okončano. Međutim, on, kao i uostalom SRS, uvek će stremiti višim ciljevima koji se u potpunosti poistovećuju sa srpskim nacionalnim interesima. I njemu, kao i nama, biće uvek važniji jedan dan biti čekić, nego sto dana nakovanj. Siguran sam da mnogi od vas to ne razumeju i ne tražim da to razumeju, ali mi je drago i siguran sam da oni koji treba to da razumeju, a to su građani Srbije, to odlično znaju.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe su prihvatili amandman, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Saša Maksimović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo u ime poslaničke grupe Srpske napredne stranke je u stvari pojašnjenje predloženog člana 26, i to u stavu 1, a u skladu sa članom 22, odnosno stavom 3. ovog predloga zakona. Član 26. stav 1. glasi - o zahtevu za predaju okrivljenog Međunarodnom krivičnom sudu odlučuje nadležno veće. Amandmanom je predviđeno da se tačka briše, a da se dodaju reči "Okružnom sudu u Beogradu", što je potpuno u skladu sa članom 22. stav 3, kako sam rekao, koji glasi - za odlučivanje o postupku predaje nadležan je Okružni sud u Beogradu. Međutim, Vlada je dala sledeće obrazloženje: da ne prihvata amandman iz razloga što su prihvaćeni amandmani narodnog poslanika Nenada Konstantinovića na član 22. i 24. Predloga zakona, koji uređuju nadležnost suda u postupku predaje okrivljenog Međunarodnom krivičnom sudu, ovo sada je bitni deo rečenice - a koji su usklađeni sa odredbama novog zakona o uređenju sudova. Suštinski, ovim amandmani, tj. moj i amandman gospodina Konstantinovića jesu u nekom delu slični, odnosno isti, ali se potpuno slažem sa mišljenjem koje je Vlada ovde dala, odnosno obrazloženjem daamandman kolege narodnog poslanika Nenada Konstantinovića bolje reguliše pitanje nadležnosti sudova, kao i eventualni vakuum koji bi nastao od okružnog suda do formiranja višeg suda u Beogradu. Međutim, postavlja se pitanje - kakve to zakone piše Vlada, odnosno nadležno ministarstvo, kada su u stvari neusaglašeni sa drugim zakonima? Ovde je sama vlada priznala da su amandmani koje je predao gospodin Konstantinović, odnosno predložio, usklađeni sa odredbama novog zakona o uređenju sudova, što znači da Predlog zakona koji je pred nama nije usklađen. Dakle, šta piše Vlada, kakve to zakone predlaže, kakve zakone predlaže nadležno ministarstvo? Meni kao narodnom poslaniku jeste dozvoljeno da ne poznajem sve zakone iz neke oblasti, međutim, Ministarstvo odnosno Vlada takav luksuz sebi ne može da dozvoli. Postavlja se pitanje sposobnosti ljudi koji sede u ministarstvu ili u Vladi, da li čitaju svoje zakone koje su sami predložili i ova ih Narodna skupština usvojila, postavljam pitanje vama, a vi ga postavite na kraju krajeva sami sebi.
Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč.
Inspiraciju za javljanje povodom ovog amandmana sam dobila u jednom dobacivanju ovlašćenog lica za zastupanje ovog zakona, koji je na primedbu mog kolege da je reč o nedopustivom ponašanju Vlade koja bi, kao nadležna i kao predlagač, morala da uskladi sve zakone koje ovde predlaže, a reč je o organizaciji sudova. Na primedbu da to nije uradila začulo se dobacivanje da zakon stoji ovde godinu dana. Imam samo jednu primedbu, narodni poslanici još uvek nisu uspeli da uvrste ni jednu jedinu tačku dnevnog reda ni u redovnom zasedanju, a u hitnom to i ne mogu. To znači da dnevni red uređuje Vlada svojom većinom, ali Vlada tako ume da u toku rada ili pred samo podnošenjem zakona amandmanima suštinski izmeni zakonski predlog, čime vaše obrazloženje kojim pokušavate da se opravdate apsolutno otpada. Zakon o javnom informisanju, amandmani u toku rada i to da mi juče nismo znali o kom predlogu govorimo jer nismo imali mišljenje, ide na teret Vlade i ni u kom slučaju ne može ići na teret poslanika.
Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Da.) Stefan Zankov.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Delić je u ime poslaničkog kluba Napred Srbijo Srpske napredne stranke podneo amandman na član 26. stav 4. koji se odnosi na odlučivanje o zahtevu Međunarodnog krivičnog suda. Stav 4. kaže da veće donosi rešenje o predaji okrivljenog Međunarodnom krivičnom sudu kada utvrdi: da se zahtev odnosi na okrivljenog protiv koga se vodi postupak predaje itd, da su ispunjeni uslovi iz člana 91. Statuta koji se odnose na sadržinu zahteva, da se protiv okrivljenog vodi krivični postupak za krivično delo koje je u nadležnosti Međunarodnog krivičnog suda, da ne postoje smetnje za predaju okrivljenog Međunarodnom krivičnom sudu. Kolega gospodin Delić je svojim amandmanom predložio da se doda još jedna tačka u ovom stavu koja kaže da je okrivljeni zdrav i da može podneti postupak pred Međunarodnim sudom, što utvrđuje posebno formirana komisija Ministarstva zdravlja. Smatramo da je ovo celishodno, iako Vlada u svom mišljenju kaže da nije, jer je jedan od glavnih uslova koji se odnose na okrivljenog, da je zdrav i da je sposoban za suđenje, da bi on na tom suđenju učestvovao i da bi bio praktično izručen. Ukoliko kod okrivljenog postoje zdravstveni problemi zahtev nadležno veće treba da odbaci. Iskustvo iz rada Haškog tribunala i posebno ispoljena nebriga prema zdravlju okrivljenih daje osnova za jedno ovakvo naše mišljenje koje smo ovim amandmanom pustili u proceduru. Ovo nije nešto što je nepoznato u zakonodavstvima drugih zemalja i samo bih naveo primer Hrvatske. Vlada je u svom obrazloženju zašto ne prihvata amandman navela, pored toga, da nije celishodno, što je nebitno, kaže - nije propisano u zakonu koji uređuje međunarodnu pravnu pomoć u krivičnim stvarima i upravo je ovaj amandman razlog više da se ova materija potpunije i ova oblast potpunije uredi i ovaj naš amandman je prilika, odnosno njegovo prihvatanje, da tako i bude.
Vlada i Odbor za pravosuđe su prihvatili amandman narodnog poslanika Veroljuba Arsića na član 27, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mićo Rogović i Zoran Antić.. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
U nizu amandmana Srpske napred stranke Tomislava Nikolića, koji su pre svega imali cilj da u potpunosti pojasne proceduru pod kojim se osumnjičeni izručuje Međunarodnom krivičnom sudu, nalazi se i moj amandman, amandman na član 27. i odnosi se na žalbu protiv rešenja po zahtevu Međunarodnog krivičnog suda. Smatrao sam da je potpuno nedopustivo s jednom normom koja je nedorečena ići kada su u pitanju žalbe protiv rešenja. Isto tako sam i smatrao da je neophodno da se da rok u kojem se odlučuje po toj žalbi. U mom amandmanu predložen je rok od 15 dana. Vlada taj rok nema. Smatram da je velika šteta da se na ovakav način odnosimo prema nekim amandmanima koji bi na neki način prema ovoj instituciji, instituciji Međunarodnog krivičnog suda, kod naših građana stvorilo poverenje. Kada je u pitanju ova oblast smatram da moramo da budemo posebno obazrivi. Izručenje naših građana nekim institucijama van zemlje je ozbiljna tema. To je tema ne samo pravne prirode, već i političke prirode, i svaka nejasnoća koja se nađe u tekstu zakona bitno utiče na sveukupnu klimu u našem društvu, pa prema tome smatram da ne samo ovaj moj amandman, nego i na amandman kolega, Vlada je trebala mnogo ozbiljnije da reaguje i sa mnogo više argumenata, eventualno, da odbije te amandmane. Hvala.
Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Igor Bečić i Zoran Babić. Gospodin Babić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo Srpske napredne stranke, kolega Igor Bečić i ja smo podneli amandman na član 27. Predloga zakona o saradnji sa Međunarodnim krivičnim sudom. Svrha donošenja svakog zakona jeste da uređuje oblast za koju je namenjen, ali i da bude jasan i nedvosmislen. Međutim, u ovom predlogu zakona nejasna je nadležnost sudova koju ovim amandmanom želimo da pojasnimo. Naime, član 2. stav 7. ovog predloga zakona definiše nadležno veće kao veće nadležnog suda sastavljeno od trojice sudija, koje u sednici odlučuju o žalbama protiv rešenja istražnog sudije i donosi rešenje o zahtevu Međunarodnog krivičnog suda za predaju okrivljenog. Koji je to sud? Da li je to Viši sud po novom rasporedu sudova opšte nadležnosti ili je to Okružni sud u Beogradu, kako ste naveli u obrazloženju ovog predloga zakona? U žalbi protiv rešenja koje donosi viši ili okružni sud odlučuje neposredno viši sud. Neposredno viši sud po novom rasporedu sudova opšte nadležnosti je Apelacioni sud, u čijoj i nadležnosti jeste da odlučuje o žalbama na odluke viših sudova. Međutim, kako Predlogom ovoga zakona niste tretirali raspored novih sudova, nigde nisu pominjani ni opšti ni viši sudovi, ni apelacioni ni kasacioni sud. Neposredno viši sud u odnosu na okružni sud, kojeg ste naveli u obrazloženju ovog zakona, jeste Vrhovni sud Srbije, što ovaj amandman i predviđa, pa smatram da je logično i ispravno da prihvatite ovaj amandman.
Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Budimirović. Izvolite.
Poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo sam podnela amandman da se u članu 27. stav 5. posle reči "veće" dodaju reči "Vrhovnog kasacionog suda", a izmenjeni stav bi tada glasio: "Veće Vrhovnog kasacionog suda može žalbu javnog tužioca odbiti kao neosnovanu ili usvojiti kada svojim rešenjem preinačuje rešenje iz člana 26. stav 6. ovog zakona, te donosi rešenja o predaji okrivljenog Međunarodnom krivičnom sudu". Smatramo da je potrebno naglasiti da po žalbi može raspravljati i odlučivati samo Vrhovni kasacioni sud, tj. Vrhovni sud Srbije, jer objašnjenje dato u članu 2. stav 7. samo unosi zabunu o nadležnosti za odlučivanje. Iskoristiću priliku i pročitaću stav 7. člana 2. "Nadležno veže je veće nadležnog suda sastavljeno od trojice sudija koje u sednici odlučuje o žalbama protiv rešenja istražnog sudije i donosi rešenje o zahtevu Međunarodnog krivičnog suda za predaju okrivljenog". Pravosuđe je jedan od osnovnih stubova društva i smatramo da u ovom zakonu, koji govori o saradnji naše države sa Međunarodnim krivičnim sudom, treba ukloniti sve nejasnoće. Moje kolege su iznele određene primedbe na ovaj predlog zakona, a iz tog razloga smo podneli određeni broj amandmana koje smatram da treba prihvatiti u cilju poboljšanja ovog predloga zakona.
Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 37. amandman je podneo poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 40. i član 40. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O IZVRŠENjU KRIVIČNIH SANKCIJA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Srđan Spasojević, Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić, Petar Jojić, Sreto Perić, Dejan Mirović, Mirko Munjić, Boris Aleksić, Dragan Stevanović, Milorad Buha, Gordana Pop-Lazić, Milan Avramović, Vladan Jeremić, Goran Mihajlović, Nenad Konstantinović, Zoran Krasić, Bojan Mladenović, Vučeta Tošković, Veroljub Arsić, Paja Momčilov, Zoran Antić i Božidar Delić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio kao nepotpune sledeće amandmane: na član 15. koji su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić, na član 37. koji je podneo narodni poslanik Vučeta Tošković, na član 114. kojim se menja član 266, sa ispravkom, koji je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima nećemo glasati. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada smatra da u Zakonu o izvršenju krivičnih sankcija reč „zavodskih“ treba da se zameni rečju „krivičnih“. Međutim, ako pogledate Zakon o izvršenju sankcija videćete da se 99% njegovih odredaba u stvari odnosi na izvršenje kazne lišenja slobode. Kazna lišenja slobode se izvršava u ustanovama zavodskog tipa. Zaista je nejasno zbog čega Vlada Srbije reč „zavodskih“ zamenjuje račju „krivičnih“, kada je krivična sankcija mnogo širi pojam nego što je kazna lišenja slobode. Postoji i novčana kazna. To je, takođe, krivična sankcija. Novčana kazna kao krivična sankcija se suštinski ne izvršava po odredbama ovog zakona, zato što novčanu kaznu kao krivičnu sankciju izvršava lice koje je osuđeno na tu novčanu kaznu uplatom odgovarajućeg novčanog iznosa i onda taj novčani iznos postaje prihod budžeta Republike Srbije. Tu nema nikakvog posebnog postupka izvršavanja novčane kazne. Ono što se izvršava jeste kazna zatvora kojom je zamenjena novčana kazna, ali onda se izvršava kazna zatvora, opet u ustanovama zavodskog tipa. Ne izvršava se novčana kazna. Novčanu kaznu može da izvrši samo onaj ko je na novčanu kaznu osuđen. Ako ne plati odgovarajući novčani iznos na koji glasi novčana kazna, kazna novčana zamenjuje se drugom kaznom, kaznom zatvora, ali onda se više ne izvršava ta novčana kazna, nego se izvršava neka druga sankcija. To je kazna lišenja slobode po odredbama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija. Predložili smo da se u članu 1. zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija briše stav 1, u kojem se reč „zavodskih“ zamenjuje rečju “krivičnih“. Smatramo da je takvo rešenje mnogo celishodnije, mnogo logičnije, imajući u vidu gotovo celokupnu sadržinu Zakon o izvršenju krivičnih sankcija.
Gospodin Zoran Krasić se prijavio. Neće, ne želi po ovom amandmanu. Na član 2. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da je formulacija iz člana 2. potpuno neadekvatna, odnosno da je neprecizna i da ne pogađa suštinu svrhe izvršenja krivičnih sankcija. Naime, u članu 2. Predloga zakona se kaže – svrha izvršenja sankcija je izvršenje pravosnažnih i izvršnih sudskih odluka radi zaštite društva od krivičnih i drugih kažnjivih dela. Svi oni koji iole poznaju krivično pravo znaju da je svrha izvršenja krivičnih sankcija dvojaka. S jedne strane, to je da se drugi ljudi, drugi građani odvrate od vršenja krivičnih dela. S druge strane, svrha izvršenja krivičnih sankcija je da se sam učinilac krivičnih dela odvrati da više ne čini krivična dela. Međutim, članom 2. obuhvata se samo ova, rekli bismo, generalna prevencija kriminaliteta, ali se potpuno ispušta onaj drugi vid svrhe izvršenja krivičnih sankcija, a to je specijalna prevencija kriminaliteta. Dakle, potpuno se ispušta iz vida činjenica da država želi ili bi trebalo da želi da onaj koji je izvršio krivično delo, nakon što se nad njim izvrši krivična sankcija, dakle, nakon što se resocijalizuje, nakon što prođe taj program prevaspitavanja, postane uobičajeni, normalni član društva koji više neće činiti krivična dela. Formulacijom kakva je predložena u članu 2. delimično se obuhvata generalna prevencija kriminaliteta, ali se specijalna prevencija kriminaliteta potpuno ispušta iz vida, a ona je u stvari u Zakonu o izvršenju krivičnih sankcija najvažnija, jer se svaka krivična sankcija izvršava nad pojedincem kao učiniocem krivičnog dela, sa krajnjim ciljem da on, nakon što izdrži krivičnu sankciju koju mu je izrekao sud u odgovarajućem krivičnom postupku, više ne čini krivična dela.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Gospođa Milica Radović ima reč.
Kada je u pitanju ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, nesporna je potreba njegovog usaglašavanja sa samim zakonom. Ali, mi prosto moramo da reagujemo jer smo to činili i onda kada je to bilo vreme, da se to čini sa velikim zakašnjenjem. Kao poslanička grupa smo nekoliko puta do sada ukazivali na vreme da je neophodno sve zakone uskladiti sa Ustavom, kako je to propisano samim Ustavnim zakonom, do 31. decembra 2008. godine. Kao što vidite, mi to sada sa nekim zakonima radimo, osam ili sedam meseci nakon proteka tog roka, što smatram potpuno neopravdanim. S druge strane, kada je u pitanju ovaj amandman koji smo podneli na član 2, jasno je da je predlagač krenuo od jednog potpuno drugačijeg definisanja svrhe izvršenja krivičnih sankcija. U našem zakonodavstvu već je stavom 2. člana 4. Krivičnog zakonika dato određenje svrhe izvršenja krivičnih sankcija i najmanje što je predlagač mogao jeste da je dosledno poštovao odredbu Krivičnog zakonika koji je već to pitanje reguliše. Suprotno tome, potpuno je otišao u drugom pravcu i faktički imamo sukob ove dve odredbe, koje se bave definisanjem istog pojma. Mislim da predlagač ne bi smeo u definisanju svrhe izvršenja krivičnih sankcija da odstupi od člana 3. i 4. Krivičnog zakonika, koji u prvi plan stavlja zaštitu čoveka, a ne društva. One označavaju da je čovek jedan od najvažnijih društvenih vrednosti, koji zaslužuje da ima posebno poimanje u samom predlogu zakona, što sam predlagač uopšte ne čini. U najrazvijenijim savremenim društvima već se odavno uvidelo da se pozivanjem na zaštitu društvenih vrednosti krivično pravo često zloupotrebljava upravo na potpunu štetu onoga što treba da predstavlja njegovu svrhu, a to je zaštita samog čoveka. Upravo zbog toga smo mi u članu 2. predvideli potpuno drugačiju definiciju svrhe izvršenja krivičnih sankcija, rekli smo da svrha primene krivičnih sankcija jeste suzbijanje dela kojim se povređuje ili ugrožava čovek i druge osnovne društvene vrednosti. Ova svrha se ostvaruje putem izvršenja pravosudnih i izvršnih sudskih odluka. Pošto moje kolege nemaju mogućnost da obrazlažu amandman koji smo podneli na član 15, jer je Zakonodavni odbor iz potpuno neobjašnjivih razloga njega odbacio kao, koliko sam shvatila, nedopušten, mislim da je neophodno da dobijemo jedno adekvatno tumačenje koji su kriterijumi kojima se rukovodio Zakonodavni odbor da donese jednu ovakvu odluku. Član 15, na koji smo mi podneli amandman, odnosi se na izmene i dopune Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, član 15. izmena i dopuna tretira član 27. važećeg zakona. Ukoliko se uđe u analizu onoga što smo mi predlagali samim amandmanom, onda se vidi da smo intervenisali u tom pravcu što se ne slažemo da za upravnika zavoda ne važe pravila koja važe za sve funkcionere u izvršnoj vlasti. Naime, predlagač zakona je u članu 15, koji tretira član 27. važećeg zakona, faktički obrisao odredbu o dužini trajanja mandata upravniku zavoda. Mi sada imamo situaciju da se upravnik zavoda postavlja na to mesto bez ograničenja trajanja njegovog mandata. Ranije je rešenje bilo da mu mandat traje pet godina. Upravo samim brisanjem člana 15, na šta se i odnosi naš amandman, želelo se intervenisati u tom smislu da se staro rešenje zadrži To je osnovna pravna logika, ukoliko mi brišemo član 15. izmena i dopuna, to ne znači da mi brišemo član 27. važećeg zakona. Znači, brisanjem samog člana 15. izmena i dopuna podrazumeva se da član27. važećeg zakona želimo da ostavimo nepromenjenim. To je upravo bila svrha podnošenja ovog amandmana i zbog toga ne vidim razlog zašto je Zakonodavni odbor i na osnovu kojih kriterijuma ovakav amandman odbacio, posebno kada se zna kakvu materiju on reguliše i koliko je važno da se ograniči trajanje mandata samog upravnika zatvora. Takođe, podneli smo suštinske amandmane i na član 14, gde smo smatrali da je potpuno neprimereno ukidati ograničenje koje predviđa postojeći zakon u pogledu vrste poslova na kojima mora da ima radno iskustvo kandidat za mesto direktora uprave. Tačno je da se sada povećava radno iskustvo koje je neophodno da bi direktor uprave uopšte mogao da bude kandidat na to mesto. Ali, nije dobro zato što ne vidim na kojim poslovima on treba da ima radno iskustvo. Za sada toliko. Svojim kolegama ću prepustiti dalje obrazlaganje.
Gospodin Miroslav Petković ima reč.
Poštovana predsednice, gospodine Homen, ministre u najavi izgleda, s obzirom da ministarka nije tu, ali dobro, vreme je pred vama, nadam se iskreno da ćete shvatiti nameru poslaničke grupe DSS, jer smatramo zaista da članom 2. Predloga zakona želite da promenite odredbu o svrsi izvršenja krivičnih sankcija. Pokušali smo da damo jednu definiciju koju smo uskladili sa Krivičnim zakonikom, sa njegovim članom 3, koji niste menjali ovim predlogom izmena i dopuna. On i dalje ostaje na snazi. Zbog toga smatram da ćemo se oko toga sigurno složiti, čovek jeste svakako najvažnija društvena vrednost, i njegove i verske, i polne slobode, i imovina i sve ostalo treba da budu zaštićene ovim propisom. Zaista, postojala je najbolja namera da to obuhvatimo upravo ovim amandmanom. Ne vidim razlog zbog čega je ovo odbijeno. Pokazalo se da određene društvene delatnosti, pa bilo da se radi o službenoj dužnosti, saobraćaju, privredi, ne mogu da se porede sa zaštitom čoveka ako želimo da ga istaknemo u pravi plan. Zbog toga vas molim još jednom, ukoliko postoji mogućnost, da se ova definicija prihvati, jer na jedan sveobuhvatan način, u skladu sa Krivičnim zakonikom, na mnogo bolji način definiše ovu materiju.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ostajem kod ovog amandmana i njegovog sadržaja koji sam podneo u ime SRS. Imam brojne primedbe u odnosu na predloženi zakon koji je danas na dnevnom redu. Pitanje je da li se postupak o izvršenju krivičnih sankcija poštuje u skladu sa Ustavom, međunarodnim pravnim aktima, poveljama i konvencijama. Da li uvodimo torturu prema zatvorenicima? Da li su ti postupci u skladu sa pravima na fizički i psihički integritet čoveka i ljudsko dostojanstvo? Zakon i podzakonski akti koji se tiču ljudskih prava o kojima je ovde reč predstavljaju neku vrstu savremenih bukagija, ako se ovde dodaju elektronski uređaji koji se predviđaju prikačiti ljudima na određene delove tela. Da li se vraćamo u vremena u kojima je čovek ponekad bio okovan, kako jedan teoretičar reče i stručnjak, od vrata do gnjata? Naveo bih ovde nekoliko primera vezano za izdržavanje krivičnih sankcija kada je u pitanju Srbija. Prema godišnjem izveštaju Uprave za izvršenje zavodskih sankcija za 2007. godinu, broj osuđenih na 40 godina zatvora je 19, broj osuđenih na 15 do 20 godina je 33, osuđenika i od 10 do 15 godina bilo je 144. To znači da je ukupan broj ovih najokorelijih, kako neko kaže, osuđenih na kazne preko deset godina, tek 166 osuđenika. Kriminologija na sreću ima dovoljno saznanja o etiologiji i fenomenologiji kriminaliteta i nije našla bilo kakvu razliku između nekadašnjih i sadašnjih opasnih kriminalaca. Svi oni su isti, pa jedan Al Kapone, Dilinger, ni drugi nisu ništa manje opasni od sadašnjih mafijaša. To isto važi i za kriminalce iz našeg podneblja. Nekadašnji žestoki momci sa naših ulica nisu mogli da to budu u zatvorima jer nisu imali podršku političkihmoćnika. Ovi sadašnji su opasniji samo zato što ponekog iz političko establišmenta drže u šaci uslugama koje su im učinili, pa su utoliko opasniji ukoliko više znaju, a ne zato što su moćniji i beskrupulozniji od nekadašnjih. Takav stav stvara i određeni strah. Zato se nameće potrebu da se u zatvorskom sistemu Republike Srbije izvrše drugačije reforme, jerne odgovaraju određenim potrebama demokratskog društva, pa čak ni evropskim standardima. Zbog toga smatramo, SRS, da su po pitanju izdržavanja krivičnih sankcija ugrožena osnovna ljudska prava.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč. Izvolite.
SRS podnela je amandman na član 5. zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija i predlaže da se stavovi 1, 2, 3. i 4. ovog predloga zakona brišu, a iz razloga što je predlagač predložio da se reč „zavodska“ zamenjuje rečju „krivična“. Smatramo da to nije adekvatna zamena i zbog toga bi trebalo ovaj amandman prihvatiti.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Vi malo uvek kasnite. Dobro. Izvinite, molim vas, po prethodnom amandmanu najpre gospodin Martinović.
Vi, gospođo Đukić-Dejanović, suviše brzo spustite pogled sa tog vašeg ekrana, pa ne vidite kada se narodni poslanik javi za reč, ali vi ste meni izuzetno draga dama i naravno ovo nemojte da shvatite u bilo kakvom ružnom kontekstu. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, članom 7. Vlada Srbije je predložila da se zavod i centar, kao institucije za izvršenje krivičnih sankcija, osnivaju aktom Vlade. Aktom o osnivanju zavoda određuje se vrsta, tip i sedište zavoda, odnosno delatnost i sedište centra. Osnovni princip koji proizilazi iz Ustava Republike Srbije jeste da se državni organi osnivaju zakonom. Kao što se ministarstva osnivaju zakonom, kao što se sudovi osnivaju zakonom, kao što se javna tužilaštva osnivaju zakonom, tako i institucije za izvršenje krivičnih sankcija treba da se osnivaju zakonom. Mi smatramo u SRS da je to rešenje apsolutno ustavno, da je apsolutno demokratsko i da se samo na taj način štiti princip, u širem smislu shvaćen, sudske, odnosno pravosudne nezavisnosti. Ako ostane rešenje sadržano u Predlogu zakona da se zavodi osnivaju odlukom, odnosno aktom Vlade, onda će to značiti da institucije za izvršenje krivičnih sankcija nisu ništa drugo nego produžene ruke Vlade kao izvršne vlasti. Takvo rešenje apsolutno nije u skladu sa Ustavom, apsolutno nije demokratsko. Onda i sudove možete da osnivate aktom Vlade, onda i tužilaštva ožete da osnivate aktom Vlade, onda i ministarstva možete da osnivate aktom Vlade, onda vam zakoni, onda vam Narodna skupština uopšte ne treba. Dakle, SRS smatra da ne sme biti izuzetaka kada je reč o državnim organima u pogledu načina osnivanja. Ako isti princip, princip da se državi organi obrazuju zakonom, važi za sve državne organe, onda mora da važi i za ovu specifičnu kategoriju državnih organa, dakle za državne organe čiji je osnovni zadatak izvršenje krivičnih sankcija.
Gospodin Miroslav Petković ima reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, članom 8. Predloga zakona služba za prevaspitavanje postaje služba za tretman. Mi zaista smatramo da je ovo jedna kozmetička promena i da ne treba da stoji u ovom predlogu zakona, jer ne znam zašto se koristi strana reč "tretman", kada u srpskom jeziku postoji savršeno odgovarajuća reč, a to jeste "postupanje". Sa ovom našom primedbom je logički povezan i član 18. Predloga zakona, koji kaže - da se svrha izvršenja kazne zatvora ostvaruje primenom odgovarajućih programa postupanja. Zašto ste u članu 18. napisali ovako, a u članu 8. ste dali reč koja nije iz srpskog jezika i zaista mislimo da nema razloga da se ne postupi identično, ukoliko uopšte treba menjati naziv službe za prevaspitavanje, odnosno da u članu 8. stoji ovako kako smo predložili. Pozivam vas da pogledate i rečnih stranih reči i izraza od Klajna i Šipke iz 2006. godine, gde lepo piše strana reč "tretman" u srpskom jeziku znači - način postupanja u nekoj situaciji prilikom rešavanja nekog problema, postupanja, rukovanja. Ne bih želeo, ukoliko ovakva odredba ostane, da neko pomisli da Vlada želi da pruži kozmetički tretman osuđenim licima, da ih tamo šminkamo i doterujemo, već da zaista upotrebimo bogatstvo srpskog jezika i odgovarajuću reč koja u njemu postoji.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo, tražio sam da se član 9. briše. Reći ću da član 19. Zakona o izvršenju krivičnih sankcija kaže - služba za prevaspitavanje primenjuje metode i postupke kojima se na osuđene utiče da ubuduće ne vrše krivična dela i služba za prevaspitavanje usklađuje rad ostalih učesnika u prevaspitavanju. Dakle, umesto fine, tačne, adekvatne i ispravne reči "prevaspitavanje", vi uvodite reč "tretman". Razumem reč "tretman", na primer, bolesnika uz pomoć određenih medikamenata, ali to je, složićete se, medicinski izraz. Razumem takođe i reč "tretman" ili tretiranje biljaka uz pomoć određenih preparata, ali to je opet oblast agronomije i zaštite bilja. Ne znam da li sam do sada u pravnoj teoriji naišao na reč tretman u ovom kontekstu, a pogotovu ne na "službu za tretman osuđenika". Siguran sam da na to do sada nigde nismo naišli. Doduše, ne može se reći. Tretiraju se osuđenici kada prvi dan dođu na izdržavanje kazne, je li tako, ili u toku postupka izvršenja kazne? Ali, to tretiranje je zaista protiv nečeg drugog i nema veze sa prevaspitavanjem. Zašto menjate termine koji su uobičajeni i adekvatniji? Zašto da vam sutra kažu da kod vas važi ono pravilo - da usijana glava na vlasti brzo uobrazi da je sunce. Zato prihvatite ovaj amandman i zadržite stari naziv.
Na član 12. amandman je odneo narodni poslanik Boris Aleksić, koji ima reč.
Podneo sam amandman na član 12. stav 9, u koje tražim da se reči "ministar nadležan" zamene rečima "ministarstvo nadležno". Evo o čemu se radi. Ministarstvo je ipak državni organ, za razliku od ministra koji ga doduše predstavlja, ministarstvo će tu biti trajno operativno, a ministar će pre ili kasnije otići sa te funkcije. Međutim, u prirodi ove vladajuće koalicije jeste da prigrabe zaista sve što mogu, pa tamo gde ne treba da stave reč "ministar", već "ministarstvo", oni nastoje da istaknu tog svog funkcionera koji je na čelu nekog ministarstva i da mu omoguće da stekne raznorazna dobra i usluge u toku svog mandata. Šta se dešava sa raznoraznim ministrima? Ovde je bila pokrenuta tema finansiranja Otpora. Zapadni mediji su pisali o tome takođe, ne ovi na istoku, dakle "Nuvel opserver", u broju 1883 od 7. do 13. decembra 2000. godine, ima temu teksta "Milioni za Otpor", u kojem taksativno navodi koliko je para dobio Otpor koji je formiran u Srbiji. Otpor je formiran dakle u centrali DS, u ulici Srpskih vladara, i to 1999. godine, negde otprilike dve nedelje pred agresiju NATO pakta na SRJ. Pre toga je formirana jedna organizacija pod nazivom Otpor na Pravnom fakultetu u Beogradu, ali kada su gospoda savetnici predsednika Borisa Tadića, kao što je Jovan Ratković, te dve nedelje pre početka agresije NATO pakta na SRJ u centralu DS doneli ugovor o sponzorstvu između Otpora USAID-a, većina starih osnivača Otpora je napustila taj pokret. Onda su došli ljudi kao što su Homen, Neca Konstantinović i drugi, Rastko Šejić itd. O tome je pisala i prof. dr Smilja Avramov u svojoj knjizi o nevladinim organizacijama, gde je objavljen i dokument iz američke ambasade, u kome se konkretno vidi kako određeni funkcioneri DS dobijaju na ruke novac, dakle u pitanju su negde oko 4.000 dolara, sa potpisima i pečatima američke ambasade. Rusi su takođe objavili knjigu "Narandžasta revolucija", u kojoj pominju gospodina Homena, a pominju i Centralnu obaveštajnu agenciju, koja je učestvovala u organizovanju prevrata i revolucije u Ukrajini itd. Kao što znate i savremenik Aleksa Žunić, gospodin ministar Šutanovac, pohvalio se da je završio kurseve u Maršal centru i kurseve FBI. Ne bi bio problem što je završio kurseve FBI, da direktor FBI, najduže, nije bio gospodin Edgar Huver, koji je vladao decenijama. Njegova vladavina tj. njegovo upravljanje FBI ostalo je zapamćeno po velikom broju likvidacija u SAD. Takođe, kako su objavili zapadni mediji, njegova desna ruka i drugi čovek Mark Felt, u stvari je potplaćivao novinare u SAD, davao im je informacije vezane za aferu Votergejt i smenjivanje predsednika SAD Niksona. Ono što je bitno, to je da je Mark Felt u stvari sprovodio jednu operaciju nadzora nad predsednikom SAD. Dakle, ko vlada SAD-om i ko plaća neke nevladine organizacije u Srbiji i obučava, možete da vidite iz ovih primera.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Reč ima gospodin Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada apsolutno nije bila dosledna kada je pisala ovaj predlog zakona. Predložila je da se reč "zavodskih" zameni rečju "krivičnih", a onda na koju god stranicu Predloga zakona da bacite pogled svuda ćete videti reči kao što su "zavodi", "zavodske", "higijena u zavodima", "mere u zavodima", "stražari u zavodima" itd. Dakle, potpuno je jasno da se ovaj predlog zakona, kao i osnovni Zakon o izvršenju krivičnih sankcija, odnosi na izvršenje kazne lišenja slobode. Kazna lišenja slobode izvršava se u odgovarajućim institucijama zavodskog tipa i potpuno je nejasno zašto Vlada reč "zavodskih" zamenjuje rečju "krivičnih". U ovom predlogu zakona imate svega dva člana koji se odnose na novčanu kaznu. Pogledajte sad kako glasi član 175 - za izvršenje novčane kazne nadležan je sud koji je doneo prvostepenu presudu. Dakle, jasno je da se to ne izvršava u institucijama koje reguliše ovaj zakon, to je u nadležnosti suda. Rok za plaćanje novčane kazne određuje se presudom. Rok iz stava 1. ovog člana ne može biti kraći od 15 dana niti duži od tri meseca. Ako osuđeni ne plati novčanu kaznu u određenom roku, sud će novčanu kaznu zameniti kaznom zatvora. Dakle, potpuno je jasno da se novčana kazna i njeno izvršenje ne sprovodi po propisima, odnosno po odredbama ovog zakona. Kada ste osuđeni na novčanu kaznu, vi novčanu kaznu izvršavate tako što odete u banku, uplatite odgovarajući novčani iznos na koji vam glasi novčana kazna, taj novčani iznos ide u budžet Republike Srbije i time se novčana kazna izvršava. Tu nema nikakvog posebnog postupka. Ima postupka, ali kad se novčana kazna ne plati, pa se zameni kaznom zatvora. Ali, onda se, gospodo iz Ministarstva, više ne izvršava novčana kazna, nego se izvršava kazna zatvora, odnosno kazna lišenja slobode, opet u institucijama zavodskog tipa. Kako god okrenete, ovo što stevi predložili da se reč "zavodskih" briše i da se menja rečju "krivičnih" naprosto nije kvalitetno rešenje, pre svega sa krivično-pravnog aspekta.
Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Gospodin Palalić želi reč.
Poštovana predsednice, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija je, po našoj poslaničkoj grupi, korak unazad i u pravno-tehničkom smislu, a i u suštinskom smislu. Nema potrebe isticati koliko je važno da se čitava procedura izvršenja krivičnih sankcija vrlo precizno uredi i da upravo taj unutrašnji život u ustanovama gde se izvršavaju krivične sankcije bude precizno i jasno definisan. Međutim, ovaj amandman upravo govori o odsustvu ključnih ciljeva kada je u pitanju ovaj zakon. Upravo ovaj amandman, kojim mi pokušavamo da popravimo tekst zakona, ukazuje na to u čemu se ogleda taj korak unazad. Zaista nije jasno, nismo dobili nijedno obrazloženje, osim ovog obrazloženja koje je dala Vlada, da karakteristika koju treba da ima direktor Uprave za izvršenje krivičnih sankcija kada je u pitanju njegovo iskustvo u radu na ovim poslovima više nije potrebna. Znači, Vlada u svom obrazloženju kaže da važeće zakonsko rešenje koje propisuje da za direktora uprave može biti postavljeno lice koje ima sedam godina radnog iskustva nakon sticanja visoko školske spreme u poslovima izvršenja krivičnih sankcija je necelishodno. Nema potrebe ovde reći koliko je složen posao vođenja jedne takve institucije. Tu imate posla s licima koja izvršavaju najteža krivična dela, tu imate različite vrste obaveza koje mogu da sprečavaju sutra povrat u izvršenju krivičnih dela. Sada vi na mesto koje treba da vodi jednu upravu, nakon usvajanja ovog zakona, postavljate lice koje, uz svo uvažavanje, može da dođe, recimo, iz jednog poljoprivrednog kombinata, gde je radilo na poslovima koji se odnose na tehnologiju ili iz bankarskog sektora, koje nikada nije imalo kontakta sa krivičnim pravom, treba da dođe da vodi jednu ovakvu upravu, gde su, ponavljam, lica koja su izvršila najteža krivična dela. Tu imate slučajeve bekstva, imate povrat u izvršenju krivičnih dela, pritvore, niz vrlo, vrlo složenih i po društvo opasnih situacija. Mi ne dobijamo nijedno obrazloženje osim toga da to nije celishodno. Šta to znači? Postavljam ovde javno pitanje Vladi - da će jednostavno biti imenovana lica koja su partijski podobna, jer drugačije ne može ovo da se objasni? Možda u partijama koje treba da postavljaju lica za direktora nema osoba koje imaju sedam godina radnog iskustva na poslovima koji se odnose na pravosuđe, ne samo na poslovima koji se odnose na izvršenje krivične sankcije, nego ni na poslovima pravosuđa. Tu imate ljude koji su imali dodira sa ovom oblašću, sudija, tužilaca, advokata. Ne, biće to možda bankari, tehnolozi, neke druge osobe iz potpune neke druge oblasti. Znači, mi ne možemo da dobijemo nijedno valjano obrazloženje. Voleo bih da može gospodin Homen da se obrati Narodnoj skupštini, ali po Poslovniku to ne može, da dobijemo obrazloženje zašto. Zašto jedno dobro rešenje, na vrlo osetljivom poslu, gde treba zaista veliko iskustvo da bi se rukovodilo jednom upravom, sad ukidamo?
Reč ima gospodin Miroslav Petković.
Ovim članom 14. Predloga zakona se ukida ograničenje koje je predviđeno postojećim zakonom u pogledu vrste poslova koje mora imati kandidat za direktora uprave. Zaista se postavlja pitanje da li neko ko ima devetogodišnje iskustvo na nekim drugim poslovima, bez obzira da li su to glumački, veterinarski, ginekološki poslovi, može biti izabran za direktora Uprave? Znam, vi sležete ramenima i kažete - neće se to desiti, to će biti neko ko je stručan, ali kako da vam verujemo? Zašto to da ne napišemo u zakonu? Kako da vam verujemo kada su za predstojeći izbor sudija opštinski odbori DS dobili nalog da daju karakteristike i imena ljudi koji treba da budu izabrani za sudiju?Kako možemo to da vam verujemo? Imamo tu dokumentaciju, verujte da ćemo vam to pokazati. Sad treba ovde da razmatramo da li je dovoljno da neko radi devet godina, ima devet godina radnog staža, da taj bude direktor Uprave za izvršenje zavodskih sankcija. Znate li koliko je to ozbiljan posao? Znate li o kakvim licima se radi, kakvi su to ljudi? Ono što je neverovatno jeste da je amandman na član 15, koji smo predložili u ime poslaničke grupe DSS, niste uvažili i niste shvatili zaista šta nam je bila namera, jer Predlogom zakona vi brišete odredbu o dužini trajanja mandata direktora Uprave. Sadašnje rešenje jeste pet godina i zaista moramo da postavimo pitanje - da li se neko sprema da doživotno bude direktor Uprave za izvršenje zavodskih sankcija? Ne, evo, gospodin Ćosić klima glavom, ali gde to piše? Sada imamo rešenjepet godina. Znam, problem je poslovnički što vi ne možete da nam odgovorite na ovo, ministarka nije tu, a gospodin Milosavljević se bavi nekim drugim poslovima, ali ne verujem da bi mogao da nam da adekvatan odgovor na ovo pitanje. Koji to drugi organ, druga funkcija u izvršnoj vlasti nema ograničenje mandata? Navedite mi jedan primer u izvršnoj vlasti, da li postoji jedna funkcija koja nema ograničenje mandata, kao što ste predvideli Predlogom zakona za direktora Uprave i priznajem da ćete biti u pravu. Možda neće biti ginekolozi, veterinari, nego će biti neko stručan, ali jednostavno na osnovu ovako loše sastavljenog Predloga zakona mi nemamo poverenja u vas.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Reč želi gospodin Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se na član 14. stav 2, dakle, na amandman gospodina Milorada Buhe, ali evo gospođo Đukić-Dejanović, da vam ne pravim problem, mogu da pričam i o amandmanu Gordane Pop-Lazić, zato što su amandmani suštinski istovetni i odnose se na isti problem. Dakle, Vlada Srbije kojoj je navodno stručnost iznad politike, potpuno gubi iz vida činjenicu o kakvim institucijama mi govorimo. Mi govorimo o institucijama u kojima se izvršava kazna lišenja slobode i u kojima sa osuđenim licima treba da se postupa tako da ona sutra kada izađu iz tih zatvora, iz tih zavoda, više ne čine krivična dela. Ko će o tome da se stara? Po mišljenju Vlade, dovoljno je da imate devet godina radnog iskustva bilo gde, posle stečenog visokog obrazovanja na studijama drugog stepena ili čak na osnovnim studijama koje traju četiri godine, pa da budete direktor zavoda, načelnik službe itd. To su rešenja koja u praksi mogu da dovedu do krajnje negativnih i vrlo opasnih posledica. Mi sada raspravljamo o ovim izuzetno delikatnim zakonskim predlozima bez adekvatnih predstavnika Vlade. Imamo predstavnike Vlade koji imaju pravo da ćute, ali nemaju pravo da govore i nemaju pravo da saopšte narodnim poslanicima zašto u predlozima zakona piše baš onako kao što piše, a ne drugačije. Prosto ova rasprava postavlja se pitanje koliko uopšte ima i smisla. Sutra ćete da postavite, kao Vlada, nekog direktora zavoda koji veze nema ni sa pravosuđem, ni sa izvršenjem krivičnih sankcija, nema apsolutno dodirnih tačaka sa pravom, ali će da se pojavi i kaže - znate, imam određeni broj godina radnog iskustva, završio sam diplomske akademske studije drugog stepena, ja sam master svemirskih tehnologija ili nuklearne fizike, ispunjavam uslove da budem direktor zavoda. Kakve to veze ima sa prirodom delatnosti tog zavoda? Nema nikakve. Još jedna opasnost koja se krije u vašem predlogu zakona, kažete- može da ima i osnovne studije u trajanju od četiri godine. Vidite, gospodo iz Vlade, kako vi diskriminišete građane Srbije lošom primenom lošeg Zakona o visokom obrazovanju. Po Zakonu o visokom obrazovanju osnovne studije mogu da traju tri ili četiri godine. Zamislite situaciju, građanin upiše osnovne studije koje traju tri godine, potpuno legalno, zakon mu je to omogućio, dobije diplomu da je završio osnovne studije u trajanju od tri godine, ali on ne može da bude direktor zavoda. Zašto? Zato što je Vlada donela arbitrarnu odluku... (Predsednik: Vi ste do sada koristili vreme kao predstavnik poslaničke grupe i to vreme ste iskoristili. Sada idete od vremena vaše poslaničke grupe, a imate 17 minuta, prosto da znate.) Gospođo Đukić-Dejanović, nisam mogao da iskoristim vreme ovlašćenog predstavnika, jer kad god sam se javljao za reč napominjao sam da se javljam...
Bilo je uvek po amandmanu, u redu. Onda da znate da koristite vreme i dalje poslaničke grupe. Ostalo vam je još 12 minuta od poslaničke grupe, zaista. Prosto da se orijentišete, da znate da je vašoj poslaničkoj grupi ostalo još 12 minuta. Sada ćete imati minut više zbog svega ovoga.
Hvala vam, gospođo Đukić-Dejanović, što se brinete o vremenu poslaničke grupe SRS. Hteo sam da kažem da vi na ovaj način dovodite u jedan diskriminatorski položaj građane Srbije. Znači, sada onaj ko je završio osnovne studije koje traju tri godine ne može da dođe na funkciju direktora zavoda, a onaj koji ima osnovne studije u trajanju od četiri godine može, a i jedan i drugi su legalno završili te svoje osnovne studije. Dakle, ovakva rešenja u praksi zaista mogu da dovedu, s jedne strane, do kršenja elementarnih građanskih prava lica koja se kandiduju za ove funkcije, s druge strane, potpuno ste izgubili iz vida stručnost, iskustvo, znanje koje moraju da poseduju građani koji pretenduju da budu direktori zavoda. Samo da vas podsetim, gospodo iz Vlade, po tužnim statistikama naših sudova, izvršioci krivičnih dela u Republici Srbiji su u 65% povratnici, dakle, lica koja su već učinila krivično delo. To znači da program prevaspitavanja u našim zavodima za izvršenje krivičnih sankcija nije dao adekvatne rezultate. Možemo da zamislimo kakvi će biti rezultati kada direktori zavoda budu ginekolozi, tehnolozi, agronomi, veterinari itd.
Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman gospodina Nenada Konstantinovića na član 22. prihvatila je Vlada i Odbor za zakonodavstvo, tako da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Srbije je iz meni potpuno nepoznatih razloga napravila jednu pravu terminološku kakofoniju u ovom predlogu zakona. U članu 23. stav 1. termin "vaspitni program" zamenjuje se rečima "program postupanja". Potpuno se gubi iz vida šta je to, koji je to proces koji se dešava u institucijama za izvršenje krivičnih sankcija. Je l' mi sa ljudima postupamo kao sa stvarima ili hoćemo da ih prevaspitamo tako da oni sutra ne vrše krivična dela? Ako je suditi po terminologiji koju koristi Vlada, svrha izvršenja krivičnih sankcija jeste da se sa osuđenim licima postupa, ne da se oni prevaspitavaju, nego da se sa njima postupa. Jedna terminologija koja apsolutno nije u duhu nekih osnovnih kriminoloških i penoloških principa. Dakle, sa živim ljudima, gospodo iz Vlade, ne postupa se kao sa stvarima, kao sa predmetima. Živi ljudi koji su izvršili krivična dela, oni se prevaspitavaju, oni prolaze određeni vaspitni program, da bi stekli određene društvene i moralne vrednosti, kojeu jedom trenutku svog života nisu imali, pa su izvršili krivično delo, kako sutra ne bi ponavljali vršenje tih krivičnih dela.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, poštovani građani Srbije, nadovezujući se na kolegu Martinovića, koji je dobro obrazložio da ljudi nisu stvari, Nova Srbija je podnela amandman na član 23, kao što sam rekao, jer se ovde praktično radi o jednom kršenju zakona. Naime, direktor uprave donosi rešenje i osuđeno lice premešta u neki drugi zavod jer smatra da će se on tamo bolje prevaspitati, odnosno tamo će biti bolji tretman za njega. Upravo u duhu ovoga sada se vidi zašto ne govorimo više o prevaspitavanju, nego o tretmanu. Mi ovde tretiramo ljude. Dakle, rok od tri dana koji je ostavljen osuđenom licu da se žali, da koristi svoje pravo, nije prihvatljiv. Obrazloženje je da je potrebno ostaviti mogućnost dužeg roka za žalbu, što je celishodnije i opravdanije i na taj način se poštuje zakonski rok iz upravnog postupka. Licu koje izdržava kaznu u ovakvim situacijama, između ostalog, potrebno je iz praktičnih razloga ostaviti dovoljno vremena za komunikaciju, konsultacije sa domicilnim braniocem koji je branio osuđeno lice u toku postupka ili sa nekim drugim braniocem. Kakav je to rok od tri dana? Ako je to opravdano za osuđeno lice, on će to uraditi i nakon 12 sati, ako je u mogućnosti. Vaše obrazloženje zašto nije prihvaćen ovaj amandman je skandalozno. Dakle, naravno, ovde žalba ne zadržava izvršenje, ali ostavite onda mogućnost da osuđeno lice iskoristi svoje pravo u zakonskom roku koji je adekvatan da on apsolutno zaštiti sebe. Kolega Martinović je lepo rekao da smisao izvršenje tih krivičnih sankcija i jeste da se ljudi prevaspitaju i da ubuduće ne čine krivična dela. Kakva je poruka koju šaljemo sa rokom od tri dana i ne poštujemo zakon? To je moja poruka, tako da mi je zaista žao što ministar nije ovde, ali nadam se da ćete preneti. Morate poštovati zakon ako želite od drugih lica da poštuju zakon, od ovih lica koja su osuđena. Jednostavno, rok od tri dana je izuzetno kratak, neprihvatljiv i ovo je nešto što je potpuno po meni kršenje zakonom.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji želi reč.
Ovim amandmanom mi tražimo da se ispravi nešto što se javlja kao patološka greška otkada je DOS na vlasti, jer država sam ja, pojedinac je postao država, ministar nije samo na čelu nekog državnog organa, nego on vedri i oblači. Vi to ne prihvatate, to toliko nije ni bitno, pošto je to već tako odomaćeno. Međutim, važno je radi javnosti, ne znam, valjda je Milan Obradović još uvek direktor te uprave za izvršenje tih zavodskih sankcija i verovatno najveća preporuka što je on tamo je to što je bio čovek u zatvoru na izdržavanju neke kazne zatvora ili nekog pritvora. U ovoj vašoj izmeni ovog navedenog člana meni uopšte nije jasno koji je to bliži propis o postupku upućivanja lica lišenih slobode? Ovde se tretira pitanje kako da se osuđeno lice uputi na izdržavanje kazne zatvora, a ovde sada pričate o licima lišenim slobode. Ne znam koja je to svrha. Ono što je glavno, što javnost treba da sazna, a tiče se člana 31. vidite, program postupanja treba da natera lica koja su na izdržavanju kazne zatvora da usvoje društveno prihvatljive vrednosti. Sada vi meni kažite – šta lice koje je osuđeno i na izdržavanju je kazne zatvora, koje možda gleda ovaj prenos, treba da prihvati kao društveno prihvatljivu vrednost. Da Homen bude na vlasti, da oni koji su nas bombardovali, ubijali, budu sada promoteri života u Republici Srbiji, poput NATO pakta i drugih, ili nešto da prihvati kao društveno prihvatljivo, što se dešava u neposrednom okruženju u prostoriji ili ustanovi gde izdržava kaznu zatvora?Kako se obezbeđuje mobilni, kako bensedini, ko dobija posetu, kad dobija posetu, šta treba da radi? Da li postoje društveno prihvatljive vrednosti koje bi mogli da pokažemo nekome kao prave vrednosti? Da li je prava društveno prihvatljiva vrednost ovo maltretiranje u Narodnoj skupštini, što sedam zakona treba da se završi hitno, jer Evropa nema alternativu? Da li vi uopšte imate neki sistem vrednosti koji treba da promovišete, osim sistema vrednosti da radite za strance na štetu svog naroda? Još kažite – to narod želi, glasa za vas. Koje su to vrednosti? Lice lišeno slobode propis donosi. Koji to propis donosi? Kako se zove taj propis? Valjda je poenta u tome da se nekim opštim aktom uredi nešto. Ne, sada imamo propise po osnovu literarnih radova i ova izmena i dopuna ovog zakona samo nam pokazuje da ovi sada, koji vedre i oblače u Ministarstvu pravde i koji se sada trenutno nalaze u Americi, na doobuci, novim instrukcijama, ovde ubacuju pravila i sistem postupanja sa zatvorenim licima koji važi u Gvantanamo zatvoru. Glasajući za ovo, vi glasate za Gvantanamo. Da vam ne pominjem Vojislava Šešelja koji je sedam godina u pritvoru, da vas ne podsećam na činjenicu da i naš Ustavni sud vrlo često, razmatrajući ustavne žalbe građana, konstatuje povredu prava na suđenju u razumnom roku. Šta radite, gde vodite ovu državu? Šta je na prvom mestu – vaše fotelje, vaše pozicije i instaliranje nečega što nema blage veze? Obama se bori u Americi protiv ovoga, pa nailazi na otpore. Šta vredi Obami što se bori u Americi, kada je to neka sila. E, ta sila je zastupljena ovde, i Homen i Neca i Peca, i Maca i Caca, svi ovi Otporaši koji su došli da malo dokusure ovu Srbiju, jer nije bilo 99. godine, 99. se nije završilo, jer nisu ušli sa pešadijom, pa su pešadiju instalirali i u vlast i u opoziciju. Setite se šta je ko pričao pre godinu dana, pa vidite gde se sad nalaze, ko kome ljubi skute, ko se gde nalazi.
Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, negde početkom 90-tih godina postojao je jedan politički vic, odnosno jedna anegdota da HDZ znači Hrvatska do Zemuna. Međutim, mislim da se ova vlada opredelila za malo širu koncepciju, pa je Hrvatska došla vidim i do Nemanjine ulice, odnosno do sedišta Ministarstva pravde. Ne znam, gospodine Homen, pitam vas, zato što ovde nema gospođe Malović, kako je moguće da ste vi usvojili u Predlogu zakona Tuđmanov naopaki hrvatski novogovor. Sada, usvojilac, poštovani građani Srbije više nije usvojilac, on je usvojitelj. Onda morate da menjate hiljade zakona u Srbiji. Onda branilac više nije branilac,nego je branitelj, onda ovaj vaš Vukčević koji kači slike Karle del Ponte više nije tužilac, nego je tužitelj. Onda imate situaciju da morate da menjate potpuno način izražavanja u Srbiji. Što to radite?Pa vaš ministar Bradić pre neki dan dođe u Skupštinu Srbije i kaže – poštovana gospodo zastupnici i nikom ništa. Sad, nisam mogao da verujem, mislio sam da je štamparska greška, međutim, onda vidim – ne, vi ste hteli namerno da promenite terminologiju, iz meni potpuno nepoznatih razloga. Usvojilac, branilac, tužilac, gledalac, postaju gledatelji, tužitelji, branitelji, usvojitelji. Ne znam šta će vam sledeće pasti na pamet, da dovedete Marka Perkovića-Tompsona na Marakanu. Nije dosta što je pevao u Zagrebu i što je to gledala cela Vojvodina, ajde dovedite ga i u Srbiju, pa neka ga gledaju ljudi i u Leskovcu, i u Vranju, i u Pirotu, i u Nišu, i u Šapcu i u Valjevu. Uopšte mi nije jasno šta to radite. Doduše, čuo sam da vam je bivši hrvatski poglavnik Ivo Sanader obećao da će vam dati hiljade i hiljade prevedenih hrvatskih zakona da vam ubrza pristup u EU. Ne znam da li je to bilo iskreno ili je to bilo lažno obećanje jednog starog latinskog lisca.
Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podnela poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam da se u članu 32. reči „ministar nadležan“ zamenjuju rečima „ministarstvo nadležno“. Ne može i ne treba ministar da bude nadležan za sva pitanja iz ovog ili drugog zakona, ne može pojedinac, makar bio i ministar, da bude iznad ministarstva koje je državni organ. Ministarstvo je organ koji je nadležan, kako nalaže i Ustav i Zakon o državnoj upravi, kao i Zakon o ministarstvima. Nažalost, česta je pojava u Srbiji da se ministri stavljaju u položaj iznad svojih ministarstava i da pojedinci sebe smatraju za najpametnije, najvažnije i da oni treba da budu nadležni za sve stvari, za sve oblasti koje su od bitnog značaja. Ovim se sva ministarstva stavljaju u podređen položaj, kao i čitam tim koji radi u njima. Svi akti koje potpisuje ministar su akti ministarstva, a ne ministra kao pojedinca, što je još jedan od pokazatelja da upravo ministarstvo je to koje mora i treba biti nadležno. Prevelika ovlašćenja se nepotrebno daju pojedincima. U ovom zakonu stoji da je ministar pravosuđa nadležan za propis o odeći, obući, rublju i posteljini. Pa zar je ministar toliko stručan i toliko veliko znanje ima o navedenim stvarima u ovom članu zakona da on, samo on, može doneti propis, a nikako ministarstvo? To je za nas neprihvatljivo. U obrazloženju Vlade za neprihvatanje amandmana stoji da je u skladu sa Zakonom o državnoj upravi propisano da ministarstvom rukovodi ministar. To nije sporno da ministar rukovodi, ali smatram da ne treba on da bude nadležan apsolutno za sve. SRS se zalaže da ministarstvo, koje je trajna institucija, bude nadležno za donošenje ovih propisa i zbog toga predlažem da se ovaj amandman usvoji.
Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević, koji želi reč. Izvolite.
Na član 34. podneo sam amandman. U članu 34 govori se između ostalog da je za uvid prepiske u zavodu zatvorenog tipa sa posebnim obezbeđenjem, zavodu zatvorenog tipa i zatvorenom odeljenju zavoda na predlog upravnika zavoda ili direktora Uprave, nadležan prvostepeni sud u sedištu zavoda. Dakle, smisao ovog amandmana jeste: ne prvostepeni sud u sedištu zavoda, već sud koji je izrekao prvostepenu presudu donosi odluku da se pisma nadziru. Ukoliko bi se ovakvi poslovi preneli na sudove u kojima su sedišta zavoda, samim tim bi se njihov rad po drugim predmetima opteretio i usporio. Pošto je prvostepeni sud u sedištu, na primer, zavoda zatvorenog tipa sa posebnim obezbeđenjem, kao na primer Požarevac, nadležni za nadziranje pisama licu koje je osudio Okružni sud u Zaječaru, a lice ima i prebivalište u Valjevu i na izdržavanje kazne ga upućuje, opštinski, osnovni sud sutra, u Valjevu npr. koji je izrekao prvostepenu presudu, bilo bi logično, pošto se prema odredbama ZKP za uslovni otpust upravo tim sudovima obraćamo, da i oni maju uvide kada govorimo o tim prepiskama kada su ta lica u pitanju. Vrlo je nekorektno da se ovakvi dobri amandmani, koji su suštinski i životni, ne prihvataju. Ostaje nejasno uopšte, kakav je u suštini ovaj sistem reforme pravosuđa. Kakav je to sistem reforme pravosuđa da kada smo govorili o zakonima o teritoriji sudova, koji se primenjuju od 1. januara, uopšte se ne konsultuje Društvo sudija? Kakva je to reforma pravosuđa kada donosimo ovako važne zakone, na primer kod ZKP-a ili kod Krivičnog zakona, gde se jedan ogroman lobi kao što je advokatski lobi, apsolutno ne konsultuje, a da se prilikom izbora sudija koji su u toku, s obzirom da ste na volšeban način izbegli da predstavnici advokata budu u Visokom savetu i u Državnom veću tužilaca, dakle, sve činite da postavite partijske kadrove na te funkcije i dovodite u potpunu zabunu kompletan pravosudni sistem. Reći ću vam da su sudije u potpunom haosu. Oni uopšte ne znaju kakva ih sudbina čeka do kraja ove godine. Građani koji treba da ostvare svoje pravo ne znaju kome i kako će se obratiti. Sto kilometara će neki ljudi morati da idu po Srbiji da bi ostvarili neko svoje pravo. Kakav je to način da se u jednoj godini ovoliko toga menja, a da se praktično predstavnici struke sa one druge strane koji treba da zaštite građane uopšte ne konsultuju za ovakve zakone. Da li ste svesni da su ovako ozbiljni zakoni za sedam dana praktično stavljeni u proceduru? Da li znate da sudije uopšte nisu znale da će ovaj ZKP biti na dnevnom redu? Da li ste svesni da nema nikakvih konsultacija, nikakve javne rasprave nisu održane, a uvodi se nešto u pravosudni sistem što je izuzetno važno i ako mislite da je broj zakona taj koji će nas uvesti u EU, grdno se varate. Kada budete nekada ili kada neko od predstavnika EU zaviri u način kako donosite zakone, pa njima će se smučiti.Ovo je nešto što sigurno nije saglasno sa vrednostima Evrope u koju želimo svi jednoga dana, ali na jedan dostojanstven način. Zamislite vi kada budu predstavnici Advokatske komore Srbiji uputili pismo međunarodnim advokatskim organizacijama kako i na koji način su izbegnuti kada su u pitanju predlozi ovih zakona koji su na dnevnom redu. Vidite da ste nam dali samo 15 minuta praktično da o sedam zakona ovde raspravljaju u pojedinostima ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa. To je neprihvatljivo, to je sramota i mislim da će vrlo brzo neke stvari morati da se promene. Ako se ovako krivični zakoni tretiraju, zaista ova vlada nema šta da traži i mislim da je sazrelo vreme da se ta vlada zahvali građanima Srbije i da podnese ostavku.
Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, tražio sam da se u članu 37. kojim se menja član 78. posle novopredloženog stava 1. doda još jedan stav, da sud koji je doneo prvostepenu presudu može osuđenom odobriti i posete drugih lica. Predlagač ovog zakona, odnosno Vlada, odbili su moj amandman i to vidite sa kojim obrazloženjem. Član 78. važećeg propisa propisuje jedno od osnovnih prava osuđenog lica, pravo na posetu, ne vidim gde to u svom amandmanu osporavam ili sprečavam takvo jedno pravo, dok stav 2. propisuje mogućnost proširenja tog prava na predlog upravnika zavoda. Čak i taj stav, koji bi u slučaju da se prihvati moj amandman postao stav 3, ne osporavam, ali osporavam sledeće što ste napisali. Propisivanjem da sud koji je doneo prvostepenu presudu može osuđenom odobriti posete drugih lica je necelishodno, tj. neprimenljivo u praksi. Sada da mi ovde ovlašćeni predstavnici Vlade Republike Srbije odgovore na sledeće pitanje - da li mi u Srbiji imamo više zatvora ili više opštinskih i okružnih sudova, da li više imamo sudija ili upravnika zatvora, pa da vidimo šta je to neprimenljivo i nemoguće u praksi. Ako stavimo malo brojke na sto, malo ih pregledamo, videćemo da je obrazloženje prilično glupo. Može da se postavi pitanje zašto je tako. Prvo, kada je u pitanju sudija, odnosno sud, au njemu sude sudije, to je ustavna kategorija, deo sudske vlasti koji je predviđen Ustavom. Šta je upravnik zatvora? Upravnik zatvora je najobičniji državni činovnik izvršne vlasti. Upravnika zatvora postavlja Uprava za izvršenje zavodskih sankcija, koju imenuje Ministarstvo pravde.Znači, apsolutno izvršna vlast može da ima uticaja na rad upravnika neke kazneno-popravneustanove, odnosno da mu naređuje šta da radi, a šta da ne radi. Izvinite, kada napišete nešto ovako što stvarno ne priliči činjeničnom stanju, dovodite me u sumnju da je možda cilj nekog ministra ili nekog drugog činovnika u Vladi da neko od novinara ili pravnika, ili nekog drugog radnika, dođe u kontakt sa pripadnicima organizovanog kriminala koji su na odsluženju zatvorske kazne. Razlog je jednostavan, takav osuđenik, a iskustvo nam govori u zadnjih desetak godina da je tako, imaju određene kontakte sa političkim krugovima. Ako kaže porodici tom i tom sam davao novac, nije važno, porodica će čak i da slaže za svog člana, ali ako to kaže nekome ko to može da napiše, čija reč ima određeni značaj u srpskoj javnosti, onda je to problem. Na ovakav način, kako je to predviđeno zakonom, ako bi neko mogao da dođe do nekog dokaza, a nekom nije u cilju, ko je na vlasti, da se to desi, preko upravnika može da se to spreči. Kada je sudija u pitanju, to je malo teže, jer sudije bira Skupština i razrešava Skupština, pa čak možete da pokušate da razrešite nekog sudiju, ali onda ovde rizikujete javnu debatu zašto to radite. Ne vidim ni jedan pravi razlog zašto je ovaj amandman odbijen. On sve one odredbe koje ste predvideli zadržava. Samo se ta mogućnost da neko iskoristi svoje pravo prenosi na još jedan državni organ koji treba da predstavlja, posle Skupštine Srbije, najvišu vlast u Srbiji, a svakako treba da bude nezavisan, što za upravnika zatvora ne možemo da kažemo.
Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 43. je u vezi sa članom 102. Zakona o izvršenju krivičnih sankcija. Neverovatno je koliko DS može i najbolju ideju potpuno da upropasti. U članu 102. osnovnog Zakona o izvršenju krivičnih sankcija govori se o lečenju osuđenih lica, pa su dodata dva stava, gde se kaže da se može obrazovati posebno odeljenje za odvikavanje od psihoaktivnih supstanci. Ponekad upotreba psihoaktivnih supstanci od strane lica koja se nalaze na izdržavanju kazne zatvora može u dobrom procentu da utiče na izvršenje krivičnih dela. Dakle, to je nešto što je dobro. Ali, vi predviđate u sledećem stavu da bliže propise o tome treba da donese ministar nadležan za poslove pravosuđa. Lično smatram i SRS ima mišljenje da je ovde potrebno zajedničko delovanje Ministarstva zdravlja i Ministarstva pravde. Ne može se jedan odgovoran posao prepustiti pojedincu, i to prilično neodgovornom, a najbolji dokaz tome jeste i današnja sednica Narodne skupštine, gde je neko, u čije lične kvalifikacije SRS ne sumnja, ali kompetencija ne postoji da može meritorno da razgovara o onome što je danas na dnevnom redu. Takav ministar je svega desetak minuta ili pola sata sedio ovde. Sada ćemo davati u nadležnost pojedincima nešto što je od veoma velikog značaja i što kao ideja nije bilo loše. Smatram da ovaj amandman treba prihvatiti. Pošto nema predstavnika Vlade, apelujem na svih osam poslanika skupštinske većine da u danu za glasanje prihvate ovaj amandman SRS.
Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji želi reč.
U članu 45. reči - ministar nadležan, zamenjuju se rečima - ministarstvo nadležno. Dakle, niti je ministarstvo na čijem je čelu ministar njegova lična svojina ili njegova očevina ili njegova dedovina, niti su pak oni akti koje potpisuje ministar u svojstvu državnog službenika njegova lična svojina, njegovo autorsko pravo, već su to akti nadležnog ministarstva. Amandman je kako principijelne, tako i suštinske prirode. Zasnovan je na Ustavu Srbije, Zakonu o ministarstvima i Zakonu o državnoj upravi. Zašto se stalno ističe i protežira pojedinac koji je na čelu nekog državnog organa? Zašto imamo "sposobne" ministre koji rotirajući stalno, posle svakih izbora, oko ose koja se zove vlast postaju ministri opštih poslova, sa rezultatima od nule do minus beskonačno? Zašto? Zato da bi se vremenom izgradio kult ličnosti nekog drugog. Zato, npr, da bi se ova skupština proglasila nesposobnom, trošadžijskom, nepotrebnom. Zato, npr, da bi predsednik bio sveznajući, svemogući, svepotrebni. Dakle, kao što vidite, svako zašto ima svoje zato, i zato ne - ministar, već ministarstvo.
Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, prosto nema medicinskih razloga da se održi stav Vlade koji je sadržan u članu 63. stav 3. Virus hiva i virus hepatitisa C su, koliko znam, prelazni. Vlada, kada je u pitanju testiranje na virus hiva i hepatitisa C, kaže da od volje osuđenog lica zavisi da li će se podvrgnuti lekarskom pregledu da bi se utvrdilo da li ima taj virus ili ne. Valjda je zdravlje osuđenih lica preče od pojedinačne volje jednog osuđenika. SRS smatra da je testiranje na virus hiva i na virus hepatitisa C u funkciji obezbeđivanja zdravih uslova života u institucijama za izvršenje krivičnih sankcija. Smatra da je zdravstvena zaštita osuđenih lica nešto čemu treba posvetiti posebnu pažnju i da zdravstvena zaštita osuđenika nikako ne sme da zavisi od zle ili dobre volje jednog osuđenog lica, koje treba da se podvrgne lekarskom pregledu da bi se utvrdilo da li ima virus hiva ili virus hepatitisa C. Ovo kažem imajući u vidu sve tragične posledice koje ova dva virusa mogu da izazovu i koje nažalost izazivaju po zdravlje ljudi.
Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Aleksandar Martinović podneo je amandman kojim predlaže izmenu člana 73. i želi da ga obrazloži.
Dame i gospodo narodni poslanici, već smo pričali o tome da se Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija u stvari izvršava jedna krivična sankcija, a to je kazna lišenje slobode. U članu 73. predložili smo da se naslov - Izvršenje novčane kazne zameni naslovom - Zamena novčane kazne kaznom zatvora i kaznom rada u javnom interesu. To je ono što se reguliše ovim zakonom. Izvršenje kazne zatvora, koja može biti izrečena kao osnovna kazna ili pak kao kazna kojom se zamenjuje izrečena, ali neplaćena novčana kazna. To ima smisla. Izvršavati novčane kazne po Zakonu o izvršenju krivičnih sankcija niti je moguće, niti se to dešava u praksi. Čuli ste kako se izvršava novčana kazna. Kada jednog dana budete osuđeni na novčanu kaznu, odete u banku, platite odgovarajući novčani iznos i novčana kazna je izvršena. Tu nema nikakvog posebnog postupka. Imate skup tehničkih radnji - otvorite vrata banke, kažete - dobar dan službenicima, izvadite novac i platite. Tu nema nikakvog posebnog pravnog postupka. Pravnog postupka ima, ali tek kada se novčana kazna ne plati, pa se ona zamenjuje kaznom zatvora, pa se onda ta kazna zatvora izvršava po odredbama ovog zakona, dakle u odgovarajućim ustanovama mora da se obezbedi odgovarajući smeštaj za ta lica, odgovarajuća higijena, zdravstvena zaštita. Postoji neki pravilnik o kućnom redu itd. Ali, to sve više nema veze sa novčanom kaznom, to ima veze sa kaznom zatvora.
Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi da obrazloži amandman.
Amandman na član 83. je istovetan kao i amandman na član 48, koji je podnela SRS. Pošto smo primetili da poslanici DS vrše ozbiljne konsultacije da u danu za glasanje glasaju za taj amandman, a jasno nam je da vlast u ime građana Srbije vrše neodgovorni pojedinci i te pojedince želimo da malo disciplinujemo, i imamo potrebu još samo jedno dodatno objašnjenje da učinimo njima da bi glasali za taj amandman. Ustav, Zakon o državnoj upravi i Zakon o ministarstvima prepoznaju ministarstvo kao državni organ, ali ne i ministra kao starešinu tog organa. S obzirom, još jednom ponavljam, da vlast u ime građana Srbije u istoj napaćenoj Srbiji vrše neodgovorni pojedinci, smatramo da bi to trebalo da radi ministarstvo umesto ministra, pogotovo što se ovde radi o povereniku nadležnom za izvršenje kazne rada u javnom interesu i bilo bi dobro usvojiti ovaj amandman.
Na član 107. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 107. amandman je podneo poslanik Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor se nije izjasnio o ispravci amandmana. Na član 114. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 114. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 121. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobio sam priliku da se u ovu interaktivnu raspravu, naročito od predstavnika Vlade, uključim i da dam jedan skroman doprinos, iako nisam iz ove pravne struke. Svojim amandmanom sam predložio da se rokovi koje je Vlada predvidela za usvajanje podzakonskih akata od šest meseci smanje na tri meseca. Sada je nezamislivo, s jedne strane, Vlada je predložila da se zakon usvoji po hitnom postupku. To je opravdala činjenicom da eventualno neusvajanje ovog zakona o kome raspravljamo može da proizvede štetne posledice po državu i narod. S druge strane, takav luksuz sebi daje da za šest meseci usvoji podzakonske akte koji će omogućiti primenu ovog zakona. To je zaista licemerno i besmisleno. Možda su, istina, naša očekivanja da ćete prihvatiti ovaj amandman, bila preambiciozna, ali kada se analizira tok sednice od početka do sada apsolutno se odbijanjem ovog amandmana u sve to i uklapa. Ako ste zaista bili spremni da na jedan način i ministre koji tu vladu predstavljaju na neki način išutirate, ako mogu tako da se izrazim, u Skupštini, nećete mi zameriti, samo zato da biste prešli na sledeću tačku dnevnog reda, onda biste zaista mogli da razumete i prihvatite i da damo i mi doprinos, pa da se ove evropske ambicije Srbije, evropski procesi i postupci ubrzaju, bar u ovoj oblasti koja se odnosi na kriminal, na krivična dela. Ono što zaista ovo državu davi, guši i na neki način ne popušta u poslednjih devet godina nijednog trenutka. Zato smatram i voleo bih da je tu neko od predstavnika Vlade, možda bih ga posle ova dva minuta ubedio, ali neću da oduzimam vreme.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Judita Popović, Slađan Mijaljević, Zoran Krasić, Dejan Mirović, Milorad Buha, Petar Jojić, Sreto Perić, Mirko Munjić, Boris Aleksić, Aleksandar Martinović, Božidar Delić i Zoran Antić. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za pravosuđe i upravu. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podnela poslanik Judita Popović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguće, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podneo Mirko Munjić. Da li želite reč, gospodine Munjiću? Izvolite.
U članu 10. stav 1. reči „tužilaštvo za organizovani kriminal“ zamenjuju se rečima „tužilaštvo za suzbijanje organizovanog kriminala“. Ovim amandmanom hteli smo da otklonimo jednu sumnju koja se može pojaviti tumačenjem izraza – tužilaštvo za organizovani kriminal, kako vi navodite u Predlogu zakona. Zašto sumnju? Tumačenjem izraza – tužilaštvo za organizovani kriminal, neko ko je možda pomalo zlonameran ili neuk itd, može to protumačiti na primer kao tužilaštvo za podsticanje organizovanog kriminala, tužilaštvo za prikrivanje organizovanog kriminala, tužilaštvo za negovanje tradicije organizovanog kriminala itd. Tumačim ga verovatno kao i vi, a to je tužilaštvo za suzbijanje organizovanog kriminala. Samo, za razliku od vas, tražim da to i piše u Predlogu zakona. Dakle, tužilaštvo za suzbijanje organizovanog kriminala. Do pre par dana bio sam sklon da poverujem da ste napravili previd i da se radi o čisto jezičkoj, odnosno terminološkoj neispravnosti.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, pretpostavljam da sada vi uviđate i svoju odgovornost za prethodna dva dana kada ste najurili ovlašćene ministre iz ove sale Narodne skupštine. Tada ste rekli, govoriće, objašnjavaće kada bude rasprava u pojedinostima. Evo sada dobrog demantija za vas. Mi sad raspravljamo o nekoliko krivičnih zakona, da ih tako jedinstvenim imenom nazovem, niko ne predstavlja Vladu, što nije isključena mogućnost da će se desiti i u danu kada budu na dnevnom redu oni zakoni čije ste vi predstavnike, a kao ministri u Vladi Republike Srbije, najurili iz ove sale. Predložio sam u ime SRS amandman na član 12, gde umesto reči „policijskih poslova“ stoji „unutrašnjih poslova“. To je odbijeno. Vlada nije prihvatila taj amandman. A da ne želite uopšte da na interaktivan način, kako to voli moj kolega Dragan Stevanović da kaže, da raspravljate sa poslanicima SRS, na najbolji način vas demantuje stav 3. člana 12. ovog zakona, gde se kaže – ministar nadležan za unutrašnje poslove, ane kaže se, ministar nadležan za poslove policije. Stoga da bi ovi zakoni imali smisla, treba da bude jednoobrazan, da tekst bude prihvatljiv i razumljiv za one koji će ga i čitati i primenjivati. Bilo bi sasvim normalno i dobro da se ovaj amandman prihvati.
Gospođa Malović je bila sve vreme kada smo raspravljali u načelu ovde, predstavnik Ministarstva je ovde, na Odboru je bilo detaljne rasprave. Na član 15. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 27. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 33. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZVRŠENjU KAZNE ZATVORA ZA KRIVIČNA DELA ORGANIZOVANOG KRIMINALA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Petar Jojić, Nenad Konstantinović, Aleksandar Martinović, Vladan Batić, Slađan Mijaljević, Boris Aleksić, Sreto Perić, zajedno Milica Radović, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić, Mirko Munjić, Gordana Pop-Lazić, Srđan Spasojević, Vjerica Radeta, Nataša Jovanović, Zoran Krasić, Momir Marković, Dušan Marić, zajedno Milica Radović i Miroslav Petković i zajedno Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč. Izvolite, gospodine Periću.
SRS se suprotstavlja stavu predlagača, tj Vladi Republike Srbije, a preko Ministarstva pravde – da lica zaposlena u posebnim odeljenjima može da prebacuje na rad, a po predlogu upravnika, u druga mesta, jer se ovde vidi da je zaposlenost ugrožena. Imamo situaciju da sudije više ne mogu da računaju na poštovanju ustavne odredbe. Sada zaposleni u zavodima za izdržavanje sankcija ne mogu takođe biti sigurni u svoje zaposlenje. Ono sa Palića „čuvajte svoja radna mesta motkama“ više ne može izgleda da bude sprovodivo i realizovano. Ako i dođe do određenih premeštanja za zaposlene u posebnim odeljenjima, onda će to izazivati velike finansijske i ekonomske troškove za poreske obveznike Srbije i za budžet Republike Srbije. Stoga sa aspekta SRS član 6. Predloga ovog zakona nije prihvatljiv.
Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Ima reč gospođa Milica Radović.
Kada je reč o ovom predlogu zakona mi smatramo da je donošenje njegovo bilo neophodno. Takođe nas iznenađuje sporost Ministarstva pravde u pripremi ovog predloga zakona. Naime, znamo da je posebno odeljenje za izvršenje kazni zatvora u Zabeli, da je njegova gradnja davno završena i upravo zbog toga smo vrlo iznenađeni činjenicom da tek sada dobijamo ovaj zakonski predlog i da je tek sada stavljen na dnevni red. Neću se preterano osvrtati na vreme koje imam kao ovlašćeni predstavnik po pitanju obrazlaganja ovih amandmana. Reći ću samo da je ovo odeljenje u mogućnosti da primi negde, po našim podacima koje smo uspeli da dobijemo, negde oko 100 osuđenih lica. Ako se tome doda podatak da u Srbiji deluje 35 organizovanih kriminalnih grupa i njihovih 360 članova, i ako se tome još doda i informacija da je 360 lica bezbednosno vrlo interesantnih u Srbiji, onda se vrlo lako da zaključiti da ovaj kapacitet posebnog odeljenja za izvršenje kazni zatvora neće biti dovoljno. Takođe je neophodno dodati podatak da u svim zatvorima u Srbiji danas kaznu zatvora izdržava negde oko 10.260 osuđeni lica, prekršajno kažnjenih lica i pritvorenih lica, a da realni kapacitet svih zatvora u Srbiji iznosi 7.000 osuđenih lica, ukoliko želimo da ispoštujemo sve evropske standarde. Pored niza amandmana, mi smo podneli i amandman na član 6, smatrajući da je vreme od šest meseci za upućivanje zaposlenih u posebno odeljenje za izvršenje kazne zatvora nedovoljno i da se radi o kratkom roku. Znači u roku od šest meseci zaposleno lice u posebnom odeljenje neće biti u mogućnosti da se na adekvatan način upozna sa navikama samih osuđenika, što ne bi u krajnjem slučaju olakšalo ne samo njihov rad, nego bi i te kako imalo uticaja na stepen bezbednosti u samom posebnom odeljenju za izvršenje kazne zatvora. Zbog toga smatramo da je ovo vreme od šest meseci izuzetno kratko. Bilo bi neophodno da se produži, još ukoliko se ovome doda činjenica da zaposlena lica koja se upućuju u posebno odeljenje za izvršenje kazni moraju da prođu posebne pripreme, jer se, ne zaboravite, radi o radu sa najzahtevnijom kategorijom osuđenih lica, najtežom kategorijom osuđenih lica na najduže krivične kazne zatvora, čak i do 40 godina.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji želi reč. Izvolite.
Amandmanom sam tražio da se član 7. briše, uz obrazloženje da se važećim Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija precizno propisuju uslovi rada zaposlenih u ustanovama za izvršavanje kazne zatvora. Očigledno se ovde radi o nametnutom Predlogu zakona. Na to nas upućuje i zadnji stav člana 1. Predloga zakona, koji kaže – ako odredbama ovog zakona nije drugačije propisano, na izdržavanje kazne lica iz stava 1. i 2. ovog člana shodno se primenjuju odredbe Zakona o izvršenju krivičnih sankcija. Znate, dame i gospodo, jedna fina i istinita kineska poslovica glasi – što više zakona, to više lopova. Da li se to može primeniti kod nas, to neka prosude građani Srbije. Vi se hvalite i stalno potencirate broj zakona koji ste doneli i koje treba tek doneti. Međutim, da li je ovo presudno? Da li je ovo najvažnije? Da li je taj broj presudan ili je mnogo važniji kvalitet tih zakona, kao i činjenica kako se oni poštuju? Jasno je da ovde važi pravilo – šta vredi galopirati, ako se krećete u suprotnom pravcu. Vi očigledno ne idete onim pravcem koji bi to želeo narod. Treba da se spustite na zemlju. Jednostavno treba da izađete iz zatamnjenih automobila. Ona zatamnjena stakla izgleda da daju pogrešnu senku, da daju pogrešnu predstavu o svetu oko vas, a dole na zemlji, verujte, čekaju vas obične ljudske nedaće – rešavajte ih dok nije kasno.
Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Gospodin Jovan Palalić ima reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo i kada je bila rasprava o izmenama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija ukazali da u nekim rešenjima taj zakon ide korak nazad, a pogotovu kada je u pitanju član 14. koji se odnosi na radno iskustvo direktora Uprave za izvršenje zavodskih sankcija. Onda je koleginica Milica Radović rekla problem koji se odnosi na člana 6. ovog zakona, na zaposlene koji se upućuju na posebna odeljenja, gde krivičnu sankciju izdržavaju lica koja su osuđena za najteža krivična dela, konkretno za krivična dela organizovanog kriminala i da se ta lica upućuju na šest meseci. Sada imate u članu 7. rešenje koje čitavu tu priču ponovo vraća nazad, a to je – da direktor može jednostavno da reši problem tih lica tako što će doneti rešenje da će njihov rad u posebnom odeljenju prestati i pre tog roka od šest meseci. Onda u stavu 4. ovog člana na to rešenje, koje donosi direktor, žalba koja se bude uputila ne odlaže izvršenje rešenja. Zaista nije moguće na adekvatan način to obrazložiti. Zaista izražavam žaljenje što ministarka pravde nije ovde ili neko ko uopšte poznaje materiju pravosuđa, da nam obrazloži – šta je cilj ovakvih rešenja kada je u pitanju Zakon o izvršenju krivičnih sankcija i kada je u pitanju ovaj zakon koji definiše izvršenje sankcija za lica koja su osuđena za krivična dela organizovanog kriminala. Sve se nekako umanjuje, sužava, sve ono što je neophodno, stručnost, mogućnost da se upozna sa problemima. Zamislite sada tog direktora koji bude imenovan bez stručne spreme za direktora Uprave, koji je došao iznebuha tamo, iz neke potpuno pete profesije, koji treba da odredi koji će zaposleni da rade u posebnom odeljenju. Znači, prvo treba da izvrši izbor tih ljudi, a onda kad ih tamo postavi, onda tek analizira i možda će nekoga da skloni. Na osnovu kojih kriterijuma? Mi ovde ništa ne vidimo u članu 7. To je nešto što zaista ukazuje da Vlada nije imala jasnu koncepciju kako da uredi čitav sistem izvršenja krivičnih sankcija. Mi smatramo da bar treba dati mogućnost, pored ove kritike da je rok od šest meseci vrlo mali, da se radi o tako složenim poslovima i sa osuđenicima koji su tako teška krivična dela izvršili, da bar viši organ preispita tu žalbu. Što se tiče tog nestručnog direktora, koga vi planirate da postavite na mesto rukovođenja uprave – rekao bih, vi ga vidite kao nekog menadžera uprave za izvršenje krivičnih sankcija, to može biti svako, dovoljno da je negde rukovodio, pa može da bude menadžer, da upravlja u takvoj jednoj upravi – da date bar mogućnost da se ta žalba preispita. Možda je čovek pogrešio, taj budući, mogući bankar ili neko ko je došao iz sfere poljoprivrede, možda je pogrešio kada je doneo odluku da taj rok bude manji od šest meseci. Molim vas da uvažite ovaj amandman, da jednostavno bar u delu koji je moguće ispraviti ovaj član ispravite, a najbolje bi bilo da prihvatite sve amandmane DSS-a i koliko-toliko tekst ovog zakona popravite. Još jednom, ne znam ko je pisao obrazloženje ovog amandmana, ali svaki put kada nemate adekvatan odgovor na amandman, vi kažete - to rešenje nije celishodno. Ako celishodnost ili necelishodnost pokriva sve vaše propuste da se udubite u problem, onda je to zaista veliko pitanje kako može da se reformiše pravosuđe na ovakav način.
Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, koja želi reč. Izvolite, gospođo Radeta.
Dame i gospodo, ponoviću više puta izrečeni i opštepoznat stav SRS o DOS-ovoj organizaciji pravosudnog sistema. Mi se protivimo amerikanizaciji i tribunalizaciji našeg pravosudnog sistema, a to znači i ovim vašim specijalizovanim sudovima i tužilaštvima za organizovani kriminal, za ratne zločine. Stav SRS-a je da ovi poslovi mogu da se rade u okviru redovnih sudova i posledica takvog našeg stava jeste i predlog da se briše član 9. Predloga zakona o izvršenju kazne zatvora za krivična dela organizovanog kriminala, zato što pozitivnim, odnosno važećim Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija je precizno propisana nadležnost pravosudnih organa u postupku izvršenja kazni zatvora i ovaj vaš predlog zakona zapravo narušava jedinstveni sistem izvršenja kazni zatvora. Ne znamo šta vas je motivisalo da donosite ovaj poseban zakon. Da li vi mislite da za određena krivična dela ljudi treba da budu različito tretirani kada su na izdržavanju kazne zatvora? Mi u SRS mislimo da svima moraju da se poštuju osnovna ljudska prava koja im garantuje, pre svega, Ustav Republike Srbije. Naravno, za izvršena krivična dela treba da dobiju i odgovarajuću krivičnu sankciju, ali nikakvi posebni tretmani, a ovde se očigledno radi u negativnom smislu - posebni tretmani, ne smeju se primenjivati ni na jednog zatvorenika u Srbiji.
Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji želi reč. Izvolite, gospodine Krasiću.
Naravno, moderni trend u pravu jeste unifikacija i kodifikacija, a kod nas imamo - razgradnja. Kod nas je zastupljeno i nešto drugo, znači, ustanova ne mora da se osnuje nekim zakonom ili zavod, ali posebno odeljenje verovatno mora, jer je to taj način razmišljanja koji dolazi preko predstavnika te anglosaksonske škole. Ovo je sve nepotrebno, jer se postavlja pitanje - kako ćete da izvršite resocijalizaciju lica koje je učesnik u nekom kriminalnom događaju bilo kao pripadnik organizovane grupe? Kako ćete da izvršite njegovu resocijalizaciju? Tako što ćete u Zabeli da napravite podrumske prostorije dva nivoa ispod zemlje, gde biste držali te ljude kao zveri i prikazivali vašim prijateljima iz inostranstva i tu pokazivali nešto što oni već imaju kod svoje kuće. Mislim da je to pogrešan put. Ovde se ne vidi nijedna specifičnost kako se izvršava kazna zatvora. Mislim da je pitanje izvršenja kazne zatvora neka stvar koja treba da se reši unutar Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, naravno, uvažavajući neke specifičnosti, tu postoje i kućni red i neke druge stvari, nešto što penologija zna, a ovo je vrsta nagoveštaja neke torture, nagoveštaja besa prema nekim ljudima. Jer mi imamo na delu situaciju da jednu mafiju menja druga mafija.Kada druga mafija dođe na vlast ona se ispuca na onoj prethodnoj mafiji. To smo imali kod zemunsko-surčinskog klana i kod drugih klanova. Mislite da ovo može da deluje kao strah prema onome ko je opredeljen da vrši kriminal? Ne, neće delovati kao strah, ovo će samo vama da služi kao nekakva legitimacija za evroatlantske integracije, dok ne bućnete u Atlantik.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić, koji želi reč. Izvolite, gospodine Mariću.
Dame i gospodo, podneo sam amandman kojim sam predložio brisanje člana 13. Zbog vremena neću čitati obrazloženje ovog amandmana, neću čitati ni obrazloženje zbog kojeg je Vlada odbila ovaj amandman, zato što iskreno smatram da ni jedno ni drugo, u krajnjem slučaju, nije važno. Šta je ovde važno? Važno je da li u Srbiji postoji politička volja da se država napokon obračuna sa organizovanim kriminalom, sa pravim organizovanim kriminalom, sa mafijom koja vlada Srbijom i koja se prema Srbiji odnosi bukvalno kao prema sopstvenom vlasništvu. Ne sa onom boranijom koju hapsite po svetlošću reflektora, uz televizijske kamere, već sa pravim kriminalcima koji su pljačkom na nameštenim poslovima, u pljačkaškoj privatizaciji stekli imovinu koju normalan čovek ne može steći za jedno 1.869 života. Pošto vi stalno tvrdite da je borba protiv organizovanog kriminala prioritet ove vlade, tražim da danas ovde pred građanima Srbije predstavnik Vlade kaže da li će se na udaru ove borbe naći sledeći građani Srbije: Miroslav Mišković, Zoran Hamović, Predrag Ranković Peconi, Milan Beko, Stanko Subotić Cane, onaj iz hotela "Ric", Petar Matić, Vojin Lazarević, Miodrag Kostić, Zoran Drakulić i Dragoljub Marković. Da napokon raščistimo dilemu, da li su u pitanju tajkuni, mafijaši koji su opljačkali Srbiju, kako tvrde jedni, ili sposobni biznismeni, koji su nošenjem gajbica i obavljanjem sličnih produktivnih poslova zaradili imovinu koja se meri desetinama miliona i milijardama evra?
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić, koji želi reč. Izvolite, gospodine Jojiću. Gospodine Jojiću, da li želite reč? Nažalost, moje mogućnosti su ograničene u vezi sa vašim željama. Imate li karticu, gospodine Jojiću? Prisnite samo jedanput veliko dugme.
Što se tiče ovog zakona, njegovog sadržaja, predloga i normi koje ovaj zakon predviđa, zapaža se odstupanje od osnovnih načela šta je to organizovani kriminalitet. U početku predlagači su smatrali da je organizovani kriminal pre svega u oblasti onih krivičnih dela koja su kao takva najteža i za koje je propisana najteža kazna. Međutim, od toga se odstupilo. Odstupa se i sada imate takvu situaciju da je u grupu ovih krivičnih dela uglavnom smešteno i što treba i što ne treba. Vi ćete imati sada situaciju da ćete imati izvršioce krivičnih dela bostandžije, kokošare i bicikliste, dakle, koji kradu bicikle, koji kradu kokoške i koji kradu bostan. Šta to znači? Za šta je predviđena kazna zatvora možda i četiri godine ili teža kazna? Onaj ko ukrade dve-tri prikolice bostana može kod javnog tužioca da zasluži i optužnicu za organizovani kriminal ako ih je troje išlo u ovu krađu. Krivični zakon je ranije predvideo sasvim drugačije odredbe i težinu krivičnih dela za koja treba smatrati da se radi o organizovanom kriminalu. Ovako sada sve je moguće podvesti pod ovu kategoriju i na taj način suditi i kome trebe i kome ne treba za organizovani kriminal. Dakle, ako se smatra da je organizovani kriminal društveno opasno delo i da se radi o grupi teških krivičnih dela, onda treba tražiti srazmeru između zaprećene kazne i pre svega zaštićenog dobra. Zato smatram da ovaj predlog, ovako zamišljen, apsolutno nije u srazmeri, i on narušava i podriva decenijama već izgrađeni pravni sistem u Republici Srbiji.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić, koji želi reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uložio sam dva identična amandmana, a nikakav odgovor nisam dobio, identičan u smislu sadržaja. Ne znam zašto se pravi gradacija i razlika između osoba muškog i ženskog pola. Pretpostavljam da je to zato što nema uslova u nekim ustanovama u kojima treba da se izdržavaju kazne, ali to ne može da bude u zakonu. Ne može da se pravi ustavna razlika između građana po osnovu razlike u polu, to nigde ne postoji. To vam govorim iz prakse. Dvadeset posto ljudi kojima se sudi za organizovani kriminal su žene i uopšte mi nije jasno otkud ideja muškog pola. Možete imati većeg kriminalca ženu od svih muškaraca. Kada sam već uzeo reč, pošto sam sticajem okolnosti u to vreme bio ministar pravde sa mojom ekipom, mi smo tvorci specijalnog suda i tužilaštva za organizovani kriminal, odgovorno vam tvrdim da iako je to najrespektabilniji deo pravosuđa, da je to postao manir da se sve i svašta proglašava za organizovani kriminal. Pola tih ljudi kojima se služi kao članovima kriminalne grupe, to nije ni u nadležnosti realnoj nekog opštinskog suda, pa da vi vidite te face koje ne znaju ulicu same da pređu. Neke žene, šefovi računovodstva, blagajnice u nekim firmama, nemaju blage veze s mozgom i sada suone članovi ove ili one mafije, ove ili one kriminalne grupe. To nije ideja zakonodavca. Na taj način se diskvalifikuje i potpuno devalvira institucija organizovanog kriminala koja to podrazumeva i u zapadnom svetu, odakle smo mi na neki način i preuzeli neke odredbe, budući da su neki oblici i forme kriminala tamo već imali dugu tradiciju. (Predsednik: Vreme.) Zahvaljujem. Izvinite. Pošto sam propustio vreme za sličan amandman, malo sam prekoračio. Dakle, jesam za humanost prema osobama ženskog pola, ali ne može se ta gradacija praviti veštački u Predlogu zakona.
Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Gospodin Miroslav Petković ima reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moram da podržim amandman gospodina Batića o kome je malopre govorio, jer zaista mislimo da je nedopustivo da predlagač zakona nije predvideo smeštaj za osobe ženskog pola i da to bude jedini argument zbog čega i osobe ženskog pola ne bi mogle da se nađu u posebnom odeljenju. Ovaj predlog zakona o izvršenju kazne zatvora za krivična dela organizovanog kriminala je u najmanju ruku problematičan, jer nije u svim svojim odredbama u skladu sa Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija. Nisam siguran zaista da su i ministar, a i saradnici koji su ovde, proučili zatvorska evropska pravila, pozivala se ministarka u načelnoj raspravi upravo na ovu knjižicu, ali činjenica je da neke odredbe koje ovde pišu nisu implementirane u Predlog ovog zakona. U članu 17. predloženog teksta se govori o nalogu za sprovođenje osuđenog na izdržavanje kazne i da se predviđa da se taj nalog upućuje zavodu gde treba da se izdržava kazna, što govori o velikom riziku, složićemo se, prilikom transporta osuđenog ili više osuđenih lica, obzirom da su radnici obezbeđenja obučeni za rad u okviru ustanove, a ne za određene veštine koje su im potrebne prilikom transporta osuđenika u određeni zavod. Ono što začuđuje jeste da u Predlogu zakona nije predviđena policijska pratnja osuđenih do posebnog odeljenja u Zabeli. Poslanička grupa DSS je svojim amandmanom, mislim na krajnje korektan i sveobuhvatan način, pokušala da prevaziđe ovaj propust tako što stoji da nalog za sprovođenje osuđenog za izdržavanje kazne zatvora na posebno odeljenje dostavlja se MUP, čiji pripadnici vrše sprovođenje. Da se ne desi ponovo da čitamo po novinama kako je prilikom sprovođenja nekih osuđenika, na neka nova suđenja ili u zavodske institucije, u određenim žbunovima, grmovima, pored puta pronađeno ne znam koliko pištolja, koliko bombi i svega ostalog. Ukoliko se ovaj posao bude obavljao bez pripadnika MUP, smatramo da će doći do velikih problema, a to siguran sam niko od nas ne želi.
Na član 19. amandman su zajedno podneli Milica Radović i Miroslav Petković. Gospođa Radović ima reč.
Podneli smo amandman na član 19. koji kaže da predsednik suda, odnosno ovlašćeni sudija, ispituje po službenoj dužnosti nakon dve godine od započinjanja izvršavanja kazne zatvora u posebnom odeljenju, da li ti razlozi i dalje postoje. Mislim da je ovakvo rešenje koje je predviđeno u ovom članu u najmanju ruku necelishodno. Ona prosto nije primereno, jer ne treba zaboraviti da se radi o osuđenim licima za najteža krivična dela, gde se radi o licima koja su osuđena i na kazne zatvora do 40 godina. Doslednom primenom ovakvog člana, kako je predviđeno u stavu 1, mi možemo da dođemo vrlo lako u situaciju da lice koje je osuđeno na kaznu zatvora od 40 godina posle dve godine bude pušteno na izdržavanje kazne zatvora u neki normalan zavod. Postavlja se pitanje šta je uopšte svrha postojanja posebnog odeljenja za izvršenje kazne zatvora. Ako će lice posle samo dve godine od početka izdržavanja kazne zatvora da bude upućeno u normalan zavod, onda čemu uopšte posebno odeljenje za izvršenje krivičnih sankcija? Naravno, važno je napomenuti da mi u ovom amandmanu, a kasnije i kroz druge amandmane provlačimo svoju nameru, koju smatramo vrlo opravdanom, a koja se odnosi u krajnjem slučaju na to da se ograniči vreme ili da se predvidi vreme nakon koga lice može da bude eventualno raspoređeno, ukoliko zadovoljava sve uslove, da bude pušteno iz posebnog odeljenja i da bude upućeno u neki normalan kazneno-popravni dom, znači ne onaj koji je specijalizovan za kategoriju najtežih osuđenika za krivična dela. Mi smo to predvideli, to vreme je jednu polovinu od izdržane kazne. Smatramo da je taj rok više nego primeren, da se tek tada analizira i da se uzimaju u obzir sve okolnosti vladanja osuđenog lica u posebnoj kategoriji, znači u posebnom odeljenju za izvršenje krivičnih sankcija.
Gospodin Miroslav Petković ima reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, vrlo kratko zbog vremena, zaista bih podržao ovo što je koleginica Radović rekla. Radi se o ljudima koji su osuđeni za najteža krivična dela i zaista ne shvatam potrebu predlagača da za nekog ko je dobio 40 godina zatvora posle dve godine se preispituje da li postoje opravdani razlozi da on izvršava svoju zatvorsku kaznu u posebnom odeljenju. Nije to mletačka tamnica pa da sad tamo budu podvrgnuti ne znam kakvim mukama, pa da nakon dve godine o tome raspravljamo. Prihvatite da je to odeljenje osnovano upravo za počinioca najtežih krivičnih dela i smatramo da je najmanje polovina izdržane kazne prvi uslov, nakon proteka tog vremena može se raspravljati da li da bude to lice premešteno u neku drugu zavodsku ustanovu. Takođe, u ovom zakonu ne vidi se, i čak ako se promeni to posle dve godine, on može doći u neki zavod koji je otvorenog tipa. Znači, to je potpuno, potpuno nenormalno i nedopustivo da na takav način se predviđa to u zakonu. Dajte, onog ko je dobio kaznu za monstruozna dela koja je počinio, posle polovine izdržane kazne može se razmatrati mogućnost da on bude prebačen u neki drugi zatvor.
Na član 19. amandman su zajedno podneli Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Gospodin Palalić želi reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, e sad u stavu 2. člana 11. ide se dalje i prosto je neverovatno do kog stepena se neke stvari dovode do apsurda. Sad smo ovde raspravljali oko stava 1. i, naravno postavili pitanje opravdano, da li treba uopšte posle dve godine boravka u posebnom odeljenju za lica koja su izvršila najteža krivična dela vršiti preispitivanje o njihovom daljem boravku tu, sada dolazimo do još jednog izuzetka, ničim objašnjenog, za koji se u obrazloženju Vlade smatra da će to biti retka situacija. Znači, ovde se daje novo pravo, diskreciono pravo ovom upravniku, novom direktoru Uprave za izvršenje zavodskih krivičnih sankcija, koje neće biti pravnik, da na njegov predlog može da se ispita dalji boravak ovog lica godinu dana od početka izdržavanja kazne. Neverovatno da jedna osoba koja je izvršila tako teška krivična dela, za koja smo se zajedno složili da treba da se definišu kao krivična dela iz oblasti organizovanog kriminala, da smo u ovom zakonu predvideli posebno odeljenje za njihovo izdržavanja, i sada Vlada, predlažući rešenje da direktor bude nestručno lice, daje mu ovako veliko ovlašćenja da on predlaže, da on procenjuje samo posle godinu dana na osnovu kojih kriterijuma da takva osoba ne treba da bude u posebnom odeljenju. Mi ne možemo da zamislimo situaciju ako se ovako postavi pravosuđe u kom se pravcu ide, nove sudije, nestručni direktor, da predsednik suda neće doneti takvu odluku. Ovde leži mogućnost velikih zloupotreba, da neka lica koja su izvršila tako krivična dela posle samo godinu dana izađu iz posebnog odeljenja. Upozoravam ovde i stručnu javnost i Vladu da se upravo kroz član 19, pogotovo kroz stav 2, potpuno degradiraju sve ove odredbe koje se tiču posebnog odeljenja, a koje su na velika vrata pompezno objašnjavane u javnosti. Još jednom ukazujem - prateći tok, kako se postavlja pozicija direktora u Upravi za izvršenje krivičnih sankcija, dajući im ovlašćenja kada je u pitanju premeštanje zaposlenih u posebno odeljenje, kada je u pitanju mogućnost predlaganja da lica koja su tako teška krivična dela izvršila izađu iz posebnog odeljenja, pojavljuje se jedna opasnost da takve osobe koje budu vodile ove uprave dođu u situaciju da, zbog svoje nestručnosti i da zbog nečeg drugog lica koja su izvršila najteža krivična dela, dođu u povlašćen položaj, iako to nije bila intencija ovog zakona. Molim Vladu da prihvati ovaj amandman, da izbriše član 2, a najbolje bi bilo da prihvati i amandman na član 19. stav 1. koji su obrazlagale moje kolege i da čitav ovaj član 19, koji je izuzetno problematičan, nestane iz ovog zakona.
Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Gospođa Radović ima reč.
Amandman koji smo podneli na član 24. prati logiku amandmana koji su podneti na član 19. Mi ovde faktički preciziramo koje je to vreme nakon koga se može odlučivati o raspoređivanju osuđenog lica na izdržavanje kazne zatvora u drugi zavod. Mi preciziramo da se radi o vremenu tek nakon jedne polovine izdržane kazne i preciziramo dalje u amandmanu da upravnik zatvora raspoređuje to osuđeno lice u zavod zatvorenog tipa. Nigde se u ovom predlogu zakona ne pominje da se lice upućuje na izdržavanje kazne zatvora u zavod zatvorenog tipa i upravo zbog toga smatramo da je neophodno ovo precizirati samim amandmanom. Mi vidimo iz samog obrazloženja da se predstavnici Vlade slažu sa ovim amandmanom koji smo mi podneli, jer u obrazloženju oni i navode da je sasvim jasno da se radi o krivično-popravnom zavodu zatvorenog tipa sa posebnim obezbeđenjem, iako to nigde u samom predlogu zakona nije predviđeno. Zbog toga smatramo da je neophodno još jedanput da se razmisli o amandmanu na član 24, jer on na najbolji mogući način reguliše upravo ovakvu situaciju i obezbeđuje mogućnost da ne dođe do njegove zloupotrebe.
Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Gospodin Petković ima reč.
Gospođo predsednice, u Predlogu zakona, u članu 26. u 1. stavu stoji - posle stupanja u posebno odeljenje osuđeni se upućuju u prijemno odeljenje. U prijemnom odeljenju osuđeni se može zadržati najduže sedam dana. U prijemnom odeljenju za taj period od sedam dana upoznaje se ličnost osuđenog sa psihološkog, kriminološkog i bezbednosnog stanovišta. Baš bih voleo da vidim koji su to stručnjaci koji za sedam dana mogu da sagledaju sve osobine osuđenog. Na početku rasprave o ovom zakonu sam rekao da ovaj zakon nije u saglasnosti sa Zakonom o izvršenju krivičnih sankcija, jer ako pogledate član 63. stav 2. ZIKS-a, tu je predviđeno 30 dana. Očigledno je da je jedna grupa pisala izmene i dopune Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, a druga grupa pri Ministarstvu pravde izmene i dopune ovog zakona i da se oni nisu usaglasili. Molim vas da prihvatite ovaj amandman, jer smatramo da rok od 30 dana je najmanje što je potrebno prihvatiti da bi se u tom periodu sprovelo sve ovo što predviđate članom 26. Jednostavno, rok od sedam dana nije dovoljan.
Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? Gospođa Radović.
Ne razumemo uopšte logiku ovog člana 55. Ukoliko se kaže da se zakon donosi po hitnom postupku, kaže - predlaže se da se zakon donese po hitnom postupku iz razloga što bi nedonošenje zakona po hitnom postupku moglo da prouzrokuje štetne posledice po bezbednost zemlje i rad državnih organa. Ako je to već tako, onda zašto se ostavlja rok za izradu podzakonskih akata od šest meseci od samog stupanja na snagu ovog zakona. Ukoliko stvarno postoji potreba za brzim i hitnim donošenjem ovog zakona, onda se podrazumeva da su predstavnici Ministarstva pravde već unapred uradili sva ona podzakonska akta koja su neophodna za samo sprovođenje ovog zakona.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O KRIVIČNOM POSTUPKU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nenad Konstantinović, Petar Jojić, zajedno Milica Radović, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Miroslav Petković, Mićo Rogović, Aleksandar Martinović, Gordana Pop-Lazić, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Aleksandra Ilić, Srđan Spasojević, Sreto Perić, Mirko Munjić, zajedno Judita Popović i Nebojša Ranđelović, Milorad Buha, Vladan Jeremić, Lidija Dimitrijević, Zoran Babić, zajedno Gordana Rajkov i Jelena Travar-Miljević, Vladan Batić, Mileta Poskurica i Gojko Radić. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu, izveštaj Zakonodavnog odbora sa ispravkom izveštaja i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, što se tiče Zakonika o krivičnom postupku, odmah na početku da kažem da SRS smatra da nije trebalo vršiti ovolike intervencije, 150 članova novih ubaciti, menjati i dopunjavati, s obzirom da je postojeći, odnosno važeći Zakonik o krivičnom postupku ocenjen od strane, pre svega ministara Saveta Evrope, kao pozitivan i da je u skladu sa svim međunarodnim aktima i evropskim standardima. SRS je zadovoljna što još uvek, posle devet godina, aktuelna vlast nije uspela da promeni i da napiše novi zakonik o krivičnom postupku. To je Krivični zakonik koji su pre svega radili članovi Savezne Vlade u SRJ. Taj zakonik je ostao u primeni i zadržao je u pretežnom delu odredbe koje su usaglašene sa svim međunarodnim standardima, a pre svega su usaglašene sa odredbama kontinentalnog prava. Što se tiče izmena ovog člana 2. koja se predlaže, smatram da je apsolutno bila je nepotrebna ta intervencija, jer je u članu 2. postojećeg i važećeg zakona rešenje za ovu oblast u procesnom pravu Srbije sasvim pravilno i precizno definisano. Osim toga, u Zakoniku o krivičnom postupku, u Glavi prvoj, osnovna načela, i to u članovima 2, 3, 4, 5, 12, 13, 15. i 16. odredbe koje se predlažu su prepisane. Dakle, prepisane su iz onog Zakonika o krivičnom postupku kojeg su pisali srpski radikali u Saveznoj vladi. Ponosan sam što smo tada imali dobre stručnjake sa fakulteta, sudova, tužilaštava, akademija i policije i da smo tada napravili izuzetno važan sistemski zakon. Da bi se napravio jedan ovakav sistemski zakon u zemljama razvijenog prava radi se pre svega od 10 do 20 godina. Prema tome, i Institut za uporedno pravo dao je veliki doprinos da se donese jedan ovakav sistemski zakonik. Međutim, ovde se narušava struktura, sistematizacija i remeti redosled pravnih normi u procesnom zakonodavstvu. Dakle, ovim se pokušava izvršiti puč na naše procesno i krivično zakonodavstvo. SRS smatra da je potrebno da se zadrže rešenja iz postojećeg zakona i da na taj način ne činimo uslugu nikome, da ne prepisujemo ničije zakone, kao što je amerikanizacija u našem krivičnom pravu i u krivičnom procesnom pravu. Zbog toga smatram da nije bilo potrebe da se interveniše u 150 članova, a u određenim oblastima neki idu i korak dalje. Radi toga smatram da je potrebno da se usvoji ovaj amandman i da se ne prepusti svakome da donosi određene zakone kada su u pitanju sistemski zakoni. Molim vas, gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, stručnoj javnosti Srbije se obraćam, advokatura Republike Srbije nije učestvovala kao jedna ustavna kategorija. U Srbiji ima 7.500 advokata. Nisu konsultovani. Advokatska komora je dostavila i Skupštini i poslanicima primedbe zašto nije konsultovana i Advokatska komora da se oglasi i da da svoje mišljenje na predložene norme. Posle Ustava, dame i gospodo, Zakonik o krivičnom postupku je osnovno merilo demokratije u jednoj državi. To se ogleda u osnovnim slobodama i ljudskim pravima u jednoj državi, a posebno u Republici Srbiji. Mi smo 2001. godine izvršili jednu kodifikaciju Zakona o krivičnom postupku. Tu su poboljšane pretpostavke nevinosti. Proširena je velika grupa prava lica lišenih slobode. Najvažnija novina je bila smanjivanje određenih ovlašćenja koje je imala policija i Udba ranije. Povećana je kontrola od strane tužilaštva nad licima lišenih sloboda koju vrše organi unutrašnjih poslova. Ograničeno je vreme pritvora. Tu je bilo dosta određenih zahvata i mogu reći da su stručnjaci koji su radili ovaj zakonik o krivičnom postupku dali veliki doprinos i da se ne može intervenisati u svako vreme kada se nekome to bude svidelo ili bude nekoj političkoj strukturi odgovaralo. Ovde ne sme politika iznad prava da se stavlja. Mi smo protiv toga da se ovako donose određeni zakoni. Narodni poslanik Momir Marković ispred SRS rekao je – donose se brojni zakoni. Mi imamo inflaciju zakona, ali postavlja se pitanje koji je kvalitet tih zakona, šta je u primeni od tih zakona, jesu li delotvorni ili nisu. Gospodin Marković je rekao – hajde da smandrljamo ovaj zakon i još neki koji bude predložen. Stvarno je ovo nedopustivo. Ako želimo da budemo jedna moderna pravna država,onda u tom slučaju moramo voditi računa koje zakone donosimo, kakvi zakoni treba da se donose i koja osnovna prava naših građana treba da budu zaštićena. Jer, u svakom slučaju, donošenjem brojnih zakona, u kojima ćemo imati kaznene definicije i kaznene sankcije, zaista je to neprimereno, i zbog toga treba u jednom zakonu predvideti i procesno i istovremeno i krivično pravo.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Miroslav Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe su prihvatili amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite.
Ako možete, gospođo Đukić Dejanović, da mi kažete koliko je vremena poslaničke grupe preostalo.
Za poslaničku grupu 2 minuta i 30 sekundi, a vama kao ovlašćenom predstavniku tri minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, od 2001. godine pa do danas materija krivičnog postupka menjana je sedam puta. Ovo će biti osma izmena našeg krivično-procesnog zakonodavstva. Po svim merilima struke i nauke to je izuzetno visok broj, koji govori o tome da država Srbija nažalost nema uređeni sistem krivičnog postupka, da se luta u traženju najboljih rešenja i to proizvodi negativne posledice u sudskoj praksi, pre svega kada su u pitanju ljudska prava i slobode. Poznato je da u dobro uređenim demokratskim državama zakonik o krivičnom postupku i krivični zakonik se ne donose tako često. Donesu se jednom, ali onda traju nekoliko decenija, pa čak i duže, i onda to pokazuje stabilnost pravnog sistema. Mi, nažalost, od 2001. godine tu stabilnost nemamo i kako se koja DOS-ovska garnitura smeni ova nova koja dođe kaže - ove izmene i dopune krivično-pravnog zakonodavstva su najbolje moguće. Njihovi prethodni to isto pričali godinu ili dve godine ranije. Sada se prosto postavlja pitanje - da li će neko dasnosi odgovornost za činjenicu da smo imali u jednom trenutku dva krivična zakona, dva zakonika o krivičnom postupku, da se nije znalo šta važi, šta ne važi i ko će da snosi odgovornost za činjenicu da su od 2001. godine, a posebno u martu 2003. godine, kada je reč o krivičnom postupku, masovno gažena ljudska prava i slobode građana Srbije. Naravno i ova vlada sada tvrdi da su ove izmene i dopune Krivičnog zakonika, odnosno Zakonika o krivičnom postupku idealne, sjajne, da će da reše sve probleme. Nažalost, nisu takve i za vrlo kratko vreme ćemo se suočiti sa činjenicom da ćemo morati opet da menjamo nešto što u startu nije valjalo. Tako naše krivično-procesno i materijalno zakonodavstvo funkcioniše od 2001. godine. SRS je na Zakonik o krivičnom postupku podnela dosta amandmana, sa jednim jedinim ciljem ako je ikako moguće da se isprave sve one pravničke i logičke greške koje su sadržane u Predlogu ovog zakona.
Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, koja želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, stav SRS jeste po pitanju Zakona o krivičnom postupku da brojna rešenja ovim zakonom o izmenama i dopunama u stvari samo pogoršavaju situaciju i pogoršavaju rešenja iz prethodnog zakona. Zbog toga sam u ime SRS i tražila da se ovaj član 7. briše, odnosno da opstane stari član 13. Materijal je tako loše urađen da ne možemo ni da se snađemo u njemu. Vlada mi je dala obrazloženje koje se uopšte ne odnosi na taj član 13, koji govori u stvari o tome kakva su prava okrivljenog da se sam brani ili uz stručnu pomoć branioca. Samo napominjem na šta se sve odnosi - okrivljeni ima pravo da njegovom saslušanju prisustvuje branilac. Pre svakog saslušanja okrivljeni će se poučiti o pravu da uzme branioca itd. Vlada mi u odgovoru kaže da ne prihvata moj amandman zbog toga što se članom 13. Zakonika o krivičnom postupku bolje sistematiše tekst zakona, budući da su prava okrivljenog propisana članom 13. Zakonika prema Predlogu zakona sada propisana u članu 4. Zakonika, gde su na jednom mestu sadržana sva ustavna i konvencijska prava okrivljenog. Član 4. se uopšte ne odnosi na to. Tako da ne znam iz kog razloga ste amandman odbili. Prihvatam da možete da odbijete svaki amandman, ali morate da date i suvislo objašnjenje, jer se član 4. odnosi samo na upotrebu službenog jezika i pisma. Bilo bi dobro ako biste mi rekli u kom grmu leži zec. Nema doduše ko ni da mi kaže, ali neka ostane zapisano, možda će se neko nekada javiti. Što kaže gospodin Krasić - taj zec je u Americi, verovatno.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji želi reč.
Ne samo da želi, nego jedva čeka. U situaciji kada od 2001. godine donosimo evropske zakone, pa ih kao tako najbolje menjamo još boljim, boljim, boljim, najboljim, došli smo do situacije da danas DS priznaje svoju šizofreniju iz 2003. godine. Menja ono što je bilo evropsko i epohalno. Samo da vas podsetim, ovaj član se odnosi na nešto što ste pod pritiskom 2005/2006. godine i Vuka Draškovića morali da menjate. Odnosi se na pravo na suđenje u razumnom roku, pravo na ekspeditivno suđenje. Sada ste promenili sistematiku, jer to pravo kod nas gotovo da više ne postoji. A to ste naučili od Haškog tribunala, jer se tamo krši pravo Vojislava Šešelja na suđenje u ekspeditivnom roku, suđenje u razumnom roku. On je sedma godina u pritvoru. Sutra posle podne će biti neki pretres, odnosno sudski dan gde ćemo čuti te pametne sudije, po volji Zorana Đinđića, koji je rekao - vodite ga i ne vraćajte ga više, objavila Karla del Ponte, gospođo Kolundžija, ne Zoran Krasić da je rekao, nego Karla del Ponte je objavila u svojoj knjizi17. februara 2003. godine Zoran Đinđić je rekao - vodite Šešelja i ne vraćajte ga više. U toj rečenici je sadržano i vaše mišljenje o pravu na suđenju u razumnom roku. Sedam godina je čovek u pritvoru da bi ste vi krčmili Srbiju ovde, da vam on svojom pojavom ne bi smetao. To su vaši evropski standardi. Častim vas ovih 10 sekundi, da što pre odete u tu Evropu.
Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, koja želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, valjda je ovaj predlog zakonika najbolji primer neodgovornosti, pre svega, Ministarstva pravde, pa onda cele Vlade RS, a bogami i vas gospođo Đukić-Dejanović i skupštinske većine, jer je ovo valjda jedina država na belom svetu gde se o ovako važnom predlogu zakona rasprava dok je ministar pravde u Vašingtonu, ili ma gde da je, ali u svakom slučaju nije ovde i nemamo s kim da komuniciramo, jer gospoda iz Ministarstva, čak i kada bi hteli nešto da nam kažu, ne mogu to. Iz skupštinske većine prisutno je šest ili sedam narodnih poslanika. Ne vidim ni jednog pravnika. Ne možemo ni u tom delu da ukrstimo mišljenja i stavove. Ovo je teško izračunati, piše u razlozima za donošenje ovog zakona, da je Zakonik o krivičnom postupku donet 2001, pa menjan 2002, pa 2004, pa 2005, pa još jedanput 2005, pa 2007, i onda kažete da je to vezano za novi ustav Republike, pa onda vezano za doneti novi Krivični zakonik, pa onda zbog nekih ratifikovanih međunarodnih konvencija i ugovora itd. Sve ovo mogu biti razlozi, ali u tom slučaju ne može ovako ozbiljan zakon da se kad god kome padne napamet, kad god ko ima nekog kome treba upodobiti tekst krivičnog postupka, da idemo na izmene zakona. Sedite jednom i napravite ljudski predlog. Donesite ga ovde, neka dođe ministar, pa da kao pravnici i stručnjaci raspravljamo o njemu.
Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Ilić, koja želi reč.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o izmenama i dopunama ZKP predložila sam amandman na član 9. stav 1, tako što se u predloženoj dopuni člana 18. stav 1. iza reči "činjenicama" dodaje zapeta i reči "koje imaju dokaznu snagu" sa zapetom. Članom 9. stav 1. predložena je izmena člana 18. stav 1. u kojoj se navodi da presuda ili rešenje koje odgovara presudi sud može zasnovati samo na činjenicama u čiju izvesnost je potpuno uveren. Ovim amandmanom navedena dopuna se dopunjuje tako što se može raditi samo o činjenicama koje imaju dokaznu snagu. Znači, o činjenicama koje imaju takav kvalitet da imaju dokaznu snagu u konkretnom postupku. Kada činjenica može da ima karakter dokaza obrađeno je u teoriji dokaza, gde se posebno mora praviti razlika između dokaza i indicija, jer činjenica može da bude i indicija, na osnovu koje se često zasnivaju sudske odluke koje se po pravilu ukidaju. Nije dovoljno navesti da se presuda ili rešenje koje odgovara presudi može od strane suda zasnovati samo na činjenicama, u čiju izvesnost je potpuno uveren. Sud može potpuno uveren u izvesnost jedne činjenice čije postojanje se ne može dovesti u pitanje. Kako bi ta činjenica bila upotrebljiva u postupku na osnovu koje može da se zasnuje odluka, ona mora da bude takvog kvaliteta da ima i dokaznu snagu. Iz ovih razloga sam i predložila ovaj amandman, smatrajući da će se njegovim prihvatanjem poboljšati zakonski tekst tako što će biti jasan i nedvosmislen. Imala sam priliku da o ovome razgovaram sa ljudima izuzetne stručnosti u ovoj materiji, sa dugogodišnjom praksom u neposrednom sprovođenju i tumačenju ovog zakonika. Isti smatraju da je formulacija koja je predložena u ovom predlogu zakona nedopustivo neodređena, bez neophodne zakonske preciznosti. Sve pravno valjane i zakonite odluke sud može samo da donosi na osnovu dokaza, koji ne smeju da imaju ni delić sumnje, jer nepoštovanje ovog stava uvek ide u korist okrivljenog lica. U slučaju sumnje uvek se odluka donosi u korist okrivljenog.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Miroslav Petković. Gospodin Palalić želi reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, još u toku načelne rasprave mi smo ukazali prvo na značaj ZKP, a drugo o intenciji predlagača zakona da, tako da kažemo, ubrza sudske postupke, sa ciljem da se što pre okončaju donošenjem pravosnažnih presuda. U javnosti je naravno isticana kritika da je veliki broj predmeta koji dugo traju, da postoje problemi u zastari predmeta, da jednostavno oni koji su oštećeni u vršenju krivičnih dela ne mogu da dočekaju pravdu i to sve stoji. Naravno, u mnogo slučajeva razlozi su u čitavom pravosudnom sistemu. Bilo je neophodno učiniti napor i korak da se pokuša da čitav dokazni postupak i rešavanje u drugom stepenu i uopšte rešavanje po pravnim lekovima što kraće traje. Po našem mišljenju ovaj zakon ide u pravcu restrikcije prava osumnjičenih i optuženih. To može u javnosti izgledati lepo, izgledati demagoški. Čim je podneta krivična prijava, on je kriv, počela je istraga, nema šta da se priča, dajte da to što pre završimo i čoveka osudimo. Slika koja se stvara u javnosti o licima za koja postoji osnovana sumnja da su izvršili krivično delo je manje-više takva. Tu ulogu imaju i sredstva informisanja da mora biti osuđen, inače je smak sveta. Nije sporno da kada se utvrde sve relevantne činjenice, kada se dokazni postupak sprovede po zakonu, da se to i desi. Ali, olako obećana brzina u rešavanju predmeta kao koncept reformi, a zarad dobijanja podrške birača, nije način da se dođe do sudske istine. Upravo u nizu rešenja u ovim izmenama ZKP poseže se za tim stvarima. Kada je u pitanju proširivanje razloga za pritvor, kada je u pitanju pretresanje stana, pa i u ovom slučaju kada je u pitanju ukidanje pojedinih vanrednih pravnih lekova. To može da se uklopi u koncept, evo zašto bi ulagali vanredni pravni lek za ublažavanje kazne, za preispitivanje presude. Nema više mogućnosti, nema potrebe, to da odugovlači postupak, dajte da to ukinemo. Potreba za pravdom je najvažnija u pravosuđu, da se učinilac krivičnog dela osudi, da se utvrde činjenice i sudska istina i da oštećeni bude zadovoljan. Ali, ako se to sprovodi na način da možda se nisu utvrdile sve činjenice, da možda sudije nisu pravilno primenile materijalno pravo na možda tačno utvrđenim materijalnim činjenicama, jer nije bilo mogućnosti da oni koji imaju više iskustva, znanja, kao što su sudije viših sudova, eventualno preispitaju presude donete na nižim sudovima, ta pravda može da bude nepravda za nekog drugog. Velika je greška što se poseglo za ukidanjem vanrednih pravnih lekova i mi smatramo da to neće da uspori čitav sudski postupak. Sudski postupak usporava problem procesni, a to znači obezbeđivanje svih učesnika u postupku na pretresima gde se utvrđuje činjenično stanje. Tu mogu da se nađu načini kako da se učesnici u postupku, svedoci, veštaci, optuženi dovedu ili kazne za slučaj izbegavanja prisustva pretresu, da se uredi dostava koja pravi velike probleme u postupcima, ali ne da se ukidaju pravni lekovi koji služe da se donese kvalitetna presuda. U tom smislu ovaj amandman je uložen i smatram da treba da se preispita čitav taj koncept. Narod više ima izreka, ali što je brzo to je i kuso, sasvim sigurno može da proizvede nepravdu i na drugoj strani.
Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji ima reč.
Poštovani građani Srbije, ovo je najbolja slika kako neodgovorna vlast ima odnos prema veoma važnom zakonu. Mi raspravljamo u pojedinostima na ZKP, a mnogi od onih koji su u prilici da prate ovaj prenos znaju šta to sve reguliše i šta sve treba da se uradi. Imaćemo situaciju da će gospodin Homen, kao državni sekretar, vrlo brzo izaći na neke TV i radio emisije i govoriti o ovom zakonu. Sa aspekta demokratskih principa, čini mi se i sa aspekta principa SAD, ako se ministar pravde nalazi danas upravo kod njih, to je čini mi se vis maior, viša sila, i stoga je postojalo dosta ozbiljnih razloga da se danas po ovom pitanju ne obavlja rasprava. Ne bih da uvredim ljubitelje golubova, ali ne donosimo zakon o udruženju golubara nego ZKP. SRS smatra da u članu 15. treba intervenisati, a on se odnosi na član 71. ZKP, gde je tačno i decidno pobrojano u kojim slučajevima se po službenoj dužnosti određuje branilac, ukoliko to lice koje u postupku samo ne odredi branioca. Tu su tačno pobrojani načini. Mi tu nemamo intervenciju. Predlog u članu 15. jeste kada, u kojim slučajevima i na koji način će biti određen branilac po službenoj dužnosti i mi tu imamo praktično veoma ozbiljnu primedbu. Rečeno je da će Advokatska komora dostaviti organima unutrašnjih poslova i sudu spisak advokata po azbučnom redosledu koji će biti angažovani kao branioci po službenoj dužnosti. Mi smo predložili da se povremeno dostavlja izveštaj od strane sudova i od strane organa unutrašnjih poslova, odnosno policijske stanice ili policijske uprave, kako i na koji način oni angažuju branioce. Jer, vi kažete da je sud, odnosno predsednik suda obavezan da angažuje branioca po azbučnom redosledu, a nema sankcije šta ako ne uradi. Mi u SRS odgovorno tvrdimo, jer to znamo iz prakse, da postoji korupcija i da postoje privilegovani advokati, koji su uvek angažovani po službenoj dužnosti i oni koji neće nikada biti angažovani. Mi ne tvrdimo da je ovo uobičajena praksa, da je u svim slučajevima. Veliki broj sudija i predsednika sudova svoju pravosudnu funkciju obavljaju na vrlo korektan način, dostojan onome što rade. Ali, ima i drugačijih slučajeva. Mislim da je gospođa Vjerica Radeta dala dovoljno argumenta. Sada sam ovo uključio kao viša sila da se o ovome prestane raspravljati, nego kada budemo imali adekvatnog predstavnika Vlade.
Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Ilić. Izvolite.
Povodom Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku predložila sam amandman na član 15. stav 2, kojim se menja član 71. stav 5. Amandman glasi: Umesto reči ''po azbučnom redu'' stajaće reči ''po redosledu upisa u registar''. U Predlogu zakona članom 15. stav 2. menja se član 71. stav 5. osnovnog zakona tako da glasi:'' Za branioca će se postaviti advokat, po redosledu sa spiska koji predsedniku prvostepenog suda dostavlja odgovarajuća advokatska komora. Advokatska komora dostavlja spisak advokata po azbučnom redu. Prilikom postavljanja branioca po službenoj dužnosti sud je dužan da poštuje redosled sa spiska.'' Ukoliko bi advokatska komora dostavljala spisak advokata po azbučnom redu, po kome će se redosledu od strane predsednika prvostepenog suda postavljati branilac po službenoj dužnosti, morao bi prilikom svakog novog upisa advokata da se pravi novi spisak i dostavlja sudovima, umesto dopune već postojećeg. Dopunom već postojećeg spiska advokata, kome se dopisuje novoregistrovani advokat po redosledu registracije, lakše i pravilnije će sud pratiti i voditi računa o redosledu određivanja branilaca po službenoj dužnosti. Pored navedenog, upis novog advokata i ubacivanje istog po azbučnom redu dovodi do situacije da novoupisani advokat zbog azbučnog reda dođe odmah ili vrlo brzo na red za službenu odbranu, što sigurno nije korektno u odnosu na advokate sa već postojećeg spiska koji bi došli na red za službenu odbranu nakon više godina.
Na član 17. amandman je podnela takođe narodni poslanik Aleksandra Ilić. Da li želite reč? Izvolite.
Na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, ispred poslaničke grupe Nova Srbija, predložila sam amandman na član 17, koji se dopunjuje tako što se u predloženoj dopuni člana 74. stav 2. posle reči „uviđaju“ briše se zapeta i dodaju reči sa zapetom na kraju „sa uvidom u kriminalističko-tehnički elaborat sa skicom“. Predlogom zakona, članom 17, predlaže se dopuna člana 74. stav 2. tako što se posle reči „krivičnu prijavu“ stavlja zapeta i dodaju reči „zapisnik o uviđaju, nalaz i mišljenje veštaka“. Predloženim amandmanom se dopunjuje predložena dopuna člana 74. stav 2. tako što se posle reči „uviđaju“ briše zapeta i dodaju se reči sa zapetom na kraju „sa uvidom u kriminalističko-tehnički elaborat sa skicom“. Tako će u članu 17. predložena dopuna člana 74. stav 2. glasiti da se posle reči „krivičnu prijavu“ stavlja zapeta i dodaju se reči „i zapisnik o uviđaju sa uvidom u kriminalističko-tehnički elaborat sa skicom, nalaz i mišljenje veštaka“. Navedenim predlogom dopune člana 74. stav 2. proširuje se pravo branioca da neposredno pre svakog prvog saslušanja osumnjičenog ima pravo da, pored krivične prijave i zahteva za sprovođenje istrage, pročita zapisnik o uviđaju i nalaz i mišljenje veštaka. Međutim, davanjem prava braniocu da neposredno pre prvog saslušanja osumnjičenog pročita zapisnik o uviđaju, mora da se da i pravo da izvrši uvid u kriminalističko-tehnički elaborat i skicu, koji dopunjuju zapisnik o uviđaju i omogućavaju kvalitetnije i stručnije razmatranje činjenica iz zapisnika o uviđaju, što je posebno važno kod saobraćajnih delikata. Smatram da je neophodno da se prihvati ovaj amandman, koji je više tehničke prirode, jer zapisnik o uviđaju je nepotpun bez kriminalističko-tehničkog elaborata i skice.
Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji ima reč. Izvolite.
Tražio sam da se briše član 20. Vi navodite da se u članu 79. stav 3. druga rečenica menja i glasi – lice koje sprovodi pretres i prisutni svedoci mogu biti samo lica istog pola kao i lice koje se pretresa. Ranije je bilo – žensko lice može biti pretreseno samo od strane ženskog lica, a za svedoke će se uzimati samo ženska lica. Postavlja se pitanje – koja je suštinska razlika između ove dve stvari? Dakle, prvobitno je bilo da žensko lice može biti pretreseno od strane ženskog lica, a da su pri tom svedoci pri pretresu takođe ženska lica. Sada se kaže da su to osobe istog pola – na kraju, znači, svodi se, to je jedno te isto. Dalje, vi dodajete novi stav 9. u ovom članu, koji kaže – da se tok pretresanja može tonski i vizuelno snimiti, a predmeti pronađeni tokom pretresanja posebno fotografisati. Snimci će biti priloženi zapisniku o pretresanju. SRS je kategorički protiv unošenja stava 9. u član 20. Predloga zakona iz više razloga. Prvo, tonski i vizuelni snimci prilikom pretresanja i hapšenja mogu biti predmet raznih manipulacija, predmet medijske hajke itd. Setimo se samo medijske harange i hajke na proslavljenog fudbalera Dragana Džajića. Upotrebe se snimci hapšenja, objave se u svim medijima, a da za to kasnije nije doneta pravosnažna presuda, niti je uopšte procesuirano za ona dela koja su istaknuta prilikom hapšenja i prilikom snimanja. Dakle, ovako nešto smatramo da ne treba da stoji u zakonu.
Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman, pa konstatujem da amandman postaje sastavni deo Predloga zakona. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman na član 21. i zatražio njegovo brisanje. Kao i kod ostalih članova, generalni stav SRS je da su predložena rešenja u ovom Zakoniku o krivičnom postupku daleko necelishodnija, nepotpunija i neće izazvati pravni efekat koji je normalno bitan u inoviranju svih zakonskih projekata uslov pravnog sistema. Zbog toga je predloženo da se ovaj član briše. Međutim, problematično je obrazloženje koje je dala Vlada, a ovde ću ga pročitati zbog javnosti. U obrazloženju Vlade se kaže: „Vlada ne prihvata amandman, budući da se članom 21. Predloga zakona pravno-tehnički uređuje odredba člana 81. Zakonika o krivičnom postupku“. Ko je to osporio? Ko je osporavao odredbu člana 81? Niko. Znači, ovde dato obrazloženje je samo da se da obrazloženje, a i kod drugih obrazloženja Vlada je išla sa takvim formulacijama – eto, samo da bilo kakvo obrazloženje da i to zadovoljava potrebe Vlade. To govori o neozbiljnosti ove vlade. Vreme je da ona podnese ostavku, a i sam Predlog zakona i inoviranje jednog vrlo bitnog zakonskog projekta je tako učinjeno da je u osnovi necelishodno, nepotpuno iskazano sve ono što ovim zakonskim projektom treba da se iskaže i pokaže.
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 21. amandman je podnela poslanik Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku predložila sam amandman na član 21. stav 1, kojim se menja član 81. stav 1, da iza reči „opasnost“ umesto reči „za ljude i imovinu“ stoje reči „po život i zdravlje ljudi ili imovinu veće vrednosti“. Član 81. stav 1. Zakonika o krivičnom postupku stajale su iza reči „opasnost“ reči „po život i zdravlje ljudi i imovinu veće vrednosti“, i ne vidi se razlog zbog čega je u ovom delu došlo do izmene i predloga reči „za ljude i imovinu“. Ova nova formulacija je mnogo uopštenija, a samim tim i nepreciznija, zbog čega je podložna zloupotrebama. Kada se kaže „opasnost za ljude i imovinu“, ne vidi se stepen ugroženosti koji je ovde bitan. Opasnost za ljude može da bude i stepen ugroženosti, gde se ne radi o većem stepenu opasnosti i o slučaju, u kome ni približno ne može doći do takvog stepena ugroženosti, da bi se moglo zaključiti da postoji uopšte stepen opasnosti po život. Pored ugroženosti života, može da bude ugroženo i zdravlje ljudi, bez opasnosti po život, ali može da ostavi dugotrajne ili trajne posledice. „Opasnost za imovinu“ je neprecizno i može da se tumači na razne načine ako se ne precizira o kom se stepenu i vrednosti ugroženosti dobra radi. Neuporedivo je precizniji i jasniji stari zakonski tekst koji govori o opasnosti za imovinu veće vrednosti. Ovo su sve razlozi za podnošenje amandmana čijim prihvatanjem bi se poboljšao zakonski tekst.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić, koji želi reč. Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče predložene odredbe člana 28, ovde se uvodi skandal majstor u procesno pravo. Ko je skandal majstor? Lažni svedok. Preuzete su odredbe iz Statuta Haškog tribunala. Kako ćete da proverite jedan iskaz svedoka, kako će optuženi ili osumnjičeni moći da se suoči sada sa svedokom koji svedoči pod zaštitom posebnih mera? Da li će on imati priliku da se suoči, da ispituje svedoke odbrane i svedoke optužbe? Ne, uskraćeno je ustavno pravo optuženom da može da u toku glavnog pretresa ispituje svedoke optužbe, tako i svedoke odbrane. Prema tome, ovo je slobodno jedno uverenje SRS, i precizno i tačno, da se ovde radi o preuzimanju tuđih, neproverenih u našoj sudskoj praksi, određenih normi koje će izazvati nesagledive posledice. Kako je ovo srpsko pravosuđe i njegova sudska praksa stotinama godinama moglo da funkcioniše, a da se mi sada setimo – hajde da preuzmemo od Amerikanaca da zaštitne mere dajemo određenim kategorijama svedoka. To se odnosi i na zaštićenog svedoka i na tajnog islednika. Tajni islednik će vam takođe biti skandal majstor. Taj ako bude radio po učinku, taj će da laže do mile volje. Taj će da bude nagrađen milionima, samo da prikupi lažne dokaze kako bi se eventualno politički protivnici mogli lakše optužiti i da im se tako sudi. Taj lažni svedok, molim vas, nema mesta u pravnom sistemu Republike Srbije. To je skandal što radite. Dale, konsultujte malo pre svega advokaturu, pravosuđe, pravosudne organe, da vam kažu šta je pokazala sudska praska u Srbiji? Šta je ovo novo, koje su to tradicije, koje su kulturne vrednosti? Šta se to podudara u srpskom pravosuđu i pravnom sistemu sa američkim.? Ništa. Amerika je divlji zapad, kriminalci najveći na svetu, banda najveća na svetu i mi sad treba da upotrebimo i da preuzmemo njihovo zakonodavstvo i njihove norme. Nije Srbija divlji zapad, Srbija nije Teksas, Srbija ima svoje kulturne, tradicionalne, pre svega, okolnosti, ima svoje običaje, ima svoju kulturu, tradiciju, ima svoje tekovine i svoje vrednosti stečene koje se moraju poštovati na našem podruju. Kada mi budemo dostigli nivo i standard Amerike, onda možemo da se šegačimo, da se iživljavamo, da uvodimo specijalne sudove, specijalne tužioce i specijalnu policiju. Dame i gospodo narodni poslanici, ni u jednoj državi nema specijalnih sudova, samo što ima u Srbiji. Na zapadu, pa i u Americi, postoje specijalni tužioci i specijalna policija, a kod nas postoje specijalne sudije. Sad te specijalne sudije treba duplo da budu nagrađene, da uzimaju duplu platu, ali da se stave u funkciju političkog režima koji je na vlasti, da bi mogao da se obračuna sa političkim protivnicima. Kako je moguće da je sud u Beogradu mogao da sudi, Nata Mesarević da sudi u normalnim uslovima, ne kao specijalni sudija, za ubistvo premijera Đinđića? Sada ako bude izvršeno krivično delo neko drugo, ali ne sa takvim obeležjima, onda u tom slučaju moramo da imamo specijalne sudije. Zašto? Šta će nama specijalne sudije? Ne treba nam.Gospodine Homen, mislim da bi trebalo razmisliti da zaustavite i da povučete ručnu kočnicu kada su u pitanju određena prava i slobode naših građana…
Potrošili ste vreme vaše poslaničke grupe. Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Gospodin Babić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo SNS podneo sam amandman na član 30. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Članom 30. ovog predloga zakona uvodi se novi član 132. koji definiše uslove pod kojima se zvučni i video snimci radnji, sprovedenih u skladu sa ovim zakonikom, mogu da koriste kao dokaz i na njima se može zasnivati odluka suda. Svaki zakon služi da uredi oblast na koju se odnosi, ali i zbog kaznenih odredbi služi i preventivno da do izvršenja krivičnog dela i ne dođe. Ovim amandmanom se predviđa da se na kraju stava 6. briše tačka i doda ''i gde je javno istaknuto obaveštenje o zvučnom, odnosno video snimanju objekata i javnih površina.'' Stav 6. člana 132. odnosi se na slučaj da su zvučni i video snimci nastali kao vid opštih bezbednosnih mera, koje se podrazumevaju na javnim površinama, odnosno u javnim objektima i prostorijama. Ako bi se usvojio ovaj amandman, na svim tim javnim površinama i u poslovnim prostorijama gde se vrši snimanje bilo bi istaknuto obaveštenje koje bi imalo preventivnu ulogu da do izvršenja krivičnog dela i ne dođe. U praksi to, mislim, u velikom broju slučajeva tako nešto i postoji. Banka, škola, vrtić, prodavnica, benzinska pumpa koja ima video nadzor, ima istaknuto obaveštenje da je objekat pod video nadzorom. Zašto? Zbog preventive, odnosno zbog prevencije da do izvršenja krivičnog dela i ne dođe. Mislim da je ovaj amandman praktičan i pozivam vas da ga u danu za glasanje i prihvatite.
Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Gospođa Milica Radović.
Javila sam se po prethodnom amandmanu. Kada je u pitanju Zakonik o krivičnom postupku, smatramo da nema dovoljno argumenata za stavljanje Zakonika o krivičnom postupku iz 2006. godine van snage. Smatramo da je bilo mnogo opravdanije pronaći mogućnost za primenu Zakonika u nekom odloženom roku, kao što je to predviđeno zakonom, čini mi, se iz decembra 2008. godine. Znači, mnogo bi bolje bilo da smo se potrudili svi zajedno da pronađemo uslove za njegovu primenu, prvenstvenom adekvatnom pripremom tužilaca da vode istrage i samim poboljšanjem određenih odredaba Zakonika iz 2006. godine, za koje je, u krajnjem slučaju, i sam predlagač zakona uvideo odmah nakon samog donošenja da nisu najbolje regulisane, pa je upravo i te izmene i dopune za vreme svog mandata još pripremio. Ukoliko je tačno da predstavnici Ministarstva pravde toliko kritikuju Zakonik o krivičnom postupku iz 2006. godine, onda mi naprosto nije jasno zbog čega se veliki broj odredbi tog zakonika našao u ovim izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku iz 2001. godine. Nažalost, to je urađeno vrlo loše, nesistematično i u nizu odredbi se odstupa od osnovnog cilja Zakonika o krivičnom postupku iz 2006. godine i on se menja u potpuno suprotnom smeru, tačnije kvari se. Samo ću da kažem o kojim odredbama se radi, a pozvala sam se na amandman mog kolege iz razloga što se upravo ovo o čemu sada govorim nalazi i među ovim odredbama. Naime, preuzeto je bez većih izmena, tačnije prepisano iz Zakonika o krivičnom postupku iz 2006. godine mogućnost korišćenja fotografije, zvučnih i video snimaka kao dokaza, zatim sporazuma o priznanju krivice, zatim pravila o širem dejstvu zabrane napuštanja boravišta o takozvanom kućnom pritvoru, kao i mere sa jemstvom, odnosno mogućnost povezivanja elektronskom poštom. Takođe, preuzete su iz Zakonika iz 2006. godine odredbe uz određene izmene. Radi se o pravilima o zaštiti svedoka u krivičnom postupku, kao i o pravilima koja se odnose na specijalne istražne tehnike koje se koriste prilikom regulisanja postupka za krivična dela organizovanog kriminala. Ono što je u stvari najgore preuzeto iz Zakonika o krivičnom postupku iz 2006. godine, uz ogromne izmene i gde je u stvari napravljeno najveće odstupanje od samog kvaliteta Zakonika o krivičnom postupku iz 2006. godine, to su u stvari najveće zamerke koje mi imamo na ovaj predlog zakona. Radi se konkretno o odredbi da drugostepeni sud, nakon prvog ukidanja presude prvostepenog suda, u obavezi je da sam reši predmet. Mislimo da je odredba koja je sadržana u Zakoniku iz 2006. godine mnogo bolja. On je takođe predviđao mogućnost presuđivanja drugostepenog suda u slučaju kada je ukinuta prvostepena presuda jedanput, ali ukoliko su bile ostvarene mogućnosti za ponovno ukidanje. Smatramo da ova odredba nije dobra iz razloga što će budući apelacioni sudovi vrlo verovatno biti i te kako opterećeni, jer ovakvom odredbom vi faktički ne motivišete prvostepene sudove da se udubljuju u samu suštinu složenih krivičnih predmeta kojih ima jako mnogo. Znači, oni će, u stvari, izabrati situaciju i mogućnost da im se ukine presuda, ali na taj način oni dobijajumnogo, faktički se oslobađaju jednog vrlo teškog predmeta. Sa druge strane, ovde je vrlo primetno i odsustvo edukativne funkcije koju drugostepeni sudovi treba da imaju u odnosu na same niže sudove, a govorim sa aspekta podsticanja kvaliteta rada prvostepenih sudova. Naravno, vrlo važna zamerka na sam sadašnji tekst izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku jeste i ukidanje dva vanredna pravna leka, zahtev za vanredno ublažavanje kazne i, naravno, zahtev za ispitivanje zakonitosti pravosnažne presude i treća ogromna zamerka koju imamo jeste da, kada je reč o žalbi na presudu drugostepenog suda, smatramo da nije opravdano redukovati toliko razloga za njeno izjavljivanje.
Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Rajkov i Jelena Travar-Miljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li želite reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, moram da vam kažem da sam detaljno pročitao i uporedio ovaj predloženi član koji se odnosi, a vezan je za član 142. važećeg Zakonika o krivičnom postupku. Mi možemo konstatovati da je doslovno prepisan, tj. da su odredbe o pritvoru lica prepisane iz člana 142. Prema tome, ništa novo. Međutim, u drugim odredbama predložene izmene i dopune postojećeg Zakona o krivičnom postupku jednim delom, kao što sam rekao, preuzete su iz važećeg Zakonika, a jednim delom iz Zakonika o krivičnom postupku koji je bio donet 2006. godine, a nikada nije bio primenjen, niti je stupio na snagu. Čitav poduhvat je izveden po ličnom i neproverenom utisku pojedinaca koji su učestvovali u radu i na pripremi Predloga zakona. Rezultat tog rada je veliki broj očiglednih grešaka, nedostataka svih vrsta, od dilema u pogledu značenja pojedinih odredaba, pravnih praznina, konfuzija nastalih mehaničkim dodavanjem novih tekstova na postojeće i mnogobrojne definicije i odredbe, do grubih jezičkih i pravopisnih propusta koji će, ukoliko se ovaj predlog zakona usvoji, tj. Zakonik o krivičnom postupku koji predlažete, biti jedan od najnepismenijih pravnih tekstova u istoriji domaćeg prava. Tako ovo čak ističu i brojni teoretičari. Kako će ovaj zakon biti primenjen, drugo je pitanje. Značajan broj novina koje se predlažu, preuzet je, ponavljam ponovo, iz anglo-američkog prava. Organizacija prethodnog postupka, sporazumevanje o priznavanju krivice, postupak posredovanja radi postizanja poravnanja između okrivljenog i oštećenog i drugo. To presađivanje anglo-američkog procesnog prava i njegovih formi u domaće...
Nemate više vremena. Govorili ste 15 sekundi duže, ali zaista nemate više vremena. Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Sada je tačno 16.30 časova. Mislim da više nismo u direktnom prenosu. Imamo pauzu do 17.30 časova. [[Posle pauze – 17.30.]] Dame i gospodo narodni poslanici, reč ima Aleksandar Martinović. Pardon, na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, tribunalizacija srpskog pravosuđa ogleda se i u čestim izmenama pravila krivičnog postupka. Naime, od marta 1994. godine, kada je prvi put u Haškom tribunalu usvojen pravilnik o postupku i dokazima, pa do danas taj akt je menjan više od 50 puta. Ono što je karakteristično, kad god se tužilac, odnosno tužilaštvo Haškog tribunala, što bi rekli vi iz Vlade tužiteljstvo, nađe u problemu da dokaže krivicu licu koje je optuženo, onda se pribegava izmeni pravila postupka i to u toku samog postupka. To je jedna stvar koja zaista ne postoji bilo gde u bilo kojoj demokratskoj, civilizovanoj i pravnoj državi na svetu, ali toga ima u Haškom tribunalu. Toga nažalost ima i u Republici Srbiji, jer stopama tužitelja Haškog tribunala, evo sada kreću i državni tajnici u Republici Srbiji, pa i oni pribegavaju čestim izmenama Zakonika o krivičnom postupku. Sada nam se unosi jedna novina u krivični postupak, a to je trgovina. Zaista mislim da nije primereno to što danas nije prisutan gospodin Milosavljević. Mislim da bi me on sasvim dobro razumeo, jer šta je drugo nego kad se tužilac i okrivljeni dogovore vezano za krivično gonjenje, za krivično delo za koje je zaprećena kazna zatvora do 10 godina. To nije ništa drugo nego jedna specifična procesna trgovina. Sada taj institut procesne trgovine postojaće nažalost i u krivično-procesnom zakonodavstvu Republike Srbije. Da stvar bude gora, kada...
Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Da, izvolite.
Izvinite zbog ove male neažurnosti. Podneli smo amandman na član 37. Predloga zakona, odnosno na član 152, kojim tražimo preciziranje u tom smislu da se unese reč "uredno". Naime, ovaj član se bavi određivanjem pritvora okrivljenim licima i on govori o prisustvu javnog tužioca, odnosno branioca, na prvom saslušanju okrivljenog, odnosno saslušanju prilikom samog određivanja pritvora okrivljenom. Ovako kako je predviđeno u članu 152, ukoliko bi ostalo ovakvo rešenje, bez naše intervencije, smatramo da bi izazvalo niz samih problema u praksi. Ono što je najvažnije jeste da bi doveli u pitanje pravo na pravičnost suđenja samog okrivljenog i debelo bi zadiralo uopšte u pravo okrivljenog predviđeno članom 4. ovog predloga zakona. Zbog toga smatramo da je najbolje ovaj predlog zakona, tačnije stav 3. člana dopuniti na taj način što bi on glasio - saslušanje se može obaviti i u odsustvu uredno obaveštenih lica. Ovako ako bi ostalo nije definisano precizno i smatramo da otvara mogućnosti za mnoge zloupotrebe.
Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 38. predložio sam da se ceo stav 1. briše. Postojeće rešenje u zakonu je da je adekvatno i ne treba ga menjati. Ovaj član koji kompletno govori o tome da se 24 sata zamenjuju rečima 12 sati je neodrživ. Ne vidi se bilo kakav razlog da se ovaj rok smanjuje od 24 sati na 12 sati, tako da će to dosta toga uneti kao problem ukoliko se ovakva izmena Zakona o krivičnom postupku prihvati, jer jednostavno stranke ne mogu dovoljno i adekvatno da odreaguju u ovom skraćenom vremenu. Potpuno je neprihvatljivo, kao što sam i u prepodnevnom delu rasprave govorio, ide se ka jednom postupku da će tužioci voditi istragu, gde se potpuno gubi identitet praktično stranaka i skraćenje ovog roka bi unelododatne probleme u taj akuzatorski postupak koji će se od 2011. godine primenjivati. Smisleno tome, predložio sam da se u članu 38. stav 1. briše.
Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Izvolite. Ne želite? Hvala. Na član 43. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Izvolite, gospođo Pop-Lazić, samo se prijavite.
SRS traži da se član 43. ovog zakona briše iz razloga što nam nije jasno zašto se u sve ovo, odnosno u nadzor nad pritvorenicima meša izvršna vlast. Do sada je predsednik suda ili sudija koga on odredi bio dužan da najmanje jedanput nedeljno obiđe pritvorenike. Ako nađe da je potrebno, i bez prisustva nadzornika i stražara, o tome obavesti nadležne, odnosno predsednika suda. A sada kažu da o tome treba da obavesti, o svim nepravilnostima koje je uočio prilikom obilaska zatvora, bez odlaganja ministarstvo nadležno za pravosuđe, koje je dužno da u roku od 15 dana od dana prijema obavesti predsednika suda, odnosno sudiju o merama preduzetim za njihovo otklanjanje. Nedopustivo je da se izvršna vlast meša u ovako nešto, pogotovo što je ovo jedan zaobilazni put i duže traje. Ako neke nepravilnosti postoje, pre će se otkloniti ukoliko predsednik suda odmah reaguje, nego ako se o tome obavesti ministarstvo, pa ministarstvo posle obaveštava predsednika suda šta je uradilo ili nije uradilo. Neko vam je ovde očigledno rekao da treba da vodite računa o izvesnim povlašćenim pritvorenicima, da o njima može da vodi računa jedino Vlada, odnosno ona koja za to ima interesa i na taj način suzbijate nezavisnost sudstva, jedne grane vlasti, i zbog toga SRS smatra da je postojeće rešenje mnogo bolje nego ovo. Nije vam prvi put da pokušavate da mešate babe i žabe.
Prošlo je dva minuta. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Izvolite, gospodine Spasojeviću.
U ime poslaničke grupe Nova Srbija podneo sam amandman na član 46. stav 2, da se posle reči "promene adresu'' briše tačka i dodaju reči "i ako je ostavljeno obaveštenje, a pismeno se vratilo sa naznakom da ga primalac nije tražio". Obrazloženje ovog amandmana jeste, kada su u pitanju tačne adrese ili adrese u predloženom stavu 2, u velikom broju slučajeva se dešava da dostavljač koji ne zatekne primaoca ostavi obaveštenje u koje vreme će ponovo pokušati dostavu ili da se pošiljka može podići u određenom vremenu u nadležnoj pošti. U ovom drugom slučaju se primalac ne odazove, to jest ne dođe da primi pošiljku, već se ista vrati na naznakom da nije tražio. Ne vidim razlog, gospodine Homen, da ovaj amandman koji sam predložio, jer problem u praksi pravi dosta problema sudu, da niste prihvatili. Amandman je celishodan, u stvari pomaže sudu da vodi postupak, jer znamo da je često izbegavanje adrese veliki problem, i ovo je jedno rešenje koje bi bilo izuzetno adekvatno. Ovo je rešenje koje bi koristilo u sudskom postupku. Iskoristio bih priliku, pošto je bilo određenog nesporazuma, da se vratim na član 42. stav 6, posle reči "pritvorenog lica" stavlja se tačka i ostali deo rečenice briše se. Obrazloženje ovog amandman je da je predloženo rešenje neprihvatljivo jer se brišu određene radnje koje kako usporavaju komunikaciju lica lišenih slobode sa sudom, tako i otežavaju rad suda. U praksi postoji veliki broj takvih pismena, najčešće pisanih rukom lica lišenih slobode, gde on uvek jedan primerak zadržava za sebe, a drugi upućuje sudu, pa je stoga bilo kako pečaćenje, preterivanje u opreznosti vezanih za takve pošiljke. Uostalom, dugogodišnja praksa nije ukazala na probleme vezane za sadržaj takve koverte. Ne mogu se složiti da u ovoj situaciji, pošto sam se u praksi često nalazio u tim raznoraznim prepiskama koje idu ka sudu, koje idu ka braniocu, jer doći ćemo u situaciju da će praktično biti veliki broj pošiljaka koji mora da se pečatira, pa da se otvara, pa u nečijem prisustvu. Ne vidim nijedan razlog zašto se ovakva vrsta komunikacije na ovako složen način sada predlaže, jer to su praktično pismena gde pritvorena lica najčešće koriste da zatraže nešto ili od predsednika suda ili od istražnog sudije, ili da se požale na nešto, ili da im je otežana komunikacija sa braniocem. Ne vidim razloga da se ide u tolike krajnosti, da se traži nešto što je za ovakvu vrstu posla, za ovakvu vrstu komunikacija, molim vas da se pečate pošiljke koje idu iz pritvora ka sudu, ili ka braniocu, to je potpuno jedna suvišna radnja koja će sigurno u praksi biti dosta otežavajuća za sud.
Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ono što je skandalozno u Predlogu ovog zakona, to je mogućnost sporazumevanja tužioca sa okrivljenim. Okrivljeni će biti dužan, odnosno imaće pravo da prizna svoju krivicu, a tužilac mu onda garantuje da će doći do ublažavanja izrečene kazne. U pitanju su krivična dela za koja je zaprećena kazna za zatora do deset godina. Dakle, u pitanju su, s obzirom na zaprećenu kaznu, nimalo bezazlena krivična dela i ta mogućnost sporazumevanja u krivičnom postupku je zaista jedna skandalozna novina, koja će u potpunosti da diskredituje princip pravde i pravičnosti u krivičnom postupku. Inače, da vas podsetim, da je između ostalog u Haškom tribunalu Biljana Plavšić svojevremeno zaključila neku vrstu sporazuma ili nagodbe sa tužilaštvom Haškog tribunala. Ona je prva optužila vojsku Republike Srpske za genocid u Srebrenici. Tužilaštvo je obećalo Biljani Plavšić da će nakon tog priznanja da bude puštena na slobodu, međutim, to se nije desilo i evo Biljana Plavšić danas izdržava kaznu zatvora u Švedskoj sa narkomanima i umno poremećenim osobama. Sada se postavlja pitanje šta će biti ako se iste stvari počnu dešavati i u Republici Srbiji, da okrivljeni kaže - dobro, evo, ja ću da priznam da sam izvršio krivično delo, još ću i da vam odam neke podatke vezane za još nekoliko izvršilaca, potpuno ću da sarađujem sa tužilaštvom. Tužilac obeća - da, dobro, doći će do ublažavanja kazne zatvora, i onda sud kaže - mene baš briga šta ste se vi dogovorili, taj i taj okrivljeni dobiće kaznu po zakonu. To se desilo Biljani Plavšić. Nema šta nije rekla na račun Radovana Karadžića, Momčila Krajišnika, Ratka Mladića, kada je došlo vreme...
Gospodine Martinoviću, imate još dva minuta i 15 sekundi kao ovlašćeni predstavnik. Možete to koristiti ako želite.
Dakle, kada je došlo vreme da Pretresno veće Haškog tribunala sprovede taj dogovor između Biljane Plavšić i Tužilaštva, to se nije desilo, ona je dobila adekvatnu zatvorsku kaznu i sada se nalazi na izdržavanju kazne zatvora u Švedskoj, i s obzirom na njene godine života, praktično ta kazna zatvora, koja je vremenska, za nju će značiti smrtnu kaznu. To je to dostignuće koje nam sada Vlada Srbije predlaže da se unese i u naš pravosudni sistem. I još Vlada kaže, znate, to postoji u nekim državama u svetu. To postoji u nekim federalnim jedinicama u SAD, postoji u onim državama gde je moguće da dobijete tri doživotne kazne zatvora, gde postoje zakoni u kojima je moguće krivično goniti psa, mačku ili kravu, ali takva praksa i takva tradicija nikakve veze nema sa pravnom tradicijom i praksom u Republici Srbiji. Vi uporno nastavljate sa tom politikom - eto, postoji negde u svetu, što ne bi postojalo i kod nas. Što nešto što je dobro ne prenesete u naš pravni sistem? Vi uvek nađete ono što je loše i onda to loše kada se nakalemi ovde na naš sistem, ispadne još gore nego što je tamo gde je ta institucija i nastala. Tako će biti i sa ovim dogovaranjem između tužioca i okrivljenog i vi krivični postupak pretvarate u pijacu, pretvarate u buvlju pijacu, gde će se tužilac i okrivljeni dogovarati o visini kazne i o tome ko je izvršio koje krivično delo. A najgora stvar u svemu je kada neko prizna da je izvršio krivično delo za koje je zaprećena kazna zatvora i do deset godina, tužilaštvo se obavezuje da ne goni za neka druga krivična dela, i sada neko može da prizna da je izvršio krivično delo za koje je zaprećena kazna do 10 godina, a pored toga, izvršio je još pet krivičnih dela za koje može da se dobije 40 godina zatvora. Gde je tu pravda? Gde je tu pravičnost?
Na član 57. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Član 57. odnosi se zapravo na član 229. Zakonika o krivičnom postupku i trebalo bi svakako da se briše i ubeđena sam da je ministar Malović danas ovde da bih je ubedila da prihvati ovaj amandman, ali ona je u Vašingtonu i baš je briga šta mi danas ovde radimo. Ona je verovatno tamo otišla po svoje mišljenje, ali dobro. Možda će ovih 10 poslanika vladajuće većine da glasa za ovaj amandman, pa možda nešto i bude od ovog. Na šta se odnosi član 227? Na spisak advokata koji se koristi na osnovu ZKP-a. Rekli smo da se ovaj član 57. briše zato što je u amandmanu na član 15. sadržano ono što je predviđeno članom 57, ali nas Vlada obaveštava da treba istaći da se član 57. Predloga zakona odnosi na branioca po službenoj dužnosti, koje postavljaju organi unutrašnjih poslova, dok se odredbe člana 15. zakona odnose na branioca po službenoj dužnosti koje postavlja sud. Ovde svakako treba da se naglasi činjenica koja prati sve krivične postupke i kada su u pitanju advokati po službenoj dužnosti, da postoji jedan uzak krug advokata koji se bave isključivo ovim poslom, koji su faktički na državnim jaslama, s obzirom da se advokati po službenoj dužnosti plaćaju iz budžeta RS i postoji sa određenim sudijama i određenim advokatima, čak i predsednicima sudova, dil koji su to advokati koji mogu da postupaju po službenoj dužnosti.
Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji želi reč.
Šteta što nema gospodina Batića. On je ovde više puta rekao da je podneo krivičnu prijavu protiv Mlađana Dinkića i da nema nikakvog odgovora od tužioca, i onda se postavlja pitanje da li kao potencijalno oštećeni može da dalje goni? Slična je situacija, recimo, sa radnicima koji rade u „Galenici“, koji bi podneli krivičnu prijavu protiv direktora i saučesnika koji uništavaju „Galeniku“, počevši od banaka, Gorana Perčevića itd. Imamo situaciju da ćuti javni tužilac i na kraju ništa. Pre nekoliko dana javio mi se čovek koji je pre 10 godina preneo nešto preko tužilaštva, pokrenuo krivične prijave, šetalo se do svih mogućih tužilaca, ali nema jasnog odgovora da li se krivična prijava odbija ili odbacuje, tako da osumnjičena snaja u međuvremenu je raspolagala i sa zaostavštinom i upropastila sve, iako je možda bila i osumnjičena ili potencijalno kriva za ubistvo supruga. Sada se dosetili ovi da kažu da u odbacivanju krivične prijave treba da se napiše kao razlog da prijavljeno delo nije krivično delo. Šta ako supsidijarni tužilac u toku krivičnog postupka dokaže to krivično delo? Šta će onda da bude sa tužiocem koji je tako nešto odbacio ili odbio? Samo da vas podsetim, kako neko može krivično da goni nekoga ko je na vlasti, kako može Batić da goni Dinkića, kako zaposleni iz „Galenike“ mogu da gone neke iz „Galenike“, kako mi iz SRS da realizujemo optužni predlog i zahtev za sprovođenje istrage protiv onoga ko je učinio dva krivična dela, i to sve stoji u Četvrtom opštinskom sudu u Beogradu, kada je okrivljeni miljenik Havijera Solane, Oli Rena, Borisa Tadića, Ivice Dačića i Mlađana Dinkića.
Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Ilić. Izvolite, gospođice Ilić.
Na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, na član 60. kojim se menja član 235. stav 1. Zakonika o krivičnom postupku, predložila sam amandman da se članu 60, kojim se menja član 235. stav 1, doda novi stav 2. koji glasi: ''Ako javni tužilac prilikom odbačaja krivične prijave nađe da se ne radi o krivičnom delu za koje se gonjenje preduzima po službenoj dužnosti, a da može da se radi o krivičnom delu za koje se goni po privatnoj tužbi, ustupiće krivičnu prijavu, sa prilozima, nadležnom sudu, koji će je tretirati kao privatnu tužbu, o čemu će obavestiti podnosioca krivične prijave, a koji imaju mogućnost da sam preuzmu gonjenje za krivično delo za koje je podneo krivičnu prijavu ili da preuzme gonjenje po privatnoj tužbi.'' Stav 2. postaje stav 3, stav 3. postaje 4, stav 4. postaje stav 5, stav 5. postaje stav 6. Član 235. stav 1. ZKP govori o odbačaju krivične prijave od strane javnog tužioca ako iz same prijave proističe da prijavljeno delo nije krivično delo koje se goni po službenoj dužnosti, ako je nastupila zastarelost ili je delo obuhvaćeno amnestijom ili pomilovanjem, ili ako postoje druge okolnosti koje isključuju gonjenje ili ne postoji osnovana sumnja da je osumnjičeni učinio krivično delo. O odbacivanju krivične prijave i razlozima za to javni tužilac će obavestiti oštećenog u roku od osam dana, član 61, koji može u roku od osam dana sam preduzeti krivično gonjenje. U slučaju da se po oceni javnog tužioca očigledno radi o krivičnom delu koje se goni po privatnoj tužbi, sasvim je racionalno i pravilno takvu prijavu ustupiti nadležnom sudu, koja će se tretirati kao privatna tužba, što je i svrha ovog amandmana. U pitanju je racionalnost u postupanju i održaj roka za podnošenje privatne tužbe. Obrazloženje koje ste napisali za neprihvatanje amandmana je takvo da se stiče utisak da niste imali vremena da ga detaljno proučite, a veliki je hendikep odsustvo ministra za pravosuđe, koji bi na samoj sednici ove skupštine mogao stručno da oceni opravdanost ovog amandmana i eventualno ga prihvati.
Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji želi reč.
Tražio sam da se član 68. Predloga zakona briše. U članu 261. reči – ako to zahtevaju interesi krivičnog postupka, interesi čuvanja tajni, interesi javnog reda, razlozi morala ili zaštite ličnog ili porodičnog života oštećenog ili okrivljenog, vi tražite da se zamene rečima – ako to zahtevaju interesi morala, javnog poretka, nacionalne bezbednosti, interesi zaštite maloletnika ili privatnog života učesnika u postupku ili kada je to neophodno, s obzirom na posebne okolnosti zbog kojih bi javnost mogla da povredi interese pravde. Kao i u članu 20. koji sam obrazlagao malopre, tako i u ovom članu 68. postavlja se pitanje – zašto tražite i zašto menjate odredbe člana 68. Ima li ikakvog osnova da se nešto što je sasvim adekvatno rešeno i propisano u važećem zakonu menja? Nema, sigurno je da nema, međutim, vi nastavljate sa starom praksom koju radite od početka kako je ova Vlada formirana. Svojevremeno prošle godine, kada smo donosili, odnosno kada ste donosili set zakona iz oblasti pravosuđa, SRS vas je upozoravala jasno i argumentovano gde će vas to dovesti, gde će vas dovesti politički reizbor sudija i diskontinuitet u vršenju sudijske funkcije. Evo, do čega vas je to dovelo, 600 sudija ostaje bez posla. Kako sada mi da vas ubedimo da ne treba menjati član 68. kad nismo mogli da vas ubedimo u mnogo drugih stvari, koje su bile isto tako važne kao i ove.
Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman i postao je sastavni deo Predloga zakona. Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, jedna od loših novina u ovom predlogu zakona jeste i pravo suda da obaveže stranke i druge učesnike u postupku da svoje podneske dostavljaju sudu u elektronskoj formi. Prvo, mislim da se time ugrožavaju prava građana, zato što nisu svi građani u Republici Srbiji osposobljeni da na taj način komuniciraju sa sudom, a s druge strane, ni svi sudovi nisu osposobljeni da na taj način komuniciraju sa strankama, ne zato što sudija ne poznaje rad na računaru, nego iz jedne proste činjenice što u nekim našim sudovima, zapravo u većini naših sudova presude se i danas izrađuju na pisaćim mašinama. Sada predlažete nešto što je u informatičkom, odnosno u tehnološkom smislu nerealno da se ostvari i kad su u pitanju građani, a i kad su u pitanju sami sudovi. Onda se postavlja pitanje - zašto to radite? To radite samo iz jednog razloga da biste na jedan potpuno neprirodan način ubrzali krivični postupak. Obavežete stranku koja ne ume da radi na računaru, koja ne može u elektronskom obliku da komunicira sa sudom, da u tom obliku dostavi određeni podnesak, čovek to ne uradi i naravno protiče mu rok i gubi neko svoje pravo. Onda se krivični postupak okončava, doduše, na brzinu, ali se u takvom krivičnom postupku apsolutno ne dolazi do materijalne istine. To je ta novina, jedna od loših novina koje se predlažu ovim zakonom.
Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Izvolite, gospodine Spasojeviću.
Predsedavajuća, molio bih vas da mi kažete koliko NS ima vremena?
Kao ovlašćeni predstavnik imate 14 i po minuta, a vaša poslanička grupa ima još devet minuta. Izvolite. Radimo do kraja ove tačke na kojoj smo danas, produženo je vreme do završetka ove tačke dnevnog reda, one koja je u 18.00, jedino ako ne predlažete drugačije, pa da izglasamo drugačije. Do završetka ove tačke danas radimo, a sutra u deset nastavljamo.
Gospođo predsednice, nadam se da mi nećete ovo vreme uračunati. (Predsednik: Ne, vraćamo se ispočetka.) U ime poslaničke grupe NS podneo sam amandman na član 81. stav 4. Dakle, Predlog iz zakona je sledeći – izuzetno iz stava 3. ovog člana, predsednik veća može po uzimanju izjava od stranaka zahtevati od veća iz člana 24. stav 6. ovog zakona da odluči da se određenidokazi ne izvode ponovo. Predlog u amandmanu NS jeste da se član 81. stav 4. menja i glasi – izuzetno od stava 3. ovog člana veća može, po uzimanju izjava od stranaka, da odluči da se određen dokazi ne izvede ponovo. Obrazloženje ovog amandmana – postupajuće veće, tj. veće u zasedanju odlučuje o tome koji se dokazi ne izvode ponovo u cilju ekonomičnosti postupka, a imajući u vidu da nije precizirano u kojoj bi fazi postupka veće iz člana 24. stav 6, koje ne odlučuje o glavnoj stvari, odlučivalo o dokazima. Da bi se dobila odluka od veća iz člana 24. stav 6. u svakom slučaju bi trebalo više vremena, što bi podrazumevalo prekid postupka, nego da o tome odlučuje veće.
Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li želite reč? (Da.)
Amandman sam podneo na član 83. Ako se bude prihvatio ovakav predlog kakav jeste u zakonu, on bi podrazumevao potpuno drugačiji tok postupka. Dakle, moj predlog je da se ovo što je predviđeno Predlogom zakonom, a predviđeno je da kada optuženi završi svoj iskaz, pitanja mu mogu postaviti najpre tužilac, zatim branilac optuženog, posle njega predsednik veća i članovi veća, zatim oštećeni ili njegov zakonski zastupnik i punomoćnik, saoptuženi, i njegov branilac i veštaci. Amandmanom koji sam podneo na član 83. stav 4. menja se i glasi – kada optuženi završi svoj iskaz, pitanja mu mogu postaviti najpre predsednik veća i članovi veća, posle njega tužilac, zatim oštećeni i njegov zakonski zastupnik i punomoćnik, saoptuženi i njegov branilac i veštaci, a zatim branilac optuženog. Obrazloženje ovog amandman jeste – sud još uvek ima aktivnu ulogu, saslušava, uzima odbranu i dužan je da svestrano razmotri ili utvrdi činjenično stanje, da doprinese razjašnjenju svih okolnosti, kako onih iz optužnog akta, tako i okolnosti koje idu u korist optuženika. Mislim, gospodine Homen, da imate razloga da prihvatite ovaj amandman. Snežana Malović, ministar, prihvata uvek ovakve suštinske predloge i koji praktično značepotpunu stabilnost kada je u pitanju tok postupka, a mislim da ćete odreagovati tako da prihvatite ovaj amandman.
Na član 88 amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Izvolite, gospodine Spasojeviću.
Dakle, u ime poslaničkog kluba NS, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o krivičnom postupku, na član 88. podneo sam amandman na stav 1, reči „veštaku neposredno postavljaju“ menjaju se i glase „veštaku mogu neposredno da postavljaju“. Dakle, ovde je izmena praktično u jednom, odnosno dva slova. Ponoviću, „veštaku neposredno postavljaju“ menjaju se i glase „veštaku mogu neposredno da postavljaju“. To naizgled, praktično, kako bi narod rekao, liči da nema neke velike razlike, ali suštinski postoji velika razlika. Obrazloženje za ovaj amandman jeste da je predlog iz amandmana, gde mogu neposredno da se postavljaju pitanja, bolje rešenje od ponuđenog u izmenama i dopunama zakona. Celishodnije je da se pitanja postavljaju po odobrenju predsednika veća, a radi zaštite ličnog integriteta kako svedoka, tako i veštaka. Povezano sa prednjim izbegla bi se hipotetička pitanja veštacima i svedocima tokom pretresa.
Na član 106. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Miroslav Petković. Gospodin Palalić ima reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan od članova koji menjaju tekst zakona, a koji su zaista, da kažemo, deo ove koncepcije koju je Vlada Republike Srbije, predlažući ovaj zakon, iznela kada je u pitanju reforma procesno-krivičnog zakonodavstva. Mi smo dali ocenu da ta reforma ima za cilj ubrzavanje postupaka, sklanjanje, po Vladi Republike Srbije, suvišnih delova unutar krivičnog postupka, kako bi se, navodno, rasteretili drugi delovi krivičnog postupka i doveli do utvrđivanja činjeničnog stanja i pravosnažne presude. U tom sklanjanju, po ceni Vlade, suvišnih delova, pored onog dela koji se odnosi na pojedine vanredne pravne lekove, ovde se sada zadire u redovan pravni lek - u žalbu, i to na žalbu na odluku drugostepenog suda. U tom delu se razlozi na žalbu sužavaju. Zanimljivo je obrazloženje Vlade koje glasi - žalba protiv presude drugostepenog suda treba da bude samo izuzetak, pazite sada, mišljenja smo da je jedini valjani razlog za podnošenje žalbe na presudu drugostepenog suda onaj koji je sadržan u tekstu Predloga zakona. Želim da vas podsetim koji se razlozi sve ukidaju za izjavljivanje žalbe - ako drugostepeni sud je izrekao kaznu zatvora od 40 godina ili ako je potvrdio presudu prvostepenog suda kojim je izrečena takva kazna; ako je drugostepeni sud na osnovu održanog pretresa utvrdio činjenično stanje drugačije nego prvostepeni sud i na tako utvrđenom činjeničnom stanju zasnovao svoju presudu i ako je drugostepeni sud preinačio presudu prvostepenog suda, kojom je optuženi oslobođen optužbe suda koji je izrekao presudu. To je znači deo koji se manje-više sadržava u onom delu koji se definiše kao jedini razlog za izjavljivanje žalbe. Ovi razlozi koji su ovde navedeni jesu politika Vlade. To je politika vlade - da se suze prava na izjavljivanje žalbe, kao što su ukinuti pojedini vanredni pravni lekovi, kao što su prošireni razlozi za pritvor. Mi smatramo da ovakav pristup, bez obzira što se radi o činiocima koji su izvršili teška krivična dela, onemogućava da se utvrdi materijalna ili, kako se kaže, sudska istina. Smatramo da treba brisati ovaj deo u predloženim izmenama zakona, odnosno zašto da se i presuda drugostepenog suda ne pretrese kroz izjavljenu žalbu iz svih ovih razloga? Prosto, to ne može da odugovlači postupak. Može samo da doprinese ovom kvalitetnom završetku čitavog krivičnog postupka i sasvim sigurno utvrđivanju istine. Ne vidim ni jedan jedini valjani razlog da se razlozi za izjavljivanje žalbe sužavaju i ukidaju. Predlažem Vladi da prihvati ovaj amandman.
Na član 107. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 124. amandman je podneo Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučiti o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Gospodine Homen, gospodine Ćosiću, poštovani narodni poslanici, zahvaljujem na učešću u radu danas. Vidimo se sutra u 10.00 sati, kada prelazimo na 8. tačku dnevnog reda - Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije, prisutna su 94 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika, molim vas da stavite kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 registrovanih narodnih poslanika, odnosno da imamo uslove za početak rada. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Borislav Pelević, Nikola Krpić, Željko Tomić, Elvira Kovač i Vitomir Mihajlović. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da sednici prisustvuju Snežana Malović, ministar pravde, dr Diana Dragutinović, ministar finansija, i dr Slobodan Milosavljević, ministar trgovine i usluga, kao i Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde, i Zlatko Petrović, samostalni savetnik u Ministarstvu pravde, a povodom sledećih tačaka dnevnog reda pored predstavnika predlagača, dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, prisustvuju i prof. dr Radivoje Mitrović, državni sekretar, dr Tinde Kovač-Cerović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, Vesna Fila, pomoćnik ministra za razvoj obrazovanja i međunarodnu prosvetnu saradnju, mr Zoran Kostić, pomoćnik ministra za inspekcijske i nadzorne poslove, Miroslava Radikić, Smilja Krneta i Nataša Mujagić, viši savetnici u Ministarstvu prosvete. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA KRIVIČNOG ZAKONIKA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Nenad Konstantinović, Zoran Antić, Srđan Spasojević, Vladan Batić, Milica Radović, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić, Mićo Rogović, Zoran Krasić, Gordana Pop-Lazić, Jorgovanka Tabaković, Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Srđan Spasojević, Petar Jojić, Boris Aleksić, Vlatko Ratković, Dejan Mirović, Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Veroljub Arsić, Sreto Perić, Mirko Munjić i Jelena Travar-Miljević, kao i amandmane koje je podneo zaštitnik građana. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za pravosuđe i upravu, kao i mišljenje Vlade. Pre prelaska na pretres Predloga zakona u pojedinostima, podsećam vas da su amandmane povukli narodni poslanici Daniela Lovrin-Gavrilović, kojim je predloženo dodavanje novog člana 55a, i Srđan Miković na član 107. Takođe, podsećam da je Zakonodavni odbor, na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, kao nepotpune odbacio amandmane narodnih poslanika: Lasla Varge, Balinta Pastora, Elvire Kovač i Arpada Fremonda, kojim se predlaže dodavanje novog člana 27a, Saše Maksimovića na član 28, zaštitnika građana na član 60, Zlate Đerić, kojim se predlaže dodavanje novog člana 98a, i Elvire Kovač, kojim se predlaže dodavanje novog člana 98a, a prema članu 148. stav 3. Poslovnika odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč.