Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 85 narodnih poslanika. Da bismo tačno utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, te postoje uslovi za rad. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Milica Radović i Moma Čolaković. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača, Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike, dr Diane Dragutinović, ministarke finansija i Božidara Đelića, potpredsednika Vlade i ministra za nauku i tehnološki razvoj, pozvala da sednici prisustvuju i Zoran Martinović, državni sekretar u Ministarstvu rada i socijalne politike, Zoran Milošević, pomoćnik ministra rada i socijalne politike, Suzana Paunović, pomoćnik ministra rada i socijalne politike, Radoje Savićević, rukovodilac Grupe za međunarodne sporazume o socijalnom osiguranju u Ministarstvu rada i socijalne politike i Predrag Petrović, načelnik u Ministarstvu rada i socijalne politike. Prelazimo na zajednički načelni pretres 2-6. i 12. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O PENZIJSKOM I INVALIDSKOM OSIGURANjU, PODRŠCI PORODICI SA DECOM, PREUZIMANjU AKCIONARSKIH DRUŠTAVA, JAVNOM DUGU, OSIGURANjU I ZADUŽENjU SRBIJE KOD EFG BANKE Nastavljamo rad zajedničkim načelnim pretresom o 2, 3, 4, 5, 6. i 12. tački dnevnog reda: Predlogu zakona o dopuni Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskog podršci porodici sa decom; o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava, o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu, Predlogu zakona o izmeni Zakona o osiguranju i Predlogu zakona o zaduženju Republike Srbije kod Eurobank EFG a.d. Beograd. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 2, 3, 4, 5, 6. i 12, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju narodni poslanik Milisav Petronijević, poslaničku grupu SPS-JS,narodni poslanik Vladan Jeremić, poslanička grupa SRS. Molim predsednike poslaničkih grupa, ako su ovlastile još nekoga od članova poslaničkih grupa u toku pretresa da dostave informaciju da obavestim Narodnu skupštinu. Saglasnu članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o dopuni Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu, Predlogu zakona o izmeni Zakona o osiguranju i Predlogu zakona o zaduženju Republike Srbije kod Eurobank EFG a.d. Beograd. Pre nego što pitam, da li želi reč predstavnica predlagača, ministarka Diana Dragutinović, na osnovu člana 88. stav 2, obaveštavam sve narodne poslanike koji su članovi odbora koji imaju istovremene sednice da svoje pravo i odluku o tome da će ili su izdvojili mišljenje na odborima da znaju: prijavom u elektronski sistem biće im obezbeđeno pravo da se u okviru pet minuta rezervisanih za izdvojena mišljenja obaveste i da iskoriste tih pet minuta tokom ove sednice, a nakon izveštaja koji podnose izvestioci odbora, bez obzira što još na poslaničke klupe nisu stigli izveštaji sa odbora čije su sednice u toku ili su održane ranije. Ponavljam još jednom, molim vas samo da se u trenutku kada budemo u toku sednice, kada se daje reč na osnovu izdvojenog mišljenja, da se prijave u elektronski sistem svi poslanici koji su odlučili da svoje mišljenje izdvoje. Da li predstavnica predlagača želi reč? (Da.) Reč ima ministarka Diana Dragutinović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi niz pratećih zakona koji su bitni za izvršenje Zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu. Ovom prilikom, pošto ću se verovatno više puta javljati u toku dana, fokusiraću se na dva zakona koja su u osnovi podrška Zakona o budžetu. To su Predlog zakona o dopuni Zakona o PIO i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodica sa decom. Kao što sam u ekspozeu budžeta za 2010. godinu govorila, u osnovi ovog budžeta jeste težnja da se smanji učešće tekućih izdataka države. Kada govorimo o tekućim izdacima, mislim na izdatke za plate i penzije. U tom smislu, plate u javnom sektoru i penzije dele istu sudbinu u 2010. godini, a što znači da se zamrzavaju na onom nivou na kome su bile decembra 2008. godine. U tom smislu je predložena promena Zakona o PIO kojim se praktično menja samo jedan član, i penzije i novčane naknade i iznos opšteg boda ne menjaju se ni tokom 2010. godine, tako da prva naredna indeksacija penzija jeste od aprila 2011. godine. Drugi zakon koji je, takođe, važan za izvršavanje budžeta za 2010. godinu jeste zakon o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Samo bih vam iznela neke činjenice koje su predstavljale motiv za izmenu ovog zakona. Prva činjenica jeste da, nažalost, broj beba u Srbiji je stagnantan, dakle, ili raste blago ili čak opada. U proseku u periodu od 2005-2008. godine broj beba je rastao za manje od 1% godišnje. Suprotno tome, broj korisnika, odnosno izdaci koji su namenjeni majkama rasli su za 40% godišnje u proseku između 2006. i 2008. godine. U tom smislu mislili smo da postoji opravdana sumnja da se zloupotrebljava ovaj zakon. Zato smo predložili sledeće promene. Dakle, veliki broj poslodavaca praktično uvećava zaradu zaposlenoj trudnici u periodu koji je bitan za određivanje ove naknade, a to znači bazni mesec i tri prethodna meseca. U tom smislu, predložili smo promenu da na naknadu zarade praktično utiče prosečna zarada ostvarena u periodu od 12 meseci. Pri tome, dodatno zarada koja se tako utvrdi neće se menjati u periodu ostvarivanja ovog prava. Pored ove promene koja će definitivno smanjiti mogućnost zloupotrebe postoji još nekoliko promena koje se tiču roditeljskog dodatka i dečijeg dodatka. Promena koja se tiče roditeljskog dodatka jeste da neće moći da ostvari to pravo majka koja ne brine o deci prethodnog reda rođenja. U svakom slučaju, ovom promenom podržavamo tzv. odgovorno roditeljstvo. U slučaju da majka po rođenju troje dece u sledećem porođaju rodi dvoje ili više dece, može ostvariti roditeljski dodatak za svako rođeno dete, što znači i za peto i za šesto. Poslednja bitna promena tiče se dečijeg dodatka. Do sada je hranitelj ili staratelj imao pravo na dečiji dodatak za najviše četvoro dece. Prema tome, ukoliko je imao vlastitu i usvojenu ili decu koju je hranio, starao se o njima, morao je da se opredeli po osnovu koje dece će primati dečiji dodatak. Sada će oni moći da primaju dečiji dodatak i za više od četvoro dece, i za vlastitu decu, a i za decu o kojoj se brinu, hrane i staraju. Pošto su ova dva zakona zaista podrška budžetu za 2010. godinu, molim vas da u danu za glasanje podržimo i ove zakone.
Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? Predsednik Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja, narodni poslanik Meho Omerović? (Ne) Da li želi reč predsednik Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković? (Ne) Da li narodna poslanica Zlata Đerić, koja je na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja izdvojila mišljenje o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, želi da obrazloži izdvojeno mišljenje? (Ne) Da li neko drugi od poslanika koji su izdvojili mišljenje želi da obrazloži izdvojeno mišljenje, na osnovu člana 93. stav 1. alineja 3. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Još jedno obaveštenje. Poslanička grupa Napred Srbijo, ovlašćena predstavnica i zamenica predsednika je narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Vi želite reč? Izvolite.
Oprostite, samo hoću da pitam da li je predlagač obrazložio sve zakone koji se razmatraju? (Ne.) Tek posle zakona o preuzimanju akcionarskih društava ću uzeti reč. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite i izvinite.
Uvažena predsedavajuća, uvažena gospođo ministarka, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS-JS ukratko ću izneti stav o predloženim zakonima. Naime, predloženo je šest zakona, izmene i dopune zakona koje, kako je gospođa ministarka nazvala pratećih zakona, imaju svrhu izvršenja budžeta. Njihovim usvajanjem omogućuje se izvršenje ovako predloženog budžeta. Mi ćemo u danu za glasanje kao poslanička grupa glasati o predlogu tih zakona. Želim da iskoristim priliku da se u ovo vreme osvrnem na neke od tih zakona, bez obzira na podršku koju ćemo dati. Počeću o zakonu o izmeni i dopuni Zakona o osiguranju, koji se takođe nalazi na dnevnom redu, a koliko sam razumeo, gospođa ministarka će tek naknadno dati dodatno obrazloženje u vezi sa tim. Zato ovu moju diskusiju i koristim kao priliku da upravo konkretno postavim pitanje i dam priliku gospođi ministarki da da odgovore na ta pitanja. Naime, o čemu se radi? Zakon o osiguranju koji je donet 2005. godine predvideo je da sva društva osiguravajuća razdvoje životno od neživotnog osiguranja. Moram da kažem da su poslanici SPS-a tada kada je donošen zakon davali amandman i predlagali da ona društva koja već postoje do donošenja zakona, a bave se i jednim i drugim osiguranjem, da mogu da nastave taj posao i dalje. Tada i sada imamo obrazloženje koje je identično – tržište osiguranja životnog u Srbiji je u povoju. Ovakvom jednom mogućnošću da se razdvoji životno od neživotnog osiguranja samo Srbija nudi tržište golo, a mnogo jače, pre svega strane osiguravajuće kuće, uz uvažavanje da svi imaju jednak pristup ovde, doći će na to tržište. Naše nije razvijeno, ono je tek u povoju. Tada je bio odgovor da preporuka EU jeste da se odvoje životno i neživotno osiguranje, ali je i data mogućnost državama da mogu da nastoje da se bave osiguravajuća društva ona koja su dotle postojala i jednim i drugim. Mi smatramo da to treba da ostane. Naime, da sva osiguravajuća društva koja su postojala do donošenja Zakona o osiguranju treba da dobiju pravo i mogućnost da se bave i jednim i drugim. Usvojena je tada varijanta da se ipak ide na razdvajanje, dati su rokovi do kada i evo, jedan rok ističe upravo ovih dana. Molim vas, iz istih razloga ponoviću, tržište osiguranja životnog u Srbiji je u povoju. Država ima obavezu da pomogne taj sektor. Drugo, EU ne brani da mogu osiguravajuće kuće koje su postojale dotle da se bave i životnim i neživotnim osiguranjem. Naravno, u tom smislu mi ćemo podržati ovaj predlog da Vlada da da se produži rok do 2011. godine, ali predlažemo Vladi da u tom periodu razmisli i razmotri mogućnost i predloži izmene zakona kojima se omogućava onim osiguravajućim kućama koje su postojale do donošenja zakona da mogu trajno to da rade. Gospođa ministarka to bolje zna od mene i neću zloupotrebljavati ovu govornicu da navodim koje sve zemlje u Evropi su zadržale i jedno i drugo osiguranje u osiguravajućim kućama, čak neke zemlje koje su odvojile, vratile su to nazad. Dakle, podržavamo da se produži taj rok i tražimo da se razmotri mogućnost da se omogući osiguravajućim kućama koje su do donošenja zakona to radile, nastave da se bave i jednim i drugim poslovima istovremeno. Ovo je i prilika da podržim, vezano za ovu oblast, orijentaciju Vlade u naredne tri godine koja je data kroz budžet i memorandum i koja kaže da će Vlada pokrenuti i privatizaciju najvećeg domaćeg društva za osiguranje, „Dunav“ osiguranje AD Beograd, ukoliko oceni da ne treba da bude u većinskom državnom vlasništvu i ukoliko budu povoljni tržišni uslovi. Mi podržavamo ovaj pristup zbog ove druge rečenice – ukoliko oceni da ne treba da bude u većinskom državnom vlasništvu i ukoliko budu povoljni tržišni uslovi. Ovo je period i prilika za ovu vladu da razmotri da li uz jednu jaku državnu osiguravajuću kuću, uz jednu jaku razvojnu banku, u tom paketu može i te kako, evo, na primer Slovenija, da pomogne i privredi i stanovništvu u Srbiji. Drugi zakon na koji želim da se kratko osvrnem je zakon o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodice sa decom. Želeo bih pre svega da skrenem pažnju da ovo uopšte nije tehničko pitanje, već je i te kako politika, zadire u politiku, zadire u strategiju i upravo iz tih razloga govorim o tome. Finansijska podrška porodici je deo ukupne društvene brige o deci, to je već politika, deo koji se odnosi na poboljšanje uslova za zadovoljavanje osnovnih potreba dece, posebne podsticaje za rađanje dece, za podršku materijalno ugroženih porodica, porodica sa decom sa smetnjom u razvoju i dece bez roditeljskog staranja, dakle, i socijalne kategorije. Ova vlada budžetom koji je predložila našla je jednu ravnotežu da, s jedne strane, podstiče privredu, jerbez privrede, novih zapošljavanja, nema ni adekvatne socijalne politike, predviđanja subvencije za privredu i poljoprivredu. Očekujem od Vlade da to uradi na najbolji i najefikasniji način, odnosno uloži pare tamo gde će se najpre vraćati, najpre obrtati, takođe i drugu orijentaciju Vlade, da ulažemo u kapitalne objekte i infrastrukturu, energetiku, jer je to velika šansa Srbije, pogotovu u ovim vremenima, u uslovima teške ekonomske krize, jer otvara mogućnost da Srbija dobije novu vrednost, da Srbija postane tranzitna zemlja i kroz to dobije novac, da zapošljava, jer samo se na tim i takvim poslovima mogu zapošljavati, a opet, kažem, prvo pitanje socijalne politike je omogućiti čoveku da radi. Kada je zaposlen, naravno, izdvajaju se i određeni novci za budžet. To mi podržavamo, ali podržavamo i onu ravnotežu koju je Vlada uspostavila, da i u uslovima najteže ekonomske krize nije išla na smanjenje prava socijalnih. Mislim da je tu Vlada pokazala veliku odgovornost iz prostog razloga što iz jednog budžeta države vajdu treba da ima ne samo privreda, nego i stanovništvo ove države, jer ono čini tu državu. Iz tih razloga mi dajemo punu podršku takvoj politici. Kada govorimo o zakonu o finansijskoj podršci porodicama sa decom, moram da istaknem ono što vi znate, a to je politika. Zakon je zasnovan na pravu i dužnostima roditelja da podižu i vaspitavaju decu, na pravu deteta na uslove života koji omogućavaju pravo na razvoj, na obaveze države da podrži porodicu i dete i buduće generacije. Molim vas, to su značajna prava koja su proistekla iz zakona. Ova država, ova vlada, očekujem, nastaviće sa takvom politikom traženja ravnoteže i omogućavanja ostvarivanja tih prava. Upravo iz tih razloga i ovaj zakon o finansijskoj podršci porodice zaslužuje podršku, ali molim vas, želim mojoj vladi da uputim jedno upozorenje da razmisli pre nego što se taj zakon usvoji. Obrazloženje koje smo čuli, da se vrše uočene zloupotrebe poslodavaca kada je u pitanjuprimena ovog zakona, jer do sada je bilo da je osnov za naknadu koja se isplaćuje porodici sa decom zadnja plata, da tako kažem, uoči polaska na porodiljsko odsustvo. Vlada je uočila zloupotrebu toga i želi na ovaj način da zaustavi, da spreči tu zloupotrebu. Taj razlog koji navodi Vlada zaslužuje snažnu podršku i tu nema nikakve dileme. Gde god postoji kao zloupotreba, Vlada treba da se suprotstavi tome. Upozoravam, imajući u vidu prethodna prava o kojima sam govorio, koja su stečena zakonom, koja Vlada i želi i treba da omogući da se ostvare, da ovaj sukob sa zloupotrebom poslodavaca ne pređe u zloupotrebu države nad ostvarivanjem tog prava. Molim vas, najveći deo Vlade veoma iskreno radi ovaj posao, daje vrlo jasno i javno obrazloženje u vezi sa tim, jer prvi put se događa da se godinu dana od dana, od meseca, kada se ulazi u porodiljsko odsustvo uzima prosek zarada. Zašto godinu dana? Zar nije dovoljno šest meseci, kada se za sva druga prava uzima šest meseci? Na kraju krajeva, ako poslodavac šest meseci pre nego što hoće da koristi porodiljsko odsustvo daje naknadu veću, to zaslužuje podršku. Ne verujem u takvu priču da će poslodavac šest meseci to da čini. Opet, s druge strane, šaljemo jasnu poruku – ne želimo da zloupotrebimo to. Naprotiv, želimo samo da sprečimo zloupotrebu i zato dajemo taj duži rok, šest meseci, kao što je i za ostvarivanje svih drugih prava, da ne nabrajam: stipendija, dečiji dodatak itd. To je jedno, ali veoma važno pitanje, kada je u pitanju ovaj zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom. Ostale izmene zaslužuju podršku i mislim da tu ne treba trošiti vreme na podršci toga. Na kraju, vrlo kratko ću se zadržati na Predlogu zakona o izmenama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Želim da kažem da je Vlada, za razliku od drugih, uradila odgovoran potez, odgovorno donela odluku kada je penzionerima povećala penziju krajem 2008. godine za 10%. Na taj način je učinila pokušaj da nivo penzija, koji je bio drastično pao, digne na jedan pristojan nivo. To je omogućilo da u ovoj, 2009. godini, bude pokriće za penzionere, jer se nije primenjivao zakon o usklađivanju penzija. Sada se predlaže da to važi u 2010. godini. To je jedna od velikih ušteda u budžetu i to je nešto što mi smatramo iznuđenim, nužnim, ne dobro, nego iznuđeno u uslovima u kojima se našla zemlja u uslovima ekonomske krize. Inače, da podsetim, penzija je zakonom stečeno pravo. Penzija proističe iz obaveze osiguranja, a ne iz želje države samo da pomogne njima. Dok radim, izdvajam sredstva da osiguram svoju egzistenciju, onog momenta kada ne budem više mogao da radim. Molim vas, to je osiguranje, to nije socijalna pomoć. Ne govorim o visinama penzija koje su sada u uslovima u kojima se nalazi ova zemlja, ova država. Ne treba optuživati penzionere da su oni razlog zbog čega se zemlja nalazi u ovoj situaciji. Nije problem u pravu, nije problem ni u ostvarivanju visine prava. Problem je što to, zemlja u kakvom se stanju nalazi, ne može u ovom trenutku da prati kroz punjenje budžeta. Ali, nije ni rešenje samo u smanjivanju penzija. Rešenje je i u naplati prihoda, u efikasnijoj naplati prihoda. Vi sigurno raspolažete podacima koliko milijardi se duguje kroz naplatu i u efikasnijoj naplati, finansijskoj disciplini, borbi sa sivom ekonomijom i naravno, podrškom, ono što ste predvideli kroz budžet - subvencije privrede, poljoprivrede, ulaganjima u infrastrukturu, koje omogućuju u stvari donošenje novih para, a time i para za ove isplate. Želim da kažem da verujem da će ova vlada nastaviti politiku kada su u pitanju penzije, odgovorne, kao što je to činila do sada i da vrlo jasno treba izađe sa porukom u javnosti, da neće činiti nikakve korake koji će ugroziti postojeća prava penzionera. Saglasan sam da reforma penzionog sistema mora da se čini i treba, jer reforma penzijskog sistema se nigde u svetu ne čini za jednu godinu. Reforma može da se odnosi na neke sledeće, ne na postojeće. I opet, tu vrlo oprezno. Ovo sam imao potrebe da kažem da bih izrazio svoj stav, odnosno stav svoje grupe po ovo pitanju i da bih podržao nastojanje Vlade, da se za sva prava, stečena prava zakonom, do kraja bori za njihovo ostvarivanje bez ikakvih dilema, a o reformi o kojoj treba da pričamo, sigurno zaslužuje pažnju da se detaljnije sagleda sve i da se ide ka jednom sistemu, pogotovo u ovoj zemlji kada su, treći stub dobrovoljni penzijski fondovi (Predsedavajuća: 20 minuta.) u povoju, a ovaj drugi stub još i nije u povoju. To može da se odnosi na sledeće generacije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe LDP.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, veoma važna tačka dnevnog reda. Veoma važna. Vi ste kroz nju praktično prošli svodeći se na tih nekoliko izmena i dopuna postojećeg zakona, ali već na ovim zakonima se zapravo vidi koliko smo mi bili u pravu kada smo rekli da bi mi želeli da je budžet recimo socijalno odgovoran, ali se sada ispod cena socijalne odgovornosti ispostavlja kroz sužavanje prethodno datih prava i u slučaju materijalnih dodataka i u slučaju zamrznutih penzija. Ono što moramo ovde reći je zapravo taj fundamentalni problem sa kojim se naše društvo suočava i koji vi izbegavate da pomenete, o kojem niko nije ništa odgovorio, pa se onda na tapetu nađe onaj ko operiše na prvoj liniji fronta. Znate, kada ste na prvoj liniji fronta, onda ne pitate ranjenika da li je za operaciju bez anestezije ili ne, nego operišete i spasavate život. Kako može da funkcioniše zemlja na normalan način, da ispunjava svoje obaveze prema građanima, ukoliko je u njoj 18% stanovništva bez posla, a 30% društvenog proizvoda se recimo usmerava za penzije? Kako izgledaju te penzije? Pedeset odsto penzionera je ispod 20.000. Kako izgledaju javne finansije? Prenapregnuto, praktično se raspadaju pod takvim teretom. Prošle godine, i toliko puta smo o tome govorili, penzije su se svima povećale linearno za 10%. Da li je to bila dobra mera ili ne, sa stanovišta jedne partije vladajuće koalicije, to je nešto što je samo po sebi nesporno. Iz naše perspektive, ne stranke koja je u opoziciji, nego stranke koja je različita strateški, to je jedna nedorečena i štetna mera, ako se gledaju njeni efekti, ako se analiziraju. Sad smo slušali predstavnika SPS-a, pre nego što je povećana penzija linearno za 10%, evro je vredeo 78 dinara. Odmah posle povećanja, nacionalna valuta je izgubila 20% svoje vrednosti, tako da nisu penzioneri dobili 10% više, nego su penzioneri na jednoj strani dobili 10% više, da bi izgubili 20% i to svaki penzioner u ovoj zemlji zna. Gde je drugi problem? Prosečna penzija, procenat u neto zaradi u januaru je iznosio 74%, u februaru 68%, u martu 70%, aprilu 65%, pa 68%, pa 66%, pa 68%, pa 66%, pa 65%, 67%, 68%, 67%. Dokle će stići zemlja u kojoj je penzija 70% plate? Dokle će stići zemlja u kojoj je broj penzionera duplo veći od broja ljudi koji traže posao? Mi ne možemo da se bavimo sada rešavanjem recimo problema penzija, a da ne shvatimo da je taj problem posledica dubokih deformacija jedne loše politike koja je godinama vođena. U subotu su vam rekli da je svega 18% penzionera ispunilo puni radni staž i na osnovu punog radnog staža otišlo u penziju. Mi smo jedina evropska zemlja, za druge zemlje nemamo podatke, možda vi imate, gospođo Dragutinović, u kojoj je broj invalidskih penzija veći od broja porodičnih penzija: 25% penzionera prima invalidske penzije. Jasno je da se tu radi o zloupotrebama. To je očigledno. Jasno je da su kod nas ljudi odlazili u penzije u koje, i sami ste rekli, jesu ekonomska kategorija, pre svega, socijalno motivisana. Stotine hiljada ljudi koji su ostali bez posla preko noći su postojali penzioneri. Tada se nije razmišljalo o posledicama. Radilo se od danas do sutra, zato danas imamo neodrživu situaciju, da se iz penzionog fonda, znate, onaj prirodan osećaj svakog penzionera koji kaže - ja sam svoju penziju zaradio. Iz tog fonda u kome se nalaze zarađene penzije, stiže 45% novca, a iz budžeta 55%. Kako se puni budžet? Budžet se puni onako kako je definisala ministarka finansija - porezima, prihodima države, konkretnim radom. Mi ne možemo da rešimo pitanje penzija na adekvatan način ako, sa druge strane, ne postavimo pitanje zapošljavanja ljudi. Zato smo mi insistirali da se kroz ovaj budžet na neki način uspostavi princip kolektivne društvene solidarnosti. Ako smo u 2009. godini, kao društvo, kao građani imali razumevanje za potrebe penzionera i podigli penzioni budžet za pola milijarde evra, onda moramo u ovoj godini pronaći snagu da podržimo onaj drugi deo Srbije koji treba da stvori tih 55% penzionog fonda i koji treba da obezbedi minimalnu egzistenciju za sebe i za svoju porodicu. Mi se na tom polju razilazimo. Tačno je da će penzije ove godine biti zamrznute, ali će se masa uvećavati. Kako se masa uvećava, tako dolazi do deformacije i vi to vrlo dobro znate. Ako sto dinara delite na sto penzionera, pa onda u narednoj godini kažete da se ne može ići više od sto dinara, a dobijete još 20 penzionera, kako će se pokriti ta deformacija? Svi vrlo dobro znamo da će tu morati da dođe do korigovanja politike. Zato ne možemo da razgovaramo na ovakav način o javnim finansijama. Ako je država trebalo da štedi, onda je pre toga morala nama, kao građanima, da kaže istinu - da taj kaiš koji se steže 20 godina više nema ko zna koliko rupa, da je on stegnut do kraja. U Švedskoj, u Norveškoj možete da štedite, ali u Srbiji više prostora za štednju nema. Moramo da počnemo nešto novo da stvaramo. Zbog toga se sad suočavamo sa paradoksom - da je pola milijarde evra potrošeno da bi, praktično, penzioneri bili još veće žrtve danas nego što su bili pre godinu dana, da bi oni imali 70% zarade, ali da je ta zarada realno manja nego što je bila onda kada su imali 60%. U Rusiji je prosečna penzija u odnosu na prosečnu zaradu 30% zarade. Da ne govorimo o nekim drugim državama. Mi ne možemo da vodimo takvu politiku, ali moramo napraviti dogovor unutar društva. Prvo, dogovor koji će nas, kao generaciju koja može nešto da stvori u ovoj zemlji, obavezati da na ruševinama sveta koji su stvorili ti penzioneri, proizvedemo neke nove vrednosti. Sve može da propadne, ali imamo obavezu nešto novo da stvorimo. To se sada ne dešava. Naša država mora biti beskompromisna u uvođenju reda i u penzionom fondu i u poreskoj politici i u onom segmentu svog finansijskog poslovanja u kojem je, više nego očigledno, užasno neodgovorna. Govorili smo o železnici, o milijardu evra donacija železnici, donacija kroz tolerisanje gubitka železnice od 100 milijardi i plata koje jedu 12 ili 13 milijardi. Dokle će stići zemlja koja se na takav način odnosi prema svojim problemima? Naša želja nije da mi oduzmemo pravo penzionerima na penziju, naša želja je da im omogućimo da oni to svoje pravo ostvaruju i u godinama koje su pred nama. Setite se kako je započela ta avantura, sa pričom o brzim prugama i švedskom standardu, pa smo završili na tačkicama i bonovima, jer nam valuta nije vredela više ništa. Tada su uništeni penzioni fondovi. Gospođo Dragutinović, ako se zamrzavaju penzije na zatečenom nivou, šta se dešava sa novim penzionerima, tj. onim penzionerima koji će se ove godine pojaviti kao korisnici penzionog fonda i koliko je takvih ljudi, da li neko uopšte zna? Šta ćemo da radimo sa tim čudnim zaključkom da je bilo puno zloupotreba, pa se onda prosek vadi iz poslednjih 12 zarada, a ne iz poslednje tri, jer su poslodavci bili blagonakloni prema porodiljama? Otprilike je taj problem definisanna takav način, da su prikazivane razne zarade, da se o tome radi. Treba to da kažemo, jer ljudi onda ne znaju o čemu razgovaramo. Mi razgovaramo o jednostavnoj istini. Poslodavac poslednja tri meseca diže platu iznad realne, da bi onda kroz tu platu povećao dečiji dodatak i na takav način podržao mladu porodicu. Zašto se dolazi do potrebe da poslodavac sam sebe opterećuje na takav način, jer on to isplaćuje, a posle to država refundira? Znači, poslodavac sebe opterećuje, a onda kuca na vrata državi, državi koja je najveći dužnik i koja često ne izmiruje svoje obaveze efikasno. Znači, to je životna nužnost. Ako mi vezujemo sve za prosek u poslednjih 12 meseci, onda moramo postaviti pitanje da li je to pravilo koje važi samo za dodatak ili je to pravilo koje se uvodi u svim drugim slučajevima u finansijama? Kako se formira, recimo, jedna penzija - lični bod, opšti bod, lični koeficijent? To je čitava matematika. Ako smo uspostavili tu jedan princip koji važi za sve, ovde uspostavljamo drugi princip, iako nisu iste teme. Očigledno je da mi principe prilagođavamo svojim mogućnostima. Da ne postavljamo pitanje kapaciteta koji ostaju neiskorišćeni da bi se te mogućnosti proširile. Kako će izgledati Srbija naredne godine, ako već ove godine iz Srbije može da se bez problema bilo gde u svetu? Milion ljudi je otišlo iz zemlje 90-ih godina. To je u onom konkretnom smislu radna snaga ove zemlje, ona koja treba da stvori vrednosti iz kojih će se isplatiti i njihova zarada i penzija penzionerima. Ono što mi tražimo od penzionera je dogovor. Oni bolje od nas znaju da su sve te povišice o kojima se govori besmislene i da one ništa ne znače, praktično, da su toliko male i mizerne, 0,1% penzionera prima penziju preko 70-80 hiljada dinara, ispod 20 hiljada je 50%. Mi moramo da uspostavimo tu neki red. Zašto nije sprovedena kontrola i revizija penzija koje su date u poslednjih 15-20 godina? Zašto se ne uspostave novi kriterijumi koji će uvažiti činjenicu da danas penzioneri rade, oni su radno sposobni? Otišli su u penziju sa 50 godina. U MUP se ide sa 50 godina starosti u penziju, u vojsci isto tako. Oni odlaze u penziju i sutra dolaze na radna mesta i oni su konkurencija mladom svršenom studentu i jeftiniji su za iznos penzije, pošto za toliko mogu da spuste svoju zaradu kod poslodavca. Koliko je takvih ljudi u Srbiji? Kad govorim o novcu, onda moramo biti jasni, tu nema emocija. Ne možemo da potkradamo jedni druge, a da se pred državom pojavljujemo kao nevini. To je ono što nam se svima desilo. Vrlo dobro ova zemlja zna da se u penziju nije odlazilo tako što su se ispunjavali kriterijumi, nego tako što su se pronalazile veze ili tako što je to bilo politički korisno, pa propadne fabrika i preko noći svi propali radnici postanu penzioneri s pravom da očekuju od države da se o njima stara. Mi smo staro društvo. Prosečan radni vek je kod nas manji nego što je to uobičajeno u zemljama poput naše, ovakva kakva je Srbija, recimo, u Evropi, 15-20 godina i ljudi koji imaju 15-20 godina radnog staža, redovno regulisanog, mogu biti srećni. Naše generacije nemaju ni zdravstveno osiguranje, ni penziono osiguranje. Najveći deo dosadašnjeg radnog veka proveli su u kratkotrajnim poslovima, radeći na crno. To je tempirana socijalna bomba sa kojom će se zemlje suočiti vrlo brzo. Zato moramo promeniti osnove. Nemamo razumevanja za tu ideju da se istovremeno društvo uverava kako se vodi socijalni budžet i kako je ova vlada zainteresovana za prava radnika i za prava penzionera, a tamo sedi jedna poslanička grupa koju baš briga i za radnike i za penzionere, a onda dođe pred nas tačka dnevnog reda - zamrzavanje penzija, smanjenje osnovice za dečiji dodatak i onda to govori da smo mi u pravu. Pre dva dana smo čuli predsednika Republike, ali i predsednik Republike i premijer i ministar rada, oni se svi bave radnicima bez posla. Hoće li se neko obratiti radnicima koji, uprkos svemu, danas rade, poslodavcima koji, uprkos krizi, danas rade? Ko se o njima stara? Poslednjih 10 godina ti ljudi su obnovili ovu zemlju, a ne oni koje gledamo na prugama, koji su bili topovsko meso Miloševićeve politike i ostali taoci u svojim propalim firmama i danas nas drže tu u matu. Recite, gospođo Dragutinović, da smo bili u pravu kada smo rekli da ne može da se vodi ona budžetska politika koju ste promovisali u petak i subotu. Ovde se vidi da je to nemoguće. Na jednoj strani obećavamo socijalno odgovornu državu, a sa druge strane kažemo da mi to ne možemo više. U ovom trenutku socijalna odgovornost nije deljenje milostinje od strane države koja je prethodno društvo uništila. Socijalno odgovorna politika je definisanje načina na koji će se stvari postaviti na svoje mesto. Imaš 55 godina i primaš penziju, imaš 70 godina i primaš penziju, pa ne možete da imate istu penziju, niste isto radili, niste isto uložili u taj penzioni fond. Predlažemo vam da definišete jedan minimum i da kažete koji je to minimum koji će ova država obezbediti svakom penzioneru. Pogledajte kako izgledaju poljoprivredne penzije - 8.000 dinara, u proseku 8.000 dinara, 30% stanovništva nam je vezano za selo. Naš predlog je po ovom pitanju mnogo korektniji prema penzionerima. Mismo vam predložili amandmanom da se smanji procenat penzije za godinu radnog staža. Na takav način može se doći do uštede koja će biti iskorišćena, ne za Potemkinova sela, nego za zapošljavanje 18% ljudi koji danas nemaju posao, koji će onda svojim radom popuniti te fondove, da bi mogli i oni da dobiju penziju i oni koji od njihovog rada zavise. Pošto ne može država da stoji, a da istovremeno finansira sve oko sebe. Tih pola milijarde nam strašno smeta, jer ih ne vidimo danas. Danas oni više ništa ne znače. Smeta i vama to, samo što ste vi ekonomista pa se ne bavite politikom. Mi se bavimo i politikom i ekonomijom. Danas toga nema u budžetu više. Sa pola milijarde, sa pažljivo potrošenih pola milijarde mi smo mogli da unapredimo naš obrazovni sistem, da rešimo neke infrastrukturne probleme, da učinimo zemlju konkurentnijom, da je približimo svetu od koga finansijski zavisimo. Konačno, ako pričamo o politici, u interesu penzionera je realizacija one politike na kojoj, recimo, mi insistiramo, kojoj se oni u najvećoj meri suprotstavljaju. Bez stranih investicija nema novih radnih mesta. Bez novih radnih mesta nema novih doprinosa. Bez doprinosa nema penzionog fonda. Nova radna mesta zavise od novca koji je negde na zapadu. Taj novac se ne ulaže u zemlju. Taj novac se ulaže u zemlju koja ima tako krupne dileme kao što ima danas Srbija, zemlju kojom se još uvek vlada demagoški. Penzioneri treba da nas podrže, a ne da očekuju od nas da mi tresnemo glavom kao što su tresnuli oni, pa da onda shvatimo gde smo grešili. Ako nemaju snage više da rade, neka nas podrže. Ako nema novca u Srbiji koji su zaslužili, mora biti poštovanja za njih. Taj novac, tih 10% koji je otišao penzionerima mogao je efikasnije da se iskoristi za reformu zdravstvenog sistema. Unapređenje zdravstvene zaštite, rešavanje problema gerontoloških centara. Kroz široku decentralizaciju može se doći do onih rešenja koja su karakteristična za Beograd. Beograd je sa dve milijarde u ovoj godini pomogao najsiromašnije Beograđane i najstarije. Ali, druge lokalne samouprave to ne mogu da urade, jer su potpuno obespravljene. Lokalnim samoupravama prava, imovinu, pa će onda one biti u stanju da urade jedan deo posla koji danas država pokušava da uradi, ali nije dovoljno efikasna. Kada ćemo započeti penzionu reformu? To je kao da MMF plaća te penzije, pa mi od MMF čekamo da nas on na to prisili, ili Svetska banka. Pa, ne primaju oni penzije u Srbiji, oni primaju u zemljama u kojima je to pitanje kako-tako rešeno. Mi ovde imamo mnogo dilema na koje moramo da odgovorimo - da li ćemo uvoditi privatno penziono osiguranje ili ne, ono je negde već prisutno, izraženo, ali ne na koncepcijski način, ne na strateški, da li ćemo kombinovati ta dva sistema? Jedan dan čujemo argumente koji idu u prilog tome, drugi dan kritičke argumente, koji tako nešto odbacuju, ali mi nemamo strategiju. Ne možete da dođete u Skupštinu i da kažete - ove godine će penzije biti zamrznute, i tu da stavite tačku, ove godine će penzije biti zamrznute, one će biti manje za stopu inflacije koja je formalno 6% ili 7%, one će biti manje jer se vezuju za zaradu onoliko koliko je pao indeks zarade, ali zato penzioneri ovo je naša strategija. Vaša deca će dobiti posao, ono što vam ne dostaje u životu moći će da vam ponude oni zbog toga što će biti sposobni da rade. Danas, iako su sposobni, ne mogu da ostvare to svoje pravo. Mi na tome želimo da gradimo politiku. Katastrofalna je situaciju u kojoj se konfrontiraju generacije, ali niko nije ponudio međugeneracijski dogovor. Ideja solidarnosti mora da postoji među nama. Nijedan penzioner ne želi da živi na račun svoje dece ili svojih unuka, nijedan normalan. I moji roditelji su penzioneri, i naši roditelji su penzioneri. Kada živite u jednoj porodičnoj zajednici onda ste više nego svesni koliko smo u pravu kada insistiramo na toj vrsti reda koji ovde ne vidimo. To je najskupljih pet poslanika u istoriji srpskog parlamentarizma, pet poslanika - 500 miliona. Sada ovde čujemo hvalospeve o Vladi koja je imala sluha za penzionere pa je podigla penziju za 10%. Podigla je penziju i srušila dinar za 20%. Penzioneri znaju šta su mogli da kupe za svoju penziju bez tih 10% i šta mogu sada. Ta mera na kojoj insistirate govori da smo mi bili u pravu, ali njoj ne dostaje strategija. Naredne godine će procenat opterećenja zarade biti još veći, jer će morati taj budžet da se popuni, taj minimum koji treba da ostvarite. Mi nemamo više gde da štedimo, zato moramo preokrenuti te odnose. Nadam se da ćete imati makar toliko razumevanja da kažete koliko je neodrživ ovakav odnos u budućnosti.
Narodni poslanik Đuro Perić ima reč.
Poštovana gospođo predsedavajuća, članovi Vlade, poštovani narodni poslanici, hteo bih da kažem, mada smo to već raspravljali, oko ovih raznih pitanja vezanih za penzionere. Mislim da je tu pravi galimatijas od raznoraznih tvrdnji i konstatacija. Prvo, moraju se početi neke činjenice gledati pravim očima i pravim pogledom na to odakle šta potiče i kakvo je stanje. Tih 10% famoznih koji se stalno spominju iz te 2008. godine, faktički i 2009. godine su bile zamrznute penzije i tada su sva ta povećanja koja su bila moguća po zakonu potrošena kroz to. Već u 2010. godini bi po važećem zakonu trebalo da bude usklađivanje dva puta, u martu i u oktobru. Međutim, upravo zbog situacije u kojoj se nalazimo kao društvo i kao država to ne može da ide, a ono što se tada desilo, 2008. godine, samo je bila jedna sinekura jednoj situaciji koja je bila već dovedena do ivice propasti. Mi iz ovih diskusija koje se vode o penzionerima i sada vidimo da kada se okrenemo pojedinačnim pokazateljima i broju ljudi koliko primaju određene penzije, onda vidimo da to je dosta loše i nadalje i tačna je tvrdnja da one nisu te koje sada omogućavaju nekakav bezbrižan život, čak ni jednom manjem procentu penzionera, a već o drugima da ne govorimo. Ali sada šta je u pitanju, prvo ovo što se govori oko toga da je 70, 65, ne znam koliko odnos prosečne penzije prema prosečnoj zaradi je izraz promenjene metodologije. Promenjena je metodologija prošle godine i te penzije se po toj metodologiji, zbog toga što su uvedeni svi zaposleni bez obzira da li primaju zarade ili ne, došle u situaciju da se samo slučajno povećavaju gore. One su faktički, s obzirom na to da taj broj koji je zaposlen, a ne prima zarade, kreću se ispod 60% od tog proseka kada se gleda realno. To je sa jedne strane. Drugi problem je pitanje tih fondova. Odmah da vam kažem, nisu ti fondovi nikada bili takvi da se moglo njima lako raspolagati. Prvo, u ranijim vremenima se moralo vraćati ako je bilo nešto u tim fondovima, zakonski se to moralo vraćati državi, odnosno kako se govorilo privredi i to se davalo dalje, pa se delilo drugima. Tek se negde pri kraju 80-ih godina shvatilo da se to samo Srbija i BiH ponašaju tako, pa je onda tu nešto počelo da se gradi u ovoj Srbiji od tih para, tako da sada što imate imovine u fondu PIO je rezultat uglavnom toga. Dalje, ova tvrdnja da ima mnogo penzionera koji imaju nedovoljan staž se odnosi na invalidske penzionere. Međutim, moram da kažem da ovaj predlog koji ide da se smanje njima te penzije, one su već smanjene kada su utvrđivane te penzije, one su se onda morale smanjivati prema godinama staža koje su imale. One su već smanjene, tako da one nisu ni bile veće. Moram da kažem i to da su te penzije, invalidske, bile donedavno, čak pre godinu dana, 33% od ukupnog broja, sad su one negde došle do 25%. Znači, vrlo je rigorozna kontrola sada odlaska u penziju. Drugo, što su se u raznim vremenima i ranije i, permanentno se to dešava, kad dođe do određenih kriza, onda se gleda na sve načine kako bi se omogućilo da ljudi idu u penziju, jer to je bilo kao spasonosno rešenje. Međutim, tačna je činjenica da mi dok ne budemo imali jaku i zdravu ekonomiju nećemo moći očekivati da će doći do nekakvih boljih dana ni za one što rade ni za one što su u penziji, ali nam se čini da ova cela tranzicija koja se vodila u tom periodu proteklih godina, a i sada što se dešava, nije omogućila da se to na jedan pravi način odvija, nego je to najvećim delom ipak preko tih penzionera se to dešavalo, kad se pogledaju sve te promene zakona i ostalo što je bilo. Moram da vam kažem, sve firme koje su u procesu privatizacije ne plaćaju doprinose uopšte, a neki i po 10 godina. Sve firme koje su pod stečajem – ne plaća se doprinos, sve firme koje su na sanacijama i ozdravljenjima takođe ne plaćaju doprinos. One pred likvidacijom svakako, verovatno i ne mogu. Prema tome, kad se pogleda koliko to ukupno se daje tog doprinosa koji bi trebalo da bude kao pravi, njega nema u dovoljnoj meri, a nema ga opet ni sa druge strane, što i ono gde se radi i kod tih najbogatijih tih što ih zovemo tajkuni itd. ne plaća se doprinos onako kako bi se morao plaćati, što bi normalno bilo i kako se to u svetu radi, nego se plaćaju najniži neki doprinosi, ostalo se plaća u kešu, ucenjuju se ljudi, siva ekonomija je, evo u Beogradu je konstatovano da je otprilike nekih 40%. Onda možete da zamislite šta se tu sad dešava oko tog sveta koji ne plaća doprinose. Ne može to da se obezbedi samo kroz te doprinose ako to nije sređeno u toj sferi, a to mora biti sređeno na drugi i odgovarajući način. Ne kažem da se tu ne treba vršiti određena reforma i ona je počela i uskoro ćemo imati te predloge kako da se dalje ide iz ove situacije u kojoj se nalazimo. Moram vam reći da je situacija dosta teška u toj penzionerskoj populaciji i imamo velike pritiske i velike kritike i nas poslanika PUPS što ne tražimo da se to poveća, jer kad se govori o poljoprivrednim penzionerima koji nemaju mnogo veće penzije, od osam hiljada pa naniže su, ali moram da vam kažem da je upravo 2003. godine promenjen zakon, do kada je bilo da svi zaposleni u domaćinstvu plaćaju doprinos, a tada se promenilo da samo vlasnik domaćinstva plaća doprinos, pa se naglo smanjio broj tih koji su počeli da plaćaju i sada je logično da je vrlo mali broj tih koji treba da podmire tu potrebu za nekih 230.000 penzionera. Ima tu dosta načina i mogućnosti da se to učini, ali ne na ovakav način kako se predlaže da bi trebalo da se radi, a kroz fazu reforme sistema koja se priprema treba da se tada obave svi ti razgovori, dogovori, kako ćemo to dalje. Na kraju krajeva, nismo mi jedini u svetu koji imamo ovakav problem, imaju i drugi, pa da nađemo odgovarajuće rešenje. Mislim da ne vredi sada da plačemo za tom sudbinom penzionera, a da tražimo da se smanjuje ta penzija. Okreni obrni, kako god okrenete ona se smanjuje. Šta bi bilo da nije bilo ni tih 10%? I dalje bi onda trebalo da se smanjuje, jer u određenom momentu, kad nekome nešto pomogneš, pomogneš mu. Jedino je tačna ta činjenica, kaže se – linearno povećanje. Ne može u penzijsko-invalidskom sistemu, to je sistem, ne može tu da bude linearno, ne linearno. Ne možete sad dati najnižim penzijama kroz taj sistem više, a onim ostalim ne. To ne može tako, može kroz druge načine, kroz socijalne fondove itd. da se pomognu, pored onih drugih i penzioneri, kao što se radi to u Beogradu, što je spomenuto, ili na drugim mestima, ne samo u Beogradu. Zalažemo se za te socijalne fondove i to je u redu, ali što se tiče penzijsko-invalidskog sistema, on je u stvari prenet kod nas iz razvijenih zemalja zapadne Evrope i on se može usavršavati analogno, kakav je i tamo. Ako idemo u Evropu moramo imati takav sistem koji će da funkcioniše. Što je to sad takvo stanje kakvo jeste? Moram da kažem da nisu krive trenutne situacije koje imamo, niti mi ovde iz PUPS i ne znam ko drugi, nego jedna situacija koja traje već godinama, odnosno već decenijama.
Iskorišćeno je 10 minuta. Reč ima poslanik Čedomir Jovanović, pravo na repliku.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, slažemo se ako govorimo o obavezi parlamenta da se brine o svom društvu i svojim građanima. Tu nemamo nikakve razlike po tom pitanju. Razlike koje među nama postoje proizilaze iz činjenice da mi ne mislimo samo na ovu generaciju penzionera, današnju. Mislimo na one ljude koji i sutra treba da ostvare svoje pravo na penziju. Znate koliko je sa te strane osiguran prosečan četrdesetpetogodišnjak ili pedesetogodišnjak danas u Srbiji, koji je 20 godina proveo u takvoj ekonomiji koju ste vi pomenuli, najmanje 40% sivoj? Kako će izgledati njegov penzionerski život? Kad ćemo mi otvoriti, unutar društva, dijalog o rešavanju tog problema? Evo, vi sami kažete – zaposlen a ne prima zaradu. Problem je sa metodologijom. U kojoj to zemlji još normalnoj možete da budete zaposleni, a da ne primate zaradu i koliko to može da traje? U stečaju ne izmiruju svoje obaveze. Naravno. Što se ne primeni Zakon o stečaju? Zato što je to politički štetno, jer mi ne gasimo preduzeća. Tačno je da druge zemlje imaju slične probleme kao i Srbija. Suština problema je identična – stara društva, ali oblici su potpuno drugačiji. Mi se ovde nismo suočili sa jednostavnim odgovorom na to veliko pitanje. Penzije jedino mogu da obezbede ljudi koji će danas raditi. Penzije ne mogu da se ostvare pozivajući se na pravo koje proističe iz činjenice da ste vi nekada radili. To svi znamo. Niko ne kaže da penzioneri nisu zaradili svoje penzije. Samo kažemo da tog novca više nema u dovoljnoj meri. Ako ga budemo na ovakav način obezbeđivali njega će biti sve manje i to svi dobro znamo. Zato moramo da se okrenemo onom poslu od kog Vlada beži, a to su reforme, ozbiljne, duboke, sveobuhvatne reforme. Želeli smo da ovaj budžet bude takav. Prethodni nije bio. Nažalost, nije ni ovaj. Ovo je budžet koji održava postojeće stanje, koji pokušava da sačuva Srbiju sa glavom iznad vode i to je na kratke staze potpuno prihvatljivo. Problem je što će doći neka druga Vlada, što ćemo se sresti ovde u parlamentu za godinu, dve, tri. Tada će penzija biti 100% plate, ako se bude smanjivao broj ljudi koji rade, biće i o tome treba danas da razmišljamo, gde pronaći resurse za pokretanje ekonomije. Mislimo da ti resursi postoje i u okviru tog poražavajućeg iznosa od 30% budžeta koji se vezuje za penzije. Tu nije zaveden red. Vi ste rekli da se za godinu ili dve smanjio broj invalidskih penzija sa 33% na 25%, ali nemamo odgovor na pitanje da li je završena revizija ili je ona u toku. Ako nije završena, koliko novca treba da damo da se ona što pre završi, pa da kažemo – ovi ljudi su stvarno invalidi i zaslužuju invalidske penzije, jer su stradali na svom radnom mestu, a ovi drugi su se snašli i nećemo to da plaćamo.
Tri minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Rade Obradović.
Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, samo pitanje – pošto je ministarka obrazložila dva zakona, da li onda možemo drugi deo izlaganja kada ona završi obrazlaganje i ostalih važnih zakona ili moramo da čekamo kraj? Poslovnik je jasan.
Po Poslovniku mogu samo da dam reč na osnovu člana 90.
Zahvaljujem. Imamo objedinjenih šest tačaka. I pored najbolje volje nisam mogao da nađem kakve su duboke povezanosti Zakona o preuzimanju akcionarskih društava i Zakona o PIO. Ne vidim vezu koja je mogla da ih poveže. Vrlo je neobično da ne obrazložite svih šest zakona za koje je, ako ništa drugo, Skupština odlučila, na predlog vladajuće većine, da jesu povezani. Ali, takav je Poslovnik, šta da radimo? Na kraju krajeva, čitamo u novinama da ćemo u sledećih nekoliko dana dobiti još važnijih zakona koji su bitni za izvršenje budžeta. Na primer, Predlog zakona o porezu na imovinu. U svakom slučaju, ono što su ključni problemi o kojima treba da razgovaramo danas su problemi koji se tiču plata i penzija, koji se tiču investicija i koji se tiču javnog duga. Složimo ćemo se svi da su to ključni problemi koje treba da reše javne finansije, koje treba da reši Vlada, a koje mora da reši i Narodna skupština. Naravno da su sva ta četiri problema duboko povezana i od njih će zavisiti priliv stranih investicija, razvoj privrede i sve ono što nas čeka. Osnovno pitanje je – da li rešavamo ovezakone i ove amandmane tako što ćemo raditi danas za danas ili ćemo čitati knjigu Božidara Đelića i videćemo kada će nam biti bolje? Mislim da je naša obaveza kao Skupštine da kada god rešavamo neki problem gledamo nekoliko godina unapred i kao što smo pre godinu dana bili protiv linearnog povećanja penzija, pokazalo se samo godinu dana kasnije da smo bili duboko u pravu. Navešću vam jedan primer iz fizike. Ako se problem posmatra u svakom pojedinačnom trenutku, to gospođa Čomić jako dobro zna, kada se zgrada sruši postojao je neki razlog zbog koga se srušila, ali kada se posmatra svaki pojedinačni trenutak u kome se ta zgrada nalazila od ravnotežnog stanja do stanja kada se pretvorila u gomilu betona i čelika, svaki taj trenutak je ravnotežno stanje. Ako posmatrate svaki trenutak posebno, onda imate duboko opravdanje da u tom trenutku tu stvar radite na takav način. Ako ne gledate šta se nalazi na kraju tunela, onda vam ovo rešenje neće biti dobro. Ministarka Dragutinović je na početku rekla da je cilj ovih predloga, pričam o konkretnom Zakonu o PIO, o zamrzavanju penzija, on je istakao vrlo jasan cilj – treba smanjiti učešće zarada i penzija. To znači da odlažemo trenutak rešenja za neko drugo vreme. Da li će se taj problem rešiti tako što ćemo zatvoriti oči i sačekati godinu dana i problem penzija će biti rešen, njihovo učešće će biti manje, penzioneri će živeti srećno i veselo i svima će nam u Srbiji biti bolje. Odlaganje tog problema i zamrzavanje rešenja na još godinu dana apsolutno ne znači ništa u rešavanju čitavog tog procesa. Država se opredelila da štedi, kako čujemo od ministara, ali postoje trenuci kada štednja nije jedino rešenje, u svakom trenutku mora da se štedi, ali moraju da se nađu i drugi izvori i drugi modeli da bi se krenulo napred. Ono što nama danas treba to je da vidimo kako ćemo rešiti problem penzija, koji ćemo model rasta izabrati u budućnosti. Potpuno je jasno da onakav priliv kredita, kao što smo imali godinama unazad, nećemo imati skoro, da privatizacija neće biti skoro i očigledno je da Srbija mora problem privrednog rasta da rešava na vrlo ozbiljan način. Šta će se desiti kada dođe budžet za 2011. godinu? Da li ova vlada misli da će to uraditi neko drugi ili prosto čeka da se taj problem reši, to ćemo videti, ali šta će se desiti bitno drugačije u Srbiji za godinu dana? Videli ste da je predloženo, da je optimistička pretpostavka BDP biti samo 1%. Biće nam vrlo malo bolje nego što nam je to danas. Danas nemamo nikakvu naznaku kako će se problem penzionera i penzija rešavati za godinu dana. Šta će to bitno da se promeni u ovih godinu dana, pa ćemo onda na čitavu stvar gledati drugačije? Kada gledate projekcije iz Svetske banke i Vlade, nekoliko godina unapred, nas čeka blagi rast – 1,5%, 3%, 5% i to je u godinama unapred. Sa druge strane, postoji jasna težnja, čuli smo u izlaganju ministarke, da se smanji učešće penzija u BDP. BDP ne raste, ide se na to da se smanje penzije. Pre godinu dana ministarka Dragutinović je predlagala, tu smo je apsolutno podržali, žao nam je što nije isterala na toj svojoj ideji da se penzije ne povećavaju linearno. Mislimo da je to bio mnogo bolji model nego što je ovaj danas, jer vi ste povećali 10% penzije, penzije se ne povećavaju dve i po godine. Da pitamo penzionere 2012. godine koji je model bolji, šta mislite šta bi odgovorili? Onda nam neko kaže da je penzioni sistem takav da mora da se uvaži sve ono što je bilo, da ne može da se primenjuje linearni model rasta, mi se tu apsolutno slažemo. Kako onda može da se primenjuje linearni model zamrzavanja? Ne mogu da se povećaju penzije svima linearno, a svima linearno mogu da se zamrznu i tako zamrznute budu dve godine. Šta mislite, šta će penzioneri da kažu ako im jasno ovde kažemo da prvo povećanje mogu da očekuju 1. aprila 2011. godine? Mislim da bi bili jako srećni da smo im pre godinu dana rekli da to što im je povećano tada će imati dve i po godine, bez obzira na sva poskupljenja. Ne znam da li ste pogledali predlog budžeta Fond PIO za 2011. godinu? On se povećava samo za 5%. Znači 1. januara 2012. godine penzije će biti 5% veće nego što su danas.Onaj penzioner koji ima 10.000 dinara imaće za dve godine veću penziju za 500 dinara. Nije prisutan ministar Škundrić da ga pitamo da li su se dogovorili koliko će da poraste cena struje, koliko će porasti druge cene na koje ne utičemo. Da li je to pošteno? Da li onda važi princip linearnosti? Očigledno je da važi. Mi apsolutno ne optužujemo penzionere, samo ukazujemo na jednu ozbiljnu stvar, postoje trenuci kada štednja može da reši problem, postoje trenuci kada nastupe strukturni problemi i očigledno je da je problem penzionog sistema strukturni problem koji imamo. Taj problem ne može da se rešava tako što će se prostorije Fonda PIO krečiti, umesto na svake dve godine, na svake četiri i što će umesto jedne kafe oni piti pola kafe na dan. Očigledno je da je taj problem mnogo ozbiljniji i jedino ozbiljnim pristupom bi se taj problem rešio. Očigledno je da se ovde reč reforma shvata na različite načine. Neko shvata reformu kao ozbiljan pristup da dugoročno obezbedimo da penzije budu pristojne. Drugi shvataju reforme, ili velika grupa drugih, da je to nešto što apsolutno neće ništa promeniti. Biće reforme, ali će se svi menjati, osim onoga što nas interesuje. Kada pogledate izveštaj Svetske banke, potpuno je jasan nagoveštaj i želja da se taj udeo penzija smanji. Čuli smo od predstavnika MMF, istina još uvek nepotvrđen, to ćemo videti kada taj aranžman bude usvojen za nekoliko dana, ali čuli smo da je Vlada obećala da će udeo penzija u BDP sledećih nekoliko godina biti značajno smanjen, čini mi se od 2015. godine na 10%. Pošto nema rasta, udeo se smanjuje, broj penzionera se povećava. Zaključak je više nego jasan. To je moguće jedino ako penzije budu zamrznute iz godine u godinu. Drugi način ne vidim. Ono što je za nas ozbiljan problem, o tome ću detaljnije govoriti kada ministarka da obrazloženje, to je kako ćemo uopšte isplaćivati ovolike penzije i kako će se Srbija uopšte razvijati, s obzirom na stanje javnog duga. Naravno, po našim zakonima, doprinosi ili dotacije Fondu PIO nisu javni dug, ali ako svake godine imate obavezu do 200 milijardi dinara iz budžeta prebacite u Fond PIO, to i te kako može da se smatra obavezom države. Prema tome, ono na šta ukazujemo i ono što nam je u ovom trenutku neophodno, a to izostaje, to je da vidimo kako će biti za godinu ili dve dana, šta će stvarno biti dometi te reforme i kako ćemo razvijati celo društvo kada penzioni sistem nije nezavisan segment od svih drugih jer će onda biti situacija da nema linearnog povećanja, ali ima zamrzavanja u nedogled ili ima nekih drugih modela. Jako dobro znate kakav model postoji, na primer, u nekim zemljama u okruženju. To je ono što nas brine, mnogo više nego to da li će ovaj amandman biti usvojen sa 126 ili sa 150 glasova. To je najmanje važno za godinu ili dve dana. Ovde apsolutno nema ozbiljnih priča o reformama. Ne vidimo nikakav predlog koji će nam garantovati da ćemo krenuti da se razvijamo napred i to su stvari o kojima treba da govorimo u ovoj raspravi, mnogo manje od toga da li se ova godina menja sa predlogom zakona.
Vreme koje je iskorišćeno je 10 minuta, toliko je i na raspolaganju. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, ovlašćena predstavnika poslaničke grupe Napred Srbijo. Ministarka želi reč. Imate prednost po Poslovniku.
Sačekaću da ministarka završi.
Podelila sam razmatranje o ovim zakonima u nekoliko grupa, dobijajući informacije od stručnih službi koliko ima amandmana na pojedine zakone i zato nisam na sve zajedno imala ekspoze. Ipak bih volela nešto da kažem, pošto najviše diskusije je očigledno uneo zakon o PIO. Gospodin Čedomir Jovanović je rekao da je ovaj budžet status kvo, da ne podržava nikakve reforme, da nije reformski i da nema nikakve razlike između budžeta 2010. i budžeta 2009. godine. Nekako mislim da ovo ipak nije status kvo i da ovaj budžet negde treba posmatrati zajedno sa dogovorenim programom sa MMF. Dakle, gospodine Jovanoviću, nije sporno da Srbija ima budžetski deficit i nije sporno da je taj budžetski deficit strukturni. Strukturno znači da kojom srećom imamo ekonomski rast takođe bismo imali deficit, samo što deficit ne bi bio četiri ili 4,5% društvenog proizvoda, nego bi na primer bio ispod 2%. Kriza je učinila da shvatimo da je deficit strukturni i da treba da nešto uradimo i u kratkom i u dugom roku. Ovaj budžet odnosi se na period od godinu dana i to je ono što možemo da uradimo u kratkom roku. Dakle, u kratkom roku možemo da zamrznemo plate zaposlenih u javnom sektoru i penzije da dele istu sudbinu zaposlenih u javnom sektoru. To je ono što možemo da učinimo. Takođe, u kratkom roku možemo da pokušamo da poboljšamo targetiranje različitih socijalnih naknada, kao što je slučaj sa naknadama za porodilje. To možemo u kratkom. Kao što i vi i gospodin Obradović dobro znate, sastavni deo programa sa MMF jeste i obezbeđenje dugoročne održivosti javnih finansija, tako da su kao strukturni uslovi navedeni u suštini dva zakona i ta dva zakona bi trebalo da se usvoje, da ih Vlada praktično usvoji i predloži parlamentu do kraja marta 2011. godine. Radi se o reformskim zakonima za PIO i radi se o tom zakonu o kome sam pričala, budžetskom sistemu i fiskalnoj odgovornosti ,i ta dva zakona hoće učiniti i smanjiti taj strukturni rebalans koji postoji između javnih prihoda i javnih rashoda, što ste i vi primetili, što svi dobro znamo. Ima malo dilema kada je zakon o PIO u pitanju. Malo dilema i mislim dovoljno vreme da se on uobliči. Koje su to dileme koje su ostale da se razreše? Indeksacija penzija, kakva će biti indeksacija penzija u periodu koji je iza 2010. godine, znači od 2011. pa nadalje, kao i elementi parametarske reforme. To je minimalna starosna granica za penzionisanje, minimalni period u kome će se uplaćivati doprinosi, pravo na beneficirani staž. To su uglavnom najvažnije dileme i pitanja koja treba da budu razrešena ovim zakonom. Dakle, tačno je da ovo što je sada predloženo nije reforma, ali ćemo do kraja marta predložiti zakon koji će definitivno značiti reformu. Nadajući se da sam makar malo odgovorila na vaša pitanja, možda bi trebalo da se kratko osvrnem i na neke druge zakone. Jedan od zakona koji se nalazi pred vama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava. Nekoliko rečenica samo. Važeći zakon je stupio na snagu juna 2006. godine i cilj tog zakona bio je da se obezbede uslovi za tržišno preuzimanje, odnosno promenu vlasničke strukture akcionarskih društava. Koji su uočeni problemi u primeni ovog zakona? Navešću samo tri i te uočene probleme praktično smo pokušali da rešimo promenama zakona. Prvi problem, RS kao sticalac akcija ciljnog društva nije eksplicitno oslobođena od obaveza davanja ponuda za preuzimanje. Dakle, RS i profesionalni investitori koji imaju više od 25% akcija sa pravom glasa dužni su da otkupe i ostale akcije. Međutim, cilj često kao i u ovom slučaju nije kupovina već dokapitalizacija koja treba da osnaži privredne subjekte, da bi se kasnije kada kriza prođe izvršila prodaja po povoljnijim uslovima. Ovo je prvi uočeni problem. Drugi uočeni problem jeste zloupotreba uslovne ponude za preuzimanje. Šta je to uslovna ponuda? Radi se o ponudi koja je uslovljena tzv. nemogućim uslovom ili minimalnim uslovom koji se svodi na izuzetno visok stepen vlasništva sa ishodom da ponuda za preuzimanje praktično ne uspe. Treći problem u primeni ovog zakona bila je zloupotreba instituta prinudne prodaje zalaganjem akcija. U životu se dešavalo da manjinski akcionar praktično založi svoje akcije i onemogući primenu instituta prinudne prodaje. Koje su predložene izmene? Predložene izmene idu u susret rešavanju uočenih problema. Prva predložena izmena jeste da su RS i profesionalni investitori, sa kojima ona zaključi ugovor o sticanju akcija, izuzeti od obaveza preuzimanja akcija ciljnog društva. Druga promena i izmena koja se predlaže je da dobrovoljna ponuda za preuzimanje može biti uslovna. Treća je da u periodu dok traje prinudna prodaja akcija nesaglasni akcionar ne može da založi svoje akcije. Predlog zakona o izmeni Zakona o osiguranju, kao što znate donet je Zakon o osiguranju i sistematski je regulisana oblast osiguranja i propisano je da jedno društvo za osiguranje ne može da istovremeno obavlja poslove životnih i neživotnih osiguranja. To je član 14. ovog zakona. Propisana obaveza je razdvajanje poslova životnih i neživotnih osiguranja za društva koja su osnovana pre stupanja na snagu Zakona o osiguranju 2004. godine. Regulativa EU praktično polazi od principa razdvajanja životnih i neživotnih osiguranja, ali ostavlja nam mogućnost da postojeća kompozitna društva nastave sa istovremenim obavljanjem obe grupe osiguranja, uz ispunjenje određenih uslova, ali je potrebno da se utvrdi rok do kada će oni to raditi. Određivanje roka predstavlja u suštini nacionalno diskreciono pravo. Šta u stvari ovim zakonom želimo? Da ovaj važeći rok, koji je bio 31. decembar 2009. godine, produžimo do 2011. godine, zato što smo ocenili da bi ovo negativno, u uslovima ekonomske krize i još uvek ranjene privrede, uticalo na ovu industriju. Što se tiče Zakona o javnom dugu, možda bih njega komentarisala zajedno sa ostalim ratifikacijama.
Pravo na replike narodni poslanik Čedomir Jovanović i narodni poslanik Rade Obradović. Narodni poslanik Čedomir Jovanović ima reč.
Gospođo Dragutinović, mislim da se nismo razumeli. Kada govorimo o budžetu onda nažalost ne govorimo samo o budžetu razmatrajući, recimo, pitanje penzija, očigledno je da sve vreme ovde u stvari imamo posledice i probleme, a uzrok tog problema je na drugom mestu. Naveli ste recimo da se za sada kratkoročno deluje da bi se sanirali efekti krize kroz targetiranje socijalnih naknada. Šta je sa smanjenjem broja zaposlenih u državnoj upravi? Taj zakon smo imali ovde pre mesec dana. Klasična demagogija. Kakve će efekte taj zakon proizvesti u ovom budžetu za 2010. godinu? Toga praktično nema. Mi ne možemo da polemišemo, mi kao poslanička grupa, sa vama lično. Prosto, vi imate novčanik i sa njim možete da platite onoliko koliko imate novca u njemu. Nas interesuje šta se dešava sa ovim društvom u celini? Zašto imamo malo novca? Zato što pogrešno radimo, loše radimo i to treba da se promeni. Nije MMF došao ovde i rekao, smanjite penzionerima penzije. Što se tiče MMF, penzije ovde mogu da budu i 100.000 evra, ako se isplaćuju iz nekog fonda koji to može da izdrži. Mi imamo problem sa činjenicom da 15% BDP ove zemlje odlazi u penzije koje su mizerne. Kako bi bio veći BDP, mi moramo da povučemo određene poteze. Društveni proizvod je zbir privatne potrošnje, privatnih investicija, javne potrošnje i javnih investicija i neto izvoza. Šta je Vlada preduzela da se u ovoj godini uradi nešto više osim što sada razmišlja o reformi penzionog fonda? To je tema. Ako znamo da treba da izvozimo, što se sada o tome ne razmišlja. Zašto se kaže, potrebna nam je prekvalifikacija radne snage, potrebne su nam nove škole, moramo da unapredimo naše znanje, potrebna je reindustrijalizacija, nema demagogije, poštovaćemo investitore, pravna država, efikasne institucije, zakoni koji su logični. Mi imamo zakon koji smo ovde usvojili pre mesec dana. Kompromitovali smo državne činovnike, a onda je došao revizor i rekao – niko neće da bude revizor u DRI. Zašto bi i bio u takvoj državi koja ga ne ceni i ne poštuje? Bez dobrog revizora imamo problem sa Svetskom bankom, imamo problem sa drugim međunarodnim finansijskim institucijama koji kažu – ne možete da trošite naš novac, a da nam ne položite račun za to, svoj možete da trošite kako god hoćete, ali naš ne možete. Naš možete da trošite samo po strogim pravilima, onim koji nas obavezuju u našim zemljama ili u međunarodnom poretku. O tome se radi. Što se tiče deficita, tačno je da je on strukturni, ali mi ne možemo sada da se tešimo činjenicom da će i u ovoj godini on biti manji nego što je u nekoj drugoj zemlji u okruženju, recimo, kao što je to slučaj sa Rumunijom, a u Velikoj Britaniji je 18%. (Predsedavajuća: Tri minuta.) Pa, ništa. Drugo je problem.
Reč ima narodni poslanik Rade Obradović, pravo na repliku.
Zahvaljujem na ovim pojašnjenjima, jer upravo smo hteli da čujemo neke od tih naznaka i da znamo kakav je okvir tog dogovora. Vi ste istakli da će te dve stvari biti predmet zakona, jednog zakona o PIO i drugog zakona o budžetskom sistemu i fiskalnoj odgovornosti. Tu se potpuno slažemo, ali uz jedan ozbiljan uslov, a to je da se ti zakoni poštuju. Da li ćete poštovati Zakon o budžetskom sistemu? Pričaćemo sutra i prekosutra, u kojim će sve članovima dodatno biti prekršen. Neke stvari ne zavise od vas, naravno. Druga stvar je da li će biti poštovan, na primer, Zakon o ograničenju zaposlenih u administraciji. Taj zakon je usvojen pre dva dana ovde u Skupštini i ograničen je broj zaposlenih na 28.000, što znači da će oko 4.000 ljudi u republičkoj administraciji sledeće godine ostati bez posla. Predlog budžeta raspravljamo, a rasprava je još uvek u toku, piše da će na kraju 2010. godine broj zaposlenih u državnoj administraciji biti veći za 2,5 hiljade. Ako dobro računam razliku između 6,5 hiljada, 4.000 će ostati bez posla, a 2,5 hiljade će biti više, znači, ukupno 6,5hiljada novih zaposlenih. O čemu se tu onda radi? Apsolutno verujemo da će to biti u zakonu. Osnovno je pitanje da li će se ti zakoni poštovati.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Ako se neko pita zašto sam ovde raširila ovoliko papira, hoću da objasnim građanima da hoću da govorim o zakonu o preuzimanju akcionarskih društava, za koji je gospođa ministar utrošila nekoliko rečenica, a meni će, nadam se, biti dovoljno sve vreme da ukažem da je ovo najvažniji zakon u setu zakona o kome raspravljamo. Verujte mi na reč, važnije čak i od budžeta. Budžet je za jednu godinu, a ovaj predloženi, neveliki, izmena i dopuna zakona će proizvesti vrlo krupne i trajne posledice koje će imati negativne efekte mnogo duže od jedne godine. Pre svega, pitam, gospođo Čomić, da li smo mi dobili izveštaj Zakonodavnog odbora o ovom zakonu? Gospođo Čomić, da li smo mi dobili izveštaj Zakonodavnog odbora o ovom zakonu? Nemam ga u materijalu, kasnila sam jutros pet minuta na putu Novi Sad – Beograd upravo zbog ovog zakona. Od Ustava koji ovde stoji, Zakona o privrednim društvima, Zakona o preuzimanju privrednih društava, onog što je predlog zakona o izmeni akcijskog fonda u akcionarski, taman vam nagoveštavam o čemu ću sve da govorim. Publikacije koje je svojevremeno DS objavljivala o pravima akcionara, vašeg državnog sekretara Slobodana Ilića i baš bih volela da sam ga danas videla ovde, a očigledno da ne bi mogao da odbrani rešenja u ovom zakonu. Nešto materijala o pripremi skupštine Komercijalne banke, Uredbi koju ste objavili 27-og, pre ovog zakona, i to je ovaj organizovan haos na mom stolu koji treba da obrazloži zašto je ovaj zakon loš i u to ću vas uveriti sigurno. Dat je zakon koji ima svega četiri člana izmena i peti član je stupanje na snagu. Bilo je indikativno meni, jer je dostavljen 30-og, u vreme kada smo mi već razgovarali o budžetu i o Izveštaju DRI i imali kratak rok za amandmane i bukvalno nismo stigli ljudski ni da pročitamo ovaj zakon. Pošto je rok za amandmane bio danas, do početka rasprave, imali smo juče jedan slobodan dan. Kada sam videla da on stupa na snagu sutradan, i to zbog nekih pregovora koji će propasti sa stranim investitorima ako im ne damo mimo Ustava poseban povlašćen položaj, videla sam da je reč o nekoj ozbiljnoj stvari. Ispalo je mnogo ozbiljnije nego što sam pretpostavljala. Vlada nam je dostavila neustavan zakon koji Ustav krši najmanje u tri člana. Član 84, po kom svi učesnici na tržištu imaju ravnopravan položaj, što se ovim predlogom zakona krši. Član 84. stav 3, gde pravo stečeno ulaganjem kapitala na osnovu zakona ne mogu umanjivati, a ovde se dovode direktno u pitanje prava manjinskih akcionara, koje Vlada vrlo nevešto zove malim akcionarima. Oni nisu mali nego manjinski akcionari. Član 86. po kom su svi oblici svojine ravnopravni, a ovim predlogom zakona ta ravnopravnost koja je Ustavom zagarantovana je bukvalno ne dovedena u pitanje nego prekršena. Dana 27. novembra Vlada je donela Uredbu na svojoj sednici Vlade i o tome ima jedna kratka vest na sajtu Vlade, gde je svega jedan član definisan Uredbom i on nije ni obuhvaćen ovim predlogom izmena i dopuna zakona, po kom Republika Srbija kao akcionar banke i lica koja imaju status profesionalnog investitora, u skladu sa zakonom kojim se uređuje tržište hartija od vrednosti, mogu da zaključuju akcionarski ugovor o zajedničkom delovanju, a da se to ne smatra zabranjenim zajedničkim delovanjem po Zakonu o preuzimanju društava. Bilo mi je zanimljivo zašto to piše ako smo znali, zato što bitne događaje iz skupštine, na primer banaka, možete videti zapisnike na sajtovima tih organizacija. Na primer, videla sam da Evropska banka za obnovu i razvoj i do sada je imala takvu vrstu zajedničkog delovanja sa Republikom Srbijom u praktičnom delovanju, iako za to nije tražila ovakvu vrstu zakonskog ovlašćenja. Nalazeći uz ovu uredbu nekoliko zanimljivih tekstova, videla sam da se preuzimanje akcionarskih društava, za koje se ovde traži pravo, odnosi na otvorena akcionarska društva koja su, pre ovog pokušaja preuzimanja, trgovala na organizovanom tržištu hartija od vrednosti. Znači, nije reč o ma kakvim preduzećima, nevrednim, beznačajnim, nego je reč o jednoj krupnoj stvari. Ispostavilo se da Vlada žuri i da zbog trenutnih razgovora sa stranim investitorima ovde kaže, da privuče nove investicije, a u stvari su pritisci u toku da se, osnovano sumnjam, u Komercijalnoj banci pred dokapitalizaciju, koja je već objavljena, omogući da nepoverenje koje ima Evropska banka za obnovu i razvoj u Republici Srbiji u nekom kasnijem periodu, bukvalno omogući Evropskoj banci za obnovu i razvoj da ostane jedini vlasnik Komercijalne banke. Kako to izgleda kroz dokumentaciju? Poznato vam je da Skupština Komercijalne banke donela odluku o dokapitalizaciji, emituje zatvorenu misiju akcija i to preferencijalnih. Plan je bio da se ta akcija novih akcija vodi kao preferencijalna do 2013. godine. Tada bi se one zamenile u obične akcije s pravom upravljanja. Međutim, to je očigledno poremetilo planove Vlade, ali je pre svega poremetilo zahteve Evropske banke za obnovu i razvoj, koja u stvari želi da ovakvim predlogom rešenja spreči takvu emisiju akcija i takvu dokapitalizaciju. Napravljena je ova izmena zakona koja će, uverena sam, biti primenjena u sledećem koraku i na jedno osiguravajuće društvo, a po onom zahtevu Svetske banke za obnovu i razvoj koja nam je doznačila onaj prvi deo kredita od 34.900.000 evra za razvoj privatnog i finansijskog sektora, gde smo pristali na smanjenje učešća i u bankarskom, kao i finansijskom sektoru i u Sektoru za osiguravajuća društva, da smanjimo kao država svoje učešće. Pristali smo da bi dobili kredit, pristajemo da prekršimo Ustav, da omogućimo stranom strateškom investitoru da uđe u posed jedine zdrave banke koja je i sama u prilici da kupuje druge banke, jer je u toj meri likvidna da njoj uopšte ne treba dokapitalizacija ovakvog tipa. Svakome odgovara povećanje vrednosti, taman posla, ali ne tako da bi mi dozvolili sebi da ostanemo i bez „Komercijalne“ banke, koja je jedina u zemlji gde država ima svoje učešće, a da takva banka ostvaruje pozitivno poslovanje, za razliku od „Poštanske“, od „Kreditne“, od „Razvojne“ i tako dalje, ostalih banaka, „Srpske“ banke, koje ne iskazuju pozitivne rezultate poslovanja. Zašto se ovo radi? Ova izmena zakona govori najmanje o dve stvari. O licemerju Demokratske stranke kao stožera ove koalicije koji je putujući po Srbiji svojevremeno..., kako se zvala akcija, morala sam da pronađem kada se onim autobusom i „Audijem“… „Srbija na pravom putu“, u vreme „Srbija na pravom putu“ je rađen jedan ovakav vodič kroz akcionarski lavirint. Izdavač je upravo sekretar, odnosno autor tekstova je sekretar Ministarstva finansija, gospodin Slobodan Ilić, naš drug Slobodan Gavrilović je jedan od koautora i ovo je jedna od tri knjige koje imam, gde se garantuje pravo akcionara, gde se preuzimanje deli na neprijateljsko i prijateljsko, gde se lepo objašnjava da pravo akcionara na upravljanje, na prodaju, na raspolaganje akcijama ne može biti dovedeno u pitanje. Vi ovim zakonom oduzimate akcionarima pravo da zalažu akcije u takvim preduzećima. Čak to u obrazloženju nazivate zloupotrebom njihovih prava. Stvarno ne razumem. Ako neko ima akcije, mnogo banaka na osnovu zaloge tih akcija daje kredite povoljnije, kako vi možete nazvati zloupotrebom raspolaganje mojom sopstvenom stvari, odnosno njihovom akcijom, akcijom manjinskih akcionara. Zašto ste išli do te mere, ako vam zakon o preuzimanju omogućava kroz član 34. da onaj ko stekne 95% akcija može da preuzme i onih ostalih pet, bez ikakvih problema i po zakonu? To je naše manjinske akcionare razočaravalo u leto kada je „Interbru“ u Apatinskoj pivari preuzimao akcije onim malim akcionarima šaljući im obavezujuću ponudu, gde, na primer, u tekstu iz „Politike“ naslov je „Imovina nije svetinja“, jedna od vlasnica tih akcija kaže da je nameravala da svojim naslednicima ostavi te akcije, a sada je prinuđena da ih proda. Znači, ako kažemo da je ovo u skladu sa zakonom, ali da ne služi promovisanju finansijskog tržišta, akcionarskih prava, a ne možemo da kažemo da je kršenje zakona, ali ovo što ste vi ovde predložili, to je direktno zalaženje u ustavno pravo svakog građanina da raspolaže svojom imovinom koja se zove vlasnička hartija od vrednosti. Kako to obrazlažete? Kažete da ima pravo da kupi akcije, znači taj ponuđač za preuzimanje, u ovom slučaju Evropska banka za obnovu i razvoj, od onih akcionara koji nisu prihvatili prodaju akcije i zovu se nesaglasnim akcionarem. Kažem – u redu, ako je to zakon propisao po članu 34. Ne možete da mu zabranite da založi akcije nekim svojim pravnim poslom i da to ovim zakonom zabranjujete. Kako ćete da realizujete ovaj zakon, ako je neko založio da dobije kredit, kredit nije dospeo i šta ćete raditi? Šta očekujete? Hoćete li te ljude zatvarati? Koja će kaznena mera biti primenjena? Zašto ovo nije dobro? Ako u Komercijalnoj banci otvorite put vraćajući dugove onima koji su vam pomagali da 2000. godine realizujete dolazak na vlast, ne reformu, koliko je reformi, svi smo svedoci, nisu krivi penzioneri što mi imamo problem ovakve rupe u budžetu, kriv je onaj koji je formirao vlast po tu cenu, znajući da za to nema realnih izvora. Tako i ovo, nisu krivi građani, niste krivi vi gospođo Dragutinović, kriv je onaj ko je na sledio sa imovinom, sa pravom na vlast i obaveze onih koji su pre njega vršili vlast u ovoj državi, da uzvraća usluge stranim investitorima. Nisu krive čak ni banke koje ovde jedino zarađuju, jer im guverner svojom politikom to omogućava. Pomalo im se pomaže i fiskalnom politikom, ali da li građani shvataju opasnost od ovog postupanja kada ostanemo i bez Komercijalne banke kao bankarskog sistema koji je krvotok privrede? Bankarski sistem razvija neke grane dajući mu lako kredite. Bankarski sistem guši neke sektore otežavajući uslove za dobijanje kredita. To su osnovne stvari iz ekonomije. Šta se ovde dešava? Imamo članice Bečke inicijative, nekoliko banaka, odnosno iz 13 zemalja Evrope imamo 10 banaka mi ovde koje su u trenutku svetske finansijske krize, koja je svoje loše efekte počela da pokazuje i na našem tržištu, da bi, doslovce piše i to nigde nećete naći na sajtu Narodne banke, ni u bilo kom našem stručnom časopisu, ali se ipak može naći da su te banke članice Bečke inicijative, shvatajući da bi bio problem da formulišu kolektivni stav na našem tržištu, a njihov stav je preovlađujući jer je to strani bankarski sistem koji se ovde vodi kao domaći, ali nema osećaj ni za zaposlenost, ni za socijalnu komponentu, ni za odgovornost države, on ima osećaj samo za profit i to ne zameram njima, zameram kreatoru uništavanja domaćeg bankarskog sistema i prepuštanja tržišta. Pošto nisu smeli da deluju individualno da zaštite svoje interese, da ne bi stvorili psihozu koja bi negativno delovala na čitav sistem, MMF, Evropska komisija, zemlje iz okruženja, pa i Srbija sa svojim predstavnicima vlasti i predstavnici ovih privatnihbankarskih institucija, morale su preuzeti svoj dio odgovornosti, vidite odakle je prevod, i formirati tzv. bečku inicijativu koja je, da bi sačuvala svoj interes na ovom prostoru, morala da dobije povlašćene uslove za delovanje. Ti povlašćeni uslovi su skupe kamate, ti povlašćeni uslovi su čak dvostruka politika obavezne rezerve jer guverner njima daje jednu vrstu dinarske aktivnosti kojom se vršili pritisak na kurs nedavno zato što je pala referentna kamata, pa kada se neko navikne na velike zarade, ne zadovoljava se malim, znači, niskom referentnom kamatnom stopom i zato što onaj ko ovde dođe radi profita,što je potpuno prirodno, vodi računa o svom interesu i vi sada i tu jednu jedinu banku želite da prepustite nekom ko će se takođe rukovoditi sopstvenim profitom, a ne interesima ovog ovde tržišta, ovih zaposlenih i ove države. Vi ste svesni da to ne ide na ruku ovoj državi i da to nije dobro, ali jednostavno, dug nekad nekome obećan mora danas da se vrati. Šta je zanimljivo još? To da ovakva žurba dovodi do toga da mi u slučaju Komercijalne banke imamo pad vrednosti akcija te banke od trenutka kada je zakazana ta skupština 10%. Sadašnji vlasnici preferencijalnih akcija nisu dobili mogućnost da pretvore te akcije u obične, znači, u akcije s pravom glasa, direktno oštećenje vlasničkih prava manjinskih akcionara. Do sada je, rekla sam, Evropska banka za obnovu i razvoj glasala na Skupštini sa ugovorom o glasanju, to joj niko nije osporavao. Ljudi iz Komercijalne banke odgovorno tvrde da njima dokapitalizacija ne treba, da su vrlo likvidni i da rade, a to se može proveriti i kod Narodne banke, po njihovom stanju. Ta takva planirana dokapitalizacija koju im ovim zakonom omogućavate bitno umanjuje prava i samom namerom koju ćete vi realizovati do kraja, jer kako mi možete reći da oni nisu oštećeni i da možda neće biti oštećeni, ako je berza, taj indikator, već pokazala pad vrednosti akcija. Kako vi možete reći da će biti dobro da Komercijalna banka ima jednog vlasnika, ako smo dobili dokaze šta znači ovakvo bankarsko tržište gde nemate monopol, ali imate oligopol, neka ih je 13, oni se dogovaraju svom interesu, gde vode računa o izloženosti, znači, neće povući kredite da bi zadržali svoj interes ovde? Očigledno je da, iako ima 25% vlasništva, Evropska banka za obnovu i razvoj, ovim međukorakom prisiljava Republiku Srbiju da svojim sredstvima iz budžeta učestvuje u dokapitalizaciji i da u sledećem koraku ovim zakonom dobija pravo da potpuno istisne Republiku Srbiju iz vlasništva Komercijalne banke. Kažem, ovo je slučaj ovde, sledeći slučaj je "Dunav" osiguranje, jer to jeste najznačajnija osiguravajuća kuća i uklapa se u ono obećanje da se smanji broj i procentualno učešće u osiguravajućim i bankarskim kućama u našoj zemlji. Ovaj zakon je po svojim posledicama teži i od ovog najnovijeg zahteva za odobrenje kredita koji ste nam dostavili sa 11. od "Erste banke" itd, teži i od budžeta. Budžet mora da postoji, godinu dana će proizvesti posledice. Ovo teško će se privreda oporaviti, ako i zadnju domaću likvidnu banku ovako prepustimo.
Da li još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Gospodin Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako izbegnem konstataciju o spajanju nespojivog i ako potenciram izjavu ministarke Dragutinović da će suštinska reforma penzijskog sistema u Srbiji biti u martu naredne godine, želeo bih da u okviru ovog vremena ukažem na viđenja SRS na aktuelnu situaciju, kao i potencijalne predloge reformisanja penzijsko invalidskog sistema u Srbiji i siguran sam da će deo našeg zapažanja, ako ne prihvaćen, a ono bar biti u dobroj meri razmotren. Ono što je evidentno i u čemu ćemo se svi saglasiti jeste da je adekvatan penzijski sistem i te kako zavisan i od sadašnjih i od budućih demografskih, ekonomskih, finansijskih i socijalnih faktora u zemlji i okruženju i da celokupan projekat reforme penzijskog sistema nije izolovan proces, već je deo nekakvih ukupnih reformi, odnosno strukturne reforme, makroekonomske stabilnosti i razvoja tržišta kapitala. Takođe, ono što jeste fakat je da se teškoće u finansiranju penzija u Srbiji javljaju još tokom80-tih godina prošlog veka, a da je naročito stanje pogoršano tokom 90-tih godina i to sa dugoročnim posledicama. Dakle, smanjenje broja zaposlenih u 90-tim godinama, duboka političko ekonomska kriza je takođe uticala da dođe do velikog pada i proizvodnje i zaposlenosti, a veliki broj lica je samo fiktivno bio zaposlen u državnim i društvenim preduzećima, preko programa koji su vođeni radi postizanja nekakvog socijalnog mira. Veliki je bio udeo sive ekonomije koji se ugledao pre svega u izbegavanju plaćanja doprinosa ili plaćanja znatno nižeg iznosa od realnog. Bili su i vrlo labavi uslovi za odlazak u penziju, naročito u invalidsku, veliko prisustvo korupcije, uticali su na povećanje broja penzionera, pre svega invalidskih. Pored povećanja penzionera promenila se i sama struktura istih. Naime, broj starosnih penzionera je relativno niži u drugim zemljama i iznosi samo 45% od ukupnog broja penzionera. S druge strane, broj invalidskih penzionera čini čak 30%, a porodičnih 25% ukupnih penzionera, što je iznad uobičajenih pokazatelja u drugim zemljama. Radi komparacije, može se reći da u većini zemalja broj starosnih penzionera čini 60 do 80%, broj invalidskih penzionera 10% ukupnih penzionera, dok su ostali porodični penzioneri. Činjenica je da je u državi Srbiji prisutan i taj nepovoljan demografski faktor, odnosno staranje stanovništva i niska stopa fertiliteta i Srbija spada među najstarije države na svetu, po nekim istraživanjima zauzima treće mesto. Takođe, stopa fertiliteta iznosi samo 1,4%, što onemogućava ni prostu zamenu. Ono što je takođe evidentno je i činjenica da su i te kako prisutni bili politički razlozi, odnosno penzioneri su jedna grupacija biračkog tela, i to velikog biračkog tela, pa je tako i bio predmet raznih manipulacija i povlastica što je samo dalje produbljivalo problem. Ono što je možda i najvažnije, na kraju, jeste i nešto na šta je i SRS do sada nebrojeno puta ukazivala pažnju, a to je činjenica da je bilo nenamenskog trošenja prihoda po osnovu doprinosa, a neka istraživanja čak pokazuju da su fondovi penzijsko-invalidskog osiguranja u proteklih 30 godina praktično delili taj novac za gradnju raznih rehabilitacionih kliničkih centara, banjskih lečilišta itd, a da se novac za investicije očigledno nikada nije vratio, što samo govori o rentabilnosti preduzetih projekata. Postojeći penzijski sistem u Srbiji, dame i gospodo, funkcioniše po principu poznatom kao PSGO, odnosno po sistemu međugeneracijske solidarnosti, u kome se iz tekućih prihoda od doprinosa i zarada zaposlenih i poslodavaca finansiraju tekući rashodi za penzionere, korisnike, uz nadomeštanje nedovoljnih prihoda od doprinosa iz budžeta Republike Srbije. Usled nedovoljnih prihoda iz doprinosa zaposlenih i poslodavaca u Republici Srbiji, država se pojavljuje već niz godina kao nužni sufinansijer iz sredstava opštih tekućih budžetskih prihoda ili iz nekih nepopularnih izvora, kao što su posebni porezi na pojedine proizvode i iz privatizacionih prihoda, koji su, istini za volju, iz godine u godinu sve manji. Razloga za tako nešto je bilo dosta, a možda su najvažniji činjenice da je natalitet stanovništva Srbije u konstantnom opadanju, sa stalnim rastom prosečne dužine života stanovništva, što je i prouzrokovalo progresivan rast učešća starih u ukupnoj populaciji, relaksacija uslova za sticanje penzije po osnovu različitih benefita, liberalizacija uslova kod utvrđivanja visine penzijskog osnova, jak uticaj političke moći sindikata i penzionerskih asocijacija i najvažnije što u tekućem periodu opada broj zaposlenih u odnosu na broj penzionera, kao rezultat opšteg trenda starenja stanovništva, na jednoj strani, ali i jednog ozbiljnog problema nastalog upravo usled restruktuiranja i privatizacije i velikog otpuštanja radnika kao tehnološkog viška, usled stečaja, likvidacije preduzeća itd. S tim što je prisutna jedna tendencija stalnog pogoršanja, što sve ukazuje na prilično problematičan položaj penzijskog sistema u Srbiji. Sve ovo prouzrokuje stalan deficit javnog penzionog fonda koji se uporno nadoknađuje iz tekućeg budžeta. Ono što ovom prilikom želim da istaknem je činjenica da u krajnjoj liniji, teret ovako finansiranog javnog penzionog programa Srbije snose poreski obveznici i da će ubuduće usled pooštravanja odnosa broja zaposlenih i broja penzionera koji je već sada prilično alarmantan, iznosi 1:1,2. Poreske obaveze i budžetski rashodi će biti ogromni i neizbežno će morati da ubrzaju suštinsko reformisanje postojećeg penzionog sistema. Ono što može biti problem je i to da kada je u pitanju reforma javnog penzionog i invalidskog sistema, iskustava i nekih praktičnih rešenja, pogotovo u zemljama u tranziciji kakva je i Srbija, praktično i da nema. Međutim, neke od mera koje je potrebno sprovesti i moguće sprovesti u dogledno vreme su pre svega njena konsolidacija koja se odnosi na regulisanje odnosa, administrativna konsolidacija koja se odnosi na regulisanje uslova odlaska u penziju, kao i racionalizacija odnosa visine penzije. Druga faza, ono što je po važnosti potpuno jednako jeste finansijska konsolidacija koja bi se odnosila pre svega na postepenu transformaciju i dokapitalizaciju penzijskog i invalidskog fonda. Na osnovu specifičnosti postojećeg sistema PIO u Republici Srbiji, na osnovu iskustava zemalja u tranziciji, kao i predloga jednog dela stručne javnosti, jedna od najprihvatljivijih ideja u ovom trenutku, u konsolidaciji tog tekućeg koncepta bi mogao da bude modifikacija postojećeg sistema. Time bi se s jedne strane i ublažile negativnosti postojećeg koncepta, a sa druge strane, sačuvale bi se neke od dobrih stvari koje bi osiguravale barem minimum socijalne sigurnosti. Samo ću da podsetim, da je još pre nekih osam godina prilikom usvajanja tada izmena i dopuna Zakona o PIO definisana visina stope doprinosa. Podignuta je starosna granica za penzionisanje. Rast penzija je usklađivan sa rastom cena na malo i rastom zarada. To je onaj tzv. švajcarski model, a minimalna penzija je iznosila 20% od bruto prosečne zarade. Stopa doprinosa i osnovica na kojoj se plaća PIO je ista i za radnike i za poslodavce. Osnovica za plaćanje doprinosa čine zarade i naknade zarada, odnosno ugovorene naknade i druge naknade. Došlo je do smanjenja stope doprinosa, ali to je bilo neophodno radi smanjenja troškova radne snage i postizanja konkurentnosti naših preduzeća zbog liberalizacije na tržišta. Ako se ne varam, 2003. godine smo imali usvajanje Zakona o PIO, gde je umesto najpovoljnijih 10 godina, celokupan radni staž uzet kao osnovica za obračun penzija. Dve godine potom je Skupština Srbije usvojila paket novih zakona o PIO. Ono što je najznačajnije bilo tu je deo koji se tiče ticanja prava na starosnu penziju, kada je podignuto da, definisana su određena prelazna rešenja. Sledeći važan faktor u celoj ovoj priči jeste činjenica, da je pre skoro dve godine, objedinjavanjem sva tri fonda PIO formiran nov jedinstven javni fond PIO, koji ima status pravnog lica sa tri podračuna do 1. januara 2011. godine. Taj objedinjeni fond ima ukupno dva i po miliona osiguranika, od toga milion i 800 hiljada zaposlenih, 360 hiljada samostalnih zanatlija i oko 325 hiljada poljoprivrednika. Jedinstvenim penzionim fondom je obuhvaćeno nešto više od milion i po korisnika, milion i 300 hiljada penzionera i nekadašnjih zaposlenih i oko 50 hiljada penzionisanih privatnika, i 229 hiljadapoljoprivrednika koji primaju penzije. Razlozi administrativne konsolidacije i argumenti koji su tada slovili za objedinjavanje penzionih fondova o kojima se mnogo tada polemisalo, bili su da je Zakon o PIO jedinstven, da se primenjuje na sve osiguranike bez obzira kod kog fonda su bili osigurani. Da su na isti način svi osiguranici bili u mogućnosti da ostvaruju svoja prava koja su se odnosila na utvrđivanje visine i usklađivanje penzija, bez obzira na osnovu osiguranja. Ali, bilo je nelogično da, budući da su sve obaveze iz PIO sprovedena na jedinstven način ili uređena jedinstvenim zakonima, da za oko dva i po miliona osiguranika i oko milion i 600 hiljada korisnika postoje tri fonda sa posebnim sistemima, posebnim opštim aktima, programima, planovima i slično. Smatralo se da će to doprineti poboljšanju kvaliteta usluga sadašnjim i budućim korisnicima penzija, korišćenjem svih raspoloživih kapaciteta itd. Međutim, očigledno je da se budžet Srbije suočava sa pritiscima penzije sa dve strane. Prvo, radno sposobno stanovništvo se smanjuje i tako se smanjuju doprinosi za socijalno osiguranje. Drugo, naglo se uvećava broj penzionisanih radnika koji imaju pravo na penzije u ovom postojećem sistemu finansiranja. A najveći deo budžetskih transfera prema penzijskom sistemu se usmerava upravo za pokriće deficita u penzijskim fondovima. Deo tih transfera služi za isplatu prava, odnosno dela penzija čije se isplate obezbeđuju iz sredstava u budžetu u skladu sa zakonom. Ono što je interesantan podatak je da je u 2007. godini penzijski fond finansirao isplatu penzija sa 63,2% iz redovnih izvora, odnosno doprinosa, a ostatak 24,8% iz dotacija, odnosno poreza. Rashodi budžeta za penzijski sistem iznose oko 14% BDP, a vrednost budžetskih transfera prema penzijskom sistemu je bila 6% BDP. Situaciju dodatno povećanog budžetskog rashoda komplikuje budžetsko finansiranje, praktično siva ekonomija, jer prema nekim pokazateljima oko 35% radne snage radi u sivoj zoni, gde poslodavci ne prijavljuju plate zaposlenih ili prijavljuju minimalac a ostatak isplaćuju na ruke. Ne funkcionišu organi administracije koji po zakonu treba da iskorenjuju sivu ekonomiju. Time se na indirektan način stvaraju troškovi, plate činovnicima raznih inspekcija koji praktično ne rade posao na način na koji se to očekuje od njih, a izdvajanjem iz budžeta na teret poreskih obveznika za dopunu potrebnih sredstava za isplatu tekućih penzija. Šta je jedan od mogućih načinada se prevaziđe trenutna situacija, jer očigledno je daje ovakav koncept u Srbiji neodrživ. Po mišljenju SRS, postojeći sistem se nalazi u kratkoročnoj krizi koja se ispoljava u tom deficitarnom finansiranju, ali sa tendencijom da izazove krizu na dugi rok, koja je uslovljena, između ostalog, i tim demografskih razlozima. Pretpostavka konsolidacije fondova jeste smanjenje budžetskih transfera za pokriće deficita u fondovima koji koriste te transfere. Smanjenje ili potpuno isključenje budžetskih transfera u fondovima koji služe za pokriće deficita je moguće samo uz poboljšanje odnosa zavisnosti u fondovima, koji se deficitarno finansiraju. Redovnost isplata penzija u fondovima koji se delom finansiraju iz budžetskih aproprijacija je uslovljena i prilivom sredstava u budžet, a to znači, zavisnost korisnika prava od finansijske discipline svih poreskih obveznika. Ono što bi moglo da bude kao rešenje jeste, odnosno kao rešenje za jedan održivi razvoj jeste i kapitalizacija Republičkog fonda PIO. Šta bi zapravo značila kapitalizacije fonda. Po mišljenju SRS dovela bi do stvaranja jednog fonda PIO, po ugledu na fondove u razvijenim zemljama sa atributima investicionog fonda koji će biti sposoban da iz svojih sopstvenih sredstava vrši funkciju zbog koje je i osnovan,a to je, naravno, redovna isplata penzija svojim osiguranicima. Ingerencija države bi se svele na regulativnu i kontrolnu funkciju sa minimalnim intervencijama. Prvi preduslov da bi se to ostvarilo i fond uspešno funkcionisao kao investicioni, je upravo imovina kojom raspolaže, počev od nepokretnosti prava, hartija od vrednosti, akcija i slično. Investiciona politika ovako formiranog fonda, sudeći prema nekim iskustvima, bi morala biti strogo zakonski regulisana i predmet rigorozne kontrole od strane nadležnih državnih institucija. Takva aktiva fonda, dakle formirani kapital iz imovine bi se mogao investirati po strogo definisanim uslovima, a izbor investicionih alternativa u početnom periodu dok ne stasa tržište kapitala, o čemu sam govorio na početku, obuhvatao bi državne hartije od vrednosti različitog spektra ročnosti, dok klasični oblici investiranja ne bi bili dozvoljeni. Ovakav pristup investiranju bio bi siguran što se tiče rizika, ali bi u samom početku donosio manje prihode. U kasnijoj fazi razvoja tržišta kapitala verovatno bi se i proširio taj spektar investiranja u atraktivnije hartije od vrednosti sa većim prinosima. Na taj način PIO fond bi se delimično transformisao u institucionalni penzijski fond sa svim pravima i obavezama koje proističu iz Zakona o investicionim fondovima. Ta transformacija bi omogućila da se fond delimično i privatizuje, a deo potrebnih sredstava za isplatu tekućih penzija bi se i dalje obezbeđivao iz doprinosa, a deo sredstava iz kapitalizovane imovine, čime bi se smanjio direktan pritisakna budžet, sa tendencijom izgradnje održivog i efikasnog mehanizma finansiranja tekućih penzija. Ono što je nedvosmisleno jeste da je samo ekonomski održiv i fiskalno podnošljiv penzijski sistem u funkciji razvoja i da je tu, praktično, reč o jednom prvorazrednom nacionalnom interesu i da je državi Srbiji potreban takav sistem koji će biti prihvatljiv, dakle i sadašnjim i budućim generacijama, koji neće biti uslovljen nekakvim demografskim, već isključivo ekonomskim kretanjima. Konsolidacija javnih penzijskih fondova u Srbiji, indeksacija visine penzija sa rastom prosečne zarade, definisanje minimalne visine penzije, nisu dakle, samo pitanje jednokratnog i administrativnog pristupa, već i krucijalno pitanje ukupne reforme penzijskog sistema koje bi trebalo da ide u cilju smanjenja transfera iz budžeta i uvođenja sistema o kojem sam govorio. Dakle, ono što je problem, to je da ekonomske reforme, tranzicija u ovom trenutku najviše pogađaju penzionersku populaciju, sa tendencijom daljeg pogoršanja usled i makroekonomske nestabilnosti, ali i političke nestabilnosti, kao i najavljenih restriktivnih mera u oblasti javne potrošnje. Na taj način, izgleda da najstarija populacija i najteže podnosi teret tranzicije, pogotovo ako se ima u vidu ono što je i dogovoreno u razgovorima sa MMF, sa nekakvim analizama ekonomskih kretanja u narednoj, 2011. i 2012. godini, jasno je da je rešenje problema u kojem se nalazi penzijski sistem Srbije, u onome u čemu sam i govorio. Što se nas lično tiče, smatramo da bi tu reformu trebalo da sprovedu ljudi koji će imati u vidu barem neke od pokazatelja o kojima smo govorili. Smatramo da nije dobro da se reformom bave oni koji su na direktan ili indirektan način "zaslužni" za situaciju u kojoj se nalazi penzijski fond Srbije u ovom trenutku, a želja nam je da... (Predsednik: 20 minuta.) Završavam. ...kroz neke od napomena koje sam izneo, ukazali na jedan pravi put koji će, pre svega, omogućiti da i penzioneri žive životom dostojnim čoveka.
Da li još neko od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe Nova Srbija, LDP, DSS, Napred Srbijo i SRS. Dajem reč gospođi Zlati Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsednice, poštovana gospođo ministar, pre svega, objedinjavanjem tačaka dnevnog reda i zakona koji su nespojivi da se zajednički o njima raspravlja, pokazuje se jedan vrlo nonšalantan odnos Vlade u ovako ozbiljnom trenutku u Srbiji. Mislim da su penzioneri zaslužili da se bar o njima raspravlja kao o posebnoj tački dnevnog reda, da to ne bude samo koketiranje, bez obzira što su ovo dva člana koja nisu sudbinska za njih u ovom trenutku, jer njihova situacija ne da nije ružičasta, da nije globalnog zagrevanja, bojim se da bi oni ove zime bili prilično zamrznuti, ne samo penzije, nego i oni. Moram da postavim jedno pitanje, kada govorimo o penzionerima i penzijama - šta je sa onim dugom seljacima čije su penzije daleko manje nego najniža socijalna davanja, kad oni mogu tome da se nadaju ili ćemo ih zaista ostaviti kao građane drugog reda, potpuno marginalizovane u svim mogućim finansijskim transakcijama u ovom budžetu? Druga stvar o kojoj sam želela da govorim, to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodice sa decom. To je zakon u koji su unete neke izmene koje treba da reše neke probleme, koje u nekom ranijem zakonskom rešenju nisu bili zadovoljavajući. Međutim, ne mogu da odobrim obrazloženje gospođe ministar, koja je rekla da su motivi za donošenje ovog zakona da se podstakne rađanje, da se podstakne odgovorno roditeljstvo. Ako je nekom motiv za roditeljstvo socijalno davanje, onda zamislite kako će tužno rađanje i detinjstvo te dece biti. Dakle, to ne može da bude podsticaj toga, ali to treba da bude rešenje jednog ozbiljnog društvenog problema koji imamo i koji treba zaista da bude podrška porodici sa decom. Međutim, prava podrška porodici sa decom jeste zaposlen roditelj. To treba da bude prioritet ovog budžeta, to treba da bude prioritet Vlade i svih zakonskih rešenje i projekata koji dolaze pred ovaj parlament. Dakle, jedina prava i iskrena podrška porodici sa decom jeste da se porodici omogući da roditelji imaju posao, da taj posao bude uredno i što više plaćen, da roditelji mogu da ostvare pravo na krovom nad glavom svojoj deci, da deca imaju perspektivu svog obrazovanja i onda je to prava podrška države porodici sa decom. Država koja ima brojnu decu, ima svoju budućnost. Znamo da imamo ozbiljnih problema sa natalitetom, kao država. Nije to problem, nažalost, samo Srbije, to je problem mnogih društava, ali mi treba da se bavimo, u okviru svoje kuće, svojim problemom. Tu treba da se podstakne i odgovorno roditeljstvo i odgovorna država koja želi da ima budućnost i da se ne zadovoljavamo samo onim istraživanjima koja kažu da za 50 godina Srba neće biti. Dakle, to je ono što bi možda trebalo da se nasluti u nekom od ovih zakona. Međutim, ono što onemogućava pravo rešenje i pravi rezultat ovih zakona u životu, jeste ovaj budžet. Budžet je toliki koliki je, on nikada nije dovoljan. Ekonomisti traže različite nazive za budžet, kako bi ga krstili, pa kako bi se on lakše podneo, lakše bar od neke terapije, pa kažu: razvojni, reformski, socijalni ili restriktivni. Ništa od toga, a posmatrajući ga samo sa stanovišta građanina, nisam mogla da prepoznam, osim toga da je mali, skroman i da će verovatno biti još skromniji kada krene u realizaciju, ali sam prepoznala nekoliko članova o kojima je trebalo govoriti i o kojima se verovatno u subotu u načelnoj raspravi govorilo, gde Vlada poprilično ovim predlogom zakona o budžetu traži odrešene ruke za potrošnju, na svoj način i ovako skromnih sredstava. Budžet nije vlasništvo Vlade, nije dobit Vlade, Vlada nije firma, nadam se, za sada. Vlada nema pravo da ga troši kako ona zamišlja a da za to ne pita građane posredno preko ovog visokog doma, preko parlamenta. Budžet je vlasništvo građana Srbije i oni su ga dali samo na poverenje Vladi da njime odgovorno raspolaže. Iako Vlada traži da može da dobije ovim zakonom odrešene ruke, u članu 10, recimo, ili u članu 19. gde može da otpiše neka sredstva. Otkud joj pravo da otpisuje bilo kakva sredstva? Nisu to, kažem nije to dobiti Vlade to su sredstva građana. Ili u članu 26. da neki ministar može skoro privatno da raspolaže budžetom u nekom dogovoru sa nekim sekretarima mesnih zajednica ili bilo kojim delom budžeta, onda Vlada nema baš najbolju nameru prema građanima i onda se ovi socijalni motivi dovode u pitanje zato što neće biti sredstava da se porodici sa decom pomogne na pravi način. Biću samo toliko slobodna da kažem da sam na kraju izvela jedan zaključak iz svih tih mogućih naziva budžeta da će kao i prošlogodišnji, a revizija će nam, kada bude ovde na dnevnom redu, pokazati da li smo bili u pravu, ovaj zakon biti prilično, zakon o budžetu, očerupavajući. Biće to tužno, ali videćemo kako će krenuti njegova realizacija. Dakle, ono što jeste nedopustivo to je, kažem, rasprava šest tačaka dnevnog reda kao jedna. Kratko, brzo, skromno obrazloženo, neubedljivo, sa osećanjem i bojim se čak i sa pomalo stida, eto to mora da prođe, dolazi Nova godina, svi će se nešto zaboraviti, neće se o tome mnogo pričati, načelna rasprava o budžetu stavljena posle dva slobodna dana u subotu, kada neće moći građani baš da to tako gledaju, imaju oni subotom, znate, onih ličnih, porodičnih i ostalih obaveza. Iza svih ovih tačaka, gde i porodica sa decom zaslužuje, jer ipak je to najveći deo Srbije, da jedan dan se samo o tome raspravlja, da zajednički i mi iz opozicije i iz vladajuće stranke prenesemo stavove naših sredina, naših gradova, naših sugrađana koji su nas svojim glasačkim listićem obavezali i zadužili da sa ovog mesta govorimo u njihovo ime, da kažemo šta mislimo. Možda neke stvari i promenimo, možda zauzmemo neku drugačiju strategiju, možda pomognemo Vladi da se zaista okrene, ne samo deklarativno, nego čitavom jednom strategijom porodice sa decom, da učini Srbiju celu velikom porodicom sa puno dece. Ono što rekoh, to jeste naša budućnost. Bojim se da se u ovih pet tačaka prvih koje prethode važne toliko da se provuče ova šesta – Predlog zakona o zaduženju Republike Srbije kod Eurobanke EFG a.d. Beograd, koji je podnela Vlada, jer treba da se zadužimo još za 25 miliona dolara, tu istu decu kojoj nudimo ovu socijalnu pomoć, njih ćemo da zadužimo ili njihove roditelje, pa da vidimo kako će to da se odrazi. Dakle, mi u svakoj svojoj tački dnevnog reda ili bar u svakoj drugoj tački dnevnog reda donesemo poneko novo zaduženje. Bojim se da u traganju za srpskim brendom mi smo od dugovanja, dužništva i zaduživanja učinili jedan novi brend, kao što je uspelo da se preko medija napravi brend gladi i da sada mi gotovo transparentno pokazujemo, umesto da se toga stidimo i da to rešavamo što je brže moguće, skoro milion gladnih građana, 700.000 gladnih građana, i da stalno narodne kuhinje proglašavamo nečim što nam je nužno i neophodno. Setimo se da smo pre desetak godina u nekim drugim ratnim uslovima optuživali predsednika države kao glavnog krivca što postoje narodne kuhinje, sada smo mi to digli na neki pijedestal, gotovo ponosno. Prema tome, očekujemo zaista da se o ovako važnim temama kao što je porodica sa decom, kao što su penzioneri, seljaci penzioneri ili penzioneri na selu, zemljoradnici naši, paori zaslužuju posebnu tačku dnevnog reda, zaista jednom sedne i pita parlament šta oni trebaju, kako njima pomoći, kako da oni nađu svoje mesto u ovom budžetu, jer oni taj budžet jesu stvorili, a da im ne donesemo samo gotova rešenja u kojima ima uvek i dobrih rešenja i dobrih namera, a ima i nedostatnih rešenja. Možda oni znaju zaista bolje od svih u Vladi i bolje od svih nas šta je istinski problem, kako ga rešiti. Možda svima pomognu da se usmere i da ta Srbija sa decom bude bolja.
Gospođa Vesna Pešić ima reč, izvolite.
Poštovane kolege, poštovana gospođo Dragutinović, mislim da ste vi danas izrekli jednu zaista veliku istinu, a to je da je ovaj deficit budžeta strukturalni problem. Moram da vas podsetim da mi svake godine, bar ja već treći ili četvrti put učestvujem u tome, svaki put smo vam rekli da je i onaj trgovinski deficit, znači spoljašnji, kao i ovaj unutrašnji, fiskalni deficit, da su to stalno strukturalni deficiti. Sada vi izlazite sa tim, ranije smo to mi stalno govorili, a sada ste vi kazali. Kada kažete da je nešto strukturalno, objasniću vama, i građanima i kolegama šta to znači. To znači da se privredna logika ovde nije promenila od perioda maršala Josipa Broza Tita. Šta je ta logika? Ta logika je uvek ista kao kad staneš na vrh planine, kad ti dobro ide onda se spuštaš, ideš nizbrdo, lupaš kao onaj pijani milioner u kafani, ništa ne ostavljaš sa strane, trošiš više nego što imaš, to je ta logika. Pa onda ili idemo iz zajmova u zajmove, kao što ćemo sada da radimo, pa zajmimo. Sećate se kada je Tito umro 80. godine, ništa nije bilo. Sedeli smo u mraku, nema kafe, nema putera, nema ništa, ništa, ništa nije bilo jer su nas sustigli dugovi. Znači, jedno vreme smo sada išli prodajom, mi smo to stalno govorili, privatizacijom, gde se prodavalo u bescenje, ponekad više, ponekad manje. A šta je bilo? Vi sada u tom privatizacionom fondu nemate ni kinte. Gde su te pare? Znači, spust nizbrdo, trošili ste, ništa niste ostavili malo sa strane, pa kada se tamo zategne česma, tamo kod velikih, da mi imamo neku rezervu. Međutim, vi ste to sve spiskavali na razne načine i to je bila ta logika. Koliko vidim, vi uopšte nemate nameru da promenite tu logiku. Jer, vidite šta govori ovaj vaš budžet? Kada se pogleda, pa odmah prelazim na penzije, da ne bih promašila temu, vidite, kada pogledamo ovaj vaš budžet sa prihodne strane je jedan sirotinjski budžet, to je veoma mali budžet. Pogledajte koliki je budžet u Hrvatskoj, duplo veći nego u Srbiji, a Srbija duplo veća nego Hrvatska. To su mali budžeti, to nije ništa. Kada vi vidite koliko toga odlazi na penzije, pa to upravo govori o tome koliko smo mi jedna velika sirotinja, to upravo svedoči da vi morate da pokrivate, šta to znači, privreda nam je ovolicka, eto kao jedan nokat. Kako ta privreda može to da pokrije, te penzije? Naravno da ne može da se pokrije, jer logika je ta – koliko je velika zaposlenost, penzioni fondovi su protočni bojleri, oni koji rade uplaćuju i od toga se isplaćuju penzije. Budući da je ta privreda ovoliko mala, vidi se po vašim prihodima, onda naravno da nema iz čega da se isplaćuju penzije. Ali, vi nama ne pokazujete kako će taj strukturni problem da se reši u budućnosti, nemamo ideju. Vaš premijer, ono što mene posebno potresa, taj optimizam koji se tu prodaje je jedan uvredljivi optimizam. Kada mi kažemo šta rade ti ministri, šta će nam tolika ministarstva, hajde da tu nešto krešemo, niste to prihvatili. On kaže – neću da menjam tim koji pobeđuje. Pa, gde ste pobedili, dajte jedan primer gde taj tim pobeđuje. Ili kada kaže – u idućoj godini, 2011, biće 3% rasta, odmah će sve da odmrzava, penzije i plate. Pa, kakve su to izjave? Da bi tu došlo do bilo čega mi moramo, kao što vi znate, ne treba vas kao ekonomistu to da učim, da bez bar 6% rasta mi ne možemo da se vozamo. Nema vožnje bez toga. Vi ćete ove penzionere na kraju da skinete sa tog budžeta ili da ostavite da crkavaju od gladi, kao što ćete verovatno morati da uradite na kraju, a rast zaposlenosti neće to da prati. Morate bar da povećate to, a nema tog plana. To je suština tog pitanja, a onda kada kažem da se širi optimizam, da ministri dobro rade; ne rade dobro, reći ću vam zbog čega. Zato što ovo o čemu vi govorite danas, kada je reč o reformi penzionog sistema, pošto ta reforma ne može da bude mnogo radikalna, ako već govorimo da ona zavisi od zaposlenosti, privrednog rasta, a ideje, plana oko toga nikako nema, mogu da vam kažem da je i politika bila potpuno neadekvatna. Prvo, zašto ste ostavili taj beneficirani staž? Da li je to toliko teško da se menja? S kime vi to treba da pričate? Recimo, čujem, imate u vojsci generale, konju repda iščupaju i svaki čas idu u penziju. Čujem za generala Ponoša, mlad čovek, 40 godina ima, kaže – penzije kod nas su vrlo često politička kategorija, udbaši, generali, čim padnu u nemilost teraju u penziju, a to su velike penzije. Imate penzije kao političku kategoriju. Ko se zameri vlastima teraju ga u penziju, naročito u takvim državnim službama, pravac u penziju. Drugo, imali ste korumptivno penzionisanje. Evo, molim vas, neću ništa protiv žene da kažem, a Danica Drašković je 30 godina penzioner. Šta joj fali? Konju rep da iščupa i dan-danas. Vi ste invalidske penzionere … koliko ih ima? Da li ste videli da su Italijani pronašli da navodno invalid koji je slep, ali nije slep, vozi autobus. Imali ste i tu kategoriju – korumptivnu…
Gospođo Pešić, izvinjavam se, zamolila bih da ipak kategoriju i personalno usmerenje vaših ličnih stavova, a koja imaju izvesnu pejorativnost, zadržite za sebe. Zamolila bih da gospođu Danicu Drašković ne pominjete u ovoj konotaciji, nije u redu.
Izvinite, nisam htela da vređam, nego sam samo htela …
Moraćete ponovo da se prijavite, izvinite, mada beležimo vreme.
Apsolutno nije bila reč o tome, samo sam navela primere koje znamo iz javnosti, ali koliko je toga bilo da uopšte ne znamo. Koristila se penzija … Na kraju da kažem, koristi se penzija i kod neuspešnih privatizacija. Gde god je trebalo, zatvarali ste i terali ljude u penziju, sa onim otpremninama ljudi mlade odlaze. To ste mogli, da ste bili vredni, da su ministarstva radila kako treba, mogli ste te neke bar stvari koje mogu da se poprave, ako ne znamo kako ćemo doći do rasta, to nam je velika enigma i ne znamo, niti o tome razmišljamo, niti znamo, ali ove nekakve stvari koje sam sada pomenula, to smo mogli da ispravimo. Šta je beneficirani staž? Mogli smo da vidimo kolikoima korumptivnih penzionera, mogli smo da vidimo i druge neke stvari i ukinemo političke penzije, i da obustavimo da se više rešavaju pitanja propalih preduzeća, tako ćete ljude da terate u penzije. To je deo politike koja se vodila. Ta politika je do sada mogla da bude popravljena. Kakav ste razlog imali do sada da tu politiku ne popravite? Ako ne možemo ovo nešto odmah da popravimo, a ovo smo mogli da popravimo… Još nešto da vam kažem, i to je treća stvar. Kada je reč o penzijama, vlada haos. Ne samo da je ovo bila jedna politika, nego sada govorim o haotičnom stanju, koje nema nikakvog razloga da postoji. Zašto je nekad postojao SDK? Zato što nisu mogle nigde da se isplate penzije, odnosno plate, ako se ne uplate doprinosi. Sada imamo ljude na onim železničkim prugama koji stoje tamo, kojima se ne uplaćuje zdravstveno. Javna preduzeća, molim vas, ne uplaćuju u fondove. Onikaišare, pa smo imali takve slučajeve, onda neće da nam daju informacije u javnosti da ne plaćaju penzije ljudima. Nije problem samo sa penzionerima. Verujte mi, svi moji mlađi, naša deca, što se kaže druga generacija, koji imaju 30, 40 godina, niko nema penzije. Šta će sa njima da bude? Rade, ali niko neće da ih zapošljava. Nemaju staž, a imaju po 40 i 45 godina. Šta će sa njima da bude jednog dana? Naravno, kao treći haos koji niste uspeli da rešite, to je siva ekonomija. Imamo mnogo haosa koje niste uspeli da rešite. Ni dan-danas ne znam šta ste isplanirali, kako da se puni taj budžet, onima da se doprinosi moraju plaćati, to smo bar nekada znali, kakav god da je sistem bio, ali doprinosi su morali da se plaćaju. Vi tu imate haos, neplaćanje doprinosa, niti kontrolišete ova privatna preduzeća, niti kontrolišete javna preduzeća. Kad pogledamo, vi ćete verovatno morati da idete na taj sistem, da skinete sa budžeta penzije, ali to neće pratiti zaposlenost, da možete da prebacite na penzioni fond i onda šta će biti, biće verovatno to da će penzije ubuduće pasti na mnogo niže grane i verovatno nemate hrabrosti da sada to kažete. Ako budete skidali iz budžeta, što bi bilo logično, morate da nam pokažete, a to ćete sigurno uraditi, to ste se dogovorili sa MMF, da nam pokažete kako će ovo drugo, privredni rast da počne da se dešava. Koliko vidim, Vlada čeka da malo ublaži ova kriza i odmah krene ono skijanje ponovo, na vrh, teraj dalje, spuštaj se nizbrdo, nećemo ništa da menjamo. Ne vidi se duh koji provejava u toj „pobedničkoj ekipi“, kako misli da kad se spusti kaže – evo, ovo smo uradili i ovo smo sredili. Nema razloga da bilo kakve strukturne reforme odlažete. Mogli smo i danas da ih imamo i mogli smo već da ih uključimo za budžetu za 2010. godinu, da smo sedeli, da su ministri vredno radili. Oni nisu dovoljno radili i onda stalno odlažemo te strukturne promene, čekamo da kriza prođe i da nastavimo po strom. Htela bih na kraju još ovo da kažem, kada je reč o malim akcionarima. Slažem se sa nekim prethodnicima da se, kad je reč o malim akcionarima, zaista krši Ustav zato što tu postoji neko preferiranje svojina, koje je zaista neprihvatljivo. Svako ko je držač bilo kakve svojine, drži neku svojinu, nema nikakvog načina više da otimate privatnu svojinu. Da li je ona velika ili mala, nije na nama da to radite. To je nešto što smo zaista imali više problema i kod „Jugoremedije“ i u nizu tih, da se malim akcionarima otima, a to su mahom radnici. To je vaša socijalna odgovorna vlada da otimate radnicima i građanima to malo akcija koje su dobili i to treba da im se otme. Kao što vidite, nema socijalno odgovorne vlade. Ovaj sirotinjski budžet da se pokrije ono što mora da se pokrije. Nažalost, ne vidi se kako će ikada ovaj budžet imati jedan normalan prihod, da bude normalan budžet i da taj rashod ne bude veći. Da vas pitam, poslednje, kad planirate, što smo tražili ranije, kada smo imali one silne privatizacije, kada planirate suficit? Da li ima plana, da li imamo fiskalni suficit u budžetu ili nema plana za fiskalni suficit? Tek onog dana kada budemo imali suficit, onda smo mi rešili i počeli da izlazimo iz tih strukturnih problema, ali za sada ne vidim da se to uopšte dešava. Nije reč o tome da se neko zavađa s penzionerima. Ja sam, na kraju krajeva, u penziji već, nema razloga o tome da se govori, nego se govori o tome da se ne rešavaju strukturna pitanjatako kako se nikad u stvari nisu ni rešavala. Molim vas da prekinete sa tom praksom i da počnete da razmišljate ne samo kako ste skockali sve za ovu godinu, nego da pokažete i sledeću godinu i da pokažete realne pokazatelje kako će dalje da izgleda život u ovoj zemlji. Verujte, građani su jako uznemireni ovim načinom da nam se pokaže ovolicno parče, a prekosutrašta – potop. Nema načina, ako se budete ovim tempom zaduživali, kao što je radio Tito, mi ćemo kao 1980. godine kada je on umro, ne daj bože da neko umre, ostati bez struje, bez ičega, bez toalet papira, bez kafe i tako će izgledati život u ovoj zemlji. Nikakvom optimizmu nema mesta, nego je reč o tome nego da zasučete rukave, da smanjite ministarstva, da se uzmete u glavu i sve ono što smo se davili sa onim službenicima ovde, administrativnim, što smo stanjivali broj, sada vidimo da povećavate taj broj… Vaša reforma državne administracije kao ključni faktor razvoja, tu ste pukli, ništa niste uradili. Što smo one zakone donosili, što smo se maltretirali sa silnim zakonima, kada uvećavate administraciju? Očigledno da hoćete da otpustite tamo neke ljude koji vam ne odgovaraju, a da primite druge. Kaže – giljotina zakona donosi 200 miliona u budžetu, ali smo uveli 1000 novih. Prema tome, niste ni to giljotinirali. Molim vas da ovakav, sa jedne strane sirotinjski, a sa druge strane rasipnički deo date da se to uskladi, pa da se živi prema nekakvom guberu kakav postoji, ali to onda mora da važi za sve i moraju svi da zasuku rukave i da te reforme i strukturna pitanja ne ostave stalno za sutra i za prekosutra i da stalno govorimo na istu temu.
Gospodin Miroslav Petković ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospođo Dragutinović, dame i gospodo narodni poslanici, vaša ekselencijo, poslanici PUPS-a, budžet za 2009. godinu i rebalans tog budžeta su pokazali šta je i kolika je cena vladajuće koalicije. Ta cena je vrlo visoka i nju su platili svi građani Republike Srbije. Siguran sam da ste i tada bili svesni da se projektovani prihodi neće ostvariti, kao što ste bili sigurni da ćete potrošiti više nego što ste predvideli. Kada ste obrazlagali budžet za 2009. godinu, jasno smo vam rekli da je nemoguće istovremeno povećati penzije i ulagati u infrastrukturu. Tada nam niste verovali i sada ste svesni da ste pogrešili. Tada ste govorili da se izuzetno u 2009. godine penzije i naknade neće usklađivati, već će se isplaćivati iznosi od oktobra 2008. godine. Rebalansom iz aprila izdaci za penzije su povećani sa 189,3 milijarde dinara na 213,2 milijarde dinara. Penzije su zamrznute u tom trenutku i iznosile su 65% prosečne plate. Tada je za penzije imalo novca, a za studente nije imalo novca. Podsećam vas da je i tada DSS podnela zakon o visokom obrazovanju, koji vi nikad niste stavili na dnevni red. I sa krizom i bez nje, izdaci za penzije u Srbiji mereni u procentima bruto društvenog proizvoda su mnogo veći nego u drugim zemljama u regionu, jer država najviše sredstava odvaja upravo za te penzije. Takozvani sistem međugeneracijske solidarnosti, odnosno prvi stub, podrazumeva da se uplatom penzijskih doprinosa zaposlenih finansiraju tekuće penzije za čije je normalno funkcionisanje neophodno da odnos između zaposlenih i penzionera bude 3,5 : 1. Da vas podsetim da je u Srbiji taj odnos poslednji put bio primenjen 1981. godine. Sada u Srbiji imamo manje od dva miliona zaposlenih, a milion i 600 hiljada penzionera. Predviđanja su da će u 2010. godini broj penzionera porasti negde za 2%. Gde smo danas, 14. decembra 2009. godine? Podsećam vas, gospođo Dragutinović, da je sutra divan dan, 15. decembar, i to što su stranke vladajuće koalicije prekršila svoja predizborna obećanja ne mogu da opravdam i da shvatim da su vas naterali da ponovo kršite Zakon o budžetskom sistemu, jer Vladi niste dostavili predlog budžeta 15. oktobra, Vlada nije dostavila predlog budžeta 1. novembra, a očigledno je da budžet neće biti izglasan sutra, 15. decembra, kako to zakon predviđa. Predlogom ovog zakona se ukida pravo na dva godišnja usklađivanja penzija u 2010. godini i predviđa se da penzije ne porastu ni za jedan dinar još godinu dana. Zašto? Zato što su vanredno povećane u oktobru 2008. godine za 10%. Tada smo vam govorili da je to neodrživo i da će posledica pakovanja nakaradne većine uSkupštini upravo na svojoj koži najbolje osetiti milion i 600 hiljada penzionare. Kako? Ništa nema od povećanja penzija do 1. aprila 2011. godine. U ovom trenutku prosečna penzija iznosi 21.000 dinara. Prosečna poljoprivredna penzija iznosi 8.000 dinara. Prema podacima iz juna, koje sam pronašao, 51 penzioner u ovoj zemlji prima penziju veću od 103.000 dinara, ali ono što je najtužnije jeste što stotine hiljada penzionera primaju penziju manju od 11.000 dinara. Penzije će ostati iste i u narednoj godini. Evo je od 2008. godine, kada je bio 78 dinara, porastao na 96 dinara. Kada tu dodamo stopu inflacije i najavljeno poskupljenje struje, koje očekuje sve građane, pa i penzionere, od 1. januara 2010. godine, u iznosu od 10%, jasno govori, kada penzioneri budu dobili ček za penziju šta će moći da urade sa tim novcem. Poslanik PUPS-a gospodin Perić je u subotu rekao da ta partija upravo sada insistira na reformi penzijskog sistema i na donošenju novog zakona. Gospođo Dragutinović, rekli ste da je potrebno doneti zakone koji će smanjiti priliv novih penzionera, ali kada. Za dve nedelje će biti srećna Nova godina, u holu Doma Narodne skupštine imaćemo jelku od 10 metara i gudački orkestar. Ova koalicija je bila na vlasti 2008. godine i 2009. godine, i sada ulazi u treću godinu, u 2010. godinu, a rezultati su da se država raspada, a vi ćete za Novu godinu da gudite. Najavljujete novi zakon, a za sve ove godine na papiru nemamo ni prednacrt tog zakona. Postoje neke tri radne grupe koje rade na tri različite oblasti i rezultati su nula, kao što će i biti povećanje penzije u narednoj godini. Podsećam vas da je uslov PUPS da uđe u vladajuću koaliciju bio povećanje penzija za 10%, uvećanje penzijskog fonda. To povećanje je bilo predviđeno linearno, prema svim penzionerima. Znači, i onaj ko ima 103.000, koji će povećati svoju penziju za 10.000 i onaj mučenik ko ima 11.000 i kome će se penzija uvećati za samo hiljadu dinara. Znamo da se za penzije izdvaja 15% BDP. Matematika je jasna. Od 30 milijardi, 15% iznosi 4,5 milijarde evra. Deset posto od 4,5 milijarde jeste 450 miliona evra. Malo li je na ovu krizu. Neki od vas su nakon toga došli u Skupštinu, vaš predsednik koji se kleo u svoju sedu glavu da će zaštiti penzionere, otišao u Vladu, a 1.300 vaših aktivista ste smestili u upravne odbore i sada ćutite jer je kriza i ne može ništa da se pomogne. Sada kažete da je budžet koji ste predložili razvojni. Razvoj koji će više od 30% prihoda odvojiti upravo za subvencionisanje penzijskog sistema u kome su, kako smo čuli, neka sredstva sakrivena po drugim ministarstvima. Da građani ne bi pogrešno razumeli, ovo nije atak na penzionere, ni na one koji su glasali za PUPS, ni za veći broj koji je glasao za DS. Moji roditelji su penzioneri, rođaci, moje komšije. Biću slobodan da kažem da svim penzionerima želim da što duže primaju penziju, bez obzira koliki je njen iznos. Ovo su samo činjenice koje govore o nesposobnoj vlasti. Ako je ovo socijalno odgovorna Vlada, gde je danas premijer da nam objasni zašto je ovakva situacija? Kada smo raspravljali o rebalansu budžeta, predsednik Vlade, gospodin Cvetković je bio na letovanju, sada je verovatno na skijanju. Ovo je kritika onih koji se tobože zalažu za interese penzionera, a na vreme smo vam govorili i ukazivali kakve lomove u društvu ova vaša odluka može da proizvede. Da li ste im ovo obećali? Naravno da niste. Ali, niko nije pominjao ni suze ni znoj. Da li znate šta jedino može da vas spase, ali kratkoročno? Novi izbori, tada će ponovo krenuti lažna obećanja i plate i penzija i subvencija i nova radna mesta. Izgleda da ću imati problem u idućoj godini, pošto će se napraviti silni autoputevi kojim putem da idem za Čačak, mogu da napadam Kruševac, blago meni, a možda i naftu pronađete u međuvremenu. Poruka za mlade ljude, studente i svršene akademce - vas nema u predlogu budžeta. U hiljadu strana, u dva kilograma papira nigde nema novih radnih mesta. Ovde je predviđeno milion 823 hiljade zaposlenih, koliko je bilo u ovoj godini, prema projekciji, da bude i u narednoj godini. Ni jedno jedino novo radno mesto, a kamoli novih 200.000. Plašim se da nakon 18. decembra, kada budu bile ukinute vize i kada reke mladih ljudi krenu napolje iz ove zemlje zato što ovde ne vide budućnost sa ovako nesposobnom Vladom, da neće imati ko da ostane u Srbiji da ugasi svetlo.
Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u okviru zajedničkog načelnog pretresa baziraću se na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom i na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu. Kao što je svima poznato, Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom donet je 2. aprila 2002. godine, a 2005. godine je doživeo prve izmene i dopune i kao takav, važeći od 1. januara 2006. godine, evo ovih dana doživljava svoju drugu izmenu kroz novih 13 članova u predlogu novih izmena i dopuna ili novih 13 članova ovog zakona. Zakon sam po sebi predstavlja deo sistema društvene brige o deci i porodici u oblasti finansiranja i finansijske podrške porodici sa decom. On ne predstavlja samo deo socijalne politike, već polazeći od demografskih potreba istovremeno predstavlja i važan instrument populacione politike. Zakon jasno definiše dva neposredna cilja i to prvi - ublažavanje nejednakosti u životnom standardu porodica sa decom koje pripadaju različitim materijalnim stratovima i smanjivanje troškova roditeljstva. Visoku stopu nataliteta na prostoru Srbije ne beleži skoro nijedna opština u Srbiji. Nažalost, skoro da je sasvim drugačije i predloženim načinom, govorim o zakonu koji je usvojen 2002. godine, podržava se koncept ljudskih prava i jednakost položaja svih građana na celoj teritoriji RS i to je dosta dobra stvar zakona iz 2002. godine. Zakonom su definisana sledeća prava na finansijsku podršku porodica sa decom, i to u smislu naknade za vreme porodiljskog odsustva, odsustva sa rada radi nege ili posebne nege deteta, prava na roditeljski dodatak, prava na dečiji dodatak i naknadu boravka u predškolskoj ustanovi za decu bez roditeljskog staranja i za decu ometenu u razvoju, kao i regresiranje troškova boravka u predškolskoj ustanovi dece iz materijalno ugrožene porodice. U svim oblastima života neophodno je i preko potrebno poštovati svetske standarde. Nažalost, mi nismo zemlja sa visokim natalitetom i zato je zanimljivo zašto poštujemo preporuku Svetske zdravstvene organizacije, koja glasi da je maksimalan broj dece u porodici do četiri i u toj meri RS je ispoštovala tu preporuku, tako da je postojeći Zakon o finansijskoj podršci porodicama sa decom ugradila i preporuku odredbe i prava koja se odnose samo na porodicu sa maksimalno četvoro dece. Pogledom na tu činjenicu sve porodice sa većim brojem dece su, automatski i deca rođena posle četvrtog, diskriminisane, jer za decu posle četvrtog, izuzev, kako to zakon navodi, ako je posle trećeg deteta usledilo rađanje blizanaca ili više dece, ovaj zakon i članovi ovog zakona u smislu određenih finansijskih nadoknada zaista su diskriminatorski i to je glavna primedba SNS. Čudi nas zašto se povodom ovog pitanja nije oglasio Republički zaštitnik prava deteta. Da postoji različita praksa u svetu, govore primeri za različite upotrebe, visinu i nadoknadu za dečiji dodatak, recimo u Austriji, Bugarskoj, Danskoj, Rusiji, Sloveniji i Španiji, gde dečiji dodatak ne zavisi od reda rađanja deca i recimo primeri u Belgiji, Francuskoj, Grčkoj, Poljskoj, Finskoj gde dečiji dodatak raste sa redom rađanja dece. Potrebno je naglasiti da mere finansijske podrške porodici neće doneti željene rezultate sve dok se ne ukinu trendovi diskriminacije u oblasti zapošljavanja i rada. Ovde prvenstveno mislim na žene. Prisutan je i novi trend političkog zapošljavanja, gde ako niste bliski određenoj političkoj grupaciji, odnosno stranci ne možete dobiti nikakvo radno mesto. Zatim, razlike u plaćenosti između ženskog i muškog rada. Poseban problem je što se slučajevi diskriminacije teško mogu dokazati. Redak je primer da su žalbe upućene resornom ministarstvu. Moram istaći još jedan primer diskriminacije kroz oblik pomoći, odnosno programa finansiranja vantelesne oplodnje. S obzirom da se mnogi parovi isključuju iz procesa programa finansijske nadoknade, s obzirom da posle datuma povezivanja pređu starosnu granicu, a ovde se ne uzima u obzir datum prijema podneska za ovakvu vrstu pomoći i vezano za ovu stvar neophodno je izmeniti starosnu granicu, koja u ovom slučaju glasi 35 godina na najmanje 38 godina ili 40 godina, jer praksa u Srbiji o tome kada se stupa u brak govori u korist zadnjeg argumenta. Ne može se reći da prvobitni Zakon o finansijskoj pomoći porodici sa decom i neke dopune nisu donele pozitivne promene, ali smatramo da su neophodne i dodatne izmene, ne samo zato što je ovim izmenama i dopunama planirano, u interesu kvalitetnog sužavanja strategije smanjenja bele kuge u Srbiji, pa s obzirom na tu strategiju je potrebno usaglasiti odredbe ovog zakona. Šta se još dešava u praksi? Opštinske službe, znamo i sami, vrlo su neažurne, spore ponekad. Ne kažu vam ništa. Ponekad vam ne kažu najbitnije stvari i tako se dešava da u lancu informacija uvek nedostaje informacija koja će vas dovesti na pravi put. Najveći problem, ne daj bože ako neki zakon kao ovaj doživi izmene i dopune, ako se promeni da porodice koje nisu u mogućnosti da koriste internet zaista su u hendikepu, s obzirom na informaciju u oblasti promena i izmena određenih zakona. Ista situacija dešava se i u domovima zdravlja, bolnicama, a i u opštinskim upravama, gde morate da vučete službenike za rukave, a uz sve to držite bebu u rukama i potrebna vam je neka informacija. Problem oko skraćivanja roka za predaju dokumentacije sa 12 na tri meseca je posebno bitan problem i mislimo da je zaista rok koji ste predložili u izmenama i dopunama ovog zakona takođe kratak. To ćemo u obrazloženju amandmana koji smo podneli iskomentarisati i nadam se da ćete prihvatiti ove amandmane na tu oblast, jer taj problem dotiče veoma veliki broj porodica iz prostog razloga što šest meseci nije sasvim dovoljno, pogotovo za porodice koje imaju novorođeno dete, koje recimo ima određene zdravstvene probleme i posle rođenja zadrži se duži period u bolnici. Nemoguće je za zakonom predloženi period od tri meseca, a vašim izmenama i dopunama šest meseci, prikupiti neophodna dokumentacija, a znamo da se bez otpusne liste iz bolnica, odnosno domovi zdravlja ne mogu izvaditi ni izvodi iz matične knjige rođenih, s obzirom na taj dokument, svi ostali dokumenti se podnose da bi se program finansijske nadoknade i ostvario. Ovo se posebno odnosi na roditeljski dodatak, jer neblagovremena predaja dokumentacije u zakonski predviđenom roku znači gubljenje prava na nadoknadu tj. na roditeljski dodatak. Navešću još deo primera. Verovatno je deo od vas, da je tu ministar za rad i socijalnu politiku verovatno bi znao o čemu pričam, upućeno u deo fondacije "Milivoje Mića - Mandić" sada fondacija "Stara Raška" koja zaista ima niz pozitivnih akcija na prostoru Sandžaka, tj. Stare Raške, i po pitanju muslimanskog stanovništva i srpskog stanovništva, i zahvaljujući akcijama te fondacije i njenog predsednika gospodina Vučićevića, u opštinama Prijepolje, Sjenica, Nova Varoš je u zadnje dve godine sklopljeno preko stotinu brakova između Srba i Albanki koje nemaju srpsko državljanstvo. Zbog zakonskog slepila ove porodice ostaju uskraćene za roditeljski dodatak. Za prvo dete, moram da napomenem ove cifre zbog javnosti, 26.663 dinara, za drugo dete 104.266 dinara, treće dete 187.670 dinara i četvrto dete 250.224 dinara. Taj novac u Srbiji, a morate priznati pogotovo u takvoj zabiti, izvinjavam se na ovim rečima, kao što je Pešter znači veoma veliko bogatstvo. Jedan primer, recimo, da u selu Budževo na Pešterskoj visoravni pod istim krovom žive dvojica braće koji su oženjeni Albankama iz okoline Skadra i oni odgajaju četvoro dece u surovim uslovima na siromašnom i zabitom Pešteru. Možete zamisliti za koliko je novca uskraćena ova porodica, radi se o porodici Matović, a govorimo o strategiji smanjenja bele kuge i borimo se protiv togada nam sela ne budu zatvorena. Zaista, morate priznati da nema komentara na ovakve stvari. Radi se o deci koja automatski postaju srpski državljani, ali majke to nisu, što je neophodno da bi se zakonski steklo pravo na roditeljski dodatak. Zakon predviđa da roditeljski dodatak ostvaruje majka deteta, ali je najbitniji uslov da je ona državljanka Srbije, a što je vezano za preko stotinak porodica na ovom području, a i u drugim slučajevima u Srbiji nije slučaj. Ovo je još jedan od primera da, nažalost, zakone koje predlažemo i zakoni koje usvajamo ovde u ovom cenjenom domu zaista ne prati život na području Republike Srbije. Deca čije majke nemaju naše državljanstvo lišena su prava koja imaju svi ostali mališani. Ni žene poput albanskih nevesta nisu u boljoj situaciji. Kako bi dobile državljanstvo Srbije, moraju najmanje tri godine da provedu u bračnoj zajednici sa državljaninom Republike Srbije. Zašto se država i svi zakoni ovako diskriminatorski ponašaju prema građanima Srbije? Zašto je, recimo, u nekom drugom slučaju bila dovoljna procena ministra unutrašnjih poslova, gospodina Dačića, da Adrijana Lima kaže – da Marku Jariću i da s obzirom na tu situaciju i da s obzirom da ona ne živi u Srbiji, mi zaista nemamo ništa protiv toga da ne bi bilo pogrešno shvaćeno, dobije po ubrzanoj proceduri srpsko državljanstvo, a majke srpske dece na Pešteru i u drugim krajevima Srbije bivaju sporne. Za ostvarivanje prava na dečiji dodatak neophodno je prikupiti 12 bitnih dokumenata i sada zaista ne bih želeo da iznosim koji su to formulari, jer bi to potrajalo. Ako je potrebno pokazati i dokazati poseban status deteta, neophodno je prikupiti, pored ovih 12 još četiri do sedam papira. Svi ti papiri, zahtevi, obrasci, potvrde, dokazi u svom najvećem delu moraju da se plate. Ova procedura košta. Zar mislite da ovo zaista nije previše, s obzirom na strategiju protiv bele kuge u Srbiji i s obzirom na zaista jedan veoma dugačak proces i na situaciju da je na period od tri odnosno šest meseci vrlo kratak za skupljanje ove dokumentacije. Najbitniji vid diskriminacije po pitanju dečijih dodataka je da se on ostvaruje na prvih četvoro dece. Na kraju, kada posle silnih troškova, napora i neažurnosti opštinske uprave po domovima zdravlja i bolnicama pretrpite sve ove situacije, uspete da prikupite svu potrebnu dokumentaciju i da uradite sve ovo o čemu smo pričali, taj novac koji je u vidu dečijeg dodatka stigne sa, nažalost, velikim kašnjenjem, velikim vremenskim rokovima kašnjenja, nije, a to morate da znate i verovatno vodite računa o tome, a da dovoljno vodite računa ne bi dozvolili ovakvu situaciju, nije dovoljan jednom detetu za sok i užinu za mesec dana. Tu ne pričam o knjigama, garderobi ili čak o situaciji da jedan od ministara kaže da je u Srbiji previše đaka prvaka i da se ne može obezbediti dovoljan broj besplatnih knjiga za sve njih. Toliko o strategiji protiv bele kuge u Republici Srbiji. Ovde ne smemo zaboraviti cenzus koji je verovatno nizak za ostvarivanje prava na dečiji dodatak. Sada bih se bazirao na izmene i dopune Zakona o javnom dugu. Svima je poznato i to je opšte poznato da su javne finansije u Srbiji u potpunom haosu. DRI ovih dana je ustanovila veoma brojne nedostatke i nepravilnosti kršeći prvu pravu kontrolu trošenja novca iz državne kase. Najveći broj nepravilnosti je upravo zbog nepoštovanja Zakona o javnim nabavkama. Revizija je, kao što je ovih dana ovde isticano, obuhvatila 27% budžetskih sredstava i izvršena je u 14 ministarstava, tri uprave i direkcije za imovinu, a skoro kod svih su evidentirane neispravnosti u trošenju budžetskih sredstava koje su trošile pare građana Republike Srbije. Najveći problemi u javnim finansijama su ti što ne postoji popis državne imovine, ne vodi se evidencija o donacijama, niti o realizaciji tih donacija. To vam je revizor rekao, gospođo ministre, tako da ne vidim razlog zašto klimate glavom? Krši se Zakon u oblasti kratkoročnih potraživanja i obaveza. Zatim, skoro i da ne postoji interna kontrola i revizija ili, kad postoji, ona se ne vrši u skladu sa zakonom, kao i situacija da se ne vodi glavna knjiga Trezora, u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu. Moramo podsetiti na situaciju da je državna imovina prvi put uknjižena i iskazana u budžetu za 2005. godinu. Od tada, nažalost, pa naovamo, samo se vrše korektivne izmene vrednosti te imovine u periodu od 2005. do 2009. godine. Naplaćeni prihodi, kao što smo i pre neki dan čuli ovde u izlaganjima, od strane odnosno po osnovu dividendi su u 2008. godini samo 748 miliona dinara. Ali, to su samo uplaćene dividende a ne naplaćene dividende, jer se država odrekla prava na naplaćivanje dividendi. Državna revizorska institucija ustanovila je da je ukupan javni dug Srbije 31. decembra 2008. godine 715,7 milijardi dinara. On je podeljen na dugoročne i kratkoročne obaveze. Doista, dugoročne obaveze u mnogo većem kontekstu i mnogo većem iznosu u odnosu na ukupan dug, a one, kao takve, podeljene na domaće obaveze i ostale, odnosno obaveze prema inostranstvu. Moram podsetiti da su domaće obaveze skoro 279 milijardi dinara, od čega su krediti od domaćinstava u iznosu od 95% ovih sredstava, hartije od vrednosti 10,7 milijardi i krediti od domaćih banaka 7,2 milijarde dinara. Moram napomenuti da je najveći procenat u odnosu na kredite domaćinstava vezan za deviznu štednju, tj. staru deviznu štednju i iznosi oko 260 milijardi dinara. Međutim, obaveze prema inostranstvu su u iznosu od skoro 436 milijardi dinara i to po stavkama podeljene na kredite stranih vlada, u iznosu od 151,6 milijardi, od čega je najveći procenat Pariskom klubu, i to oko 149 milijardi dinara; zatim, obaveze prema multilateralnim institucijama, prvenstveno Međunarodnom udruženju za razvoj, 192 milijarde; zatim, stranim bankama u iznosu od skoro 68 milijardi dinara i ostalim stranim kreditorima u iznosu nešto većem od 24 milijardi dinara, tako da u domenu dugoročnih obaveza dolazimo do cifre od 714,3 milijarde dinara i kratkoročnih obaveza od 1,4 milijarde dinara, tako da ukupan javni dug Srbije za 2008. godinu iznosi, kao što sam već i rekao, 715,7 milijardi dinara. Moramo podsetiti da je država davala pare javnim preduzećima, ministarstvima i odbrambenoj industriji, ali nijedna od pozajmica nisu, recimo, železnicama, „Zastava oružju“, „Slobodi“, „Prvom partizanu“, „Prvoj iskri Barič“, itd, nije vraćena na vreme. Radi se, moram napomenuti, o milionskim ciframa. Zaista je zabrinjavajuća situacija da te cifre, odnosno iznosi, nisu vraćeni u zakonskom roku. Interesantno je napomenuti da nijedan dinar nisu vratili ni oni koji su pare pozajmili od fonda u koji se slivaju pare od sredstava za privatizaciju. Radi se o dugu od samo 15 milijardi dinara, od čega najviše duguju javna preduzeća – 7,8 milijardi dinara i korisnici budžetskih sredstava – 5,8 milijardi dinara. U ovim slučajevima, skoro da ne postoje, u stvari i ne postoje, nikakvi rokovi za vraćanje novca, pa se verovatno zbog toga pare i ne vraćaju. Neki od starih dužnika našli su za shodno, a i vi, da im date i nove kredite. S druge strane, ukupna kratkoročna potraživanja Srbije iznose oko 31,7 milijardi dinara. Najveći deo tog duga odnosi se na period od 1999. do 2004. godine i to EPS-u od 1,9 milijardi dinara, Fondu za penzijsko-invalidsko osiguranje 7,5 milijardi dinara i Direkciji za robne rezerve 2,6 milijardi dinara. EPS svoj dug redovno vraća sve ovo vreme, dok, recimo, Fond za PIO, koji je imao rok do kraja 2003. godine da vrati navedena sredstva, nije ni dinara vratio u budžetski sistem. Šta je u vlasništvu Srbije, skoro da niko ni od vas ni od nas ne zna, a tek građani Srbije, ali, pitamo se onda zašto su zaposleni u republičkoj Direkciji za imovinu imali u 2008. godini oko 22,5 hiljade radnih sati prekovremenih od svog redovnog posla? Da je bilo kontrole ne bi se bez postupka javne nabavke, odnosno sprovedenog postupka javne nabavke i na osnovu toga ugovora, zaključenog ugovora, ne bi Uprava za zajedničke poslove republičkih organa kupila bonove za gorivo u vrednosti od 110 miliona dinara. Istina, nije ovo jedini promer, svi su se u kontrolisanim organima ogrešili o Zakon o javnim nabavkama i, pored manjkavosti računovodstvenog sistema i grešaka knjigovođa, kako vi to navodite, više je nego očigledno da je država pozajmljivala budžetski novac, koji niti da je vraćen, niti je iko išta preduzeo da se ta potraživanja naplate. Preko 13,5 milijardi dinara isplaćenih iz budžetske rezerve i skoro 15 milijardi dinara iz fonda sredstava za privatizaciju nisu vraćeni, 15.106.000.000 dinara je zaista nemar o novcu, kada je reč o tom novcu i o izdatim garancijama za 2008. godinu. Iz budžeta je na osnovu izdatih garancija isplaćeno nešto manje oko 2.800.000.000 dinara na ime otplate glavnice i oko 1.800.000.000 dinara na ime kamate. Regresni zahtevi nisu ispostavljani ni 2007, ni 2008. godine, već je sve to, gospođo ministre, plaćeno novcem građana Srbije. Zakon je kršen i prilikom zaduživanja radi pokrića budžetskog deficita. Dug za finansiranje deficita tekuće likvidnosti budžeta na kraju 2008. godine premašio je dozvoljeni nivo po Zakonu o javnom dugu, a koji glasi 5% od ukupno ostvarenih prihoda u 2007. godini, i to za preko pet milijardi dinara. Šta bi se tek moglo reći kada bi se u obzir uzelo poslovanje tolikog broja agencija koje nigde kao kod nas ne postoje? Recimo, vratila je i RRA. Zbog čega se, gospođo ministre, ne donosi novi zakon o telekomunikacijama koji bi dugi niz godina probleme iz ove oblasti uredio? Zašto ova oblast nije pod kontrolom države, Ministarstva telekomunikacija i gde završavaju skoro najveća finansijska sredstva iz ove oblasti? I još jedno vrlo bitno pitanje vezano za ovo prethodno što sam rekao, zašto u ovim službama ne postoji nikakav inspekcijski nadzor, i to službama koje su najprofitabilnije? Na kraju, gospođo ministre, iskoristiću vaše prisustvo da vas pitam – kada će biti isplaćena rata poljoprivrednim penzionerima, zadnja četvrta rata od 24.000 dinara, i kada će se dug starim i nelikvidnim domaćinstvima u oblasti poljoprivrede za 2008. godinu od 20.000 dinara isplatiti?
Ostavili ste još minut i nešto malo više za vašu poslaničku grupu. Reč ima narodni poslanik Marina Toman.
Dame i gospodo, zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom je veoma važan zakon za jednu državu. Trebalo bi da oslikava populacionu i socijalnu politiku jedne države. Trebalo bi da predstavlja deo ukupne društvene brige o deci. Ovo je jedan od tih zakona kojima država pokazuje na koji način brine o svojim građanima. Zakon mora da bude tako ustrojen da njegove odredbe na najbolji način štite interes deteta, podstiču rađanje i materijalno pomažu ugrožene porodice. Zakon koji je sada na snazi pokazao je ne samo niz manjkavosti u primeni pojedinih njegovih odredbi u praksi, već u sebi sadrži i pojedine diskriminatorske odredbe. Znači, u pitanju je veoma važan zakon za jednu državu i zbog toga je veoma važno da se on izmeni i dopuni, kako bi na najbolji način štitio interes građana, kako bi država pokazala da je spremna i sposobna da bolje brine o svojim građanima. Međutim, kada Vlada podnese u Skupštinu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, uz obrazloženje da je njegovo hitno usvajanje neophodno zbog smanjenja budžetskih sredstava opredeljenih za naknade za vreme porodiljskog odsustva, odsustva sa rada radi nege deteta i odsustva sa rada radi posebne nege deteta, postajemo veoma skeptični po pitanju namera predlagača. Kako navodi predlagač, potreba za hitnim usvajanjem proizašla je kao posledica izigravanja i zloupotrebe dosadašnjih odredbi zakona. Ako to stavite u prvi plan i tek u jednoj rečenici, u razlozima za njegovo menjanje navedete da je praksa u dosadašnjoj primeni zakona pokazala da neke njegove odredbe treba izmeniti, dopuniti, precizirati i uskladiti sa Ustavom, moramo da se zapitamo da li bi država uopšte i menjala zakon da se ne usvaja budžet? Da li bi se zakon menjao uprkos njegovim nedostacima, jer bez navođenja, verovatno po predlagaču, suvišnih reči o tome da je potrebno njegovo menjanje, jer u sebi sadrži odredbe koje u neravnopravan i diskriminatorski položaj stavljaju pojedine kategorije dece, upravo se nameće taj zaključak. Nameće se zaključak da Vlada donosi ovaj zakon da bi zaštitila državu od porodilja i majke, a ne da bi država omogućila pravilan razvoj budućih generacija, tako što će davati finansijsku podršku porodici sa decom, odnosno na adekvatan način uredila ovu oblast. Da nije svetske ekonomske krize, na koju se predlagač poziva u obrazloženju, pitam vas da li biste zakon menjali uprkos tome što je on diskriminatorski, manjkav i loš? Kako mi sada da diskutujemo o predloženim izmenama i dopunama zakona, o tome da li one vode poboljšanju tog zakona, poboljšanju njegove primene u praksi, kada vi navodite da je potrebna njegova izmena jer u uslovima ekonomske krize može da prouzrokuje štetne posledice po planirane uštede u budžetu Republike Srbije za 2010. godinu? Sa druge strane, nije jasno, ako se pozivate na zloupotrebe zakona, zašto onda niste menjali kaznene odredbe zakona, pogotovo one koje se odnose na poslodavce? Na taj način bi bolje zaštitili državu. O tome smo govorili i prošle godine kada je usvajan budžet za ovu godinu. Ne mogu poslodavci da budu ti zbog kojih će se smanjiti izdvajanja za ove nadoknade. Naš predlog je da se zadrži postojeće rešenje kod obračuna nadoknada zarade za vreme porodiljskog odsustva. Takođe da se rok u članu 15. produži na 12 meseci, odnosno rok za podnošenje zahteva za ostvarivanje prava na roditeljski dodatak. Dobro je što ste u zakon uneli odredbu da ako majka koja ima troje dece u sledećem porođaju rodi dvoje ili više dece, ostvariće pravo na roditeljski dodatak i za svako rođeno dete u tom porođaju, međutim, trebali ste to urediti na drugačiji način. Urediti zakonom, a neda se to pravo ostvaruje na osnovu posebnog rešenja ministarstva. I dalje ostaje pitanje šta ćemo sa onima koji imaju više od četvoro dece, a nisu u pitanju blizanci? Da li se interes države kada je u pitanju populaciona politika završava na četvrtom detetu? Veoma je interesantno i to što niste prihvatili sugestiju Zaštitnika građana da se obrati pažnja na poljoprivrednike, jer se oni po Zakonu o privrednim društvima ne tretiraju kao lica koja samostalno obavljaju delatnost. Takođe, menjate i član 18. i umesto da dečiji dodatak pripada samo redovnim učenicima, obuhvaćeni su i vanredni učenici, lica iz osetljivih društvenih grupa. Ko će da određuje koje su to osetljive društvene grupe? Znači, imamo jedan predlog koji u sebi sadrži promene pojedinih članova, ali ipak te promene nisu adekvatne i nisu dovoljne da bi mogli da kažemo – Srbija ima jedan dobar zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom, zakon koji prati stvarne potrebe ovog društva. Ovako uradili ste posao do pola. Nešto ste promenili, neke sugestije, tu pre svega mislim na sugestije zaštitnika građanina, prihvatili, a ostalo ostavili za neka druga, možda bolja vremena. Mogli ste, zaista, baš upravo na ovom zakonu da pokušate da dokažete tvrdnje premijera Cvetkovića od prošle godine, kako ste vi socijalno odgovorna Vlada. Ovakvim ponašanjem, taj epitet kabinet premijera Mirka Cvetkovića sigurno ne zaslužuje.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je šest minuta i 50 sekundi. Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Vreme na raspolaganju poslanike grupe je 17 minuta i 10 sekundi. Posle nje je narodni poslanik Zoran Antić, vreme na raspolaganju jedan minut.
Hvala, gospođo potpredsedniče. Zbog toga što moja grupa nema dovoljno vremena da govorim o svim zakonima, govoriću o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici. Na samom početku, htela bih da prokomentarišem i obrazloženje koje smo dobili uz predlog ovog zakona. Naime, predlagač kaže da očekuje da će ove navedene izmene zakonskih odredaba doprineti uštedi sredstava u budžetu. Dalje kaže zašto se ovaj zakon donosi po hitnom postupku, jer postoji potreba da se smanje budžetski rashodi namenjeni za isplatu naknade zarada za porodiljsko odsustvo, zatim za naknadu zarada za odsustvo sa rada zbog nege deteta i odsustvo sa rada zbog specijalne nege deteta. Dalje, predlagač takođe kaže da ukoliko ovaj predlog zakona hitno ne usvojimo, da će nastati velike štetne posledice po planirane uštede, odnosno da Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom, sad ja dalje tumačim, ugrožava budžet i da ovaj zakon, kada je ova velika finansijska kriza, nanosi velike štete društvu. Drugim rečima, predlagač ili Vlada Republike Srbije, smatra da sredstva koja se sada iz budžeta izdvajaju za porodiljsko odsustvo, za odsustvo zbog nege deteta jednog roditelja, da to ugrožava ekonomsku stabilnost ove države i da je to štetno po Srbiju. Rekla bih da je Vlada na čelu sa ministrom Cvetkovićem veoma kratkovida, jer ovo što kaže i sada se brine samo da uštedi koji dinar iz budžeta za 2010. godinu, to je neodgovorna, opasna i veoma kratkovida politika. Da je ova Vlada dalekovida i da ona razmišlja malo o budućnosti, ona bi morala da bude svesna da je depopulacija ili da je svake godine sve manje dece, odnosno građana u Republici Srbiji, pa demografi upozoravaju godinama da je svake godine oko 30.000 stanovnika u ovoj državi manje. To će reći da svake godine nestane po jedan grad ili opština srednje veličine. Međutim, ova vlada nema kapacitet da gleda dugoročno na to. Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom predstavlja deo sistema društvene brige o deci. On se zasniva na pravu i dužnosti roditelja da podižu i vaspitavaju svoju decu, takođe se zasniva na pravu deteta na uslove života koji mu omogućavaju pravilan razvoj i takođe treba da izražava težnju države da podrži dobrobit porodice, ali i u interesu te države. Dakle, ovaj zakon je veoma važan instrument populacione politike. Ako pogledate statističke podatke Republičkog zavoda za statistiku, oni su dostavili podatke da je u 2008. godini u Srbiji bilo 1.589.000 dece do 19 godina i to je sada 21% od ukupnog broja stanovnika. U 2007. godini je bilo dece 1.662.000 ili 22,2% od ukupnog broja stanovnika. Dakle, i ovi statistički podaci potvrđuju ono što demografi, naravno, na osnovu statističkih podataka godinama govore jer džaba nama razvoj infrastrukture, džaba sve to što vi kažete i planirate da ćete uložiti, ako nema stanovnika. Dakle, ovaj zakon i izmene koje će direktno smanjiti naknade za porodiljsko odsustvo i za odsustvo radi nege dece je Predlog zakona koji je direktno u suprotnosti sa interesima ove države. Moja poslanička grupa i ja smo podneli amandmane, vidim da je još poslaničkih grupa podnelo slične amandmane, dakle, otprilike imamo iste zamerke. Dakle, treba štedeti, ali nikako se nije smelo dozvoliti da štednja ide na uštrb porodica sa decom zato što je tim porodicama, naročito gde je više dece i ovako jako teško, a još vi kada uvedete ove mere štednje, onda će biti još gore.
Iskorišćeno je pet minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Sreto Perić ima reč, pa narodni poslanik Zoran Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova rasprava gubi značaj bez prisustva ministra Ljajića. Zbog čega? Neću da verujem da je zbog eventualne procene pada političke popularnosti posle dve teme koje su ovde bile interesantne, radi se o mirnom rešavanju radnih sporova i o ravnopravnosti polova koje je u ime Vlade predstavljao ministar Ljajić. Sada imamo dva zakonska predloga, gde u materijalu i stoji da bi on trebalo da zastupa te zakone u ime Vlade. Gospođo Dragutinović, kao ministar finansija, ni u jednom momentu ne želim da dovedem u pitanje vašu roditeljsku pripadnost, dakle, to stavljam po strani i tu nema razlike između vas i bilo kojeg drugog roditelja. Ali, vas posmatram kao ministra finansija koji ima ovde zadatak da obezbedi punjenje budžeta, a onda se restriktivnim merama predlaže izmena nekih zakona koji treba što manje da potroše sredstava na nešto što je do sada, rekao bih, u Srbiji bio standard. Ako su u tom standardu građani Srbije bili zakinuti, a tek sad posle ovoga još više će to doći do izražaja. Kada smo očekivali ovde nove zakonske predloge vezano za reformu penzionog sistema, sve reforme su bolne i u principu neki budu i oštećeni tim reformama. Mi sada imamo izmene i dopune Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju sa dva člana. Prvi kažeda će se penzije u 2010. godini zamrznuti i ostati na nivou na kojem su bile u 2009. godini, osim varijabilnog faktora koji će taj iznos uvećati ili smanjiti. Mi pretpostavljamo, zbog projektovanja inflacije, uvećati, ali ostaje da počne da teče 2010. godine, da vidimo šta će se dešavati. To su izmene ovog zakona. Mi imamo jedan veliki problem, što je veliki broj penzionera u Srbiji u odnosu na broj zaposlenih i mi nismo iskoristili, odnosno sve vlade od 2000. godine, pa do danas, to je skoro deset godina, nisu iskoristile unutrašnje rezerve, a to je povećanje prihoda i povećanje broja zaposlenih, gde bi se osnova za penzionere znatno povećala. Imamo jednu političku stranku sa kojom meni nije namera da vodim polemiku povodom ove teme, ali moram da ukažem, koja je ušla u parlament zahvaljujući obećanjima da će se penzije povećavati i da je njihov jedini cilj povećanje penzija. Srpska radikalna stranka u svojim programskim opredeljenjima ide na to da se penzije povećaju, ali iz realnih osnova ako je to moguće, a jedini realan osnov u ovom momentu jeste samo povećanje broja zaposlenih. Imaju razni komentari vezano za to da li je kod nas izdvajanje u penzioni fond u procentu od 22%, da li je to puno ili malo, postoje zemlje i u okruženju i zemlje u EU, i zemlje u svetu inače, koje imaju različite te stope, ali mi moramo da vidimo šta je realno moguće u ovom trenutku kada je Srbija u pitanju. Neko pre mene je govorio kakva nam je starosna struktura penzionera, kakva je struktura po pitanju iznosa i došlo se do zaključka da je relativno mali broj onih penzionera koji imaju izuzetno visoke penzije. Mislim da bi bilo pravično da taj broj nije toliki i da te penzije nisu tolike, ali moram biti iskren i reći da kada bi se to smanjilo, da ne bi značajnije popravilo situaciju onih penzionera koji su ispod svakog minimuma. Ovde mora na jedan drugi način da se pristupi ovom problemu i drugačije da se rešava. Penzioneri koji su ostvarili svoj puni radni staž je 18,8%, a kažemo da je veliki broj penzionera koji su u invalidskoj penziji, a porodične penzije su nešto manje. Zbog čega je to tako, trebalo je izvršiti reviziju. Velika nepravda u ovoj oblasti je učinjena upravo u periodu od 2000. godine pa na ovamo. Ako to nije u vašem ministrovanju Ministarstva finansija ili u vašem raspolaganje sa budžetom, to ne znači da vas oslobađa odgovornosti i da vi o tome ne bi trebali sada da povedete mnogo više računa. Ova dva zakona o kojima se ovde najviše govori su manje iz vaše oblasti, više su iz oblasti gospodina Ljajića. Zato sam i rekao, ne što posebno volimo da ga vidimo tu, nego kao nadležnog i čoveka koji bi verovatno prihvatio neke predloge koje iznosi SRS, jer oni su prosto iz prakse. Govoriću vam o nekim slučajevima koje se odnose na rubna područja. Ovaj termin mi je malo nezgodan - rubna područja, pogotovo što je preko puta Republika Srpska, odakle ja dolazim i videćete da je ovaj zakon trebalo menjati u tom pravcu, a ne u onom u kojem ste vi uradili. Svakako da posebnu pažnju zaslužuju penzioneri poljoprivrednici. Vidite kakva nam je situacija kada su u pitanju penzije - u januaru 2009. godine, zaposlenih koji su ostvarivali penzije iz fonda zaposlenih je bilo oko 1.307.921, prosečna penzija 21.709 dinara, samostalne delatnosti, tu je mnogo manje penzionera 51.304, ali prosečne penzije su bile 21.259, znači, neznatna razlika. Kada su u pitanju poljoprivrednici, njih je bilo 223.181, a prosečne penzije su bile 8.129 dinara, a u junu se nije promenio značajnije broj poljoprivrednih penzionera, niti njihove prosečne penzije. Umesto 8.129, bilo je 8.139 dinara. Za šest meseci su dobili 10 dinara više. Ovde govorim o prosečnim poljoprivrednim penzija, s tim što njih ima i znatno manje, od ovih iznosa koji su prosečni. Kada je u pitanju zakon o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj porodici s decom, tu moramo da kažemo da je niz nepravilnosti i novim predlogom, novom projekcijom ovog zakona, kao što je i do sada. Kada je u pitanju naknada za porodiljsko bolovanje, za negu dece i posebnu negu dece, ovde je predloženo da zarade zaposlenih za 12 meseci, koje prethode mesecu u kome otpočinje korišćenje odsustva, uvećane po osnovu vremena provedenog za svaku punu godinu, limitirano je na pet prosečnih plata u Republici Srbiji. Poznato nam je da u praksi postoje određeni problemi i da određeni broj poslodavaca, onom ko stiče pravo na porodiljsko bolovanje, odnosno naknadu po osnovu porodiljskog bolovanja, uvećavaju enormno primanja. Vi ste želeli to da izbegnete, ali mi smo imali zakonsku regulativu koju mi uvek ističemo, mi iz SRS. Čak i oni zakoni protiv kojih smo mi očigledno ovde, protiv kojih iznosimo mnogo argumenata, ali kada ih vi usvojite vašom većinom, onda smatramo da treba da se primenjuju i da su oni obavezni za sve. Ali, to se ne radi i sada ćemo imati jednu situaciju da će tu biti prosek za 12 meseci. Posebno je interesantno, kada vi kažete, da ako određena osoba, a to je bar u prvobitnoj varijanti, kada je u pitanju porodiljsko bolovanje, isključivo majka i ako nema punih 12 meseci, onda će se uzeti 50% od prosečnog primanja. Zašto 50%? Zašto nije 100%? Da vam se prihvate ovi objektivni problemi, vi kažete - u 2008. godini povećao se broj porodilja za 3%, a finansijska izdvajanja negde za 47%. Zaista je to nesrazmerno. Niste smeli da to svodite na nivo od 50% prosečnog primanja, nego ste trebali da ostavite 100% prosečnog primanja. Kasnije ću govoriti o potrebi da svi faktori odlučno uđu u ovu borbu protiv bele kuge, odnosno da popravimo stanje. Zahvaljujem što sad ne vodite polemiku, nego ćete to ostaviti, gospođo ministar, nego ćete to ostaviti kada je budem izvršio izlaganje, pa ćete onda na pitanja koja su vam interesantna, a trudim se da budu sva, jer mi predstavnici SRS imamo ambiciju da ovde govorimo o onome što su svakodnevni životni problemi građana, koji su nama ukazali poverenje i koje mi predstavljamo. Kada kažemo - koji su nam ukazali poverenje, ne mislim samo na one koji su glasali za listu SRS - dr Vojislav Šešelj, nego mislim na sve one koji žive u mestima odakle mi dolazimo. Želim o tim problemima da govorim. Pripremajući se za ovu raspravu konsultovao sam se sa referentima koji obavljaju i vrše prijem za porodiljsko, za nadoknadu za porodiljsko odsustvo za dečiji dodatak i sve druge vidove nadoknade koji proističu iz ovog zakona. Kao čovek, kao što sam rekao na početku, koji dolazi iz Ljubovije, a slična je situacija u Malom Zvorniku, u Loznici, u Krupnju, u Bajinoj Bašti, to govorim samo sa tog dela, a takvih primedbi verovatno imamo i u drugim mestima. Kada ste rekli da pravo na dečiji dodatak imaju samo oni učenici koji se redovno školuju, definisana je tamo starost od 19, odnosno 26 godina u drugom sistemu obrazovanja, ako se školuju u Srbiji. Pretpostavljam da zakonodavac, odnosno predlagač zakona nije ranije, 2002. godine kada je ovaj zakon donet, ali ni sada nije hteo da izjednači decu koja idu u Švajcarsku, u SAD, u Austriju i da ne nabrajam druge zemlje, sa decom koja iz Ljubovije idu na školovanje u Bratunac ili u Srebrenicu. Nažalost, sve češće ćemo imati takvu situaciju, jer zbog loše populacione politike koju ova vlada vodi 10 godina, tu postoje objektivni razlozi i to nije samo period od ovih 10 godina. Ovaj problem je znatno prisutniji i u nekom ranijem vremenskom periodu i ne želim da to ispustim iz vida, ali će deca koja imaju mesto prebivališta u Loznici, u Malom Zvorniku, u Bajinoj Bašti, u Ljuboviji, morati da idu na školovanje u Zvornik, u Bratunac, u Srebrenicu, zato što će doći do ukidanja određenih škola jer nema dovoljan broj zainteresovane dece, a nema ih uopšte koja bi pohađala te škole u mestima prebivališta. Ovde mora hitno da se interveniše. Ne može dete koje ima neke dodatne troškove, jer ne može da ide u školu u Mali Zvornik ili ne može da ide u školu u Bajinu Baštu ili u Ljuboviju, pa ima dodatne troškove putovanja u mesta koja su u Republici Srpskoj, još da bude oštećeno za dečiji dodatak. Već se dobro zna koliko je potrebno dokumenata prikupiti da bi se ostvarilo ovo pravo, sa jedne strane, a sa druge strane ti cenzusi posle kojih se stiče pravo na dečiji dodatak izuzetno su mali. Ovde kombinovana domaćinstva, a to znači da imaju i zaposlenih iz okvira članova porodičnog domaćinstva i da imaju poljoprivredni prihod, iznosi 5.885, to je sada, i ako prelazi taj iznos gubi pravo na dečiji dodatak. Ako su samo zaposleni to su još stroži uslovi, ako žive u domaćinstvu gde se poseduje i poljoprivredno zemljište, dva hektara po jednom članu, ako je preko dva hektara gubi pravo na dečiji dodatak, a opet moram da se pozovem, jer moje ambicije jesu da predstavljam sve građane Srbije, ali da obratim pažnju na one sa kojim se svakodnevno viđam i koji mi svakodnevno govore o svojim problemima, da se tu radi o zemlji koja je osme i devete klase, gde obrada nije moguća u intenzivnom smislu i uglavnom se radi, ako je osma ili deveta klasa, kvalitet zemlje, radi se o nekvalitetnoj zemlji, vrlo često zapuštenoj i ne može to što kod nas u stvarnosti predstavlja veliki problem. Ovi uslovi se propisuju uredbom ministarstva. Nisu regulisani zakonom, propisuju se uredbom ministarstva i ovde bi trebalo mnogo fleksibilnije da bude. Ipak, nadam se da ovde, u osustvu ministra Ljajića, postoji neko Ministarstvo za rad i socijalnu politiku i da će smoći snage da on govori i da se ovo bar za 2010. godinu, sve što je moguće, uredbom ministarstva promeni, da se to promeni. Predviđeno je ovim zakonom da lokalne samouprave i gradovi mogu nivo prava, odnosno obim prava da povećaju u odnosu na ovo što je propisano zakonom, ali kako? Fokusiraću se na četiri opštine, odnosno jedan grad i tri opštine, gde su, recimo, za grad Loznicu transfer sredstva 316 miliona iz budžeta Republike Srbije za 2010. godinu, a to je grad sa preko sto hiljada stanovnika. Da li ima ovde prostora da grad Loznica poveća ove iznose? Veoma malo i ako ga ima on je veoma mali. Krupanj 106 miliona, Ljubovija 70, Mali Zvornik 49 miliona, govorim o transfernim sredstvima koja se iz budžeta Republike Srbije prebacuju lokalnim samoupravama. Nema ovde prostora, gospodo. Evo kolege Purića, koji dolazi iz Loznice, pa može da potvrdi da li je tako, da li ostaje ovde neki značajniji prostor da se obim ovih prava poveća. Ne vidim takvu mogućnost. Ako sam u zabludi, a vi vidite nešto drugačije, slobodno recite, bio bih zadovoljan da je to malo bolje nego što smatram da jeste. Ima jedna odredba sa kojim moramo da budemo saglasni da je dobra u odnosu na dosadašnje predloge ovog zakona, a to je u članu 17. ovog predloga za izmenu i dopunu Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom, izuzetno od stava 1. ovog člana: "Hranitelj ili staratelj deteta može ostvariti pravo na dečiji dodatak najviše za četvrto sopstveno dete u porodici i za svako dete bez roditeljskog staranja". Ovo "za svako dete bez roditeljskog staranja" ne ulazi u ono - četvoro, što je do sada bila praksa. Moramo da kažemo da je ovo dobar predlog, ali nažalost jedan jedini koji smo mi mogli da prepoznamo kao prednost ovog predloga zakona u odnosu na ono što je do sada bilo. U savremenom svetu jedna od najznačajnijih funkcija države jeste briga o biološkom obnavljanju stanovništva, briga o tzv. humanoj reprodukciji. Kada je u pitanju populaciona politika, svi faktori u ovoj državi, pa da kažem ... oni koji nisu najbitniji, ali recimo sredstva informisanja ovde takođe moraju da uzmu veću ulogu, a moraju se mobilisati sve snage ovog društva, sve ono što može, makar i na simboličan način, da da doprinos u borbi protiv bele kuge. Moramo se menjati, moramo menjati svest, moramo se oslobađati ravnodušnosti, moramo prestati da budemo sebični, a pre svega oni koji u ime naroda vrše vlast a svaka vlast izvire iz naroda i u njega se i utapa i vi ćete videti na nekim sledećim izborima i SRS, bez obzira na neke trenutno izbore, na neke izbore na lokalu, nikad nije bežala od izbora. Videćete gde će se vaša sadašnja vlast utopiti i mora se postepeno vršiti značajnija preraspodela nacionalnog dohotka i borba protiv bele kuge je isto i podjednako važna kao i nacionalna politika, kao i ekonomska politika, kao i svaka druga i moramo objaviti biološku revoluciju i ozbiljno uzeti ovo u razmatranje i učiniti sve što je moguće i naravno afirmisati, ne briga za treće dete nego briga za četvrto dete, jer to bi onda proširilo svaku porodicu. Srpska radikalna stranka će sve od sebe dati i učiniti i nesebično ćemo ukazivati na ono što je problem i predlagati nova rešenja, a očekujemo da je vaša obaveza u ime građana Srbije da to i prihvatite.
Devetnaest minuta i 20 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe SRS. Sada određujem pauzu. Rad prepodnevni okončavamo u 13.55 časova i nastavljamo u 14.55 časova. Prvi prijavljeni govornik po listama, prijavama za reč, jeste narodni poslanik Zoran Nikolić. Poslanička grupa DSS na raspolaganju ima 11 minuta i 40 sekundi. Posle njega narodna poslanica Marina Raguš. Hvala. [[Posle pauze – 14.55]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu raspravom po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu o 2, 3, 4, 5, 6. i 12. tački dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić.
Javljam se po Poslovniku. Zamolio bih vas da kao predsedavajuća, ako ništa drugo, date nam bar osnovnu informaciju gde se nalazi ministarka Dragutinović ili bilo ko od predstavnika Vlade, kako bi mogli da nastavimo raspravu.
Pitanje je trenutka kada će predstavnici Vlade ući u salu. S obzirom da predstavnica Vlade ministarka finansija prati rad, molim službu da predstavnike Vlade i drugih ministarstava i predstavnika Vlade ovlašćenog za ovu tačku pozove da uđu u salu. Uobičajeno je da počnemo u 15.00 časova, ali je prekid prepodnevnog dela bio u 13.55 časova, pa smo počeli pet minuta ranije, tako da nema povrede Poslovnika. Svaki predstavnik predlagača ima pravo na kratke pauze. Od ove nema kraće nego što je pet minuta. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić. Izvolite.
Opet moram po Poslovniku. Ovo zaista nema smisla, em što je prazna sala, što je i manji problem… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, ne možete dva puta reklamirati odnosno izricati istu povredu Poslovnika. Odgovorila sam vam da povrede Poslovnika nema. Predstavnica predlagača je prisutna od početka. Svaki predstavnik predlagača ima pravo na kratke izlaske i boravke van sale za sednice tokom sedam, osam, četiri ili pet sati, koliko sednice traju. U slučajevima kada Vlada ne pošalje informaciju Skupštini da je ovlastila bilo koga od ministara, u tom slučaju Narodna skupština neće, nikad nije i neće ni u buduće kršiti Poslovnik. Ovo nije taj slučaj. Želite li da iskoristite svoje vreme od poslaničke grupe? (Zoran Nikolić, sa mesta: Da.) Izvolite, imate reč. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Tražim reč po Poslovniku.) Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Vi ste prema članu 27. u obavezi da se starate o primeni odredaba ovog poslovnika. Starajući se o primeni odredaba ovog poslovnika, ne samo da u aktivnom smislu, treba činjenjem da to sprovedete, nego i rečima, a kada su reči koje ste uputili narodnim poslanicima prilikom vođenja sednice pogrešne i nisu zasnovane na odredbama Poslovnika, onda dobijete ovakvo upozorenje od nekog narodnog poslanika koji ima pravo da se javi za reč po povredi Poslovnika. Naime, reći ću da nisam u pravu, ovo što sam sada rekao, odmah, javno i izviniću vam se ako igde pronađete u Poslovniku pravo ministara da odsustvuju na kratke pauze od 10-15 minuta. Gde to piše u Poslovniku Skupštine, to mi kažite, citirajte mi negde i odmah ću vam se izviniti i reći ću da nisam dobro pročitao.
Možete odmah da se izvinite Narodnoj skupštini, a ne meni, pošto sednica može da teče i bez ovlašćenog predstavnika Vlade. On prisustvuje, ali ne mora da bude prisutan ministar. Dakle, i predstavnici ministarstva su takođe predstavnici Vlade. Naš zajednički nesporan dogovor je da sednica ne počinje bez informacije od Vlade Republike Srbije poslate Narodnoj skupštini ko je od ministara ovlašćen od Vlade da predstavlja Vladu na sednici i svaki ministar, kao i svaki poslanik, ima sva druga prava kao bilo koji narodni poslanik, učesnik sednice. Dakle, vaš zahtev koji je na ivici omalovažavanja ugleda Narodne skupštine, da pokaže gde to ima da učesnik na sednici može da izlazi, na istom onom mestu gde su navedena i prava narodnih poslanika, pošto ovlašćeni predstavnik predlagača i ministar imaju potpuno ista prava kao učesnici sednice. Da li želi narodni poslanik Zoran Nikolić da govori u okviru vremena poslaničke grupe? (Zoran Nikolić, sa mesta: Da.) Izvolite, imate reč. (Marina Raguš, sa mesta: Tražim reč po Poslovniku.) Narodna poslanica Marina Raguš želi da govori o povredi Poslovnika. Izvinite, narodni poslaniče. Izvolite.
Gospođo Čomić, nemam dilemu da se vi trudite da precizno provodite odredbe Poslovnika i verujem da ćete i mene ispraviti ukoliko sada pogrešim, ali naprosto tako doživljavam povredu dostojanstva i ovog doma i svakog poslanika pojedinačno ukoliko ovde nije predstavnik, ovlašćeni predstavnik predlagača sa kojim ćemo mi ući u interakciju, za svaku postavljenu dilemu da dobijemo u realnom vremenu odgovor. To je, dakle, jedini način i jedino mesto gde se opozicija i vladajuća... [[Isključen mikrofon.]]
Narodna poslanice, članom 100. je izričito zabranjeno da narodni poslanici ponavljaju primedbu o kršenju koja je već izrečena i istaknuta tokom sednice. Dakle, odgovarajući na vašu želju da vam pomognem u objašnjavanju o tome da li je Poslovnik povređen ili ne, upućujem vas na čitanje člana 100. i na pravila koja se na nas sve odnose. Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Povreda upravo tog člana 100. jeste tamo pažljivo ako čitate piše da se ne može ukazivati na istu povredu Poslovnika, navodeći isti član Poslovnika. Ovde se radi o potpuno drugom osnovu. Prethodni narodni poslanik je govorila o povredi dostojanstva Narodne skupštine i vaš odgovor je trebalo da bude u tom duhu, da li ima povrede dostojanstva ili nema povrede dostojanstva, ne da vrtite istu priču da se ponavlja isti motiv, to uopšte nije tačno.
Narodni poslaniče, upozoravam vas da kršite odredbe Poslovnika kojima je svima nama omogućeno pravo na reč i molim vas da to ne činite, da ne bi bili prisiljeni da zajedno primenjujemo odredbe člana 100. koji se odnosi na dužnost predsedavajućeg da izriče mere opomene narodnim poslanicima koji zloupotrebljavaju pravo na reč na osnovu člana 100. Da li narodni poslanik Zoran Nikolić želi reč? (Da.)
Zaista ne znam zašto sam te sreće da uvek kada dobijem reč i kada imam pravo na reč ovde ministara nema, a mi se ovde pretvaramo da postoji predstavnik Vlade i da može da da adekvatne odgovore. Između ostalog, problem je i u činjenici da je ministarka Dragutinović danas kada je obrazlagala set od šest zakona koncentrisala se na zakone o penzijskom osiguranju i o javnom dugu, a nije govorila o drugim bitnijim zakonima. Mislio sam da o njima ovde govorim i da neka konkretna pitanja postavim ministarki, ali očigledno je da nemam kome. Pozdravljam sve narodne poslanike, iako su poslanici vladajuće većine u veoma malom broju, a posebno pozdravljam linearno predstavnike partije penzionera odnosno PUPS jer imam nameru da ovde govorim i o penzijama odnosno o kretanju penzija u 2010. godini na osnovu ovog predloga budžeta, i o kretanju penzija u 2011. godini. Naime, ono što je i ovde ministarka nagovestila i konkretno rekla i konkretna posledica politike koju Vlada namerava da vodi jesu zamrzavanje penzija do sredine 2011. godine i to je ona jako loša vest, ali vest koja se mora saopštiti penzionerima, da će penzije biti najmanje još godinu i po dana zamrznute. Kada uračunamo inflaciju, kada uračunamo povećanje troškova života, neposredno pred nama je i poskupljenje električne energije, onda realno možemo govoriti da će penzije biti u narednih godinu dana manje između 15 i 20%. Ako znamo da je ova vlada nastala na ideji povećanja penzija i da je to bio uslov jedne partije koja ima linearnu hijerarhiju, tako što po vertikali 1.300 penzionera raspoređuje po upravnim odborima, i ako znano da je DS taj uslov prihvatila, upravo da bi po svaku cenu vlast bila formirana, onda se postavlja osnovno pitanje – da li ova vlast treba još uvek da postoji? Odgovor na to pitanje, s obzirom na buduća dešavanja u vezi zarada i penzija, je jasan. Ova vlada svoj mandat bi trebala da okonča što pre, jer kao što smo vam govorili na početku kada ste se opredelili za povećanje penzija u prošloj godini od 10%, ali linearno, da i onaj ko ima penziju od 10.000 mu se poveća za 1.000 dinara, a onaj ko ima 60.000 da mu se penzija poveća za 6.000 dinara, vi ste to tvrdili – smatrajući da je to pravedno i ispravno, govorili smo da to nije pravedno i da to nije ispravno i da to dodatno opterećuje budžet. Sada kada idete na zamrzavanje, odnosno smanjivanje penzija, to radite na isti način linearno. Dakle, radite na način da onaj ko ima 10.000 dinara ostane na tih 10.000 dinara, a da onaj ko ima 60.000 ostane na tih 60.000 dinara. Samo podsećam građane koji ovo gledaju da razmisle da li predstavnici penzionera ovde u parlamentu imaju penzije od 10.000 ili od 60.000 dinara i da li je to razlog zbog čega se insistira na toj čuvenoj linearnosti. Ovo što se usudili da nam predočite kao narodnim poslanicima i kao Narodnoj skupštini zapravo jeste jedno odsustvo jedne elementarne solidarnosti koja bi u narednom periodu, koje je svakako teško, morala da postoji i za razliku od premijera koji kaže da će sledeća godina biti bolja, želim da ga podsetim da bi nešto bio bolje, onda bi to moralo da znači da je u 2009. godini bilo dobro, jer gradacija ide – dobro, bolje, najbolje. Ako nešto treba da bude bolje u 2010. godini, to znači da je po oceni premijera i ove vlade bilo dobro. Penzioneri, zaposleni u javnom sektoru, privatni preduzetnici, vlasnici malih i srednjih preduzeća bolje od nas vih ovde znaju da li im je u ovoj godini bilo dobro. Pošto to znaju, znaju da sa ovakvom Vladom u narednoj godini ne može biti bolje. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je pet minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, posle nje narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, ali iznad svega građani Srbije, s obzirom da ste mi malopre pomogli u tumačenju odredbi ovog poslovnika, na osnovu kog mi ovde radimo, a nadam se, s obzirom da je i vaša deviza da je stil čovek, nećete zameriti ukoliko se osvrnem na ovo malopređašnje iz prostog razloga što mi je nepodnošljivo da rigidno sledimo proceduru na uštrb demokratskog dijaloga i potpuno sam uverena da vi takođe to mislite. Ako rigidna primena Poslovnika znači disciplinu u radu u parlamentu, gubite nešto što je mnogo značajnije za demokratiju, a jeste dijalog opozicije i vlasti. Sasvim sam sigurna sto posto da i vi intimno mislite. Više sam uverena da svi građani Srbije takođe podržavaju ovo. Dakle, imamo izbor – ili ćemo rigidno da poštujemo pravila koja će imati očajne rezultate ili ćemo zaista slušati sve ono što je za nas značajnije, a jeste „voks populi“ ili glas naroda. Zbog tog glasa naroda koji vrlo često zloupotrebljavamo smo mi ovde zato što osećamo njihov puls i ono što život znači i pokušavamo da određene probleme rešimo u najvišoj instituciji jednog političkog sistema. Dozvolićete, ovo je jedino mesto, tu ste me prošli put prekinuli, gde opozicija i vlast imaju priliku da razmenjuju argumente. Što argumentovaniji stavovi opozicije, to bolje provođenje zakona, a sve u korist građana. Dakle, nadam se da će u narednom periodu gospođa Dragutinović ući u ovu sali i pomoći nama da razrešimo mnoge dileme. Ono što je takođe nečuveno i što takođe građani očekuju od nas i što su očekivali od nas jeste i rasprava o izveštaju revizora. Zašto moj uvod izgleda malo atipično, a uostalom to je i moj stil, naviknuti ste na to? Zato što mislimo da je bespredmetno da pričamo o određenim sredstvima koja će se opredeliti iz budžeta, koja će se pri tom uštedeti, a tiču se, recimo, dečijih dodataka, ako imamo svest o tome da su sredstva iz budžeta, sredstva svih naših građana nenamenski trošena, a to je nedvosmisleno utvrdio revizor. Zašto ne raspravljamo o izveštaju revizora koji je trebalo da bude pravi uvod u ovu raspravu? Ne raspravljamo zbog toga što su to vrlo nelagodne teme i povlače konkretnu odgovornost određenih ministara. Zašto ovde ne sledimo rigidne procedure pod interpretacijom da nismo naveli da je to predmet hitnog postupka? Zato što se o takvim stvarima ili ne raspravlja ili se rasprava prelama na ovaj način tako što će se rigidno primenjivati Poslovnik i poslanicima oduzeti mogućnost da na pravi način govore o pravim temama. Da je gospođa Dragutinović tu, sasvim bismo joj samouvereno rekli, s obzirom da gospođa Dragutinović ima vrlo značajnu naučnu reputaciju, da bi ona nama određenom argumentacijom, možda iz potpuno različitog ugla i potpuno različitog spiska prioriteta za ovu političku elitu, ali bi bar pokušala da odgonetne određene dileme, a tiču se finansijske podrške porodicama sa decom. Tiče se zapravo onog broja ljudi koji su definitivno najugroženiji u državi Srbiji. Kada bismo pitali nauku, nažalost retko je pitamo, činjenica je da na osnovu određenih istraživanja sve je veći populacioni broj ljudi koji spadaju u ranjivu kategoriju društva i živi životom koji nije dostojan čoveka. Ono što je nauka utvrdila kao pravo na život dostojan čoveka i koji tretiraju sve povelje koje se odnose na ljudska prava i zaista se trude sve međunarodne i lokalne institucije da unaprede standard čoveka, valjda nam je čovek kategorički imperativ i njegov standard života, mi smo ovde stavili u neki drugi, treći ili četvrti plan. Zašto? Zato što u stvari skrećemo pogled od vrlo značajnih tema o kretanjima određene odgovornosti i utvrđivanja zbog čega smo zapravo došli kao država u ovu poziciju. Da sve pozicije budžeta, a posebno one koje se odnose na siromašne, na decu ometenu u razvoju, na porodice sa decom, na samohrane roditelje, da mi tu štedimo, zato što je neko prethodnih godina rasipao. Mi smo kroz samo jedan izveštaj revizora imali priliku da uočimo do kakvog je nenamenskog trošenja sredstava i na koji način dolazilo, a to je opet, da vas podsetim, u periodu posle petooktobarske revolucije, kada je građanima referendumski bilo obećano da sada dolazi demokratija, procedura, transparentnost, odgovornost, a zapravo je došlo samo do smena elita. Zapravo, samo su se preuzele Miloševićeve poluge moći i mi smo sada svedoci nečega što se zove - opljačkana Srbija. Ovo je, naravno, najširi mogući kontekst priče u okviru kog mi govorimo o pratećim budžetskim zakonima, na način koji je potpuna povreda demokratske procedure, ako nam je stalo da rešavamo probleme u demokratskoj Srbiji, jer je trebalo prvo da govorimo o izveštaju revizora, da utvrdimo na koji način se novci svih nas troše, da recimo vidimo i transparentno prikažemo građanima gde su nestala sredstva iz privatizacije, da su privatizacioni fondovi prazni, zato što su se novci pozajmljivali javnim preduzećima da reše svoje probleme, koja su, takođe, poslovala na taj način da su direktori imali tri, četiri i deset puta veće plate nego recimo predsednik države. Takođe, saznali bismo da zapravo nikada nećemo saznati gde su određena sredstva koja su bila namenjena, posebno ranjivim kategorijama društva. Kada se govori o smanjenju penzija, dečijih dodataka, prvo treba da govorimo ko je opljačkao budžet Srbije, kako se to nabavljaju, recimo, lekovi 2006 godine, čuveni "tamiflu", pa se prave nabavke tako što se neko ugradio i iz budžeta uzela zaista značajna svota novca. Dakle, to su teme koje mi nećemo čuti očigledno u parlamentu Srbije, jer te teme govore o tome da u Srbiji na prom mestu vlada organizovani kriminal i da i nećete pokrenuti pitanje odgovornosti nijednog ministra zato što onda pada vlada, jer niko u toj vladni nije mogao da radi na način, a da nije imao podršku celokupne vlasti. Mi govorimo o pratećim budžetskim zakonima u kontekstu države koja nema snage da se obračuna sa organizovanim kriminalom, sa onim što se zove zloupotreba položaja, nepoštovanja prava i procedure, a onda će premijer za to da izađe i da kaže, krive su knjigovođe. Dakle, ova rasprava je, kao i mnogi nažalost, do sada, potpuno obrnula ono što se zove demokratska procedura. Ovo bi, takođe, trebalo da bude jedan od argumenata i vas koji sedite za tim predsedavajućim stolom, da zaista dobro razmislite na koji način bi trebalo da se sprovode prave argumentovane rasprave u parlamentu, koje će značiti ne samo puko usvajanje zakona zato što EU nema alternativu. S ove strane ćete redovno slušati da Srbija i građani Srbije nemaju alternativu, onog dana kada nas budete ubedili da ti zakoni, makar jedan zakon u celini sprovođen znači bolji život građana Srbije, tog dana ćemo vam se svi mi odavde izviniti i reći, mi nismo u pravu. Do tada vi nas nijednim argumentom niste ubedili na koji način će 700 hiljada siromašnih u Srbiji da prehranjuje svoju decu. Na koji način će 300.000 siromašne dece normalno da žive u Srbiji i da sazrevaju, da postanu normalni ljudi. Ako pođemo od postulata psihologije da je dete otac čoveka, mi imamo zaista ogroman problem. Pogotovo imamo probleme zato što mi raspravljamo o pratećem budžetskom zakonu koji bi trebalo da skrati dečiji dodatak mnogim porodicama na način da nemamo sliku koliko i kako porodice u Srbiji žive sa dečijim dodatkom, da li taj dečiji dodatak tim siromašnim porodicama, kojih je sve veći broj znači nešto. Na koji način ta deca mogu da imaju život dostojan detetu. Ako mislite da je ovo naprosto ubiranje političkih poena, odmah ću vas demantovati na način što ću koristiti izvore koji nisu bliski SRS, uostalom, to je nešto što je opet prepoznatljiv naš stil. Imaćemo prilike da čujemo, recimo, istraživanje koje je skoro napravljeno, dakle, 17. novembra 2009. godine. nadam se da će sve kolege to da zaista i zainteresuje, jer su nalazi ovog istraživanja katastrofalni za sve nas. Dakle, nemaju bicikle, kompjutere, nose polovnu odeću i obuću, grožđe jedu samo kada im neko donese, voće se ne kupuje, ni čokolada ni meso, kupaju se sapunom za veš. Ovo su samo neka od zapažanja zabeležena po poslednjim istraživanjima Ministarstva rada i socijalne politike o siromašnim porodicama širom Srbije, u kojima odrasta skoro 300.000 dece, to nije samo broj, ta deca imaju svoje ime, prezime i ta deca jednog dana treba da postanu ljudi. Ovom činjenicom oni su već na marginama društva, ovom činjenicom 300.000 dece je već diskriminisano u Srbiji. Idemo dalje. U ovim se domaćinstvima, prema ocenama samih ispitanika, štedi čak i na vazduhu, pa su tako i prohtevi najmlađih svedeni na minimum. Na pitanje, šta uskraćujete svojoj deci usled nedostatka novca, u Aleksincu, Apatinu, Batočini, Dimitrovgradu, Malom Zvorniku, Sjenici čuli su se isti odgovori, roditelji su ponekad kratko izgovarali sve, od ishrane do garderobe. Ponekad su bolno nabrajali. Uvek su to činili uz snažne emocije, a kako drugačije. Dakle, ishrana deca u najsiromašnijim domaćinstvima je nekvalitetna, bez dovoljno mleka, mesa, voća, povrća, bez slatkiša, sokova, sladoleda, ponešto se kupuje jednom mesečno, na primer kada dobiju materijalno obezbeđenje i pomoć, tada se počaste ćevapima i sokom. Među ispitanicima je bilo onih koji su priznavali da često nemaju ni za hranu. Njihova deca tada jedu hleb i čaj. Da vas podsetim, to je bio deo istraživanja koji je predstavljen baš u ovom Domu, na Međunarodnoj konferenciji "Deca i siromaštvo". Dalje, stručnjaci koji su na terenu su zabeležili poražavajuće činjenice o životnom standardu najmlađeg stanovništva, sakupili su odgovore od severa do juga Srbije i dobili zaista mračnu sliku o navikama i odrastanju najmlađih. To je ono što je trebalo da čujemo kao izveštaj i slika u kontekstu rasprave na temu ovog zakona. Dečija odeća i obuća se nasleđuju, dobijaju na poklon ili se nosi staro i iznošeno, školska deca kupuju polovne knjige i školski pribor, često nemaju za užinu, po pravilu nemaju ni za džeparac. Mlađa deca najčešće ostaju uskraćena za igračke i slikovnice, kupuju se najjeftinije i neodgovarajuće, dobijaju oštećene i nekompletne. Među stvarima i aktivnostima koje se deci uskraćuju pominju se kompjuter, Internet, škola računara, plesa, treninzi, sport, letovanja, zimovanja. O ovim se životnim stilovima gotovo ni ne razmišlja. Prema podacima za 2009. godinu među korisnicima materijalnog obezbeđenja je nešto više od 29.000 porodica sa decom, a ukupan broj dece u ovim domaćinstvima je oko 58.000. Ova vrsta socijalne pomoći je samo jedna u nizu državnih intervencija, a na nju prema svemu sudeći računaju najviše roditelji. Ovde je trebalo da čujemo do gospođe Dragutinović na koji način ona misli da ova deca normalno žive jedan dan u Srbiji. To, nažalost, nećemo čuti. Možda ovo nije zanimljiva tema ili je možda ovo tema koja se po pravilu preskače. Maksimalni iznosi, da nastavim dalje, pomoći iznose između 5360 dinara za jednočlanu i 10734 dinara za petočlano domaćinstvo. Ukoliko deca redovno pohađaju školu, porodice su i primaoci dečijeg dodatka, što uvećava ukupne naknade koje primaju od države u proseku za 1.800 dinara po detetu. Deca samohranih roditelja, da vas podsetim, procenat samohranih roditelja je iz godine u godinu sve viši, i deca sa invaliditetom primaju uvećani dečiji dodatak u iznosu od 2.500 dinara po detetu. Dakle, u Srbiji je nešto manje od 4% dece uključeno u program pomoći, dok je prema procenama na osnovu ankete o životnom standardu, udeo siromašne dece u Srbiji na žalost dvostruko veći. Domaćinstva sa decom su naravno siromašnija domaćinstva od domaćinstava bez dece i njihovo siromaštvo se u 2009. godini dodatno uvećalo, pa je tako njihov broj sa 5,6% u trećem kvartalu 2008. godine porastao na 8,8% u prva dva kvartala 2009. godine. Nizak životni standard se ogleda i u stambenim uslovima u ovim domaćinstvima. Siromašne porodice sa decom obuhvaćene intervjuom mahom žive u malim kućama čiji su vlasnici ili u kojima besplatno borave. Najčešće imaju jednu ili dve sobe. Gotovo sva domaćinstva poseduju električnu energiju i tekuću vodu, dok po proceni svako treće domaćinstvo nema kanalizaciju, koristi spoljno kupatilo ili poljski nužnik. Za brojne porodice sa više dece problemi su naravno mali prostor, često zajednički život u jednoj sobi, bez mogućnosti da se odvoje muška i ženska deca. U 2009. godini više od 5.000 domaćinstava se pojavljuje kao novi korisnik pomoći, od tog broja blizu polovine, dakle, približno 2.500 jesu porodice sa decom. Među novim korisnicima porodicama sa decom najzastupljenije su tročlane porodice, blizu 34%, zatim četvoročlane i domaćinstva sa više od pet članova, dok među novoprijavljenim porodicama bez dece preovlađuju jednočlana domaćinstva, oko 69%. Naravno, ono što je svakako vrlo značajan podatak, prema merilima za 2009. godinu, pojedinci koji mesečno troše 7.963 dinara, odnosno 382.000 dece, svako četvrto dete u Srbiji prima dečiji dodatak, za šta se izdvaja 744 miliona dinara mesečno. U Srbiji je takođe oko 700.000 ljudi, tj. nešto iznad 9% ukupne populacije u kategoriji siromašnih osoba. Granica siromaštva u Srbiji, ovo je zaista najtužniji deo, ali je činjenica za Srbiju, jeste 8.360 dinara. Prema rečima ministra rada, gospodina Ljajića, dakle, ova donja granica će se sasvim sigurno pomerati zbog sve većeg broja ljudi koji jedva spajaju kraj s krajem. Ono što je takođe vrlo značajno i tu nam je zaista trebala gospođa Dragutinović, jeste ono što je SRS uočila ovim predlogom zakona, političke korektnosti radi, mislimo da je zaista dobro rešenje da se utvrdi kome odlazi zaista pomoć, ali s obzirom da nećemo imati sada puno vremena, ono što je jako pogrešno, jeste da se pomoć zaista ne distribuira onima kojima je najpotrebnija, u iznosu koji bi značio da mogu da prežive jedan mesec u Srbiji.
Iskorišćeno je 19 minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković, a posle nje narodni poslanik Mirko Munjić.
Pre nego što počnem, zamolila bih samo, gospođo predsedavajuća, da dobijem informaciju koliko vremena ima naša poslanička grupa.
Šest minuta i 30 sekundi.
Hvala vam. Dakle, pred nama se nalazi jedan prilično veliki broj sramnih zakona u ovom paketu. Govoriću o, čini mi se, najsramnijem od njih, to je zakon o penzionom i invalidskom osiguranju, kojim se predlaže da se iznos penzija i iznos opšteg boda i novčane naknade zadrže na nivou iz oktobra 2008. godine, dakle, da se ne menjaju u 2010. godini. Prošle godine smo nekako u ovo vreme radili isti posao i tada je onaj koji je u predizbornoj kampanji obećavao iznos penzija od 70% ličnog dohotka rekao da se samo iznimno u 2009. godini penzije zamrzavaju i to zbog toga što su povećane linearno, naglašavam linearno, u oktobru 2008. godine, pa onaj koji je imao 100.000 dobio je 10.000, a onaj koji je imao 10.000 dobio je 1.000 dinara. Toliko o pravednosti. Kada je poslanička grupa DSS insistirala na tome da to nije pravedno i da se tako ne pravi socijalni mir u zemlji i da ne može nikako tako da se ponaša Vlada, međutim, i tada smo podneli nekoliko amandmana kojima smo dali predlog da se ova povećanja nikako ne dešavaju linearno, nego da ona kategorija sa najnižim iznosom penzije prima povećanu penziju i da se njima omogući da se penzija poveća, tada to ova Vlada i ova Skupština nisu usvojili. Mi smo ponovo podneli isti amandman. Dakle, samo ću pomenuti jednu stvar, koju verovatno svi znate, to je majsko istraživanje "Stratedžik marketinga", koji kaže da je 420.000 starijih ljudi u Srbiji siromašno, dok njih 20.000 nema nikakva primanja, niti imaju članove porodice koji mogu da im pomognu. Jedna polovina starijih osoba od 65 godina je socijalno ugrožena. Njih 30.000 nema ni penziju manju od 6.500 dinara. Moram da vas podsetim da ova Vlada i ova Skupština sa ljudima igraju jednu igru, da trenutno ide jedno javno zagovaranje zajedno sa "Ju-en-di-pi-om" da Srbija uđe u projekat obezbeđivanja socijalnih penzija. Baš me zanima kako je to moguće izvesti ili je to još jedna od prodaja magli. Vlada ima jedan izuzetno veliki problem koji očigledno ne zna da reši, a to je da 30% budžeta odlazi za penzije i prema podacima od upravnog odbora Republičkog fonda PIO ove godine treba da se broj penzionera poveća za 1,8%, što čini 20.000 penzionera. Samim tim ugrožen je budžet, ugrožen je Fond PIO i u groženi su penzioneri koji treba da primaju penzije. Dakle, penzioni sistem ljudi nije održiv. To što gospodin Krkobabić radi, a Vlada se pravi da je sve u redu i da neće da se meša u to, uprkos preporukama i upozorenjima MMF, uprkos zdravom razumu, vrlo je neozbiljno i opasno za državu i dovodi milion i 600 hiljada penzionera u poziciju da brinu za svoju budućnost, da li će imati da plate najosnovnije stvari. Upozoravam vas da jedna prosečna penzija ne može da bude ni trećina potrošačke korpe, kako je danas objavila štampa. Naravno, to gospođa Dragutinović, ministar finansija, izuzetno razume i meni je žao što je danas nema ovde da malo o tome popričamo. Ona je podržala amandman prošle godine koji je DSS podnela, da se linearno ne povećavaju penzije. Dakle, gospođa Dragutinović razume i opominje nas da, recimo, u Republici Srpskoj su penzije na nivou od 45% plate i zavise isključivo od doprinosa koji se uplate u budžet. Kada bi kod nas ta pozicija bila da se zavisi od uplaćenih doprinosa, mi bismo odmah danas mogli penzije da smanjimo za 50%. Preporuka MMF je da se učešće penzija u bruto društvenom proizvodu smanji sa sadašnjih 13,1% na 10% u 2016. godini, a da već u 2010. godini to učešće mora da se smanji na 12,3%. Očigledno je da penzionom sistemu predstoje reforme. Očigledno je da se pojedini ministri ograđuju od toga jer nam vrlo diskretno u javnosti govore o tome da je penzioni sistem ovakav kakav je neodrživ, ali očigledno je i to da se neodgovorno ponašaju, jer to da penzioni sistem reformiše, a to je vrlo ozbiljan posao koji zahteva zaista dugoročno planiranje, onom koji je davao tako neodgovorna obećanja, gospodinu Krkobabiću, koji nam očigledno nigde ne govori kako će ta reforma da se izvede, šta će ona da zahvati i kako će to izgledati. To ne znaju čak ni ljudi iz Republičkog fonda PIO, jer i oni u javnosti govore, imam nekoliko članaka koji su vrlo zanimljivi, čitaću ih kada budemo govorili o amandmanima, da o tome ne znaju ništa. Dakle, činjenica je da ova Vlada i gospodin Krkobabić ugrožavaju jedan milion i 600 hiljada penzionera, dok istovremeno oni zajedno sa tom raspojasanom grupom koja sebe zove Vladom Srbije, socijalno odgovornom, što je ironija, trošeći narodni novac na raznorazne gluposti, olako i nezakonito, kako što je, recimo, priča o komarcima, ambroziji i slične stvari, gde je 11 miliona evra potrošeno, pa nikom ništa, a milion i 600 hiljada penzionera se danas pita u Srbiji - da li će moći sledećeg meseca da primi svoju penziju?
Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Martinović.
U situaciji kada je država Srbija, usled posledica vaše dugogodišnje vladavine, dovedena na rub propasti, dovedena na rub bankrotstva, ona danas ponajviše podseća na neki brod koji se nošen vetrovima žestoko ljulja, tražeći neku luku, pa ide čas levo, čas desno, čas ka istoku, pa na zapad, pa opet sa zapada na istok, ne shvatajući da u stvari brodu koji ne zna u koju luku plovi nijedan vetar nije povoljan. Umesto što parcijalno pokušava da ublaži i reši svojom krivicom nagomilane probleme u oblasti penzijsko-invalidskog osiguranja, u oblasti javnog duga, u oblasti osiguranja, a posebno u oblasti finansijske podrške porodici sa decom, ova vlada je prevashodno i prvenstveno kao uslov svih uslova morala da predloži ovoj skupštini na usvajanje jedan akt koji bi imao karakter nacionalne strategije i karakter nacionalnog opstanka srpske države, a posebno srpskog naroda u njoj. U situaciji kada nam u Srbiji svake godine izumire jedan grad veličine blizu 30.000 stanovnika zbog toga što više njih umre nego što se rodi, u situaciji kada je u zemlji Srbiji, koja je poznata kao zemlja prirodnih resursa i predstavlja simbol bogatstva, oko milion njenih stanovnika gladno, u situaciji kada je i preostalih 90% stanovništva na rubu siromaštva, na rubu gladi i elementarnog opstanka, kada nam sela ostaju pusta, kada nam zbog nedostatka perspektive i mogućnosti da nađe zaposlenje iz zemlje sve više mladih odlazi, kada smo jedna od najstarijih nacija na kugli zemaljskoj i u situaciji kada 15 do 20 porodica preti da proguta ovu zemlju, ima li šta preče od donošenja te strategije nacionalnog opstanka srpskog naroda? Očigledno je da ova vlast, očigledno je da ova vlada ima neku drugu viziju, da ima neke druge namere i neke druge interese, te da su i predlozi ovih zakona koji su danas na dnevnom redu samo pokušaj da se privremeno reše neki problemi, da se privremeno zataška neki požar, kako bi se došlo do preko potrebnog kiseonika i kako bi se do daljnjeg preživelo. Da je sve ovo tačno, govore nam i brojni argumenti u prilog ovakve konstatacije. Kako se može poverovati u iskrene namere ove vlade, kada na primer Predlog zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom ima za cilj zaštitu, razvoj dece, psihofizički razvoj, kao i normalan razvitak porodice? Da li je to tačno kada u obrazloženju ovog zakona piše da bi nedonošenje ovog zakona po hitnom postupku moglo da u situaciji svetske ekonomske krize prouzrokuje štetne posledice po planirane uštede u budžetu Republike Srbije za 2010. godinu? Ovo sve zbog nekih navodnih zloupotreba koje su bile moguće po ranijem zakonu. Jesu li te zloupotrebe veće od samo jedne mafijaške ili korupcionaške afere u ovoj zemlji? Jesu li zloupotrebe koje se tiču naknada zarada za vreme porodiljskog odsustva, odsustva sa rada radi nege deteta veće od iznosa razlike u ceni, na primer, između plaćenih vakcina i onih koje su mogle biti plaćene bez Miškovićeve provizije? Jesu li ove moguće zloupotrebe veće od zbirnog iznosa bonusa koji pojedini direktori velikih javnih preduzeća daju sebi na svoje ionako velike plate? Šta je po vašem zakonu o finansijskoj podršci porodici sa decom, šta je za ovu vladu teritorija Republike Srbije? Na koju teritoriju se odnosi primena ovog zakona? Rešenje je predviđeno u članu 18. starog zakona, kojim se definiše pojam školovanja, krnji, odnosno smanjuje teritoriju Srbije, ograničavajući je samo na AP Vojvodinu, dakle, bez KiM. Šta sada radite? Pojam AP Vojvodine se perfidno uklanja iz ovog predloga zakona, dakle, iz ovog člana i zato je sasvim smisleno pitanje – definišite jednom i usaglasite šta predstavlja teritoriju Republike Srbije ili još za ovu vladu nije vreme za to? Odredba da majka koja ima troje dece, a u sledećem porođaju rodi dvoje i više dece može ostvariti pravo na roditeljski dodatak na osnovu posebnog rešenja Ministarstva za socijalna pitanja je apsolutno neprimerena situaciji u kojoj se država Srbija nalazi, vezano za demografsku katastrofu, jer, verujte, po nekim pokazateljima, za 200 do 250 godina srpski narod će apsolutno sa ovih prostora nestati. Zbog svega toga mi ovo govorimo. Zašto ovim zakonom majkama sa četvoro, petoro ili šestoro dece se ne dodeljuje, njima treba dodeliti orden, njima treba dodeliti nacionalnu penziju, a ne da im neki ministar ili neko ministarstvo određuje da li će za četvrto, peto ili šesto dete imati roditeljski dodatak. Ili odredba da pravo na roditeljski dodatak ima majka čija deca prethodnog reda rođenja nisu smeštena u ustanovu socijalne zaštite je nakaradna po Predlogu ovog zakona. Dakle, ukoliko nisu smeštena u socijalnu ustanovu, majka dobija pravo da ostvari pravo na tu roditeljsku naknadu. Međutim, ona treba da ostvari to pravo na roditeljsku naknadu samim činom rođenja četvrtog, petog ili šestog deteta, a ne gledajući da li je neko od njene dece u socijalnoj ustanovi. Dakle, to je kategorija koja po samom činom rođenja treba da ostvari pravo na tu roditeljsku naknadu. Zašto je to njeno dete ili neko od njene dece smešteno u taj centar? Da li je ono smešteno tamo zato što je živelo u izobilju, što ta porodica živi u izobilju? Da li će ovaj roditeljski dodatak koji bi tom prilikom dobila ta porodica biti nešto mnogo za tu porodicu, biti premnogo, pa zbog toga treba gledati ukoliko se deca nalaze u smeštaju, da im ne treba dati roditeljski dodatak? Dakle, naš stav je da majka samim činom rođenja četvrtog, petog ili šestog deteta treba da ostvari pravo na ovu roditeljsku naknadu. Ovde je jednostavno na delu jedna opšta nebriga o porodici, o deci, o porodiljama itd. Sve ovo se radi da bi se u stvari negde uštinulo, da bi se uštedelo, jednostavno, kako bi se namakla određena sredstva u budžet Republike Srbije za 2010. godinu. To je osnovni i prioritetni cilj, dakle, da bi neko politički preživeo i ostao na vlasti. Zahvaljujem.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je osam minuta i 20 sekundi. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite. Vreme na raspolaganju je 14 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođa ministar finansija je vrlo tačno konstatovala da u Srbiji definitivno postoji problem demografskog pada stanovništva, odnosno ono što sociolozi nazivaju belom kugom. Nesumnjivo je da jedan od zakona koji treba da pomogne u borbi protiv bele kuge jeste i zakon o finansijskoj podršci porodicama sa decom. Nažalost, njegova rešenja su nedorečena i imaju puno manjkavosti. Moje kolege su lepo istakle da je suštinska primedba SRS na ovaj predlog zakona činjenica da su majke koje rode četvoro, petoro ili više dece diskriminisane u odnosu na majke koje rode manji broj dece. Ispada da kada žena rodi četvrto, peto ili šesto dete može da dobije nadoknadu iz budžeta Republike Srbije, ali samo ako se o tome donese posebno rešenje od strane nadležnog resornog ministra. Ova projekcija, gospodo iz Vlade, da četvrto dete spasava srpsku naciju od demografske katastrofe nažalost više nije tačna. Oni koji se ozbiljno bave istraživanjem stanovništva odnosno pravljenjem projekcija budućeg broja stanovništva u Republici Srbiji jednodušni su u oceni da je pitanje da li čak i petoro dece po porodici, odnosno u jednom braku može da spase srpsku naciju od nestajanja? Do pre dvadesetak godina smatralo se da četvoro dece, po bračnom paru, može da zaustavi demografski pad srpskog naroda. Nažalost, i ogromne većine drugih građana Republike Srbije, sa izuzetkom romske populacije i sa izuzetkom Albanaca na jugu Srbije i na Kosovu i Metohiji, gotovo svi drugi građani Republike Srbije, bez obzira na svoju etničku ili versku, ili rasnu pripadnost doživljavaju demografski pad. Dakle, više nije dovoljno da bračni par ima četvoro dece pa da to bude garancija da će se zaustaviti demografski pad građana Srbije. Dakle, pet-šest ili više dece samo je to put u izlazak iz ove ogromne demografske krize koja danas postoji u Srbiji. Naravno, borba protiv bele kuge ne podrazumeva samo donošenje zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom. Borba protiv bele kuge vodi se čitavim nizom različitih zakona. Nažalost, naši zakoni, kao i u drugim oblastima društvenog života i u ovoj oblasti su suprotni jedan drugome. Sada ovim zakonom kaže, gospođa Dragutinović, mi hoćemo da zaustavimo belu kugu, a ove godine vladajuća većina u Skupštini Srbije usvojila je novi Zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj od nezaposlenosti. SRS vam je i tada ukazivala i danas vam ukazuje da je izuzetno problematičan član 73. Zakona o zapošljavanju i osiguranju od slučaja nezaposlenosti. Zašto? Iz jednog prostog razloga. Ako žena koja je nezaposlena ostane trudna, gubi pravo na nadoknadu, zato što po pravilu žena koja se odluči da održava trudnoću, njeno odsustvovanje sa rada, njena nemogućnost da radi traje duže po pravilu od 30 dana. I danas su žene u Srbiji, koje su nezaposlene, a koje se odluče, pre svega, zbog zdravstvenog stanja svoga organizma da održavaju trudnoću, one praktično gube pravo na nadoknadu po Zakonu o zapošljavanju i osiguranju od slučaja nezaposlenosti. Pošto ste, gospodine ministre Mrkonjiću ovde prisutni vi, a ne gospođa Dragutinović i imajući u vidu činjenicu da ste veliki džentlmen pokušati da vam prezentujem slučaj izvesne Kovač Melinde iz Novog Sada. Žena je sticajem okolnosti Mađarica. Inače, ovakav problem u Novom Sadu imaju i Srpkinje, i Mađarice, i Slovakinje, i Romkinje i svi građani ženskog pola bez obzira na nacionalnu pripadnost. Dobio sam dokumentaciju od gospođe Melinde Kovač i zamolila me je da njen slučaj, a ovaj slučaj nažalost nije jedini u Novom Sadu i verovatno nije jedini u Srbiji, prezentujem u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dakle, Kovač Melinda je do sada imala dva spontana pobačaja. Ona i danas ima ne tako male zdravstvene probleme. Ona je prinuđena iz zdravstvenih razloga, iz fizičkih razloga da održava trudnoću. Zakon o zapošljavanju i o osiguranju od nezaposlenosti ovaj njen slučaj tretira kao privremenu sprečenost za rad. Tačnije, oni koji primenjuju ovaj zakon, a to je da Nacionalna služba zapošljavanja tako tumači član 73. Žena održava trudnoću, ako to traje duže od 30 dana, ona gubi pravo na nadoknadu koja joj pripada po Zakonu o zapošljavanju i osiguranju od nezaposlenosti. Ovde postoje rešenja Nacionalne službe za zapošljavanje, Filijala Novi Sad iz 2008. i 2009. godine, iz kojih se jasno vidi da je gospođa Melinda Kovač apsolutno ostvarivala pravo na novčanu nadoknadu kao nezaposleno lice, sve dok trenutka dok nije odlučila da održava trudnoću. Budući da to održavanje trudnoće traje duže od 30 dana, ona je izgubila pravo na novčanu nadoknadu. Prosto neverovatno, zakonodavac u Republici Srbiji, uprava u Republici Srbiji, činjenicu da je žena, kako se to nekada govorilo starinskim jezikom, ali vrlo tačnim jezikom, u blagoslovenom stanju, takva žena gubi pravo na novčanu nadoknadu, zato što je, pazite, kakve birokratske logike – privremeno sprečena za rad. Umesto da država Srbija stimuliše žene da stupaju u brak, da rađaju decu, ona ih destimuliše. Kako ih destimuliše? Ovakvim birokratskim odnosima prema živim ljudima, prema ljudima od krvi i mesa. Ova žena živi u Novom Sadu. Ova žena živi u Vojvodini. Danas je proglašen Statut AP Vojvodina. Danas se tvrdi, dragi građani, vi koji živite u Vojvodini, dobili ste Statut, sada ćete da živite bolje. Mislite li da će zbog toga što je usvojen danas Statut Vojvodine u Skupštini Vojvodine Melindi Kovač biti priznato pravo i dalje na novčanu nadoknadu, zato što žena mora da održava trudnoću? Nažalost, neće. Njen socijalni status biće podjednako težak kao što je bio težak i do današnjeg dana. Ovakvih slučajeva, gospodine ministre Mrkonjiću, u Novom Sadu po mojim informacijama ima nekoliko desetina. Ovakvih slučajeva verovatno ima u svakom mestu, u svakoj opštini i u svakom gradu u Srbiji. Molim vas da se postarate u Vladi Republike Srbije da se obavezno promeni Zakon o zapošljavanju i o osiguranju za slučaj nezaposlenosti ili makar da resorno ministarstvo izda neku instrukciju kako treba tumačiti član 73. ovog zakona. Skandalozno je da žena, mlada žena koja iz zdravstvenih razloga mora da održava trudnoću, gubi pravo na novčanu nadoknadu zato što je navodno, po onima koji tumače zakon, privremeno sprečeni za rad. To je destimulacija rađanja. To je mera koja u stvari ide u prilog demografskoj katastrofi koja preti Srbiji. Po projekcijama koje su, da li optimističke ili pesimističke, ali su, po svemu sudeći, nažalost realne, objektivne su mogućnosti da Srbi u Srbiji za 50 do najviše 100 godina postanu nacionalna manjina. To nažalost nije sve. Kada smo kod Vojvodine, mnogi predeli u Vojvodini ostaju pusti. Tamo više nema ni Srba, ni Mađara, ni Slovaka, nema nikog. U mnogim vojvođanskim mestima danas možete da kupite kuću, solidnu, pristojnu kuću sa imanjem za nekoliko hiljada evra. Ljudi u bescenje prodaju imovinu svojih očeva i svojih dedova iz jednog prostog razloga, zato što na tim prostorima više niko ne živi. Pokušao sam kao ovlašćeni predstavnik SRS, kada smo raspravljali o Predlogu statuta AP Vojvodine, da citiram jedno istraživanje javnog mnjenja koje je sprovedeno u Vojvodini 2002. godine. Nažalost, gospođa Čomić je verovatno pogrešno protumačila moju nameru. Nije bila moja namera da evociram ružne uspomene iz prošlosti građana koji žive u Vojvodini, nego da na jedan vrlo klasičan način prikažemo građanima Srbije kakvo je stvarno raspoloženje građana koji žive u Vojvodini, šta tim ljudima zapravo treba. To istraživanje je sprovedeno 2002. godine. Ono što nisam uspeo tada da kažem, pokušaću sada da kažem. Istraživanja iz 2002. godine finansirao je Fridom Haus – Srbija. Amerikanci stoje iza tog istraživanja. To nisu podaci do kojih je došla SRS. Oni koji su sprovodili istraživanja, nikakve dodirne političke tačke nemaju sa SRS-om, ali su istraživanja vrlo meritorna. Ona pokazuju da kod Srba starosedelaca koji žive u Vojvodini, da kod Srba tzv. kolonista ili dođoša koji žive u Vojvodini, da kod Mađara u Vojvodini, u suštini preovladava samo jedan stav – potreban nam je bolji i kvalitetniji život. Nisu problem u Vojvodini međunacionalni odnosi i nije suštinsko pitanje za građane koji žive u Vojvodini da li će Novi Sad biti glavni grad, nego kako obezbediti ekonomske, finansijske, socijalne i druge pretpostavke da građani koji žive u Vojvodini žive jednim kvalitetnijim životom, da žive životom dostojnim čoveka. To je bila suština našeg pokušaja da pokažemo građanima Srbije, da pokažemo narodnim poslanicima kakva su stvarna raspoloženja građana i u Subotici, i u Novom Sadu, i u Sremskoj Mitrovici, i u Zrenjaninu, i u Pančevu i u Somboru. Niko, verujte mi, niko od 1.500 ispitanih Srba i Mađara te2002. godine nije rekao treba nam novi statut. Niko od njih nije rekao - treba Novi Sad da bude glavni grad. Niko od njih nije rekao - potrebna nam je pokrajinska vlada u Novom Sadu. Niko to nije rekao. Svi su rekli - ne možemo svojoj deci, kao što je lepo rekla gospođa Marina Raguš, ne možemo svojoj deci da obezbedimo elementarne uslove za život. Odrekli smo se nekih nasušnih potreba. Ne možemo da školujemo svoju decu, ne možemo da lečimo svoje bolesne roditelje. Sada ne možemo ni da održavamo trudnoću na neki ljudski način, zato što neki birokrata u Novom Sadu ili Beogradu, svejedno, to što kao žena održavam trudnoću tumači kao moju privremenu sprečenost za rad. Suština zalaganja SRS jeste da se uskladi zakonodavstvo koje treba da zaustavi demografski pad srpskog naroda, a i svih drugih građana Republike Srbije. Jedan od prvih koraka u tom pravcu mora da bude izmena Zakona o zapošljavanju, odnosno o osiguranju od nezaposlenosti. Održavanje trudnoće iz opravdanih zdravstvenih razloga više ne sme da bude razlog da žene trudnice izgube pravo na novčanu nadoknadu iz budžeta Republike Srbije. To je u direktnoj suprotnosti i sa Strategijom demografskog razvoja Republike Srbije, koju je usvojila Vlada Republike Srbije još 2007. godine. Sada imate, gospodo iz Vlade, jednu neverovatnu stvar - žene koje žive u tzv. užoj Srbiji kada održavaju trudnoću one dobijaju 65% od svoje plate. Žene koje žive u Vojvodini, u severnom delu Srbije, zahvaljujući jednoj odluci Izvršnog veća Vojvodine dobijaju pun iznos novčane nadoknade svog ličnog dohotka. Prosto je neverovatno, žena koja živi u Pančevu ima pravo na 100% nadoknadu plate, a žena koja živi 20 km dalje, u Beogradu ili u Kragujevcu, ili u Valjevu, ili u Nišu nema to pravo. Neverovatno je da na ovaj način diskriminišemo žene u Srbiji, a puna su nam usta ženskih prava, puna su nam usta borbe protiv bele kuge. Molim vas, gospodine ministre, još jedanput, založite se celokupnim svojim autoritetom da se ova praksa ujednači i da zakoni zaista budu u funkciji toga da u Srbiji bude što više dece, i srpske, i mađarske, i romske i sve druge.
Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je iskorišćeno, a pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Nije iskoristio pravo iz člana 93.
U pitanju je izdvojeno mišljenje povodom čitavog seta ovih zakona. Krenuću redom, pošto je ograničenje samo na pet minuta. Šta javnost treba da zna povodom ovog zakona o dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju? Treba da zna da se praktično zamrzavaju penzije sa nekim datumom u oktobru 2008. godine. Ovo je u stvari zakon koji sprečava povećanje penzija, odnosno usklađivanje penzija. Onda se otvara pitanje, ono što je bilo izuzetno za 2009. godinu sada postaje izuzetno i za 2010. godinu, a verovatno će biti izuzetno i za 2011. godinu i otvara se pitanje - šta mi jurimo, da li jurimo troškove života, da li jurimo rast zarada? U svim varijantama koje se budu primenile penzioneri poprilično kasne. Zato budite oprezni kada budete vršili reformu penzijsko-invalidskog sistema, da to ne bude kao 2003. godine kada je Gordana Matković upropastila penzijski sistem. Naravno, zamrzavanje plata, zamrzavanje penzija, a da pri tom nije dat neki kriterijum kako bi to moglo da se odmrzne, recimo, neka bude rast produktivnosti, kao što je to nekada bilo korišćeno kao opravdani razlog za odgovarajući rast, neminovno povlači da poslovanje privrednih subjekata prelazi u sivu zonu. Ide se ka utaji poreza, ide se ka još jednoj drugoj potpuno nelegitimnoj neravnopravnosti koja se uspostavlja između građana. Naravno, kao svoj kraj imaće i činjenicu da će sve veći broj preduzeća biti pod blokadom, a ono što dalje sledi, verovatno će biti stečaj i kao uzrok i kao posledica. To sve pokazuje koliko je besmislena ekonomska politika u Republici Srbiji, a ona se otprilike zasniva na tome da se nekritički zadužujemo, želimo da imamo neki razvoj. To je, otprilike, onaj čovek koji živi u nekom stanu od 50 metara kvadratnih, da bi obezbedio sebi razvoj daje pod hipoteku kupatilo jedne godine, druge godine hodnik, treće godine pola sobe, a zašto mu je potrebna hipoteka? Da bi kupio kompjuter, da bi kupio kola na lizing, da bi kupio mobilni telefon, a da pri tom niko ne primećuje da on ustvari nema elementarnih stvari za život. Mislim da je osnovni nedostatak svih ovih propisa taj što su se izgubili prioriteti. Prioriteti su ono što je u definicije politike već hiljadama godina. Zadatak politike jeste da reši siromaštvo i da obezbedi mir. Ovde, kao što vidite, siromaštvo je poslednja rupa na svirali i zato se pribegava različitim stvarima. Što se tiče ovog drugog zakona, pitanje broja dece, rađanje dece jeste lično pravo, lična stvar pojedinca, ali u uslovima kakvi su demografski kod nas, a oni od 1980. godine beleže negativne rezultate, to više samo nije lična stvar, to je i stvar socijalne politike, to je stvar i države. U tom smislu ne treba praviti diskriminaciju niti među trudnicama, niti među decom, jer je to zadatak broj jedan što se tiče države. Sledeći zakon o kome treba nešto reći jeste ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava. Samo da vas podsetim, mi suštinski nemamo komisiju za hartije od vrednosti, pošto je njima istekao mandat, ali poenta ovog zakona je upravo da se omogući nekome ko dobije status profesionalnog investitora da se, bukvalno rečeno, šlepa pored države i da postiže monopol i na ovom tržištu zahvaljujući bliskosti sa državom, jer onda ta bliskost se manifestuje kroz neke varijante o kojima vi razmišljate, a to su akcionarskiugovori o zajedničkom vođenju privrednog subjekta, budući otkup manjinskog paketa Republike Srbije, zajednička prodaja kontrolnog paketa. Sve bi se to radilo na jedan način koji bitno narušava tržište hartija od vrednosti i pravi neke koji su izuzeti od toga, budući monopoliste. Nešto bi slično bilo, kao što se desilo i sa "Fijatom", a znate koje su posledice toga. Što se tiče ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu, poenta je upravo u tome da se ukidaju limiti ili, da kažem povećavaju limiti da se lokalna samouprava zadužuje, da se stimuliše dugoročno zaduživanje na bazi ove izmene, otvara prostor za poslovne banke koje mogu da plasiraju sredstva prema lokalnoj samoupravi i na taj način utiče i na buduću lokalnu vlast, koja dođe u jedno svršeno stanje, preuzete obaveze, ugovori, nešto iz obavezuje. Kod ovog zakona o osiguranju, ako dozvoljavate samo još jednu rečenicu, on je u suprotnosti sa zakonom iz trećeg seta zakona koji se nalazi na dnevnom redu, jer razdvajanje životnog i neživotnog osiguranja jeste, ako je to standard, a jeste standard, ako je to obaveza, jeste obaveza, ne znam zašto se prekraćuje, skraćuje ili produžava rok do kada treba da se izvrši ta obaveza, sa pozivanjem na diskreciono pravo države. To diskreciono pravo države postoji u mnogim drugim oblastima, pa nije korišćeno. Verovatno je...
Pet minuta, zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić, pa posle njega narodni poslanik Rade Obradović.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, jako mi je žao što rasprava o budžetu nije tekla jednim normalnim tokom i da smo imali u neko normalno vreme tu raspravu, da budžet razmotrimo, damo amandmane i da popričamo o tome ovde u jednoj raspravi koja bi bila mnogo kvalitetna i da ubedimo Vladu da neke svoje metode kojima se godinama bavi promeni u pravljenju budžeta. Nažalost, i ovi prateći zakoni o kojima se danas razgovara takođe su samo pro forme napravljeni, da bi se raznorazne nejasnoće u samom budžetu pokrile, krile i sakrile od javnosti. Zato što budžet i sami ovi prateći zakoni nisu mogli javno da se raspravljaju, da se to odradi na jedan kvalitetan način, održana je ona noćna sednica, koja se otvorila u petak veče, traje u subotu u nedoba, kada mnogi od nas zbog raznoraznih obaveza koje su pre nekoliko meseci zakazane nismo mogli da prisustvujemo raspravi o budžetu, ne očekujući da će budžet doći u noćnim sednicama, u sednicama vikenda, u sednicama bez direktnih televizijskih prenosa. Molim vas, za šta služi javni servis ako najosnovniji zakon u jednoj državi i ovi prateći zakoni, koji su sada dati, ne može da se prati u direktnom prenosu, kada cela država vidi o čemu se to radi, već to mora da ide na nekim tajnim sednicama, skrivenim sednicama, sednicama kojima niko ne može prisustvovati od nekih diskutanata, od ljudi koji su se spremali za ovaj budžet. To je izuzetno nekorektno. To nijedna Vlada, od kako poznajem Skupštinu Srbije, a godinama sam bio narodni poslanik, nije uradila nikada kao ova sada. To je znak da namere oko formiranja budžeta nisu bile čestite i poštene, već se to odradilo na jedan vrlo čudan način, dosta skriveno, kroz raznorazna veštačka ministarstva koja su napravljena, gde su ubačene gomile para čije pozicije potrošnje nisu definisane. Imamo ovde ministarstva koja su dobila znatno velika sredstva i ne vidimo iz svega ovoga, iz ovih pratećih zakona samog budžeta nekakav vid razvojnog budžeta, perspektive, zapošljavanja, boljeg života, višeg standarda, veće kupovne moći, više investicija itd, već vidimo da će biti jedna godina zakukuljena, zamumuljena. Na kraju ćemo imati ko zna kakve izveštaje revizionih komisija koje niko neće uvažavati i poštovati, kao što se i sada događa. Prema tome, ovde se danas razgovara tobože o brizi o porodici, bela kuga, kako da rešimo zapošljavanje, kako da rešimo niz problema koji su izuzetno važni za državu, kako da rešimo osnovni problem zaposlenosti. Pogledajte Ministarstvo ekonomije, tu su najveća sredstva. Tu je prosto budžetski trezor, tu su sve pare ostavljene koje su za potrošnju na milost i nemilost ministru i njegovom okruženju da bukvalno radi šta hoće. Mi ćemo to usvojiti onako u gomili, u paketu, pa ćemo reći - u NIP su neka druga sredstva, kao i prošle godine, gde uopšte nemamo mehanizam kontrole tih sredstava i načina kako će se pospešiti ono o čemu se ovde govori, briga o porodici, briga o penzionerima i mnogi zakoni koji su veoma važni da bi Srbija mogla da krene put razvoja. Kako će beskućnici da dođu do krova nad glavom? Kaže - pa imate sredstva u NIP. Šta ako se ona potroše negde po partijskoj liniji, na nekom drugom mestu i ne dođu do onih najugroženijih. To se godinama priča - sredstva su u NIP. Koja još država u Evropi ima NIP? Šta to mi sada prodajemo pa stavljamo sredstva u NIP? Vi se možda sada čudite zašto se to tako raspravlja, a nikako nećete da dozvolite da definicija budžeta bude stroga i da se zna tačno sada da smo usvojili za to, to i to i da su te budžetske pare obezbeđene za narednu godinu. Ovako nemamo ništa, imamo samo neke najave i naznake da će iz određenih sredstava se povući sredstva, da će biti bolje, da će svi živeti bolje. Od toga nema ništa. To je jedna prazna priča kojom se godinama bavimo. Zašto je problem godinama budžet Srbije? Zato što se realno ne puni budžet. Danas sam dobio jedan dopis koji je katastrofalan. Tu učestvuju ministri, prave se veštačka preduzeća sa tajkunima iz belog sveta. Ti tajkuni dolaze u Srbiju i u saradnji sa našim ministrima otvaraju preduzeća koja će da pljačkaju Srbiju. Da ne pričam kako smo preko kablovske televizije iz Soroša opljačkali najveći državni resurs u telekomunikacijama i dali ga besplatno. Evo, sada se rade koridori. Tu je ministar Mrkonjić. Evo, već kreće akcija kako će koridori da se zablokiraju i umesto da bude priliv sredstava iz koridora i korišćenja putnog zemljišta i pružnog zemljišta za raznorazne poslove, kao što su prolaz optičkih kablova, prolaz električnih kablova, gasa i ostalo, mi sada bežimo iz toga i dozvoljavamo tajkunima belosvetskim da dolaze ovde u Srbiju i da uzimaju milijarde evra godinama. Evo već sada na našim koridorima koje radimo, begenisao čovek jedan, Slovenac, čuveni njihov tajkun, firma je "Nuba invest" i jedan tajkun slovenački Tomažič otvorio je preduzeće i već je ušao u proceduru da zablokira koridore i da postavi optičke kablove, da on to radi. Nekada smo govorili da će to raditi "Železnica" i "Putevi" i od toga dobijati dodatne prihode da bi manje bile subvencije države, da bi više para ostalo za ovo što današnji zakoni donose. Podneo je zahtev da se otvori preduzeće kod ministra Dulića i 6. oktobra 2009. godine već je podneo zahtev, ministar se usaglasio, naravno. Tu je saglasnost dao i ministar Dinkić, naravno. Sada su naložili "Putevima" da to realizuju u praksi. Istog dana je ministar poslao zahtev "Putevima Srbije" da to realizuju bez tendera, bez ičega. Koga to interesuje, šta će nama pare, ima pametnih ljudi u svetu koji znaju pare da troše. Ovo je bruka za Srbiju. Mogu vam ovo dati, pa malo prostudirajte, gospodine ministre, ali ovo ako se dozvoli, da ovo prođe, ovo je za sto godina robije. Molim vas lepo, koridori, pa rekli smo i gasni koridor Niš - Dimitrovgrad da će proći trasom putnog zemljišta odnosno autoputa, jer je to besplatna trasa zašto bismo proterali kroz mesto premijera i pravili novu trasu i izlagali se ogromnim troškovima, da bi neko rekao - evo, ja sam ovuda hteo da prođem, pa to mora da uđe u Zaječaru, a ne da uđe u Dimitrovgradu. Prema tome, ovo je bruka za Srbiju i ovo ko je dozvolio, ako je uradio gospodin Dulić, ovo je bruka i za ministra prostornog planiranja, građevine i urbanizma. Prema tome, ovakvih stvari je hiljadu. Ovako se prazni budžet, odlivaju se silna sredstva namenjena za punjenje našeg budžeta i pomoć preduzećima koja loše rade. Ovo je bilo predviđeno, "Železnice" su dobijale kredit i "Putevi" su dobijali kredit da kupe optičke kablove, da to urade i iz naplate usluga da vraćaju kreditne linije. To je veoma lako moglo da se odradi i bilo je hiljadu ponuda. Zar treba neki slovenački tajkun, kako ga ovde zovu srpski Cane, da to odradi? Ako on treba da odradi, onda mi svi ovde treba da se raziđemo i da ne gubimo vreme. Niz je takvih stvari i niz je takvih priča, a ovde svi brinu o porodici, svi brinu da se ljudi zaposle. Gde da se zaposle, kada sve što vredi dajemo drugima, kada sve što donosi dobar profit dajemo drugima? Da li treba da naša deca budu berači višnje, berači pečuraka itd. i da očekujemo neku perspektivu? Kako smo napravili banke? Neko će debelo za to odgovarati. Koje su to banke i koje investicije nose? U ovom setu zakona o kome se vodi rasprava, uzimamo komercijalne kredite za punjenje budžeta, molim vas. To nikad nije bilo u Srbiji. Mi samo gledamo, evo 25 miliona dolara, 15 miliona, 30 miliona, jedna milijarda. Ljudi moji, kuda ćemo sa tolikim dugovima? Kada ode ova Vlada šta raditi sa ovim dugovima? Ne vidim uopšte u budžetu i pratećim zakonima perspektivu i neko novo zapošljavanje. Šta vidim ovde? Vidim samo neke otpremnine, da ćemo imati još brdo penzionera. Sve ćemo oterati u penziju. Celu Srbiju ćemo penzionisati. Hajde da penzionišemo sve redom, svi da budemo penzioneri, šetamo po Srbiji, uživamo, ali odakle da dajemo penzije? Mi kažemo - zamrznute penzije. Cene će da rastu. Ove godine samo nafta 25 dinara po litru, struja ide, gas je otišao već, ići će opet, kako preživeti? Mi smo se trudili da penzioneri dobiju povećanje, oni sa najnižim primanjima, a ne oni koji imaju najviše. Oni su i najviše dobili povećanje penzija za 10%. Onaj ko ima 150 hiljada dobije 15 hiljada dinara, a onaj sa osam hiljada dobije 800 dinara. To je ta socijalna pravda, gospodo. O kakvoj mi socijalnoj pravdi ovde pričamo i razgovaramo kad sve više pravimo razdor i sve više pravimo jaz i sve više pravimo problema? Prema tome, ovo je sve jedna prazna priča koja, jednostavno, ne znam čemu će da služi i ponavljam, neće biti lako i moraće da dođe do nekih problema koji se mogu prevazići jedino izborima. Ovde predviđate u ovim pratećim zakonima otpis duga javnim preduzećima. Kako možete tako da se otpisuje i ko je taj ko određuje otpis duga javnim preduzećima? Kako možete da otpišete? Znači, javno preduzeće ne mora dobro da posluje, ne mora da se trudi da napravi realizaciju, zašto? Pa na kraju ako ima dobru vezu ili jakog ministra koji podržava to javno preduzeće, oni će to srediti i na kraju će se to otpisati, može se to produžiti koliko hoće i kako hoće. Zatim, imamo potpuno ponižavanje i potcenjivanje po ovim pratećim zakonima lokalne vlasti. Mi raspišemo lokalne izbore. Razne partije dobiju lokalnu vlast, što imaju jake ljude, odgovorne ljude, dobro su organizovani na određenim prostorima. Šta mi sad uvodimo? Uvodimo da iz budžeta ministar može direktno da daje sredstva i mesnoj zajednici, ustanovama, kome god hoće. Gde to postoji? Zašto postoji lokalna vlast? Mi smo potpuno uništili lokalnu vlast i treba je ukinuti. Zašto? Ako je preduzeće gde je na vlasti politički protivnik aktuelnog ministra ili režima, mi mu sad ne damo namerno, kao što je slučaj sa ovih 20-ak nerazvijenih opština, gde je na vlasti opozicija, da greje obdaništa sad, nema da greje škole, mi ga mučimo, mučimo i onaj gradonačelnik i rukovodstvo ustežu se, a onda se ministar opruži, pa dođe Mlađa tamo, znate kad on dođe u Kragujevac, pa kaže - pa ne greje školu, evo odmah sutra počinje grejanje. Delne, otvori kasu i podeli. Šta tamo, pljune onu lokalnu vlast. Kaže - vi ste nesposobni, vi niste ni za šta, oni ljudi ni krivi, ni dužni stradaju. Prema tome, ovo ne sme da se dozvoli. Ovo što vi hoćete da uradite, to je potpuna diskriminacija određenih sredina i zbog ovoga se prazne određene sredine, zbog ovoga nema naroda više u Kuršumliji, u selima kuršumlijskog kraja, nema u Blacu, sele se, brdsko planinska područja, odlaze ljudi. Zašto? Zato što moćnici mogu da dođu i to izbace iz rukava, imaju ogromna sredstva, evo imate Mlađu sa 40 miliona evra, koji će ono ko pijan milijarder u ovoj nestašici i cikovini da se ponaša. Gledam neki dan, dođem u Kragujevac, oni jadni pričaju ne može to, to, a on kaže - sve će to da bude rešeno sutra. Daj tamo, šta god hoćete. Neki dan sam bio prisutan kad su rekli seljaci - imamo fudbalski klub, pa ne možemo da ga izdržavamo. Trebaju nam sale za svadbe, da mi to rentamo i rođendane, pa od toga da se izdržavamo. Možei sala za svadbe, može sve, a na primer, nema kanalizacije, nema vode za piće. Za to prozovite predsednika opštine i to je bruka. Pričamo o poštenom radu, o korišćenju budžetskih sredstava, o pratećim zakonima. Gospodine ministre Mrkonjiću, da li vi znate da gospođa Kalanović radi put prema Kragujevcu bez ikakve dozvole, bez idejnog projekta overenog, bez izvođačkog projekta? Da, radi? Jednostavno, ženi palo napamet da radi, krši zakon. Da li znate da Javno preduzeće "Putevi Srbije" i vaše ministarstvo je nadležno da pravi puteve i niko više u državi Srbiji? Je li tako? Pa kako može sad ko god pravi, pravi Mlađa put, pravi Pera put, pravi Žika put, svi imaju neke svoje fondove, pa još malo. Ko će da da upotrebnu dozvolu? Ko je odgovoran za taj put? Ko će da ga pusti u saobraćaj? Ko će da odgovara ako sutra bude udes na tom putu? Kako se nadvožnjak pravi bez građevinske dozvole? Kako se nadvožnjak pravi bez projektne dokumentacije? Molim vas, kako su odvojena sredstva NIP ako nema projektne dokumentacije, kako je urađen tender, gospodine ministre? Kako je mogao da bude tender? Kako je tenderisala gospođa Kalanović, ako nema projekta u dokumentaciji? Je li tako? Ko je mogao da se javi na tender gde nema papira? Pera, Žika, Mika i to teraj, samo radimo, trošimo pare itd. Stvarno vas molim, gospodine Mrkonjiću, verujem u vas, uvedite red. Zavedite, vratite Zakon o ministarstvima da se poštuje, Zakon o putevima da se poštuje, Zakon o investicionoj gradnji da se poštuje i sve ostalo mora se ispoštovati onako kao Bog zapoveda. Ne može više ovako da se radi. Gde su ta nova radna mesta? Gde su nova zapošljavanja? Kako suzbiti belu kugu? Kako porodica može da bude srećna ako nema posao, ako nema krov nad glavom? Znate li da ove pare koje su odvojene za stanove je to taman toliko koliko su oni stanovi za Univerzijadu što je Mišković napravio, da mu se to isplati i da se to legalizuje? Tačno u paru se uklapa sve. Prema tome, sećam se, molio sam kao ministar građevine, gospodina Đelića, tada potpredsednika Vlade - nemoj otvarati "Delta siti", nema građevinska dozvola, nema upotrebnu, nema ništa. On zapucao i ode da otvori objekat, divlje izgrađen i to sve ide tako i danas ide tako i zato su potrebne promene i zato samo kroz nove izbore može doći do sigurnosti porodice itd. Zakon o javnom dugu, dugovanja, zaduženja i samo zaduženja i kuda ćemo više sa tim dugovima? Ne znam. Dajte da vidimo šta može da se radi i kako da se izađe iz ove krize i prihvatite neke amandmane koji su ključni ako mislite da ovo dovedete u red. Ovako ćemo ući u velike probleme. Verujte, mi iz opozicije ne moramo ni da diskutujemo. Sami ste ovu igranku počeli, završite je do kraja. Završite kako ste počeli i nemojte pričati da brinete o građanima. Nemojte pričati da će porodice biti sigurne. Nemojte pričati da će suzbiti belu kugu, nemojte pričati. Pričajte o tom vašem belom šengenu. Čuli ste sada da niko nema tamo sa čim da putuje, nema kako da putuje. To je dobro što je dobijen, ali obećan je 2000. godine da će biti dobijen 2004. godine. Sećam se odlično, kad smo pokojni premijer Đinđić i ja bili u Vašingtonu rečeno je - beli šengen, 2004. godine, a EU 2007. godine. Evo sad je to pomereno na 2014. godinu,a da bogda da bude i 2020. godine, ako se ovako nastavi ovakvim trendom. Prema tome, gospodo iz Vlade, meni je jako žao što ministarka kojoj je upućeno sve ovo nije prisutna, a vama gospodine ministre - tražite da se poštuje zakon kad se više sredstava izdvoji za infrastrukturu da se Srbija oživi da gradi, da radi, da se uradi ono što je obećano. Daće bog da ova vlada što kraće traje, da dođu neki stvarno ljudi koji će uvesti red i ovo sve, jednostavno, usmeriti na pravi put i onda ćemo imati veoma, veoma puno uspeha, imaćemo prave budžete (Predsedavajuća: Dvadeset minuta.) i raspravljaćemo o budžetu na jedan korektan način, u doba kako to dolikuje, a ne u nedoba i nadam se da ćemo u tome veoma brzo uspeti. Prema tome, ne vidim neku perspektivu…
Reč ima poslanik Rade Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministre Mrkonjiću, mi smo danas imali raspravu o setu zakona vezanih za izvršenje budžeta. Pre podne smo pričali mnogo više o izmenama Zakona PIO i tu je ministarka Dragutinović rekla da je u stvari osnovni cilj učešće penzija i zarada što je moguće više da se smanji u odnosu na BDP, što jasno ukazuje kakve će biti i u kom pravcu će biti izmene zakona. Očigledno će te izmene zakona ići na smanjenje prava, da će ići ka smanjenju penzija i očigledno je da je to jedina ideja sa tom reformom. Meni je žao što ministarke nema, čini mi se da je obećala da će dati obrazloženje za jedan od izuzetno važnih zakona koje je ostavila za taj treći faktor, verovatno su neke obaveze. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu i ovim izmenama se samo menja jedan član, član 2, da zakon stupa na snagu objavljivanjem u Službenom glasniku. Ovim članom se daje mogućnost da lokalne samouprave mogu da se znatno slobodnije, odnosno znatno šire zadužuju vezano za kapitalne investicije. Treba posebno napomenuti da Zakon o javnom dugu kada kaže lokalna samouprava u stvari misli i na pokrajine, opštine i gradove. Na koji način možemo da smatramo tu mogućnost koju Vlada daje opštinama i gradovima i AP da se mnogo više zadužuju za kapitalne investicije? Može da se kaže da je to na neki način i dobro. S druge strane, postoji Zakon o finansiranju jedinica lokalne samouprave. Tim zakonom se tačno definiše na koji način, odnosno utvrđuje se osnov izvorne nadležnosti iz kojih se lokalna samouprava finansira, a s druge strane, tačno se određuje kolika količina sredstava se za prenete nadležnosti, one poslove koje treba da vrši Republika, a koje vrše opštine i gradovi i na koji način se tačno utvrđuje njihovo finansiranje. Do u dinar postoji definisano koliko svaka nadležnost iznosi. Moram da vas podsetim da je 2009. godine rebalansom budžeta Vlada Republike Srbije smanjila ta sredstva koja su definisana za finansiranje lokalne samouprave sa 40 na 25 milijardi i bez obzira što ovaj budžet za 2010. u svojoj rashodnoj strani raste za puno procenata, sredstva za finansiranje lokalne samouprave ostaju na istom nivou. Kada bismo sabrali 2009. i 2010. godinu lokalne samouprave su uskraćene za nadležnosti, za koje po zakonu imaju pravo da budu finansirane, otprilike 40 milijardi dinara. Danas sam sreo jednog gradonačelnika iz velikog grada u Srbiji, nije iz DSS on je iz DS, nije uopšte ni važno, njegov grad će u ove dve godine biti uskraćen za 500 miliona dinara. Plate moraju da isplaćuju, materijalne troškove moraju da isplaćuju, tih 500 miliona dinara su kapitalne investicije. S jedne strane, ono što je obaveza opština i gradova po zakonu se smanjuje. S druge strane, daje se mogućnost da te kapitalne investicije finansiraju iz kredita. Na koji je to način pošteno i gde je tu logika? Ti krediti moraju da se vraćaju. Ono što smo rekli da je ključno pitanje i za vladu i za Srbiju uopšte, ključno pitanje je koje mora da rešava u budućnosti, a to su veličina javnog sektora, javna potrošnja, odnosno plate i penzije, a istovremeno i investicije. Tu je i g. Mrkonjić, čeka, sledeća je tačka sa investicijama. U isto vreme tu je dug koji Srbija ima. Ne postoji zemlja u svetu koja može da se razvija bez kredita. Takvih zemalja nema, osim onih koje imaju naftu. Srbija to nema nažalost. Tu je pitanje mere. Do koje granice možemo da se zadužimo, za šta smemo da se zadužimo i kako ćemo te kredite da vraćamo. Narodna banka je uradila jednu analizu pre nekoliko dana, odnosno pre nekoliko dana je i objavljena, i po toj analizi samo je u poslednjih godinu dana dug Srbije povećan za više od 7 procentnih poena u odnosu na BDP. Bio je oko 26%, a sada je 7% veći. Da bismo finansirali ovakav deficit, a to je ono, izostajanje reformi javnog sektora i reformi penzija, reforme socijalne sfere, a upravo je stigao ministar Ljajić, da bismo finansirali toliki deficit, samo na kamate u 2009. godini izdvojili smo 12 milijardi dinara. Dugo po emitovanim zapisima Trezora Republike Srbije je između 90 i 100 milijardi dinara, samo kamate koje su krenule od 18% sada su nešto oko 12 milijardi dinara. Koliko je to sredstava? Da li to da uračunamo u penzije, plate ili možda budžete lokalne samouprave. Sve opštine južne Srbije, Niški okrug, Toplički okrug, Jablanički, Pčinjski, imaju budžete koji su manji od 12 milijardi dinara, sve kada se zajedno sabere, to je manje od toga. To je kamata koju smo ove godine platili. Što se tiče javnog duga za 2010. godinu je predviđeno još 107 milijardi dinara deficita. To će se popunjavati novom misijom trezorskih zapisa, otprilike 40-ak milijardi novih, i koliko smo čuli od ministarke finansija, predloženo je otprilike da na kraju ove godine dug samo po tom osnovu bude 140 milijardi dinara, pa neka kamata bude istih tih 12%. Lako je sračunati, g. Mrkonjiću, koliko je to kilometara autoputa. Samo kažem da je potrebno da napravimo strategiju, da je potrebno da vidimo do koje mere možemo da plaćamo te obaveze i da tek na bazi toga odlučimo koliko ćemo km puta biti i na koji ćemo način sprovoditi reforme. Mi o toj strategiji nismo čuli apsolutno ništa. Servisiranje javnog duga u Memorandumu ekonomske politike je staro bar godinu dana. Nijedan od brojeva koji se tu nalaze ni na koji način ne odgovara istini. Šta to znači? Kako ćemo živeti za dve godine? Ne završava se svet 1. januara 2011, niti 2012. godine, kako to neka od proročanstava govore. Da li možemo da garantujemo, kada povučemo sve ove kredite, a Skupština Srbije je odobrila, a Vlada je pripremila oko milijardu i 600 miliona evra kredita, koji čekaju svakog trenutka da budu povučeni, sledeća tačka koju brani g. Mrkonjić i g. Ljajić omogućava da povučemo 770 miliona evra novih kredita, na koji način ćemo to finansirati za godinu ili dve? Tu je onih 200 milijardi koje svake godine moramo da platimo iz budžeta da bismo isplatili penzije. To nije javni dug, jer Zakon o javnom dugu jasno definiše šta je to. Ako je to obaveza budžeta Republike Srbije, ako je to za dobro svih građana Srbije, onda to i te kako smatra i podrazumeva servisiranje. Kada to uzmemo u obzir, možemo da budemo zabrinuti kako ćemo živeti za godinu, dve ili tri. Ako BDP bude rastao 1,5%,pa 3, pa 5, to ne garantuje nova radna mesta i to se iz projekcije Vlade vidi, bez pet ili šest posto rasta BDP nema radnih mesta. I u 2010. godini se neće napraviti nijedno novo radno mesto. Na kraju te godine broj radnih mesta će biti koliki je i danas, milion i 800 hiljada, i na koji način ćemo onda isplaćivati penzije, na koji način ćemo graditi puteve, na koji način ćemo pomoći radnicima. Na koji način će onda Rasim da spasi sve te ljude. To su ona ključna pitanja koja treba ovde da rešimo. Nažalost, množe se samo pitanja, a izostaju odgovori i to je ono što nas zabrinjava i to su teme koje treba da otvorimo u Skupštini. Bez novih radnih mesta nema razvoja i nema matematike koliko ćemo šta štedeti. Ključ je u novim radnim mestima.
Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o dopuni Zakona o PIO, Predlogu zakona o dopuni Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, Predlogu zakona o dopuni Zakona o preuzimanju akcionarskih društava, Predlogu zakona o dopuni Zakona o javnom dugu, Predlogu zakona o dopuni Zakona o osiguranju, Predlogu zakona o zaduženju Republike Srbije kod Eurobank EFG a.d. Beograd. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres 7-11. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA SRBIJE: SA IBRD (razvoj privatnog, finansijskog sektora i javnih finansija), SA EBRD (zajam K10) I SA EIB (autoput koridor 10 i zajam za opštinsku i regionalnu infrastrukturu B) Obaveštavam da je povodom razmatranja 7, 8, 9, 10, i 11. tačke dnevnog reda sednice, a saglasno članu 88. stav 1. predsednica Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Diane Dragutinović, ministarke finansija, Milutina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu i Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike, pozvala da sednici prisustvuju i Višnja Kuzmanović i Aleksandra Popović, mlađi savetnici u Ministarstvu finansija.
Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 7. do 11, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 152. stav 3, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslanike svih grupa iznosi pet časova, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore jednom do tri minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da će po ovimtačkamadnevnog reda poslaničke grupe predstavljati narodni poslanici, i to: narodni poslanik Zoran Kasalović poslaničku grupu SPS-JS i narodni poslanik Dragan Stevanović poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 152. stav 3. i članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj (drugi programski zajam za razvoj privatnog i finansijskog sektora), Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj (programski zajam za razvoj javnih finansija), Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu (K10) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, Predlogu zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovoraizmeđu Republike Srbije i Evropske investicione banke Autoput Koridor 10 (E-75) i Predlogu zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke (zajam za opštinsku i regionalnu infrastrukturu B). Da li predstavnici predlagača žele reč? (Ne.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora, želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za finansije narodni poslanik Branka Ljiljak, zamenik predsednika Odbora, želi reč? (Ne.) Da li žele reč narodni poslanici Zoran Krasić i Lidija Dimitrijević, koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za finansije, povodom razmatranja svih pet Predloga zakona? (Da.) Reč ima Lidija Dimitrijević.
Razlog za izdvajanje mišljenja na sednici Odbora za finansije po svim tačkama dnevnog reda koje su objedinjene u ovaj zajednički pretres dobro je poznat. Time sam izrazila stav SRS da se mora prestati sa nekontrolisanim zaduživanjem. Postala je praksa da se na dnevnom redu svake sednice pred kraj nađu predlozi zakona kojima se vrše zaduživanja i koliki god bio njihov broj, rasprava o njima se spoji u vreme predviđeno za jednu tačku. Opozicija upozorava da smo sve zaduženiji, da to nikuda ne vodi, međutim, predstavnici vladajuće većine redovno na glasanju pritisnu taster za i time stežu dužničku omču oko vrata građana Srbije. Sada je rasprava o pet tačaka dnevnog reda i sve su potvrđivanje sporazuma o zajmovima. Nakon ove sednice, građani Srbije biće dužni za iznos od 699 miliona 900.000 evra, ali takođe i za iznos kredita o kome je bilo reči u okviru prethodne tačke dnevnog reda, u iznosu od 25 miliona dolara. Činjenica je da je realizacija većine projekata neophodna. Kada to kažem, prvenstveno mislim na realizaciju infrastrukturnih projekata, ali ovoliko uzimanje zajmova zaista nije rešenje. Jedan deo ovih zajmova jeste za infrastrukturne projekte. Dva zajma za Koridor 10 i jedan za opštinsku i regionalnu infrastrukturu, dok se drugi deo odnosi na razvoj privatnog i finansijskog sektora i za razvoj javnih finansija. U ovu drugu svrhu namenjen je zajam u iznosu od 140 miliona 900.000 evra. Interesantno je na Odboru za finansije prilikom predstavljanja programskog zajma za razvoj javnih finansija rečeno je da su ta sredstva namenjena reformi u oblasti upravljanja javnim finansijama, za eksternu i internu reviziju za javne nabavke. Međutim, rečeno je da ovo nije uobičajen projektni zajam, tj. da ova sredstva mogu da se koriste i za druge namene, ali nije rečeno koje. Moram da istaknem da SRS pozdravlja nameru da se unapredi postupak javnih nabavki i svaki vid revizije, jer su to oblasti sa evidentno najvećim nepravilnostima, ali ovoliko zaduživanje nikada ne možemo da prihvatimo. U obrazloženjima skoro svih zajmova navodi se da su vrlo povoljni, na dug rok, sa povoljnim periodom počeka. Tako sporazum sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj, koji se odnosi na Koridor 10 je prezentovan kao najpovoljniji koji ta banka odobrava. Rok otplate je 15 godina, period počeka četiri godine. Takođe, sa Evropskom investicionom bankom, takođe za Koridor 10 najpovoljnije od strane te institucije. Rok otplate je 30 godina, period počeka šest godina. Kod većine ovih sporazuma evidentan je dug period počeka, što znači da se početak vraćanja ovih dugova odlaže za neko drugo vreme, a vlast izgleda da ne želi da vidi da je srpskom narodu svako lane bilo bolje. Poražavajući su podaci da su dve prosečne plate nedovoljne za najosnovnije životne troškove, da je potrošačka korpa u decembru veća za 1.830 dinara u odnosu na septembarsku i da su cene u Beogradu više nego u Budimpešti, Sarajevu, Zagrebu, Ljubljani. Nekom drugom prilikom će biti više reči o nezaposlenosti i ostalim problemima koje država ne uzima u obzir prilikom zaduživanja, jer svaki dug mora da se vrati.
Predstavnik poslaničke grupe DSS-Vojislav Koštunica po tačkama 7, 8, 9, 10. i 11. biće gospodin Miloš Radulović. Gospodin Miloš Radulović ima reč. Izvinite, gospodin Zoran Kasalović, pa onda vi.
Poštovana predsednice, uvažena gospodo ministri…
Gospodin Nikolić ima reč, reklamirao je povredu Poslovnika. Prethodno samo da podsetim da imamo dogovor sa šefovima poslaničkih grupa da učešće ide od manje poslaničke grupe ka većoj i zbog toga sam pogrešila. Nisam ispoštovala taj dogovor. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Javio sam se po Poslovniku, jer ste ipak prvo pozvali kolegu Radulovića, ali je sasvim u redu, pošto ste priznali da je SPS manja poslanička grupa, onda je sasvim u redu i shodno Poslovniku, prihvatamo tu činjenicu.
Gospodine Nikoliću, pojam manje i veće je ponekada i relativan. Gospodine Kasaloviću, izvolite.
Poštovana predsednice, uvažena gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, predloženi set zakona u ovoj načelnoj raspravi obuhvata nekoliko potvrđivanja, pre svega sporazuma o zajmu, a takođe i finansijskih ugovora sa Međunarodnom bankom za obnovu i razvoj, Evropskom bankom za obnovu i razvoj i Evropskom investicionom bankom. Svi predloženi zakoni u ovom setu su prihvatljivi za poslanike SPS - JS iz dva razloga. Pre svega, radi se o standardnim uslovima dodele sredstava od strane ovih međunarodnih finansijskih institucija, a u nekim segmentima i značajno povoljnim, kao što su rokovi otplate ovih zajmova, a sa druge strane, ono što je za poslanike SPS - JS bitno jeste namena sredstava za koje će ona biti utrošena. Pre svega, cenimo da sredstva koja se obezbeđuju od Evropske banke za obnovu i razvoj i Evropske investicione banke u iznosu od 534 miliona dinara za izgradnju i modernizaciju, odnosno nastavak izgradnje Koridora 10, vrlo značajnim, jer je Koridor apsolutno definisan kao prioritetni putni pravac u okviru strategije Republike Srbije za period od 2008. do 2015. godine. Svakako da su ova Vlada i resorno ministarstvo i resorni ministar gospodin Mrkonjić u potpunosti skinuli političku hipoteku sa ovog projekta i u potpunosti ga afirmisali. Svima je jasno da realizacija Koridora 10 predstavlja ključ za prevazilaženje ekonomske krize, pre svega, jer će dovesti do povećanja likvidnosti kroz ostvarivanje ovih sredstava u ovim aranžmanima od 534 miliona dinara, a sa druge strane, svakako da će ovakav jedan projekat dovesti do povećanja tražnje i uključivanje u ovaj projekat mnogih drugih delatnosti i naravno dovesti do povećanja zaposlenosti. Ono što je bitno reći još u ovom postupku i ovom aranžmanu jeste da će postupak javnih nabavki poštovati proceduru Svetske banke i da će, dakle, na taj način biti ispoštovana dodatna transparentnost utroška ovih sredstava, kada su u pitanju javne nabavke dobara i usluga. S druge strane, kada je reč o aranžmanu za opštinsku i regionalnu infrastrukturu, ovim aranžmanom obezbeđuje se dodatnih 25 miliona evra sredstava od Evropske investicione banke, dakle, poslednjih u aranžmanu od 75 miliona dinara predviđenih za realizaciju ovog projekta u vrednosti od 200 miliona evra, gde 125 miliona evra su sredstva Republike Srbije, a 75 miliona evra Evropske investicione banke. Sredstva se, dakle, planiraju za namenu unapređenja putne infrastrukture, izgradnju škola, zdravstvenih ustanova, sportskih objekata, objekata u domenu kulture. Cenimo da je to vrlo značajan projekat, pre svega jer se radi o kapitalnim investicijama za čije sprovođenje su potrebna ogromna sredstva i mnoge opštine u Republici Srbiji i regioni nemaju mogućnosti da realizuju, nažalost, u 21. veku osnovne infrastrukturne objekte u tom domenu jer potrebna sredstva prevazilaze nekad i ukupna sredstva budžeta tih opština. Zbog toga mi smatramo da ovakav način realizacije infrastrukturnih projekata i svih drugih koje sam naveo apsolutno treba podržati. Kada je reč o Predlogu zakona sa Međunarodnom bankom za obnovu i razvoj, koji se tiče pre svega programskog zajma za razvoj javnih finansija, sredstva se usmeravaju za reforme u oblasti upravljanja javnim finansijama, pre svega kroz poboljšanje sistema praćenja i kontrole javnih finansija, a u tom smislu i jačanja interne kontrole i interne revizije. Predviđene su i druge reforme, ali poslanici SPS - JS smatraju vrlo značajnim da svi zakonom predviđeni direktni i indirektni korisnici budžeta zaista ustanove i oforme internu kontrolu i internu reviziju, jer je i nalaz DRI pokazao, i to je jedan od prvih nalaza, da se nedostatak interne kontrole i interne revizije i te kako oseća. Interna kontrola predstavlja sistem procedura i odgovornosti svih lica koja su uključena u finansije i poslovne transakcije i na taj način svakako i česta zamerka u tom izveštaju da postoji nedovoljna dokumentacija, na taj način bi već u samom startu bila izbegnuta, a kroz internu reviziju, koja faktički i predstavlja proveru zakonitosti i poštovanja pravilnika, postigla bi se dodatna efikasnost javnih finansija i kontrola zakonitog trošenja svakog dinara svih građana Republike Srbije. Naravno da i eksterna revizija u nekom narednom periodu bi imala osnovu za lakše izvođenje revizije, jer bi interna revizija i interna kontrola bila dobar osnov za njen rad. Na kraju, želeo bih da kažem i o programskom zajmu koji se tiče razvoja privatnog i finansijskog sektora u iznosu od 100 miliona dolara, koji je predviđen za izgradnju efikasnijeg i stabilnijeg finansijskog sektora. U okviru tih reformi predviđeno je da se obezbedi jačanje propisa kojima se uređuje sektor osiguranja i ispred poslaničkog kluba SPS - JS još jednom bih želeo da podržim stav Vlade Republike Srbije, koji je izražen i u memorandumu povodom budžeta Republike Srbije, a nadam se da će i na ovaj način afirmisati taj stav, da je Republici Srbiji potrebna jedna osiguravajuća kuća u državnom vlasništvu, kakva je "Dunav", dakle, efikasna i reformisana i da ne treba ići u privatizaciju jednog takvog osiguravajućeg društva pošto-poto ili ukoliko se iskaže potreba, da se sačekaju značajno povoljni uslovi na tržištu za realizaciju toga. Dakle, na kraju, želeo bih da kažem da iz svih ovih navedenih razloga, a pre svega zbog namene utroška sredstava koji će imati višestruk značaj, SPS - JS podržaće sve predloge zakona u ovoj načelnoj raspravi.
Zahvaljujem, gospodine Kasaloviću. Opet ću morati da se izvinim gospodinu Raduloviću, ako se slaže, da damo gospodinu Krasiću reč, pošto ima izdvojeno mišljenje u trajanju od pet minuta. Malo je zakasnio sa javljanjem, ali ima pravo na to. Da li ste saglasni? (Da.) Izvolite, gospodine Krasiću.
Mnogo nas je koji smo izdvojili mišljenje na sednici Odbora za finansije povodom ovog seta zakona koji u suštini znači zaduživanje Republike Srbije, pa bih krenuo redom ukratko da objasnim koji su razlozi. Kada je u pitanju ovaj drugi programski zajam za razvoj privatnog i finansijskog sektora, javnost mora da zna da je maja ove godine zaključen taj prvi sporazum i da pre zaključenja tog prvog sporazuma Srbija je morala da ispuni neke uslove. Pošto je navodno ispunila te uslove, donela je neke svoje strategije, zauzela neke smernice, stekli su se uslovi za ovaj drugi, a kao rezultat ovog drugog sporazuma je to što će država morati da smanji učešće u kapitalu banaka sa 17, skoro 18% na 10% i sa učešća od 34% kod osiguravajućih društava na 30%. Ima tu još nekih drugih ograničenja i uslova. Smatramo da jednostavno ta vrsta uslovljavanja nije prihvatljiva, a drugo, nešto želimo da žigošemo, jednostavno, nameru vlasti da po svaku cenu i svakog izvora obezbedi sredstva, a da pri tom ne koristi neke unutrašnje rezerve. Što se tiče ovog programskog zajma za razvoj javnih finansija, a to je, radi javnosti moram da kažem, svojevrsna katastrofa, sto miliona zajma se uzima da bi se uredile javne finansije u smislu logistike. Jednostavno, da bi mogli da primenimo Zakon o budžetskom sistemu, Zakon o DRI. Neko iz ove zemlje, iz ove vlasti traži kredit, uzima kredit. Postavljam vam pitanje - koliko ćete još ljudi zaposliti u Ministarstvu finansija i drugim organima koji se bave javnim finansijama na nivou autonomne pokrajine, lokalne samouprave, u uslovima kada vodite akciju da se otpuste ljudi kao višak. Verovatno je pet do šest hiljada ljudi potrebno samo da bi mogli da se pozovu na Zakon o budžetskom sistemu i na njegovu potrebu. Moram javnost da obavestim da je jedan od uslova za dobijanje ovog zajma upravo onaj izveštaj revizora, gde je samo 27% korisnika budžeta prekontrolisano i utvrđene onolike nepravilnosti za koje smo napokon čuli da su krive knjigovođe. Samo da vam skrenem pažnju, i ti stranci koji nam daju zajam, rekli su da nije dozvoljeno da se sredstva zajma koriste na piće, duvan, finansiranje terorizma, pranje para itd. Posle ovog izveštaja i ovakvog izveštaja revizorske institucije, razmilite o čemu se zapravo radi. Takođe, imamo dva, jedan sporazum, jedan finansijski ugovor u zavisnosti od toga ko je zajmodavac za ovaj deo Koridora prema Dimitrovgradu. Samo bih tu ponovio da ipak treba nekako da rešite pitanje deonice kroz Pirot. Lokalna samouprava je protiv toga da autoput ide kroz mesto, već ga traže na nekoj lokaciji između Pirota i Babušnice, pa uvažite te interese građana. Možda se vi, Mrkonjiću, sećate svojevremeno da je i kod Paraćina bio problem, da li moravska, da li brdska varijanta, pa je nekako ona brdska pobedila, da ne ide baš dole kroz ravnicu, gde je najplodnije zemljište. Naravno, tu postoji i ovaj ugovor koji se tiče ovog Koridora prema Vranju. Čuli smo danas na sednici Odbora daje navodno dokumentacija spremna. Vi to najbolje znate, s obzirom da će sve te poslove da vodi novoosnovano preduzeće "Koridor" i da postoje brojna ograničenja u smislu da ne postoji apsolutna sloboda naše strane, već pod uslovima koje ove dve banke diktiraju. Moram da kažem čisto sa finansijskog aspekta ti krediti i jesu povoljni. Verovatno jeftiniji ne bi mogli da se nađu, ali znate kada to padne u ruke kod nekoga ko baš i nije poznat po tome da je dobar domaćin, a na to ukazuje izveštaj revizije, onda mora da postoji neka sumnja. Na kraju ovaj zakon, zajam za opštinsku i regionalnu infrastrukturu, program B, koji će ići preko Ministarstva za nacionalni i investicioni plan, jeste da je tu u pitanju 25 miliona evra, ali moram da vam kažem da mi tu deluje da su te pare obojene stranački. One će praktično ići onim opštinama gde su na vlasti oni koji žele da naprave koaliciju sa regionalnim političkim strukturama. Moram samo da vam skrenem pažnju da smo jutros imali tačku dnevnog reda izmene Zakona o javnom dugu, gde je povećan limit, dat veći prostor lokalnim samoupravama da se ...
Moram da vam skrenem pažnju da je prošlo pet minuta. Gospodin Miloš Radulović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, danas vodimo raspravu o setu veoma važnih zakona koji se tiču kreditnih zaduženja. Radi se o sporazumima i o finansijskim ugovorima kojima dodatno zadužujemo građane Srbije za čitavih 755 miliona evra. Samo pre nekih 30-tak dana ovde smo vodili raspravu i ratifikovali sporazume o kreditnom zaduženju u iznosu od 154 miliona i 500 hiljada evra, tako da je ukupni dug sa tim zaduženjima, odnosno svi ovi ugovori koje smo i zakone koje smo ratifikovali u Skupštini Republike Srbije, počev od 1. januara 2009. godine do danas, dostigao iznos od čitavih 2. 500. 000.000. evra. Ako se uzme u obzir da je Republika Srbija van ove skupštine potpisala sporazum sa MMF težak 2.900.000.000 evra, da je od toga realizovana već prva tranša od 788 miliona, dolazimo do iznosa već praktično sprovedenih zaduženja od 3.300.000.000 evra. Toliko je građane Republike Srbija ova vlast zadužila u 2009. godini. Ako se uzmu i državni zapisi emitovani u toku ove godine, dolazimo do toga da taj iznos debelo premašuje već deset milijardi i dostiže cifru od preko 12 milijardi. Javni dug Republike Srbije, gospodo poslanici, poštovani građani Srbije je u ovom trenutku oko 12 milijardi evra. Činjenica je da pored toga, samo za ove državne zapise, građani Republike Srbije zbog kamate na te državne zapise, koja je početkom godine iznosila negde oko 18%, sada je negde oko 12%, dodatno opterećujemo građane Srbije sa kamatom od 700 do 800 miliona evra mesečno. Građani moraju da znaju, kao što kaže uvaženi kolega, da to upravo pada na njihov teret. Ukupan spoljni dug je gospodo narastao na 22 milijarde evra. Država sama duguje prema spolja 7,5 milijardi evra, a privredni subjekti i banke oko 14,5 milijardi evra. Javni dug je sa početnih 27% početkom ove godine, 27% BDP, dostigao iznos od 42% BDP. Pitanje je, jer je ostalo još nekoliko dana do kraja godine, da li će na narednim sednicama koje ćemo da imamo do 31. decembra i da se uveća? Ovo zaduživanje i uopšte za zaduživanje, gospodo iz vladajuće koalicije, gospodo iz Vlade, vi pokazujete izuzetnu efikasnost, ali ono što nas brine, to je što se tiče zakonskih obaveza za koje ova vlast i ova Vlada ima i na šta vas obavezuje zakon o budžetskom sistemu, tu niste pokazali nikakvu ni efikasnost ni brzinu. O odgovornosti prema građanima i da ne pričam. Do danas ovde nismo imali Predlog zakona o rebalansu budžeta, iako ste debelo premašili planirani i dozvoljeni budžetski deficit od 70 milijardi 400 miliona dinara. Prema najnovijim pokazateljima, taj budžetski deficit je već preko 100 milijardi dinara. Za takvo prekoračenje niste dobili saglasnost ove Skupštine, a morali ste da je dobijete. Za prekoračenje budžetskog deficita očekujemo da ćemo da vodimo raspravu kada razgovaramo o rebalansu budžeta za 2009. godinu, iako je, po nekoj logici, prvo trebalo da dođe Predlog zakona o rebalansu budžeta, pa tek onda budžet za 2010. godinu. Tako zakon kaže. Odgovornost je na vama, na ministru finansija, na predsedniku Vlade, na vladajućoj većini. Šta je sa završnim računom za 2008. godinu? Šta je sa izveštajem DRI? Šta je sa rokovima za budžet? Mi smo morali da dobijemo ovde predlog budžeta još 1. novembra, dobili smo ga 3. decembra. Do 15. decembra Predlog zakona o budžetu za 2010. godinu treba da se usvoji. Tako kaže Zakon o budžetskom sistemu, tako kaže budžetski kalendar. To je sutra, danas je 14. decembar. To građani treba da znaju, treba da znaju kakvu vi odgovornost imate o onome što kreira život svi građana Republike Srbije u 2010. godini. Da li znate, gospodo, da iduće godine, po osnovu ino kredita, država Srbija treba da vrati dve milijarde i 600 miliona evra. Ako bismo to preračunali dnevno, to izlazi negde oko sedam milijardi evra. Na svakog građanina Srbije ste prevalili da iduće godine treba da vraći 1.300 evra kredita. Premijer i ministar finansija su, obrazlažući ovaj budžet za 2010. godinu, ovde u Skupštini rekli da je razvojni, da je projektovan na rastu BDP od 1,5%. Podsetiću vas da ste prošle godine isto tako pričali i obećavali da je budžet projektovan na rastu BDP od 4,5%. Na kraju godine beleži pad od oko 4%. U ekspozeu kada je formirana ova Vlada, premijer Cvetković je obećao razvojni budžet, socijalno odgovornu Vladu, 200.000 radnih mesta, zajedno sa gospodinom Dinkićem besplatnu podelu akcija od 1.000 evra, porast životnog standarda. Šta imamo od toga? Šta je sa tim obećanjima? Od planiranog rasta imamo pad industrijske proizvodnje od 14%, realni pad zarade i penzija, evro je prošle godine u ovo vreme bio 75, sada je 96 dinara. Oko 250.000 radnika je ostalo bez posla u ovoj godini, gospodine Ljajiću. Od akcija nema ništa. U oktobru je 62.031 privredni subjekat bio u blokadi. Za samo mesec i po dana povećao se za 7.000. Sada imamo 69.270 privrednih subjekata koji su u blokadi. Od povoljnog privrednog ambijenta za poslovanje nije ostalo ništa. Unutrašnja potraživanja između privrednih subjekata su preko dve hiljade milijardi. Samo se bankama duguje milijardu evra. Najveći generatori ovakvog stanja su veliki sistemi koji najviše i duguju. Gospodine Ljajić je, na osnivačkoj skupštini njegove partije, rekao da sedmorica tajkuna drže preko 50% ukupnog kapitala u zemlji. Samo, zašto ne kažete imena. Zašto se ne potegne odgovornost i kako su došli do tih para? Drugi predstavnik jedne stranke vladajuće koalicije je rekao da građani sve više galame i sve više protestuju i pozvao se rečima "Rasime, spasi nas". Ko će da spase ovaj narod od ovako teške situacije? To je nešto što treba ovde da odgovorite, gospodo. Nije ni čudo što su od oko milijardu evra, tačnije 960 miliona, subvencionisanih kredita, 774 miliona otišlo na likvidnost, upravo iz razloga što mnogi privredni subjekti, preduzetnici nisu u stanju da opstanu ako kreditima koje uzimaju ne pokrenu proces proizvodnje da bi prodali robu, upravo svoje proizvode tim monopolistima koji plaćaju, vi to znate, tek posle 250 dana. Niko se time ne bavi. Gospodo, to su oni tajkuni, oni monopolisti o kojima je pričao, a čija imena nije rekao gospodin Ljajić. Za proizvodnju je, od tih subvencionisanih kredita, otišlo samo 2,1 milion evra. Zato vas pitamo - od čega mislite da vraćate ove kredite koje ovako lako uzimate i od kojih, očigledno je, zavisite? Sva vaša strategija ekonomskog razvoja upravo se zasniva na povećanom i na što bržem kreditnom zaduživanju. Poslanička grupa DSS je to više puta ponovila, da za vas predstavlja najveći uspeh upravo ratifikacija nekog kredita sa stranim bankama. Izvoz u ovoj godini beleži pad od čitavih 20%, a šest milijardi evra je ukupan iznos. Za 3,8 milijardi je manji od uvoza. Ono što nas brine je struktura uvoza. Preko 53% predstavlja roba široke potrošnje. Samo 7,8% predstavljaju sredstva i oprema za rad. Nije ni čudo onda što se desi da, iako smo zemlja poznata po brendu, po malinarstvu, po proizvodnji, da ovih dana čitamo da je neko sebi dao za pravo da uveze 416 tona malina i to odakle, iz Čilea, Surinama, Poljske i ne znamo kojih drugih zemalja. Koji su to ljudi koji su uvezli? Upravo ti monopolisti koji posle vrše pritisak na devizne rezerve i na osnovu toga podižu kurs evra. Rezultat takve politike je da je Srbija, iako poljoprivredna zemlja, po procenama svih treba da budemo regionalni lider u poljoprivrednoj proizvodnji, jer i tu beležimo jedini suficit u razmeni sa inostranstvom od 750 miliona dolara, mi imamo, kao posledicu toga, da se sve manje površine obrađuje i seje određenim kulturama. Da li znate da je samo 400.000 ha pšenice zasejano, da je to za 150.000 ha manje u odnosu na prethodnu godinu. Nije ni čudo, kada je budžet za poljoprivredu prošle godine bio samo 2,2%, a ove godine 3% od ukupnog budžeta, ali ste zato, gospodo, premašili sva sredstva i beležite suficit u javnoj potrošnji od čitavih 50 milijardi, 16% od budžeta trošite za nabavku i to je posledica kakvu politiku vodi ova vlada. Pitamo se i svi građani se pitaju da li imamo privredu koja se ovako urušava kada praktično iz dana u dan čitamo i čujemo vesti da su se određene fabrike i određena preduzeća zatvorila. Šta je to? Gde je izlaz, kako ćemo da povećamo i proizvodnju? Kako ćemo uopšte da uspemo da servisiramo sve te obaveze koje imamo? Sa ovim kreditima i ovim zaduživanjem, vi, gospodo, zadužujete generacije i generacije. Danas ovde, između ostalog, raspravljamo o dva kredita za Koridor 10. Jedan u iznosu od 354 miliona evra i drugi u iznosu od 150 miliona evra, to je ukupno 534 miliona evra i tu ništa nije sporno. Svi smo saglasni da je potrebno da se Koridor 10 što pre završi, kao jedan od strateških pravaca razvoja Srbije. Za te potrebe Evropska investiciona banka daje 600 miliona evra, Svetska banka 275 miliona evra, Vlada Grčke 100 miliona evra, Evropska banka za razvoj daje 150 miliona evra, ukupno 1.125 miliona evra. Sporno je to, gospodine ministre, što od planiranih radova koji treba da se završe u 2009. godini, koje ste obećali za Koridor 10 i koji iznose 90,2 km, ove godine samo polovina će se završiti, odnosno oko 50 km. Druga polovina ostaće za narednu godinu i pitanje je da li će se završiti u narednoj godini, iz razloga koji su vama dobro poznati, a to je što niste u stanju da se dogovorite između Ministarstva za infrastrukturu, Ministarstva za NIP i Ministarstva za prostorno planiranje. Do tada će da čeka obilaznica oko Dimitrovgrada, ceo prosek Crvena Reka, kao i obilaznica oko Beograda. Verujem, gospodine ministre, da delim radost svih građana Rasinskog, Raškog, Moravičkog i Zlatiborskog okruga što ste najavili izgradnju autoputa od Pojata prema Požegi, preko Kruševca, Čačka, Kraljeva i Užica, i to je dobro, to svi pozdravljamo. Samo, najvažnije je, gospodine ministre, da ti radovi imaju početak i uspešan kraj. Na kraju, gospodo, u subotu, 12. decembra, ministar finansija, Diana Dragutinović je izjavila da će deo budžetskog deficita za 2010. godinu, koji je planiran u iznosu od 107 milijardi dinara, da bude pokriven delimično od ruskog kredita od 200 miliona dolara. Ono što mene plaši, a i bojim se da će upravo iz takvih kredita da se pokriva budžetski deficit. Građani Srbije bi bili mnogo srećniji kada bi u Srbiji 2010. godine bila povećana proizvodnja, izvoz, a samim tim i manji deficit, manje zaduživanje, kada bi bilo više posla i veće plate. Na kraju, sa ovom vladom, verujte nam, a delim mišljenje većine građana, to je teško ostvarivo.
Reč ima narodni poslanik gospođa Jorgovanka Tabaković. Upravo sam obaveštena da će poslaničku grupu LDP za Šestu sednicu predstavljati narodni poslanik Slobodan Maraš, koji ima reč iza toga. Izvolite, gospođo Tabaković.
Ako bih mogla svoje izlaganje da počnem jednom molbom Vladi. Kada bi Vlada Republike Srbije raspolagala novcem iz budžeta onako kako vi u Skupštini raspolažete vremenom poslaničkih grupa, opozicije pogotovo, za raspravu po ovim zakonima, bolje bi nam išlo. No, vama se računa to precizno u minut, u sekund, ali ponekad do mere da se najvažniji zakoni izvrgnu gotovo podsmehu, kao što je bilo sa sprovođenjem procedure prilikom otvaranja rasprave o budžetu i kao što je danas. Ja sam poslanik od 1992. godine, sa jednom kratkom pauzom. Prvi put sam doživela da predlagač ne obrazlaže svoj predlog zakona. Rekli bi učeni – ko ovo trpi, zaslužuje sve što će mu se dogoditi. Pitanje je da li mi trpimo. Lično imam izuzetno veliko strpljenje. U četiri sam jutros legla jer je to bilo jedino fizički raspoloživo vreme u kojem sam mogla dva zakona, koji su bili deo prepodnevne rasprave, da pročitam, napišem amandmane i podnesem. Ova dva druga sam čitala dok je trajala rasprava, ne zato što provodim čak ni dovoljno vremena sa svojom porodicom, ne zato što imam neka druga i važnija posla, poput onih kojih nema u sali, već zato što je nametnuta dinamika rada u kojoj je obesmišljen i parlament i uvid u donošenje zakona, rešenja koja nam se predlažu, jer danas čak nisam dobila odgovor na neustavna rešenja predložena u zakonu o preuzimanju akcionarskih društava, jer sam pitala predsedavajuću Čomić da li postoji izveštaj Zakonodavnog odbora o ustavnosti tog zakona, čak ni odgovor nisam dobila. Volela bih da imam makar taj papir, da ga sačuvam za vreme kada to više neće biti praksa i da kažem - ovako se nekad loše radilo. Priča o budžetu je imala pet sati rasprave za sve poslaničke grupe. Ako je značaj sredstava u pitanju, ako je značaj zakona, ako je obimnost, sve je išlo u prilog poslovničkim odredbama od člana 153 pa nadalje, posebnom postupku rasprave o budžetu i ako se neko uverio da je ćutanje ili taj azil ignorancije prema onome što iznosimo mi kao opozicija ovde, pa misle da to kod naroda prolazi, ipak neću prestati da upozoravam na ono što je neustavno, nezakonito i nedopustivo. U tom smislu počinjem i priču o objedinjenom pretresu o zakonima, od kojih tri neću komentarisati, jer ću se uvek zalagati za ulaganje kreditnih sredstava u razvoj infrastrukture, jer su to jedini krediti koji mogu svojom isplativošću da obezbede povraćaj kredita i obezbede neka nova radna mesta i priliv u budžetu, pod uslovom da budu iskorišćena za namene za koja su uzeta, da budu na vreme povučena, da ih prati regularna zakonska procedura, izveštaji o upotrebi sredstava i to sve od vas, gospodine Mrkonjiću, očekujem, bez ikakvog prizvuka nečeg što nije isključivo vera da to treba da uradite. Međutim, dva zakona kojima ću posvetiti posebnu pažnju, jedan je programski zajam za razvoj javnih finansija i vredan je 70 miliona evra i izuzetno je zanimljiv. Imamo zajam koji uzimamo, drugu ratu zajma za razvoj privatnog i finansijskog sektora i koji jeste u najkraćem ekonomska politika ove države, propisana u uslovima za dobijanje kredita. Kada vam budem čitala, poštovani građani, te uslove, vi ćete prosto da se zapitate – da li kada odete u banku da uzmete kredit, koji vam treba da, na primer, dogradite nešto na kući ili promenite crep na ostareloj kući, pa kad vam bankari kažu – da bih ja vama dao kredit koji ćete vi namenski iskoristiti, za koji morate garantovati svojim imenom, čašću, materijalnom imovinom, sa dva žiranta, menicama itd, e još da mi garantujete da držite đubre i odvajate staklo, organske materije i papir u posebne kese, ako mi garantujete da se nikad ne svađate sa svojim komšijama, ako mi garantujete da poštujete svoje roditelje maksimalno, odnosno da ih poštujete po principima po kojima sam vaspitavan u nekom sasvim drugom delu Evrope i na drugi način, takve uslove imate napisane u ugovoru o kreditu kojima se zadužujemo sa 70 miliona. Na primer, ovaj za razvoj javnog sektora finansija kaže – aktivnosti koje zajmoprimac preduzme u okviru programa obuhvata i sledeće, pa kao da su oni propisivali dnevne redove zasedanja u ovom parlamentu kaže – zajmoprimac je doneo zakon o budžetskom sistemu prihvatljiv za banku, a ja kažem – ali ne i za građane Srbije, koji između ostalog predviđa jasno definisan delokrug pomenutog zakona koji obuhvata sektor države zajmoprimca. Mi kažemo – budžetski zakon ne obuhvata čitav sektor države. Sto dve agencije ima, od kojih su tek desetak, jednim delom, vidljive u budžetu. Preko 90 stiče prihode u milijardama evra sa kojima budžet Srbije nema veze, ali građani plaćaju neke usluge koje je država propisala. Potpuno je neustavno da vi kao država imate budžet gde nisu prikazani svi prihodi i svi rashodi za ono što je nadležnost države. To kaže član 92. ustava. Tim je, kaže država, zajmoprimac doneo mere kojima se obezbeđuje transparentnost fiskalnih rizika uključujući indirektne obaveze. Ja ću nastaviti da pitam Vladu koja je podnela Predlog budžeta, a kako je to PDV u zemlji bio 2008. godine 88 milijardi dinara, kako je 2009. godine bio 98, pa po rebalansu oko 100 milijardi dinara, a u 2010. projektovan 134 milijardi dinara PDV u zemlji? Na osnovu čega? Povećana zaposlenost, otvorena neka nova radna mesta ili je rezultat više inflacije, pa pošto se to prikazuje u tekućim cenama da je to produkt, povećan bruto društveni proizvoda ili su se u ovu zemlju doselile dva miliona nekih nepoznatih ljudi koji imaju platežno sposobnu tražnju pa će za 34% da povećaju potrošnju? Time će ostati opravdanje za onih 34 milijarde evra. Ili je 650 miliona evra subvencija, koje je Vlada dala preko banaka, obezbeđujući im posao i subvencionišući kamatu, deo, neko tvrdi da je to 18 milijardi, vratila u budžet da bi prikazala svoj uspeh ili je to rezultat neke druge matematike, ali svakako realnih rezultata ni naplate koju ima ispolitizovana kao nikada do sada poreska uprava, niti je to nagoveštaj onoga što bi se moglo reći seljenja sive ekonomije u legalne tokove? Fiskalni rizik podrazumeva da poreske propise koje donesete odmerite u smislu njihovog uticaja na rast društvenog proizvoda koji ne pokazuje koliko svaki građanin živi bolje, da odmerite koliko se ulaže u oblasti gde se šalje poruka da razvijamo proizvodnju, industriju i izvozno orijentisane grane. Ne, takav izveštaj o proceni fiskalnog rizika i fiskalnih efekata nemamo, iako je ministar ovde bila obavezana da ono što joj dostave ministarstva kao informaciju o efektima zakona koji predlažu, da će stići i do nas poslanika. Nije stiglo. Čak kada smo Zakon o stečaju ovde imali na dnevnom redu neko se hvalio od predstavnika vlasti da imaju obilno obrazloženje, ali to obrazloženje nije dostavljeno poslanicima i ovoj skupštini. Ko je imao prilike, lični štampač ili možda u klubu da odštampa sa sajta Vlade obrazloženje, možda ga je mogao i pročitati. Ta mera nepoštovanja onih koje možete da volite, da ne volite, da ne poštujete, ne može da bude jednostavno prihvatljiva za građane koji ovde očekuju da po principu posredničke demokratije kažu ono što oni ne mogu. Možda bi umeli bolje od nas, ali se bojim da ćete ovakvim ponašanjem od njih dočekati drugačije odgovore, jer kada imate stopu nezaposlenosti koju jednim delom krijete, da ne bi prikazali neuspeh ove Vlade, ali kada je stopa nezaposlenosti preko 14,7%, vidljivo evidentirano, u tom broju je izuzetno visok broj mladih koji su potencijalni izvor socijalnih nemira. Ako vas ne vodi želja za uspehom, neka vas vodi strah za očuvanjem na pozicijama na kojima se nalazite. Preskočiću da ponovo komentarišem vreme. Mi koji veliku energiju ulažemo da ovo pročitamo, da vas uputimo zaista bez cinizma, najdobronamernije, da promenite jer živimo život građana i delimo ga sa njima, sve što ulažemo, ulažemo ovde,svu svoju energiju i rad, očekujemo da nam se uzvrati makar prihvatanjem najboljih ideja, i kada bih bila vlasna i kada bi mogla da mi se ispuni neka želja tražila bih da se ovaj sat odavde skloni, jer deluje uvredljivo. Jer kada je neko čistom veštinom zloupotrebe državnih resursa uspeo da napravi većinu i sada predstavlja vlast, koja je novcem građana kupila građane, vrši vlast, meri vreme onima i pita se da li će iskoristiti svo vreme – jao radikali, naprednjaci, Jorgovanka, umoriće se ona od te priče. Čak mi je dobronamerno savetovano – umorićeš se. Neću, to je moj posao, radim ga sa zadovoljstvom. Želim da moje angažovanje ovde ima neki smisao. Ne može me ni ćutanje, ni to gledanje na sat naterati da prestanem da analiziram i da vas upućujem šta je dobro. Onda mi je i savetovano – umoriće se drugi od tebe. Ne brinem što ćete vi da se umorite i što vrlo često neki galame i dobacuju, neka se građani umore od onog što se zove beda i nemaština i neka mene nikada i sve vas ovde ne napusti taj osećaj za tuđu bedu i odgovornost da nešto u smislu te bede promenimo. Da li svako od nas ima tu odgovornost, ja ne tražim, meriće je građani, ali zaista je osnovni red da neko obrazloži zakon, da obrazloži zakon o preuzimanju akcionarskih društava, gde vam je Vesna Džinić ponovo predsednik Upravnog odbora Komercijalne banke, jedine preostale domaće banke, direktorka Agencije za privatizaciju, koja je iz inostranstva podnela ostavku i koja je danas član Upravnog odbora. Nisam verovala, dok mi ljudi nisu dostavili dokumenat da vidim. Nema kolega iz stranke koju personifikuje neuspešni direktor Agencije za privatizaciju, raniji direktor Trezora, u kojem danas kritikujem gospođu Dianu što nema ni internu reviziju, što nema ni internu kontrolu, ni što nema uređene procedure. Čija je to sramota? Ko će zbog toga da trpi? To kada građani ne budu mogli da odu i da podignu kredit pod kamatama koje su slične kamatama u Evropi, što je obećavano da će se desiti dolaskom tih i takvih banaka, od koga će tražiti da im za to položi račun. A gde zahtev stoji da i to malo banaka uništimo? Evo, u ovom kreditu. Ne izlazim iz teme. Sledeći stav 4. kaže – zajmoprimac je preduzeo mere prihvatljive za banku uvođenjem uprave za javni dug, čije je osnivanje predviđeno zakonomiz 2005. godine, 15. jula, preciziraju oni, a mi svi ovde pominjemo 2005. Kaže – uključujući odgovarajuća budžetska sredstva za rad pomenute uprave, usvajanje organizacione šeme i imenovanje kadra. U tački 2. se kaže - zajmoprimac je doneo Zakon o javnim nabavkama, prihvatljiv za banku. Pitajte naša preduzeća da li im je prihvatljiv, kada se primeni ona klauzula kada su 20% skuplji ne mogu da dobiju kredit, nego moraju da se pojavljuju kao proizvođači? Znate li kojih firmi? Danas po Srbiji najviše gradi "Alpina". Možda drugi ne znaju ko je? Bila sam ministar za privatizaciju kada se ta firma pojavila pre Francuza da kupi Beočinsku fabriku cementa i prijavljena je bila Evropskoj komisiji da u vreme sankcija pokušava sa Srbijom da radi. Znam šta ti ljudi nude, kako rade i da su bili vlasnici u francuskoj kompaniji i kada se za to nije znalo sa 20% u onih 40 i nešto sa početka. Znam da sam ja i moje kolege bile imune na njihove priče, ponude i sve ostalo što ide u takvim poslovima. Isto tako se i danas zna ko nije bio imun na te i takve ponuđače, i izvođače, koji danas rade u celoj Srbiji, a za njih rade proizvođači one preživele domaće firme. Šta je strašno? To malo preostalih dobrih firmi, neko je juče pominjao "Mostogradnju", "Energoprojekt", a da im pridodam "Politiku", "Večernje novosti", "Simpo" i "Tigar", samo je nekoliko firmi koje ćete iduće nedelje kada na Vladi budete usvojili zakon o ukidanju akcijskog fonda dovesti u situaciju da ovakva vrsta preuzima bez javne ponude, iza zatvorenih vrata, mimo kriterijuma konkurencije i javnosti, nekom sa kim se neko dogovorio prodate i taj deo kapitala u ovim firmama koje su uspele da se sačuvaju. Mene čudi taj neki mir sa kojim prepuštate vašim koalicionim partnerima da vladaju svim resursima koji u ovoj Srbiji nisu, reče neko danas, ostavina ničija nego vlasništvo svih nas. Ako se neko pravi da ne razume posledice pogubne takvih efekata, kažem da najmanje sedam zakona će tog istog trenutka biti prekršeno kada ukinete akcijski fond i osnujete akcioni, koji će biti stavljen pred Agenciju za privatizaciju, agenciju koja je najviše kompromitovala reforme i ono što smo svi očekivali da se desi posle 2000. godine, sa malo poništenih ugovora, velikim brojem nezaposlenih i izgubljenom nadom. Da li su time zaslužili da uzmu i odlučuju i postavljaju u tim društvima privrednim zastupnike, dobro nisu rekli zaštitnike, jer to nisu ni u prenosnom smislu reči, društvenog kapitala tamo gde još nije izvršena privatizacija, jer je Akcijski fond vlasnik dela imovine u tim preduzećima? To što o tome neće mnogo da se priča, to što je uredba za restrukturiranje doneta 27. na Vladi, objavljena u "Službenom glasniku" 98. Ko još čita glasnike? Mi malobrojni. Ko još gleda šta se radi? Da li mislite da zaista jednog dana neće moći da se podvuče crta kao pod potrošenim sredstvima privatizacije i da se kaže - gde je novac? Neko će jednog dana morati, poput ovoga što je tek zagrebala DRI, da podnese račun i kaže - da, mi smo to radili. Neko za to mora da podnese odgovornost. Znam uporne i vredne koji podnose prijave Ustavnom sudu, odnosno zaštitu pred Ustavnim sudom i traži na primer za odluku da sudija ne može da bude izabran, 13 slučajeva je u Novom Sadu... Vrsne sudije koje su vredne, ocenjene najboljom ocenom za stručnost nisu mogle da budu izabrane zato što su im supružnici advokati. Tu vrstu mogućeg sukoba interesa rešavaju procesni zakoni, krivični, parnični. Zna se da ne može da sudi ne žena nego treće ili četvrto koleno, bilo koja vrsta rodbinskog odnosa ne mogu da se ponove u istom sporu. Niko nigde nije objavio to kao uslov za izbor sudija. Niko nije ni naznačio, niko ovde to nije ni čuo, ali je 13 ljudi eliminisano u Novom Sadu, a 22 u Beogradu. Zamislite da vam je dete sanjalo da bude sudija, uspešna, najbolja. Imala je tu sreću da pronađe dobrog, solidnog momka, slučajno advokata i uda se za njega i sada, ne znajući šta će joj se desiti gubi ustavno pravo na rad zato što neko kaže da ne mogu supružnici da budu (Predsednik: Vreme.) jer to navodno dovodi do sukoba interesa. Hvala. Nastaviću.
Gospodin ministar ima reč. Izvolite, gospodine Mrkonjiću.
Da ne pogrešim ponovo? Dužnost mi je da kažem nekoliko reči, bez obzira što znam da dosta vaših diskusija ide tvorcu budžeta, divnoj ženi Diani, ali popisao sam sve što ste rekli. Sada možda to zadire u prethodnu tačku dnevnog reda. Gospodin Mirko Munjić i Aca Martinović su govorili o zakonu, zapisao sam, preneću, čak i lični problem gospođa koji ima, koja sada nosi dete itd. i čitav niz drugih žena, preneću to nadležnima za to. Velja Ilić je kritikovao neke stvari i apsolutno se s njim slažem. Molim da mi da taj papir, jer ga nemam. Tu je delimično u pravu. Gde nije u pravu? Sredstva za infrastrukturu saobraćaja, počeo sam da koristim novi termin, pošto je sada infrastruktura i ponosan sam na to, zadnje dve godine, ušla u sve pore društva, govorim da sam zadužen za saobraćajnu infrastrukturu. Dakle, deo sredstava za realizaciju projekata i saobraćajne infrastrukture išao je tri ili četiri godine unazad i ove godine iz sredstava NIP-a. Zato smo se dogovorili da taj deo para, koji se odnosi na deonicu autoputa Kragujevac - Batočina ide iz tih sredstava. To je razlog zbog čega Ministarstvo za NIP taj posao vodi. Naravno, sve stručne i operativne stvari radi i dalje preduzeće za puteve Srbije. Što se tiče mog prijatelja i kolege Radeta Obradovića, potpuno je u pravu. Kada je Vlada formirana, prvo moje pitanje kao laika bilo je - u kojoj smo kategoriji, a postoje kod tih svetskih banaka tri ili četiri kategorije, mi kao zemlja? Ne zaduženi, zaduženi, prezaduženi? Tada mi je rečeno da smo nezaduženi. Danas mi kažu da smo zaduženi. Tako smo i doneli odluku da uđemo u realizaciju ovih naših koridora, jer za to je bilo potrebno milijardu i po evra, za završetak 250 kilometara autoputa kroz našu zemlju. Odgovaram kolegi Obradoviću, i dalje smo zadužena zemlja i uzimanje kredita za one projekte koji se vraćaju je pozitivna, jer to možemo da radimo. Dokaz kvaliteta tih projekata jeste ovo što je gospodin Radulović sabrao. Hvala na tome što je uradio. Obezbedili smo milijardu i 125 miliona smo obezbedili za finansiranje Koridora 10 kroz našu zemlju. To ni ja ko najveći optimista i zaljubljenik u koridore, veći nego Boris Tadić, nisam verovao. Danas sam ponosan sa novom obavezom da se organizujemo. Delimično su kritike u pravu. Da se brže organizujemo da to realizujemo. Ispravio bih gospodina Radulovića, ove godine smo mogli da uradimo samo ono što smo uradili, da kompletiramo 20 kilometara na jugu da dokompletiramo i uredimo samo drugu traku, ne hvalimo se onim što nije urađeno, na severu i da završimo obilaznicu oko Beograda. To je tih 48,5 kilometara i tu je ukupna vrednost 9 milijardi dinara, koliko smo para imali u budžetu. Takođe, ove godine smo izvršili sve potrebne pripreme da iduća godina i ona tamo godina budu udarne. Dakle, iduće godine možemo realizovati 100 ili 120 kilometara i one tamo još toliko i onda bi Koridor 10 bio završen. Cilj je da ona vlada koja bude iduća 2012. godine, o tom delu neću da komentarišem, dokle će Vlada da traje, da taj koridor bude završen i ono što je za mene kao čoveka koji je u Koridor uložio 20 godina svog znanja i rada, da ovoga puta Koridor barem putni neće stati. To su odgovori ljudima koji su stručno analizirali, posebno zahvaljujem mom drugu Zoranu Krasiću. On je potpuno u pravu. Ima tekućih problema oko Pirota i na još nekim deonicama, ali to nisu problemi toga reda koji bi mogli zaustaviti realizaciju Koridora. Naravno, gospođa Tabaković, koja analizira sa puno poverenja, u krajnjoj liniji, nadam se da ću izdržati celu ovu vladu i da će za mog mandata još stotinak kilometara bar biti završeno. Dakle, polagaćemo račune za svaki dinar uložen u Koridor 10. Neće biti krađa i imamo problema. Prošli put sam to najavio Skupštini, čak sam predložio predsedniku Vlade da dođemo uskoro sa jednim novim zakonom i da molimo da on ide preko reda da bi naša preduzeća, to je sada problem, dobila posao. Podsećam vas, svih ovih 50 kilometara u ovoj godini radila su naša preduzeća. To smo mogli, jer smo išli na tender iz domaćih sredstava. Kada su tenderi međunarodnih banaka mi tu ne možemo da utičemo nikako. Zbog toga i odmah dajem ideju šta će biti predlog tog zakona, jer ne vidim da neko drugi može da donese tu odluku, da bi naša preduzeća mogla iduće godine da rade na severu od Horgoša do Novog Sada, tu će biti još 10 kilometara autoputa i ukupna vrednost radova od 60 miliona da bi mogla da rade naša preduzeća, predložili su oni sami da se udruže i da traže poseban zakon da po cenama po kojima su radili i do sada na tom projektu rade taj severni deo i završe za godinu dana. Verujte mi, to je fantastična ponuda i ona je sada u Vladi i tražićemo da dođe pred vas u formi nekog posebnog zakona. Gospodin Jovanović je lepo to govorio, drago mi je da on to zna, dva tendera koja danas imamo za Koridor 10, jedan putni, a jedan železnički, imaju problema. Zašto? Na ovom železničkom koji ide diskretno, ali ide polako, na jednom mostu od 9, 10 miliona evra, deset stranih firmi su prve, naše firme nisu dostojne pozicije, recimo Mostogradnja, govorio sam ja i Jorgovanka o Mostogradnji, koja je 70% u vlasništvu države, nema čak uslove da konkuriše. Na obilaznici oko Dimitrovgrada, gospodine Krasiću, nema tu problema, ima problema što je sada konzorcijum našeg preduzeća peti. Tender je otvoren, pet preduzeća su pre našeg i tu je "Alpina", već prozvana Alpina, ali sada ima neku ideju kako bi to da prevaziđemo. Međutim, ne možemo kršiti uslove banaka, ali se možemo dogovarati. Dakle, cilj i moj cilj kao ministra prevashodno, i cele Vlade Republike Srbije, da što više poslova od ovih kredita dobiju naša preduzeća, jer to je ono što smo mi obećavali i što mislim da možemo da ostvarimo. Molim da nam tu pomognete. Što se tiče kritika vezanih za ove druge zakone, moram da kažem da svi zakoni koji se odnose na kredite, pre svega, gospođi Jorgovanki Tabaković, mi vrlo striktno to analiziramo. Ne mogu pare, to i ona zna vrlo dobro, lepo se setila vremena od pre deset godina, tada smo i zajedno radili, ne može nijedan dinar iz stranih kredita da ode na neke druge namene. Situacije se verifikuju u Svetskoj banci ili Evropskoj investicionoj banci ili u bankama koje daju kredite. Moramo samo imati projekte, kao što je Koridor 10, sa ponosom to ističem, potpuni konsenzus svih stranaka, možemo da se kritikujemo oko toga da Vlada ne valja, treba da padne ili ne treba da padne, ali moramo negde jedan jedini put biti svi za našu partiju, hajde da delujemo kao Rasim, pobegao je, kao partija, Srbija, naša partija je Srbija. To je suština. Dajte, stalno pričam da se oko Koridora 10 objedinimo. Hajde da tako bude u svim nacionalnim programima. Hvala najlepše.
Gospodin Mirko Munjić reklamira povredu Poslovnika, a reč posle toga ima gospodin Maraš. Ne? Povredu Poslovnika? Nema osnova za repliku. Ministar je tako govorio da zaista nema osnova za repliku. Reč ima gospodin Slobodan Maraš. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nažalost, posle ovako euforičnog govora g. Mrkonjića moram malo da se okrenem na atmosferu u kojoj mi razgovaramo g. Mrkonjiću, a pre svega, gospođo predsednice, o ovoj tački dnevnog reda, odnosno o objedinjenim tačkama. Kao što razgovaramo i u kakvoj atmosferi razgovaramo danas pre podne i u petak kada smo započeli raspravu o Predlogu budžeta za 2010. godinu, mislim da je neodgovorno i neozbiljno. Neozbiljno je što mi danas kršimo Poslovnik i vi to jako dobro znate, kao i u petak kada smo insistirali da bez mišljenja Odbora za finansije ne možemo započeti raspravu, i isto tako danas kršimo Poslovnik, zato što ne raspravljamo o zakonu o budžetu u pojedinostima. Vlada nije mogla za dva dana da odgovori na amandmane i zbog toga danas na Odboru za finansije nismo mogli o tome da razgovaramo i prešli smo na ove tačke koje su bitne. Zbog čega smatram da je neodgovorno i neozbiljno? Mi smo, gospodine Mrkonjiću, dobili Izveštaj DRI, dobili smo završni račun za 2008. godinu, a ušli smo u raspravu o budžetu za 2010. godinu. Problem je u tome, gospodine Mrkonjiću, što je izveštaj DRI pokazao da se sredstva koja su bila raspoređena po ministarstvima nisu koristila u skladu sa zakonom. Onaj koji je vaš premijer, rekao je da su za to krive knjigovođe. Voleo bih, žao mi je što on nije tu, vi ste rekli da bi voleli zajedno sa premijerom da dođete što pre sa nekim zakonom. Nažalost, premijer kad je obrazlagao budžet bio je tu tri minuta. Taj premijer nije nam objasnio kako mogu knjigovođe da budu krive kada se javne nabavke ne vrše u skladu sa zakonom. To nikakve veze sa knjigovođama nema. Mi danas slušamo ovde, odnosno raspravljamo o novim zaduživanjima Republike Srbije, ali ono što je interesantno, a nisam čuo da je iko pomenuo, a to je šta stoji u budžetu za 2010. godinu. Javno preduzeće "Srbijagas" 150 miliona dolara, 270 miliona evra, JAT 50 miliona evra, Železnica 600 miliona dolara i 837 miliona evra. To nas sve čeka u 2010. godini, gde će država dati garancije. Mi se opet vraćamo na tu bitnu stavku budžeta, zašto i dalje gubitaše subvencionišemo i zašto i dalje građani Srbije, odnosno država u njeno ime daje garancije. Moram da se vratim na Železnicu. Pre neki dan ste se i vi sa time složili, od 12 milijardi dinara koji ide na Železnicu, 12,5 milijardi ide na plate. Kako je rekao naš predsednik, ako može da bankrotira država i propadne, može onda i Železnica Srbije. Dokle to građani da plaćaju. Imamo JP "Srbijagas", koje sam bog zna, kada saberete sve izjave direktore "Srbijagasa" dođete do neke cifre od 170 miliona evra gubitka, a mi ćemo sada u sledećoj godini, država Srbija će dati garancije, to je član 3. budžeta za 2010. godinu, 150 miliona dolara i 270 miliona evra. Stalno ti gubitaši nam se pojavljuju u tom budžetu kao velika stavka. Zbog toga smo predložili, i žao mi je što tu nije ministarka finansija, mi smo se van sale sreli i konstatovali da je amandman koji je LDP podnela i koji se odnosi na penzije veoma prihvatljiv, ali nema političkog dogovora. Vi tražite politički dogovor za Koridor 10, to je u redu, to je nasušna potreba Srbije, kao što je NIS žila kucavica, tako je i ovo kičma Srbije i to je neophodno, i naravno da imate našu podršku da se takav koridor završi i takav posao završi. I nadam se i znam da ste vi puni energije i uz pravu podršku ćete verovatno i završiti onda kada ste to planirali. Problem je taj što smo tražili i vi ste čuli pre neki dan, i šef poslaničke grupe koja čini vladajuću veću je tražio razgovor javno sa premijerom i ministrom finansija. Mi iz LDP smo takođe tražili razgovor sa ministarkom finansija da pokušamo da napravimo neki dogovor, i to ne neki dogovor koji će važiti od danas do sutra, nego neki dogovor koji dugoročno ovoj zemlji bar neku stabilnost i građanima bar neku nadu da ulije i da raspodelimo odgovornost. Nažalost, naše kolege koje su iz poslaničke grupe penzionera nisu najbolje razumele našu ideju. Ako treba sešćemo s njima da razgovaramo i da pokušamo da im objasnimo šta je naša ideja. Jedna država koja se toliko zadužuje mora ovde i neko javno da kaže i obrazloži današnje tačke dnevnog reda. Poštujem kolege iz SPS, zbog vas je tu izašao i podržao i rekao da će glasati i to je u redu. Mi smo imali pre neki dan na Odboru za poljoprivredu pitanje koje je upućeno pomoćniku ministra i gospođi Diani Dragutinović. Zašto će se penzije za poljoprivrednike isplatiti tek u toku 2011. godine, kako stoji u članu 43. Predloga zakona u budžetu za 2010. godinu? Država naša je dužna, ima unutrašnji dug, spoljni dug i dalje idu ta zaduživanja. Znači, ne govorim konkretno samo o ovim danas koje su tačke dnevnog reda, nego vam govorim i šta piše u budžetu za 2010. godinu. To su milijarde. Sama železnica, preko milijardu evra. To su neverovatne cifre, a neko će to morati da plati zbog toga smo predložili međugeneracijski dogovor. Da jednom taj teret podelimo na pravi način, da preusmerimo određeni deo sredstava, toliko smo pričali da ono povećanje od 10% penzija faktički ništa nije donelo, samo je urušilo još više sistem. Moram, gospođo predsednice, vas da pitam nešto - šef Poslaničke grupe manjina gospodin Pastor je rekao da neće podržati ovaj predlog budžeta iz jednog prostog razloga što je prekršen Ustav, član 184. Gospođo predsednice, kršimo Poslovnik ovde. Kršimo zakone. Zakon o eksproprijaciji koji postoji derogiramo posebnim leks specijalis zakonom za jednu firmu. Kršimo Ustav. Vojvodina mora da dobije 7% iz budžeta. Samo kad saslušate šta je rekao pokrajinski sekretar za finansije, kad saslušate šefa Poslaničke grupe manjina, koji je danas potvrdio da nikakvog odgovora nema iz Vlade, ni želje da se razgovara, nema 7% predviđenih Ustavom za Vojvodinu. Vlada je vešto, ali zaista vešto, prebacila određena sredstva, odnosno 6,5 milijardi koji su transferi lokalnoj samoupravi, kao da je to deo koji pripada Vojvodini i faktički, umesto 25 milijardi, mi smo došli na 31, 6 milijardi koji kao su ukupna sredstva za Vojvodinu, ne računajući onaj deo koji bi trebalo da ide za kapitalne investicije. To neće dostići 7% predviđenih Ustavom. Zbog toga moram da vas pitam, gospođo predsednice, da se vratim na početak, neodgovorno i neozbiljno, danima, pogledajte koliko ovde sedi poslanika iz vladajuće većine, danima su ćutali kada se donosio Statut Vojvodine i Zakon o nadležnostima. Nijednog momenta nisu imali nameru da brane taj zakon. Danas je on u Skupštini Vojvodine proglašen. Niste bili vi koji ste pozvani, nije bio predsednik Tadić, nije bio premijer. Njih dvojica su bili u Sremskoj Mitrovici, koja je daleko od Novog Sada manje nego Beogradu, ali nisu našli za shodno da prisustvuju proglašenju statuta Vojvodine. Vi niste bili. Zašto obesmišljavamo sve što radimo ovde, zašto ne stojimo iza toga što radimo? Često moramo mi iz LDP, koji smo bili protiv ovakvog Ustava, da branimo taj Ustav od onih koji su ga doneli. Stvarno upozoravamo, budžet je protivustavan, nije ispoštovan član 184, vi nećete imati podršku, ne samo Saveza vojvođanskih Mađara, nego taj dan sam video da je i gospodin Esad Džudžević aplaudirao gospodinu Pastoru. Zašto ulazimo u raspravu o budžetu za 2010. godinu bez ijednog razgovora sa opozicijom? Zar vi zaista mislite da je to budžet Vlade? Ne, to je budžet Republike Srbije, kako je rekao Ivan Andrić. Saglasan sam da svi ovde dobro želimo i da želimo da pomognemo, da pomognemo da taj budžet što bolje izgleda i da bude prihvatljiv, ali na način kako ga je gospođa Diana Dragutinović ovde predstavila, da je i socijalni i da je razvojni, to je nemoguće. Nažalost, on samo održava status kvo, a mi moramo da napravimo dogovor da krenemo napred. Znam da vi, gospodine Mrkonjiću, stvarno puno poštovanje imam za energiju koju vi ulažete u posao kojim se bavite, znam da ćete vi svu svoju energiju uložiti da uradite ono što ste započeli, ali, nažalost, bez polaganja računa, a taj korak je bio izveštaj Državne revizorske institucije, da ponovim, kao što je rekao naš predsednik Čedomir Jovanović, ne mislimo da su ministri lopovi, ali da bi mogli da vam damo saglasnost za 2010. godinu kako ćete trošiti novce građana Srbije, moramo da vidimo kako je to rađeno u 2008. godini i gde su propusti. Mislim da je veoma važno, kao što vi tražite konsenzus za Koridor 10, da takav konsenzus nađemo kod drugih važnih pitanja, a pre svega budućnosti ove zemlje, a budućnost ove zemlje nije u ovom budžetu za 2010. godinu. Ovo je i dalje stajanje u blatu, preživljavanje, ali stajanje u blatu. Ovde nema, nema nimalo politike. Nažalost, gospođa Diana Dragutinović to ne shvata, ne zato što ne želi da shvati, nego što jednostavno gospođa nije političarka…
Gospodine Maraš, šest sati je, nismo produžili rad, a pretpostavljam da niko ne bi da kršimo Poslovnik, pa da radimo duže i zbog toga ćemo nastaviti rad sutra u 10.00 časova. Gospodin Maraš ima pravo da završi svoje izlaganje, tako da ćemo zapravo radni deo početi s vama. Zahvaljujem na učešću u raspravi. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da nas ima 116 narodnih poslanika. Da bismo tačno utvrdili broj poslanika prisutnih poslanika u sali, molim vas da ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Pošto vas ima 89, konstatujem da su stvoreni uslovi za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. našeg Poslovnika? Ovlašćeni predstavnici svojih poslaničkih grupa su gospodin Milan Dimitrijević i Saša Milenić. Najpre, gospodin Milan Dimitrijević ima reč. Izvolite.