Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 156 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti rad.Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vasilije Pavićević, Stevan Lilić, Dragan Jočić, Miloš Lučić, Sima Radulović, Goran Ćirić, Slobodan Adžić, MilutinProdanović, Branko Ružić, Zoran Bošković, Branimir Trajković,Momčilo Trajković, Išpanovič Ištvan, Kasa Jožef, Teodora Vlahović, Ratimir Svirčević, Biači Anton, Vladan Radovanović, a pre podne Vladan Jovičić, Petar Mišić i Nataša Milojević. Zakasniće narodni poslanik i predsednik Skupštine Nataša Mićić. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Narodnog pokreta "Otpor" i predstavnike Udruženja porodica otetih i nestalih Srba sa Kosova i Metohije. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA KRIVIČNOG ZAKONA REPUBLIKE SRBIJE (načelna rasprava) Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milan Marković, Leila Ruždić-Trifunović; grupa narodnih poslanika Rodoljub Šabić, Nataša Milojević, Olgica Kirćanski, Jelena Milenković, Branko Gligorić, Dragan Milentijević, Aleksandar Vatović i Meho Omerović; Miloš Lukić, Petar Petrović, Đorđe Mamula; zajedno Dušan Budišin, Đorđe Mamula i Petar Cvetković; Jovan Deretić i Zoran Novaković; Petar Jojić, Veroljub Arsić, Aleksandar Vučić, Dragan Čolić, Goran Cvetanović, Dragoljub Stamenković, Branislav Blažić, Vitomir Plužarević, Milorad Mirčić, Lazar Marjanski, Tomislav Nikolić, Stevan Kesejić, Miroljub Veljković, Božidar Vujić, Božidar Vučurović, Srboljub Živanović, Nataša Jovanović, Slobodan Janjić, Zlatan Jovanović, Ljubomir Kragović, Gordana Pop-Lazić, Toma Bušetić, Zoran D. Nikolić, Zoran Radovanović, Joca Arsić, Đura Lazić i Dragan Todorović. Narodni poslanici Jovan Deretić i Zoran Nikolić pisanim putem su povukli amandman na član 29. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim predstavnike i predsednike poslaničkih grupa da sekretaru Narodne skupštine dostave spisak sa imenima narodnih poslanika koji će učestvovati u raspravi u načelu o tački dnevnog reda - Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije. Molim sve poslaničke grupe da podnesu prijave za reč, kako je predviđeno Poslovnikom o radu Narodne skupštine, a kako bi se napravio uredan spisak redosleda narodnih poslanika od najmanje do najveće poslaničke grupe, sa redosledom za i protiv u istupanjima u Narodnoj skupštini. Otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? Izvolite, reč ima ministar pravde i lokalne samouprave, gospodin Vladan Batić.
Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni predstavnici posmatrača, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije. Taj zakon predstavlja delimičnu reformu krivičnog zakonodavstva i, s tim u vezi, prvo pitanje koje se može postaviti jeste - zašto se nije pristupilo jednoj sveobuhvatnoj reformi krivičnog zakonodavstva. Prepreka za to je, pre svega, savezno krivično zakonodavstvo, koje u opštem delu Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije uređuje osnovne institute materijalnog krivičnog prava. Mnoge od tih ustanova, koje su još uvek zadržane u Krivičnom zakonu Savezne Republike Jugoslavije, nekritički su preuzete iz ranije postojećeg krivičnog zakonodavstva SFRJ. Ilustracije radi, društvena opasnost kao element opšteg pojma krivičnog dela; ili se, pak, radi o ustanovama koje je potrebno temeljno preispitati i uskladiti sa savremenim teorijskim rešenjima i praktičnim potrebama krivično-pravne zaštite. Primer za to je i sama definicija krivičnog dela, koja daje formalno materijalni pojam dela ili preširoko utvrđeni kazneni okviri u opštem delu Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije. Dakle, bez temeljne reforme instituta materijalno krivičnog prava nije moguća ni temeljna reforma posebnog krivičnog zakonodavstva na saveznom, pa ni na republičkom nivou. Druga smetnja za sveobuhvatnu reviziju leži u činjenici da u Srbiji još nije okončan proces nastanka novih društveno ekonomskih odnosa, koji će sa sobom, logično, doneti krupne socijalne promene i jedan novi sistem vrednosti. Tek kad se definitivno ustroje i konsoliduju novi drštveni odnosi može se pristupiti potpunoj reformi krivičnog zakonodavstva ili krivičnom pravu, pomalo konzervativnom, pomalo statičnom, koje će štititi ustanovljen sistem vrednosti i odnosa. Kada je to već tako, postavlja se pitanje - zašto se pristupilo donošenju zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije. Iz prostog razloga jer se izmenama rešavaju problemi koji su krajnje aktuelizovani i koji, jednostavno, nisu mogli da dugoročno čekaju temeljne reforme i promene materijalno-krivičnog zakonodavstva. Postojeće stanje našeg krivičnog zakonodavstva karakterišu nedovoljno oštra kaznena politika za pojedina krivična dela, prevaziđenost određenih inkriminacija, postojanje smrtne kazne za pojedina krivična dela, neadekvatna krivično pravna zaštita određenih društvenih vrednosti, nedovoljna zaštita maloletnika i obezvređenost nominalnih novčanih iznosa. Iz navedenih razloga, ovim zakonom se predlaže pooštravanje kazne za pojedina krivična dela, s obzirom na to što težina sankcije za ta krivična dela nije uticala na tzv. generalnu prevenciju; zatim uvođenje novih inkriminacija ili novih krivičnih dela; ukidanje smrtne kazne; zatim dekriminizovanje pojedinih dela, čime se rešava problem hipertrofije krivično-pravne zaštite; proširivanje mogućnosti blažeg kažnjavanja saučesnika u izvršenju određene vrste krivičnih dela, što nalažu posebni kriminalno-politički razlozi; pojačavanje zaštite maloletnih lica predviđanjem oštrijih kazni za krivična dela učinjena prema njima. Takođe, predlaže se i povećavanje obezvređenih nominalnih iznosa u onim krivičnim delima u kojima je zakonsko obeležje određeni nivo i određena visina imovinske vrednosti. Što se tiče pooštravanja kazne za pojedina krivična dela sve je veći broj otkrivenih težih oblika krivičnih dela, a naročito sve učestalije nasilje i organizovani kriminal, što iziskuje da se promeni i pooštri kaznena politika, kao sredstvo za sprečavanje daljeg vršenja teških krivičnih dela. Takvu intenciju opravdavaju i dinamika, i struktura, i obim kriminaliteta, koji se ispoljavaju poslednjih godina u našem društvu. Pooštrena kaznena politika ogleda se u povećanju posebnog minimuma i posebnog maksimuma kazni zatvora kod određenog broja iz grupe krivičnih dela protiv sloboda i prava čoveka i građanina, protiv izbornih prava i slobode izjašnjavanja, protiv dostojanstva ličnosti i morala, protiv zdravlja ljudi i čovekove sredine i protiv službene dužnosti. Veoma blage kazne, koje sudovi izriču, delom proizilaze iz preširokog kaznenog okvira, ustanovljenog Krivičnim zakonom SRJ. Zbog toga se pristupilo podizanju zakonskog minimuma, što automatski mora imati odraza na izrečene sankcije. Pooštravanje kazni bilo je neophodno u trenutku kada u Srbiji egzistiraju oblici tzv. strukturnog kriminala. Dakle, kriminal koji je prešao prag toleracnije i koji u pojedinim oblastima ugrožava i same temelje društva. U takvoj situaciji, preblage kazne često stvaraju utisak da se kriminal isplati kao i svaki drugi biznis, strože kazne su zbog toga logična reakcija države na takvu situaciju i odlaganje odluke da se to učini ne može se opravdati razlozima teorijske ili bilo koje druge prirode. Prigovor da se pooštravanjem kazni narušava sistem krivičnih sankcija u Krivičnom zakonu nije mogao da bude prihvaćen, pa se pristupilo korekciji kaznenih okvira, i to pre svega povećavanjem posebnog maksimuma. Drugi motiv za propisivanje strožijih kazni je kriminalno-politički. Naime, posebno učestala praksa vršenja pojedinihkrivičnih dela nalagala je da se kod tih dela poveća posebni minimum i maksimum kazne, ne bi li se tako ostvarila generalno - preventivna i specijalno-preventivna svrha kažnjavanja. Dobar primer za to su krivična dela protiv izbornih prava i slobode izjašnjavanja, koja su do sada, imajući u vidu propisane kazne, tretirana i smatrana lakšim krivičnim delima. S druge strane, kršenje izborne volje građana od strane organa za sprovođenje izbora postalo je u jednom vremenskom periodu specijalnost političkog života u Srbiji i dovodilo do izuzetno teških posledica. Moglo je to dovesti do još mnogo tragičnijih posledica, tako da je bilo neophodno da se kazne za ovu vrstu krivičnih dela pooštre. Želeo bih da podsetim samo za koja krivična dela je predviđeno povećanje kazni - povreda ravnopravnosti građana, otmica, narušavanje nepovredivosti stana, protivzakonito pretresanje, neovalšćeno prisluškivanje i tonsko snimanje, neovlašćeno fotografisanje, povreda tajnosti pisama i drugih pošiljki, sprečavanje štampanja i rasturanje štampanih stvari i emitovanja radio i TV programa, sprečavanje i ometanje javnog skupa, povreda kandidovanja na izborima, povreda prava glasanja, povreda slobode opredeljenja pri glasanju, zloupotreba prava glasanja, povreda tajnosti glasanja, falsifikovanje rezultata izbora i glasanja, uništavanje dokumenata o izborima i glasanju; zatim za krivična dela silovanja, prinude i obljube, ili protivprirodnog bluda; obljube i protivprirodnog bluda nad nemoćnim licem; obljube i protivprirodnog bluda nad licem koje nije navršilo 14 godina; obljube i protivprirodnog bluda zloupotrebom službenog položaja; zatim za krivično delo protivprirodnog bluda, nadrilekarstva, primanja i davanja mita. Dakle, to su krivična dela za koja je predloženo znatno strožije kažnjavanje, jer je praksa aktuelizovala potrebu da se tako učini. Uvođenje novih inkriminacija je druga karakteristika Predloga zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona, a treba da omogući veću ličnu i imovinsku sigurnost građana, da zaštiti ustavno uređenje i bezbednost Republike Srbije, da doprinese učvršćenju pravnog poretka i zakonito funkcionisanje državnih organa i javnih službi. Ustanovljavanje novih krivičnih dela opravdavaju i novi mnogobrojni i sve učestaliji oblici društveno-opasnog ponašanja, koji se teško mogu ili uopšte ne mogu podvesti pod postojeće inkriminacije. Promena vrednosnog modela koji se štiti krivičnim zakonom, kao i promene u strukturi i pojavnim oblicima kriminaliteta, zahtevale su propisivanje novih krivičnih dela. Proširivanje kriminalne zone učinjeno je pre svega u odnosu na individualne vrednosti, i to utvrđivanjem preciznih garancija zaštite. Dobar primer za to je tzv. novo omisiono krivično delo, nepreduzimanje mera za sprečavanje seksualne zloupotrebe lica lišenih slobode. Ta nova ambicija je da krivično pravo ne bude samo instrument državne politike u zaštiti građana od kriminala, već i instrument samoograničavanja države u odnosu na građane. Upravo kroz inkriminaciju ovog i sličnih krivičnih dela i kroz pooštravanje kazni za krivična dela koja vrše ovlašćena lica, iskazuje se jasna namera da se građani štite od samovoljnog i arbitrarnog ponašanja državnih organa. Predloženi tekst zakona sadrži novu glavu - krivična dela korupcije. Ovakav naslov po izgledu, ili ako hoćete etimološki, odudara od naslova drugih glava Krivičnog zakona, kojima se označava zaštitni objekt za krivična dela iz samete glave. Međutim, kriminalno-političke pobude za inkriminsanje ovih dela opredelile su i naslov ovog poglavlja. Novim krivičnim delima iz ove glave dopunjuje se zaštita službe od korupcije i protekcije i sankcionišu novi netipični vidovi korupcije. Ti razlozi za posebnu zaštitu službene dužnosti od korupcije istovremeno su bili motivi da se ova, u suštini krivična dela protivzakonitog i pravilnog vršenja službe, nazivom poglavlja i posebno apostrofiraju i posebno označe. Proces internacionalizacije zaštite ljudskih prava je uticao na pojedina rešenja u predloženom zakonu. Primera radi, formulacija krivičnog dela zlostava u službi iz člana 66. Krivičnog zakona Republike Srbije, bila je nepotpuna sa stanovišta člana 1. Konvencije protiv torture i drugih surovih,neljudskih i ponižavajućih kazni i postupaka od 10. novembra 1984. godine. Izmenama i dopunama Krivičnog zakona u novu formulaciju krivičnog dela iz člana 66. Krivičnog zakona Republike Srbije unete su zabrane nanošenja težih fizičkih ili duševnih patnji ili zastrašivanja, čime je izvršeno usklađivanje sa pomenutim članom Konvencije. U ovom slučaju je, kao i kod nekih drugih krivičnih dela, izmenama republičko krivično zakonodavstvo usklađeno sa međunarodnim standardima i međunarodnim dokumentima koji uređuju zaštitu sloboda i prava čoveka. Pomenuću koja se nova krivična dela uvode Predlogom zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona: krivično delo nasilja nad pripadnikom drugog naroda, etničke grupe ili verske zajednice; povreda sloboda kretanja i nastanjivanja; krivično delo prenošenja naročito opake bolesti; krivično delo nepotrebnog lečenja; krivično delo nadriapotekarstva; krivično delo nesprečavanja nereda na sportkom takmičenju ili drugom javnom skupu; krivično delo vračanja; nepreduzimanje mera za sprečavanje seksualne zloupotrebe lica lišenih slobode. Pored pojedinih krivičnih dela, članom 61. Krivičnog zakona se uvodi i nova glava - krivična dela protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Republike Srbije, sa dva nova krivična dela koja su, opet, potrebe prakse nametnule. Jedno je krivično delo veleizdaje, a drugo je krivično delo neovlašćenog stvaranja i korišćenja naoružanih formacija, paravojnih, parapolicijskih i slično. Pomenuo sam već da je uvedena posebna glava krivičnih dela protiv korupcije, koja obuhvata krivično delo protiv korupcije u organima uprave, nenamenskog raspolaganja sredstva iz budžeta, korupcija u javnim nabavkama, korupcija u postupku privatizacije, korupcija u pravosuđu, korupcija u zdravstvu, korupcija u prosveti, krivično delo zloupotrebe funkcije branioca ili punomoćnika, krivično delo ograničavanja slobode javnog informisanja i krivično delo ugovaranja ishoda takmičenja. Dakle, to su sve nova krivična dela. Takođe, pomenuo bih da je izvršeno brisanje određenih krivičnih dela, koje je, opet, nametnula praksa, to su promene u ekonomskom i političkom sistemu ili zbog toga što je posebnim zakonima predviđeno kao posebno krivično delo neko od ovih krivičnih dela, ona su brisana iz Krivičnog zakona Republike Srbije. To su krivična delakršenja propisa o cenama, povlašćivanja kupaca, nepostupanja po naredbi za udaljenje,neovlašćeno posedovanje i korišćenje radio-stanice, neučestvovanje u otklanjanju opšte opasnosti, kockanje, zloupotreba vere i crkve u političke svrhe. Takođe,predviđeno je blaže kažnjavanje za određeni broj krivičnih dela, pre svega za saučesnike u izvršenju određenih krivičnih dela, što se može pravdati posebnim kriminalno-političkim ciljevima, da se efikasnije otkriju krivična dela i učinioci, da se pospeši sprečavanje planiranih krivičnih dela i da se stvore uslovi za efikasnije krivično gonjenje za teška krivična dela. Blaže kažnjavanje učesnika predlaže se u članu 3. i u članu 79. Krivičnog zakona Republike Srbije. Takođe, pristupilo se u određenom broju krivičnih dela, čije zakonsko obeležje sadrži imovinsku vrednost, povećanju nominalnog iznosa, jer je postojeći nominalni iznos obezvređen, kao i usklađivanju povećanih nominalnih iznosa sa povećanim nominalnim iznosima u izmenjenom Krivičnom zakonu SRJ. Još nešto, ovim krivičnim zakonom definitivno se ukida smrtna kazna za određeni broj krivičnih dela, što je već javnosti veoma dobro poznato i o čemu je vođena velika polemika, budući da je to nešto što predstavlja karakteristiku savremenog ili novog evropskog zakonodavstva, što je stav Saveta Evrope, Evropske unije, OEBS-a. Dakle, u Evropi nema smrtne kazne. Podsećam vas da je i saveznim Krivičnim zakonom uvedeno brisanje smrtne kazne, a kao ekvivalent za smrtnu kaznu uvedena je kazna zatvora u trajanju od 40 godina. Upravo je donošenje tih izmena saveznog Krivičnog zakona bio razlog zašto je svojevremeno ovaj predlog o izmenama i dopunama Krivičnog zakona povučen iz skuštinske procedure. Kada je savezni Krivični zakon kojim je ukinuta smrtna kazna stupio na snagu, mi smo ponovo vratili u proceduru Predlog krivičnog zakona koji je pred vama. Dakle, ovaj krivični zakon je u skladu sa aktuelizovanim problemima kriminaliteta u ovoj zemlji i u dobroj meri rešava te probleme.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Za reč se javio narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe.
Poštovana predsedavajuća, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, ovim zakonom se ne ukida smrtna kazna, jer se njime i ne uvodi, već se to uvodi saveznim zakonom i tim zakonom je smrtna kazna izbrisana. Ovo je samo, da kažem, sprovođenje onoga što je saveznim zakonom regulisano, tako da je ovo posledica ukidanja smrtne kazne na saveznom nivou, pa ne možemo da pridajemo značaj ukidanja smrtne kazne ovom zakonu i da se mi time na poseban način hvališemo, jer je to već urađeno na saveznom nivou. To je samo posledica ukidanja te kazne na saveznom nivou. Kada se postavi pitanje da li postoji potreba donošenja izmena i dopuna Krivičnog zakona, naravno da postoji. To je nesporno. Naše krivično zakonodavstvo na saveznom i na republičkom nivou nema dovoljno krivičnih dela i ne odgovara trenutnom stanju stvari u društvu. Sigurno da je potrebno uvođenje nekih novih krivičnih dela i brisanje nekih starih, koja su se pokazala kao neprimenjiva, odnosno koja se već duži niz godina nisu primenjivala. Naročito je potrebno uvođenje novih krivičnih dela regulisati zbog društvene opasnosti, odnosno ona krivična dela koja su društveno opasna i koja imaju najveći stepen ugrožavanja najzaštićenijeg i vrhunskog objekta koji je zaštićen svim zakonodavstvom - života, tela i zdravlja građana. Ovo je zakon za koji mi smatramo da u nekim segmentima nije dovoljno inovativan, da se ne uvode nova krivična dela i ona koja se uvode ne odgovaraju adekvatno stanju stvari u društvu. Ono što je isto tako potrebno naglasiti, to je zamka u koju možemo da upadnemo i da krenemo da se bavimo zakonom, smatrajući da je to jedan od glavnih uzroka zašto borba protiv kriminala i korupcije stoji u društvu. Naravno da nije. Naš zakon nije toliko loš, ali je suštinska stvar što se taj zakon i ovakav kakav je ne primenjuje. Ukoliko se kaže da je ovaj zakon prepreka borbi protiv organizovanog kriminala, korupcije i uopšte protiv kriminaliteta i protiv izvršenja i učinilaca izvršenja najtežih oblika krivičnih dela, to apsolutno ne stoji. Ovaj zakon, ukoliko ga ne budu pratile neke druge mere, bolje organizovanje rada Ministarstva unutrašnjih poslova, rad na otkrivanju najtežih krivičnih dela, neće ništa učiniti i ostaće mrtvo slovo na papiru. Ovaj zakon ne može da pokrije neefikasnost nadležnih organa koji treba da istražuju i gone učinioce krivičnih dela. Ovaj zakon jeste jedan korak ka boljem i savesnijem radu i ka preciznijem određivanju pojedinih krivičnih dela, ali svakako je apsolutno nedovoljan ukoliko idemo u pravcu boljeg pronalaženja učinioca krivičnih dela i uopšte smanjenje stopa kriminaliteta koja je, da se podsetimo, u poslednjih godinu dana u Srbiji u znatnom porastu, naročito što se tiče najtežih oblika krivičnih dela. Ali, to nije tačka dnevnog reda. Ovaj zakon, samim tim što uvodi nova krivična dela i što na drugačiji način reguliše neka krivična dela, ima tu dozu normativnosti, ali smatramo da se ovim zakonom uvodi i nesimetričnost. Dolazimo u situaciju da se za pojedina krivična dela, kao što su krivična dela protiv izražavanja volje, odnosno izbora i vređanja na nacionalnoj osnovi, imamo iste kazne kao za nekakva ubistva. To je ta nesimetričnost koja se uvodi i koja meša značaj povrede određenih dobara koja se štite zakonom. Pre svega, najvažnije dobro koje se štiti zakonom, a to su život, telo i zdravlje građana i to je ono što je najzaštićenije svakim zakonodavstvom. Ovde dolazimo do uvođenja nesimetrije u samim zaštitnim dobrima, uvreda po nacionalnoj osnovi može da bude rangirana kao nekakvo ubistvo, a što je apsolutno po nama neodgovarajuće u ovom trenutku. Naravno da je za ta krivična dela na nacionalnoj osnovi najviše proširen spektar krivičnih dela, a to su dela protiv izborne volje i prava na nacionalnoj osnovi i to treba da bude regulisano. Po nama treba možda izbalansirati odnos ovih kazni sa kaznama koje se tiču pre svega krivičnih dela koja su uprena protiv života i tela, odnosno zdravlja građana. Ovim zakonom uvodi se i novo poglavlje koje se tiče korupcije. Tu su posebni oblici krivičnih dela zloupotrebe službenog položaja, davanja i primanja mita. Smatramo da su definicije kod pojedinih oblika krivičnih dela neprecizne, dosta konfuzne i u praksi nesprovodljive. Dakle, pompezno najavljivanje ovog segmenta krivičnih dela kao jednog od ključnih argumenata o početku brobe protiv korupcije plašimo se da neće dati dovoljno dobre rezultate. Mi kao DSS predložili smo amandmane koji upravo idu u pravcu pojašnjavanja definicije nekih oblika ovih krivičnih dela i balansiranja kazni za pojedine oblike krivičnih dela. Ne mogu posebni oblici krivičnih dela imati blaže kazne nego opšti oblik krivičnog dela, a to je zloupotreba službenog položaja recimo. Ne može se za zloupotrebu službenog položaja odnosno korupcije u nekim oblastima, recimo pravosuđu, blaže kažnjavati nego za korupciju u prosveti. Ne vidimo da je stepen društvene opasnosti veći za korupciju u prosveti, nego za korupciju u pravosuđu. Naprotiv, smatramo da su ta dela potpuno jednako društveno opasna, i jedno i drugo, čak je možda ovo u pravosuđu i opasnije, jer pravosuđe je to koje treba uz pomoć svih ostalih, pa i uz pomoć ove narodne skupštine, da radi na izgradnji pravne države. To su krivična dela koja smo mi našim amandmanima hteli i učinili da budu preciznije definisana. Isto tako, nije do kraja definisano nasilje u porodici. Tu je bilo dosta primedbi i nadam se da će Ministarstvo, koliko mi se čini, učiniti nešto da se taj deo nasilja u porodici popravi ili da se usvoje amandmani koji postoje. Ne može se jedan vid nasilja u porodici regulisati, a drugi vid ne regulisati. Smatramo da je to pre svega verovatno propust, a ne namera predlagača da se taj deo ne reguliše. Mi smo kao DSS, pošto je ovo izuzetno važna materija koja mora biti precizno regulisana, podneli dosta amandmana koji idu u pravcu preciznijeg definisanja pojedinih krivičnih dela. Isto tako smatramo da je samim tim što je ukinuta smrtna kazna, trebalo samu kaznenu politiku drugačije usmeriti, drugačije organizovati i povećati kazne za neka krivična dela. To naročito ako se imaju u vidu, recimo, kazne za ubistvo, kazne za tešku telesnu povredu, kazne za tuču, kazne za mahanje pištoljem u tuči, kazne za razbojništvo, za tešku krađu, teško razbojništvo, za utaju i prevaru, za oduzimanje vozila, kao i recimo za nesavestan rad u privredi iprivrednom poslovanju, namerno prouzrokovanje stečaja, prouzrokovanje lažnih stečaja. Znači, to su krivična dela kojih se predlagač nije dotakao, a koja su apsolutno ostala u istom obliku koji smo imali. Kaznena politika po pitanju ovih krivičnih dela ostala je ista. Ako se ima u vidu da je tu zaključenje štetnog ugovora, obmanjivanje i sve ostalo, a što će biti veoma važno kod nas u ovom procesu privatizacije i tranzicije, gde se naročito posle donošenja Zakona o radu direktoru daju velika ovlašćenja, ova krivična dela ostala su potpuno netaknuta, tako da smatramo da je trebalo povesti računa da se uvede oštra kaznena politika. Naročito, ako se ima u vidu da u procesu privatizacije i tranzicije očekujemo strane investicije, pa onda tu treba da budu uključena krivična dela da budemo zaštićeni od industruje koja će zagađivati životnu sredinu. Krivična dela, recimo, za zagađenje životne sredine, zagađivanje vode za piće i životnih namirnica ostala su ista i netaknuta. Tu je možda trebalo voditi računa, poboljšati same definicije, proširiti i pojačati kaznenu politiku. U ovom slučaju postoje neki segmenti koji su regulisani, a smatramo da je trebalo obratiti pažnju i na neka druga krivična dela. Ne možemo reći da je zakon ostao ravnodušan, ali nije se dotakao onih krivičnih dela koja se pre svega tiču ubistava, razbojništava, šverca, prevara, stvaranja zločinačkih udruženja, uništitelja privrede, nacionalnog bogatstva. Znači, sva ona dela koja se tiču ovih izvršilaca dela koje sam već pominjao. DSS je podnela više amandmana i glasaćemo - za u načelu, a o Predlogu zakonau celini u zavisnosti od rasprave ... (Predsedavajuća: deset minuta 30 sekundi.) ... o amandmanima i ukoliko naši amandmani, za one koje smatramo da su važni, koji idu u pravcu poboljšanja Predloga zakona, budu usvojeni.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je besmisleno da Narodna skupština donosi ovaj zakon o izmenama i dopunama Krivičnog zakona iz jednostavnog razloga što Srbiji ne treba krivični zakon. Državi koja nema sudove, čemu služi krivični zakon? Kod nas, od kada je DOS došao na vlast, sudovi uopšte ne postoje. Ranije je bilo mnogo problema. Ranije je bilo dosta instrumentalizovanih sudija, podmićivanja, korupcije itd. Od kad je DOS došao na vlast, svi sudovi u ovoj zemlji su direktni produžetak DOS-ovskog partijskog aparata. Evo, konkretan primer. Ljubomir Jovanović Stakleni ispalio je osam metaka u Petra Panića početkom 2000. godine. Možete vi da se smejete do mile volje, vama će se smeh i tako zalediti na licima. Upucao ga je sa četiri metka u stomak, dva-tri u pluća, jedan u nogu, jedan u ruku i pobegao u inostranstvo. Raspisana poternica za njim. Nije smeo da se vrati u zemlju dok nije DOS došao na vlast. Kada je DOS došao na vlast, vratio se i Ljubomir JovanovićStakleni, a nijedan ga sud ne goni, nije u zatvoru, nije u pritvoru, nikom ništa. Zašto? Ljubomir Jovanović Stakleni je rođak Čedomira Jovanovića. To je razlog. U ovoj zemlji najveća muka je sa mafijom. Ovde već desetak godina postoji mafija koja upravlja svim poslovima oko nafte, švercom nafte, duvana, oružja, droge. Ko čini tu mafiju? Stanko Subotić Cane, Filip Cepter i Dragoljub Marković, zvani "Krmivoprodukt". Oni su vinovnici svih ključnihlikvidacija u proteklih 10 godina. Za nekima od njih je raspisivana poternica, a kada je DOS došao na vlast poternice su povučene. Ko su instrumenti ove mafije za prljave poslove? To su Jovica Stanišić, Franko Simatović-Frenki, Milorad Luković Legija, Mihalj Kertes, Dragan Vasiljković zvani kapetan Dragan i tako dalje. Iza svih ubistava, ključnih ubistava na beogradskom asfaltu i u drugim krajevima Srbije, oni stoje. Zašto ni jedan sud nije u stanju da ih dovede pred lice pravde? Zato što su svi oni najbliži prijatelji Zorana Đinđića, predsednika Vlade Srbije. Zoran Đinđić je čedo te mafije, a ta mafija je narasla pod Miloševićem i pod socijalističkim režimom. Tamo je nikla, imala je odrešene ruke po raznim pitanjima, polako se osamostaljivala, razvijala itd. Ta mafija je još u ono vreme stvorila Zorana Đinđića. Još 1993. godine, na konferenciji za štampu Srpske radikalne stranke, obelodanio sam da se UDBA sprema da smeni Dragoljuba Mićunovića i da na mesto šefa Demokratske stranke dovede Zorana Đinđića. To je ostalo zapisano, to je u jednoj mojoj knjizi objavljeno. UDBA je to i uradila, UDBA je lansirala Zorana Đinđića, a onda kada se toliko osilila, a Milošević toliko oslabio, jednim potezom mafija je eliminisala Miloševića i dovela Zorana Đinđića na vlast. Ta mafija je ubila ...
Molim narodnog poslanika, u obavezi je da iznosi istinite činjenice i da ne govori o podacima iz privatnih života drugih lica, jer neistinost je ...
Gospođo Čomić, po vašem mišljenju kada se za nekoga kaže ...
... u činjenici da su održani izbori 26. septembra 2000. i 23. decembra 2000. godine ...
Gospođo Čomić, nemojte moje vreme toliko da trošite.
Neću, onda kada budete u temi i ne budete kršili Poslovnik Narodne skupštine.
Znate, kada bih iznosio stvari iz privatnog života drugih ljudi, bavio bih se onim čime se bavi Goran Vesić; on nekome naštima seksualnu aferu, nekome režira, nekome izmisli, nekome obelodani itd, ali to je svojstveno DOS-ovcima i ja se time ne bavim.
Narodni poslaniče, to je isto iznošenje činjenica iz privatnog života drugih lica, u ovom slučaju narodnog poslanika Gorana Vesića.
Gospođo Čomić, na prvoj godini Pravnog fakulteta naučio sam da nečija sprega sa mafijom kao podatak ne može biti činjenica iz privatnog života. To je činjenica iz javnog života. Evo, ovde neko dobacuje i Milan Lukić. Milan Lukić je najbliži rođak generala Sretena Lukića, koji je jedan od glavnih šefova policije pod DOS-ovskom vlašću. Vi ste na vlasti, vi bi trebalo da rasvetlite i otmicu i likvidaciju muslimana iz voza u Štrpcima i mnoge druge stvari. Međutim, šta je ključni argument protiv vaše vlasti?
Molim narodne poslanike da ne dobacuju, a govornika podsećam da je u obavezi da poštuje Poslovnik Narodne skupštine.
Nemojte vi mene da štitite od vaših poslanika, nego ovo vreme što mi pojedete da mi nadoknadite, gospođo Čomić, to bi bilo najispravnije u ovom slučaju. U avgustu prošle godine ubijen je Momir Gavrilović, bivši visoki funkcioner UDBE Republike Srbije. Zašto je ubijen? Zato što je Vojislavu Koštunici ...
Molim narodnog poslanika da iznosi istinite činjenice, ...
Čekajte, je l' istina da je Momir Gavrilović ubijen?
UDBA kao organizacija ne postoji u Republici Srbiji poodavno.
Šta ne postoji.
UDBA.
Postoji i zove se Resor uprave državne bezbednosti, skraćenica je UDBA, a vi ništa ne znate.
Onda je RUDBA.
Šta?
Onda je RUDBA. Molila bih vas da tačno informišete javnost u Srbiji.
Šta je sada? Prvo, to je resor UDBE. Kada se kaže ministar unutrašnjih poslova, ne kaže se ministar resora unutrašnjih poslova, nego se kaže ministar unutrašnjih poslova. Ako vi mislite da vam je to duhovito, strašno grešite. Ako mislite na taj način da mene možete pokolebati u iznošenju istine, još više grešite. A ako mislite da me možete dekocentrisati stalnim i besmislenim upadicama, onda ste sasvim na krivom putu i od toga nema ništa. Momir Gavrilović ...
Na dobrom sam putu kao, i Srbija, i ono zbog čega vas upozoravam je Poslovnik Narodne skupštine.
Momir Gavrilović je ubijen u avgustu prošle godine. Istraga ništa nije rasvetlila. Šta će Srbiji Krivični zakon ako visokog funkcionera UDBE ubijaju tako na ulici i niko nije u stanju da rasvetli to ubistvo. A zašto je ubijen Momir Gavrilović? Zato što je Vojislavu Koštunici kao predsedniku SRJ dao mnogo informacija o mafijaškom delovanju u našoj zemlji i bio spreman još više da mu da u raznim dokumentima.
Narodni poslaniče, ponovo kršite Poslovnik Narodne skupštine, iznoseći činjenice iz privatnog života drugih lica, osim ako niste dali pismenu izjavu nadležnom organu o prisustvu razgovoru između lica koje pominjete u tom slučaju. U svakom drugom slučaju nemate prava na iznošenje takvih činjenica za govornicom Narodne skupštine.
To što je Momir Gavrilović davao informacije Vojislavu Koštunici, je li to iz privatnog života Vojislava Koštunice ili Momira Gavrilovića? Hoću li da nastavim?
Ne možete da nastavite ako ćete kršiti Poslovnik Narodne skupštine.
Iznosim samo činjenice iz javnog života cele nacije, a ništa ne govorim što se odnosi na privatni život. Ja se u ničiji privatni život ne mešam. Mene ne interesuju ni ljubavnice Zorana Điniđića, ni bilo koga drugog, ako su uopšte u stanju da to imaju. U to se ne mešam. Šta se u njihovim stanovima dešava, ni to me ne interesuje. Ubistva u Srbiji ne mogu biti činjenice ničijeg privatnog života. Vi vodite računa šta ove vaše reči mogu da znače u srpskoj javnosti: ne sme se optužiti vlast što nije u stanju da rasvetli ubistvo jer je to iznošenje činjenica iz privatnog života. Dalje, mesec dana, 28 dana pred septembarske izbore, kada se jasno znalo i nije bilo mogućonsti da se bilo šta tu menja, jasno se znalo da ispred DOS-a kao predsednički kandidat ide Vojislav Koštunica i liste DOS-a su bile zaključene, kao i liste svih drugih partija, otet je i likvidiran Ivan Stambolić. Zašto? Je li mogao neko jači udarac zadati Slobodanu Miloševiću u predizbornoj kampanji od otmice i likvidacije Ivana Stambolića? Nije, jer Milošević da je hteo nekoga da likvidira, likvidirao bi Koštunicu, likvidirao bi mene, likvidirao bi nekoga ko mu je tada predstavljao neku političku opasnost.
Narodni poslaniče, ponovo iznosite činjenice i stavove u ime drugih osoba, što ne možete da radite kao narodni poslanik za govornicom u Narodnoj skupštini.
Koje stavove u ime drugih osoba? Ne iznosim ovde ničije osim svojih stavova.
Govorite o tome šta bi uradili drugi ljudi. Ne možete ...
Ne govorim šta bi on uradio, ...
Govorite.
Nego gde bi bila logika da je on uopšte bio spreman da takve stvari radi.
Upozoravam vas na kršenje Poslovnika iz prostog razloga što morate uvažiti da drugi ljudi nemaju istu logiku kao i vi, srećom ili na žalost.
Koji je to član Poslovnika?
Član Poslovnika o tome da narodni poslanik za govornicom ne može izricati činjenice iz privatnog života drugih lica, a vi izvlačite sudove o tome šta su drugi ljudi hteli ili nisu hteli da urade.
Znači, kršim Poslovnik zato što iznosim činjenice iz privatnog života Ivana Stambolića.
Tako je. Ne možete znati šta je hteo Ivan Stambolić.
Evo, ja ovde iznosim činjenice iz privatnog života Ivana Stambolića. Koje činjenice iznosim iz privatnog života Ivana Stambolića? Činjenicu iz njegovog privatnog života da je Ivan Stambolić otet i likvidiran. Ovde je reč o Krivičnom zakonu, o Krivičnom zakonu koji ne može da zaštiti živote ljudi u ovoj zemlji jer se Krivični zakon ne primenjuje. Krivični zakon ne važi za mafiju zato što je mafija pod zaštitom Zorana Đinđića, zato što je Milorad Luković Legija kao glavni organizator atentata na Ibarskoj magistrali ...
Takve činjenice možete da iznosite samo ako ste pripadnik organizacije ili neposredni svedok dogovora.
... i atentata u Budvi, zato što je najbliži prijatelj Zorana Đinđića.
Ne možete kao narodni poslanik za govornicom da iznosite takve tvrdnje bez dokaza da ste ili pripadnik te organizacije ili neposredni svedok dogovora ...
Ovu ulogu Milorada Lukovića Legije o ibarskom atentatu je utrdio i Anketni odbor Narodne skupštine Republike Srbije. Formiran je krajem 2000. godine i to je činjenica. To što je Milorad Luković Legija organizovao atentat na Ibarskoj magistrali, organizovao atentat u Budvi i ubio ogroman broj ljudi, nije iznošenje činjenica iz privatnog života Milorada Lukovića Legije. Ovo je mnogo ozbiljnija stvar.
Ne možete iznositi tvrdnje o organizaciji atentata bez dokaza ili bez vaših prijavljivanja nadležnim organima, da imate saznanja o tome da je gospodin koga ste pomenuli organizovao ubistvo. (Predsedavajuća i narodni poslanik Vojislav Šešelj pričaju u isto vreme.)
Šta je bilo?
Ne možete za govornicom Narodne skupštine izricati tvrdnje takve vrste.
Izgleda da ne mogu jer je Milorad Luković Legija, kao najveći ubica u ovoj zemlji, pod zaštitom DOS-ovske većine u Narodnoj skupštini.
Po članu 220. stav 1, koji predsedavajućeg Narodne skupštine obavezuje da obavesti narodnog poslanika o pravima i dužnostima, obaveštavam vas da su svi dragoceni podaci koje imate, a koji bi omogućili primenu Krivičnog zakona Republike Srbije, predmet vašeg neposrednog kontakta između nadležnih u Ministarstvu unutrašnjih poslova u resoru Javne i Državne bezbednosti. Dakle, svi podaci će biti dobrodošli i obaveštavam narodnog poslanika da je resor Ministarstva mesto za razgovor takve vrste. Govornica Narodne skupštine nije.
Zahvaljujem vam se što ste me pravno podučili, ali Momir Gavrilović je mislio da je dovoljno da ode i Koštunici sve ispriča, pa ga zato Đinđićevi ljudi zato ubiše nasred ulice.
Ne možete znati šta je mislio Momir Gavrilović, ni na koji način.
Uputio sam podatke Ministarstvu unutrašnjih poslova, koji se tiču ubistva Radovana Stojčića Badže, policijskog generala, a oni okrenuli to protiv mene, jer se ne sme otkrivati ubica Radovana Stojčića, policijskog generala. Drugi policijski generali potvrđuju pred anketnim odborima Savezne skupštine da je Stanko Subotić Cane organizovao Badžino ubistvo, jer su prethodno zajedno bili u krupnom švercu cigareta, a onda se međusobno posvađali.
14 minuta, narodni poslaniče.
Od tih 14 bar ste mi četiri minuta vi potrošili. Imam još 10 minuta. Znao sam da ste vi osoba koja se strogo drži Poslovnika. Ponekad nešto ne razume i kada joj se objasni, onda prihvata logično objašnjenje.
Što nam je uzajamna osobina.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovoj zemlji se sudi samo onima koji su protiv DOS-ovske vlasti. U ovoj zemlji se dosmanlijama uopšte ne sudi. Onaj ko je blizak Đinđićevom režimu može nesmetano da ubija. Ti ljudi su Đinđićevi, te crvene beretke glumile čak i demonstracije pod punom ratnom opremom i sa oružjem u rukama u novembru mesecu na Novom Beogradu. Je li neko smenjen? Niko nije smenjen. Znate šta se još dešava?
Podsećam narodnog poslanika da je dužan da iznosi istinite činjenice za govornicom. Ako nije informisan o smenama u Ministarstvu unutrašnjih poslova, obaveštavam ga po članu 220. stav 1. da Vlada Republike Srbije preko nadležnog Odbora za bezbednost može da dostavi narodnom poslaniku imena iz nadlženog resora o smenama.
Da nastavim.
Ne, ako ćete iznositi neistine za govornicom Narodne skupštine.
Vidite šta još radi Đinđićev režim. Ljude koji su najviše i neposredno učestvovali u likvidacijama, to su Bracanović, Popivoda, Franko Simatović Frenki, Dragan FilipovićFića i drugi, oni su taj najuži krug likvidatora, a nekada su bili visoki funkcioneri UDBE, njih je sada Đinđić ponovo počeo da postavlja na najznačajnija mesta u resoru Službe državne bezbednosti MUP-a Srbije. Upravo ti ljudi, a ima dosta indicija da je Legija taj ključni koji stoji iza Arkanovog ubistva, pogotovo kada razmotrimo da je i ova Radmila Hrustanović, gradonačelnica Beograda, učestvovala u falsifikovanju nekog Arkanovog testamenta ili falsifikovanju potpisa njegove bivše žene Natalije da se poklanja krupna imovina. Upravo ti ljudi, istraživanje svih ovih činjenica i okolnosti će nas dovesti do potpune istine. Šta god vi radite da medijski blokirate istinu, nećete uspeti, jer se istina ne da sakriti. Može ovde Vladan Batić do mile volje da se izmotava po ovom pitanju, svi ti ljudi su svoje ruke do lakata umazali krvlju, najčešće krvlju nevinih. Zbog toga velika DOS-ovska pomama i saradnja sa visokim fukcionerima unutrašnjih poslova i UDBE Crne Gore, da se zataškaju činjenice koje se odnose na ubistvo ministra odbrane Pavla Bulatovića.Pogođeni što smo došli do ogromnog broja činjenica, dokaza, indicija,žele da zataškaju sve tragove. To je suština i ne vredi nam nikakav krivični zakon kada mafija upravlja državom. Mafija odlučuje o sudbini svih ljudi i pojedinaca i grupa. Mafija drži sve krupne poslove, celokupan šverc .....
Narodni poslaniče, izjavom koju ste upravo izrekli za govornicom uvredili ste dostojanstvo Narodne skupštine, svih nas poslanika, građana koji su nas birali....
Kojom izjavom?
Citat o vašoj izjavi, nakon koje sam vas prekinula, možete naći u stenogramu Narodne skupštine. To je izjava koja je nedopustiva za narodnog poslanika.
Koja je nedopustiva?
Ukoliko vi kao narodni poslanik ne možete sami da odredite šta je to dostojanstvo Narodne skupštine, izričem vam prvu opomenu.
Hvala vam na prvoj opomeni. Kolika je to kazna?
Obaveštenje o kazni možete dobiti od odbora za administrativna pitanja.
Hajdemo do druge opomene, samo vodite računa da bude postepeno kažnjavanje. Nemojte mi na prečac onu najstrožu izricati, neka ide postepeno. Ajmo do druge opomene.
Nemojte vi od ove govornice i od ove skupštine praviti političku tribinu sa iznošenjem neistina i neću intervenisati ni u jednom trenutku, nego ćemo sa pažnjom slušati.
Skupština je uvek politička tribina. U Skupštini se vrši zakonodavna vlast i kontroliše upravna i sudska vlast. U raspravi o Krivičnom zakonu mi pokazujemo da je kompletna upravna vlast u rukama mafije zahvaljujući Zoranu Đinđiću, koji je glavni eksponent te mafije, a da je sudska vlast instrumentalizovana od strane upravne vlasti, ne sudi po zakonu i savesti, nego sudi po nalozima najviših državnih funkcionera. To je činjenica.
Narodni poslaniče, nemate nikakvo pravo da vređate sve one ljude koji su na pravosudnim funkcijama u ovoj zemlji.
Ne vređam sve ljude koji su na pravosudnim funkcijama, nego one glavne koje je DOS-ovska vlast instrumentalizovala za prljave poslove. To su pre svega Leposava Karamarković, koja je predsednik Vrhovnog suda Srbije....
Opšta mesta te vrste su uvreda za ljude koji obavljaju pravosudne funkcije i po tom osnovu izričem vam drugu opomenu.
I ova Vida Popović-Škero, koja je predsednik Okružnog suda u Beogradu. To su dve glavne poluge u pravosudnom sistemu preko kojih mafija zaobilazi zakone i sudi isključivo po volji DOS-ovskih državnih funkcionera. Dame i gospodo narodni poslanici, umesto besmislene rasprave o gatarama, vračarama, vidovnjacima, čime obiluje ovaj zakon o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Srbije, mi moramo da povedemo raspravu o najvećem zlu koje ugrožava Srbiju, a to zlo je mafija. Znaju se glavne mafijaške vođe, znaju se glavni mafijaški instrumenti i da bi se mafiji stalo u kraj mora se glavni mafijaški instrument Zoran Đinđić smeniti sa funkcije predsednika Vlade Srbije.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih i vama da se izvinim zbog svega onoga što ste morali da čujete. To je sramota i tragedija za ovu zemlju, mislim da smo kao poslanici koji rade svoj posao između ostalog dužni i ovo da trpimo, ali naša javnost nije. Gospodine Šešelj, nervozni ste zbog Haškog tribunala, zbog ratnih zločina koje ste organizovali i vršili [[žagor]] (Glasovi - gde je sada opomena.) ... nervozni ste ...
Molim narodnog poslanika da poštuje Poslovnik Narodne skupštine i da ne izriče stavove o raspoloženju drugog narodnog poslanika. [[Žagor.]] Molim narodne poslanike da ne dobacuju iz klupe i da tako poštuju Poslovnik Narodne skupštine. [[žagor.]]
... zbog člana 47. Krivičnog zakona kojim se tretiraju ubistva...
Još jedno dobacivanje iz klupe... [[žagor]] poslanika Natašu Jovanović i Slobodana Janjića da...
... nervozni ste zbog člana 60/a, kojim se tretira nasilje nad pripadnicima drugog naroda, etničke grupe ili verske zajednice, nervozni ste zbog člana 65. kojim se tretira iznuđivanje iskaza, nervozni ste zbog narušavanja nepovredivosti stana iz člana 68. Gospodine Šešelj, kada bi neko pokušao da opiše sve ono što ste ovoj zemlji učinili za prethodnih deset godina, najprecizniji spisak bi bio čitanje od člana do člana Krivičnog zakona Republike Srbije. Budite sigurni da vam to Srbija neće tolerisati, bar dok smo mi vlast. Odgovaraćete za sve ono što ste uradili. To nam neće biti zadovoljstvo, ali je to obaveza, jer ste vi uvreda za ovo društvo, uvreda za srpski narod i za sve građane Republike Srbije [[žagor]]
Narodni poslanik Vojislav Šešelj, replika. To je bila replika (obraća se poslanicima koji negoduju). Izvinite, narodni poslaniče. Narodni poslanik Čedomir Jovanović je tražio repliku, zbog pominjanja njegovog imena, tako da nemate osnov za repliku.
Znači, nemam pravo na repliku?
Nemate osnov za repliku. Narodni poslanik Čedomir Jovanović je imao repliku [[žagor]] Nemate osnov za repliku, narodni poslaniče.
Niste mi je dali? Zašto?
Ne, zato što treba da utvrdimo da li postoji osnov za repliku.
Zašto ste mi onda uopšte dali reč?
Ne, rekla sam da tražite reč, a osnov za repliku bi bio da se narodni poslanik Čedomir Jovanović javio kao predsednik poslaničke grupe, pošto je on imao repliku na vaše izlaganje.
Dajte mi onda po Poslovniku i molim vas da vi onda ćutite, a ja ću da govorim o Poslovniku.
Naravno. Svaki put kada ugrozite svojim izlaganjem, načinom govora i povredama Poslovnika dostojanstvo Narodne skupštine, po Poslovniku Narodne skupštine, kao predsedavajući, koji jedini ima pravo da prekida govornika, vama ću se obraćati, jer mi je to obaveza.
Znam, ali nisam još ni počeo da govorim, a vi me prekidate. Otkud sad to. Da li mogu da počnem?
Naravno, izvolite.
Prvo, prekršili ste Poslovnik zato što ste dali reč Čedomiru Jovanoviću kao šefu poslaničke grupe, a meni ste dali mogućnost da repliciram, pa onda na pobunu iz klupa Čedomira Jovanovića ste se predomislili. A, hteo sam da vas upozorim, što se tiče i Poslovnika, ovde je Čedomir Jovanović govorio o nekim ratnim zločinima, vi niste reagovali. Jedan od najvećih ratnih zločinaca je Ljubiša Savić Mauzer, visoki funkcioner Demokratske stranke, predsednik Demokratske stranke za Republiku Srpsku, s kojom je Đinđić učestvovao u kampanji 96. i 97. godine.
[[žagor]] Čedomir Jovanović pomenuo... intervenisala sam i kao i vas podsetila na obavezu da poštuje Poslovnik Narodne skupštine. Morate...
Pa ne dozvoljavate mi uopšte da reklamiram Poslovnik...
Dozvoljavam, ali...
Nemojte mi onda upadati u reč, dozvolite da vam objasnim u čemu se sastoji povreda Poslovnika. Ne možete vi, kada vas kritikujem kroz reklamiranje povrede Poslovnika, odmah da mi upadate u reč i odgovarate. Morate da me saslušate ta tri minuta, pa da mi onda objasnite šta imate.
U obavezi sam, po Poslovniku ...
Niste u obavezi da mi onemogućite da govorim po Poslovniku.
... da intervenišem.
Glavni ratni zločinac u Republici Srpskoj je Ljubiša Savić Mauzer, visoki funkcioner Demokratske stranke. On je u Janji pobio najviše ljudi, više od hiljadu TAM-ova 3,5-tonaca opljačkao.
Gde vam je tu povreda Poslovnika, narodni poslaniče?
Povreda Poslovnika je što vi puštate Čedomira Jovanovića da razne optužuje, a glavni ratni zločinci su bili Đinđićevi kompanjoni.
Da li se još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran D. Nikolić, kao predstavnik poslaničke grupe.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, priznajem da je teško posle toliko izliva optužbi, samooptužbi, izrečenih za ovom govornicom, govoriti normalno o Predlogu zakona koji je na dnevnom redu, ali uzeću pravo da pokušam. Kažem - nije lako. Pre nego što dam bilo kakav komentar u vezi sa ovim zakonom, dužan sam da podsetim i sebe i vas da je Narodna skupština, pre izvesnog vremena, donela odluku u skladu sa Ustavom da se oblast krivičnog zakonodavstva uredi na saveznom nivou. Ne ulazim u razloge, o njima je i gospodin ministar govorio, da li je ovu odluku Narodne skupštine bilo moguće sprovesti ili ne u ovim uslovima, ali je nedopustivo preći preko jedne odluke Narodne skupštine vezano za ovu oblast, kao da je uopšte nema. Mislim da ona pokazuje jedan odnos nipodaštavanja ovog parlamenta, a isto tako i nipodaštavanje kriterijuma podele na zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast, koja ovako postaje samo proklamacija, jer je očigledno da se jedina prava moć i vlast u ovoj državi nalazi u rukama Vlade. Rasprava o krivičnom zakonodavstvu svake države, pa i naše, zapravo je rasprava o osnovnim vrednostima, pravima i slobodama na kojima počiva svaka civilizovana zajednica, uključujući i način očuvanja ovih vrednosti u borbi protiv društveno opasnih pojava i njihovih nosilaca. Dakle, pravo pitanje, po mom mišljenju, je koje vrednosti našeg društva se štite ovim zakonom i na koji način. Kao narodni poslanici smo dužni da damo pošten odgovor na ovo pitanje, a od toga će svakako zavisiti i ukupan odnos parlamenta prema Predlogu zakona. Za nas socijaliste ovaj predlog zakona sadrži delove koji se mogu i prihvatiti, ali u svom većem delu je neprihvatljiv, nedorečen, ponegde i kontradiktoran, pa kao takav, u celini, neće imati našu podršku. Pokušao bih da u narednom izlaganju obrazložim date ocene. Uvodne odredbe Predloga zakona tiču se ukidanja smrtne kazne i njene zamene za kaznu zatvora od 40 godina za najteže oblike teških krivičnih dela. Ovo je logična posledica nedavno izvršenih promena u krivičnom zakonodavstvu na saveznom nivou. Za nas socijaliste pitanje smrtne kazne, odnosno postojanja smrtne kazne rešeno je u političkom smislu donošenjem saveznog Ustava još 1992. godine. Ali, mislim da je prava prilika i zašto ne reći - malo je država koje bi ukinule smrtnu kaznu da su se našle u okolnostima koje su pratile Srbiju u poslednjoj deceniji. To su bile okolnosti iz godine velikih pritisaka i ucena, sankcija i ekonomskog osiromašenja, godine silnih podrški albanskom terorizmu i separatizmu, godine hiljadu izbeglih i raseljenih i agresije na našu zemlju. Kažu da je ukidanje smrtne kazne jedan od uslova za naš ulazak u Savet Evrope, iako u tom telu ima država koje to u svom zakonodavstvu nisu učinile. Naročito su neprihvatljive kritike našeg krivičnog zakonodavstva od strane onih država koje svoje maloletnike još uvek ubijaju na elektrinim stolicama. Članom 5. Predloga zakona uvedeno je novo krivično delo - nasilje nad pripadnikom drugog naroda, etničke grupe ili verske zajednice, kojim je propisano da će se kazniti onaj ko pripadnika drugog naroda, etničke grupe ili verske zajednice napadne, teško vređa, zlostavlja ili vrši drugo nasilje na način ili pod okolnostima koji izazivaju osećaj nesigurnosti ili neravnopravnosti. U obrazloženju zakona navodi se da je učestalo nasilje nad tim građanima i da to opravdava uvođenje ovog krivičnog dela. Nisam siguran da je ova tvrdnja zasnovana na realnim činjenicama. Srbija nikada u svojoj istoriji nije bila genocidna država, nikada nije bila država u kojoj je nasilje nad građanima druge vere ili nacionalnosti bilo karakteristična pojava. Jer da jeste, Srbija bi kroz svoje dugo postojanje verovatno do sada postala jednonacionalna država, u kojoj bi svi ugroženi po nacionalnom ili verskom osnovu napustili ovaj prostor. Na sreću, od svetoga Save pa do današnjeg dana, svi uniženi i obespravljeni dolazili su upravo u Srbiju i u njoj nalazili sigurno i bezbedno utočište i za sebe i za svoje najbliže. Pa zašto nam se onda predlaže novo krivično delo koje, po nama, nema objektivnog uporišta u našoj istoriji, a ni u našoj sadašnjici. Verovatno zato da bi se u svetu predstavili kao država u kojoj caruje nasilje nad pripadnicima drugih naroda, pa to sada treba oštro sankcionisati; ili možda zato da se u ovom lancu sopstvenog samooptuživanja za tuđe grehe i tuđa nasilja nad našom državom i našim narodom doda još jedna sramna karika; ili možda zato da se u eri sveopšteg prekrajanja istorije borba protiv terorizma i terorista na Kosovu i Metohiji predstavi kao nasilje nad drugim narodom. Sve ovo upućuje da je uvođenje ovog krivičnog dela nepotrebno, čak i štetno. Slično se može reći i za novo krivično delo povrede slobode kretanja i nastanjivanja. Mislim da se ovim delom zapravo štiti nešto što i nije ugroženo. Podsetiću vas da je u ovoj državi, i u državi koja je prethodila ovoj državi i u vreme jednopartijskog sistema, sloboda kretanja bila jedna od osnovnih sloboda koja se poštovala. Inače, nemam ništa protiv da se ustavna prava i slobode čoveka i građanina štite rigorozno krivičnim zakonodavstvom, ali ako se već štiti sloboda kretanja koja, po meni, nije nikada bila ugrožena na ovim prostorima niti je to danas, šta je to sa ustavnim pravom na državljanstvo? Ustav Republike Srbije propisuje da državljanin ove države ne može biti lišen državljanstva, proteran ili ekstradiran. Pa na primeru kidnapovanja i isporuke Slobodana Miloševića upravo je Vlada Republike Srbije skinula zaštitu koju Ustav pruža svakom svom građaninu u ovoj sferi. Kako uopšte onda ima smisla promena krivičnog zakonodavstva ako Vlada, koja je najodgovornija za izvršavanje zakona, krši Ustav i zakone kada oceni da je to korisno. Takva makijavelistička logika obesmišljava i potrebu donošenja novog ustava, jer se može govoriti o novom ustavu samo ukoliko prethodno prihvatamo, podržavamo i poštujemo postojeći Ustav, a to u ovoj Srbiji, na žalost, nije slučaj. Što se tiče krivičnog dela veleizdaje, ima i u njemu dosta dobrih elemenata, a za javnost ću ga pročitati: "Kazniće se zatvorom od najmanje pet godina onaj ko pokuša da upotrebom sile promeni ustavno uređenje Republike Srbije, da svrgne njene najviše državne organe ili da ugrozi teritorijalnu celovitost Republike Srbije." Ovaj prvi i treći element, znači promena ustavnog uređenja i ugrožavanje teritorijalne celovitosti, svakako da ima opravdanja inkriminisati, ali bojim se da će ova terminologija koja je upotrebljena ovde, da će ko pokuša da svrgne najviše državne organe, na način kako je to napisano, zapravo poslužiti za borbu protiv političkih protivnika. Mi vidimo da su danas realnost u Srbiji, ne samo ovih godina, nego i u godinama za nama, brojna javna okupljanja, demonstracije, u kojima građani i političke grupacije izražavaju nezadovoljstvo radom države, radom Vlade, radom državnih organa. Hoće li se neko usuditi da tumači novi element ovog krivičnog dela, pokušaja svrgavanja državnih organa, ako se desetine hiljada ljudi okupi pred zgradom Vlade, ili Skupštine, i traži smenu Vlade ili prevremene izbore? Voleo bih da me praksa demantuje i da ovde zaista ne dođe do zloupotrebe u borbi protiv političkih neistomišljenika. Rekao sam i na početku, a i sada kažem, ima u ovom predlogu zakona i dobrih elemenata - pre svega, dobro je što je pooštrena kaznena politika, koja se vezuje za krivična dela protiv sloboda i prava čoveka i građanina, protiv izbornih prava i slobode izjašnjavanja, protiv dostojanstva ličnosti i morala, protiv zdravlja ljudi i čovekove okoline. Smatramo da će zaprećivanje oštrijim sankcijama za ova dela doprineti i smanjenju ovih dela. Ono što mislim da nedostaje ovome, a moglo je da nađe mesta i u ovom predlogu zakona, vezano je za krivično-pravnu zaštitu maloletnika. Naročito je ostalo nezaštićeno mentalno zdravlje maloletnih lica. Podsetiću vas kada smo razmatrali Predlog zakona o zaštiti maloletnika pre par meseci u ovom parlamentu zakon nije usvojen, ali je bar kroz diskusiju svih onih koji su uzeli učešće u raspravi, a pripadali su svim poslaničkim grupama, taj segment zaštite maloletnih lica dobio, čini mi se, punu podršku pa je tada čak bilo reči - nije u redu da se to propisuje na blanketni način znači u posebnom zakonu; zaštiti mentalnog zdravlja maloletnih lica mesto je u krivičnom zakonodavstvu Republike Srbije. Dakle, prava prilika je bila da se ovim zakonom mentalno zdravlje uredi. Žao mi je što to nije učinjeno od strane Vlade, čak nije bilo ni amandmana narodnih poslanika, to je zamerka i svima nama, i ono što čak možda na neki način može da deluje i stimulativno na one koji razaraju mentalno zdravlje maloletnika, a tu smo pre svega mislili na sekte. Ukidamo član 238. koji je vezan za zloupotrebu vere i crkveu političke svrhe.Mislim da smo mogli malom izmenom ovoga člana upravo sankcionisati jedno veliko društveno zlo, koje objektivno narasta i objektivno utiče na zdrav život mladih ljudi. I na kraju ovog dela izlaganja, mali komentar nove grupe krivičnih dela protiv korupcije. Nema sumnje da jeste korupcija jedno društveno zlo, sa kojim se suočavamo kao društvo i država, ali smatramo da se ovde, u konkretnom slučaju, radi o duplom normiranju, koje će samo smetati u primeni, i otkrivanju i sankcionisanju. Zadržavanje krivičnih dela primanja mita i davanja mita na snazi i regulisanje krivičnih dela protiv korupcije na drugi način, a svi elementi tih dela jesu u suštini elementi dela primanja i davanja mita, u praksi će dodatno otežati sankcionisanje ove nepoželjne društvene pojave. Mislim da je ovde pravi odgovor u teškoći dokazivanja tih dela, jer su i počinilac i svi izvršioci vezani zajedničkim interesom - da se delo ne otkrije. Zbog toga mislim da je pravi odgovor ne u duplom normiranju korupcije kao društvenog zla, nego u osposobljavanju organa gonjenja i otkrivanja ovih dela, i to kako kadrovski, tako materijalno i tehnički, da se uspešnije hvataju u koštac sa ovim društvenim zlom. Tolikoi hvala. Zbog svega toga, moram da kažem, SPS neće dati podršku ovom zakonu.
Da li još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Ako ne, prelazimo na raspravu u načelu, po redosledu narodnih poslanika, prema prijavama za reč u načelnoj raspravi o zakonu o izmenama i dopunama Krivičnog zakona. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Đorđe Mamula.
Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, o kome danas raspravljamo, prvo je u formi radne verzije podeljen poslanicima ove skupštine juna meseca prošle godine. Tada je i počela javna rasprava, po mišljenju poslaničke grupe DSS, mada vidim da ostali ne dele mišljenje i kažu da javne rasprave nije bilo. Ta radna verzija pretočena je u predlog od 13. septembra prošle godine i vidi se da nijedna sugestija iz javne rasprave nije uvažena, tako da je predlog ušao u proceduru. Podneto je više amandmana od svih poslaničkih grupa. Poslanička grupa DSS je podnela 50 amandmana. Predlog je povučen zato što je ukinuta smrtna kazna na saveznom nivou i novi predlog je podnet 13. novembra. Nijedan amandman nijednog poslanika nije našao mesto u ovom predlogu od 13. novembra, tako da izgleda da smo svi pali na ispitu iz krivičnog prava kod Vlade Srbije, jer je prosto neobjašnjivo kako je moguće da od više amandmana, koji su vrlo dobri, nijedan nije eksperte iz Vlade Srbije inspirisao da te amandmane uvaži. Što se tiče kvaliteta ovog zakona, poslanička grupa DSS ne deli optimizam Vlade Srbije i veoma smo rezervisani prema nekim rešenjima. Predlog je napisan rutinski, bez dovoljno obaveštenosti o savremenim tokovima krivično-pravne misli i zakonodavstva. Moram da kažem da nije došlo do dobre definicije krivičnih dela. Konstrukcija zakonskog opisa dela kod većine je pogrešna, tako da se osećala laički pristup. Opis dela nije određen, tako da jasna zakonska razlika ne postoji između radnji i posledica, što može imati veoma ozbiljne konsekvencije u krivičnom pravu. Najveća novina nije ukidanje smrtne kazne, zato što je ona ukinuta u saveznom zakonu, tako da se odmah tu razumemo. Tu obavezu smo preuzeli ratifikovanjem Drugog protokola Pakta o građanskim i političkim pravima i jednoglasno je u oba veća Savezne skupštine doneta odluka da se ukine smrtna kazna. Da li je ta procena bila dobra, to ćemo još da vidimo. Uglavnom, izgleda da je glavni motiv bio da se zakuca na vrata Saveta Evrope, a da se zaboravlja u kakvim su društvenim okolnostima živele države Evropske zajednice do 1984. godine, kada je tamo doneta odluka da se ukine smrtna kazna. U Francuskoj su se, za vreme Miterana, kotrljale glave sa giljotine. Treba imati na umu kakav je tamo bio životni standard u vreme pred ukidanje smrtne kazne. To presađivanje rešenja iz Evropske unije, bez obzira na to kakve su društvene okolnosti, ne čini mi se najboljim, ali dobro, račun za to ukidanje smrtne kazne možda stigne brže nego što mislimo. Pored toga, mi smatramo da političke slobode malo znače u društvu bez socijalnih sloboda. Ako ne bude bilo odgovarajućih socijalnih sloboda, onda u izostanku tih sloboda nalazi se izvor kriminala, o čemu treba da se vodi računa. Pojačana represija koja se predlaže zakonom nije lek za društvo. Mi smo i do sada imali vrlo visoke kazne u zakonu, a uslovi u našim zatvorima su bili veoma teški, tako da, kada se upoređuju ta merila sa evropskim zakonima, mi treba da imamo pred sobom činjenice kakva je situacija u našim zatvorima i šta znači 10 godina u našem zatvoru, a šta znači 10 godina u švedskom. Mi smatramo da je brza i efikasna pravda, ali ne brzopleta, za sve počinioce krivičnih dela, najefikasnija borba protiv kriminala. Možete imati koliko god hoćete stroge kazne, ali ako nema brze i efikasne pravde za sve počinioce krivičnih dela, onda možemo imati za svako delo predviđenu doživotnu robiju, to neće dati neke rezultate. S druge strane, treba imati na umu da je Krivično pravo najmoćnije onda kada državni aparat ne vrši nikakav pritisak da to krivično pravo izvrši svoju ulogu. To bi trebalo imati na umu i danas. Učinak krivičnog zakona i kazni zavisi od niza činilaca, a ne samo od strogih kazni. Moram da kažem da je neobjašnjivo kako to da se krivično delo širenja lažnih vesti zadržalo u Krivičnom zakonu. To je verbalni politički delikt, skraćena verzija neprijateljske propagande. Ako se ukida smrtna kazna da bi se pokucalo na vrata Saveta Evrope, onda mora da se ukine i krivično delo širenja lažnih vesti ili da se ono preformuliše. U našem okruženju, krivično delo širenja lažnih vesti u Sloveniji je ukinuto 1989. godine, a u Crnoj Gori 1992. godine. Ovde je formulisano na takav način da u bitnoj meri nije izmenjeno onako kako je bilo predviđeno 1959. godine. Nije pružena odgovarajuća zaštiti funkcionerima pravosuđa. U nekim zemljama u okruženju komentarisanje sudske presude košta 150 dnevnica ili šest meseci zatvora. Kod nas se presude komentarišu kako ko hoće. U takvoj atmosferi nema autoriteta sudova i pravosudnih organa. Neka dela su formulisana prevaziđeno, kao na primer ugrožavanje javnog saobraćaja. To je, takođe, moglo da nađe mesto u ovim izmenama. O kompjuterskom kriminalu nema reči, tako da sada imamo situaciju da policija obučava svoje kadrove kako da otkrivaju kompjuterski kriminal, a da u Krivičnom zakonu to delo ne postoji, tako da će policija biti obučena za krivična dela koja nisu predviđena Krivičnom zakonom. Pored toga, budući da se sada predlaže kazna od 40 godina zatvora, smatramo da bi Ministarstvo pravde trebalo ozbiljno da razmisli da o pravima zatvorenika više ne odlučuju uprave zatvora i odeljenja Ministarstva pravde, već posebni sudovi, jer je nezamislivo da oni koji sprovode kaznu lišenja slobode odlučuju i o pravima zatvorenika. U načelu ćemo glasati za ovaj zakon. Poslanicima ćemo preporučiti naše amandmane, a što se tiče predstavnika Vlade, smatram da nećemo morati mnogo da ih ubeđujemo u suštinu naših amandmana.
Reč ima narodni poslanik Jovan Deretić, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege i poštovani slušaoci, pred nama je jedan važan Predlog zakona, a to je Krivični zakonik Republike Srbije. Taj zakon reguliše većinu odnosa u našem društvu. Međutim, problem je u primeni zakona. Mi smo do sada imali jedan Krivični zakonik koji nije bio tako loš, ali nije bio ni potpuno dobar. Trebalo je pooštriti određene kazne. Smisao i glavni cilj Krivičnog zakonika nije u samoj kazni i u kažnjavanju prestupnika, nego u prevenciji kriminala, u prevenciji pogrešnih postupaka i zlih dela. Imamo pred sobom iskustvo drugih naroda i drugih nacija koje su takođe imale dosta problema sa svojim prestupnicima. Recimo, ovaj predlog zakona je nešto bolji od onoga što je bio do sada na snazi, ali nije dovoljno dobar. Treba da se poboljša i treba da nastojiti da amandmanima ovaj predlog zakona poboljšate. Recimo, u SAD jedan prestupnik, jedan kriminalac može dobiti i 150 godina zatvora. Svako zna da takav prestupnik ne može živeti 150 godina da bi izdržao kaznu, ali većina njih mora da razmišlja o visini kazne za svoja zlodela i da to utiče preventivno na prestupnike. Jste da se ovde sadašnja vlast ne ugleda na tu veliku naciju baš ni u čemu, nego im je uzor nekakva Kajzerova Nemačka iz 19. veka. Ostavimo to po strani i to će doći na svoje mesto. Ima u ovom zakonu demagogije. Na primer, čl. 70. i 72, neovlašćeno prisluškivanje i povreda tajnosti pisma. Znamo da se telefoni prisluškuju, da tajnost pisma nije poštovana. Ima ovde i dobrih članova zakona, koje treba sigurno malo pooštriti, kao na primer falsifikovanje izbora, uništavanje dokumenta o izborima. Znate šta se desilo 5. oktobra, kada je u Skupštini spaljena naslaga glasačkih listića da se ne bi mogla ponovo izvršiti provera rezultata glasanja. Niko za to nije odgovarao. Imamo povredu ugleda Republike Srbije, a vi znate na kom je stepenu danas ugled Republike Srbije i ko je za to kriv. Imamo teška dela protiv zdravlja ljudi, za koja se predviđa kazna od pet do deset godina. Gospodo, pred francuskim parlamentom sada se vodi debata o upotrebi osiromašenog uranijuma u srpskim zemljama, gde stoji da je 30 hiljada bombi i još 11 hiljada raznih projektila, napunjenih osiromašenim uranijumom, upotrebljeno u srpskim zemljama. Sekretar te organizacije koja je izvršila taj zličin šeta se po Beogradu i diktira nam kakvu ćemo državu imati ili bolje rečeno da je nećemo imati. Nije problem u samom Krivičnom zakonu, nego u njegovoj primeni. Još u antičko vreme, zakonodavci su znali gde je problem u zakonu, pa su definisali zakon kao paukovu mrežu koja je stvorena da zaustavi slabe i nejake, a kroz koju bumbari i stršljeni proleću bez problema. To je slučaj i sa našim krivičnim zakonikom. Potrudite se da ga poboljšate amandmanima, jer uskoro kada bude promena vlasti, kada dođe treća opcija Srbije, uvešće se pravna država i zakoni će biti poštovani. Hvala lepo.
Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević, a posle njega narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, glavna karakteristika našeg krivičnog zakonodavstva u ovom periodu bila je nedovoljno oštra kaznena politika za pojedina krivična dela, kao i postojanje prevaziđenih krivičnih dela. Vlada Republike Srbije i resorno ministarstvo pravde i lokalne samouprave ovim zakonom predlažu tri ključne stvari, a to je pooštravanje kaznenih odredaba, uvođenje novih inkriminacija, ali svakako najmarkantnije obeležje ovog zakona jeste ukidanje smrtne kazne. Regulativom Saveta Evrope i Evropske unije nije dozvoljeno da zemlje, koje pretenduju na članstvo u ovim organizacijama, imaju u svojim krivičnim zakonima izricanje smrtne kazne, jer se ta kazna smatra nedelotvornom i neopravdano surovom. Kriminološka istraživanja pokazuju da protivno verovanjima, postojanje smrtne kazne ne služi generalnoj prevenciji, odnosno ne utiče na potencijalne izvršioce krivičnih dela. Uporište za ovu tvrdnji nalazi se u činjenici da se ova krivična dela vrše u specifičnom stanju svesti, kada sam učinilac ne razmišlja o predviđenoj kazni, već je čitava njegova aktivnost usmerena upravo u onom delu da izbegne izricanje kazne ili da ne bude uhvaćen i osuđen za navedeno delo. Evropska zajednica je na stanovištu da smrtna kazna predstavlja necivilizacijsku surovost, a osim toga i ne utiče na smanjenje najtežih krvičnih dela. Kao primer upravo za ovo mogu poslužiti i malopre pominjane SAD, gde je postoji smrtana kazna, a stope kriminaliteta gotovo iz godine u godinu rastu i to se posebno odnosi na stope nasilnog kriminaliteta. Kod nas postoji opozicija ukidanju smrtne kazne, a upravo iz onog dela konzervativnih pristalica krivičnog zakonodavstva, koje u prilog odbrani postojanja smrtne kazne navode argumente da se time ide u prilog počiniocima, ukoliko se ukine smrtna kazna, pa da neće više biti preventivnog delovanja na njih. Drugi pak smatraju da dužina kazne zatvora, a to su malopre neke moje kolege pomenule, koja je limitirana za teška krivična dela ovim zakonom sada na 40 godina nije dobra, jer duga vremenska kazna je u nekim slučajevima veća od same egzekucije. Imamo istraživanja da lice koje provede u zatvoru preko 12 godina više nije za društvo. Ima i onih koji su mišljenja da, pored povećanja vremenske kazne zatvora, treba da postoji i smrtna kazna kao druga kazna, koja bi služila kao pretnja i preventiva. Vlada i resorno ministarstvo ceniće sve ove okolnosti koje su imali pred sobom. Prihvatili su većinsko mišljenje stručne javnosti da se odluče za ukidanje smrtne kazne i uvede zatvorsku kaznu na 40 godina. Koliko je postojanje smrtne kazne u našem krivičnom zakonodavstvu bilo besmisleno, govori podatak da mi danas, u našim zatvorima imamo lica koja su osuđena na smrtnu kaznu i da na izvršenje čekaju i do 17 godina. Možete misliti kakvo je tek njihovo sada stanje. Ovakvim zakonom svakako činimo krupan korak ka Evropi i to je onaj najvažniji pomak koji smo imali zadatak da učinimo. Ovim zakonom se predviđa i pooštravanje kazni za više krivičnih dela koja su proteklih godina narasla i koja se svakako u našem društvu pojavljuju. Učlanu 6. ovog zakona za krivično delo otmice sada se predviđa pooštravanje kazne zatvora od jedne do sedam godina, a u stavu 2. ovog člana, koji je sada izmenjen i modifikovan, gde se kaže da radi ostvarenja cilja otmice preti ubistvom ili teškom telesnom povredom, kazniće se od tri do deset godina zatvora, umesto dosadašnjih od jedne do osam, koliko je bilo predviđeno. Za falsifikovanje izbora, a što je karakteristično izgleda bilo za Srbiju u proteklih desetak godina i zbog čega smo dva puta bili u žiži svetske javnosti, krajem 1996. i 2000. godine, sada se predviđaju oštrije kazne. Oni koji budu želeli da prekrajaju, odnosno dodaju izborne listiće ili da oduzimaju izborne listiće i da na taj način prekrajaju izbore u svoju korist, moraju da znaju da ih za to čeka kazna zatvora do pet godina. Predviđa se i nov stav 2, ako usled dela iz stava 1. ovog člana dođe do narušavanja javnog reda i mira, počinilac ovogkrivičnog dela neće moći mirno da čuva unučiće, kao što je to neko želeo ovde u Srbiji, već će morati da se suoči sa kaznom zatvora od jedne do deset godina. Ovim zakonom predviđeno je i uvođenje novih osam inkriminacija, a imaju za zadatak da omoguće pre svega veću ličnu i imovinsku sigurnost građana i da doprinesu učvršćenju pravnog poretka u našoj državi. Međutim, u predviđenim izmenama svakako su se mogle naći i nove inkriminacije. One nisu našle svoje msto, a pre svega tu mislim na nasilje u porodici, porodičnoj zajednici, a povodom čega je Jugoslovenski komitet pravnika vodio proteklih par meseci posebnu kampanju. Imali ste, verujem, prilike to da vidite. Na ovu temu podneto je više amandmana, a takođe je primetan izostanak krivičnih dela u oblasti informatike, o tome smo imali prilike da čujemo, i svakako da je to možda jedan mali nedostatak koji ovaj krivični zakon sa sobom nosi. Sve u svemu, gledajući pozitivne strane ovog zakona i gledajući ove nedostatke koje sam naveo, a s obzirom da je materija isuviše osetljiva, ovaj zakon možemo nazvati reformskim. On sadrži taj reformski duh u sebi. Pomak je našeg krivično - pravnog zakonodavstva. Ako želimo da pravilno cenimo ovaj zakon, ne smemo da izgubimo iz vida jednu izuzetno značajnu činjenicu, a to je da je mnoštvo krivičnih odredaba sadržano i mimo krivičnog zakona, a što sigurno nije dobro. Ovo je ujedno jedna prilika da apelujemo na resorno ministarstvo i Vladu da se u što skorijem vremenskom periodu odluči na jedan ovakav korak i izvrši kodifikaciju krivičnog zakonodavstva. O tome je u svom uvodnom izlaganju i ministar Batić govorio, ali mislim da neophodnost nalaže da to zaista učinimo u što skorijem vremenskom roku. Glavna karakteristika ovog krivičnog zakona, odnosno predloga je upodobljavanje našeg krivičnog zakonodavstva evropskim standardima, rukovođen je tim razlozima. Poslanici Demokratske stranke, u okviru vladajuće Demokratske opozicije Srbije, glasaće za ovaj zakon. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, a posle nje narodni poslanik Dušan Budišin.
Gospođo predsedavajuća, molila bih vas da, pre nego što izložim svoj stav po pitanju Predloga zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona, utvrdite kvorum. Očigledno je da nema 126 poslanika u Skupštin, a dokaz za to su i kartice Čedomira Jovanović i Dejana Mihajlova u poslaničkim jedinicama.
Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Dame i gospodo, dozvolite mi da obavestim prisutne da će se danas u zgradi Narodne skupštine održati okrugli stolovi na temu -Program podrške zakonodavstvu u oblasti zaštite životne sredine i institucionalne izgradnje u Srbiji. Prvi okrugli sto održaće se u pauzi sednice Narodne skupštine u 14,00 časova u maloj sali, uz učešće narodnih poslanika, članova poslaničkih grupa DOS i DOS-DSS. Drugi okrugli sto održaće se posle sednice Narodne skupštine u 18,00 časova, takođe u maloj sali, uz učešće narodnih poslanika, članova poslaničkih grupa DOS-Liga socijaldemokrata Vojvodine i Liga za Šumadiju, DOS-Nova Srbija i DOS-Reformisti Vojvodine i Sandžačka demokratska partija. Pošto nemamo kvorum, određujem pauzu do 15,00 časova. [[Posle pauze - 15,40.]] Poštovane dame i gospodo, molim vas da radi utvrđivanja kovoruma ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti načelnu raspravu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona, prema prijavama za reč narodnih poslanika. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka smatra da je sasvim besmisleno da danas Narodna skupština Republike Srbije raspravlja o izmenama i dopunama Krivičnog zakona. Srbiji ne treba krivični zakon. Nama zapravo ne treba nikakav zakon, jer mi imamo Čedomira Jovanovića. Ionako se uvek, kada su u koliziji Čedomir Jovanović i bilo koji zakon, primenjuje Čeda. Nije više uopšte reč o Čedinoj zebri u Čedinoj ulici. Reč je o najtežem krivičnom delu....
Gospođo Pop-Lazić, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.
... krivičnom delu ubistva. Ubijanje je zabranjeno, osim ako ste rođak Čedomira Jovanovića.
Gospođo Pop-Lazić, molim vas da se uozbiljite i da se vratite na temu dnevnog reda.
Vi budite strpljivi, pa ćete videti da govorim o temi. Rođaci Čedomira Jovanovića imaju pravo da sasvim slobodno ubijaju.
Gospođo Pop-Lazić, izričem vam drugu opomenu na osnovu člana 103. i 104. i molim vas da vodite računa šta govorite.
Upućujem vas na član 77. Ustava Republike Srbije koji vam to zabranjuje. Pucaju, pucaju Čedini rođaci, meci fijuču na sve strane....
Gospođo Pop-Lazić, oduzimam vam reč na osnovu člana 104. posle dve opomene i molim vas da se udaljite sa govornice. Reč ima narodni poslanik Dušan Budišin, a posle njega narodni poslanik Dragan Todorović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u svojoj uvodnoj reči gospodin ministar je naveo nekoliko razloga koji su inicirali da Vlada predloži izmenu postojećeg Krivičnog zakona Republike Srbije. Ovo je, podsetiću, već bilo na dnevnom redu, međutim, znate koji su razlozi sprečili da se o ovome raspravlja. Između ostalog, gospodin ministar kaže da je bilo potrebno ovome pristupiti pre svega zbog pooštravanja kazne kod nekih dela; zatim da je bilo nužno uvesti neka nova dela; pa naravno ukinuti smrtnu kaznu, zatim posebno zaštititi maloletnike; zatim kod nekih krivičnih dela izmeniti zakonski maksimum i zakonski minimum; i naravno da su morali biti izmenjeni neki iznosi gde su u pitanju novčane kazne, s obzirom na inflaciju i prosto obezvređenost iznosa koji je bio pre toga. Nisam sasvim siguran da svi ovi razlozi koje je naveo gospodin ministar stoje, a evo zbog čega. Prvo, postavlja se pitanje da li u današnjem trenutku postoji potreba za donošenjem ovog zakona. Kada to kažem mislim pre svega da se nalazimo pred donošenjem novog ustava, redefinisanjem odnosa u Federaciji, zatim da treba da damo pre toga i odgovor na jedno pitanje: naime, da li će se pristupiti jedinstvenom krivičnom zakonodavstvu, pošto su moguće tri solucije; zatim da li će se kao do sada ostaviti pored saveznog zakona da republike isto uređuju svojim zakonima pojedina pitanja; i, najzad, da li će to biti sasvim u nadležnosti jedne i druge federalne jedinice? Kod ovakvog stanja stvari, kada nam predstoji ceo ovaj posao, onda je logično pitanje da li je bilo vreme da se pristupi ovom poslu. Nisam siguran da je to trebalo uraditi sada. Međutim, istini za volju, valja priznati da su neka rešenja u predloženom projektu izmene zakona u osnovi prihvatljiva, mada bih više bacio težište na ono što mi se ne dopada i što mislim da teško može da prođe. Prvo, ukoliko su neka rešenja neustavna, a ima ih i ona naravno bodu oči i sada ću pokušati da ukažem na neka od njih. Naravno, o tome će biti više reči kada budemo obrazlagali naše amandmane, jer smo posebno težište bacili upravo na one odredbe za koje smatramo da su neustavne, sa jedne strane, a i na posebnu glavu koja je uvedena, a to je korupcija.Na ove dve materije najveći broj amandmana postoji od strane Demokratske stranke Srbije. Ako govorimo o neustavnim rešenjima, onda bih pre svega dao primer iz člana 3, gde se predviđa mogućnost blažeg kažnjavanja. Isto se odnosi i na novouvedene članove u malopre pomenutoj glavi o korupciji, koja je novouvedena, tačnije član 212a. i 212b. O čemu se tu radi? Granice krivične odgovornosti propisuje Krivični zakon Jugoslavije. Ukoliko se odredbe opšteg dela, koje važe za sva krivična dela određena u saveznim zakonima i zakonima republika, rešeno jedinstveno, onda Predlog zakona u stvari podiže otkrivanje dela izvršioca organizatora na nivo ublažavajućih okolnosti. To je nešto sasvim drugo i mislim da je to, sem što je neustavno, dosta rogobatno rešenje. Dalje, postoji u Predlogu zakona primer grubog nesklada, što je slučaj kod krivičnog dela povrede ravnopravnosti građana. Kod ovog dela je kazna drastično povišena, ali čini se da za to nema nikakvog ni pravnog ni posebno kriminal-političkog opravdanja. Tu se unosi nesklad u sam poredak sistema vrednosti ljudskih prava, koja se Krivičnim zakonom štite. Osnovna vrednost koja se štiti krivičnim pravom, pre svega, jesu život i telo ljudi. To nikada nije bilo sporno. Zato se nikako ne može staviti znak jednakosti između nekih dela, kao što je npr. ubistvo na mah ili teška telesna povreda i krivično delo povreda ravnopravnosti građana, gde po odredbi zakona imamo isto predviđenu kaznu. Kod nasilja nad pripadnikom drugog naroda, što je jedno novo krivično delo, dakle jedan nov član 60/a, mislim da će biti vrlo teško u praksi sudijama da se snađu kod primene ovog propisa. Gde je tu teškoća? Obrazloženo je u Predlogu zakona da učestalost nasilja nad tim građanima, zbog njihove pripadnosti drugom narodu ili veri, opravdava uvođenje krivičnog dela. Ne bih rekao da je to tako, a evo i zašto. Ukoliko je, recimo, nasilje izvršio Srbin prema Srbinu ili Hrvat prema Hrvatu, onda delo ne bi postojalo. Tada bi postojalo ili krivično delo uvrede ili neko drugo krivično delo, dakle, blaže krivično delo koje se kažnjava ili novčanom kaznom ili malom zaprećenom kaznom zatvora, koje se u takvim slučajevima, sem ukoliko nije u pitanju povrat, vrlo retko izriču. Neka obeležja osnovnog oblika dela nasilja nad pripadnikom drugog naroda, etničke grupe ili verske zajednice zato izazivaju sumnju. Vrlo je teško i nije jasno šta je predlagač zakona mislio, da se pored napada, teškog vređanja, ili kako kaže - i zlostavljanja, to smatra i grubim nasiljem. Vrlo široko, vrlo paušalno i vrlo velika teškoća za sudije, odnosno za one koji treba da primene zakon. O ovome je predlagač zakona svakako morao da misli, jerovakav predlog uopšte nema neku unutrašnju logiku. Ima primedaba i kod krivičnog dela otmice, a to je sada član 64. Krivičnog zakona Srbije, gde se kazna povećava. Međutim, ovaj predlog i obrazloženje zašto se te kazne povećavaju, po mom mišljenju, su nerealni. Drastično povećanje kazne za otmicu dužu od deset dana, izvršenu na svirep način, uz teško narušavanje zdravlja, i kako kaže - maloletniku, nelogično je, jer ovde nastaje jedna neodrživa disharmonija u odnosu učinioca prema delu, zato što nehatna, dakle ona posledica koja nije željena, teška povreda zdravlja drugog čoveka, isto je zaštićena kao umišljajno i izvršeno ubistvo, a to je kvalitetna razlika i to ne može biti isto. Kod iznuđivanja iskaza takođe je vrlo nejasno šta se htelo predlogom, jer ovaj zakon u stvari menja koncepciju krivičnog dela. Ne povećava kazne za krivično delo iznuđivanja iskaza i kaže da se krivično delo menja zbog usaglašavanja sa Konvencijom protiv torture i drugih surovih, neljudskih i ponižavajućih postupaka. Predlog zakona je izostavio iz opisa ovog krivičnog dela upotrebu nedopuštenog sredstva ili nedopuštenog načina kao radnju izvršenja, a Zakon o krivičnom postupku izričito zabranjuje upotrebu ovakvog sredstva. Zato, prema Predlogu zakona, primena narkoanalize pri uzimanju iskaza nije krivično delo iznuđivanja iskaza. To je samo nekoliko primera koji će, po našem mišljenju, bez prihvatanja amandmana, a ukoliko se ovakva stilizacija ostavi, biti delom protivustavni i neprimenjivi, ostaće mrtvo slovo na hartiji, a posebno što će stvoriti velike teškoće onima koji zakon neposredno primenjuju. Posebno bih se osvrnuo na član 16. Predloga zkona, s obzirom da je tu i Zakonodavni odbor dao negativan stav, gde se kaže da se kažnjava zatvorom ko protivpravno uskrati ili ograniči građaninu (po našem amandmanu) Savezne Republike Jugoslavije slobodu kretanja ili nastanjivanja na teritoriji Republike Srbije, što je ispravljanje prvobitnog rešenja, jer ako bi se prihvatilo da to važi samo za građane Republike Srbije, što je prvobitno predlagač zakona naveo, nejednako bi se tretirali građani Jugoslavije, što su isto tako građani Crne Gore, kao i građani Srbije. Iz Predloga zakona bi proizilazilo da uskraćivanje slobode kretanja i nastanjivanja građana Crne Gore na teritoriji Srbije nije krivično delo i time se direktno diskriminišu građani Crne Gore. Ovo je zaista neshvatljivo, osim ako smo u principu protiv održanja savezne države, pa smo već otpisali Crnogorce. Tako jedino mogu da shvatim ovo što sam čuo. Nekoliko reči još samo o kaznama, jer ima nekoliko slučajeva gde je kazna neopravdano smanjena, a isto tako ima i gde je neopravdano povećana. Recimo, naveo bih član 25. Kod oblika silovanja, na primer, ista je kazna kao za umišljajno ubistvo. Mislim da ovo nema pravnu logiku i da se ne može prihvatiti. Zato je Demokratska stranka Srbije ukupno dala na Predlog zakona 54 amandmana, koje sve smatramo pravno veoma prihvatljivim i suvislim, a pored toga, sem kod navedenog člana 16, podsetiću vas, Zakonodavni odbor je dao pozitivno mišljenje, dok na Odboru za pravosuđe ovi amandmani još nisu raspravljani. Molim vas da obratite pažnju na amandmane Demokratske stranke Srbije, jer oni ne samo da poboljšavaju ovaj predlog zakona, nego čine još nešto više, ti amandmani će dovesti jedino do mogućnosti da se ovakav zakon, odnosno Krivični zakon sa ovim izmenama primenjuje. U suprotnom, ne samo da će ga biti teško primeniti, nego će to biti vrlo rogobatno, s obzirom na ukazane neustavnosti, a nije jedna nego ih ima više. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku. Po Poslovniku - kao? (Obraća se poslaniku Nataši Jovanović, koja reklamira povredu Poslovnika.)
Kad već trčite, gospođo Mićić, ne znam iz kog pravca, da šikanirate poslanike Srpske radikalne stranke, onda treba da proučite dokumenta kojima se vrše dalja ovlašćenja u slučaju da vi jednog po jednog radikala izbacite ili mu oduzmete reč. Javljam se ispred poslaničke grupe da reklamiram povredu Poslovnika, jer ste protivno Poslovniku oduzeli reč gospođi Gordani Pop-Lazić, poslaniku Srpske radikalne stranke, jer vi uopšte niste bili u stanju, niti ste čuli o čemu je ona govorila, da ponovite zbog čega joj oduzimate reč. Vi ste čuli da se pominje Čedomir Jovanović, a verujte niti radikali, a ni jedan normalan građanin Srbije, njega ne mogu da pomenu u pozitivnom kontekstu, pa pošto čujete da ona izgovara njegovo ime, jedna opomena, pa onda oduzimanje reči. Ali, pošto vi niste bili tu u prepodnevnom delu zasedanja, a da bih vam pokazala i dokazala da se koristite dvostrukim aršinima, ja ću vam pročitati nešto, gospođo Mićić, što niste mogli da čujete, a što je zabeleženo u skupštinskom stenogramu. Čedomir Jovanović je jutros, posle izlaganja predsednika SRS, dr Vojislava Šešelja, rekao: "Gospodine Šešelj, nervozni ste zbog Haškog tribunala, zbog ratnih zločina koje ste organizovali i vršili". A onda je dalje rekao: "Budite sigurni da ćete da odgovarate za sve ono što ste uradili". I kako će onda Narodna skupština Republike Srbije da razgovara i da vodi raspravu o zakonu o izmeni i dopuni Zakona o krivičnom postupku, kada je Čedomir Jovanović, sa skupštinske govornice, upozoravao predsednika naše stranke da on možda nešto zna što ne znaju istražni organi, da će da odgovara dr Vojislav Šešelj zato što je najmlađi doktor pravnih nauka u zemlji, zato što je predsednik najpatriotskije političke stranke, zato što je 12 godina branio svete srpske zemlje zapadno od Drine i Dunava, zato što se obračunavao sa mafijom, i nastaviće da se obračunava sa mafijom, i onda treba da nam kažete da neće da se primenjuju Ustav i zakoni ove zemlje, nego da će se primenjuje Čedomir Jovanović. Zbog toga ste, protivno Poslovniku, oduzeli reč gospođi Gordani Pop-Lazić, jer ona je upravo govorila o tome da nam nije potreban zakon, da vi imate Čedomira Jovanovića, ona je to iznosila kroz primere njegovog bahatog ponašanja, kriminalaca koji su iz njegove familije, i svega onoga što je on spreman, kao glavna uzdanica Đinđićeve kriminalne vlasti, da radi u ovoj zemlji. Molim da se Skupština izjasni o tome da ste povredili Poslovnik, kada ste oduzeli reč gospođi Gordani Pop - Lazić.
Upozoravala sam gospođu Pop - Lazić dva puta da se vrati na temu dnevnog reda, nije se vraćala. Moja dužnost, po Poslovniku, je takođe da primenjujem Poslovnik, da izričem sankcije koje su za nepridržavanje i kršenje Poslovnika predviđene i smatram da nisam povredila Poslovnik. Ali, pošto ste tražili izjašnjenje Narodne skupštine, stavljam predlog narodnog poslanika Nataše Jovanović, Skupštini da se izjasni da li sam povredila Poslovnik time što sam oduzela reč narodnom poslaniku Gordani Pop - Lazić. Za 45, protiv 97, uzdržana tri, nije glasao 51, od ukupno 196 narodnih poslanika. Narodna skupština je donela odluku da nema povrede Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, i ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, kao što znate, već je bio u skupštinskoj proceduri, pa je povučen na sednici 22. oktobra 2001. godine, što je još jedan jasan primer toga koliko se radi o ozbiljnim predlozima i koliko se ozbiljno radi u tom smislu. Gospodine ministre, zaista ne vidim razlog vaše nervoze, po drugi put ili po ko zna koji put, vi se trudite da dekoncentrišete govornika, posebno kada izađem ja ovde za govornicu. Ukoliko želite, a gospođo predsednice, imate priliku da upozorite ministra da ubuduće pribegne pravu koje apsolutno ima, a to je da izađe za govornicu i da sve primedbe iznese za govornicom. Dakle, i ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona jeste primer da Vlada ne shvata dovoljno ozbiljno troškove koje ova skupština u svom radu proizvodi, troškove koje svi mi, nas 250 stvaramo, s obzirom na vrlo, vrlo teško stanje koje se danas zatiče u Srbiji. Samo želim da istaknem, pošto je u više navrata bilo pomena, da je i ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnogzakona jedan od pokušaja da se naše zakonodavstvo uskladi ili upriliči zakonodavstvu Evropske unije, da su mnoge zemlje u našem okruženju napravile ustupke u smislu ukidanja smrtne kazne, da su mnoge zemlje napravile i učinile ono što se od njih tražilo. Međutim, do dana današnjeg nisu ispunile sve uslove da bi i postale članice Saveta Evrope. Mnogo je bilo reči o tome da su se i prilikom donošenja ovog predloga zakona koristile neke napomene, počev od Deklaracije o ljudskim pravima, preko paktova o ljudskim pravima, pa se vrlo često pominjalo da se kod ukidanja smrtne kazne, koja je zaista već ukinuta, vodilo računa o Paktu o političkim i građanskim pravima iz 1966. A sa ovog mesta apelujem na sve nas i želim da vas podsetim da u ono vreme kada je donošen taj pakt o građanskim i političkim pravima, donet je i Pakt o ekonomskim i socijalnim pravima, tako da nikome ovde od nas 250 ne pada na pamet da se malo pozabavimo problematikom iz te oblasti. Ali, šta je tu je. Pred nama danas imamo ovaj predlog zakona koji, kao što je već rečeno, želi da na jedan delimično reformistički način uredi oblast krivičnog zakonodavstva. U svojih sedam tačaka - koje su pooštravanje kazni za pojedina krivična dela, uvođenje novih inkriminacija, ukidanje smrtne kazne, dekriminalizovanje pojedinih dela, proširivanje mogućnosti blažeg kažnjavanja saučesnika u izvršenju određene vrste krivičnih dela, pojačanje zaštite maloletnih lica predviđanjem oštrijih kazni za krivična dela učinjena prema tim licima, povećanje obezbeđenih "nominalnih iznosa" u krivičnim delima čije zakonsko obeležje sadrži imovinsku vrednost - jasno pokazuje kontradiktornost onoga što se želelo postići ovakvim predlogom zakona. Naime, u isto vreme pooštravati kaznu za pojedina krivična dela, a skidati ili uvoditi nove inkriminacije, u isto vreme vršiti dekriminalizovanje pojedinih dela, zaista može da bude delimično nelogično. Da bi i prostim slušaocima, gledaocima, ljudima koji nisu vični pravnoj struci, bilo jasnije, treba to pojednostaviti i reći - ako se na jednoj strani vrši dekriminalizacija pojedinih dela, na drugoj strani se uvodi čitav set drugih dela, i to kojih dela - naročito dela vezanih za korupciju. Ovde se izuzetno jasno pokazuje činjenica da je Vladi Republike Srbije, na čelu sa DOS-om, izuzetno bitno da izađe u susret zahtevima koje pred njih stavlja međunarodna zajednica, pa se na sva zvona zvoni o borbi protiv korupcije, kao da u toku ljudske istorije nije u mnogo navrata dokazano koji je najefikasniji način za borbu protiv korupcije. Međutim, i ovde imamo čitav set novih krivičnih dela, pa kada već pričamo da se članom 80. Predloga zakona regulišu krivična dela korupcije, u kojima se navode krivična dela korupcije u organima uprave, nenamenskog raspolaganja sredstvima iz budžeta, korupcije u javnim nabavkama, postupkom privatizacije u pravosuđu, zdravstvu, prosveti, zloupotrebom funkcije branioca i punomoćnika, ograničavanjem slobode javnog informisanja, ugovaranjem ishoda takmičenja, posebno je bitno, bar je to meni zapalo za oko, krivično delo nenamenskog raspolaganja sredstvima iz budžeta. Da li to znači da će ubuduće biti moguće da se npr. neki vozač optuži da je potrošio mnogo benzina, da se optuži dete koje je dobilo poklon za novu godinu ili da se na neki sličan način dovede do apsurda ono što je zaista toliko minorno, da ne bi trebalo biti pominjano. Dalje, pominje se u članu 79. blaže kažnjavanje, odnosno mogućnost ublažavanja kazne za one koji su sarađivali u postupku ili nečem sličnom. Takođe, moram da pomenem da je veoma jasno da se i ovde radi o nekim političkim potrebama koje se kanališu i koje se reuglišu ovim putem. S tim u vezi, mnogi koji su trenutno u istržanom zatvoru ili je protiv njih poveden istražni postupak pod pritiskom su da se pod nekim olakšavajućim okolnostima izjasne ovako ili onako, u zavisnosti od slučaja do slučaja. Zatim, mi socijalisti smo pokušavali da tražimo i neke svetle tačke unutar ovog predloga zakona, pa bih tim povodom mogao da kažem da se zaista slažem sa članom 32, koji preciznije reguliše sankcije po pitanju izbegavanja plaćanja alimentacije, jer je ovo predloženo rešenje zaista dobro i mi se oko toga zaista možemo složiti. Međutim, oko nekih drugih stvari se ne možemo složiti. Mislim da je dosta bilo reči u izlaganjima mojih prethodnika i, s obzirom da sam već potrošio 7,5 minuta vremena za svoje izlaganje, a iz uvažavanja prema mojim kolegama koji sigurno imaju mnogo toga da kažu, samo bih izrekao definitivnu ocenu - SPS neće podržati ovaj predlog, jer zbog mnogih manjkavosti i pored najbolje želje nismo mogli da nađemo i da damo prelaznu ocenu ovom predlogu zakona.
Reč ima narodni poslanik Rodoljub Šabić, posle njega narodni poslanik Adam Urošević.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću potrošiti previše vašeg vremena bar iz dva razloga. Prvo, što inače nisam mislio da govorim dugo, jer sam hteo u najkraćim crtama da markiram dve stvari koje su po mom mišljenju i mišljenju socijaldemokratskih poslanika bitne u postupku usvajanja ovog zakona, a drugo, jer je moj cenjeni kolega Aca Radosavljević potrošio glavni deo argumenata u svojoj prepodnevnoj debati, vezanih za ono o čemu sam hteo da govorim, odnosno vezanih za objašnjenje zbog čega će socijaldemokratski poslanici u načelu podržati ovaj zakon. Dakle, ne treba sada suvišno trošiti reči. Postoji bar nekoliko razloga koji, kada se u načelu procenjuje mogućnost da se podrži jedan zakon, stoje, bez sumnje. To su one načelne ideje koje predlagača pokreću; one menjaju neke globalne odnose u oblasti društvenih odnosa koje treba da urede. Rečeno je - ukidanje smrtne kazne. Dakle, ne vidimo ni jedan razlog, ni sa moralnog, ni sa humanističkog, a ako hoćete ni sa političkog stanovišta, budući da je to jedan od bitnih uslova za ulazak u evropske integracije, da se ta ideja, već započeta na saveznom nivou, konsekventno ne realizuje. Druga stvar, pooštravanje krivičnih sankcija kod niza krivičnih dela. Dakle, u zemlji koja je već duže od decenije izložena strašnom porastu kriminala, nema zaista nikakvih razloga oklevati u tome da se onaj instrumentarij koji društvu stoji na raspolaganju da se brani od kriminala, pooštri i pojača. Prema tome, nema dileme u pogledu toga da treba pooštriti sankcije, utoliko pre ako se pooštravaju u sferi onih krivičnih dela koja ugrožavaju slobode i prava čoveka i građanina ili, ako hoćete, izbornih prava, gde smo imali nekoliko skandala koji su nezapamćeni u Evropi u zadnjih par decenija. Konačno, treće, u zemlji u kojoj već više od decenije korupcija kao kancer izjeda celo tkivo ovog društva, ima punog opravdanja da se posebna pažnja posveti krivičnim delima, kao i instrumentima borbe protiv korupcije. Te tri ideje u osnovi jesu ono što mene i moje kolege, socijaldemokratske poslanike, opredeljuje da bez rezerve daju načelnu podršku ovom zakonu. Međutim, moram reći da, kao što to često biva, i ovaj put pokušaj da se ove ideje, sa kojima polemike nema, na konkretan način operacionalizuju, da nađu svoj normativni izraz u tekstu zakona, da te dve stvari ne možemo porediti na isti način. Dakle, ako po našem opredeljenju one pride zaslužuju najvišu ocenu, onda pokušaj operacionalizacije ne može da se poredi sa njima. Mi stojimo na stanovištu da ima ozbiljnih zamerki tom pokušaju operacionalizacije. To posebno kada je reč o poglavlju koje se odnosi na dostojanstvo ličnosti i polni moral. Mislimo da je, posebno u toj oblasti, verovatni taj nepoželjni kontrast između ideje i njene operacionalizacije, veoma visok. Dakle, stavili smo određen broj amandmana, upravo polazeći od te ocene. Ne mislimo da smo subjektivni, jer su veliki broj amandmana stavili i drugi učesnici u raspravi. Ono što sam u ovoj prilici hteo da zamolim i da zatražim od predlagača, to je jedan seriozan odnos upravo prema amandmanima. Ne bi bilo dobro da taj odnos izostane i ne bi bilo dobro da, prilikom glasanja u pojedinostima, čak i oni koji u načelu bezrezervno podržavaju ovaj zakon, ne podele isti stav.
Reč ima narodni poslanik Adam Urošević, a posle njega narodni poslanik Petar Cvetković.
Uvaženo predsedništvo, braćo i sestre Srbi, poštovani predstavnici nacionalnih manjina i narodnosti, poslanici SSJ-a nisu zadovoljni kaznenim odredbama kojima su sankcionisana pojedina krivična dela u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Srbije, smatrajući da treba još povećati poseban minimum i maksimum kazne zatvora, a to će iskazati brojnim amandmanima na pojedine članove. Uz puno razumevanje i podršku za pooštravanje kazni za pojedina krivična dela, pored represivnog, treba da ima preventivni karakter. Nije nam jasno zbog čega su u ovom predlogu izostavljena krivična dela protiv imovine, kao što su: prevara, sitna krađa, krađa, teška krađa, oduzimanje motornog vozila, razbojnička krađa i razbojništvo, utaja, oštećenje tuđe stvari itd. Kod ovih dela je predloženo samo povećanje nominalnih iznosa, tj. visine štete, a ne i povećanje visine kazne, a ova dela spadaju u grupu krivičnih dela koja predstavljaju jedan od generatora pravne i imovinske nesigurnosti građana. Zbog rizika da ću biti pogrešno shvaćen i izazvati negodovanje poštovanih dama, najlepše molim ta draga nam bića da me pažljivo saslušaju, jer ću posebnu pažnju posvetiti jednom od krivičnih dela iz glave koja tretira krivična dela protiv dostojanstva ličnosti i morala. Radi se o krivičnom delu silovanja. U sada važećem Krivičnom zakonu Srbije sankcioniše se onaj ko prinudi na obljubu žensko lice sa kojim ne živi u bračnoj zajednici. Predloženim izmenama brišu se reči: "sa kojim ne živi u bračnoj zajednici", što znači da ovo delo može izvršiti i muž nad ženom sa kojom je u braku i bračnoj zajednici. Brak je zakonom uređena zajednica života žene i muškarca i prestaje tek na jedan od načina predviđenih zakonom, tako da se može dogoditi da postoji brak, a da više nema bračne zajednice. U tom slučaju, po sada važećem Krivičnom zakonu, muž može izvršiti krivično delo silovanja i odgovarati pred sudom. Predloženom izmenom može u praksi doći do zloupotrebe ovako formulisanog krivičnog dela, jer žena može iz više razloga prijaviti muža za silovanje, narodski rečeno oterati ga u zatvor i još dobiti brakorazvodnu parnicu. Da ne pominjem u praksi klimave dokaze za utvrđivanje postojanja ovog krivičnog dela. Mislim na pretnju, upotrebu omamljujućih sredstava i slično. A, posle prijave silovanja u braku, slabi su izgledi da taj brak i opstane. Ova primedba se uglavnom odnosi na praktičnu primenu u tužilaštvima i sudovima, pa vas najljubaznije molim da je kao takvu i shvatite. Shvatajući težinu i posledice koje ovo delo ostavlja na psihu objekta izvršenja dela,SSJ je predložila povećanje zakonskog minimuma kazne zatvora, i to: za stav 1. člana 103.sa jedne na tri godine; za stav 2. sa tri na pet godina; i za stav 3, za ovo krivično delo sa smrtnom posledicom, na kaznu zatvora od najmanje 10 godina.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, posle njega narodni poslanik Božidar Vučurović.
Dame i gospodo, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije. Nastojao bih da kažem neku reč u načelu o ovom predlogu, s tim što bi na samom početku istakao da su diskusije predstavnika DSS-a koje smo do sada čuli, gospodina Mamule i gospodina Budišina sa stanovišta stručnosti izuzetne, veoma jasne i ukazale su na sve propuste predlagača zakona. Molio bih gospodina Rističevića da poštuje red. Čućete, gospodine Batiću. Dakle, te stručne diskusije gospodina Mamule i gospodina Budišina, ponovo podvlačim, jer gospodin ministar osporava stručnost u tome, veoma jasno su označile sve propuste Predloga zakona. Poslanička grupa DSS-a je u donošenju zakona, a naročito u donošenju ovog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona, nastupila u dobroj volji i u dobrim namerama, nastojeći da jedan loš predlog dovede do stanja koje je podnošljivo, odnosno stanje u kome će taj zakon moći funkcionisati u praksi. Stoga, pored onih primedaba koje su malopre navedena gospoda dala sa stručnog stanovišta, a koje se prevashodno tiču ocene da li je u ovom trenutku potrebno donošenje ovakvog zakona; pošto su rešenje pitanjafederacije, kao i donošenje novog ustava u Srbiji na putu, odnosno vrlo brzo će doći do tih rešenja; pošto su ukazali na neke nelogičnosti, protivustavnosti ovog predloga zakona sa saveznim Ustavom, a što je sve veoma precizno rečeno u obrazloženjima uz amandmane koje je dala poslanička grupa DSS-a; nastojao bih da, i pored upornog nastojanja da budem sprečen u tome, kažem to što želim; stoga bih pokušao da se osvrnem na neke probleme Predloga zakona, a da ujedno ne ponovim reči koje su prethodni govornici iz DSS-a rekli. Ovde sam danas, doduše ne od Vlade i ne od ministra, čuo jednu tvrdu koju oni uvek daju prilikom podnošenja svakog zakona, a to je tvrdnja onih poslanika koji u celosti i bezrezevno podržavaju ovaj predlog zakona, zato što je to reformski zakon. Po kom principu je to reformski zakon? Postavljam pitanje: da li je to zato što je reformska vlada podnela Predlog zakona; i kako je to reformsko u ovom predlogu zakona, kad nema uopšte koncepcije kaznene politike, gde su za pojedina krivična dela znatno povećane kazne dva i tri puta, a dok za druga krivična dela nema nikakvih povećanja kazni, gde se kazne povećavaju za ona dela koja nisu učestala, možda i godinama nije bilo nijednog takvog dela u sudskoj praksi. S druge strane, doći ćemo i na to, gospodine Batiću, za krivična dela koja su veoma učestala i koja se dešavaju svakodnevno u Srbiji nije predviđeno povećanje kazni. Lično se zalažem za ukidanje smrtne kazne. U redu, kažu da je to reformsko ukidanje smrtne kazne, a ja kažem da nije. Smrtna kazna je ukinuta saveznim zakonom. U slučaju da ne bude donet ovaj zakon, to automatski znači da se primenjuje savezni zakon, da se ne može izricati smrtna kazna. Znači, to je reformsko i ne znam u kojoj meri je to društveno opravdano u ovom trenutku u Srbiji. Bez obzira na moje zalaganje da se ukine smrtna kazna, nemamo analizu ni ministarstva, ni ministra, ni Vlade - u čemu je prednost ukidanja smrtne kazne ili mana. Jednostavno, znamo ono što moramo da znamo, a to nam je rečeno: zahtev je Evrope, ukida se zbog prijema u Savet Evrope. Evropa je ukinula smrtne kazne, pa čak 1985. ili 1986, neće me valjda gospodin Batić hvatati za reč, Francuska je ukinula smrtnu kaznu, ali sada su i u krivično-pravnoj teoriji i u praksi izuzetno velike diskusije oko toga da li treba vratiti smrtnu kaznu i da li je to bio pravi potez. Postoji jedno rešenje na koje bih samo podsetio, a to je rešenje u Rusiji, gde je smrtna kazna suspendovana, a ne ukinuta. Da ne bih gubio vreme na predlog za ukidanje smrtne kazne, nastojaću da ukažem i na sledeće probleme, odnosno na sledeće nelogičnosti ovog predloga zakona. Pored ovog što sam rekao, da samo za pojedina krivična dela je predviđeno povećanje kazne, stoji očigledna nesimetričnost predviđenih kazni, a to je vidljivo iz amandmana i to ćemo po svakom pojedinom amandmanu detaljno obrazložiti. Ponavljam, to je dato u obrazloženju amandmana i to su dobili svi narodni poslanici. Znate šta bi neki rekli na to: vreme teče, ali videćemo za koga. Ovde postoji jedna tendencija, na koju sam ukazao, da se bilo koji predlozi zakona jednostavno krste reformskim i onda je to biti ili ne biti. Ukoliko to ne funkcioniše, ukoliko DSS ukaže na sve nelogičnosti, na sva loša rešenja, onda je DSS protiv reformi. Nije tačno. DSS upravo traži sprovođenje reformi, upravo onih reformi koje smo obećali biračima i za koje smo potpisali ugovor sa građanima. Gospodine, dobićete vaše vreme. Dame i gospodo, niko ne može trgovcu osporiti pravo da neograničeno hvali svoju robu. To čak nije ni štetno. Na kupcu je da odluči. Svaki građanin ima pravo da Ministarstvu pravde i Vladi prigovori na ozbiljnost sa kojom pristupa izmenama krivičnog zakonodavstva, na služenje banalnim pseudopravnim i gotovo pamfletskim predlozima zakona, iza kojih se krije nova mogućnost stvaranja haosa u društvu i pravosuđu. Niko razuman takođe ne sumnja da je lakše delovati na konferencijama za novinare, putem raznih saopštenja i obilaskom Srbije, nego napisati dobar zakon. Osnovna reč kojom se može opisati Predlog zakona koji je pred nama je da je taj zakon loš, da se može popraviti, jedino ne u celini i ne u potpunosti, usvajanjem amandmana koje je dao poslanički klub DSS-a. Vidim da vi, gospođo, znate. Pretenciozni tekst, sa epitetima reformskog, inovatorskog, zavidne dužine, trebalo bi da ukaže na ozbiljnost i kreativnost rada, ali i na njihovu privrženost demokratskim promenama u Jugoslaviji i Srbiji. Zbilja, sa kojom pravnom i političkom argumentacijom predlagač zakona, odnosno Vlada nastoje da rade reformski, odgovoriću na to pitanje odmah, rekao je jedan poslanik koji je nastupao drugi ili treći i koji je u celosti podržao zakon. Takođe bih ukazao da seovim predlogom zakona nastoje ravnomerno da rasporede nova krivična dela i da ravnomerno se pooštre kazne na sve oblasti krivično-pravne zaštite. Ipak, posebno se insistira na zvučnim i pompeznim temama: ljudska prava i slobode, izborna prava, veleizdaja, krivična dela korupcije i slično. Izbor tema koje lepo zvuče, prikrivaju totalnu destrukciju sistema krivično-pravne zaštite, ljudskih prava i sloboda. Kazne za ubistvo, ovo je odgovor na prvo pitanje, kazne za tešku telesnu povredu, kazne za tuču, kazne za mahanje pištoljem u tuči, kazne za razbojništvo, za razbojničku krađu, kazne za tešku krađu, teško razbojništvo, tešku razbojničku krađu, za utaju, za prevaru, za oduzimanje vozila - ne povećavaju se. Takva se krivična dela najčešće dešavaju u ovoj zemlji Srbiji. Takođe se ne povećavaju kazne za nesavestan rad u privrednom poslovanju, za prouzrokovanje stečaja, za prouzrokovanje lažnog stečaja, za oštećenje poverilaca, za zloupotrebu ovlašćenja u privredi, za neosnovano dobijanje i korišćenje kredita, za zaključenje štetnog ugovora, za oštećenje stambenih zgrada i prostorija itd. Znači, za najveći deo krivičnih dela, koja se najviše dešavaju u ovom trenutku u Srbiji, uopšte nije bilo ni razmatranja da li treba povećati kazne ili ne; i ne povećavaju se. Kazne se povećavaju za krivična dela koja su se vrlo retko dešavala i koja će se u manjem delu u odnosu na ukupan broj krivičnih dela dešavati, odnosno izvršavati. Sa druge strane, treba ukazati da se možda reformsko izvlači iz toga što se predviđa posebno poglavlje za krivična dela korupcije. Pored pravničke primedbe da su već postojećim predviđenim krivičnim delima obuhvaćena i ta dela, morao bih da istaknem da se korupcija ne iskorenjuje u principu,nije osnovni problem u tome, ne iskorenjuje se to predviđanjem krivičnih dela, nego efikasnim gonjenjem i brzim kažnjavanjem počinilaca. U sadašnjem trenutku nema efikasnog gonjenja, niti brzog rada suda, kao ni brzog kažnjavanja pojedinca, tako dazaprećene i predviđene kazne ne stvaraju praktičan efekt u kaznenoj politici. Ukazao bih samo na još jednu okolnost: u Srbiji, mislim od 1992. godine, nije izvršena ni jedna smrtna kazna, a to nije ni bilo moguće, s obzirom na nesaglasnost saveznog i republičkog krivičnog zakona. Ali mnogo je bolje da se obratila pažnja na nešto drugo: u Srbiji je za proteklih 10 godina na stotine ljudi ubijeno. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku. Reč ima narodni poslanik Božidar Vučurović, a posle njega narodni poslanik Arsen Kurjački.
Dame i gospodo narodni poslanici, kako reče moja koleginica Gordana Pop-Lazić, nama ne treba nikakava krivični zakon, ni ovaj koga imamo do sada, ni ovaj koji nam sada nudite, jer: "Pucaju, pucaju Čedini rođaci, meci fijuču na sve strane, krv lipti u potocima, žrtve se s dušom bore ... (Predsednik: Gospodine Vučuroviću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.) ...hirurzi se upinju iz petnih žila da spasavaju živote, a policija to posmatra skrštenih ruku. Sudovi nezainteresovano ćute, Čeda je tako naredio, Čedina reč je snažnija od zakona. (Predsednik: Gospodine Vučuroviću ...) Tako je početkom 2000. godine vrli rođak Čedomira Jovanovića... (Predsednik: Upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda.) ... i poznati pripadnik surčinske mafije, Ljubomir Jovanović Stakleni, ispalio ...
Gospodine Vučuroviću, pošto imate već dve opomene, na osnovu člana 104. oduzimam vam reč i molim vas da siđete sa govornice. Reč ima narodni poslanik Arsen Kurjački. Izvolite, povreda Poslovnika.
Vi možete još neko vreme, gospođo Mićić, ali neće ni to zadugo da traje. Ali, vi ste dužni, pre nego što odsviramo vaš kraj i kraj DOS-ovske vlasti, da nam kažete po kom članu Poslovnika ste izrekli meru oduzimanja reči poslaniku Srpske radikalne stranke Božidaru Vučuroviću? Vi treba da nam kažete zašto ste vi njega opomenuli, šta je to Božidar Vučurović rekao a da nije predmet rasprave po ovoj tački dnevnog reda, rasprave o izmenama i dopunama zakona o krivičnom postupku. Ubistva, silovanja, upropašćivanje života ljudi, veza sa organizovanom mafijom koja sve drži pod svojom kontrolom, to je sve sastav rasprave i sve su to članovi Krivičnog zakona. Ali, radi se o tome ovde, dame i gospodo narodni poslanici, da nama ne treba Krivični zakon, jer vi imate Čedomira Jovanovića. Celokupna srpska javnost treba da zna da je Čedomir Jovanović, kao jedini eksponent sa takvim manirima i sa takvom silom koju sprovodi ovde u Narodnoj skupštini, taj koji odlučuje koji će ljudi biti ubijani, koji će ljudi biti hapšeni, koji će ljudi biti ...
Gospođo Jovanović, na osnovu člana 104, oduzimam vam reč i molim vas da se uklonite sa govornice. Gospođice Jovanović, i vama i prethodnom govornicu sam oduzela reč na osnovu člana 104, koji kaže:"Mera oduzimanja reči izriče se narodnom poslaniku kome su prethodno izrečene dve mere opomene, a koji i posle toga čini povredu Poslovnika iz člana 103. ovog poslovnika". Član 103, vršio je povredu iz alineje 3: - koji, i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine, govori o pitanju koje nije na dnevnom redu. To pitanje nije na dnevnom redu, a vi niste učili krivično pravo i Krivični zakon, to je pitanje koje se rešava na sudu i u institucijama;ovde imate Predlog zakona, članove o kojima konkretno govorite, a ne o primerima; i voditi istragu ovde i optuživati ljude bez veze; prema tome, zato ste dobili opomene. Narodni poslanik Arsen Kurjački ima reč, a posle njega narodni poslanik Toma Bušetić.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, kolege poslanici, u poslednje vreme stalno imam sreću da posle burnih diskusija pričam o običnim stvarima, pa je teško pažnju svratiti na to. Šta možemo, tako je. No, da krenemo. U poslednje vreme u društvima u tranziciji pojavile su se dileme i rasprave da li prihvatanje evropskih vrednosti, pa samim tim i evropskog prava, jeste neka manifestacija servilnosti ili je to nužnost. Mi smo ubeđeni da treba da gradimo vlastito pravo, na istim onim opštim osnovama za sve, na kojima je izgrađeno i savremeno evropsko pravo. Prema tome, to nije sporno sigurno nikome. Sve međunarodne organizacije, posebno Pakt za stabilnost, od naše države očekuju oštriju borbu protiv korupcije. U mojoj diskusiji ću se uglavnom osvrnuti na to. Dakle, sigurno da je nama svima u interesu da što pre skinemo taj epitet - najkorumpiranije zemlje u Evropi, druge u svetu i već sve one titule koje dobijamo zbog toga. U proteklih deset godina, nažalost, u državi su vladali takvi uslovi privređivanja i življenja da je uopšte postalo normalno da se za svaku, i najobičniju aktivnost bilo kog službenika ili bilo kog nosioca neke funkcije, mora da plati na ovaj ili na onaj način. Zbog toga smo došli da imamo sada gigante privatnih firmi, koji su se preko noći stvorili, ekstraprofitere, bespravnu gradnju velelepnih zgrada, nelegalne trgovine i sve ono što nas je pratilo svih ovih godina. Moral naroda je toliko opao da je taj sistem tzv. nagrađivanja postao svakodnevnica i više se niko ničemu ne čudi. Kakvo je sadašnje stanje u privredi? Predlog zakona o javnim nabavkama će nam pružiti jednu realnu osnovu za suzbijanje kriminala i zloupotreba u privredi, jer se pooštrava taj postupak kontrole i sklapanja ugovora o javni nabavkama i tome slično. Međutim, donošenjem zakona o privatizaciji ipak se otvara neka mogućnost za korupcijuodgovornih u preduzećima, gde se vrši privatizacija ili gde tek namerava da se vrši. Znači, zaista je neophodno da se Krivični zakon dopuni sa tim posebnim odredbama o korupciji i da se pooštri odgovornost za sve to. Što se tiče pravosuđa, u poslednjih godinu dana pravosuđe se najviše spominjalo u vezi sa korupcijom. U javnosti je stvoren takav utisak da faktički nema poštenih nosilaca pravosudnih funkcija, niti zakonskih postupaka. Mislim da je to ipak nepravedno, jer bez obzira koliko smo mi nezadovoljni ažurnošću sudova i njihovim radom, ipak je usvajanjem Zakona o Visokom savetu pravosuđa stvoren uslov za uspostavljanje neke veće odgovornosti nosilaca funkcija. Takođe se članom 19. Zakona o sudovima štiti ipak njihova nezavisnost, koja je ipak u svemu ovome najvažnija stvar. Dakle, ne smemo zaboraviti način na koji se vrši izbor nosilaca pravosudnih funkcija, pogotovo ako uporedimo i vidimo kako se biraju direktori, funkcioneri organa uprave, rukovodioci u zdravstvu, pa i u prosveti itd. Tamo ne postoje ni blizu takvi mehanizmi kao što su sada uvedeni u pravosuđu, tako da ipak ne možemo toliko bacati ljagu na pravosuđe. Pogotovo što svi mi znamo da nije problem toliko u korumpiranosti nosilaca pravosudnih funkcija, nego je problem u tzv. podobnosti sudija i zavisnosti od svake aktuelne vlasti. Što se tiče zdravstva, pojavilo se sužavanje u odredbama oko korupcije, ministar je izašao, a bilo bi interesantno da čujemo njega, da li je to zbog nemogućnosti nastalih usled usvajanja zakona o lokalnoj samoupravi ili omnibusa. Jednostavno,po meni, previdela se greška, pa se kaže da će se sankcionisati pojave korupcije u zdravstvenim ustanovama gde je osnivač Republika. Ako smo sada preneli određene nadležnosti na pokrajinu i lokalnu samoupravu, možemo doći u situaciju da neke zdravstvene ustanove ne budu pod ingerencijom ovog zakona, jer će osnivači biti lokalne samouprave. Dakle, ovim predlogom korupcija je raščlanjena na više oblasti društvenog i privrednog života, da bi se po mišljenju predlagača tačno ukazalo na žarišta te korupcije. Može se reći da su uglavnom centri dobro markirani, ali istine i pravde radi moramo reći da su i državne funkcije jedan važan izvor korupcije. To je uvek bilo,nažalost i sada toga ima, i to kako kod najnižeg lokalnog nivoa, takodo najvišeg. Nisu samo obični organi uprave podložni korupciji, nego su to, moramo reći otvoreno, i političari, odnosno nosioci državnih funkcija. Tako je biloranije i ne možemo prenebregnuti činjenicu da su mnogi državni funkcioneri zagazili u ovo veliko zlo našeg društva. Mnogo je društveno štetnih odluka bilo nametano, donošeno, mnogo je bilo favorizovanja određenih privatnih firmi i pojedinaca, a da se nije znao pravi razlog za to, odnosno moglo je samo da se sumnja da se neko okoristio o to. Možemo reći da je sve to, naravno, već obuhvaćeno nekim predlogom koji je bio, ali ako smo već tako ogoljeno identifikovali sva mesta i žarišta korupcije, onda ipak javnosti radi mislim da je trebalo posebno apostrofirati još jednom žarište, a to su političari i nosioci državnih funkcija. Demokratska stranka Srbije, podržavajući izmene i dopune Krivičnog zakona, u amandmanima predlaže pooštreno kažnjavanje za sve posebne oblike korupcije. Tu ne može da bude nikakve milosti, nikakvog pardona. Takođe u amandmanima predlažemo što preciznije definisanje i pojašnjenje svih ovih pojmova, da ne bude posle različitog tumačenja, kako je to nažalostranije bilo. Dakle, podržaćemo u načelu ovaj zakon, jer je on u celini ipak prihvatljiv i savremenije reguliše ovu problematiku, koja je ipak osetljiva za naše društvo, ali iskreno se nadamo da će to nadležnim organima koji su zaduženi za to pomoći da konačno mnogo efikasnije krenu u borbu protiv svih ovih vrsta kriminala koje su ovim zakonom uređene.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a posle njega narodna poslanica Gordana Čomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona je pravno-tehnički loše urađen, bez jasne koncepcije u kom pravcu i na koji način će se išta štititi, koje društvene vrednosti. I pored određene sinhronizacije sa saveznim Krivičnim zakonom, ovaj predlog zakona nedovoljno je usaglašen sa pojedinim inkriminacijama iz saveznog Krivičnog zakona. Savezni i republički Krivični zakoni nisu koherentni i kozistentni u pogledu krivično-pravne regulative, što ukazuje na nužnost kodifikacije krivičnog zakonodavstva. Možda nema smisla ovo što govorim, jer je sasvim jasno da od savezne države nema ništa. Ministar Batić, posle godinu i po dana, dade prvi put jednu dobru izjavu - ne može se očekivati od onoga koji je pritisnuo dugme za bombardovanje Savezne Republike Jugoslavije da iskreno pomaže u stvaranju zajedničke države. Ali, ministar Batić je mnogo zakasnio, jedno dve ili tri godine, jer mi upravo više godina pričamo da od tih dobrih usluga Evropske unije nema ništa. Pooštravanje kazne za pojedina krivična dela, sa ciljem pooštravanja kaznene politike, nema smisla. Ovo je samo iluzija, jer se u 80% slučajeva izriču kazne na granici posebnog zakonskog minimuma ili opšteg minimuma, što je za praksu sudova koji izriču kaznu i vode kaznenu politiku samo jedan od elemenata koji u praksi do sada nije imao nikakv značaj. Poseban minimum i maksimum, kao i raspon zaprećenih kazni je gotovo beznačajan u uslovima kaznene politike koju u praksi sprovode sudovi, znači pre svega u primeni zakona. Reći ću par primera. U članu 174, a to i sada važi, za oduzimanje vozila zaprećena kazna je od tri meseca do pet godina, a sudska praksa retko da beleži veću kaznu od šest meseci; ili, kada je reč o poreskoj utaji, propisana kazna je od jedne do 10 godina, a ne znam da li je u Srbiji neko osuđen na više od tri godine. Znači, to je jedan nonsens. Kada govorimo o novim rešenjima, protivprirodni blud do sada je normativno sankcionisan od jedne do 10 godina,sada je najmanje jedna godina, a u stvarnosti za protivprirodni blud sankcije teško da su dosezale polovinu zaprećenih kazni. Rezime svega ovoga je da sudovi sprovode kaznenu politiku i postojeći kazneni okviri sasvim su dovoljni za promenu kaznene politike. Mislimo da treba da bude oštrija i da je do sada bila blaga, ali sve ovo ne znači da je bila neophodna promena zakona za realizaciju oštrije kaznene politike. Neopravdano je brisanje krivičnih dela, odnosno dekriminisanje krivičnih dela kao što su: neovlašćeno korišćenje i posedovanje radio stanica; ili, krivično delo neučestvovanje u otklanjanju opšte opasnosti; ili, krivično delo zloupotrbe vere i crkve u političke svrhe po članu 238. Znamo da su sekte narastajuće i da su uglavnom vezane za neke druge crkve, a ne za Srpsku pravoslavnu crkvu. Za razliku od ove dekriminizacije, bez ikakvih razloga se inkriminišu krivična dela iz 21. glave, koja govori o korupciji, jer smatramo, ako se zadržava krivično delo primanja mita iz člana 254. i davanje mita iz člana 255, sa svim oblicima, onda je uvođenje novih inkriminacija suvišno i neopravdano. Izdvajanje iz opšteg krivičnog dela primanja mita posebnih krivičnih dela, na primer, korupcija u organima uprave, pravosuđa, prosvete, zdravstva je neosnovano i ima za cilj samo politički i propagandni efekat. U glavi krivičnih dela o korupciji ulaze i krivična dela kao što su - ograničenje slobode informisanja, ugovaranje ishoda takmičenja.Smatramo da ovim krivičnim delima nije mesto u ovoj glavi Krivičnog zakona. Mislimo da je sistematika sasvim pogrešna. Pooštravanje kazne obuhvata marginalna krivična dela, osim krivičnog dela protiv dostojanstva ličnosti i morala, misli se na silovanja, koja su u zanemarljivom broju u praksi sudova. Veći broj postupaka će se obustaviti zbog novminalnog povećanja novčanih iznosa. Po osnovu povećanja nominalnog iznosa sa 2.000 na 8.000, ili sa 10.000 na 40.000, mnogi postupci biće obustavljeni ili će biti promenjena kvalifikacija na blaži oblik. Primera radi, nesavestan rad u privredi sa 15.000sada ide na 60.000, teška krađa sa 70 na 300. Sve u svemu, smatramo da je ovaj zakon bio nepotreban, da su ovo samo kozmetičke promene i da smo za vanredne sednice imali mnogo važnija pitanja od ovih koja sam naveo.
Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić, a posle nje narodni poslanik Petar Petrović.
Dame i gospodo, predlog izmena i dopuna Krivičnog zakona Republike Srbije uglavnom obuhvata sve ono što obuhvataju slični propisi zakonodavstva kome smo skloni, a to je zakonodavstvo razvijene Evrope, osim dve oblasti na koje hoću da stavim naglasak u ovoj raspravi u načelu. Jedna od njih bi se mogla rešiti amandmanom, ukoliko bi postojala saglasnost svih nas o tome da se radi o ozbiljnom delu koje podrazumeva krivičnu odgovornost, a iz dela je zagađivanja životne sredine, član 133. Prethodnim članom i izmenama tog člana koje tretira član 38,smatra se krivičnim delom kršenje propisa o zaštiti,čuvanju i unapređenju životne sredine, zagađivanje vazduha, vode ili zemljišta, i to se ima kazniti zatvorom od tri meseca do tri godine. Deo koji ovde nedostaje, a koji ćemo imati kao činjenicu kada budemo, nadam se, donosili jedinstven zakon o zaštiti životne sredine Republike Srbije, jeste deo koji se tiče izlova ribe na tekućim i stajaćim vodama. Naime, činjenica je da bi trebalo lica koja vrše izlov ribe na tekućim i stajaćim vodama eksplozivom, primenom električne energije ili hemijskih sredstava kažnjavati zatvorom od tri meseca do pet godina, odnosno to tretirati kao krivično delo. Sada se to tretira kao prekršaj. Izlov svih vrsta riba na tekućim i stajaćim vodama u slučajevima krivolova je prekršaj koji se kažnjava novčano, a nije krivično delo. Smatram da je poznata činjenica o raširenosti krivolova ne samo mrežama nego i eksplozivom, električnom energijom i hemijskim sredstvima. To je dovoljan razlog da ova dela postanu predmet krivičnog zakona. Šteta po životnu sredinu je tim veća što se ovim bezobzirno uništava sporo obnovljiv resurs, jer kada intervenišete na jedan od ova tri načina, onda, osim što stvarate za sebe imovinsku korist, izlovom velike količine plemenitih vrsta riba na tekućim i stajaćim vodama uništavate živi svet u vodama koji se izuzetno sporo obnavlja, a potreban nam je kao osnovni resurs životne sredine. Buduće počinioce morali bismo obeshrabriti tretiranjem ovog dela ne kao prekršaja, nego kao krivičnog dela. Druga vrsta krivičnog dela, po mom ubeđenju, je nešto što nije našlo mesta u ovom krivičnom zakonu, a tiče se trgovine ljudima. Bez obzira koliko to izgledalo neobično ili koliko bila tema koja se dešava drugima, trgovina ljudima je ozbiljno krivično delo. To se događa na teritoriji bivše SFRJ i to je problem koji bi se morao tretirati krivičnim zakonodavstvom. Da li će i kada će oba ova krivična dela biti u predmetu Krivičnog zakona, na nama je. Postoji mogućnost da to bude već u ovim izmenama i dopunama, ako usvajanjem prethodnih amandmana, kao poslanici odgovorni za životnu sredinu i za ljude koji su predmet trgovine, a to su obično maloletna lica i žene, nađemo načina da donesemo kaznene odredbe kojima ćemo to sprečiti. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, a posle narodni poslanik Milan Marković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, evo konačno ponovo je pred nama Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, koji je morao sa ranijeg zasedanja da bude skinut sa dnevnog reda dok se ne usvoji savezni zakon, odnosno Krivični zakon Savezne Republike Jugoslavije. Mislim da je to dobro, da se republički Krivični zakon usaglasi sa saveznim zakonom, dok bar još na papiru postoji savezna država. Ali, mislim da Vlada nema jednak pristup svim zakonskim projektima, jer ako se sećate pre dva meseca, ili nešto manje, sa ove govornice ukazivao sam na veliku nesaglasnost predloženog zakona o radu sa saveznim Zakonom o radnim odnosima.Resorni ministar je tada izjavio da je u ovoj zemlji, citiram po sećanju njegovu izjavu, moguće sve, pa da i republički zakon ne bude u saglasnosti sa saveznim zakonom. Dobro je što je republički Krivični zakon usaglašen sa saveznim zakonom, međutim, ono što nije dobro je to što se ishitrilo i što se brzo donela odluka da se u Jugoslaviji, a na taj način i u Srbiji, ukine smrtna kazna za učinioce najtežih krivičnih dela, za ubistva, za planirana ubistva, za teške razbojničke krađe sa ubistvima itd. U obrazloženju Vlade zašto se ukida smrtna kazna, pored već, da tako kažem, fraza koje čujemo, a to su - ulazak u Evropu, ulazak u OEBS i sl, napisano je i sledeće: "Ukidanje smrtne kazne predlaže se stoga što je pravo na život neotuđivo pravo čoveka i niko ga ne može lišiti tog prava, pa ni država". Postavlja se tu jedno filozofsko, sociološko, pa i pravno pitanje - da li je razbojniku koji uđe u tuđu kuću, na tuđe imanje, neko dao pravo da liši života vlasnika te kuće, tog stana, tog imanja (a znate, da napravim izlet,da u poslednje vreme imamo upade u tuđe kuće, stanove i imanja, gde se ubijaju cele porodice, pa i mala deca od 2-3 godine), da li takvi izvršioci zaslužuju smrtnu kaznu ili zaslužuju 40 godina zatvora. Po mišljenju Stranke srpskog jedinstva, jedina adekvatna mera, ako već hoćemo da ukinemo smrtnu kaznu, bila bi doživotna robija. Da napravim još jednu paralelu, pošto se stalno govori o demokratiji i demokratskom principu, u najdemokratskijoj zemlji sveta, bar kako oni sebe nazivaju, u SAD, u 25 njihovih saveznih država nije ni dan-danas ukinuta smrtna kazna. U državi Teksas se izvršava pola smrtnih kazni godišnje u odnosu na izvršenje smrtnih kazni u svim SAD. Toliko kada je u pitanju smrtna kazna i mislim da bismo sledećim izmenama ovog zakona morali da vratimo smrtnu kaznu za najteže oblike izvršenja krivičnih dela, iz razloga što kod nas nisu sazreli ni ekonomski, ni društveni, ni socijalni, ni pravni uslovi za ukidanje ove kazne. S druge strane, mislim da je u tom zakonu trebalo naći mesta da se bolje zaštiti privatna imovina i privatni posed. Samo ću jednim primerom da pokušam da vas uvedem u to - danas imamo takav propis da, ukoliko vlasnik kuće, stana ili imanja zatekne lopova, razbojnika, kriminalca da pljačka njegov stan, kuću itd, ne sme da primeni nikakvu silu na njega. Jednostavno, ispada da treba da mu kaže: "Dobar dan, dajte mi ličnu kartu da vam uzmem podatke, da bih mogao da vas tužim". U protivnom, ako primeni neku silu, ići će on u zatvor. Mislim da je morao Krivični zakon da nađe neke adekvatne mere da se privatni posed više i bolje zaštiti. Kad se govori o novim krivičnim delima koja su uvedena ovim izmenama i dopunama Krivičnog zakona, prvenstveno mislim na dela korupcije,tu je navedeno nekoliko krivičnih dela, kao što su - korupcija u prosveti, zdravstvu, organima uprave, u postupku privatizacije itd. Mišljenja sam da nije bilo potrebno navoditi krivična dela korupcije u svim ovim segmentima društva, već je bilo dovoljno navesti samo krivično delo korupcije, a u postupku donošenja odluke, odnosno izricanja mere, sud bi cenio društvenu opasnost dela, odnosno gde je delo i u kojim uslovima izvršeno, da li u zdravstvu, da li u prosveti itd. Jer, ako malo bliže uporedimo najviše i najniže predviđene kazne za krivično delo korupcije, videćemo da tu baš nije određena prava mera kad je u pitanjuzdravstvo,prosveta,organi uprave ida ne nabrajam dalje. I na kraju, mislim da ovim predloženim izmenama Krivičnog zakona, kad su u pitanju krivična dela protiv dostojanstva ličnosti i morala, prvenstveno mislim na silovanje, na obljubu i protivprirodni blud nad nemoćnim licem ili nad licem koje nije navršilo 14 godina starosti, da su tu kaznene mere morale da budu daleko, daleko strožije nego što su predviđene ovim izmenama zakona. Poslanička grupa SSJ je u tom smislu podnela i nekoliko amandmana, u kojima traži da se najniže mere, odnosno zaprećene kazne za izvršioca ovih krivičnih dela povećaju, jer mislimo, a i statistika pokazuje, da su ova krivična dela u Republici Srbiji u porastu. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Poštovano predsedništvo, koleginice i kolege narodni poslanici, iskreno sam se nadao da ćemo, kada budemo vodili diskusije o ovim predloženim izmenama i dopunama, zbog njihovog karaktera i zbog nekih objektivnih okolnosti koje se tiču mogućnosti uređenja ove materije na republičkom nivou, voditi kraću, efikasniju i stručniju raspravu. Ali, šta je tu je, predložene izmene i dopune svakako nisu takvog karaktera da bismo sa zadovoljstvom mogli konstatovati da je u pitanju jedno sveobuhvatno rešenje, kakvo bi bila kodifikacija ili donošenje krivičnog zakonika. Međutim, za kodifikaciju, kao što je manje - više svima nama ovde poznato, za jedno sveobuhvatno rešenje potrebna je stabilnost društvenih odnosa, posebno onih odnosa koji se žele urediti tom kodifikacijom, odnosno tim zakonikom, a mi danas praktično imamo niz otvorenih ključnih političkih pitanja, pa i pitanja okvira i oblika države u kojoj živimo. To su razlozi što pred nama nije, krivični zakonik, već Predlog izmenama i dopuna Krivičnog zakona, i stoga svi ti argumenti koji idu u prilog kritike na ovaj način potpuno su neosnovani. Naravno, predložene izmene i dopune su dobre i svakako ih treba usvojiti. Još bi bilo bolje da nismo morali čekati promene na saveznom nivou, izmene saveznog Krivičnog zakona, ali šta je tu je. Predložene izmene treba da usvojimo, imajući u vidu stanje našeg krivičnog zakonodavstva, i o tome je ovde već bilo reči. Dakle, u pitanju je neopravdano blaga kaznena politika. To je kaznena politika koja apsolutno ne odgovara moralnom profilu našeg društva koje stvaramo u poslednjih nesrećnih 13 godina, prevaziđenost određenih inkriminacija, neadekvatna krivično - pravna zaštita određenih društvenih vrednosti, a posebno postojanje smrtne kazne.Moram reći da sam mislio da je ovde neki opšti stav da treba ukinuti smrtnu kaznu, kao jedno civilizacijsko dostignuće da se smrtna kazna jednostavno ukine. To i jeste, kako reče kolega Radosavljević, najmarkantnije obeležje ovog predloga izmena i dopuna Krivičnog zakona. Smrtna kazna je krivična sankcija koja je oduvek izazivala, a i danas izaziva, brojne polemike. One se u svojoj suštini svode na argumente - za iprotiv smrtne kazne. Po sredi je, naravno, ne samo pravno, već,filozofsko,etičko, kao i političko pitanje prava države da oduzme čoveku život. Naravno, neću ponavljati sve te argumente koje su cenjene kolege iznele pre mene, samo ću reći ono što je manje - više svima poznato, da je smrtna kazna ta krivična sankcija koja apsolutno odudara,izdvaja se iz sistema krivičnih sankcija i uopšte ne ispunjava onu svrhu koju moraju da ispunjavaju krivične sankcije, a to se odnosi na generalnu, specijalnu prevenciju, pa u krajnjem slučaju resocijalizaciju lica koja su osuđena na tu kaznu. Posebno, vrlo bitno pitanje, koje je oduvek na neki način mučilo i one koji donose odluku o smrtnoj kazni, jeste to što je ta kazna apsolutno nepopraljiva. Mi danas, naravno, ovom pitanju pristupamo pre svega kao političari. Krivično zakonodavstvo je u dobroj meri ogledalo stanja jedne drže i jednog društva. Pri definisanju naših političkih stavova polazimo od realnosti, od našeg okruženja, a naše okruženje nam govori da smo jedna od retkih država u Evropi koja je zadržala smrtnu kaznu. Današnjim izmenama Krivičnog zakona postajemo bliži onim zajednicama koje su nam umnogome uzor i prema kojima težimo da se ravnamo. Tim izmenama pridružujemo se opštoj tendenciji koja je prevladala u savremenom svetu, da su nedvosmisleno prevladali argumenti protiv smrtne kazne. Međutim, ono što je takođe veoma tačno, to je da se u praksi budno mora pratiti kriminološka situacija i kretanje kriminaliteta nakon ukidanja smrtne kazne, posebno praksa izricanja kazne od 40 godina zatvora, ali to je već neko pitanje koje nije tema ovog krivičnog zakona. Pored ove svakako najvažnije promene, ovaj predlog sadrži i druge promene čija je težnja rešavanja nagomilanih problema, koji opterećuju naše krivično zakonodavstvo. Pooštravanje kazni za pojedina krivična dela je potpuno opravdano, imajući u vidu kako strukturu kriminaliteta u poslednjim godinama, tako i intenzitet. Uvođenje novih inkriminacija i brisanje pojedinih iz postojećeg zakona čini Krivični zakon životnijim i realističnijim. Istina da je život uvek inventivniji od zakonodavca nije opravdanje za tromog, neefikasnog i nestručnog zakonodavca. I, pošto mi takvi nismo, mi se danas bavimo ovim izmenama i dopunama. Ustanova blažeg kažnjavanja je, po meni, odmah posle smrtne kazne ili skoro jednako bitna novina u ovom predlogu izmenama i dopuna Krivičnog zakona, predviđena članovima 3. i 79, i to je jedno odlično rešenje. Nadam se da će dati pozitivne efekte u cilju bržeg otkrivanja i gonjenja za navedena krivična dela, ali će njen stvarni domašaj zavisiti od prakse. Za promene u našoj zemlji u svim oblastima, pa i u ovoj veoma delikatnoj, nisu dovoljne samo promene zakona. Potrebna je promena svesti i načina razmišljanja svih, a posebno onih koji imaju tu privilegiju i tu čast da u ime naroda sude o postupcima drugih. U tom svetlu treba razmisliti i o primeni zakona koje smo nedavno donosili, a koji se odnose na oblast pravosuđa, posebno Zakona o javnom tužilaštvu, te Zakona o Visokom savetu pravosuđa. I na kraju, naravno, glasaću za predložene izmene i dopune, one su još jedan korak na putu nespornih promena i zajedno sa zakonima koje smo usvojili, kao i onima koji su na dnevnom redu, stvaraju uslove za pravednije, dekriminalizovano i savremeno društvo u razvijenoj Evropi. Hvala na pažnji.
Ima reč narodni poslanik Slobodan Janjić.
Petar Panić je izbušen kao sito. Četiri metka su Paniću prosvirala pluća, dva metka su mu probušila jetru, zamrsila creva, uništila bubrege i slezinu. (Predsedavajuća: Molim narodnog poslanika da se vrati temi.) Ovo je teško krivično delo, pa gaobjašnjavam. Jedan metak ga je pogodio u butinu, a jedan u ruku. Onaj bivši nenarodni diktatorski režim je zbog pokušaja ubistva raspisao poternicu za Ljubomirom Jovanovićem, zvanim Stakleni, rođakom Čedomira Jovanovića. Rođak Čedomira Jovanovića, Ljubomir Jovanović Stakleni pobegao je u inostranstvo. Kada je 5.oktobra demokratija pobedila u Srbiji, DOS...
Narodni poslaniče, taktika vaše poslaničke grupe o tome da se ova govornica zloupotrebi u vašem slučaju ovog trenutka ima kraj. Oduzimam vam reč, nakon dve opomene. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika zbog toga što je narodnom poslaniku Slobodanu Janjiću oduzeta reč, a da ničim nije vređao dostojanstvo Narodne skupštine niti odstupao od dnevnog reda. U istom ili sličnom slučaju, kada ste vi vodili sednicu Narodne skupštine, o predsedniku SRS prof. dr Vojislavu Šešelju Čedomir Jovanović je izrekao sledeće reči: "Gospodine Šešelj, nervozni ste zbog Haškog tribunala, zbog ratnih zločina koje ste organizovali i vršili". Vi mu zbog toga niste oduzeli reč, niti ste mu dali opomenu. Zar može da se upoređuje jedan istaknuti srpski patriota i profesor univerziteta sa ovim ovde što sedi? Tražim da se o ovoj povredi Poslovnika glasa.
Pošto vam dugujem objašnjenje, ono je sledeće sadržine. Narodni poslanik Čedomir Jovanović je imao pravo na repliku i u trenutku dok je izgovarao svoju repliku, prvi put od kad govori, podsećan je na to da postoji odredba u Poslovniku o tome da ne može izricati stavove koji se tiču privatnog života drugog lica, njihovih raspoloženja i svega ostalog što tretiraju članovi 100, 101, 102. i 103. Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Slobodan Janjić ima dve opomene, izrečene po istim prekršajima kada su u pitanju kršenja Poslovnika za govornicom Narodne skupštine. Smatrala sam da je narodni poslanik, kao poslanik od iskustva i zanata, svestan kazni koje je dobio i da će poštovati sadržaj tačke dnevnog reda, pričajući o njoj, što on nije učinio. Kao nužna posledica je mera izricanja opomene, odnosno oduzimanje reči nakon druge opomene. Sve je urađeno sa diskrecionim pravom predsedavajućeg, a u skladu sa članovima Poslovnika Narodne skupštine 100, 101. i 103. Da li ste zadovoljni? (Ne.) Narodni poslanik Dragoljub Stamenković, kao predstavnik poslaničke grupe SRS, traži izjašnjavanje o povredi Poslovnika u slučaju oduzimanja reči narodnom poslaniku Slobodanu Janjiću. Molim narodne poslanike da se izjasne. Za 37, protiv 84, uzdržanih nema, nije glasalo 55, od ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila primedbu o kršenju Poslovnika narodnog poslanika Dragoljuba Stamenković. Reč ima narodni poslanik Miloš Nešović, a posle njega narodna poslanica Olgica Kirćanski.
Uvažena gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, zakon o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije je po drugi put na raspravi u ovoj skupštini. Imao bih nekoliko primedaba na nekoliko članova. Meni je poznato da je uslov za ulazak u Savet Evrope da se ukine smrtna kazna. Takođe mi je poznato da je usvojen i savezni Krivični zakon, gde je ukinuta smrtna kazna. Međutim, ipak nešto moram reći o smrtnoj kazni. Smrtna kazna je do sada bila propisana alternativno sa nekom drugom kaznom, i to za najteža krivična dela. Uglavnom je bila propisana alternativno sa kaznom zatvora od pet do deset godina. Izricana je samo za najteže oblike teških krivičnih dela, i to veoma retko, što se može zaključiti iz pojedinih statističkih izveštaja. Mišljenja su danas podeljena - da li smrtnu kaznu treba zadržati ili ukinuti. Lično nisam pobornik da se smrtna kazna ukine. Moje stanovište polazi od činjenice da prilike i uslovi koji postoje u našem okruženju danas, u ovom sadašnjem vremenu, ne dozvoljavaju ukidanje smrtne kazne. Mislim da su sadašnji uslovi u našoj zemlji takvi daza pojedina krivična dela treba da se izriče smrtna kazna, po cenu i da se ne izvršava; da se zapreti sa smrtnom kaznom, ali alternativno sa kaznom zatvora i to, mislim, više od 40 godina. Ovo posebno kada se radi o grupi krivičnih dela protiv života i tela, znači, krivično delo ubistva, zatim grupi krivičnih dela protiv imovine, krivično delo razbojništva i razbojničke krađe. I dalje sam mišljenja da smrtna kazna preventivno deluje na eventualne izvršioce teških krivičnih dela, te iz tih razloga istu treba, po meni, zadržati. Ovakav zaključak sledi iz analize kaznene politike pre devedesetih godina prošlog veka. Ne slažem se sa onima koji ističu da je suprotna pravdi i pravičnosti. Kako na drugi način da se zadovolji pravda ako opasni zločinac ubije celu porodicu, što se dešava svedoci smo u sadašnjem vremenu. Mi smo u Kraljevu imali dva takva slučaja i mislim da su vama poznata. Osim toga, smrtna kazna će biti ukinuta sama po sebi, ako pojedinci prestanu da vrše teška krivična dela. Stoga sam protiv ukidanja smrtne kazne za najteža krivična dela, već predlažem da se i dalje propiše alternativno sa kaznom zatvora. Druga primedba koju želim da iznesem odnosi se na kazne za pojedina krivična dela u kojima je veliki raspon između donje i gornje granice. Nije retko da se u izmenama propisuju kazne zatvora od jedne do deset godina, što prilikom utvrđivanja kazne učiniocu krivičnog dela za konkretno izvršeno delo, kojom će se, po oceni suda, najbolje ostvariti svrha kažnjavanja, daje prostor za neujednačenu praksu. Tako će se dogoditi da za isto delo na području različitih sudova učinioci istog krivičnog dela budu različito kažnjeni, iakoznam da sudovi imaju svoju praksu,da se o tome vrlo često dogovaraju i zauzimaju zajedničke stavove. Moja sledeća primedba jeste na izmene u članu 98. dosadašnjeg Krivičnog zakona Republike Srbije. Mislim da to ne treba menjati u ovoj meri. Mišljenja sam da treba zaštiti od verbalnog delikta predstavnike najviših državnih organa. Radi se o ljudima koji vrše visoke funkcije u državi i takve ličnosti moraju uživati ovu vrstu zaštite. Ova tvrdnja primerena je i sadašnjem trenutku kada postoji višepartijski sistem, a svedoci smo svakodnevnih neprimerenih optužbi koje nisu osnovane kada su u pitanju ličnosti na pojedinim funkcijama od visokog ugleda. Takođe, predlažem da se zadrži dosadašnji član 232. Krivičnog zakona, koji se odnosi na kockanje. Ovo sa razlogom što je kocka kod nas prilično rasprostranjena, pa je po mom mišljenju ovo delo društveno opasno, jer ispoljava društvenu štetnost većeg značaja. Takođe imamo jedan set izmena zakona, a koje se odnosi na dela protiv korupcije. Mislim da toga imamo i da se to, čini mi se, može rešavati čl. 254. i 255. - primanje i davanje mita. Ako malo drugačije razmišljamo, onda nije svejedno da li je ta korupcija učinjena u zdravstvu, obrazovanju, državnoj upravi itd, pa nisam baš najsigurniji što mogu ovde da predložim. Hvala lepo.
Reč ima narodna poslanica Olgica Kirćanski, a posle nje narodni poslanik Miloš Lukić. Izvinite, narodni poslanik Miloš Lukić nije tu, onda je posle narodni poslanik Marijan Rističević.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, uvažene kolege i koleginice, sa nestrpljenjem smo, kao i veliki deo javnosti, a naročito žena, očekivali da se Predlog izmena i dopuna Krivičnog zakona nađe na dnevnom redu Skupštine. Ove predložene izmene i dopune doživljavam kao prvi korak u pravcu kome smo težili - da povećamo bezbednost, a naročito na radnom mestu i u porodici. Preblage kazne ili dosadašnje nesankcionisanje određenih ponašanja koja se u najvećem delu civilizovanog sveta smatraju krivičnim delom i sankcionišu, odavali su utisak da naše društvo blagonaklono gleda ili čak odobrava takvu vrstu ponašanja. Čak se i sa ove govornice, a što sa žaljenjem moram da konstatujem, moglo čuti da je prisiljavanje na seksualni čin jedan od dobrih načina da se popravi loš natalitet u našoj zemlji. Pitam se da li se tako odnose i kada su u pitanju njihove sestre ili ćerke. Takođe, kada se govori o silovanju u bračnoj zajednici kao o krivičnom delu čuli su se komentari i pitanja tipa, zašto sam se onda ženio ili za čega mi onda žena služi. Smatramove predložene izmene i dopune Krivičnog zakona prvim dobrim korakom napred, a posebno izmene člana Krivičnog zakona broj 103, gde se brišu sramne reči koje za posledicu imaju da se silovanje lica sa kojim se živi u bračnoj zajednici ne smatra krivičnim delom. U tom smislu se nadam da će Vlada podržati naše amandmane, koje je grupa poslanika zajedno sa mnom, a na čelu sa našim uvaženim potpredsednikom Skupštine Rodoljubom Šabićem, podnela, gde bi se ovakvi i slični propusti u Krivičnom zakonu ispravili do kraja. Smatram da ovaj zakon treba podržati u načelu i sa ovim dopunama koje smo mi amandmanima predložili, da bi to bio jedan dobar pomak napred u pravcu približavanja našeg krivičnog zakona svetskim trendovima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, a posle njega narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde su neki naši politički oponenti govorili da je ovaj predlog zakona jesenas povučen zbog nekih manjkavosti procedure. Drugi su opet rekli da je Savezna skupština bila efikasnija i brža od Republičke vlade, a moram da kažem da ni jedni ni drugi nisu u pravu. Najtačnije je da je ovaj zakon bio povučen upravo zbog toga da bi se sačekale Savezna vlada i Savezna skupština da donesu osnovne izmene i dopune zakona koji je danas ovde na dnevnom redu. Mi ćemo, svakako, podržati ovaj predlog zakona i za njega glasati u načelu. Takođe, glasaćemo za sve amandmane koje Vlada prihvati i glasaćemo za zakon u celini. Ovim zakonom su očigledno izbrisane neke kazne, neke sankcije koje su bile bez veze i koje su bile odlika bivše ideologije, pa recimo da se ukidaju kazne o kontroli cena i za posedovanje radio-stanice. To je za bivši režim bila opasnost, a za nas to nije opasnost, tako da se te kazne ukidaju. U drugom delu zakona kazne su nešto umanjene, a u skladu sa evropskim zakonodavstvom ukinuta je i smrtna kazna. Da li smo mi kao društvo zreli za ukidanje smrtne kazne ili ne, ostaje da se vidi. Međutim, moramo voditi računa o evropskim tendencijama. Za neka krivična dela kazne su pooštrene, a to se vidi za krivično delo korupcije. Uvedene su i neke nove kazne, koje malo bolje štite nacionalne manjine, maloletnike i pripadnike ženskog pola. Moram da kažem da ovde ne postoje neke kazne, ne postoje sve kazne koje je zaslužio najmlađi doktor, branilac svete srpske zemlje, a on nije dovoljno obuhvaćen ovim zakonom. To se očigledno vidi iz današnje rasprave. Taj branilac svete srpske zemlje, a sve što je branio u stvari je sahranio, nije jurišo ni na kazane, a on nam je ovde govorio da smo mi DOS-manlije. To nije obuhvaćeno ovim predlogom zakona. Prava šteta. Mi smo DOS-manlije, a on nosi srpsku jurišnu sablju na poklon Sadamu Huseinu. On može Sadamu Huseinu ...
Molim narodnog poslanika da se drži teme, a to su izmene i dopune Krivičnog zakona.
Držim se teme zato što smatram da je veleizdaja pokloniti srpsku jurišnu sablju Sadamu Huseinu. Tako se držim dnevnog reda.
To je predmet za pravosudne organe.
On je mogao Sadamu Huseinu da pokloni svoje oružje, a njegovo oružje je zarđala kašika. Očigledno je da postoje dva standarda, a mi smo ovde kao DOS-ovci optuživani da smo pobili sve one koji su pobijeni za vreme vladavine bivše vlasti. Upravo taj koji nas je optuživao da smo pobili sve te ljude bio je potpredsednik te vlade. Na ovoj skupštini je rekao, kada smo tražili minut ćutanja za Ćuruviju: kakav minut ćutanja, Ćuruvija je bio kriminalac, osuđen je kao kriminalac, ubijen kao kriminalac, štaimam, kaže, da ispitujem ko je ubio Ćuruviju! Takav čovek nama pripisuje sva ta ubistva. Prava je šteta što nema neko krivično delo pripisivanjada dotični odgovara, on bi rekao da smo mi maltene ubili Isusa Hrista, da smo ubili Kenedija, to nam je mogao pripisati, Martina Lutera Kinga, drugog Kenedija, mogao nam je pripisati da smo njegovom voljenom drugu Titi odsekli nogu. On je u pravu, nema suda, da ima suda on bi odgovarao.
Molim narodnog poslanika da poštuje Poslovnik Narodne skupštine i da se sa uvažavanjem odnosi prema drugim narodnim poslanicima. Osnov za repliku, molila bih da citirate, pošto sam pažljivo slušala i upozoravala narodnog poslanika, šta bi bio osnov za repliku. (Tomislav Nikolić: Ne mogu da verujem da niste pratili raspravu. Radilo se o predsedniku Srpske radikalne stranke.) Nije pomenut niko imenom ni strankom. Šta vam je osnov za repliku, poslaniče. Vi tražite pravo na repliku i vaša je obaveza da mi kažete šta je osnov za repliku, jer u njegovom izlaganju nije pomenut imenom ni prezimenom nijedan član SRS i nije pomenuta SRS. Dakle, šta je osnov za repliku. (Tomislav Nikolić: Gospođo Čomić, pominjao je sablju ...) Znači, prepoznavanje na osnovu poklon sablje Sadamu Huseinu od strane Vojislava Šešelja. Izvolite, imate pravo na repliku.
Prepoznao sam dr Vojislava Šešelja na osnovu sablje, a kako bih drugačije mogao i da prepoznam predsednika SRS. Sigurno po izdajstvu ne bih mogao da ga prepoznam. Ali, naravno, lepo je vama, zabavlja vas Marijan Rističević, skreće vam pažnju sa mnogo ozbiljnijih stvari, a vi se, gospođo Čomić, trudite da ne primetite šta on to govori, trudite se da on izgovori sve što je želeo da kaže, da se zadovoljite nekim blagim prekorima, a ono što srpski radikali pokušavaju da izgovore za ovom govornicom, posle svake druge reči kažnjava se opomenom, koja dovodi do oduzimanja reči. E sada, naravno, kao predstavnik SRS nikada nikoga ni za šta neću da optužujem ako ne postoje za to dokazi. Marijana Rističevića sam jedinog ovde optužio da je opljačkao seljake i podneo sam dokaze za tvrdnju koju sam izneo. Marijane Rističeviću, otkad je DOS došao na vlast, ti haraš zapadnim Banatom, južnim Banatom, Sremom, sve što u Vojvodini može da se opljačka, ti i tvoj predsednik ušli ste u taj posao i pljačkate. Seljacima je ostalo da podnose protiv vas krivične prijave, a sada ćemo da vidimo kako će da reaguje pravosuđe Srbije na očigledne dokaze da ste iskoristili to što se nalazite na vlasti da ljude opljačkate, da ih lažnim obećanjima i prevarama dovedete u situaciju da im pokupite letinu zbog koje su orali za vas njive, sejali, završavali posao i kada su došli da žanjuono što za njih ostaje po dogovoru, skinuo je Marijan Rističević. Zato ti, Marijane Rističeviću, svaki dan u ovoj skupštini nosiš novo odelo, a to od tebe ne može da napravi novog čoveka. Ti si isti onaj Marijan Rističević koji je bio izdajnik dok smo mi bili na vlasti.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, posle njega narodni poslanik dr Dragoljub Vojinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad je 5.oktobra demokratija pobedila u Srbiji i DOS došao na vlast, Čedomir Jovanović je postao važan državni faktor i poternica protiv njegovog rođaka Ljubomira Jovanovića-Staklenog je povučena, a on se slobodno vratio u Srbiju. Niko Čedinog rođaka nije uhapsio. Nijedan sud nije u stanju ... (Predsedavajuća: Molim narodnog poslanika da se drži teme dnevnog reda - izmene i dopune Krivičnog zakona.) ... da Čedinom rođaku, Ljubomiru Jovanoviću Staklenom,sudi za pokušaj ubistva...
Upozoravam vas da je taktika vaše poslaničke grupe da govornik za govornikom vređa narodnog poslanika, bilo kog u Skupštini, nedopustiva i vređa dostojanstvo Narodne skupštine.
...i teške, za život i te kako opasne telesne povrede. (Predsedavajuća i Dragoljub Stamenković govore u isti glas). A, da vas podsetim, Ljubomir Jovanović Stakleni je onaj čovek koji je sa osam hitaca upucao i teško ranio Petra Panića.
Gospodine Stamenkoviću, izričem vam prvu opomenu.
Nije šala u čoveka ispaliti osam metaka, ali bolje je u Srbiji suditi hirurgu koji je metke izvadio ...
Gospodine Stamenkoviću, strategija vaše poslaničke grupe sa izricanjem ovakvih reči za govornicom pokazuje da niste svesni da je to što radite govor mržnje, to je nedopustivo u ovoj narodnoj skupštini.
... i Petru Paniću spasio život, nego suditi rođaku Čedomira ...
Imate izrečenu drugu opomenu i oduzetu reč. Zahvaljujem narodnom poslaniku. Molim narodnog poslanika da se vrati u poslaničku klupu. Narodni poslanik Milorad Mirčić, povreda Poslovnika, ovlašćeni predtavnik poslaničke grupe SRS.
Gospođo predsedavajuća, izlišno je više vas podsećati koji član Poslovnika kršite kada poslanicima SRS oduzimate reč. Član 103, kojim je jasno u ovom poslovniku definisano po kom osnovu možete oduzimati reč, izricati opomenu, vi ni jednog trenutka ne poštujete. Da ste to poštovali malopre bi, služeći se ovim poslovnikom, oduzeli reč poslaniku DOS-a koji je ovde vređao, omalovažavao pripadnike muslimanske veroispovesti. To što Marijan Rističević prebacuje priču na Sadama Huseina, kao neprijatelja Amerike, ta priča ne pije vodu. Recite otvoreno za govornicom da nemate tolerancije prema pripadnicima druge nacionalnosti ili veroispovesti. To je jasno. Ono što vi radite to je dvolično. Vi ovde čak ne pokazujete ni toleranciju kada je u pitanju i korišćenje kolača u restoranu, pa ste i protiv baklava, evo, Stanko Kovačević je protiv baklava, on hoće krempite i šampite. Ovo je ozbiljna priča. Ovo je priča o Krivičnom zakonu i ono što zabrinjava to je sledeće, govori se o jednom čoveku koji sedi ovde u ovim klupama; ni jednog trenutka nije našao za shodno na sve navode srpskih radikala da izađe za ovu govornicu, da pokuša sam sebe da brani, da kaže - nije to istina, dotični Jovanović-Stakleni nije moj rođak, nisu mi poklonili konja, Filip Cepter me nije nagradio. Ne, vi uvek nađete za shodno da branite njega. Šta je to? Partijski zadatak? Čak i vi kada izađete, gospođo Čomić, za ovu govornicu meni se čini da kroz vaš lik govori Zoran Đinđić. Imate čak i iste pokrete... (Predsedavajuća: Zahvaljujem.) iste rečenice, samo što smeta onima koji gledaju, smeta, mnogo repujete kao vaš predsednik, pa im titra slika i ne mogu da vas gledaju, nemaju strpljenja. Ono što mi srpski radikali želimo da kažemo, to je upravo primer gde bi ovaj zakon, poštovi kažete da unapređuje ovu oblast trebalo da reaguje. Umesto da gospodine Batiću, izvolite izađite za ovu govornicu pa recite vi šta vi mislite o Marijanu Rističeviću. Ono što ste mi rekli u hodniku samo ponovite za govornicom, dovoljno je. Najčudnijeje da mi životnim primerima želimo da ovaj predlog izmena Krivičnog zakona dopunimo. To se dešavalo, gospodo, ono na čemu ste vi u predizbornoj kampanji i te kako zaradili poverenje građana Srbije. Vi ste rekli da ćete rešiti mnoga ubistva, vi ste rekli da ćete otkriti ko je izvršio ubistvo na Ibarskoj magistrali, vi ste rekli da ćete otkriti ubicu Ivana Stambolića. Bi ste rekli da ćete otkriti onoga ko je pucao u Budvi. Najveći cinizam je upravo što sadašnji predsedavajući, kada izlaže dr Vojislav Šešelj sve ono što se dešavalo vezano za Ibarsku magistralu, kaže da su to insinuacije i da to treba Ministarstvo unutrašnjih poslova. Imate izveštaj Anketnog odbora ove skupštine, gde jasno tragovi ukazuju ko je počinio to ubistvo. Počinio je Legija, a iza toga stoji Zoran Đinđić,vi možete da stavite to na dnevni red ... (Predsedavajuća je isključila mikrofon za govornicom.)
Dužna sam prvo objašnjenje narodnom poslaniku: ili ćete poštovati ovu narodnu skupštinu ili ćemo mi pokazati da nismo sposobni da ne učestvujemo u taktici jedne poslaničke grupe; a sposobni smo. Dakle, objašnjenje po povredi Poslovnika. Molim narodne poslanike da ne dobacuju iz klupa zbog toga što je to kršenje Poslovnika. Dakle, za vašu informaciju, potpuno jer na to sam obavezna, šampite potiču iz istog mesta odakle i baklave, tako da je to različito taman onoliko koliko je različito sve ono što tražite za sebe, a ne dopuštate drugima. Reč koja je oduzeta nakon dve opomene narodnom poslaniku Dragoljubu Stamenkoviću, oduzeta je po osnovu nedopustivog ponašanja u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Vaše je pravo da govorom mržnje, pokazivanjem netolerancije, uvredljivim izrazima, kršenjem Poslovnika, pokušate da stvorite atmosferu u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Moja je obaveza da to ne dopustim. Svaki narodni poslanik koji je za trenutak izgubio iz vida odredbe Poslovnika Narodne skupštine bio je podsećan na odredbu koju mora da poštuje i sve ono što će se i ubuduće dešavati u ovoj skupštini zavisi isključivo od vas, od vaše volje da poštujete pravila skupštinskog rada i dostojanstvo ove skupštine. Da li ste zadovoljni odgovorom ili ne? Sva količina straha koju posedujete je bezrazložna. Vi ste ovde jednaki kao i svi drugi poslanici. Da li hoćete da se glasa o povredi? Narodni poslanik Milorad Mirčić traži da se Narodna skupština izjasni o povredi Poslovnika, član 103. Molim narodne poslanike da se izjasne. Za 39, protiv 83, uzdržan jedan, nije glasalo 59, ukupno 182. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog narodnog poslanika Milorada Mirčića o povredi Poslovnika. Narodni posalnik Marijan Rističević, replika na izlaganje Milorada Mirčića.
Dame i gospodo narodni posalnici, kolega Mirčić me je pomenuo i to u dva navrata. Čak je preneo neka mišljenja iz hodnika. Ja njega paušalno neću ocenjivati, pitaću kolegu Mićovića za njegov stručni nalaz o takvim kolegama, koji nas po ceo dan optužuju za sve i svašta i koji se ponašaju kako se ponašaju. Ne bih se za to ni javio, nego sam ovde optužen da sam izvršio neku vrstu diskriminacije nacionalnih manjina. Koliko se sećam, a iz stenograma se da to utvrditi, čak sam pohvalio zakon da sprečava diskriminaciju nacionalnih manjina, odnosno da ih uzima u zaštitu. Ako sam spomenuo Irak, ja se Džordžu Bušu Senioru nisam nudio kao dobrovoljac da idem i da ubijam, kako to oni pišu, tu iračku gamad. Ovo su radili pripadnici jedne druge partije. Ja to nisam radio. Ako sam spomenuo druga Tita, ne moraju toliko da se vređaju. Znam da je najmlađi doktor tražio nagradno odsustvo da prisustvuje sahrani voljenog druga Tita, dobio i prisustvovao,bio blizu i toliko se raskukao kako će bez druga Tite da je vod vojnika morao da ga smiruje, a diplomatski kor je bio ozbiljno zabrinut za njegovo mentalno zdravlje. Ako sam za to kriv, izvinite.
Narodni poslanik Milorad Mirčić, povreda Poslovnika.
Ne izlazim zbog Marijana Rističevića, svako selo u Vojvodini ima po jednog ovakvog šentu. Šento služi da uveseljava selo. Izlazim zbog vas, gospođo Čomić. Malopre ste održali jedno fino uvodno predavanje.
Narodni poslaniče, od mene niste tražili repliku, tražili ste repliku na izlaganje narodnog poslanika Marijana Rističevića.
Reklamirao sam povredu Poslovnika, samo da vas podsetim. Izašao sam zato što ste vi malopre imali jedno izlaganje koje nisam u prvih 10 minuta uopšte pratio, ali sam mislio da reklamiram Poslovnik koji kaže u članu 93: "Predsednik Narodne skupštine, kada predsedava sednicom Narodne skupštine, ako želi da učestvuje u pretresu, prepušta predsedavanje jednom od potpredsednika Narodne skupštine." Meni je malopre izgledalo da vi hoćete da učestvujete u raspravi, jer je bila dugatirada, kako vi to znate dadržite. Kada je Marijan Rističević sa ove govornice sada ponovo vređao, niste našli za shodno da ga opomenete, nego ste pustili. Valjda ste u tom trenutku, sa puno uvažavanja moje sugrađanke, razmišljali o ovom delu Krivičnog zakona koji se odnosi na pomor riba. Dok se ubijaju ljudi po ulicama, po asfaltu Beograda, za to niko ne odgovara, vi razmišljate valjda o pomoru riba. Nije to loše. To je bolje i zrelije razmišljanje nego uopšte zrelost Marijana Rističevića.
Narodni poslanik ima pravo da kvalifikuje objašnjenje predsedavajućeg Narodne skupštine kao tiradu ili kao učestvovanje u raspravi, ali je predsedavajući Narodne skupštine u obavezi da narodnom poslaniku, koji je istakao povredu Poslovnika, da objašnjenje i obrazloženje da to nije učinio. Ukoliko jedino nije slučaj da narodni poslanik ne izlazi za govornicu povrede poslovnika radi, nego zloupotrebe govornice radi, što je isto predmet Poslovnika Narodne skupštine. Da li hoćete da se ponovo glasa? Narodni poslanik Milorad Mirčić želi da se još jednom glasa o povredi Poslovnika. Molim narodne poslanike da se izjasne da li je postupcima predsedavajućeg povređen Poslovnik. Za 19, protiv 84, uzdržanih nema, nije glasalo 59, ukupno 162. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila primedbu o kršenju Poslovnika. Za reč se javio ministar, gospodin Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo predsedavajuća, u toku celodnevne rasprave naslušali smo se svega i svačega, raznih zloupotreba, etiketiranja, uvreda, kleveta, pretnji, a najmanje je bilo priče o zakonu koji je na dnevnom redu, o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona. Kao ministru pravde, u ime Vlade Republike Srbije, meni je drago da nisam čuo ni jednu naročito važnu i značajnu, validnu primedbu na Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona, ali čuo sam nekoliko detalja. Jedan je da je donošenje ovog zakona trebalo odložiti do donošenja novog ustava i to često pominju poslanici jedne poslaničke grupe, a po toj logici najbolje bi bilo da napravimo moratorijum na rad Narodne skupštine, da sedimo i čekamo donošenje novog ustava, da ne donosimo ni jedan jedini zakon. A kada će biti donet novi ustav videćemo, kada ta stranka to odluči. Rečeno je da je odredba člana 3. stav 3. Predloga zakona, koja predviđa mogućnost blažeg kažnjavanja za saučesnike, protivustavna. Tvrdnja da je ona u koliziji sa odredbom člana 7, 35. i 41. Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije, moram da kažem, jednostavno nije tačna. Krivični zakon SRJ predviđa samo okvire za ublažavanje pojedinih krivičnih sankcija, ali čak u posebnim delovima sadržanim u saveznom Krivičnom zakonu, kao što je organizovanje grupe za izvršenje dela ratnog zločina ili zločina genocida ili za podstrekavanje za izvršenje ovih krivičnih dela, sadržane su odredbe koje omogućuju da se one kreću mimo tih okvirnih odredbi predviđenih opštim odredbama saveznog Krivičnog zakona. Uostalom, to su tzv. pokajnička krivična dela ili tzv. pokajničke odredbe. Komparativna evropska praksa savremenih krivičnih zakonodavstava apsolutno ide u pravcu afirmacije ovakvih krivično-pravnih odredaba. Priča o smrtnoj kazni i o potrebi ukidanja ili neukidanja smrtne kazne, naravno, datira već godinama, ako hoćete i decenijama, i to ne samo u Srbiji nego i u mnogim krivičnim zakonodavstvima. Nije razlog za donošenje ovog zakona bio samo imperativni zahtev Saveta Evrope,Evropske unije ili drugih evropskih integracija, već neophodnost usaglašavanja republičkog zakona sa saveznim Krivičnim zakonom. Savezni Krivični zakon u svom opštem delu određuje vrste i visine krivičnih sankcija. Da ispravim još jednu netačnu konstataciju. Nije zakon svojevremeno povučen iz procedure zato što je bio manjkav, što mu je nedostajalo ovo ili ono. U prethodnom predlogu zakona mi smo pokušali, pošto to savezna administracija do tog momenta nije učinila, da nađemo modus da se posredno ukine smrtna kazna u Krivičnom zakonu Republike Srbije. U tom momentu u saveznom Krivičnom zakonu je postojala smrtna kazna, kao maksimalna vremenska kazna postojala je kazna zatvora od 20 godina. Kada uporedite onaj predlog zakona, koji je dva meseca ranije prosleđen republičkom Parlamentu, u njemu je svuda gde je postojala smrtna kazna bila predviđena tada dozvoljena maksimalna kazna zatvora od 20 godina. U međuvremenu, u tom interegnumu, najzad se dosetila Savezna vlada, predložila u opštem delu Krivičnog zakona SRJ brisanje, odnosno ukidanje smrtne kazne i maksimalnu vremensku kaznu od 40 godina zatvora. Da ne bi došli u koliziju u pogledu maksimuma vremenske kazne, mi smo samo iz tog razloga povukli Krivični zakon, uskladili ga sa tim vremenskim trajanjem maksimalne kazne od 40 godina i zato je došlo do toga da smo izgubili par meseci. Ništa drugo. Uostalom, moram da kažem da je to jednostavno tekovina evropske civilizacije. Možda intimno mnogi od nas, s obzirom na stepen kriminalizacije društva, na izuzetno teška krivična dela koja su u ovoj zemlji počinjena u poslednje vreme, i nisu za ukidanje smrtne kazne, ali, ponavljam, to je tekovina evropske civilizacije. Još nešto, mi smo i do sada imali jedno dvojstvo u pogledu smrtne kazne. Savezni Krivični zakon, pre ovih izmena, kada je brisao smrtnu kaznu, predviđao je smrtnu kaznu u opštem delu. U posebnom delu saveznog Krivičnog zakona, gde su sankcionisana pojedina krivična dela, izuzetno teška, kao što je, recimo, krivično delo genocida, nije postojala smrtna kazna. To je bio razlog zbog koga u Srbiji u poslednjih deset godina nije izvršena nijedna smrtna kazna, a postoji 25 pravosnažnih presuda kojima su pojedina lica osuđena na smrtnu kaznu. Dakle, to dvojstvo, ta kolizija republičkog i saveznog zakona uticali su na to da, uprkos postojanja pravosnažnih presuda, jednostavno nisu izvršavane smrtne kazne. Konačno, bilo je priče i o nesimetričnosti pojedinih odredaba. Negde se pooštravaju, a negde se ublažuju krivične sankcije za pojedina krivična dela. Tu nema nikakve nelogičnosti. Jednostavno, praksa, vreme, događaji, stepen kriminaliteta, posebno pojačavanje kriminogenih aktivnosti u određenim sferama, normalno da utiču na povećanje broja pooštrenih krivičnih sankcija za jedan broj krivičnih dela, a sa druge strane potpuno marginalizovanje, smanjenje društvene opasnosti za druga krivična dela podstiče na smanjenje stepena krivičnih sankcija za ta krivična dela. Već sam vam rekao da smo čuli mnogo priča. Pominjani su nekakvi zakoni o reformama, Zakon o krivičnom postupku, Zakon o javnim nabavkama, Zakon o privatizaciji. Nažalost, malo je bilo konkretnih predloga ili primedaba na Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona. Takođe bih rekao da će Ministarstvo pravde i Vlada Republike Srbije sa zadovoljstvom prihvatiti sve one amandmane koji idu u pravcu poboljšavanja teksta i kvaliteta zakona. Nama je cilj da taj zakon bude što bolji. Mi nemamo taj osećaj da moramo tvrdokorno biti iza svake odredbe tog zakona. To je, uostalom,praksa i manir Ministarstva pravde i to se moglo videti tokom rasprave o nekim drugim zakonskim projektima. Još da kažem par detalja o krivičnom delu korupcije. To je nešto što je jedan društveni fenomen; nešto što je tekovina vremena u kome smo živeli; nešto što je rezultat jednog sistema poremećenih vrednosti. Dakle, tačno je da se korupcija ne može iskoreniti izmenama Krivičnog zakona, ni pooštravanjem pojedinih kazni za krivična dela, odnosno sankcija, pa čak ni uvođenjem nekih posebnih, novih krivičnih dela. Ali, činjenica je i da svi moramo uložiti ogroman napor da se iskoreni ta pošast koja se naziva korupcija. Savet Evrope je na zasedanju još 1994. godine korupciju definisao kao ponašanje osoba koje na službenom ili privatnom položaju zloupotrebljavaju svoje dužnosti tako da ostvare nelegalnu zaradu ili dobitak bilo koje vrste. Postojale su razne vrste korupcije, podele na aktivnu i pasivnu, na uličnu, na ugovaračku, na korupciju u javnim službama, na tzv. političku korupciju, na sudsku i privrednu korupciju. Međunarodna zajednica je donela niz akata u borbi protiv korupcije. Doneta je čak i na 101. sednici Odbora ministara zemalja članica Saveta Evrope Rezolucija broj 24, koja sadrži 20 uputstava za borbu protiv korupcije. Nazvana je "antikorupcijskom biblijom". Dakle, mi nastojimo da čitav taj spektar sredstava u borbi protiv korupcije iskoristimo i da se zaista uhvatimo u koštac sa tim zlom koje se naziva korupcija. To nas je i rukovodilo da, u okviru izmena postojećeg Krivičnog zakona Republike Srbije, predložimo i više novih krivičnih dela, koja poznaju sva savremena evropska zakonodavstva i tako, između ostalog, izvršimo i harmonizaciju našeg krivičnog zakonodavstva sa krivičnim zakonodavstvom savremenih evropskih zemalja. Hvala.
Obaveštavam prisutne narodne poslanike da nas je 111, odnosno 91, a da će se sednica Odbora za pravosuđe i upravu održati u 18,15 časova. Zahvaljujem prisutnim narodnim poslanicima. Rad nastavljamo sutra u 10,00 časova.