Poštovani narodni poslanici, otvaram sednicu Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 109 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 49. Zakona o Narodnoj skupštini predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom svakog odlučivanja postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja molim poslanike da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 162 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: prof. dr Žarko Obradović i Josip Broz. Dostavljeni su vam zapisnici sednice Četvrtog i Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2021. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja navedenih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedenih sednica. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja utvrđeno da tom Odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedeni zapisnike. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu, održane 9. i 10. juna 2021. godine. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 166, za – 163, nije glasalo - troje. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Četvrtog vanrednog zasedanja. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu, održane 16. juna 2021. godine. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 167, za – 165, nije glasalo - dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Petog vanrednog zasedanja. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu, koje je sazvan na zahtev 236 narodnih poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava, članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika, dostavljen vam je Zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine, sa određenim dnevnim redom, sadržanim u tom Zahtevu. Za sednicu Šestog vanrednog zasedanja, predviđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o studentskom organizovanju, koji je podnela Vlada; 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji je podnela Vlada; 3. Predlog zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o metrologiji, koji je podnela Vlada; 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, koji je podnela Vlada; 6. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Singapur o otklanjanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i sprečavanju poreske evazije i izbegavanja, koji je podnela Vlada. Narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 1. i člana 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: Zajednički načelni pretres o : Predlogu zakona o studentskom organizovanju; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju; Zajednički načelni pretres i jedinstveni pretres o : - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom - Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Singapur o otklanjanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i sprečavanju poreske evazije i izbegavanja; Zajednički načelni pretres o : Predlogu zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda; - Predlogu zakona o metrologiji; Da li se gospodin Martinović javlja za reč? (Ne.) Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 167, za – 165, nije glasalo - dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Shodno odlukama koje smo danas usvojili vezano za spajanje rasprave, želim samo da vas obavestim da ćemo danas raditi o prve dve tačke dnevnog reda – Zakon o studentskom organizovanju i Zakon o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, da ćemo sutra raditi po Drugom zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu, o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom i o Međunarodnom sporazumu sa Singapurom, a u popodnevnom delu rasprave sutra će biti, kako je predviđeno našim Poslovnikom, pošto je poslednji četvrtak u mesecu, poslanička pitanja Vladi Srbije na čelu sa predsednicom Vlade Anom Brnabić. Onda ćemo naš rad nastaviti sledeće nedelje, u utorak 29. juna, po sledećim tačkama dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Branko Ružić, prvi potpredsednik Vlade i ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, prof. dr Marijana Dukić Mijatović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, i prof. dr Bojan Tubić, vršilac dužnosti pomoćnika ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o studentskom organizovanju i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Predstavnik predlagača Branko Ružić ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče Narodne skupštine. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se danas nalaze dva, rekao bih, veoma značajna zakonska predloga. Ja bih samo u uvodu podsetio da smo od početka novembra na ovamo, moj tim i ja, dakle, pre svega, državni sekretar Marijana Dukić Mijatović, resorno zaduženi pomoćnici, ali naravno, i drugi državni sekretari, uradili mnogo kao Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja upravo na, i zakonodavnoj aktivnosti, ali naravno, na strateškim dokumentima koji su bili iz objektivnih razloga na neki način prolongirani i bili na čekanju, pa je tako usvojena Strategija nauke, pod motom „Moć znanja“ od 2022. do 2025. godine. Još u februaru mesecu Strategija obrazovanja i vaspitanja do 2030. godine koja je izglasana na Vladi pre, praktično, nekih dvadesetak dana. Takođe Strategija „pametne specijalizacije“. Što se tiče zakonodavne aktivnosti, iako smo sve što smo radili u tim poslednjim mesecima prethodne godine i početkom ove, sve se odvijalo u donekle, rekao bih vanrednim okolnostima, ipak smo uspeli da organizujemo javne rasprave i da praktično na jedan inkluzivan način sve one koji su akteri u tom lancu uključimo da svojim konstruktivnim predlozima, naravno i kritikama, prosto sačinimo predloge zakona koji će odgovarati, pre svega izazovima ovog vremena i potrebama. Što se tiče Predloga Zakona o studentskom organizovanju, mislim da je veoma važno sagledati koliko je značajno studentsko organizovanje u pogledu činjenice da je važan segment visokog obrazovanja i praktično egzistira kao tako od samog početka ili začetka visokog obrazovanja u našoj zemlji. Ono što jeste, sada već možemo reći istorijska činjenica, to je da do sada niti jednom, ovaj domen nije bio regulisan jednim posebnim zakonskim aktom, već isključivo bilo je uređivano pojedinim odredbama Zakona o visokom obrazovanju. Zbog nedostatka sveobuhvatnog regulisanja ovog pitanja došlo je, nažalost do ustanovljavanja različite prakse na pojedinim samostalnim visokoškolskim ustanovama, pa čak i na različitim visokoškolskim ustanovama u okviru jedne samostalne visokoškolske ustanove. Zato je potrebno da se ove nelogičnosti otklone, da se studentima omogući da nesmetano učestvuju u akademskom životu. Ja ću podsetiti da je ovaj tekst Predloga zakona bio aktuelan još 2019. godine. Održana je jedna javna rasprava, pa je početkom ove godine održana još jedna, urađeno jedno fino nijansiranje, i mislim da posle toliko dugo vremena, zaista su i studenti, kao značajan delić mozaika visokoškolskog obrazovanja ili po meni, najznačajniji, zaslužili da se jedan ovakav tekst zakona nađe pred vama kao nosiocima delegiranog suvereniteta od strane građanki i građana Republike Srbije. Čitav predlog Zakona o studentskom organizovanju počiva na jasno izraženoj dihotomiji oblika studentskog organizovanja. Reč je naime, o studentskim predstavničkim telima i studentskim organizacijama, u okviru studentskih predstavničkih tela predviđena su dva njihova vida. Dakle, to su studentske konferencije i studentski parlamenti. Postoje dve studentske konferencije, Studentska konferencija Univerziteta i Studentska konferencija Akademija strukovnih studija ili visokih škola, i one faktički predstavljaju najviši oblik studentskih predstavničkih tela i deluju na nacionalnom nivou. Posebna pažnja se posvećuje načinu finansiranja studentskih konferencija, kao i veoma detaljne njihove nadležnosti, koje praktično logički slede i svojstva krovnih studentskih predstavničkih tela koje imaju studentske konferencije. One će svakako razmatrati pitanja od zajedničkog značaja za studente, birati i razrešavati studentske predstavnike u Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje, predstavljati, zastupati interese studenata na međunarodnom nivou i tako dalje. Kada je reč o studentskom parlamentu propisano je da svaki mora imati dva pravna akta, Poslovnik o radu i Pravilnik o izborima, a propisali smo i nadležnosti načina izbora njegovih članova. Takođe, uvodimo mogućnost studentima koji budu obavljali neku od funkcija u Studentskom parlamentu, samostalne visokoškolske ustanove, kao i predstavnicima u studentskoj konferenciji, može biti na lični zahtev odobreno mirovanje njihovih studentskih obaveza dok obavljaju te funkcije. Intencija ovakvog rešenja je bila da se studentima koji će u budućnosti obavljati najviše funkcije u studentskim predstavničkim telima koja su sa druge strane od izuzetno velikog značaja za sve studente omogućeno da većinu svog vremena posvete upravo tome. Suština ovog predloga je da predstavnici studenata učestvuju u radu uključujući pravo na odlučivanje stručnih organa visokoškolskih ustanova povodom širokog kruga pitanja od kojih je svakako najvažnije pitanje predlaganje kandidata za organe poslovođenja. Predlogom je predviđeno da će njihovi predstavnici od sada imati pravo da po ovom pitanju učestvuju u odlučivanju i na stručnom organu visokoškolske ustanove. Druga velika celina ovog Predloga zakona se odnosi na studentske organizacije. Reč je o udruženjima osnovanim u skladu sa zakonom kojim se uređuju udruženja građana, odnosno funkcionisanje udruženja građana koja su registrovana kao studentska organizacija u skladu sa postupkom koji je takođe detaljno sadržan u Predlogu zakona koji je ispred vas. Podrobno su propisani uslovi koje jedno udruženje treba da ispuni da bi moglo steći status studentske organizacije. Status studentske organizacije se stiče na tri godine i može se obnavljati, a može prestati ranije ukoliko otpadne jedan od uslova za sticanje tog statusa. Svaka visokoškolska ustanova je dužna da vodi registar studentskih organizacija koje na njoj imaju taj status, propisana je i mogućnost uz ispunjenje određenih kriterijuma i uslova i da se studentske organizacije udružuju u saveze studentskih organizacija, a propisano je i osnivanje nacionalnog saveza studentskih organizacija. Ovim zakonom će studenti posle dugo vremena dobiti unifikovana, jednobrazna, uvremenjena pravila kojima će se urediti njihovo organizovanje na visokoškolskim ustanovama. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, uvaženi predsedniče i poštovani narodni poslanici, Predlog zakona praktično je veoma značajan i korespondira sa neophodnošću podizanja kvaliteta visokog obrazovanja u Srbiji i kada je reč o izmenama i dopunama ovog zakona, iz 2017. godine, važno je da naglasim da ćemo na taj način urediti relevantna pitanja u vezi sa radom nacionalnog akreditacionog tela. Ovo je važno i radi našeg usklađivanja sa preporuka koje Evropska asocijacija za obezbeđivanje kvaliteta u visokom obrazovanju ENKVA, dala kako bi se nacionalnom akreditacionom telu obnovilo punopravno članstvo u toj evropskoj asocijaciji. Iako status ove asocijacije ni na koji način ne utiče na validnost i kvalitet diploma stečenih na našim visokoškolskim ustanovama, on je svakako od velikog reputacionog značaja za pozicioniranje Republike Srbije u evropskom i međunarodnom prostoru visokog obrazovanja. Zato mi dozvolite da pojasnim, ovim izmenama zakona će se u potpunosti ispuniti evropski standardi i smernice za osiguranje kvaliteta u visokom obrazovanju u pogledu nezavisnosti u postupanju i u donošenju konačnih odluka o proveri kvaliteta u visokom obrazovanju. Upravo zato su u predlogu koji je pred vama predviđene izmene i dopune koje se odnose na preciznije razgraničenje nadležnosti između Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje i Nacionalnog akreditacionog tela i to u oblasti spoljašnje provere kvaliteta i akreditacije visokoškolskih ustanova i studijskih programa, kao i na uspostavljanje operativne nezavisnosti Nacionalnog akreditacionog tela. U njegovom sastavu formira se žalbeni organ u čiju nadležnost prelazi postupanje po žalbama visokoškolskih ustanova na odbijajuća rešenja o zahtevima za akreditaciju visokoškolskih ustanova i studijskih programa, tako da se žalbeni postupak neće više odvijati u okviru Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje i ovakvo rešenje na primer postoji u drugim evropskim državama među kojima je i naš sused Hrvatska. Smatram neophodnim da dodam da smo želeli da preciziramo i radni status i nadležnosti direktora Nacionalnog akreditacionog tela. Direktor se bira i razrešava u skladu sa zakonom na osnovu javnog konkursa iz reda profesora univerziteta koji imaju iskustvo u poslovođenju i obezbeđivanju kvaliteta u visokom obrazovanju. Novina u odnosu na prethodno rešenje je da bi direktor zasnovao i radni odnos u Nacionalnom akreditacionom telu. Predložene su izmene i u pogledu toga da članove Upravnog odbora Nacionalnog akreditacionog tela bira Narodna skupština, a sada ih imenuje Vlada, i povećava se broj članova Upravnog odbora sa sedam na devet, povećava se i broj članova Komisije za akreditaciju sa 17 na 19 članova od kojih je 17 članova iz reda nastavnika visokoškolskih ustanova, jedan iz reda studenata i jedan iz reda privrednika. Članovi Komisije za akreditaciju ne biraju se više na predlog Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje nego na osnovu javnog poziva. Članove Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje bira Narodna skupština, a sada ih takođe imenuje Vlada. Promenom organa koji bira ove institucije pokazuje se namera da se i formalno uklone sve eventualne sumnje u pogledu uticaja izvršne vlasti na njih. Takođe, u procesu primene Zakona o visokom obrazovanju uočena je potreba sa dodatnim definisanjem okvira teološkog obrazovanja u Republici Srbiji usklađenog sa njegovim posebnostima. Predviđene izmene i dopune odnose se na visokoškolske ustanove koja ostvaruju akademske studijske programe u oblasti teologije, jedne od tradicionalnih crkava i verskih zajednica. Osobenosti koje proizilaze iz ciljeva i prirode teološkog obrazovanja upućuju na potrebu propisivanja dodatnih uslova koji se odnose na pribavljanje saglasnosti organa crkve, odnosno verske zajednice u odnosu na lica koja vrše službu učenja na visokoškolskoj ustanovi, kao i saglasnosti za upis na akademijski studijski program iz oblasti teologije, a radi očuvanja identiteta duhovnih vrednosti koje su osnov identiteta crkve, odnosno verske zajednice čija teologija jeste u stvari predmet izučavanja. Takođe, važeći zakon već sadrži odredbe čija sadržina odražava specifičnosti visokoškolskih ustanova koja ostvaruju studijske programe za potrebe na primer policijskog, odnosno vojnog i obrazovanja za potrebe nacionalne bezbednosti, pa u tom kontekstu smatramo važnim da se uredi specifičnost u oblasti teološkog obrazovanja, pri tome, naravno, ne stavljajući ih u istu ravan, ali uvažavajući praktično specifičnosti koja su imanentna kategorija svim ovim nivoima obrazovanja. Pored ovih važnih novina koje sam predstavio želim i da vas upoznam sa još par koje su proizašle kao rešenja nekih izazova u praksi sa kojima smo se susretali. U predlogu izmena zakona je predviđeno i da nastavnik u zvanju redovnog profesora koji je ispunio uslove za prestanak radnog odnosa i odlazak u penziju, a postoji potreba za nastavkom rada i produži radni odnos ugovorom sa visokoškolskom ustanovom na određeno vreme do dve godine, ne može biti biran u organe visokoškolske ustanove i njenih organizacionih jedinica. Podsetiću vas i na to da je Narodna skupština Republike Srbije u aktuelnom sazivu 11. februara ove godine donela Autentično tumačenje odredbe člana 64. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju, da zakon treba razumeti tako da se organ poslovođenja odgovarajuće visokoškolske ustanove, dakle rektor, dekan, predsednik, odnosno direktor ne može birati iz reda nastavnika kojima je prestao radni odnos na kraju školske godine u kojoj su navršili 65 godina, a kojima je opet spram ove odredbe produžen radni odnos ugovorom sa visokoškolskom ustanovom na određeno vreme do dve godine uz mogućnost dodatnih produženja, a najduže do kraja školske godine u kojoj navršavaju 70 godina života. Kada je u pitanju produženje radnog odnosa akcenat je svakako na znanju i iskustvu redovnih profesora u pogledu nastave i podizanja nastavnog i naučnog podmlatka, a svakako ne na rukovođenju ustanovama kada su ta lica u ograničenom trajanju mandata. Ovo je u skladu sa pomenutim Autentičnim tumačenjem i sa uspostavljenom praksom koja je nakon toga usledila u akademskoj zajednici, da organi poslovođenja ne mogu biti birani iz reda lica sa ograničenim mandatom, pa bi usvajanje dijametralno suprotnih rešenja u veoma kratkom vremenskom periodu dovelo, rekao bih, ne samo do pravne nesigurnosti, što nije u skladu sa težnjom Republike Srbije da se podigne kvalitet visokog obrazovanja, već i do na neki način upitnog kredibiliteta ovog doma koji se bavio upravo veoma komplementarnim pitanjem u februaru mesecu ove godine. Posebno, naravno, ne u trenutku kada menjamo zakon, u cilju sticanja punopravnog članstva u Evropskoj asocijaciji za obezbeđenje kvaliteta u visokom obrazovanju i delovanja u ravnopravnom statusu u okviru evropskog obrazovnog prostora. Ovde smo, u ovom predlogu zakona izmena i dopuna zakona takođe utvrdili naše namere kada je reč o uvođenju državne mature 2024. godine i to da će visokoškolske ustanove vršiti upis na studije u skladu sa zakonom uz vrednovanje opšte, stručne i umetničke mature, i oni će svojim opštim aktom utvrđivati koji se ispiti sa mature vrednuju prilikom upisa na studije. One će to uraditi do 31. avgusta 2022. godine, dve godine pre uvođenja državne mature kako bi đaci unapred znali šta je potrebno za upis u određenu visokoškolsku ustanovu. Važno je znati da je državna matura jedan krupan reformski iskorak na kome je ova Vlada i prethodne vlade rade praktično skoro 15 ili 16 godina. Na ovom projektu imamo izuzetnu asistenciju, ne samo u materijalnom, već i u ekspertskom smislu od strane EU, i sagledali smo zaista realnu sliku i dijagnozu dokle je taj projekat odmakao. Mislim da je mera koju smo opredelili da državna matura otpočne 2024. godine upravo je mera koja korespondira sa podizanjem kvaliteta čitavog obrazovnog sistema kako srednjoškolskog obrazovanja, tako i visokoškolskog obrazovanja, ali je važno da shvatimo da državna matura praktično ima i taj sertifikacioni kriterijum, ali naravno i kvalifikacioni i sertifikacioni u pogledu potvrde onog stečenog znanja tokom srednjoškolskog školovanja bilo da se radi o gimnazijama, srednjim stručnim školama, umetničkim ili nekim muzičkim. Takođe, taj kvalifikacioni koji praktično predstavlja prolaz ili prolazak na neku visokoškolsku ustanovu. Upravo na tom polju je važno da smo održali niz sastanaka i sa predstavnicima svih univerziteta u Srbiji i ukazali na potrebu da se oni kao visokoškolske ustanove još aktivnije uključe kako bi omeđili strukturu i složenost zadataka koje bi određenim segmentima definisali kao kriterijum za prolaznost na svoje visokoškolske ustanove. Na kraju problem koji takođe rešavamo ovim izmenama, na žalost ne po prvi put, je i produženje roka studiranja studentima koji su započeli studije po propisima koji su važili do 10. septembra 2005. godine na još jednoj školsku godinu, posebno imajući u vidu da bi prelazak na nove studentske programe podrazumevalo značajno povećan obim akademskih obaveza, iznos troškova studija, a oni se ipak nalaze pred samim završetkom studija. Ovo je jedno pitanje koje traje u kontinuitetu i smatram da iziskuje još, rekao bih kvalifikovanog promatranja, razmatranja, analize, nekih uporednih brojki, pa ćemo u nekom budućem periodu, nadam se iznaći model koji će zaista i na jedan pedagoški način uticati upravo na tu strukturu studenata da privedu kraju u nekom realnom mogućem vremenu svoje studije, ukoliko to žele, ali da im se svakako ne ospori pravo da svoje studiranje obavljaju na način na koji oni smatraju da je njima prilježno. Uvaženi narodni poslanici, poštovani predsedniče, poštovana predsedništvo, ja vam se zahvaljujem na mogućnosti da u najkraćim crtama prestavim ova dva Predloga zakona, takođe da u kratkim crtama ukažem na neke stvari koje su urađene ovih prethodnih šest ili sedam meseci. Verujem da smo dovoljno jasno prikazali šta je praktično intencija ovih zakonskih predloga i nadam se da ćemo za ovakve predloge dobiti i vašu podršku u danu za glasanje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Idemo na izvestioce nadležnih odbora. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala predsedničke Narodne skupštine, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo, na kome je i ministar sa saradnicima bio prisutan razmatrali smo ove predloge koji se danas nalaze pred nama u plenumu i ocenili da jesu u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Dakle, radi se o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Kao što smo mogli da čujemo i u ovom uvodnom izlaganju od strane ministra Ružića, u Zakonu o visokom obrazovanju koji je donet 2017. godine potrebno je izmeniti određene odredbe koje se pre svega odnose na sistem obezbeđenja kvaliteta u visokom obrazovanju u cilju uspostavljanja odgovarajućeg pravnog okvira. Ali, da bi nacionalno akreditaciono telo u potpunosti moglo da ispuni evropske standarde i smernice za osiguranje kvaliteta u visokom obrazovanju. To će naravno biti od velikog značaja za pozicioniranje Srbije, ne samo među zemljama EU, već uopšte u jednom međunarodnom prostoru koji se tiče obrazovanja. Drugi Predlog zakona je predlog jednog novog zakona, odnosno Zakona o studentskom organizovanju. Studentsko organizovanje je poznato i u prethodnim godinama, da ne kažem desetinama godina, kao važan činilac visokog obrazovanja. Postojalo je u različitim oblicima od samog začetka visokog obrazovanja u našoj zemlji. Mi imamo zakon iz 2005. godine koji daje određeni okvir učešća studenata u okviru visokog školstva i propisuje se postojanje tzv. studentskog parlamenta. Odredbe koje se odnose na studentsko organizovanje unete su i u Zakon iz 2017. godine, međutim praksa je pokazala da su primene ovih zakona bile takve da su zapravo bile različite na različitim fakultetima, odnosno univerzitetima u našoj zemlji i to je moglo da ugrozi ili je u određenom stepenom ugrozilo funkcionisanje ovog segmenta visokog školstva. Zbog toga je upravo važno doneti Zakon o studentskom organizovanju. Pre svega ovaj zakon će raditi na unapređenju i usaglašavanju sa evropskim standardima u ovoj oblasti, na uređivanju strukture u okviru studentskog organizovanja i zapravo napraviće onakav institucionalni okvir, odnosno zakonodavni okvir kakav je nama potreban u ovom trenutku. Upravo iz svih ovih razloga koje sam navela, a iz svih razloga koje je danas izneo ministar Ružić, ja bih pozvala koleginice i kolege narodne poslanike da podržimo ove predloge u danu za glasanje.
Hvala vam. Muamer Zukorlić u ime Odbora, a hoćete onda i u kontinuitetu minuta ili dva puta. Dobro, izvolite. Dajem vam sada reč kao izvestiocu Odbora za obrazovanje.
Poštovani prisutni, dame i gospodo, Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj veoma je temeljito razmatrao predložene zakone. Zakon o studenskom organizovanju kao i predloge izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju i imao vrlo korisne rasprave na sednici. Dakle, saslušali smo i ozbiljne diskusije po pitanju Zakona o studentskom organizovanju. Složili smo se da je ovo veoma važan iskorak u pogledu uređenja, zakonskog uređenja ovog polja, pogotovo što dolazi nakon veoma duge pauze i nedostatka, izostanka ovog zakona. Svakako da smo saslušali i određene primedbe i naravno, da samim tim što se zakon donosi kao nov, nakon tako dugog perioda verovatno ćemo vrlo brzo u primeni dobiti i određena iskustva i potrebu da zakon dalje dorađujemo. Što se tiče zakona, odnosno izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju, radi se kao što znate o veoma važnom zakonu, zakoni koji predstavlja jednu od najživljih materija u celokupnom našem zakonodavstvu. Evo, bar dok sam u Narodnoj skupštini, a ovo mi je peta godina, nijedna godina nije bila bez promene Zakona o visokom obrazovanju. To zapravo ukazuje na činjenicu da ono što smo započeli 2005. godine na polju reforme viskog obrazovanja je veoma krupan zalogaj, zahteva jako puno i suočavamo se sa brojnim pitanjima, izazovima i zato je permanentna potreba da se ovaj zakon dorađuje. Ono što je primetno, da je Radna grupa na čelu sa Ministarstvom, odnosno predstavnicima Ministarstva uložila veoma ozbiljan trud i definitivno ovo predstavlja još jedan važan iskorak. Razgovarali smo na Odboru, bilo je pitanja u vezi sa ovim limitiranjem, starosnim limitiranjem učešća, dakle, profesora iznad 70 godina u upravnim organima i bio je jasan stav i sa pozicije predlagača, ali i sa pozicije većine u ovom odboru, da treba ostati dosledni onome što smo imali kao stav u februaru, u autentičnom tumačenju. Kredibilitet Narodne skupštine i kredibilitet Odbora za obrazovanje između ostalog se gradi i na toj doslednosti. Dakle, ne možemo u tako kratkom periodu bez određenih objektivnih razloga, prosto, menjati taj stav, jer smisao mogućnosti učešća u akademskom životu obrazovnom i naučnom procesu, dakle, poslanika iznad 70-te godine jeste zapravo smisao daljeg korišćenja njihovog znanja i njihovog iskustva u znanju. Dakle, u akademskom životu, a ne u samom upravljanju. Tako da je zapravo to ono što je ostao stav Odbora i verovatno će tako dalje i biti. Ono što je između ostalog novina jeste i pitanje fokusa na obezbeđivanje kvaliteta pored provere kvaliteta, što je bio jedan od nedostataka dosadašnjeg tok akreditivnog procesa, gde su se akreditaciona komisija najčešće ponašala inspektorski. Zapravo uloga i zamisao akreditacione komisije i po njenom stvarnom smislu postojanja, ali i sa pozicije sugestija koje dobijamo od strane, jeste zapravo da akreditaciona komisija bude faktor koji će pomoći univerzitetima da postignu standarde, a ne zapravo samo biti neki konaca ili neka crvena linija koja će rezati one koji to jesu i one koji to zapravo nisu. Ono što je možda jedan od ključnih povoda za promenu zakona jesu sugestije koje smo dobili, primedbe koje smo dobili od Evropske agencije za akreditaciju ENKUE, ali nisu oni jedini razlozi. Da budemo vrlo jasni, znači te sugestije postoje, te primedbe postoje, međutim, ono što naša ovde obaveza treba da bude jeste stvarni kvalitet. U redu su sve primedbe koje dobijamo, ali mi ne smemo, ne valja da prihvatimo ulogu da budemo kao neki loši učenici koji se samo usklađuju sa onim što, eto, dobijemo iz Brisela, odnosno na što se nateramo. Da, te su primedbe na mestu ali svakako da mi idemo dublje, dakle, idemo da, zapravo, standarde i akreditacije i uređenja visokog obrazovanja uređujemo sa našim stvarnim potrebama, sa kvalitetima. Dakle, to je ono što je bio ključ i osnov i za podršku Odbora koja je data zakonima u načelu. Hvala.
Hvala. Sada prelazimo na ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa. Kao što sam malo pre najavio opet prvi je na redu Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, namerno sam tražio da se razdvoje govori, jer sa različite pozicije i u različitoj ulozi govorim i hoću da ono što govorim u ime odbora zapravo bude, dakle, uloga izvestioca onoga što je bilo na odboru gde se ne stavljaju u prvi plan lični stranački stavovi ili stavovi poslaničke grupe. Tako da, zapravo, sada ću govoriti u svojstvu ovlašćenog predstavnika kako je i najavljeno u ime poslaničke grupe Stranke pravde i pomirenja i Ujedinjene seljačke stranke. Naime, pred nama su dva veoma važna zakona – Zakon o studentskom organizovanju, koji predstavlja, zapravo, okvir studentskog organizovanja, odnosno okvir u kome će zakonski okvir u kome studenti kao jedna od najznačajnijih društvenih kategorija u našoj zemlji u svakoj zemlji mogu, zapravo, da ostvaruju ne samo svoja studentska prava, već, zapravo, da dobiju mogućnost, zakonsku mogućnost da se ostvare i personalno i kolektivno u duhu onoga što jeste uloga studenata. Uvek u svakom društvu studenti su veoma važna kategorija. Istina, sada u našem vremenu kada smo na neki način i pod blagodetima tehnologije, digitalizacije, što predstavlja i nužnost i potrebu i određenu prednost, ali s druge strane smo i pod udarom tehnologije i digitalizacije, koja se neminovno odražava i na određene, dakle, i psihološke, mentalne i karakterne aspekte formiranja mladog čoveka. Mi, zapravo, možemo onako i golim okom bez ulaska u neku određenu dubinu da zapravo shvatimo kako ove mlade generacije koje sada niču, imaju mnogo manje energije, manje dinamike od onih ranijih mladih generacija pre 20 ili 30 godina. Možda nije fer ovako površno optužiti samo digitalizaciju i tehnologije, ali definitivno jeste to jedan od ključnih faktora i time bi trebalo da se pozabave i psiholozi i sociolozi i socijalni psiholozi koji bi morali voditi računa, a naravno i mi kao zakonodavci o celokupnom i mentalitetu i karakteru i zdravlju nacije, odnosno celokupnog društva. Dakle, zato je i Zakon o studentskom organizovanju, zapravo, veoma važan, ne samo da bi omogućio određenu dinamiku mladog čoveka, elitnog mladog čoveka, pripadnika akademske zajednice, koji nosi naziv studenta. Zato, ovim zakonom ne samo da regulišemo ovaj prostor, već zapravo i gradimo to postolje na kome će student moći da se oseti bitnim faktorom, ne samo da se bavi time da ostvari neke elementarne potrebe i prava na univerzitetu, odnosno na fakultetu, što u prvom planu jeste na neki način uloga studentskih organizacija, ali već i da, zapravo, studenti osete da su bitan faktor. Istina, na studente se skrene pažnja samo kada se studenti pobune, kada organizuju neke proteste. Znamo kroz istoriju da su studenti vrlo često menjali, ako tako mogu kazati, tok istorije, da su, zapravo, uticali na promenu celokupnih državnih, socijalnih, ekonomskih sistema. Nekada je to bilo i na globalnom planu, nekada i na planu pojedinih država i naroda. Dakle, mi bismo se značajnije morali pozabaviti, istina, naš domet je ovde zakonodavstvo i sa ove pozicije dok usvajamo ovaj zakon treba da sugerišemo zapravo i drugim društvenim faktorima i akademskoj zajednici, mislećim ljudima koji se bave ovim temama, ali isto tako i medijima i svim onim faktorima, školama, naravno, obrazovanju i na drugim nivoima kako bismo, zapravo, pod agresivnim udarom drugačijeg načina života, pod ovom tehnologijom, gde se zapravo mladi čovek, sada na neki način statizira, vezuje se za kompjuter, vezuje se za telefon, daleko je od prirode, daleko je od dinamike u prirodi, daleko je od dinamike u sportu, osim jednog malog broja ljudi i sve su to veoma važne pojave koje ukoliko blagovremeno detektujemo, koje blagovremeno shvatimo možemo verovatno barem pokušati naći odgovore na sve ove izazove i sve ove probleme. U tom smislu kažem, ovaj zakon predstavlja veoma važan iskorak i on će biti dobar okvir da zapravo studentske organizacije i studentska predstavništva pored onoga što će biti njihovo ostvarenje elementarnih i pojedinačnih i kolektivnih prava, zapravo biti i osnov za njihovo organizovanje dinamiziranje njihovog studentskog života, mladalačkog života, entuzijazma, energija, ideje koje uvek mladi ljudi imaju više u značajnoj meri od nas starijih. Tako da ovom zakonu svakako treba dati podršku, kao što sam malopre rekao očekujući da ćemo nakon određenog vremena implementacije se suočiti sa određenim potrebama samih izmena i usklađivanja. Želim poseban fokus staviti na Zakon o visokom obrazovanju, odnosno predlog Zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Dakle, kao što sam na početku kazao, sama činjenica da pribegavamo promeni ovog zakona o izmenama i dopunama skoro svake godine, poslednjih pet ili šest godina, zapravo ukazuje koliko je to važna materija, živa materija i koliko zapravo nam još treba da bi uhvatili pravi kurs, pravi pravac, i da bi zapravo odgovorili savremenim izazovima visokog obrazovanja. Kada kažem , izazovima, mislim na one suštinske izazove u pogledu implementacije izvršenja i realizacije naših obrazovnih strategija, ali pre svega na izazove koji predstavljaju odgovor na ono što su stvarne potrebe pojedinca, stvarne potrebe porodice, stvarne potrebe privrede i stvarne potrebe društva u celini. Vi znate, od 2005. je krenula, ali 2005. je Zakonom o visokom obrazovanju, koji je predstavljao svojevrstan radikalan zaokret u koncepciji i percepciji visokog obrazovanja, mi smo dobili velike izmene uvođenjem Bolonje, uvođenjem Bolonjske deklaracije, što nam je donelo određene novine, možda i određene prednosti, ali i velike probleme i ozbiljne nedostatke. Evo vidite, posle 16 godina, nisam siguran da smo se najbolje snašli i da smo zapravo uspostavili harmoniju, kako bi i sam Bolonjski proces u visokom obrazovanju uspeli da iskoristimo isključivo u segmentima prednosti ovog procesa. Dakle, mi imamo tada tu novinu, a onda imamo od 2005. godine i novinu uvođenja procesa akreditacije. Naravno, da je taj iskorak bio veoma važan i on je bio neminovan. Ne možemo reći da smo u tome pogrešili. Činjenica da smo morali tako naglo da uvedemo sam proces akreditacije, kada se tako velike novine prave, onda su rizici uvek veliki, a posebno što imamo uobičajeni problem u tranzicionim društvima gde reforme u obrazovanju ili bilo koje reforme vršite sa nosiocima tih reformi koji su ne reformisani. Vi imate ljude koji su proveli tridesetak godina i potpuno se formirali u starom sistemu visokog obrazovanja i onda oni budu kapetani broda reformi obrazovanja i onda do tri sata govore, odnosno zastupaju potrebe reformi, a posle tri sata, još kada malo popiju, onda pričaju, ma to kod nas nema šanse, to nema, to za trideset godina neće da zaživi. Mi smo, zapravo, ušli u neko mutno vreme po pitanju reforme visokog obrazovanja i posebno akreditacije. To mutno vreme je posebno trajalo između 2005. i 2017. godine. U mutnom vremenu zna se ko se najbolje snalazi. Dakle, oni koji vide i noću i kada je mutno. Oni su uhvatili kormilo visokog obrazovanja kroz akreditacionu komisiju i svakako bili ključni profiteri jer su se oni predstavili kao sveznalice, oni su jedini znali Bolonju, oni su tumačili Bolonju, oni su tumačili akreditaciju, oni su se smenjivali na čelu akreditacione komisije, jedan mandat vojvoda, drugi mandat serdar, pa se opet zameni, ti meni, ja tebi. Kada vi propratite tu ekipu koja je vodila akreditaciju od 2005. do 2017. godine sve je to kumstvo, sve je to ti meni, ja tebi, sve je to ja sam tvom sinu mentor, ti si mom sinu mentor, ja tvojoj kćerki, ti mojoj kćerki i tako su se oni držali i zapravo nastaje nervoza kod te grupe koju sam ja u raznim prilikama nazivao svojevrsnom oligarhijom u visokom obrazovanju, nastaje nervoza izmenama i dopunama zakona 2017. godine, kada mi donekle uspevamo da spašavamo akreditaciono telo, odnosno uvodimo zvanično akreditaciono telo. Ali, šta u stvari tu uspevamo da uradimo? Da donekle ukinemo monopol. Čiji monopol? Monopol jedne grupe. Kakve grupe? Interesne grupe koja se predstavlja kako? Ona se predstavlja predstavnicima akademske zajednice. Oni su akademska zajednica, oni tumače stavove akademske zajednice, oni se kriju iza formulacije akademske zajednice, oni se kriju iza autonomije univerziteta i njihova veza i sprega sa državom je samo da uzmu pare, jer je Vlada osnivač državnih univerziteta i fakulteta. Posle toga, kada ih pitate gde ste potrošili te pare, oni kažu da vi ne poštujete autonomiju univerziteta. Kada od njih tražite određene standarde, oni kažu da vi ugrožavate autonomiju univerziteta, da su oni suvereni. Ne gospodo. Dakle, suvereno je visoko obrazovanje, ono je suvereno. Suveren je akademski kvalitet, a pojedinci, oni su istovremeno i profesori i naučnici i ljudi i članovi staleža i članovi akademske zajednice. Molim vas, neka mi neko objasni gde je crta između ličnog interesa pojedinca, između interesa staleža akademske zajednice koja ima ambiciju kroz određenu grupu da drži monopol u visokom obrazovanju. Gde je ta granica i granica akademske zajednice, odnosno akademske slobode? Oni su te granice ukinuli i jednostavno svojom visprenošću manipulacijama koje uglavnom prati korupcija, a verujte to ni malo nije teško dokazati. Mi smo pokušali sa pozicije Odbora za obrazovanje, pre nekoliko godina da tražimo određenu dokumentaciju iz akreditacione komisije. Dokumentacije nema. Odgovor je – ne mogu da je nađu. Dakle, vi imate opšti haos u akreditacionoj komisije između 2005. i 2017. godine. Izgubljeni celi paketi dokumentacije, zapravo ne izgubljeni, bačeni, sklonjeni, jer tamo je bio svojevrstan kriminal i korupcija, a to pored skrivanja te dokumentacije, onog trenutka ako država bude htela posebno organi za krivično gonjenje, verujte, mogu da uhvate te krivce i to je nešto od čega se ne bi smelo nipošto odustati. Dakle, nakon 2017. godine napravili smo određeni iskorak. Šta se onda desilo? I ove primedbe ENKVA, hoću da znate šta je njihova pozadina. Deo pozadine primedbi ENKVA je objektivan, dakle mi nismo uspeli sve da otklonimo 2017. godine. Ja ću vas podsetiti koliko puta sam lično, kao i poslanici Stranke pravde i pomirenja u ovom parlamentu ukazivao da kasnimo sa nekim odgovorima na zahtev ENKVA, ali to tada nije shvaćeno, hajde videćemo, rešićemo to. Dakle, deo primedbi ENKVA je objektivan, deo primedbi ENKVA je poručen iz Srbije. Ja vam to ovde govorim da znate, vi to proverite. Mi smo imali u jednom trenutku pripadnika bivšeg režima i dela ove oligarhije o kojoj govorim, izvesnu Sofiju Pekić koja je bila član borda ENKVA u Briselu i koja je sa te pozicije radila maksimalno da se Srbija istera iz ENKVA-e, da joj se ne obnovi mandat. Zašto? Da se dokaže da vi novi koji ste došli 2016. godine niste sposobni da vodite akreditaciju. Dakle ovo su vam istine, proverite ih i onda se pravila negativna promocija Srbije, odnosno njenog visokog obrazovanja i zbog toga smo imali veoma rigidan odnos sa ENKVA u pogledu ovih primedbi. Naravno, neka dođu primedbe, one koje su osnovane mi ćemo da ispravimo, zapravo to sada činimo, ali opet čuvajući ono što je stvarni kvalitet. Zato su oni pokušali kroz primedbe koje su bile tipa prevelikog učešća Vlade u procesu akreditacije, to je bila jedna od primedbi. Ona je bila osnovana u tome da, hajde, imaćemo drugostepeno odlučivanje žalbene komisije koja treba da bude nezavisna. U redu je, ali ta komisija treba da se bira po konkursu, a ne da je opet imenuju, odnosno implicitno biraju predstavnici tzv. akademske zajednice, čitajte akademske oligarhije, odnosno staleža, odnosno grupe. Dakle, to su detalji zbog kojih nismo dopustili da se ponovo vrati monopol. U redu je, akademska zajednica kao stručna zajednica isključivo kroz struku treba da ima uticaj u procesu akreditacije, ali ne kao interesna vertikala. Ne sme da se dopusti monopol. Ono što se sada ovim zakonom dorađuje i rešava jeste ravnoteža između akademske zajednice, između države, preko Vlade i parlamenta, između studentske zajednice i između privredne zajednice, odnosno šireg društva. Akreditacija, univerziteti, odlučivanje o njihovom postojanju i suverenitetu je nacionalno državni resurs i on ne može biti vlasništvo grupe ljudi koja se krije iza akademske zajednice. Monopol je zlo u svakom smislu i zato je jako važna ova ravnoteža gde ne može niko imati potpuni primat. Akademska zajednica neka uloži stručnost. Država je osnivač većine univerziteta i naravno da je ona odgovorna za svoje ustanove, jer ih finansira i ona tako treba da se ponaša odgovorno kroz sve to. Prema tome, pravimo sada veliki iskorak. Dobro je da je stavljen fokus na kvalitet, na obezbeđenje kvaliteta, dobro je da se teološke nauke uvode zvanično na vrata zakona i da ih … istina, taj proces nismo dovršili, ovo je još jedan iskorak, jer mi smo imali to pitanje teologije u visokom obrazovanju, do sada nezvanično zastupljeno kroz Bogoslovski fakultet SPC koji je članica Beogradskog univerziteta i to je bila jedina veza teologije sa zakonom, odnosno sa visokim obrazovanjem u zvaničnom smislu. Sada imamo neku vrstu transparentne zakonske legalizacije svega toga. Istina nismo stigli da dovršimo taj proces i to nas čeka u nekoj novoj promeni zakona. Jesmo principijelno konstatovali visoko školske ustanove tradicionalnih crkava i verskih zajednica, to smo priznali, legalizovali. Ali, ono što nedostaje jeste da omogućimo i praktično i organizaciono isto pravo koje garantuje Ustav i koje garantuje ovaj zakon i drugim crkvama i verskim zajednicama, zato što sada imamo stanje u kojem se Bogoslovski fakultet SPC kroz Beogradski univerzitet finansira 100% sa budžeta, dok su drugi teološki fakulteti legalni i legitimni iz tradicionalnih crkava i verskih zajednica se ne finansiraju na budžetu države. Izgovor je kako oni nisu članica nekog univerziteta čiji je osnivač država. To ne može biti izgovor za pravo koje je garantovano Ustavom i zakonima. Mi moramo naći modalitet u kome će i ostali teološki fakulteti tradicionalnih crkava i verskih zajednica imati istu mogućnost da budu finansirani od strane države jer su svi građani ravnopravni. Ravnopravnost crkava i verskih zajednica se garantuje i Ustavom i zakonima i to nas čeka i moramo se za to pripremiti, jer nije bilo dovoljno vremena da zapravo sa svih aspekata i ovaj momenat rešimo kroz ovaj zakon. Imajući sve ovo u vidu, pravimo ozbiljan iskorak i treba dati podršku ovom zakonu za Zakon o studentskom organizovanju zbog toga što smo dobili određene argumentovane primedbe na Odboru. Dakle, postoji mogućnost da ćemo imati i neki odborski amandman, što ne isključujemo, ukoliko to bude neophodno. Ali, u svakom slučaju, zbog svih ovih kvaliteta i ovih momenata o kojima sam govorio, poslanici naše grupe, odnosno poslanici Stranke pravde i pomirenja će u danu za glasanje dati podršku ovim zakonima. Hvala.
Zahvaljujem potpredsedniku Zukorliću. Dame i gospodo, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda. Reč ima dr Muamer Bačevac.
Uvažene koleginice i kolege narodne poslanice i narodni poslanici, uvaženi ministre sa saradnicima, uvaženi građani naše države, pod visokim obrazovanjem podrazumeva se akademsko usavršavanje na nekoj od visokoškolskih institucija naše zemlje na fakultetu, visokoj školi ili akademiji. Sistem visokog obrazovanja u našoj zemlji, kao što znamo, uređen je Zakonom o visokom obrazovanju iz 2017. godine, koji bi danas trebali da usavršimo nekim odlukama i nekim promenama i to je dobra stvar. Ovaj zakon je u skladu, i to je jako bitno reći, sa bolonjskim sistemom obrazovanja, odnosno Bolonjskom deklaracijom, koja je usvojena 1999. godine i koja je potpisana od strane 27 ministara prosvete zemalja EU, a glavni cilj Deklaracije je da kroz Bolonjski proces dovede do stvaranja jedinstvenog evropskog sistema univerzitetske nastave i istraživanja. To je ono što je najbitnije, da mi budemo deo jednog jedinstvenog evropskog sistema u univerzitetskoj nastavi, u naučnom istraživanju, jer je to, složićete se sa mnom, verovatno najnapredniji sistem koji postoji na ovoj planeti. Neki od ciljeva visokog obrazovanja u Srbiji definisani su Zakonom i visokom obrazovanju, a to su pre svega broj povećanja akademskih građana u Srbiji, prenošenje znanja i veština, povećanje broja, omogućavanje pojedincima da se obrazuju pod jednakim uslovima i u toku čitavog života. Glavni zadatak onoga što mi danas činimo, a to su izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, jeste da nam omogući ponovno postajanje punopravnog člana u "European association for quality assurance in higer education" ili ENQA, koje je telo EU koje promoviše evropsku saradnju i obezbeđuje kvalitet visokoškolskim ustanovama, učestvuje u širenju informacija, znanja i iskustava među članicama i ostalim akterima. Dobro je rekao ministar, za nas je izuzetno bitno, obzirom da smatram da imamo jako dobar obrazovni sistem i stvar je prestiža da ponovo budemo članica ovog jako bitnog tela. Godine 2020. nacionalno telo za akreditaciju naše države za proveru kvaliteta u visokom obrazovanju izgubilo je punopravno članstvo u evropskoj asocijaciji i moći će ponovo da konkuriše 2022. godine za ovaj status i zato je jako bitno da sve one sugestije na koje su nam oni ukazali, a ja mislim da su sve apsolutno razumne i sve su u korist našeg obrazovnog sistema, implementiramo u naš zakonodavni okvir. Mi trenutno, kao što rekoh, imamo status pridruženog člana ove evropske organizacije. Naravno da to ne čini da naše diplome nisu validne, međutim, proces provere naših diploma prolazi kroz jedan dugotrajni put i sada je neophodno da naši studenti dostavljaju programe i planove po kojima su obrazovani itd, što ponovnim postankom ove organizacije neće biti slučaj. Izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju koje su danas pred nama prevashodno su rađene da bi se Srbija vratila u punopravno članstvo ove asocijacije. Ovim izmenama ćemo eliminisati sve postojeće nedostatke, a to su da članove Nacionalnog saveta imenuje Narodna skupština. To je, po meni, jako dobro. Narodna skupština kao najreprezentativniji predstavnik stavova i mišljenja naših građana jeste neko ko treba da brine o tome, a to nije Vlada Republike Srbije i to neće biti Vlada Republike Srbije, kao što je bilo do sada. Žalbeni postupak za akreditaciju će se izmestiti iz Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje u nacionalno akreditaciono telo. Pri tome, upravni odbor za nacionalno akreditaciono telo koji broji devet članova imenovaće Narodna skupština, vodeći računa o zastupljenosti pripadnika oba pola. I to je jako bitno. Vidite, smenjuju se Vlada i Skupština, odnosno institucije i međusobna kontrola među institucijama, što je jedan od kriterijuma i najboljih mehanizama uopšte za kontrolu koja postoji u političkom sistemu. Najvažniji aspekt ovog predloga je svakako da se u potpunosti reguliše status nacionalnog akreditacionog tela kao nezavisne ustanove. To je nešto na čemu moramo insistirati i mi sami i nešto što je u evropskom sustavu pokazalo najbolji rezultat. Tako bi, još jednom kažem, obezbedili da naše diplome, odnosno diplome koje izdaju naši univerziteti budu potpuno usaglašene sa evropskim standardima i da ni na koji način ne može da se dovede u pitanje kvalitet diploma koje izdaju akreditovani fakulteti u Srbiji. Ovim zakonom se otvaraju i nove mogućnosti za studiranje. Otvara se mogućnost da se sa osnovnih strukovnih ili osnovnih akademskih studija može ići na master strukovne studije i dodaje se da se to uglavnom odnosilo na MBA studije koje su danas vrlo popularne. Dakle, MBA studije su "Master of Business Administration" studije i međunarodno su priznate studije, usmerene za razvoj praktičnih poslovnih znanja koja su potrebna u oblasti upravljanja poslovanjem. Drugim rečima, smisao MBA sudija bi bio da unapređuje sopstveni posao i to spojem nauke i najbolje prakse. MBA studije najčešće upisuju ljudi koji imaju sopstvene firme i žele da poboljšaju svoje poslovanje, kao i oni koji žele da u karijeru napreduju do upravljačkih pozicija i da unaprede svoja menadžerska znanja. MBA studije su trenutno najpopularniji akademski program na svetu i na globalnom nivou postoji preko dve i po hiljade različitih MBA programa. Prvo su uvedene na američkim univerzitetima, ali vremenom se njihov program prilagođavao novim potrebama tržišta rada. Obično traju dve godine, ali u poslednje vreme postoji jednogodišnji fakulteti. Najispravniji put ka MBA studijama bi bio osnovne studije, master studije, radno iskustvo, pa onda MBA studije. Za nas iz Socijaldemokratske partije je ovo jako bitno jer mi smatramo da obrazovni sistem treba da bude, pre svega, usmeren ka sticanju novih znanja koja odgovaraju potrebama tržišta. Saradnja između visokog obrazovanja i privrede je nužna. Raduje me stoga što u sastavu Nacionalnog saveta se biraju dva člana na predlog Privredne komore, kao i dva člana Upravnog odbora državnog akreditacionog tela. Ta bliska saradnja između privrede i visokog obrazovanja je zamajac koji treba i mora da pokrene našu industriju i naše društvo napred. Naravno da je predviđeno ovim zakonom, i to se ne sme zaboraviti i treba se naglasiti, produženje roka za još jednu godinu za studente koji su studirali po propisima koji su važili do 2005. godine. Naravno, to nisu studenti koji su upisali samo osnovne studije, nego i oni koji su upisali magistarske studije i studenti koji su prijavili doktorsku disertaciju. Još jednom, još jedan put izlazimo u susret ovim ljudima da u toku sledeće godine uspeju da završe taj svoj obrazovni put koji su započeli pod nekim drugim uslovima. To je jako korektno i dobra informacija za njih. Pred nama je i jako bitan i prvi put pred poslanicima Skupštine Republike Srbije zakon o studentskom organizovanju. Mi Strategijom razvoja obrazovanja u Srbiji do 2020. godine posebno podvlačimo želju da se unificiramo sa evropskim prostorom visokog obrazovanja. Trenutno na oblast studentskog organizovanja primenjuje se Zakon o visokom obrazovanju koji uređuje studentsko organizovanje kroz studentske konferencije i studentske parlamente, međutim, ne uređuje bliže pitanje brojnih studentskih organizacija. Nisu studentske organizacije samo studentski parlamenti i studentske konferencije. Znam da su 2005. godine Bolonjskim programom praktično ustanovljeni studentski parlamenti, ali dok sam ja studirao, imalo je mnogo značajnijih i bitnijih organizacija. Meni je drago da danas jednim krovnim zakonom, koji, moram reći, imaju sve zemlje u regionu, i to je još jedna od, da kažem, afirmativnih stvari koja treba da nas potakne da pohvalimo ono što treba da usvojimo danas. Dok sam ja studirao postojale su, i postoje verovatno i danas i mi ovim zakonom uređujemo njihovo organizovanje, brojne druge studentske organizacije, pre svega, one koje se bave novinarstvom i koje su jako bitne. Bile su bitne i jako razvijene i u SFRJ, pa ću vas podsetiti da je u jednom studentskom magazinu „Vidici“, čiji je glavni urednik bio Danilo Kiš, objavljivao, na primer, naš Pekić, da su to jako plodonosne organizacije koje trasiraju put tih mladih ljudi. Pored ostalog, tu su i sportske organizacije, sportski timovi. Mi smo imali sportske lige. Takođe su tu i organizacije kulturno-akademska društva itd. Mislim da dosadašnje stanje koje je stvorilo brojne probleme na terenu, koji su se ogledali, pre svega, u neujednačenoj praksi, što je pravilo direktnu razliku između studenata u Srbiji, odnosno na fakultetu koji studiraju više neće biti slučaj, to je opet, da kažem, jedan vid diskriminacije prema studentima, jedan ovakav zakon će unificirati sve studente i dati im iste mogućnosti da se organizuju u organizacijama na način koji ovaj zakon određuje i koji studentima najviše odgovara. Takođe, uočena je neusklađenost sistema studentskog organizovanja kod nas sa evropskim standardima u ovoj oblasti. Kao glavni uzrok te neusklađenosti jeste nepostojanje jednog zakona kojim bi se definisao sistem studentskog organizovanja. To danas ovim zakonom rešavamo. U evropskoj praksi je izražena tendencija ka nezavisnosti studentskih predstavničkih tela u odnosu na visokoškolske ustanove, ali i u odnosu na državu. Ovim Predlogom zakona o studentskom organizovanju rešili bi se višedecenijski problemi u ovoj oblasti i dao bi se okvir i mogućnost punopravnog učestvovanja studenata u organizovanju definisanim ovim zakonom. Prema evropskim standardima jedan od glavnih uslova članstva u Evropskoj studentskoj uniji jesu legitimnost i reprezentativnost predstavničkih tela. Do sada je uvek postojala opasnost da se dovede u pitanje članstvo u Srbije u ovoj Evropskoj studentskoj uniji upravo iz ovih razloga. Ovim predlogom zakona uvodi se red u rad studentskih konferencija i nacionalne studentske organizacije i obezbeđuje se reprezentativnost potrebna za predstavljanje Srbije u ovoj Evropskoj studentskoj uniji. Treba napomenuti da oko 250.000 studenata u Srbiji ima neujednačen sistem organizovanja. Kaže, neki studenti su povlašćeni u odnosu na druge studente prema univerzitetu i fakultetu na kojem studiraju i to stvara ogromnu razliku i može imati elemente diskriminacije. To, naravno, usvajanjem jednog ovakvog zakona ćemo eliminisati. Treba napomenuti, i to sam već rekao, da skoro sve zemlje u regionu imaju ovaj zakon. Još jedna od pozitivnih stvari u vezi sa ovim predlogom jeste da ovim zakonom nema mera zabrane i ograničenja, već je to zakon koji sam po sebi podstiče podsticanje prirode, jer definiše osnovne pojmove, institute i pravce kretanja studentskog organizovanja, utvrđujući principe slobode i nezavisnosti studentskih predstavnika. Želim da kažem da je ministarstvo organizovalo i kvalitetne pripreme za donošenje ovog zakona i da su u toku 2019. i 2020. godine Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja više puta je obavljalo konsultacije sa studentskim predstavnicima koji su činili radnu grupu i ovaj nacrt pripremali zajedno o studentskom organizovanju. On je proistekao iz dogovora postignutih na tim konsultacijama. Pre sprovođenja javne rasprave, tekst Nacrta zakona bio je poslat i Konferenciji univerziteta i Konferenciji akademija strukovnih studija i visokih škola, koje nisu imale primedbe na dostavljeni tekst. Moram da kažem i da se osvrnem i na to, obzirom da sam predsednik Odbora za ljudska i manjinska prava, da je i Poverenik za ravnopravnost učestvovao u kreiranju ovog dokumenta i da skoro sva mišljenja Poverenice za zaštitu ravnopravnosti su uzeta u obzir i većina od njih je implementirana u ovaj predlog zakona. Na primer, jako je bitno da je usvojen jedan od predloga da se praktično uskladi terminologija i Poverenik je predložio da se izmeni terminologija studenti sa hendikepom, da se koristi, da kažem, sintagma studenti sa invaliditetom i to je usvojeno prateći način na koji smo mi koristili terminologiju u najnovijim zakonima, odnosno izmenama i dopunama zakona koji smo mi činili u ovoj Skupštini. Takođe, Poverenica za zaštitu ravnopravnosti je imala i sugestije na način na koji se obezbeđuju sredstva. Bio je predlog da ove studentske organizacije imaju obavezna davanja kao obavezne članarine, na šta je Poverenica ukazala da je to protivustavno i da to nije u skladu sa našim zakonima i došlo se do rešenja da pored sredstava za rad studentskih konferencija, koje se obezbeđuju u budžetu Republike Srbije u skladu sa zakonom studentske konferencije finansiraju se i na osnovu domaćih i međunarodnih projekata, realizovanih aktivnosti, prihoda sopstvene imovine, poklona, sponzorstva, donacija itd, naravno, u skladu sa zakonom. Hoću da kažem da je ovaj zakon koji je danas pred nama jako afirmativan, jako moderan, daje velike mogućnosti našim studentima i na kraju je donet u saradnji sa velikim brojem i sa mišljenjem velikog broja i studentskih organizacija, ali i drugih institucija koje su brinule da ovaj zakon bude jako kvalitetan po svom sadržaju. Naravno da je praktično on sublimat iskustava koje imaju evropske zemlje sa najboljim praksama oko nas. Na kraju, želim da kažem da mi iz SDPS izuzetnu pažnju pridajemo studentima i obrazovanju. Za nas je obrazovanje praktično glavni osnov i glavna alatka razvoja naše zemlje. U Novom Pazaru nekoliko godina unazad grad daje stipendije najboljim studentima koji žive i koji imaju prebivalište na teritoriji grada Novog Pazara. Takođe se nagrađuju i učenici i njihovi mentori koji su osvojili prestižna takmičenja, odnosno jedna od prva tri mesta na takmičenjima u državi, učenici generacija, osnovnih i srednjih škola, ali se takođe i pomažu profesori i učitelji koji rade u otežanim uslovima na selu. To je jedna praksa koju gradonačelnik i grad Novi Pazar sprovodi nekoliko godina unazad i koja daje dobre efekte, iako je gradski budžet jako, da kažem, mali u odnosu na ukupne potrebe iznalaze se mogućnosti i sredstva da se ovim ljudima i najboljim među njima da signal da je kvalitetno obrazovanje nešto u šta valja ulagati i nešto na čemu mi u SDP insistiramo. Još jednom, zakoni su odlični, pohvaljujem vas, ministre, i vaše saradnike i biće nam zadovoljstvo da podržimo oba zakona u danu za glasanje.
Hvala kolega. Reč ima narodni poslanik Dragan D. Marković. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, poštovani predsedavajući, gospodine ministre, JS će podržati ova dva predloga zakona, a isto tako želimo i da vam predložimo nešto što je prisutno u životu već poslednjih 20 godina. Pre nego što krene upisna godina da se da informacija, izvadi se statistički podatak, da se kaže budućim studentima koji smer će imati sigurno posao, odnosno da postoji mogućnost da se zaposli, jer jedno je šta vi volite kao mlad čovek a drugo je da li ta vaša budućnost može da se realizuje u struci i fakultet koji vi završite, jer svakog dana se srećem sa takvim problemima gde veliki broj studenata završili neke smerove koji su stručni i žele samo da rade u struci. Dalje, edukacija studenata kada diplomiraju, da se predloži ili da se uvede neka obaveza kod kompanija privatnih kako bi ti studenti koji iz prakse, iz života nemaju ništa i niko neće da primi nekog studenta koji je završio fakultet i da kaže – evo, na osnovu stručne spreme imaš 90 hiljada dinara platu, već da vidim šta zna. Kada on ode na praksu posle fakulteta, tu će da nauči ono osnovno što možda nije znao i da taj poslodavac, od 10 ili 20 koliko bude bilo kandidata u svakom preduzeću, kaže – vas petoro ste dobri, vas ću da zadržim, a vi ostali treba nešto drugo da radite itd. To u ovom trenutku nedostaje, imajući u vidu da se dosta fabrika i preduzeća otvara u Srbiji i da ta mogućnost postoji. Postoji dualno obrazovanje, ali ne za sve smerove u srednjoj školi, tako da dualno obrazovanje… Siguran sam da ćemo imati u budućnosti stručne mlade ljude kada završe srednju školu. Šta je još važno? Postoji autonomija studenata kada su u pitanju ova dva zakona, odnosno prvi predlog zakona. Studenti mogu da odlučuju da prave studentski parlament i pre toga je postojalo, ali mora da se ti studenti založe da kolektivno odlučuju, da ne bude personalno dato poverenje nekom kao što su dali Đilasu. Sećate se kad su bile one studentske demonstracije gde je tada obećavao svim studentima kako će biti mnogo bolje samo da on bude taj koji će biti njihov predstavnik i gde je danas Dragan Đilas, koliko miliona evra ima, a koliko oni tadašnji studenti a današnji… Ne znam gde ti ljudi rade i šta rade, ali sigurno su imali možda dobru nameru i verovali tom jednom čelokolonašu koji je pokazao da je radio samo za sebe. Studenti, mladi ljudi za Jedinstvenu Srbiju su zakon i moramo da ih poštujemo. I to ne govorim deklarativno samo, već 14 godina, odnosno 15 godina đaci koji završe četvrti, osmi razred iz Jagodine idu besplatno na more u Crnu Goru, a oni koji završe srednju školu idu besplatno na more u Grčku. Zbog odnosa i odluka crnogorskih političara, a ne običnih ljudi u Crnoj Gori, mislim i na Crnogorce koji su dobri i na one koji se izjašnjavaju kao Srbi, sada smo preusmerili i da đaci koji završe četvrti i osmi razred idu u Grčku na more sa jednim od roditelja, pošto su to maloletna deca. Isto tako da se borimo da nam mladi ljudi i srpska pamet ne odlazi u beli svet. Ja sam se borio da vodim studente na ekskurziju u neku evropsku državu, i to sam radio do pre godinu i po dana dok korona nije ušla u Srbiju. Svake godine minimum 700 ljudi je odlazilo u Beč, a mi smo obezbeđivali donatore, kao grad Jagodina. Zašto Beč? Zato što nam je geografski blizu. Veliki broj Srba, odnosno građana Srbije radi u Beču, i to je najveći studentski grad van Srbije. Grad Beč u Evropi je najveći srpski studentski grad. Najviše studenata, da znate, iz Srbije, iz bivših Republika su upravo u Beču i tamo nema podele – ti si, ne znam, Bošnjak, ja sam Srbin, ti si Crnogorac. Svi su isti, što mi je posebno drago, jer kada odem u Beč prilaze mi ti studenti da se slikaju sa mnom i želim i da popričam sa njima, jer uvek je najbolja informacija iz prve ruke, direktna. Da su uslovi danas mnogo bolji za školovanje studenata, upravo su i veće plate njihovih roditelja, veće penzija njihovih deka i baka, jer i deka i baka moraju ponekada da finansiraju, da pomognu đake, studente itd. i to nije isto kao što je bilo pre 10-ak godina. Mi u Srbiji imamo mnogo smerova. Bilo je ovde reči o akreditaciji. Znam jedno tri-četiri srednje škole, koje su privatne, a nemaju akreditaciju. Ima jedan i fakultet u Jagodini koji nema akreditaciju i ako ti fakulteti i srednje škole rade godinama i oni izvode neku decu na put, zašto da im se ne da akreditacija? Ako se već dozvolilo da se radi, onda treba da dobiju akreditaciju, jer kome je najgore? Tim roditeljima, deci itd. Mi smo, na primer, imali, neću sad da pominjem koji je fakultet u pitanju, ali preko 100 studenata je završilo taj fakultet i dobili diplomu, a on nema akreditaciju, što nije dobro, jer četiri godine su duge, i to roditelji i ta deca nisu znali kada su upisali, ali su dobri smerovi na tom fakultetu. Veliki broj njih sada radi u Srbiji, ali ako bi sada otišli negde da zastupaju neku kompaniju drugačije bi se to gledalo kada je u pitanju akreditaciju. Kada bih se pitao, JS, mi bi dozvolili da i srednjoškolci imaju ista prava, kao što imaju studenti, da imaju školski parlament, svoju organizaciju itd. Vi morate da znate jednu činjenicu, 90% mladih ljudi, da kažemo oni od 13 godina pa na više, ne gledaju ni jedan televizijski program i ne čitaju vesti, jer za njih je to politika. Nije politika danas šta se desilo u vašoj državi, ne znam, otvara se fabrika, i to je život. Nije politika ako je predsednik Amerike primio predsednika Srbije da razgovaraju o veoma važnim temama. To nije politika. To je život svakog čoveka u Srbiji i da vidimo kako da ih mi, ne da ih obavežemo, jednostavno preusmerimo, koliko vremena treba, kada je već na društvenim mrežama, ode na neku aplikaciju koja se zove „medijska kuća“ i sazna šta je juče, danas i prekjuče bilo u njegovoj državi. Dalje, gospodine ministre, više ništa se ne radi peške, to se kaže knjigovodstvenom olovkom, i mi ćemo imati problem u budućnosti, da znate, jer ja sada ne želim da vam kažem kako danas deca rade i da sve ide preko kompjutera, od tablice množenja, pa nadalje. Evo, da vam jedan primer dam, mi smo primali sezonski tri meseca radnike kada je turistička sezona u Jagodini i nisam imao priliku da ih pitam tablicu množenja, pošto prodaju sladoled, jedan konobar, mlad momak, radi u restoranu, tri meseca između druge i treće godine srednje škole ugostiteljske i ja odem i kažem - pošto ti je ovaj sladoled, onaj na drvce „Sneško“, kaže - 70 dinara, daj mi osam sladoleda. I ta devojka uzima mobilni da izračuna koliko košta. Ja kažem - ne može, moraš ovako. Kažem - šta kada neko dođe da ti kupi osam sladoleda, pa ko to, kaže, može da kupi osam sladoleda, nego samo vi. Naravno, ja se tu nasmejem, zamolim je da nauči tablicu množenja. Za tri dana je zvala moj kabinet i naučila. Ovaj momak koji je bio konobar, a preko fiskalnog računa se sve kuca, znači ne mora ni da zna tablicu množenja, ja ga pitam - koliko je sedam puta osam, on mi je odmah odgovorio - sigurno više od 60. To je istina, znate, to je istina i ti mladi ljudi hoće da nauče i to su pametna deca, ali im je dozvoljen kompjuter, mobilni i to će, koliko je neophodna digitalizacija u Srbiji, uništiti pamet i dobijamo veštačku pamet, a gubimo prirodnu pamet, jer ako vi kada vam je vreme, to je kao kada bi neko trebao da počne da se bavi sportom u 35 godina, a sportom počinješ da se baviš od sedme, osme godine itd… Znači, to je trenutno najveći problem. Dalje, deca se ne ispravljaju, pogotovo to je u Pomoravskom okrugu, kada odgovaraju geografiju, istoriju, već ne znam iz kojih drugih predmeta, samo kada radi pismeni zadatak iz srpskog. Onda imamo određenih problema kada je neki javni nastup itd. jer kući se priča tako, u školi se priča tako. Znači, svako od učitelja, od nastavnika, od profesora, bez obzira što nije predmet njegov srpski jezik, mora da ispravlja decu i da kaže, ne kaže se da ti tata radi u fabriku, nego ti tata radi u fabrici. To je tekući problem. Mi smo nekada imali inspekciju. Dolazila je u škole, nenajavljena i ne ide inspekcija gde mu kaže direktor, u koje odeljenje, nego gde oni hoće i ne pitaju odlične đake, nego pitaju one druge. Tako da to u ovom trenutku je problem u našem školstvu, na fakultetima. Šta je još najveći problem? Nema sportskih aktivnosti, nema. Nestala je sportska aktivnost. Mi smo zemlja talenata svih sportova, a ti studenti prvo imaju uslove da se bave sportom, mnogo sportskih hala, sportskih terena ima, gde god da upišu fakultet, nema ni jedan predmet koji bi ga vezao, nekada je bilo klizanje i plivanje. Fizičko mora da postoji i mi od 250 hiljada studenata, koliko imamo, pa kako ćemo da izaberemo… Ne znam što se gospodin Zukorlić smeje, da li zbog fizičkog ili zbog čega. Nisam vas čuo, uključite mikrofon da vas čujem šta ste rekli… (Predsedavajući: Zbog muzičkog, ne zbog fizičkog.) Zbog muzičkog? Ima muzičko. U osnovnoj školi ima. Pazite, ako hoćemo da budemo zdrava nacija, pogledajte vi, idite tamo gde su parkovi, gde se trči, nađite mi nekog da trči ko ima manje od 50 godina. Nema. Odete kod doktora i ako ste bolesni, 70% od bolesti koje imate doktor savetuje šetnju i da možete malo da budete fizički aktivni. Nisam znao da je muftija toliko neozbiljan kada govori jedan poslanik i priča o akreditaciji, gde je njegov problem da se smeje kada priča poslanik, što nije u redu, a nisam vam zamerio. Tako da, gospodine ministre, mi moramo da vidimo kako da pomognemo i svakom fakultetu i svakom univerzitetu da ono što je budućnost ove države i kako da zaustavimo mlade ljude i srpsku pamet i onu pamet svih građana, svih studenata Srbije da ostanu ovde u Srbiji i hvala Bogu ima radnih mesta, mnogo fabrika je otvoreno i mnogo fabrika je na čekanju, stranih investitora, koji su vlasnici tih fabrika, da dođu i otvore fabrike u Srbiji. Šta je još problem? Moraju da postoje određene tolerancije za studente koji imaju porodičan problem pa nije stigao da da sve predmete iz druge godine kako bi mogao da upiše treću, mislim da je 48 bodova bilo, da tu neka komisija ako je viša sila, a viša sila je, daleko bilo, porodični problem ili nešto drugo, da proceni komisija i da kaže od 100 zahteva 30 zahteva, 30 studenata ispunjavaju uslove kako bi mogli da prenesu ta dva ispita više nego što je bilo dozvoljeno, jer ako mi, da znate, to se dešava, ne dozvolimo takvim porodicama, a to su porodice koje su u ekonomskoj teškoj situaciji, on će napustiti fakultet i džabe je potrošio oca dve godine, i da se vrati u grad odakle je došao i da ništa ne radi sa srednjom školom itd. Znači, da postoji jedna blaga tolerancija ne u ocenjivanju i kriterijumu kada su u pitanju ocene, već u davanju mogućnosti da se kaže – ovome ćemo pomoći itd. Šta je još važno? Da ti studentski parlamenti imaju autonomiju i da studentske parlamente nikada ne zloupotrebi nijedna partija, da ih izvodi na ulice, a to obično radi opozicija. Institucije su te i adrese gde treba studentski parlament ili univerziteti da kažu ono što imaju i smatraju da je neka nepravda nad njima učinjena, neki pojedinac učinio ili neka institucija, a ne da mi imamo studentske demonstracije zbog nečega. Možda su studenti u pravu, ali ako su u pravu, istog trenutka da im se odobri to što traže, ako nisu da im se objasni da nisu. Studenti moraju da se poštuju, deca, đaci i oni koji su i u srednjoj školi i osnovnoj školi. Naravno, oni ne razmišljaju kao studenti koji imaju od 18. Ne znam ni ja, imamo studente, kažem – koji si razred, koja godina, kaže – sedma godina, a treći razred. Imamo i takve. To znači da voli da studira čovek malo više. Đorđe nije razumeo šta to znači. Tako da sve u svemu ova dva predloga zakona su dobri. Jedinstvena Srbija će ih podržati, jer mladi ljudi koji završe fakultete, sigurni budite da svaki od tih studenata nešto može da doprinese svojoj državi. Da smanjimo odlazak studenata, odnosno onih koji završe fakultete u neke druge države. I evo jedan primer, mi kada smo bili u Beču, u 11 sati uveče nemate ni jednog čoveka u ulici Ketern štrase, to je glavna ulica u Beču, a dođite u Knez Mihajlovu ili negde uđite u neku drugu ulicu da vidite. Znači, nije isti način života. Izlazi se vikendom. Ja nemam ništa protiv toga, ako neko ima tu moć da izađe u 11 da dođe u četiri, u pet ujutru, a da ustane u osam, u redu. Ja sam sve vreme svog života tako živeo. Voleo sam, kao mlad čovek, ali otac me budi ujutru u šest sati. Pravili smo ciglu, imali smo traktor, građevinske mašine i ideš da radiš. Dođi ti i u šest, a ceo dan sutra moraš da radiš i da na taj način stvaramo i radnu naviku. Naši studenti, mladi ljudi žele da rade, ali morate da ga preusmerite, da mu kažete. Ne moraju oni da rade ono što smo mi radili, težak život je naš bio i nije bilo ni mobilnih telefona, ni društvenih mreža, ništa, a danas imaju sve. Onlajn nastava, to je kada je viša sila bila, ova korona. Ko bre da nauči šta preko onlajn nastave? Šta da nauči? Ja imam pet đaka u kući, onlajn od kuće. Ko će njega da kontroliše da li on im svesku, da li prepisuje itd. U školi se to zovu „puškice“. A kući mu ne trebaju puškice. Hvala.
Narodni poslaniče Markoviću, pošto ste vi ozbiljan narodni poslanik koji je govorio kompetentno o akreditaciji, razlikujte osmeh od smejanja. Osmeh je divna stvar koji ljudi upućuju jedni drugima, a vi ste ukrali osmeh koji je bio upućen vašem kolegi Milićeviću, tako da imajte to u vidu i ustegnite se od kvalifikacija, ozbiljan, neozbiljan u ovom domu, da prosto to nije primereno. A, sada ministar Branko Ružić ima potrebu da se obrati. Izvolite. (Dragan D. Marković: Replika.) Izvolite.
Nisam ja ni očekivao da gledate u mene. Ja nisam lep čovek, vizuelno je lep Đorđe, on je lepotan naš i zato ja uvek vodim po nekog lepog da sedi pored mene, kako bi skrenuo pažnju od vitalnih stvari, a nisam vam zamerio. Hvala.
Lepota je u oku posmatrača i to je stvar ukusa, a o ukusima se ne raspravlja. Zapravo, možete vi naći mnogo lepši način da skrenete pažnju na sebe od ovog načina. Hvala u svakom slučaju. Gospodine ministre, izvolite.
Zahvaljujem. Pre svega, prosto ponukan ovim raspravama, ne samo gospodina Dragana Markovića, nego i gospodina Zukorlića i gospodina Bačevca, želim da konstatujem da je u svim ovim diskusijama prepoznat značaj ova dva zakonska predloga koja zaista tretiraju veoma značajne teme, a sa aspekta onoga što je zaista dragoceno u diskusiji gospodina Markovića, prosto želim da ukažem da na tragu onoga što je iskazano u njegovom govoru, da država već duži niz godina razvija dualno obrazovanje, da od ove godine imamo i visoko dualno i u tom smislu pravimo, rekao bih veoma značajne korake u tom pravcu. Što se tiče srednjoškolskog obrazovanja, imamo 54 dualno obrazovna profila i upravo to dualno obrazovanje jeste alat kojim se može doći do onog ideala o koje je upravo gospodin Marković govorio, a to je da tržište rada i obrazovni sistem uskladimo na način da znamo šta su potrebe tržišta rada, šta su potrebe kompanija za koje ste ispravno rekli da veliki broj njih dolazi ovde u Srbiji zahvaljujući jednoj zaista ozbiljnoj politici Vlade Republike Srbije. Mislim da pozitivnih primera imamo širom Srbije, bilo da govorimo o Nišu, pre svega o Novom Sadu, gde imamo odlične primere upravo dualnog obrazovanja u praksi. U tom smislu nema bojazni da će to biti zadovoljeno. Što se tiče onlajn nastave ili digitalnih alata koji se koriste u obrazovanju, živimo u 21. veku i prirodno je da se ne koristi abakus na primer za tablicu množenja ili za sabiranje. Ima onaj šaljivi vic – volim da sabiram, posebno da množim, ali mnogo manje volim da delim, ali to su vicevi. Što se tiče stvarno obrazovno vaspitnog rada, sticanja radnih navika, socijalizacije, tu se slažem sa gospodinom Markovićem, to je najvažnije upravo u onom periodu od predškolskih ustanova pa u prvom ciklusu od prvog do četvrtog razreda osnovne škole. Mislim da u tom smislu Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja upravo u ovim vanrednim okolnostima je pokazalo visok stepen odgovornosti, imajući u vidu da su upravo i deca u obdaništima i deca u prvom ciklusu pohađala nastavu na tradicionalan način, doduše u školama podeljeni u dve grupe. To je ono što jeste odnos Ministarstva prema svim i pedagoškim i drugim alatima koje koristimo kako ne bi napravili neki, rekao bih propust u samom obrazovno vaspitnom radu i procesu i procesu sticanja znanja. Naravno, sagledavamo onlajn nastavu i uopšte te digitalne alate kao alat koji će biti korišćen i u nekom budućem vremenu. Mislim da to može da bude samo jedna vrsta podrške. Naravno da je onaj direktan kontakt između đaka i đaka i profesora i đaka i nastavnika nešto što je najvažniji ambijent i okruženje za sticanje znanja i za sagledavanje nekih obrazovnih sadržaja, ali u svakom slučaju i ovo je jedan dragocen i koristan alat u 21. veku gde se stvari odvijaju mnogo brže nego u nekim ranijim vremenima. Takoše je činjenica da upravo učenici mlađe starosne dobi su već odavno digitalno opismenjeni i sa tog aspekta, ta industrijska revolucija koja je u toku ni na koji način ne bi smela da dovede do dehumanizacije društva, ali svakako treba da posluži kao alat. Ako ne pratimo taj trend, onda ćemo dosta toga izgubiti. Opet na drugoj strani se slažem da moramo očuvati naš identitet. Tako u ovoj situaciji u obrazovno vaspitnom sistemu ne bih rekao da ima nekih bojazni u tom smislu. Što se tiče časova fizičkog ili fizičkog vaspitanja, rekao bih da sa tim bijemo bitku već duži vremenski period i da imamo mnogo potencijalne gojaznosti, raznih drugih deformiteta kod dece, ali je važno istaći da se zaista u skladu sa programom, na adekvatan način opredeljuje i broj časova i da smo sada u ovih godinu dana imali taj problem zbog korona virusa, ali da je sam sistem postavljen tako da tu nema bilo koje vrste manjkavosti. Takođe, inspekcijski nadzor ili prosvetni savetnici koji rade na način da praktično asistiraju u sprovođenju obrazovno vaspitnog rada, naravno vrši i inspekcijski nadzor ili evaluaciju eksternu u sistemu su zaista jedan dragoceni deo našeg sistema. Mislim da to vrlo dobro zna, hajde sada ću reći naš kolega iz sistema, gospodin Života Starčević koji je dugi niz godina upravo na jedan veoma kvalitetan način posvećen tom poslu u Pomoravskom okrugu, tako da mislim da uvek ima prostora za unapređenje određenih stvari, ali je u ovim okolnostima veoma važno sagledati realnu situaciju, realnu sliku. Kada kažete da, hvala bogu, ima petoro dece koje su školske dobi i daj Bože da u Srbiji u mnogim kućama to tako bude, onlajn nastava treba da bude zaista percipirana kao alat koji je pomogao da niti jedan dan u školovanju ovih prethodnih jednu i po školsku godinu ne bude ugrožen, da taj proces sticanja znanja ne bude ugrožen. Mi jesmo redukovali određene sadržaje, davali smo uputstva, stručna mišljenja, pravilnike šta treba redukovati, šta je suština, koja znanja treba iz sadržaja prenositi deci i mislim da je to bila jedna velika borba i pre svega, nastavnika, ali i van nastavnog osoblja, ali svakako i dece i važno je razumevanje roditelja, pa i baka i deka, koji su svi bili akteri tog procesa i svi su bili u tom lancu. Završiću time da je danas počeo završni test iz srpskog jezika, odnosno maternjeg jezika i književnosti u svih 247 škola sa preko 12.000 kontrolora, 12.700 pregledača, 1.700 supervizora, uz asistenciju i MUP-a i naravno, „Pošta Srbije“. Svi ovi testovi su dopremljeni na sve punktove tokom jučerašnjeg dana na 31 punkt, zatim distribuirani po školama. Pripadnici policije će biti prisutni ova tri dana od nula do 24. Tako da je to jedan veliki, rekao bih, sistemski poduhvat koji svake godine, kao Vlada Republike Srbije i resorno ministarstvo unapređujemo i mislim da je to veoma značajno, jer se ovog puta radi o 68.000 naše dece, naših malih maturanata osmaka, koji su budućnost ove zemlje. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodinu ministru. Gospodin Dragan Marković, replika. Izvolite.
Sve je to dobro što ste rekli, a ovo ne počinje od vas, već poslednjih godina. Rekli ste 700 i nešto supervizora, inspektora, policije kontroliše decu. Čekajte, ako su ta deca završila osnovnu školu i sada ništa ne znaju, nego policija treba da ih kontroliše da oni ne ubace neki papir itd, kao da su tu, ne znam, zatvorene neke pare ili neka roba koja je sumnjivog porekla. Tako da, taj princip mi se uopšte ne sviđa i primena tog principa sada, kao, aha, evo došla policija, došli i supervizori iz Beograda, iz Niša, ne znam odakle, i koliko taj dan košta Srbiju? Kada saberemo sve te pare onda možemo da kažemo, hajmo da smanjimo da školarina bude umesto 1.000 evra, na nekim fakultetima bude 800 ili ne znam šta. Šta će da kontrolišu oni tog dana? Šta? Šta to dete i ta devojčica ništa nisu učili osam godina i sada će oni da prepišu taj test koji treba da polože i da dobiju određeni broj poena kako bi upisali neki željeni fakultet.
Zahvaljujem. Sledeći je ministar. Izvolite, gospodine.
Mislim da se nismo razumeli, danas je završni test u osnovnim školama, dakle, mali maturanti osmi razred, policija nije u učionicama, policija je zadužena za pratnju tih testova koji se distribuiraju na 31 punkt. Tokom jučerašnjeg dana je to urađeno. Supervizori nisu eksterno finansirani, nego su to nastavnici, takođe pregledači su nastavnici, tako da u tom smislu nema bilo kakvog troška. Ne mogu da se složim da neko dete ili bilo koje dete za osam godina sticanja nekog znanja tokom osnovnoškolskog obrazovanja nije učilo ništa, pokazuje svoje znanje koliko je stečeno na način koji je regulisan zakonom. Danas srpski jezik ili maternji jezik i književnost, sutra je matematika, prekosutra je kombinovani test biologija, fizika, hemija, istorija i geografija. Toj deci želim puno uspeha, roditeljima malo više razumevanja, što manje stresa, tenzija, a nema bilo kakvih, ako je to bila intencija da se zaključi, nema bilo kakvih nekih restriktivnih ili rigidnih mera osim prema onima koji pokušaju da devalviraju rad čitave armije ljudi u prosveti koji su pripremali ove testove od zavoda preko nastavnika koji to sprovode. Tako da, u tom smislu zaista nema bilo kakvih problema. Zahvaljujem se naravno i svako ima pravo da mu se neki proces ili sistem funkcionisanja ne svidi ili svidi, to je prirodno.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Sledeći je narodni poslanik Nandor Kiš. Izvolite.
Hvala vam lepo. Poštovani predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, kao ovlašćeni predstavnik želeo bih da naglasim da će poslanička grupa SVM u danu za glasanje podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju i Predlog zakona o studentskom organizovanju. Kao što smo čuli u uvodnom izlaganju uvaženog ministra, najveći fokus u Predlogu izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju zauzima akreditacija i način na koji se bira Nacionalni savet. Ovaj izbor postaje nova funkcija Narodne skupštine Republike Srbije i poslanička grupa SVM pozdravlja ovu odluku, jer je važno da imenovanje bude oduzeto od izvršne vlasti i da se vrati najvišem predstavničkom telu Republike Srbije, Narodnoj skupštini. Dakle, studentske organizacije imaju važnu ulogu u predstavljanju interesa studenata, imaju za cilj da budu most ili bolje rečeno komunikacioni kanal između studenata i uprava univerziteta. Možemo reći da tačno imaju za cilj da prate i služe svakodnevnim potrebama studenata u klasičnom smislu, ali ne smemo zaboraviti ni službenici organizacija koji je predstavljanje interesa studenata. Tokom svojih studija, naravno, redovno sam imao kontakt sa studentskim parlamentom Ekonomskog fakulteta u Subotici. U poslednjih 15, 20 godina jedan od najvećih izazova za našu zajednicu je bio da zaustavimo odliv naših studenata iz Republike Srbije u inostranstvo. Kao jedan od načina da to ublažimo je bio da potražimo razloge zašto mladi vojvođanski Mađari odlučuju da napuste zemlju nakon završetka srednjeg obrazovanja. Ono što smo saznali bila je činjenica da su se mladi upisivali na univerzitete u EU, najviše u Mađarskoj i posle studija ostajali tamo. Stoga smo počeli da sve više energije i napora ulažemo u to da naši studenti imaju bolje uslove da studiraju ovde u Republici Srbiji gde su završili srednju školu. U poslednjih nekoliko decenija učinili smo sve što je bilo u našoj moći kako bi motivisali mlade vojvođanske Mađare da ostanu da studiraju u svojoj zemlji. Nacionalni savet mađarskih nacionalnih manjina je 2011. godine počeo sa sistemom stipendiranja studenata u iznosu od 100 hiljada do 150 evra u dinarskoj protiv vrednosti mesečnoj i to konstantno traje. Pored opštih uslova za konkurisanje, uslov je da su prijavljeni završili osnovno ili srednje obrazovanje na mađarskom nastavnom jeziku i nastavljaju studiranje u Republici Srbiji. Stipendije su se tokom godina proširile u kompleksni sistem stipendiranja koji studentima sada predstavlja veliku pomoć i pruža mogućnost da bez obzira na eventualne jezičke poteškoće budu spremni za svoje akademske studije. Imaju organizovane pripreme za prijemni ispit iz svih predmeta, mogu da se upišu na skoro svaki fakultet koji bi želeli da pohađaju na teritoriji AP Vojvodine. Sledeći veliki korak je da pre upisa Nacionalni savet mađarske nacionalne manjine organizuje intenzivni jezički kurs na koji je prijava slobodna i dobrovoljna, što je takođe veoma korisno za neke učenike sa severa Vojvodine ili iz Potiske regije. Najnoviji deo tog sistema stipendiranja je da od ove godine Nacionalni savet mađarske nacionalne manjine obezbeđuje stipendiju za pravnike u iznosu otprilike 30.000 dinara mesečno kojim želi da motiviše vojvođanske Mađare da izaberu put pravnika i da svojim znanjem pomognu svojoj zajednici. Pored novčanih davanja i organizovanih programa priprema za studije od 2015. godine je otvoren studentski dom „Evropa“ u Novom Sadu koji prima studente iz Vojvodine koji su pohađali nastavu tokom osnovnog ili srednjeg obrazovanja na mađarskom nastavnom jeziku. Dom ima kapacitet od 400 mesta koji je u potpunosti iskorišćen. Sobe obezbeđuju najbolje moguće uslove studentima. Unutar doma funkcionišu radionice iz više predmeta koje služe potrebama studenata. Imaju mogućnost da unaprede i da prošire svoje znanje i da učestvuju na međunarodnim takmičenjima iz svoje struke. Najviši nivo predstavljanja studenata u domu je studentska organizacija Predstavljanje interesa studenata doma „Evropa“. Organizacija radi isključivo unutar doma i radi na prilagođavanju rada studenata i zaposlenih i bavi se organizovanjem dešavanja za studente doma. Trenutna situacija pruža mogućnost pripadnicima mađarske nacionalne manjine da se uključe u sistem višeg i visokog obrazovanja Republike Srbije po povoljnim uslovima i da uz sve moguće uslove sa dobrim uspehom završe svoje studije, pa da se uključe u tržište radne snage. Na kraju bih još jednom naglasio da će poslanička grupa SVM u danu za glasanje podržati predloge zakona koji se nalaze na dnevnom redu. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem gospodinu Kišu. Sledeći narodni poslanik je Hadži Milorad Stošić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre gospodine Ružiću sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, na današnjoj sednici raspravljamo o dva zakona iz oblasti obrazovanja, i to Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji je podnela Vlada i novi u celosti zakon, Predlog zakona o studentskom organizovanju, koji je takođe podnela Vlada. Na samom početku, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe PUPS-Tri P, istakao bih da će poslanička grupa PUPS-Tri P u danu za glasanje dati svoju podršku ovim zakonskim rešenjima i glasati za ove predloge zakona. Kada govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji je podnela Vlada, tu bih se osvrnuo na neke predložene promene u ovom predlogu koje svakako doprinose poboljšanju nekog prethodnog teksta i poboljšanju uslova rada na koje se odnosi. Naime, mislim da je dobro što je prepoznata specifičnost Pravoslavnog bogoslovskog fakulteta i što je sada zakonom pojašnjeno da je za studiranje i predavanje na ovom fakultetu neophodan blagoslov Srpske pravoslavne crkve, kako bi se izbegli određeni nesporazumi do kojih je dolazilo u prethodnom periodu. To je svakako novina i dobro pojašnjenje, odnosno definisanje konkretnih stvari. Ovom izmenom se ni u kom slučaju ne zadire u već postojeću autonomiju univerziteta i naučnog rada, već se samo postojeća praksa koja postoji već vekovima na ovom specifičnom fakultetu podvodi pod zakonske odredbe. Zakon posebno precizira da će Pravoslavni bogoslovski fakultet morati da precizno uredi postupak eventualnog povlačenja saglasnosti, tako da se jasno propiše razlog za povlačenje blagoslova za rad, učešće upravo tog fakulteta u postupku i pravo na izjašnjavanje nastavnika ili studenata o kome se odlučuje. Na drugoj strani mi se već po ko zna koji put suočavamo sa pitanjem starih predbolonjskih studenata i rokova za završetak njihovih studija. Ni ja ni naša poslanička grupa PUPS-Tri P nemamo ništa protiv toga da se ti rokovi i sada produže, ali prethodno smo već više puta izneli naše stanovište da se napokon mora zauzeti konkretan stav, pa ili da se ovi rokovi u zakonu i formalno ukinu ili da ako se to ne želi onda napokon jasno odluči i saopšti da se oni više neće produžavati, kao što je to slučaj bio sa starim doktorantima, jer mislim da ova stalna produženja u poslednjem momentu ne daju nikakve konkretne efekte u praksi, niti efektivno nekoga stimulišu da aktivno poradi na završetku svojih studija i zbog toga imamo one studente koji su dugi niz godina na studijama. Kao treća važna stvar u inoviranom zakonskom tekstu nalazi se u dopuni člana 93. koji reguliše prava nastavnika po odlasku u penziju, a između ostalog sada se precizno rešava postojeća pravna nedoumica, odnosno precizirano je da nastavnici, redovni profesori koji su navršili 65 godina života i produžili radni odnos ne mogu biti birani u organe upravljanja fakulteta i visokih škola. Međutim, sama činjenica, imajući u vidu da je podnet amandman na ovaj član, kojim se predlaže i mogućnost da ovi profesori mogu biti birani u organe posle 65. godine, mišljenja sam da je bitno da se donese konačan stav, a na nama poslanicima je da te izmene prihvatimo ili ne. U ovom momentu ne želim da prejudiciram i da predlažem šta je bilo bolje, ali svakako treba definisati jednom za neki duži period da se tako i radi i postupa prema tim profesorima koji imaju mogućnost da produže svoj radni vek za još dve godine. Naposletku, nekoliko važnih izmena, tiče se i Nacionalnog akreditacionog tela, odnosno njegovog sastava, načina izbora i nadležnosti, odnosno omogućavanja i žalbene procedure unutar ovog veoma važnog organa koji se bavi akreditacijom visokoškolskih ustanova i njihovih programa. U tom smislu ćemo mi kao poslanici budući imati novo zaduženje da vršimo određene izborne funkcije u rukovodstvu ovog tela. Svakako uloga Skupštine u tom smislu je sada definisana. Drugi zakon o kome danas raspravljamo je potpuno nov i on se odnosi na oblast studentskog organizovanja. Ova oblast jeste manjim svojim delom uređena u postojećem Zakonu o visokoškolskom obrazovanju, ali sa svega nekoliko stavova unutar jednog jedinog člana tog zakona. Novi zakon tu oblast uređuje znatno detaljnije i u članu 2. predviđa da su oblici studentskog organizovanja, pored postojećih studentskih parlamenata i studentske konferencije i studentske organizacije, a kao najviši oblici organizovanja Studentska konferencija univerziteta. Kao polje delatnosti konferencije definisano je razmatranje pitanja od značaja za studente, usaglašavanje stavova i koordinisanje aktivnosti studentskih parlamenata, biranje i razrešavanje studentskih predstavnika u Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje. Studentski parlament će zadržati svoje dosadašnje nadležnosti u vezi sa fakultetima, a po prvi put je u čl. 10. do 17. dosta pažnje posvećeno i studentskim organizacijama u užem smislu, gde je prepoznato više njihovih oblika: studentska udruženja, udruženja koja se bave standardom studenata, udruženja studenata u domovima, kao jedno od važnijih, i studentske organizacije studenata sa invaliditetom, što je posebno bitno u smislu brige o deci, odnosno studentima sa invaliditetom. Ono što je veoma bitno je to da će sada biti precizno regulisan postupak osnivanja ovih organizacija, njihovog registrovanja i rada, a što je usklađeno sa odredbama zakona o udruženjima. Mislim da je dobro što se ovim predlogom zakona sada stvaraju uslovi za njihovu daleko transparentniji rad i kontrolu tog rada od strane fakulteta i univerziteta. Tako da se mnogo može očekivati da se one još više posvete svom osnivanju i cilju, a to je poboljšanje položaja studenata. Pošto smatramo da se radi o dobrim zakonskim predlozima Poslanička grupa PUPS - „Tri P“ će u danu za glasanje dati svoju punu podršku za njihovo usvajanje. Takođe, Poslanička grupa PUPS - „Tri P“ će u danu za glasanje podržati i ostale predloge i zakonska rešenja razmatrana na ovoj sednici i glasati za. Uz pozdrav, još jednom, ministru i zahvalnost za uređenje ovih zakonskih rešenja, poštovani prijatelji, uvaženi građani Srbije, zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem, gospodinu Stošiću. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, poštovani prvi potpredsedniče Vlade Republike Srbije, ministre prosvete obrazovanja, tehnološkog razvoja, gospođo Dukić Mijatović, poštovani predstavniče Ministarstva, nemojte mi zameriti, ali namerno ističem državnu sekretarku da ispoštujemo rodnu ravnopravnost, jer znam koliki je bio vaš doprinos uz rad ministra na izradi ova dva izuzetno važna zakonska predloga i to želim posebno danas da istaknem. Dakle, današnja diskusija pokazuje i tu bih se složio na samom početku sa konstatacijom ministra da je prepoznat značaj ova dva zakonska predloga. Sa druge strane, gospodin Zukorlić je u svom izlaganju rekao da su oba zakonska predloga prošla jednu ozbiljnu raspravu unutar resornog Odbora za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i to zaista jeste dobar kredibilitet da se radi na doslednosti i to i jeste dobar osnov za podršku Odbora daljem unapređenju sistema kada govorimo o ovim zakonskim predlozima. Poštovani ministre Ružiću, za svega osam meseci od izbora i Vlade Republike Srbije, dakle, konstituisanja i formiranja Vlade Republike Srbije kojoj vi pripadate, imamo čast ponovo u parlamentu da na dnevnom redu imamo zakonske predloge akata, propise iz oblasti obrazovanja. To govori o dinamičnosti oblasti obrazovanja, a time i o potrebi da se stalno inovira zakonodavni okvir baš u ovoj oblasti. To činimo i danas, ovoga puta u pitanju je, dakle, visoko obrazovanje i organizovanje studenata. Pre nego što ću govoriti o samim zakonskim predlozima želeo bih da ukažem na značaj obrazovanja za razvoj društva i da navedem neke od rezultata koje je postiglo vaše Ministarstvo na ovom planu. Strateški posmatrano, obrazovna politika predstavlja jedan od prioriteta Srbije, jer bez mladih i obrazovnih ljudi, kreativnih, inovativnih ne može biti nikakvog napretka društva u celini, pogotovo ne danas kada su za moderna informatička društava neophodna i nova znanja. Obrazovanje je kao i zapošljavanje, veoma dinamična oblast i zato je potrebno stalno dograđivati i zakonodavstvo, ali raditi i u praksi. Podsetio bih da je pre dvadesetak dana Vlada usvojila novu Strategiju razvoja obrazovanja za period do 2030. godine, koje je pripremilo Ministarstvo prosvete na čelu sa vama i vašim timom koji ste izabrali. Podsetio bih da je prethodna strategija za period do 2020. godine doneta u vreme kada je ministar prosvete bio profesor dr Žarko Obradović. Na moju veliku žalost on je danas opravdano odsutan, on bi svakako kvalifikovanije, stručnije i bolje od mene govorio o ovim zakonskim predlozima, ali o obzirom da je u toku zasedanje parlamentarne Skupštine Saveta Evrope, iz opravdanih razloga je odsutan. Pokušaću, koliko-toliko da ga zamenim i da uputim određene sugestije, predloge kada je reč o ovim zakonskim predlozima. Dakle, dalji razvoj obrazovanja u Srbiji definisan je kroz četiri ključne strateška cilja, pre svega kvalitet, efikasnost, relevantnost i obuhvat. Novom strategijom naš obrazovni sistem na svim nivoima i naša obrazovna politika usaglašava se sa naučnim, tehničkim i tehnološkim razvojem i savremenim kretanjem i u društvu, ali i u ekonomiji. Moram da kažem da je obrazovna strategija jedan vredan integrativni dokument koji obrazovanje posmatra multidisciplinarno i sa svih društvenih aspekata koristeći druga sektorska dokumenta kao što je, recimo, Strategija za prevenciju nasilja nad decom, Strategija razvoja digitalnih veština i mnoga druga strateška dokumenta. Vizija projektovana novom strategijom je kvalitetno obrazovanje za postizanje punog potencijala stanovništva, a naročito svakog deteta, mlade osobe, ali podrazumeva se i odraslih. Za ostvarivanje ove vizije neophodno je da se razvija kultura celoživotnog učenja, transformacija učenja, veće medijske i informatičke pismenosti, obrazovanje usklađeno sa dostignućima nauke, tehnike i tehnologije. Vizija razvoja podrazumeva dalji rad na izgradnji društva i ekonomije zasnovanih pre svega na znanju društva koje neguje vrednosti kao što su, solidarnost, poštovanje, uvažavanje i jačanje inkluzivnog pristupa u obrazovanju, koji omogućava kvalitetno obrazovanje za sve bez obzira na različitost, pre svega. Dakle, bez diskriminacije. U tom smislu, strateški fokus je učenik, odnosno student i razvoj njegovih sposobnosti kroz obrazovni proces, aktiviranje njegovih potencijala i kreativnih resursa. Pretpostavka za to je modernizacija obrazovnih metoda i još bolji pristup multilateralnim znanjima. Takođe, naša obrazovna strategija se trajno usaglašava sa međunarodnim dokumentima, o tome je već i bilo reči iz ove oblasti. To su dokumenta UN, EU, Saveta Evrope, jer je veoma važno da naše obrazovanje bude konkurentno na svetskom tržištu znanja, što suštinski zapravo i jeste. To potvrđuju naši talenti koji osvajaju nagrade na svim svetskim olimpijadama, za njih moramo uvek naći pravo mesto u društvu, jer oni su naši glavni moto razvoja, ne samo kada govorim o obrazovanju, već kada govorimo o društvu u celini. Pohvalio bih, biću previše subjektivan, ali pohvalio bih rad vašeg ministarstva, gospodine Ružiću, jer ste uprkos pandemiji i u ovoj školskoj godini obezbedili uslove za nesmetano odvijanje obrazovnog procesa, kao i za polaganje mature koja upravo danas počinje, kao što ste rekli, u svim školama u Srbiji. Neću govoriti o brojkama, jer ste vi o tome govorili. Uspeli ste da sa timom stručnjaka izgradite strategiju o kojoj sam govorio i evo ponovo ste ovde sa nama u parlamentu povodom razmatranja, ponavljam, dva važna zakona iz vašeg resora. Izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, koji je donet 2017. godine odnosi se na nekoliko važnih segmenata univerzitetskog obrazovanja i upravo predstavljaju poboljšanje postojećih zakonskih rešenja. Kao veoma važno, pozdravio bih izmenu koja se odnosi na Nacionalno akreditaciono telo u čijoj je nadležnosti postupak akreditacije i provere kvaliteta visoko školskih ustanova, kao i vrednovanje studijskih programa u visokom obrazovanju. Ono što će zasigurno unaprediti kompetentnost i odgovornost akreditacionog tela, jeste činjenica da će po ovom predlogu zakona Upravni odbor akreditacionog tela od sada birati Narodna skupština Republike Srbije, što će takođe doprineti i javnosti i transparentnosti rada ovog organa. Još jedna novina je povećanje broja članova Komisije za akreditaciju, ali i to da će se članovi ove komisije birati na osnovu javnog poziva, a ne na predlog Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Ono što mene posebno raduje jeste da će Narodna skupština ponovo birati Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Po Zakonu o visokom obrazovanju iz 2017. godine izbor ovog značajnog organa premešten je iz Narodne skupštine Republike Srbije u Vladu Republike Srbije. Očigledno je procenjeno da se treba vratiti ranije zakonskom rešenju kojim se ovom organu daje veći značaj i legitimitet, ali samim time daje se i veća odgovornost. Druga izmena koju bih apostrofirao odnosi se na produženje rokova za završetak studija studenata koji su te studije započeli po starom programu, koji kolokvijalno zovemo „predbolonjcima“. Više godina uzastopno ovim studentima se produžavaju rokovi za završetak studija, a sve polazeći od razumevanja njihovih problema i od činjenice da je tim studentima ostalo po nekoliko ispita zbog kojih bi bilo šteta upućivati ih na početak studiranja po Bolonjskom procesu. Verujemo da će ovoga puta ovim studentima, kojima je rok produžen za još jednu školsku godinu iskoristiti šansu i završiti započete studije. Nije jednostavno jer u međuvremenu su nestali mnogi studentski moduli i profili, nema više nekih predmeta, pa ni profesora određenih predmeta kojih više nema ili su preformulisani ili izmenjeni. Ovim studentima se rok za završetak produžava, koliko smo shvatili, do kraja 2021, odnosno 2022. godine. Jedna od novina u ovom zakonu jeste i uvažavanje specifičnosti akademskog teološkog obrazovanja, kao što je važećim zakonom uvažena posebnost obrazovanja snaga bezbednosti. Prema ovim izmenama će visokoškolske ustanove koje ostvaruju akademski studijske programe u oblasti teologije, jedne od tradicionalnih crkava i verskih zajednica, kao neophodan uslov za izbor nastavnika i saradnika propisati saglasnost nadležnog organa date verske zajednice za izbor u zvanje nastavnika. Ovo zakonsko rešenje je važno, jer garantuje samostalnost crkava u odabiru onih koji će biti predavači iz oblasti teologije jer su za pedagoški rad u ovoj oblasti bitne i druge lične odlike koje najbolje, ipak, prepoznaju crkvene vlasti o kojoj god tradicionalnoj crkvi ili verskoj zajednici da je reč i da govorimo. Pomenuo bih još dve značajne izmene ovog zakona. Prva se tiče izmene kojom se omogućava da lice sa završenim osnovnim akademskim studijama može nastaviti visoko obrazovanje na master strukovnim studijama, a druga izmena se tiče preciziranjem naziva koji se tiče završavanjem doktorskih studija iz oblasti umetnosti, a taj naziv je doktor umetnosti. Dakle, tako se otklanjaju nedoumice oko zvanja lica koji završavaju doktorat iz oblasti umetnosti. Da pokušam da rezimiram, kada je reč o prvom zakonskom predlogu. Dakle, poslanička grupa SPS smatra da je važno prisustvo svih učesnika akademskih procesa u predviđenim telima, zatim zakon je rodno ravnopravan, transparentnost u izboru članova radnih tela. Dobro je da recenzenti za projekte, to je i naša sugestija, da recenzenti za projekte i radove mogu biti i iz inostranstva jer se time podiže kompetentnost, kompetitivnost i kvalitet naučno-istraživačkog rada. Važno je da Komisija za akreditaciju može da radi kvalitetno i otvoreno jer je ona garancija za kvalitetno visoko obrazovanje. Što se tiče drugog zakonskog predloga koji je na dnevnom redu, potpuno novi zakon. To je Predlog zakona o studentskom organizovanju kojim se prvi put na jednom mestu pravno reguliše pitanje organizovanja studenata na univerzitetu, što smatramo da je od izuzetne važnosti i značaja. Ovaj zakon, gospodine ministre, potvrđuje da se ovom pitanju prilazi ozbiljno i s poštovanjem, pre svega studenata, naših budućih akademaca, koji treba u budućnosti da nose razvoj Srbije i upravljaju našoj zemljom. Važno je danas da na još bolji način nego što je to bilo Zakonom o visokom obrazovanju, regulišemo studentsko organizovanje, kao studentsko pravo da učestvuju u kreiranju politike visokog obrazovanja na svojim fakultetima i na univerzitetima. Takođe, studentsko organizovanje, kao važan činilac visokog obrazovanja postoji u različitim oblicima, od samog začetka visokog obrazovanja u našoj zemlji, ali je istina da je prvi put preciznije definisano Zakonom o visokom obrazovanju kojim je uveden bolonjski sistem visokog obrazovanja. Tada je uveden institut studentskog parlamenta koji predstavlja oblik studentskog organizovanja i odlučivanja o važnim pitanjima studiranja i same studentske politike. Međutim, tokom vremena pokazalo se da je praksa na fakultetima različita u pogledu funkcionisanja studentskih parlamenata, u pogledu nadležnosti, pa i u pogledu uslova koje fakulteti treba da obezbede ovoj studentskoj organizaciji. Ovo je, čini nam se, pre svega, posledica suviše opštih odredbi tako da je dobro što je novim zakonom detaljno razrađeno sve što se tiče načina i uslova studentskog organizovanja. Ono što je dobro jeste uređenost studentskog organizovanja i na nacionalnom nivou kroz rad studentskih konferencija i nacionalne studentske organizacije kao krovne organizacije studentskog organizovanja. Verujem da će se novi zakon pozitivno odraziti na pre svega demokratičnost univerziteta i na pozicioniranje onoga šta je suštinski najvažnije, a to su studenti i ostvarivanje njihovih prava kao aktivnih učesnika u kreiranju visokog obrazovanja i ostvarivanju studentskih prava, što je jedan od osnovnih ciljeva ovog zakona. Dakle, kada je reč o ovom zakonskom predlogu, da pokušam i ovo da rezimiram u nekoliko rečenica, važno je čuti glas studenata, važno je da nove generacije mogu da utiču na nastavni proces, jer imaju bolju sliku o modernom društvu, i važno je da mladima damo prostor da unaprede svoj status i na ovaj način se prave, u to smo potpuno ubeđeni, budući lideri i na ovaj način se unapređuju akademske institucije. Na samom kraju, naravno poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati zakonske predloge. Zahvaljujem.
Sledeći narodni poslanik je Vladica Maričić.
Hvala vam predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije. Danas na dnevnom redu imamo dva važna zakona iz oblasti visokog obrazovanja. Prvi je izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju, sistemskog zakona, a drugi je predlog potpuno novog zakona, predlog zakona o studentskom organizovanju. Kada kažemo, zakon o studentskom organizovanju, svi oni koji su studirali prethodnih godina, a pogotovo oni koji su bili u sistemu studentskog organizovanja, znaju da je priča o donošenju zakona o studentskom organizovanju, stara maltene 20 godina. Mislim da je prva radna grupa za izradu jednog ovakvog zakona formirana još 2001. godine, a zatim posle te prve radne grupe, formirane su i druge i treće i iz svih tih radnih grupa proizilazili su neki nacrti i zakonskog teksta, ali nikada taj zakonski tekst nije ušao u dalju proceduru, nije ušao u javnu raspravu, pogotovo ne u proceduru pred Vladom Republike Srbije i Narodnom skupštinom Republike Srbije. To je tako bilo sve do 2018. godine, kada je vaš prethodnik, gospodin Šarčević, pitao studentske predstavnike iz KONUS i KAVS-a, šta je to što im je potrebno, a oni su rekli da je potrebno donošenje zakona o studentskom organizovanju. Vrlo brzo je formirana radna grupa za izradu nacrta ovog zakonskog teksta, koja je nacrt izradila, i već početkom 2019. godine, Vlada Srbije je zaključkom utvrdila taj nacrt i utvrdila sprovođenje javne rasprave o Nacrtu zakona o studentskom organizovanju, i javna rasprava je sprovedena u Beogradu, u Ministarstvu, tako i u svim većim akademskim centrima, u Nišu i Novom Sadu. Tu je bilo nekih korisnih primedbi i predloga za dopunu i izmenu tog nacrta, a posle 2019. godine usledila je godina korone, 2020. godina, kada se zastalo sa radom na ovom zakonskom predlogu i početkom ove godine, javna rasprava je ponovljena, i kako smo mogli da čujemo ona je bila u hibridnom delu, tako što su predstavnici studenata se nalazili u zgradi Ministarstva, a svi oni koji su iz epidemioloških razloga želeli da uzmu učešće u ovoj javnoj raspravi, to su mogli putem „zum“ aplikacije. Naravno, radi se o zainteresovanoj javnosti i radi se o studentima, koji svi znaju da koriste nove tehnologije. Posle te javne rasprave Nacrt zakona otišao je pred Vladu Republike Srbije. Vlada je utvrdila predlog zakonskog teksta i evo danas mi u plenumu Narodne skupštine možemo da raspravljamo o jednom ovakvom zakonu. Zbog čega je ovaj zakon važan za studente? Zbog toga što jasno definiše šta je to studensko organizovanje u Srbiji. Do sada je svako mogao onako kako želi da definiše šta su to studentska predstavnička tela i šta su studentske organizacije. U dosadašnjem Zakonu o visokom obrazovanju mi smo samo u dva člana imali u jednom definiciju studentskog parlamenta i obavezu sprovođenja izbora za studentski parlament, a u drugom članu zakona šta su to studentske konferencije, bez posebnog navođenja njihovih ingerencija, pogotovo ono što je pravilo problem studentima na terenu, da zakonom nisu bila predviđena materijalno-finansijska sredstva za rad studentskih konferencija i studentskih parlamenata. S druge strane, što se studentskih organizacija tiče, apsolutno ni jednim članom ni jednog zakona, ni Zakon o visokom obrazovanju, ni Zakon o studentskom standardu, nije bilo definisano šta su to studentske organizacije, što je u praksi moglo da izazove velike probleme u primeni, ali ujedno i manipulaciju od onih koji su želeli da iskoriste studente za neke svoje ciljeve. Tako smo imali česte medijske naslove - studenti iz organizacije ove, studenti iz pokreta ovog, traže ove ili one mahom političke zahteve koji nisu imali veze sa sistemom visokog obrazovanja. To što mi danas definišemo zakonom o studentskom organizovanju šta su to studentske organizacije i direktno ih vezujemo za visokoškolske ustanove na kojima deluju, pokazuje jasnu spremnost Vlade Republike Srbije da studentske organizacije da studentima i da studentske organizacije rade u najboljem interesu studenata. Zakon o studentskom organizovanju definiše dva tipa studentskog organizovanja, dva vida studentskog organizovanja. Prvi jesu studentska predstavnička tela, to su na visokoškolskim ustanovama studentski parlamenti a na nivou sistema visokog obrazovanja Srbije to su studentske konferencije. Drugi vid studentskog organizovanja jesu studentske organizacije, koje su udruženja registrovana na osnovu Zakona o udruženjima, ali koje ispunjavaju posebne uslove i Zakon o studentskom organizovanju i prolaze određenu proceduru registracije na visokoškolskoj ustanovi ispunjavajući dodatne kriterijume. Kao što sam malo pre rekao, studentska predstavnička tela jesu studentski parlamenti i studentske konferencije. Studentski parlamenti deluju kako na jedinicama visokoškolskih ustanova, to su fakulteti, tako i na samostalnim visokoškolskim ustanovama, to su univerziteti i akademije strukovnih studija, dok studentske konferencije deluju na nacionalnom nivou i one predstavljaju krovnu nadgradnju sistema studentskih parlamenata u Srbiji. Ovaj zakon definiše jasne ingerencije studentskih konferencija, to su dve studentske konferencije - Studentska konferencija Univerziteta Srbije i Studentska konferencija akademija strukovnih studija i visokih škola. To su pre svega ingerencije prema Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje, koje ima dva člana iz reda studenata koje biraju upravo te studentske konferencije. To su ingerencije u procesu vrednovanja akademskih postignuća i studentskih programa, to je mogućnost podnošenja inicijativa za izmenu određenih opštih akata koji regulišu sistem visokog obrazovanja, ali i jedna nova mogućnost, a to je razmatranje po predstavkama i primedbama koje studentski parlamenti samostalnih visokoškolskih ustanova i njihovih jedinica upućuju SKONUS-u i SKAS-u. Studentski parlamenti deluju kako na visokoškolskim ustanovama, tako i na njihovim jedinicama koje imaju status pravnog lica. Dakle, deluju na univerzitetima, deluju na fakultetima i deluju na akademijama strukovnih studija. Kao što sam malo pre rekao, do sada su studentski parlamenti bili regulisani samo jednim jedinim članom Zakona o visokom obrazovanju, a sada Zakonom o studentskom organizovanju detaljno definišemo, od ovlašćenja studentskih parlamenata, do organizacije, načina sprovođenja izbora za studentske parlamente i ono što je studentskim parlamentima najvažnije, a to je finansiranje rada studentskog parlamenta i finansiranje studentskih aktivnosti na visokoškolskoj ustanovi. Što se izbora za studentski parlament tiče, na njima mogu učestvovati sve one registrovane studentske organizacije na toj visokoškolskoj ustanovi, kao i neformalne grupe studenata kojima svojim potpisima podršku pruža najmanje 10% studenata visokoškolske ustanove i takav vid kandidovanja pruža mogućnost koji je i zakonska obaveza, da se prilikom izbora kandidata vodi računa o ravnomernoj zastupljenosti studenata i studentkinja, kao i o uključenosti studenata sa invaliditetom i studenata upisanih po afirmativnim merama u rad i sastav studentskog parlamenta. Što se finansiranja i obezbeđenja materijalnog poslovanja studentskog parlamenta tiče, ono je definisano obavezom visokoškolske ustanove da mora da obezbedi prostor i neophodna tehnička sredstva za rad studentskog parlamenta, kao i da finansijski plan studentskog parlamenta usvaja upravo studentski parlament i on postaje posle usvajanja na savetu visokoškolske ustanove sastavni deo finansijskog plana te visokoškolske ustanove. Tim finansijskim planom studentskog parlamenta ne definišu se samo troškovi rada studentskog parlamenta, već i svi oni troškovi obavljanja studentskih aktivnosti na visokoškolskoj ustanovi, a to su: izdavanje studentskih časopisa, funkcionisanje sportskih ekipa, organizovanje treninga, seminara, studijskih putovanja, poseta poslodavcima i slično. Što se drugog dela studentskog organizovanja tiče, to su studentske organizacije. One deluju na tri nivoa - na nivou jedinice visokoškolske ustanove, što su fakulteti i odseci akademija strukovnih studija, deluju na nivou samostalnih visokoškolskih ustanova i deluju na nivou sistema visokog obrazovanja u Republici Srbiji. Studentska organizacija mora da bude registrovana na osnovu Zakona o udruženjima, ali studentska organizacija, kako bi se razlikovala od svih drugih udruženja, pa i onih udruženja namenjenih za studente, mora već u svom statutu da definiše ciljeve delovanja koji su u pravcu zaštite prava i interesa i zdravlja studenata, unapređenja nastave, unapređenja studentskog standarda i uključenja studenata u procese odlučivanja i afirmacija njihovog uključivanja u društvo. Kako bi studentske organizacije stekle taj status, zakonom je predviđena procedura koja podrazumeva komisiju koja će na svakoj visokoškolskoj ustanovi ispitivati kako akte tako i rad studentske organizacije i donositi rešenje o upisu u registar studentskih organizacija. Studentska organizacija članove može imati samo iz reda studenata, a funkcije u studentskoj organizaciji, znači organi studentske organizacije takođe moraju biti birani iz reda studenata te visokoškolske ustanove. Kako bi se to obezbedilo, studentska organizacija mora da vodi aktivno svoju knjigu članova. Takođe, studentska organizacija ne sme imati svoje delovanje usmereno protiv jednakosti svih studenata na rasnom, verskom, nacionalnom planu, na osnovu pola, materijalnog statusa ili bilo kog drugog porekla. Dakle, studentske organizacije moraju promovisati ideju tolerancije i zajedništva među studentima. Studentske organizacije, jedinica samostalnih visokoškolskih ustanova mogu se udruživati u saveze studentskih organizacija. Oni će delovati na nivou univerziteta i na nivou akademija strukovnih studija i da bi bili reprezentativni u njihovom članstvu moraju se naći studentske organizacije koje deluju na najmanje 50% jedinica u sastavu te samostalne visoko školske ustanove. Iznad saveza studentskih organizacija dolazi Nacionalni savez studentskih organizacija i to je novina u našem visokom obrazovanju i novina u našem studentskom organizovanju, iako su i ranije postojale studentske organizacije koje su u svom nazivu imale reč „srpski“ ili „Srbije“. Nacionalni savez studentskih organizacije biće jedan i u njegovom članstvu naći će se svi savezi studentskih organizacija koji su registrovani na samostalnim visokoškolskim ustanovama kako bi se obezbedila ravnopravnost onih samostalnih saveza studentskih organizacije koje deluje na univerzitetima sa onima koji deluju na akademijama strukovnih studija. Mišljenje o osnivanju i radu Nacionalnog saveza studentskih organizacija davaće obe studentske konferencije. Ono što me posebno raduje, a što se nalazi u ovom zakonu jesu odredbe koje se odnose na nadzor, nadzor vrši, naravno, Ministarstvo, a na teritoriji AP nadležni organ AP, kao i kaznene odredbe. I do sada smo imali u Zakonu o visokom obrazovanju jedan član koji se odnosio na rad Studentskog parlamenta i član koji se odnosio na učešće studenata u radu drugih organa visoko školske ustanove, ali nismo imali kaznene odredbe ukoliko visokoškolska ustanova to ne ispuni. Sada će kako visokoškolska ustanova, tako i odgovorno lice u njoj moći da budu kažnjeni ukoliko ne obezbede adekvatna materijalna sredstva za rada Studentskog parlamenta, kao i ukoliko ne obezbede adekvatno učešće studenta u organima visokoškolske ustanove. Znamo da je učešće studenata u organu upravljanja 15%, dok je učešće studenta u stručnom organu visokoškolske ustanove 20%. Ovaj zakon širi i ovlašćenja studentskih predstavnika u stručnom organu, jer će oni, pored svojih dosadašnjih ovlašćenja, imati i pravo glasa i pravo na diskusiju i prilikom predlaganja organa poslovođenja, dakle u postupku izbora dekana, odnosno rektora. Imaće pravo glasa u postupku izmene Statuta visokoškolske ustanove i pravo glasa u postupku usvajanja finansijskog plana visokoškolske ustanove. Što se tiče drugog zakonskog predloga, koji je danas na dnevnom redu, to su izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, vidim da je nastavljena tendencija koju je vaše ministarstvo otpočelo 2017. godine. Znamo da je prvi Zakon o visokom obrazovanju donet 2005. godine, koji su karakterisale česte izmene. Godine 2017. donet je jedan novi, potpuni i sveobuhvatni Zakon o visokom obrazovanju, koji mi sada ovim izmenama i dopunama dalje prilagođavamo kako bi odgovarao potrebama naše akademske zajednice. Pre svega bih pozdravio to što se izbor članova Saveta za visoko obrazovanje vraća Narodnoj skupštini. Znamo da je 2017. godine propisano da izbor članova Nacionalnog saveta vrši Vlada. Obrazloženje je bilo da je i izbor nedostajućih članova i razrešenje pojedinih članova brže i adekvatnije na sednicama Vlade. Međutim, lično sam mišljenja da je procedura koju sprovodi Narodna skupština, koja podrazumeva i predlog Vlade i raspravu pred nadležnim odborom i raspravu u plenumu i stalno prisustvo građana koji ovo prate preko malih ekrana, adekvatniji izboru tako važnog nezavisnog tela kakav je Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Jedan bitan segment ovih današnjih izmena odnosi se na zaokruživanje postupka akreditacije kod nacionalnog akreditacionog tela, što od nas traži Evropska asocijacija za obezbeđenje kvaliteta u visokom obrazovanju, čiji Nacionalno akreditaciono telo Srbije želi da postane punopravni član, a to je bitno za naše visoko školske ustanove i njihove studijske programe, jer će tada biti potvrđeni od strane nacionalnog tela koje je punopravna članica Evropskog nacionalnog tela. Vidimo da se unutar Nacionalnog akreditacionog tela osniva novi organ, žalbeni organ, kako se žalbama u postupku akreditacije više ne bi bavio Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Ono što mogu da primetim to je da u sastav Upravnog odbora i Komisije za akreditaciju i obezbeđenje kvaliteta ulaze predstavnici studenta, što do sada nije bio slučaj. Od osnivanja Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje u njemu su bili predstavnici studenata, ali nikada do sada u Komisiji za akreditaciju i obezbeđenje kvaliteta i Upravnom odboru Nacionalnog akreditacionog tela nije bilo studenata, pa bih ja, a vezano za diskusiju za prethodni zakon, pozdravio i ovu izmenu. Naravno da je bitno da studenti budu i u tom segmentu visokog obrazovanja. Još jedna izmena koja se izmenama Zakona o visokom obrazovanju predviđa, a koja se tiče studenata, to je produžetak roka za tzv. stare studente. Zovemo ih stari studenti zato što su upisani po starim studijskim programima, studentskim programima usvojenim pre 5. septembra 2005. godine. Znamo da su poslednji koji su mogli biti upisani po tim programima bili studenti koji su upisani 1. oktobra 2008. godine, tako da oni ne moraju biti i po godinama stari. Ukratko, produžava im se mogućnost za završetak studija kako osnovnih, tako magistarskih i doktorskih za još godinu dana, a ono što bih pozdravio jeste činjenica da mi ove izmene usvajamo sada, u junu mesecu, a ne kao što je često ranije bio slučaj, u septembru, što će dodatno da relaksira situaciju i omogući im da uče i završe ono što je započeto. Ja, kao i moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, u danu za glasanje svesrdno ću podržati ova dva zakonska predloga. Hvala.
Zahvaljujem ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu. Prelazimo na listu prijavljenih za reč. Prvi je narodni poslanik Samir Tandir.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani ministre, poštovani predstavnici ministarstva, pred nama su danas jako važni zakoni i Stranka pravde i pomirenja kao najjača bošnjačka stranka podržaće u danu za glasanje predložena zakonska rešenja. Posebno hoću da istaknem važnost Zakona o studentskom organizovanju. Zašto? Zato što zbog studenata koji su budućnost svake države, svakog naroda, pa i naše države i postoji univerzitet i postoji Ministarstvo prosvete i postoje sve druge institucije. Mislim da se vrlo često u praksi gubi osećaj za realnost i gubi ko zbog koga i zašto postoji, pa onda vrlo često imamo situaciju da pojedini uposlenici određenih univerziteta, nosioci određenih katedri, koji su tu decenijama, pomisle da u stvari su oni suština svega toga, a ne studenti. Jako je važno što ovaj zakon danas usvajamo, jer to je buduća naša elita, budući lideri, ljudi koji će u narednom periodu voditi ovu državu. Kako posijemo, tako ćemo i da žanjemo. Jako je važno da oni ne samo kroz svoje organizovanje učestvuju i upravljaju procesima kada je u pitanju obrazovanje i plan i program rada i prvenstveno univerziteta, ali da utiču na zakonska rešenja koja ćemo mi ovde usvajati. Jako je važno, između ostalog, da se oni kroz ovaj rad pripremaju za odgovorne pozicije u društvu koje ih sigurno sleduju posle završetka studija i zato je jako važno što je ovaj zakon danas na dnevnom redu i da se to uokviri u pravni sistem naše zemlje. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju, više se danas puta spomenula Akreditaciona komisija i ja hoću da istaknem da je za mene zaista neprihvatljivo da su ikad članovi Akreditacione komisije bili ljudi koji su aktivni službenici, funkcioneri, redovni profesori, dekani nekih drugih fakulteta. I sada mi u politici u javnom životu, u diskursu, imamo nešto što se zove sukob interesa i sada ja kao radnik jednog univerziteta treba da učestvujem u odlučivanju da li drugi univerzitet, u ovom slučaju moj direktna konkurencija, ispunjava neke uslove, neke uvjete ili ne ispunjava. To je apsolutno nešto što je neprihvatljivo i drago mi je što polako ali sigurno stavljamo tačku na taj nepotizam i na te zloupotrebe. Što se tiče odnosa prema teološkim fakultetima, lider naše stranke akademik Muamer Zukorlić je o tome detaljno govorio, a ja hoću da istaknem, važno je što je Bogoslovski fakultet u sklopu Beogradskog univerziteta, a hoću da istaknem Fakultet islamskih nauka u Novom Pazaru. To je jedan zaista renomirani fakultet sa kojim se mi zaista svi muslimani u Republici Srbiji ponosimo, na kome ne studiraju samo građani i građanke iz Republike Srbije, već iz 45 zemalja i to je pravi reprezent i naše zemlje i našega društva. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Tandir. Reč ima narodni poslanik Života Starčević.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre Ružiću sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o zakonu o studentskom organizovanju i zakonu o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, znači, o jednom potpuno novom zakonu i o izmenama i dopunama jednog važnog sistemskog zakona koji tretira jedan važan deo obrazovnog sistema Srbije. Odmah na početku da kažem da će poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje podržati oba ova zakonska predloga. Kada govorimo o zakonu o studentskom organizovanju, možemo reći da istorija studentskog organizovanja ima tradiciju koliko i najstariji univerziteti i fakulteti na svetu, poput Bolonjskog, koji je osnovan 1088. godine ili Sorbone, koja je osnovana 1150. godine, ali negde ozbiljniji začeci studentskog organizovanja vezani su naravno upravo za te univerzitete, ali negde u XIII veku. Što se tiče Srbije, začeci institucionalnog organizovanja studenata vezuju se za 1852. godinu i osnivanje Fonda za pomoć siromašnim studentima. Međutim, svi ti oblici studentskog organizovanja nisu bili institucionalno i zakonski uređeni sve do 2005. godine, kada je donet Zakon o visokom obrazovanju, koji je prepoznao oblike studentskog organizovanja poput studentskog parlamenta i studentskih konferencija. Međutim, vremenom se pokazalo da je ostalo dosta nedorečenosti i jednostavno, ukazala se potreba za pravljenjem potpuno novog zakona koji danas imamo kao zakonski predlog ovde u Narodnoj skupštini i koji podržavamo. Rekoh, bilo je neophodno zakonski regulisati i taj oblik organizovanja ljudi, odnosno organizovanja studenata. Istorija studentskog organizovanja je negde paralelna sa istorijom i studentskog aktivizma, koji je vrlo često vezan i za politički aktivizam tih studentskih organizacija, kao što je to bio, recimo, Revolucionarni studentski pokret koji je na Beogradskom univerzitetu osnovan dvadesetih godina 20. veka, a koji je bio naročito aktivan tridesetih godina 20. veka i koji je bio pod velikim uticajem tada Komunističke partije Jugoslavije ili, recimo, poput studentskih protesta 1968. godine, koji su bili deo jednog šireg masovnog, civilizacijskog, svetskog pokreta, ali tu su bili i studentski pokreti devedesetih godina, „Otpor“, sve do poslednjeg „Jedan od pet miliona“. Zajedničko većini pomenutih studentskih političkih aktivnosti bilo je da su jako zloupotrebljavani od strane političkih partija i grupacija, a slobodno mogu reći, zloupotrebljavani i od pojedinaca. Maločas je Dragan Marković Palma pomenuo jedan takav slučaj, a to je slučaj Dragana Đilasa, koji je kao vođa studentskog pokreta 1992. godine zloupotrebio taj studentski pokret zarad svojih ličnih interesa. S obzirom da sam tada bio student četvrte godine fakulteta, bio sam, hajde da tako kažem, upoznat sa tim dešavanjima, svedok tog vremena i mogu odgovorno da kažem da je Dragan Đilas zloupotrebio taj politički protest zarad svog ličnog bogaćenja. Naime, te 1992. godine, on i njegov kum Mlađan Đorđević, koji je živeo u domu „Mika Mitrović“ na Voždovcu, a pitam gde sada živi, koji su obojica bili u izlizanim, pocepanim farmericama, a gde su sada, oni su taj protest i studente iskoristili za lično bogaćenje i možda je to najbrutalniji primer ekonomskog i političkog uspona. Naime, neposredno nakon završetka tih protesta, koji su, da vas podsetim, završili kako bi krenuo tzv. opozicioni vidovdanski sabor ispred Narodne skupštine, raspisani su izbori za predsednika, na kojima je bio i kandidat Milan Panić, koga je Dragan Đilas podržao i pozvao studentske aktiviste iz tadašnjeg protesta da podrže njegovu kampanju tako što će raditi kampanju u svojim lokalnim sredinama. E, ti studentski aktivisti su krajem te 1992. godine proneli vest da Dragan Đilas pravi žurku za prvi zarađeni milion. Znači, govorim o čoveku koji je unovčio studentski protest i zaradio prvi milion maraka za manje od godinu dana, a da vas podsetim, govorim o vremenu kada je na kraju 1992. godine inflacija iznosila 19.855%, a Đilasov profit je iznosio višestruko više od tih 20.000%. Ono što je bitno, jeste da govorimo o vremenu kada u studentskim menzama nije bilo ni hleba i kada su se studenti koje je tada zaveo Dragan Đilas snalazili za život na razne načine. Najveći deo tih tadašnjih studenata danas su ljudi koji odgovorno i teško rade i zarađuju za svoj život, za razliku od Dragana Đilasa, koji ide od egzotične do egzotične destinacije, proverava kakvo je stanje na njegovim bankovnim računima i uživa u svom bogatstvu. Osnovno je pitanje - zašto neko iznosi novac iz svoje zemlje ako je pošteno taj novac zaradio i ako je platio porez? Đilas, unovčivši studentski protest, uvideo je da trgovinom uticajem može se zaraditi veliki novac, pa je brzo preko DS gradio svoju političku karijeru, koju je vodio isključivo kao priliku za lično bogaćenje. Dragan Đilas, čovek bez skrupula, koji je u branjenju svog ličnog poslovnog interesa spreman na sve, možda je najbolji primer činjenica da je otkupio dugove te iste DS, zahvaljujući kojoj je sve u životu stekao i danas je drži u ekonomskom i političkom ropstvu. Đilasova bitka za vlast u stvari jeste bitka za povlašćeni položaj. Kako tretira DS danas, kao najveći poverilac, tako je tretirao dok je bio na vlasti i građane Srbije i njegov jedini politički cilj i želja jeste da dođe na vlast kako bi nastavio ono što je radio nekada i za šta su ga građani Srbije odbacili kao političara. Ne bih više o zakonu o studentskom organizovanju, pričao bih o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Vi ste, gospodine Ružiću, maločas rekli da sam čitav život u obrazovanju, da sam 17 godina neko ko sprovodi obrazovnu politiku Ministarstva prosvete u Pomoravskom okrugu i svakako da sam svedok svih reformi obrazovnog sistema i to u svim njihovim delovima, i u osnovnom, srednjem i u visokom. Za razliku od osnovnog i srednjeg obrazovanja, gde su reforme išle nekako u kontinuitetu i gde je rast kvaliteta tih delova obrazovnog sistema, znači, rast kvaliteta u osnovnom i srednjem obrazovanju negde bio kontinuiran i pratio je te obrazovne reforme, ne mogu da kažem da je isti slučaj bio i sa visokim obrazovanjem. Naime, od kada je 2005. godine donet Zakon o visokom obrazovanju, jednostavno bili smo primorani da stalno menjamo taj zakon zbog niza nedorečenosti koje su dovele do situacije da u našim visokoškolskim ustanovama, ne svim, ali u delu visokoškolskih ustanova, rast kvaliteta, u tim ustanovama, nije išao paralelno sa rastom biznisa. Negde je na mnogim našim visokoškolskim ustanovama biznis rastao više i brže, nego što je rastao kvalitet obrazovanja i nastava na tim visokoškolskim ustanovama, što nije dobro i što nije društveno poželjno i što, naravno, svi mi želimo da se promeni. Mislim da ovim izmenama i dopunama Zakona, a izdvojiću dve izmene koje su, po meni, ključne i suštinske. Prva je da se izmešta mogućnost da Nacionalni savet za visoko obrazovanje postupa u drugom stepenu po žalbi o akreditacionom postupku i da se taj neki institut prebacuje Nacionalnom savetu za akreditaciju. Mislim da je to dobro rešenje, jer se na taj način kompletan postupak akreditacije, odnosno ispunjavanja minimuma uslova, kvaliteta i standarda kvaliteta pojedinih visokoškolskih ustanova prebacuje na Akreditacionu komisiju. Mislim da je to dobro, jer je ranije to bilo razvodnjeno i dovodilo je do brojnih problema. Druga stvar je to što se Nacionalni savet za visoko obrazovanje bira u Narodnoj skupštini Republike Srbije, i to je dobro rešenje i predlog daje Vlada. Sve ovo bih završio jednim citatom koji je rekao Lao Ce, a to je da je obrazovanje, kao veslanje, uzvodno, ako prestanete krećete se unazad. Zato čitavo društvo, gospodine ministre, čitava država, naše ministarstvo, obrazovne ustanove, ne smeju prestati da veslaju ni u ovo doba korone i obrazovni sistem mora da se stalno razvija i radi kako bismo stvorili dobre uslove za budućnost nekih budućih generacija. Hvala.
Zahvaljujem, gospodinu Starčeviću. Reč ima Dunja Simonović Bratić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege, tema današnje sednice jesu dva zakona koja su vrlo bitna za našu državu i društvo. Naime, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju i Nacrt zakona o studentskom organizovanju. Pre rasprave na ove teme, želim svim prosvetnim radnicima da čestitam na uspešno završenoj školskoj 2020/2021. godini, koju su obavili u izvanredno teškim okolnostima, a u jeku pandemije virusa Kovid-19. Uvođenje on-lajn nastave, vanredni napori svih učiteljica i učitelja, profesorki i profesora, kao i celokupnih školskih i fakultetskih uprava i samog Ministarstva, koje je sve koordiniralo i pratilo, zaista zaslužuju veliko hvala, kako nas roditelja, tako i svih članova društva. Pored zdravstvenih radnika koji su podneli najveći teret i žrtvu u borbi protiv virusa, koja i dalje nažalost traje, prosvetni radnici su takođe bili na prvoj liniji borbe, čuvajući i obrazujući našu decu, našu budućnost. Što se tiče današnje teme, prvo ću se osvrnuti na predloženi Nacrt zakona o studentskom organizovanju. Mi koji smo studirali po onom starom programu, mislim na prosvetnu eru pre bolonjskog sistema, i mi koji smo vodili studentske organizacije za vreme osnovnih studija možemo skromno primetiti, sećajući se svih problema sa kojima smo se mi suočavali, da ovaj nacrt zakona o studentskom organizovanju jedna zaista lepa vest za našu omladinu. Zakon iz 2005. i 2017. godine o studentskom organizovanju, rođenju studentskog parlamenta i organizacija ostalih aktivnosti doveli su do primene u praksi koja je pokazala određene manjkavosti i tako je zajedničkim radom i resavskom školom uspešno izveden ovaj nacrt. Kada kažem resavska škola, mislim na zakon koji postoji u većini susednih zemalja, a što je u simbiotskoj vezi sa usklađivanjem našeg zakonodavstva sa evropskim zakonodavstvom. Svfe zajedno, studenti u velikom delu mogu da računaju na studentska predstavnička tela, a to su studentske konferencije i studentski parlament. Nadležnost studentskih konferencija je velika. Postoji pet tačaka koje bliže određuju nadležnost studentskih konferencija, kao i 14 tačaka koje bliže određuju prava i nadležnosti studentskog parlamenta. Namerno neću svaku tačku obrazlagati, budući da će moje kolege o tome podrobnije odgovoriti, ali želim da istaknem da će kao kruna celokupnog rada i organizovanju studenata biti mogućnost organizovanja nacionalnog saveza studentskih organizacija. Ono što bih mogla da preporučim, jeste da studenti pravnih fakulteta naprave jedan priručnik, jer zaista sve ove novine iziskuju temeljno upoznavanje, kako sa pravima, tako i obavezama, pogotovo što se u sav taj rad uključuje mogućnost korišćenja znatnih finansijskih sredstava kojima će se raspolagati. Naravno, to podrazumeva i veliku odgovornost samih studenata. Pošto na mladima svet zaista ostaje, kako ja spadam u one koji ne citiraju velikog Herodota u delu o generacijskom slabljenju potomstva, verujem da će se studenti snaći i iz svih ovih mogućnosti izabrati najbolje opcije za intelektualni rast i razvoj. Dosadašnjem razumevanju univerziteta, kao institucije koja vaspitava i obrazuje, do sada možemo dodati da ona, ne samo da apeluje na slobodu mišljenja i akademsko delovanje, već suštinski obavezuje, što će u praksi značiti da nema više opravdanja za intelektualnu i drugu lenjost. Čuveni nemački filozof Fihte je u svom deduktivnom planu, faktički osnivačkom aktu Berlinskog univerziteta, napisao da je univerzitet ustanova čija je svrha obrazovanje ljudskog razuma, kao moći slobode, i onoga jedinog čime ljudski rod ispunjava svoja određenja. U skladu sa novim moćima koje dobija, univerzitet postaje živi organizam, a na studentima je sada moć da ga pretvore u što složeniji. Što se tiče zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, on je proizveo mnogo više komentara u javnosti, delom stručne, ali više u politikantskoj. Naime, uz uspostavljanje odgovarajućeg pravnog okvira da Nacionalno akreditaciono telo u potpunosti ispuni evropske standarde i smernice za osiguranje kvaliteta u visokom obrazovanju i ponovo stekne status punopravne članice u okviru Evropske asocijacije za obezbeđenje kvaliteta u visokom obrazovanju, predložene su znatne dopune vezane za Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Ja bih sada pažnju usmerila na predviđeni član 21. Tim članom dopunjava se postojeći član 97. novim stavom, tako daje visokoškolska ustanova, koja ostvaruje akademske studijske programe u oblasti teologije, jedna od tradicionalnih crkava i verskih zajednica, ovlašćena da opštim aktom propiše, pored opštih uslova za upis kandidata na osnovne, master i doktorske studije, saglasnost nadležnog organa, crkve ili verske zajednice, imajući u vidu osobenosti vezane za svrhu i prirodu teološkog obrazovanja. Ovde se misli na institut blagoslova koji je svojstven SPC, a odnosi se na Pravoslavni bogoslovski fakultet, tj. na blagoslov Svetog arhijerejskog sinoda u izboru za nove polaznike u oblasti vere i učenja svojstvenog ispovedanju pravoslavne vere. Ne želim da svodim priču na pojedinačne primere nastavnog kadra na Bogosloviji, što je u zadnje vreme propraćeno u javnosti, jer svođenje na jedan ili dva primera i tumačenja od strane laika šta se tamo dešava dovodi do drugog pitanja - kako su ti profesori uopšte birani do sada za ta zvanja i mesta? Naravno da su birani uz blagoslov i tada se nisu bunili, pošto su ga dobili. Nije li, takođe, i tada važilo ono što se sada samo formalno uvodi, da ne bude zabune, da sama crkva ovde odlučuje o svojoj stvari, a to je da bira ko će da podučavati nove veroučitelje, teologije i ostale verujuće o pravoslavnoj veri? Biti skeptik u sferi hrišćanske dogme proizvodi za posledicu da upišete, recimo, Filozofski fakultet, pogotovo smer filozofiju, kao što sam, recimo, ja učinili. Pošto sam, kao što rekoh malopre, iz prosvetne ere pre Bolonje, želim sa vama da podelim svoje iskustvo. Naime, 2001. do 2003. godine čuveni profesor sa Bogoslovije došao je na filozofiju i držao je predavanje o srednjovekovnoj filozofiji novovekovne. Stvarno je bilo nadrealno slušati profesora koji je bio u kompletnoj svešteničkoj odori na predavanjima izlaganje o Dekartovom kredu "dubito ergo kogito, kogito ergo sum". Sumnjam dakle mislim, dakle postojim. Da nije bilo stvarno zvučalo bi kao dobra šala u milenijumskoj raspravi teologa i filozofa o vlasništvu nad ljudskim dušama. Ne sećam se da su tada moji profesori, kako filozofije, tako ni sociologije, koji se danas čuju, protestvovali zbog te neobičnosti. Da zaključim, naše pravoslavlje je duboko ukorenjeno u našu državnost. Kao što znamo, mi smo svetovna država, ali isto tako moramo biti svesni da je naša crkva u doba ropstva našeg naroda, pod raznim tuđinima, čuvala sećanje na to ko smo i odakle smo i što je još važnije kuda ćemo. Iako je na prvi pogled zatvorena tvrđava sa komplikovanim pravilima, ona je tražila svojom mudrošću nove puteve u osvajanju slobode. Ko pomisli to da negira, kompletni je idiot, u grčkom smislu te reči. Vreme se u pravoslavlju drugačije računa i tu ne mislim samo na kalendar. Svaki događaj posmatra se sa aspekta večnosti i jedan vek može biti tren u iskrenoj molitvi ili pokajanju. Najpozvaniji zaštitnik Kosovskog zaveta jeste Pravoslavna crkva, a gle čuda na temu Kosova i Metohije nikada nam nije bila potrebnija sabornost. Zato su i ove povike na blagoslov besmislene, jer ako ćemo pošteno, ko zaista može da se bavi verom, da sa njom i u njoj živi, da je podučava i širi, ako ne neko ko je od takvog jednog onog prvog među jednakima i dobio blagoslov. Mi, poslanici, ne možemo da damo blagoslov, ali zato možemo da glasamo za ovaj zakon, što ćemo i učiniti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Ana Beloica.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, poštovani građani Srbije, politika predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića i Vlade Republike Srbije usmerena je ka poboljšanju položaja mladih ljudi i to je zadatak svih nas. Dakle, to nije zadatak za samo jednog čoveka, za samo jedno ministarstvo, to je zadatak na kome moramo da radimo svi zajedno kao jedno savremeno i civilizovano društvo. Mladi ne predstavljaju samo našu budućnost. Mladi su i naša sadašnjost i zato moramo da im obezbedimo pristup jednom adekvatnom i savremenom sistemu obrazovanja, savremenom tržištu rada gde mogu da pronađu svoje zaposlenje i naravno na taj način obezbede osnovne uslove za život kako za sebe, tako naravno, i za svoju porodicu. Mladost je srećna, jer za nju postoji budućnost, reče jedan ruski pisac, i zato se mi vođeni ovom devizom iz dana u dan trudimo da za naše građane, za našu decu, za naše mlade ljude obezbedimo bolju, lepšu, izvesniju i sigurniju budućnost. Tome u prilog naravno govore i zakoni koji su i danas nalaze na dnevnom redu. To su svakako Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, kao i Predlog Zakona o studentskom organizovanju. Kada govorimo o Zakonu o studentskom organizovanju, on se pre svega odnosi na način funkcionisanja, delovanja, organizovanja, finansiranja različitih studentskih organizacija, različitih predstavničkih tela, a sve u cilju ostvarivanja zajedničkih interesa za sve studente na nacionalnom nivou, dakle na nivou cele naše Republike Srbije. Veoma važno je napomenuti da ovakav vid organizovanja nije postojao od 2005. godine do uvođenja Bolonjskog sistema u obrazovanju i da je to generalno dovelo do staranja brojnih problema, kada govorimo o sistemu visokog obrazovanja. Zato danas kao jedno savremeno društvo možemo da govorimo o posebnom zakonu koji se bavi ovom temom, zakonu koje su usvojile mnoge zemlje u regionu i zato je potrebno da i Republika Srbija usvoji jedan ovakav zakon kako bismo naravno svoje zakonodavstvo uskladili sa pravnim tekovinama iz Evropske unije, naravno i iz čitave Evrope. Kada govorimo o Zakonu o visokom obrazovanju, glavne promene se odnose pre svega na propisani sistem obezbeđenja kvaliteta u visokom obrazovanju u cilju uspostavljanja jednog adekvatnog pravnog okvira da nacionalno akreditaciono telo ispuni evropske standarde i smernice za osiguranje kvaliteta u visokom obrazovanju, kako bi se naravno naša zemlja što bolje pozicionirala u tom međunarodnom prostoru visokog obrazovanja. Zato je važno da ovako definisane zakone prihvatimo u danu za glasanje. Ja ću to svakako učiniti zajedno sa svojom poslaničkom grupom i naravno apelujem na sve moje cenjene kolege da to isto učine. Ono što sam na samom početku napomenula, politika SNS usmerena je ka stvaranju bolje, lepše i sigurnije budućnosti za sve mlade ljude i za našu decu i naravno na stvaranju uslova da se mladi ljudi vraćaju u Republiku Srbiju na svoja vekovna ognjišta i da upravo tu zasnivaju svoje porodice. Problem odlaska mladih ljudi iz Republike Srbije nije nov. To je problem koji traje unazad nekoliko decenija. Mladi ljudi su zbog brojnih ratova, zbog kriza, zbog sankcija, bede, nemaštine, zbog pljačke države i sumnjivih privatizacija koje su sprovođene ne tako davno, pre samo nekoliko godina za vreme bivšeg režima, donosili odluku da napuštaju našu lepu zemlju, da napuštaju Republiku Srbiju. Ja ću vas podsetiti, poštovani građani Republike Srbije, da je za vreme bivšeg režima sumnjivim privatizacijama zatvoreno na stotine i stotine fabrika, da je pola miliona ljudi ostalo na ulici, mladih, poštenih, obrazovanih ljudi koji su doneli odluku da napuštaju našu zemlju bez nade, ikakve nade, da će sutra biti bolje. Upravo ti mladi ljudi su tražili neki manje korumpirani sistem, sistem koji nije ogrezao u korupciji, u kriminalu, sistem koji će malo više voditi računa o njihovim interesima, a ne samo o sopstvenim interesima, gde neće postojati oni osioni političari koji vode računa samo o tome kako da svojim imetak, svoju imovinu rasporede svuda širom sveta i gde će moći pošteno da zarade svoju koru hleba. Upravo ti danas, cenjeni građani Republike Srbije, nama spočitavaju da mladi ljudi zbog režima SNS, zbog Aleksandra Vučića ili bilo koga ovde od nas, odlaze iz Republike Srbije, što je naravno apsolutna laž. Poštovana gospodo, da ste malo više vodili računa o interesima tih mladih ljudi, da im niste roditelje ostavljali na ulici bez mogućnosti da prehrane svoju decu, da prehrane svoju porodicu, da ste ih malo manje zaduživali, a malo više vodili računa o celovitosti srpske teritorije, one teritorije za koju su ginuli njihovi očevi, za koju su ginuli njihova braća i prolivali krv, danas bi ti mladi ljudi imali nadu, nadu koju mi uporno pokušavamo da vratimo, nadu u bolju budućnost, u bolje sutra, nadu u neki novi početak. Zato mi danas ulažemo čak 700 miliona evra u izgradnju stanova za mlade bračne parove, zato smo svuda širom Republike Srbije u svakom gradu otvorili po jednu novu fabriku, otvorili radna mesta za te mlade ljude, zato danas ulažemo u autoputeve po ugledu na najsavremenije evropske zemlje, po ugledu na najsavremenije svetske ekonomije, zato se borimo protiv korupcije, protiv kriminala pa čak i u našim redovima, poštovani građani Republike Srbije, i svi smo mi svedoci da je to danas zaista tako. Podsetiću sve vas, poštovani građani, da je pre samo nekoliko meseci u Novom Sadu otvorena fabrika „Kontinetal“ i ja sam već nekoliko puta govorila o tome u ovom visokom domu, ali čini mi se da je to onako reper koji pokazuje kakva je politika koju sprovodi SNS. Dakle, zahvaljujući samo jednoj fabrici čak 20 mladih ljudi, mladih visoko obrazovanih ljudi, mladih elektroinženjera donelo je odluku da se vrati u Republiku Srbiju sa svojim porodicama. Dakle, 20 ljudi zahvaljujući samo jednoj fabrici, a otvorili smo ih na stotine svuda širom Republike Srbije. Potpuno bi iluzorno bilo da mi sada govorimo da ćemo za godinu, dve ili pet imati prosečnu platu koja recimo postoji u jednoj Nemačkoj, u jednoj Švajcarskoj, ali je vrlo važno da našoj deci ostavimo jednu zdravu Srbiju, Srbiju koja je postavljena na zdrave osnove, da joj ostavimo jedan uređeni sistem u kojem ćemo svi zajedno moći da se borimo za ono što smo obećali našim građanima, a to je da će prosečna plata biti 900 evra i prosečna penzija 440 evra. Poštovane građanke i građani Republike Srbije, nedavno je Bečki institut za međunarodne ekonomske studije sproveo jedno istraživanje koje kaže da u poslednjih pet godina Srbija beleži priliv visoko obrazovanih ljudi i to je motiv koji nas tera da idemo dalje, da se borimo za to da našoj deci, budućim generacijama ostavimo neku lepšu, moderniju i savremeniju Srbiju jer nije Srbija tu zbog nas. Mi smo tu zbog Srbije, naše domovine, zemlje koja je iznedrila brojne velikane, zemlje za koju su naši očevi, naši dedovi ginuli i prolivali krv i kao takva zaslužuje da je bolju, lepšu i moderniju ostavimo novim generacijama koje dolaze. Živela Srbija. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospođi Beloica. Reč ima Milija Miletić, preostalo vreme je 2 minuta i 17 sekundi.
Zahvaljujem se, doktore Orliću. Uvaženi ministre gospodine Ružiću, uvažene kolege poslanici i građani Srbije, ja sam Milija Miletić, dolazim iz Svrljiga, to je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša, to je najlepši grad u Srbiji. Inače, ovde u Skupštini predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku. Izabran sam sa liste Aleksandar Vučić – Za našu decu, gde ću i danas, kao i ranije podržati predloge ovih zakona, jer ulaganjem u prosvetu, ulaganje u mlade je ulaganje u budućnost. Inače, ja bih se pridružio čestitkama, kao o koleginica što je pre mene rekla, čestitamo završetak ove školske godine, jer su i naši profesori, nastavnici, učitelji, stvarno bili heroji zajedno sa našim zdravstvenim radnicima, jer je urađeno ono što je bilo najpotrebnije da se pomogne našoj deci, učenicima da dobiju znanje, da to sutra svoje znanje primene u narednom periodu. Inače, ja bih sada i sa ovog mesta čestitao i svim studentima, najboljim studentima koji su danas potpisali ugovore za Dositejevu stipendiju. To je rađeno u Nišu, čestitam. To je prava stvar, jer stipendija koju su oni danas potpisali je za one najbolje. Očekujem da ćemo tim studentima koji imaju završnu godinu studija ili master studija, da ćemo kroz pomoći i ulaganje u mladost, obezbediti radna mesta, jer to je nama i zadatak ovde i svih nas i Vlade Republike Srbije i očekuje da će to biti urađeno u narednom periodu. Čestitam tim studentima i očekujem da će uraditi ono pravo i ostati ovde u našoj zemlji Srbiji, ulagati u svoje znanje i to će biti svima nama plus i boljitak. Inače, podržaću predloge ovih zakona, zato što se ovim zakonima sada konkretno kroz Zakon o studentskom organizovanju koji se prvi put donosi i kojim se rešavaju neke stvari koje do sada nisu bile urađene. To je pozitivna stvar i još jednom podrška svemu tome. O tome je govorio kolega Vladica Maričić koji je iz Niša. Inače, Univerzitet u Nišu je nešto veoma kvalitetno. Suština svega jeste što ulaganje u jugoistok Srbije, u ono što vredi, a to su mladi. Još jednom, kao poslanik i predstavnik USS podržati sve predloge zakona, sa željom da to da rezultate, da tim ljudima kojima dajemo određene mogućnosti, da se njima sutra obezbedi radno mesto, a država Srbija i naš predsednik i svi mi na tome zajednički radimo. Uvaženi ministre, gospodine Ružiću, imate podršku kao ministar da ovo sve završimo svi zajedno i da naša deca imaju sigurnu budućnost, a to je i bila politika na ovim prethodnim izborima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Ljubinko Rakonjac.
Hvala potpredsedniče Skupštine, gospodine Orliću. Poštovani potpredsedniče Vlade i ministre, gospodine Ružiću sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih prvo da kažem jedan utisak o radu Narodne skupštine, mislim da mi niko neće zameriti. Zahvaljujući zaista predsedniku Narodne skupštine, gospodine Dačiću, potpredsednicima, šefovima poslaničkih grupa i nama narodnim poslanicima je doprinelo da Skupština u dosadašnjem periodu radi efikasno i neguje raspravu na visokom demokratskom nivou. Donet je veliki broj zakona i drugih akata bez problema, a Skupština je radila kao pokazni primer kako bi to trebalo. Poštovani ministre, gospodine Ružiću, pohvalio bih i vaš rad i dosadašnje rezultate, jer je Ministarstvo na čijem ste čelu u protekloj i ovoj godini korone, zajedno sa prosvetnim radnicima i učenicima nosili veliki teret i uspeli ste da se izborite sa svim tim. Započeli ste svoj ministarski posao efikasno, a kao dokaz toga je da je za kratko vreme u Narodnoj skupštini bilo dosta zakonodavne aktivnosti iz delokruga vašeg ministarstva, što sve treba da unapredi ovaj važan sektor. Vi ste detaljno i jasno govorili o ovim predlozima zakona danas. Govorili ste o svim aspektima tih zakona, tako da skoro nije moguće nešto novo reći. Takođe i predsednik poslaničke grupe SPS, gospodin Milićević je detaljno govorio o ovim zakonima, ali ću se osvrnuti na neke izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, koje će poslanička grupa SPS podržati. Osvrnuću se na nekoliko veoma značajnih izmena zakona. Najpre na izmene odredbe člana 148. Zakona o visokom obrazovanju, o prelaznim rokovima za završetak studija po započetom nastavnom planu i programu, o uslovima i pravilima studija za studente koji su upisivali studije po propisima koji su važili do 10. septembra 2005. godine. Sada se utvrđuju novi rokovi za završetak tih studija po započetom nastavnom planu i programu, po uslovima i pravilima studija i to do kraja školske 2021./22. godine. Za studente upisane na integrisane studije iz polja medicinskih nauka, rok za završetak se produžava do kraja 2022./23. godine. Ovo je pitanje koje najviše interesuje generacije studenata koje su započele studije po starim programima. Na ovaj način se daje šansa ovim mladim ljudima da bez dodatnih problema i bez većih finansijskih problema završe započete studije. Dobro je da Ministarstvo i ovog puta razume da su ovi studenti uložili velike napore, položili veliki broj ispita i treba im omogućiti da završe započete studije, da diplomiraju, znači dati im dodatno vreme. Ako ne bi usvojili ovaj zakon, desile bi se mnoge negativne stvari. Zaista bi to njih sve demotivisalo i ne samo u pogledu studija, nego u pogledu životnih pitanja, njihov život bi verovatno krenuo nekim drugim tokom. Mnogi ne bi imali materijalne mogućnosti da završe preostale obaveze do diplomiranja. Mi se slažemo da se ova izmena u pogledu rokova odnosi na magistrante i doktorante koji su u završnoj fazi izrade magistarskih i doktorskih disertacija. Takođe, uvažavam i dilemu koja se pojavila danas, da li treba da bude trajno rešenje, jer postoji najveći broj opravdanih razloga, ali postoji i oni neopravdani razlozi koji su posledica nerada i mislim da treba u budućnosti tražiti neko prelazno rešenje. Ali, ovaj stav Skupštine i predlog Vlade je veoma pozitivan iz razloga što se za npr. 50% opravdanih razloga ne smeju kazniti zbog onih 50% ili manje, koji su neopravdani. Naime, postoji određen broj magistara koji ni do sada nisu uspeli da odbrane svoje doktorske disertacije, a treba im još malo dodatnog vremena. Bilo bi veoma dobro da im se omogući da završe doktorate. Ne bi bilo dobro da se sada od njih traži da ponovo upisuju doktorske studije, jer su oni ispite već položili. Posebno je bitno to, jer je u pitanju mali broj ovakvih slučajeva i da to ne predstavlja neki veliki problem za Ministarstvo u pogledu finansija, za državu Srbiju, jer uglavnom same institucije u kojima oni rade, finansiraju troškove njihovog usavršavanja. Osim ovoga, poštovani ministre, želim da dodam jednu novu temu o kojoj treba razmišljati u narednom periodu i predlažemo da u budućim izmenama i dopunama i Zakona o visokom obrazovanju i Zakona o naučnim istraživanjima, trajno rešimo probleme jedne grupe. Gruba je reč – jedna grupa, ali nisam imao drugo, a to je da su studenti i naučni radnici koji su oboleli od teških bolesti i koji zbog zdravstvenih i fizičkih prepreka nisu u mogućnosti da ispunjavaju pravovremeno sve obaveze u pogledu priprema ispita, polaganja ispita i neophodnih istraživanja u cilju odbrane master teza i doktorskih disertacija. Mi smo ovim zakonima njima dali i produžili to za jednu godinu, ali to nije trajno rešenje. Često nam ti ljudi nisu u vidokrugu, zaboravljamo i ne mislimo o njihovom teškom stanju i problemima sa kojima se susreću u procesu obrazovanja. Naš predlog je da se njima omogući studiranje i naučno usavršavanje bez ograničenih rokova do završetka studija, odnosno do završetka lečenja kada je to moguće. Nažalost, ovde su često u pitanju sistemske bolesti koje se ne mogu trajno izlečiti. Ovo mi je dugo bilo u mislima imajući u vidu neke kolege koje znam koje boluju od teških bolesti multiple skleroze na primer, kako od njih očekivati da u zadatom roku vrše istraživanja na terenu ili prikupljaju podatke kada zbog fizičkih prepreka koje im nameće priroda bolesti ne mogu sami da stignu do terena, a ovoj grupi je pomoć preko potrebna i bez pomoći drugih istraživača nije moguće da svoje master radove i doktorske disertacije završe, da obrade podatke i da izađu na vreme da polažu. Država ne treba da zaboravi na human odnos prema ovoj grupi visoko obrazovanih, kreativnih i našoj nauci potrebnih ljudi zato treba razmišljati i o vrstama institucionalne pomoći koju treba država da im omogući kako bi iskoristili svoje naučne potencijale i završili studije i naučna usavršavanja. Iskoristio bih priliku da se osvrnem na naučne institute iako nisu predmet ovih izmena, jer dolazim iz te delatnosti i poznajem njihov položaj. Prema Zakonu o nauci i istraživanjima status zaposlenih naučnih radnika instituta je ovim poslednjim zakonom na neki način poboljšan, ali nije trajno rešen. Naime, iako je osnivač instituta u većini slučajeva, u 90 i više slučajeva, Vlada Republike Srbije, a to je u poslednjih 70 godina tako, jedino se instituti nisu finansirali institucionalno, odnosno budžetski. Nije to ni sada slučaj, ali je situacija sada mnogo bolja, jer se finansiraju na osnovu godišnjih programa naučno-istraživačkog rada. Međutim, to čini samo 50% prihoda instituta tako da ostali deo sredstava ostvaruju na klasičnom tržištu, a jedini su od svih javnih službi koje nemaju garantovano finansiranje od države, dok na primer zavodi imaju finansiranje države od 100%. Sledeće što vam želim reći, ali nemojte to shvatiti lično kolega, jer sam ovo govorio i prethodnom ministru, to je bilo moje prvo obraćanje, Naučna zajednica Srbije poštovani ministre očekuje da u budućem periodu izdvajanje za nauku bude 1% za početak što je takođe manje nego u zemljama EU kojoj težimo. Sve zemlje sveta koje su imale uspešan ekonomski i opšte društveni razvoj kao Nemačka, Japan, Skandinavske zemlje i mnoge druge, izdvajale su preko 1% od BDP. Takođe, poštovani ministre, od vas očekujemo da se institucionalno reše infrastrukturna ulaganja u visokoškolske ustanove i institute. Naime, neophodne su značajne investicije u opremanje zgrada, instituta, jer su one uglavnom dotrajale, stare su i po sto godina, neke prokišnjavaju, prozori nisu promenjeni od kada su zgrade napravljene, uslovi za opremu su neadekvatni. Ipak, moramo biti iskreni da su mnoge dobre stvari pokrenute i urađene za vreme prethodne Vlade što se vidi i u donošenju novog Zakona o nauci i istraživanja, Zakona o Fondu za nauku i nekim drugim stvarima za koje je Vlada imala viziju. Poštovani ministre, svakako pored brojnih stvari koje su uradili prethodni ministri u sektoru prosvete visokog obrazovanja i u sektoru naučno-istraživačke delatnosti, setimo se profesora Unkovića koji je obezbedio 1% iz budžeta za nauku, zatim profesora doktora Žarka Obradovića koji je započeo projekat besplatnih udžbenika, ali i prvi obezbedio da se master i doktorske studije mogu finansirati iz budžeta, ministar Šarčević je predložio i usvojili smo nekoliko reformskih zakona, ali je zbog značaja obrazovanja za napredak društva potrebno da naša zemlja i dalje radi na reformama visokog obrazovanja i naučnog rada. Zato nije dovoljan jedan ministarski mandat. To je dugoročan i konstantan proces, ali je važno da svaki od ministara ima tim i učini sve što je moguće da se obezbedi kontinuitet razvoja. Nažalost, u nekim oblastima kasnimo za svetom sigurno i opravdano i objektivno, ali imamo mlade talente gotovo u svim oblastima, a vi imate taj težak zadatak da unapredite sistem, da doprinesete da se naučna znanja integrišu u razvoj. Vaš mandat je u veoma teškom vremenu, korona nažalost nije bila bez posledica, ali ste vi ministarstvo uspeli da obezbedite i u ovoj školskoj godini da ceo obrazovni sistem funkcioniše da ne bude zastoja. Zahvalni smo vama i vašem timu, a posebno prosvetnim radnicima na svim nivoima obrazovanja koji su izneli najveći teret korone. Naravno, nije bilo jednostavno ni učenicima, ni studentima, niti njihovim porodicama. Još nešto važno želim da kažem. Danas je nauka uslov napretka, ona menja civilizaciju, tehnološki razvoj napreduje astronomskom brzinom, a mi se reformama i prosvete i visokog obrazovanja i nauke moramo takmičiti sa visoko razvijenim zapadom ili bar koristiti njihova znanja i dostignuća. Zato bi, poštovani ministre, dao predlog da se što više naših postdiplomaca usavršava u visoko razvijenim zemljama. Nije to uvek o trošku države i ne bi to bio ni veliki teret za državu. Postoje brojne stipendije koje daju strane vlade, strane institucije gde bi naši postdiplomci učestvovali na projektima gde se stiču savremena znanja i u savremenu tehnologiju. Ali, da im se omogući kada se vrate da oni budu nosioci našeg naučnog i tehnološkog razvoja. Još jednu izmenu Zakona o visokom obrazovanju koju sada predlažete bih istakao, jer se odnosi na propisani sistem unapređenja kvaliteta o visokom obrazovanju što jeste naš strateški cilj. To je praktično uspostavljanje odgovarajućeg pravnog okvira za Nacionalno akreditaciono telo. Ne bih želeo više da govorim, o tome su govorili moji prethodnici, tako da ja vam se zahvaljujem i nadam se da sam svojim izlaganjem doprineo donošenju ovog zakona. Poslanička grupa SPS glasaće za oba ova zakona. Hvala lepo.
Zahvaljujem prof. Rakonjcu. Određujem redovnu pauzu. Nastavljamo sa radom u 15 časova i pet minuta. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Reč ima prof. dr Marko Atlagić.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine dr Orliću, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, pred nama su danas dva zakona, koja su veoma važna za vaspitanje i obrazovanje, i to u visokoškolskom vaspitanju i obrazovanju – Zakon o studenskom organizovanju i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Nemam nameru da šire obrazlažem, jer je to predstavnik poslaničke grupe izuzetno dobro elaborirao. Dozvolite samo nekoliko rečenica da napomenem, kada su izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju na dnevnom redu. Ovo je jako bitno što su i kolege i koleginice podvukle, da se izmešta izbor članova Viskog saveta za nacionalno obrazovanje i Visoko akreditaciono telo iz Vlade Republike Srbije u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Na taj način pridonosimo procesu demokratizacije, ne samo vaspitanja i obrazovanja, nego ukupnog sistema naše zemlje. Kada smo već u visokom obrazovanju, nije na odmet da spomenemo i da uopšte govorimo o visokom obrazovanju, jer vrlo retko govorimo u ovom viskom domu o visokom obrazovanju, dozvolite ipak da kažem da mi čini zadovoljstvo što smo takozvanim starim studentima, to jest studentima koji su upisali studije po programu iz 2005. godine, produžili još za jednu školsku godinu. Moja malenkost od 2012. godine se bori da taj produžetak ne bude jednogodišnji, stalno smo za godinu i dve, nego trajan. Pravo je svakog studenta na trajno obrazovanje. Ali, ovo „ali“ je jako bitno, mi po onom prvom Zakonu o visokoškolskom obrazovanju smo rekli da student koji upiše po jednom programu ima pravo da završi studije, dokle god on studirao, po tom programu. Mislim da tu zaista treba razmisliti u budućnosti, odnosno mi na Odboru mislimo jedno slušanje organizovati u tom smislu, zato što imamo slučajeva, na primer, da student koji je studirao 28 godina, za tih 28 godina nije završio fakultet, ali je dobio nagradu za životno delo iz oblasti koje je studirao. U čemu je problem? Pa, ima ih više. Jedan od njih je nastavni kadar, profesori, „bauk profesori“, jer nama na fakultetima, osim divnih predavača, pedagoga, naučnika, ima jedan deo profesora koje mi često nazivamo „bauk profesori“, kod kojih niko ne može položiti određeni ispit. Zato je vrlo važno ko radi na visokoškolskim obrazovnim ustanovama. Tu imamo zaista svega. Tu imamo ljudi koji ne drže do patriotskog vaspitanja i obrazovanja, a to je jedan od uslova u svakoj zemlji, jedan od uslova da nastavnik može biti nastavnik, ne u smislu pravnom, nego u smislu obrazovnom. Patriotizam je jedan od glavnih zadataka moralnog vaspitanja o kojem studenti pedagogije uče na fakultetu, a ne samo pedagogije, nego i drugih nastavnih predmeta. Isto tako, imamo doktorante koji su završili i dali sve ispite u vremenu gde je zakonodavac rekao: „tri plus tri godine“, ali molim vas, gube radni odnos, zato što im temu nisu prihvatili, ne prihvatili, zapravo odgovorili profesori ili često fakulteti za dve godine drže u ladicama. E, to moramo da stavimo i na dnevni red. Dalje, doktorirati iz latinskog jezika i klasičnih jezika, napraviti doktorsku disertaciju pre pet godina, pa ja bih voleo da ga vidim, ko to može učiniti. Znači, ne treba im ukidati ta radna mesta, nego dekani zajedno sa Ministarstvom da iznađu mogućnosti da ne gube radna mesta. Kad smo već kod doktoranata, tu imamo zaista problema na svim univerzitetima, koliko ja imam uviđaja, imamo dosta krivice do administracije fakulteta, odnosno univerziteta. Ne drže se rokova, ne odgovaraju studentima za prijavu doktorske disertacije po godinu i dve. Imamo slučaj, napravljena doktorska disertacija ovde u Beogradu, dve godine se čeka zato što je u komisiji profesor jedan koji ne priča sa drugim profesorom. Dakle, ima masa tih razloga, da ja ne idem u širinu. E, kad smo već kod toga, ono što je jako važno, gospodine ministre sa saradnicima, to je da smo mi 2000. godine uništili obrazovanje. To je zakonom koji je pokojni Gašo Knežević bio inicijator i bio ministar za vreme bivše vlasti on je donesen. On nam je uništio vaspitanje i obrazovanje, čije posledice ćemo još osećati, po mojoj proceni, bar još deset, petnaest godina. Ne možemo se vratiti na nivo na kojem smo bili. O čemu se radi, da ovde objasnim. Mi smo tada, pod pritiskom Zapada i Soroša, izbacili vaspitanje i obrazovanje iz vaspitno-obrazovnih ustanova, i ne samo iz njih, nego i iz društva, iz porodice, iz sredstava masovnih komunikacija. Pa gledajte na šta vam televizije liče, ne računajući RTS, njima svaka čast. Ali ove druge, i sa nacionalnom frekvencijom, one nisu kao vaspitni faktor, kao nekad što su bile, a trebalo bi da budu, a to na Zapadu jesu, ali zato kod nas nisu. Zabranjivalo se nastavnicima u osnovnim i srednjim školama da spomenu reč „vaspitanje“. Zabranjivalo se nastavnicima u osnovnim i srednjim školama da spomenu reč „vaspitanje“. Mi bitku bijemo od 2012. godine da zakon zovemo onako kako zove čitav pedagoški svet, kako ga nazivaju, on treba da nosi naziv Zakon o visokom vaspitanju i obrazovanju, ne Zakon o visokom obrazovanju. Pa, zakon o osnovnoj školi, govorili smo, zakon o osnovnoj školi, ne Zakon o vaspitanju i osnovnom obrazovanju, Zakon o vaspitanju i srednjem obrazovanju, a mi smo sve obrnuli. Zbog nevaspitanja koje smo proterali iz društva mi imamo ubistva svakodnevna, ubistva u porodici, ubistva na ulici, nevaspitanje u porodici, nevaspitanje u skupštini ovoj, nevaspitanje u Vladi i društvu u celini. Vratimo vaspitanje u društvo. Ogromni su ekonomski gubici. Moja malenkost je računala samo da bi jednu nevaspitnu meru otklonili, a to je grafite po zgradama u Beogradu, treba nam milijardu evra. Malo li je? Znate li šta možemo sa milijardu evra? Da ne govorim o drugim merama. Dakle, vratimo vaspitanje od predškolskih ustanova, do visokoškolskih obrazovnih ustanova i društvu u celini. Da bi vratili to, moramo imati i nastavnike koji vole svoj posao, koji su pedagozi, a ne nastavnici, onda ne bi rušili učenike. Učenik i student, gospodo profesori, ima pravo da ne zna, ali moje pravo kao profesora i pedagoga jeste da mu ne dozvolim da ne zna, da ga pedagoškim umećem dovedem do rezultata, to je suština, a oboriti učenika i studenta može svako. To pedagogija vrlo dobro zna. Kada smo u pitanju kod moralnih zadataka ličnosti, dozvolite da kažem da najpre moramo voleti svoj posao, profesori. Još je veliki Platon u svojoj državi rekao: „Država neće biti na šteti ako obućar nema pojma o svom zanatu, jedino će Atinjani biti loše obuveni, ali ako učitelj bude rđavo vaspitao decu buduće genaricija biće neznalica“. Vidite važnost vaspitanja i obrazovanja. Da ne govorim o Pestalociju velikom koji je rekao: „Oduševljenje što ću moći da pokrenem svoje ruke dalo mi je toliko snage da bi se mogao popeti na najviše Alpe samo da mogu započeti“, misli vaspitavati decu i omladinu. E, to je suština u tom delu. Dozvolite još jedan citat od Kasiodora, velikog rimskog istoričara, pisca i državnika šta znači vaspitanje u duhu patriotizma. Dakle, veliki Kasiodor je rekao: „Prelistavajte istoriju svog naroda, da ne bi u vlastitoj državi bili stranci“. Ali da smo stranci u vlastitoj državi dokazuje jedan deo srednjoškolskih profesora o kojima ću ja, gospodine ministre, danas da progovorim imenom, prezimenom, bez zadrške. Među tim o kojima ću da kažem da nema patriotskog ne samo vaspitanja, nego da su krivac za ovo stanje u društvu je prof. dr Slobodanka Turajlić, koja je bila pomoćnica, ministra, čini mi se za vreme pokojnog Gaše Kneževića, čije posledice danas osećamo na svakom koraku. Zašto nju spominjem, sad ću da vam kažem. Ugledna je ona danas članica Pokreta slobodnih građana. Znate šta je zatražila, verovali ili ne, ali zatražila je rušenje spomenika Stefanu Nemanji. Stefanu Nemanji tvorcu srednjevekovne srpske države. Znate li šta je izjavila, a profesor Univerziteta godinama, citiram: “Monstruozni spomenik Stefanu Nemanji treba što pre srušiti i ukloniti sa Savskog Venca“. Šta sad kaže, gospođa Turajlić vezano za Kasiodora koji je rekao: „Prelistavajmo istoriju svoga naroda da u vlastitoj državi ne budemo stranci“, a ona je stranac u vlastitoj državi i ne samo ona, čućemo, ima ih više. Ona je gostujući na televiziji, otvoreno kažem N1, zloglasnoj, zaista zloglasnoj, jer ta televizija N1 je gora od Gebelsa. Jeste videli ovih dana čime se bave. To je neverovatno. Ona je kazala, citiram: „Ovaj spomenik je nešto čega se svako normalan treba stideti“ i dodala, citiram: „To je takva bruka za ovaj grad, takva sramota koje će generacije nositi ako se spomenik ne ukloni“. Završen citat. Da li možete, poštovani građani i vi gospodine ministre da verujete da ova gospođa je bila profesor univerziteta četrdeset i nešto godina. Da je bila pomoćnik ministra u Vladi Republike Srbije. Sada je ja pitam, a nije ona jedina, o drugima ćemo još malo da progovorimo, zašto ste gospođo profesorko protiv dizanja spomenika Stefanu Nemanji? Da li zbog toga što je spomenik podignut srpskom svetitelju? Ili, da li ste zbog toga što je Stefan Nemanja bio osnivač srpske srednjevekovne države? Da li ste možda zbog toga zato što je spomenik delo velikog ruskog umetnika, vajara? Da li ste možda zbog toga ili ste možda zbog podizanja, zato što je inicijator podizanja spomenika bio predsednik države Aleksandar Vučić? Izgleda da vas to najviše boli. Jako ste nervozni kada ste to govorili na ovoj televiziji. Da li ste možda protiv podizanja spomenika Stefanu Nemanji zato što je taj spomenik dobro za srpski nacionalni identitet? Možda zbog toga. Zapamtite dobro, gospođo profesorko, nekada će pisati, siguran sam, spomenik Stefanu Nemanji je najlepši dar srpskog naroda i države, gospodnje 2020. godine svim žrtvama palim kroz 820 godina za svoju srpsku veru, pravoslavnu veru, srpsku naciju i srpsku otadžbinu. Spomenik je postavljen za vreme srpskog vladara Aleksandra Vučića, reformatora i modernizacije Republike Srbije. Uveren sam da će to izučavati buduće generacije. Nemojte poštovani poslanici, nemojte se čuditi što gospođa Turajlić nipodaštava srpsku kulturu, a verovali ili ne, ona je izjavila, citiram: „Kosovo je izgubljena teritorija za Srbiju, borba za rešavanje Kosova i Metohije je igrokaz“. Završen citat. Da li poštovani građani Republike Srbije možete verovati da uvažena profesorka to govori. Da dalje o njoj ne pridajem joj važnost, ali njoj se pridružio, verovali ili ne, prof. dr Dušan Teodorović akademik, član neke slobodne skupštine Srbije. Taj svakodnevno pljuje po ovoj Narodnoj skupštini. Kaže da smo štala, mi poslanici primitivci, a nema pogrdne reči koju nije rekao za predsednika Vučića, narodne poslanike i Vladu Republike Srbije. Samo nekoliko rečenica. On je 18.7. gospodnje 2019. rekao za narodne poslanike da su primitivci. Jeste, gospodine akademiče, možda jesmo primitivci, ali nismo kao vi gospodine akademiče pobegli iz zemlje upravo kada nam je otadžbina bila bombardovana. Proveli ste mirne dane, za razliku od nas. U zemlji agresora ste proveli. Šta ste radili u toj zemlji gospodine akademiče? Svakodnevno napadate i poslanike i ovu državu. Vi ste gospodine akademiče 18.3.2020. godine kao moralna gromada od akademika izjavili da je predsednik države Aleksandar Vučić. Staljin, da je Hitler, Musolini, Franko ili dinastija Kim. Gospodine akademiče, za razliku od vas Aleksandar Vučić gradi kult rada u ovoj zemlji, kult samopregora, kult borbenosti za svoju zemlju, kult pozitivne energije, kult ideja za dobro svih građana, pa i vašu gospodine akademiče, gospodine Teodoroviću. Vi ste gospodine Akademiče gajili kult nerada, kult neborbe za svoju otadžbinu, jer ste vi gospodine akademiče oterani sa saobraćajnog fakulteta kao neradnik i našli utočište u SAD. Kad sam već kod njega koji nas stalno pljuje, gospodine potpredsedniče Orliću, dozvolite da kažem da je on 13.10.2019. godine ispoljio neviđenu mržnju prema sjajnom glumcu Nenadu Jezdiću samo zato što je imao ulogu na otvaranju auto puta „Miloš veliki“ i što se tome radovao kao i milioni građana Republike Srbije. Zbog Jezdićeve ljubavi prema uspehu svoje države u infrastrukturi, Teodorović je isijavao mržnju prema državi i gospodinu Jezdiću i gospodinu Aleksandru Vučiću. Rekao je da neće više kupovati čak ni rakiju gospodina Jezdića koja je inače odlična. Da li možete verovati da to profesor koji radi u visokom obrazovanju, još pri tome i akademik izgovara ove reči. I ne samo to, da on nema ni trunke patriotskog osećanja, govori i ovaj citat kada je rekao. Citiram: „Kosovo nije sastavni deo Srbije“. To je rekao uvaženi akademik i dodao, citiram: „Pustite Kosovo da ne biste žrtvovali Srbiju“ završen citat. To je izgovorio u jednom listu 22.7.2020. godine. I nije samo on. Da se ja previše s njim ne bi više bavio, a neka se on dalje bavi s nama. Gospodine potpredsedniče, doktore Orliću moram da kažem da Dragan Đilas i Vuk Jeremić iz dana u dan neprestano psuju, vređaju, satanizuju ne samo građane Republike Srbije, nego i predsednika Vučića i državu Srbiju. Znate u dosluhu sa kim rade oni? Sa Hrvatima, sa šiptarima i bivšim Srbima Crnogorcima. Oni optužuju srpski narod i Aleksandra Vučića da su izvršili rat 90-tih godina, da smo pljačkali, palili i ubijali u masovnim grobnicama, videli ste ovih dana. Tako je pre neki dan na Đilasovoj Njuz Maks Adriji, televiziji, uvodničar vesti obratio se građanima ovim rečima i šokirao sve gledaoce širom sveta, tamo dokle se dostiže gledanost. Ovako je rekao. Citiram: „Dobro veče, gde ste bili 90-tih? Koliko ste tela spalili? Jeste li doneli kući bar jedan frižider, prsten ili zlatni zub? Jeste li ubili bar jednog čoveka u masovnim grobnicama? Jeste li ubili bar jednog Albanca?“ Završen citat. Gospodine potpredsedniče, doktore Orliću, ja ću da odgovorim danas, nadam se zadnji put i Đilasu i Jeremiću i Tadiću na ove uvrede srpskog naroda i države. Vama kome je dosadno možete napustiti. Gospodin Đilasu, gospodine Tadiću i Vuče Jeremiću odgovoriću vam direktno i posle moje diskusije ostajte u mišijoj rupi i nikada se više nemojte javljati Srbima ovim pitanjima, nego onima čije interese zastupate, a to su Hrvati, šiptari i Bošnjaci, zarad jeftinih političkih poena. Sada ću da vam citiram ko je poveo rat. Poštovani građani zbog vas, Josip Boljkovac, bivši ministar Hrvatske 1990. do 1992. godine kaže ovako, citiram: „Tuđman je želeo rat po svaku cenu. Rat nije bio nužan, već namera. Po tom Tuđmanovom konceptu Srbi su trebali nestati iz Hrvatske“, završen citat 12.2.2012. godine. Gospodine Tadiću, Jeremiću i gospodine Đilasu, zašto vi srpski narod optužujete za vođenje rata, kada ministar unutrašnjih poslova Hrvatske Josip Boljkovac, kaže ko je rat vodio, da li je, ovo je sada zgodna prilika da odgovorimo i nadam se da više nikada ne odgovaramo na njihove gluposti. Drugo, isti Josip Boljkovac je rekao, citiram – Srbe u Hrvatskoj, trebalo je proglasiti hrvatskim građanima i nazvati ih pravoslavnim hrvatima, treba zabraniti odrednicu pravoslavni Srbi, završen citat, dakle, evo vidite ko je imao nameru da vodi rat i šta od rata želi da postigne. Idemo dalje, gospodine Đilas, gospodine Jeremiću i Tadiću, 24.5.1992. godine, na Trgu republike, bivšem, današnjem Trgu Bana Jelačića, Franjo Tuđman je rekao, citiram – moglo je proći i bez rata, ali Hrvatska to nije želela. Mi smo procenili da samo ratom možemo dobiti nezavisnost Hrvatske i s toga smo vodili političke pregovore, a iza toga sami stvarali svoje oružane postrojbe. Da nismo tako učinili, ne bismo ostvarili svoj cilj, tj. nezavisnost Hrvatske, završen citat. Gospodine Tadiću, Jeremiću i gospodine Đilas, jel vam sada jasno ko je vodio rat i nikada više u svom životu da niste spomenuli da su Srbi poveli rat, Aleksandar Vučić i narodni poslanici, koji su danas u ovoj skupštini. Što se tiče paljenja kuća, za koje je vaš uvodničar unazad tri dana rekao, i obratio se građanima i pljačkanja imovine, gospodine Đilas, gospodine Jeremiću i gospodine Tadiću, doktor Franjo Tuđman, vam je odgovorio i na ovo pitanje. Tuđman kaže, a ja citiram – priznajem da je 1990. godine, 1991. godine, bilo ekscesa sa naše strane poput paljenja i miniranja srpskih kuća, da se dogodilo i po koje ubistvo, da je neko i pre vremena morao pobeći, pre vremena, obratite pažnju na ovu reč, iz Hrvatske, međutim Srbi su sa ovim morali računati. Ponosan sam na sve to što sam uradio, završen citat dr. Franjo Tuđman, na Trgu Bana Jelačića. Da li vam je gospodine Đilas, jasno ko je poveo rat? Gospodine Jeremiću, jel vam jasno ko je poveo rat, a vi nama prigovarate što smo branili otadžbinu. To su najlepše stavke u našim biografijama, za razliku od vas. Gospodine Đilas i gospodine Vuče Jeremiću, stalno optužujete Srbe, a i Aleksandra Vučića, za rat 90-ih godina. Gospodine Đilas, Srbi nisu izazvali rat. To kažu i vaši mentori. Džejms Beker, državni sekretar SAD do 1992. godine je rekao ko je poveo rat, citiram: "Slovenija i Hrvatska su uzročnici građanskog rata u bivšoj Jugoslaviji. Njihovo nasilno odvajanje bili su u suprotnosti sa aktima Helsinškog sporazuma. Jugoslavija je u svođenju računa gurnuta u građanski rat. Jednostrano proglašenje nezavisnosti protiv naših upozorenja i upotreba sile uzročnici su građanskog rata" - Jelena Guskova, "Istorija jugoslovenske krize" 1990-2000, Beograd, 2003, strana 38. Poštovani građani, ja se izvinjavam što vas malo mučim, ali da vidite koliko se laži svakodnevno na Gebelsovoj televiziji izgovori protiv srpskog naroda, srpske države, predsednika Republike i narodnih poslanika. Džejms Beker je 12. 1. 1995. godine, na sednici, verovali ili ne, Komiteta za spoljne poslove američkog Kongresa rekao: "Jednostrano proglašenje nezavisnosti od strane Hrvatske i Slovenije i njihova upotreba sile u preuzimanju graničnih prelaza izazvalo je građanski rat". Šta sad kažete, gospodine Đilas, gospodine Jeremiću i gospodine Tadiću? Gospodin Đilas, gospodin Jeremić, stalno napadaju da smo mi ubijali ljude i izvršili genocid nad drugim narodima. A ja moram da im kažem da vide ko je činio genocid 90-te godine. I u jednoj rečenici - meni je žao što 99%, da ne kažem 100%, analitičara na našim televizijama ne zna šta je genocid, da kažem šta je genocid. Genocid nije vezano za rat, nego homocid, ubijanje. Genocid se dešava pre rata, na primer, kada je Stipe Mesić pre rata, 1990. godine, u martu rekao, u Gospiću, pred 10 hiljada kišobrana, kiša je padala, citiram: "Kada ja budem predsednik Hrvatske, svi Srbi staće pod jedan kišobran". Dakle, to je namera, da će uništiti pre rata, itd. Da ne govorim druge. Evo sad ću spomenuti još i Edu Murtića, da vidite nameru i da je "Oluja" bila genocid. Kaže Edo Murtić, čuveni hrvatski slikar: "Bilo mi je strašno, mučilo me to što sam od Tuđmana čuo nekoliko meseci pre izbora, 1990. godine. Došao je u moj atelijer i oduševljeno počeo pričati o tome da hrvatski narod mora krvlju dobiti svoju državu, da ćemo mi, HDZ, napraviti ono što Pavelić nije uspeo 1941. godine, da će 50% Srba morati spakovati kofere i odseliti a 50% ostalih postati Hrvati ili nestati". To je rekao Edo Murtić, objavljeno u "Identitetu" broj 61, 2003. godine, strana 8 do 11. Gospodine Tadiću, Jeremiću i Đilasu i gospodine Čanak, i vas prozivam, jel vam sad jasno ko je izvršio genocid? Ovo je genocidna namera, a nije vezana, vidite, za rat. A sam čin zločina je ratni čin. Dozvolite još da pri kraju citiram još jednom Tuđmana. On je rekao ovako: "Srbi su neslavno nestali iz ovih krajeva kao da ih nikada nije bilo. Nisu uspeli pokupiti ni svoje prljave gaće. Neka im je sretan put, a ovi iz sveta koji nam danas drže predavanje da palimo srpske kuće, neka se prisete da je upravo biblijsko načelo iz Starog zaveta - oko za oko, zub za zub", završen citat, "Feral tribjun" Split, 4. i 15. 10. 2011. godine. Evo, gospodine Đilas, svome uvodničaru na televiziji kažite ko je palio srpske kuće i ko je čije kuće palio, da ne kažem 45 hiljada otuđenih stanova od Srba i 30 hiljada popaljenih kuća, za koje nikada nisu odgovarali. Na kraju, Josip Boljkovac, još jedanput, častan Hrvat, ovako je rekao: "Hrvati su napali protivtenkovskim oružjem Srbe u Borovu Selu da bi isprovocirali rat. Iz istog razloga su srušili most u Osijeku" - "Intervju", 12. 2. 2009. godine. Isti Boljkovac je dodao: "Tako su 1991. godine prvi napadnuti Srbi i Jugoslavija, a ne Hrvatska, Gojko Šušak, Branimir Glavaš i Vice Vukojević, protivtenkovskim oružjem napali su Borovo Selo da bi isprovocirali rat" - "Slobodna Dalmacija" splitska, 13. 02. 2009. godine. Poštovani građani, ovo su nepobitni izvori i činjenice, izvori hrvatskih autora a ne srpskih. A čije interese zagovara sada Dragan Đilas? Ovo je bilo vreme da raščistimo za sva vremena sa ovim našim bitangama izdajničkim koji svakodnevno prodaju Kosovo ni za što. Na kraju, ipak da kažem, pošto je juče bila prilika da kažemo nekoliko rečenica o Kosovu, a vezano je o patriotizmu i visokoškolskom obrazovanju, oni Aleksandra Vučića uvek optužuju za Kosovo. Tako je 29. novembra 2018. godine Vuk Jeremić rekao: "Aleksandar Vučić je izdajnička bitanga". Ja ću vam sad reći, uzeću još tri-četiri minuta vremena, da kažem ko su izdajničke bitange. E, kad smo već kod toga, Vuk Jeremić, inače član međunarodne bande lopova i prevaranata je decembra 2008. godine izjavio: "Ulazak KiM u UN je najbolji čin čemu se Srbija treba da nada". I time se svrstao u red i stao na čelo izdajničke bitange naše zemlje. Evo, poštovani građani, ko je izdajnička bitanga. Od Aleksandra Vučića nikada to nećete čuti, nego da će braniti Kosovo mirnim putem i da nikada neće potpisati nezavisnost Kosova, za razliku od njega. Nije on jedini. Zoran Živković, bivši predsednik Vlade, je oktobra 2003. godine na međunarodnoj konferenciji u Beču rekao: "Meni je svejedno, potpuno je nebitno čije je KiM". Time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Boris Tadić, 27. jula 2006. godine u razgovoru sa američkim izaslanikom pružio je, citiram, "uveravanja da je u sebi obradio i prihvatio nezavisnost kao ishod", a on danas govori da Vučić prodaje Kosovo. Sergej Veselinović, zvani pišoje, pišoje zato što je rekao da će on da piša po grobu predsednika Republike, on je rekao 31. januara 2019. godine, citiram, "Kosovo je izgubljeno. Kosovo pripada Albancima, a ne Srbima." Time se svrstao u red izdajničke bitange naše zemlje. Saša Janković, u narodu zvani Sale prangija, prangija jer se ubio onaj Gojković u njegovom stanu, je 03. avgusta 2017. godine, izjavio, citiram: "Srbiji je u interesu da Kosovo uđe u Interpol i time prizna nezavisnost Kosova." Time se Sale prangija svrstava u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Nenad Čanak, u narodu zvani Nešo gicoje, je 05. marta 2017. godine, kao propali predsednički kandidat rekao, citiram: "Spreman sam da priznam nezavisnost Kosova." Završen citat. Time se svrstao u izdajničke bitange naše zemlje i svakodnevno truje građane Republike Srbije na televizijama sa nacionalnom frekvencijom. Čedomir Jovanović je 29. septembra 2015. godine, izjavio, citiram: "država Kosovo je nepovratan čin koji nastavljaju da ignorišu samo neodgovorni političari." Završen citat. Kad sam već kod Nenada Čanka, nemački diplomata, poštovani građani obratite pažnju, Gert Arens je u svojoj knjizi „Diplomatija na rubu“ otkrio da je Nenad Čanak 3. decembra 1991. godine poslao lordu Karingtonu, verovali ili ne, ali je istina, i konferenciji o Jugoslaviji Memorandum o Vojvodini u kojem piše, citiram – budućnost Vojvodine jeste da postane konfederalna jedinica Srbije, ali ako to Srbija ne prihvati onda će biti nezavisna država, zvršen citat. Poštovani građani koji gledate „Pink“, „Hepi“, prve i druge televizije, to vam je taj koji ruši Srbiju, a rušili su i Jugoslaviju isti ovi. Čanak je 1990. godine predložio za predsednika republike, šokiraće te se, Ota Fon Habzburga. Dakle, eto, vidite o kakvim se ljudima radi. Na kraju, Dragan Đilas, a za Evropu Đilaš, u narodu zvani Điki mafija, je 13. avgusta 2003. godine u razgovoru sa otpremnikom američke ambasade Dženifer Braš u Beogradu rekao, citiram – ja se zalažem za hapšenje Ratka Mladića i odreći ću se Kosova i Metohije, završen citat i time se Điki mafija svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Profesor dr Rade Veljanovski, u narodu zvani kao Rade jajara, jer je jajario sa doktoratima, je 21. aprila 2018. godine rekao, citiram – Srbija treba da prizna nezavisnost Kosova i obezbedi mu stolicu u organizaciji UN i time se Rade jajara svrstao u izdajničke bitange naše zemlje. Na kraju, Boško Obradović, u narodu znani Boško silni, siledžija, je 13. juna 2019. godine na tajnom sastanku u rezidenciji američkog ambasadora u Beogradu ćutke priznao Kosovo i Metohiju. To je onaj što je juče dolazio na pregovore sa predsednikom. Dođe li Boško za predsednika, odmah će priznati nezavisnost Kosova. Ni jednom rečju tada na tom sastanku nije protivrečio Kajlu Skotu i Metju Palmeru, koji su više puta ponovili, citiram, da je Kosovo nezavisna država, završen citat i time se Boško siledžija svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Da ja dalje ne bih citirao i vas, poštovani narodni poslanici, umarao više, a imao toga, danima, mogli bi i noćima, ja mislim da ni Dragan Đilas, niti ovaj nesretni Vuk Jeremić, niti Boris Tadić, niti svi ovi lideri koje sam danas spomenuo, ako imaju bar malo obraza, ali nemaju, jer je njihov obraz deblji nego moj đon na cipeli, nikada ne bi ne izašli na TV programe, nego među građane Republike Srbije da ih vide na ulici. Oni su se ovih dana urotili sa svim lešinarima iz regiona i našim domaćim autošovinistima u Srbiji da ruše Aleksandra Vučića, ne bi li Srbiju vratili tamo gde su je i doterali, a da se opet nađe neki novi Vučić, pa da iz pepela je diže. Na kraju, poštovani građani Republike Srbije, vama se obraćam, dok naš predsednik Aleksandar Vučić danima vraća međunarodni ugled naše otadžbine u svetu, dok sprovodi stabilnost naše zemlje, ne samo naše zemlje, nego i u regionu i u Evropi, dok sprovodi politiku zdravlja naših građana, politiku modernizacije Republike Srbije, dotle ove izdajničke bitange pune svoje račune po raznim destinacijama -Mauricijusu, Hong Kongu, Švajcarskoj. U 17 zemalja Đilas 63 računa iz naših džepova, poštovani građani. Verujem u organe, u tužilaštvo i sudstvo da će ih pravda sustići, jer ona je spora, ali je dostižna. To se dokazuje i ovih dana. Hvala lepo. Izvinite što sam odužio.
Zahvaljujem gospodinu Atlagiću. Sledeća je dr Nina Pavićević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, s obzirom na to da je danas pred nama jedan potpuno nov zakon, meni kao predstavniku mlade generacije i ideologije kojoj pripadam je izuzetna čast što mogu da govorim o Predlogu zakona o studentskom organizovanju. Današnja rasprava, takođe, obuhvata i Predlog zakona o visokom obrazovanju, tako da će ova dva veoma bitna zakona iz sektora visokog obrazovanja omogućiti da Srbija povrati punopravno članstvo u Evropskoj asocijaciji za obezbeđivanje kvaliteta u sektoru visokog obrazovanja. Mladi obrazovani ljudi su perspektiva svakog društva. Dakle, studenti su ta naša budućnost i svi moraju imati na umu da znanje koje poseduju niko im ne može oduzeti, jer je to najvrednije resurs koji poseduju. Predstavljajući temelj države, nosioci društvenog razvoja, studenti, zaslužuju da im omogućimo bolje uslove studiranja kako bismo uspeli da stvorimo jednu jaku i stabilnu državu. Možemo reći da Vlada Republike Srbije i studenti gotovo imaju isti zadatak i teže istim ciljevima, a to je svakako prosperitet društva i jedni drugima moraju biti podrška i oslonac. Zadatak nas narodnih poslanika je da donosimo zakone, odnosno da ovim zakonom stvorimo najbolje uslove za kvalitetno obrazovanje, a studenti su tu da nas podstiču i teraju da budemo što efikasniji, jer svi težimo da stvorimo jedno moderno društvo, modernu državu, u kojoj se mladi obrazuju, kasnije zapošljavaju i postaju kreativni faktor razvoja i, ono što je važno, stvaraju ovde porodice, čuvaju i grade svoju državu koja je ulagala u njihovo obrazovanje, a mladi žele svoje šanse, jer su ambicije svojstvene mladim ljudima. Tako je predsednik Narodne skupštine Republike Srbije Ivica Dačić kao predsednik Socijalističke partije Srbije u ovom sazivu otvorio vrata mladim ljudima, vrednujući naša znanja, rad, trud i energiju. Zato ja pozivam sve naše studente da daju sve od sebe, da stiču nova znanja i aktivno učestvuju u inovacijama, ali i u društvenom životu, jer će samo svojim aktivizmom obezbediti bolje mesto u društvu. Moram istaći da Srbija prvi put dobija Zakon o studentskom organizovanju. Ovim predlogom zakona stvara se nekoliko različitih studentskih organizacija, poput studentskih konferencija, u čijoj će nadležnosti biti usaglašavanje stavova i koordinisanje studentskih parlamenata, kao i uticaj na upisnu javno-obrazovnu politiku, što je od veliko značaja za studentsku zajednicu, kao i unapređenje njenog položaja. Ovim zakonom sistemski se uređuju svi oblici studenskog organizovanja, od toga šta obuhvata studentsko organizovanje, šta su to studentski parlamenti i kako se sprovode izbori, pa do raznih nadležnosti studentskih asocijacija i organizacija. Stoga možemo reći da je ovaj predlog zakona jedan krovni propis studentskog organizovanja. Prvi put se jednim zakonom definiše način i postupak izbora za studentski parlament, gde je na osnovu najboljih praksi dat osnovni okvir kako bi trebalo sprovoditi i organizovati izbore za studentski parlament kao oblik učešća studenata u kreiranju i sprovođenju obrazovne politike na univerzitetu. U borbi za bolju budućnost i bolje uslove studiranja i perspektivu nakon procesa obrazovanja, studenti će uvek imati podršku nas poslanika, kao i našeg ministra prosveta. Temelj napretka svakog modernog društva jeste kvalitetno obrazovanje i, pre svega, bezbednost studenata. Moramo znati da se kvalitetno obrazovanje nalazi među 17 ciljeva održivog razvoja UN kao mogućnost i način da se doprinese smanjenju siromaštva na našoj planeti i unapredi položaj zajednica širom sveta. Kako bi se uredila ova oblast visokog školstva, treba posebno istaći da većina zemalja u regionu već ima ovakav zakon. Zato je veoma bitno usklađivanje našeg zakonodavstva sa evropskim. U Sloveniji, na primer, studentsko organizovanje je podignuto na jedan viši nivo, gde studenti imaju potpunu autonomiju u radu, ali u pozitivnom smislu, da rade na pravi način i zastupaju studentski interes. Donošenjem ovog zakona biće prepoznata udruženja za studente koji se bave studentskim domovima, kao i udruženja studenata sa hendikepom, gde će oni imati više predstavnika u studentskim organizacijama, gde će moći da reše jedan od osnovnih problema, a to je manjak literature na znakovnom jeziku, kao i nedovoljno vannastavnih aktivnosti. Predlog zakona predviđa i osnivanje nacionalnog saveza na nivou univerziteta, kao i Akademija strukovnih studija. Boljom studentskom organizacijom studenti će dobiti ono što možda sami fakulteti nemaju u ponudi, a to je više prakse, bolja veza sa kompanijama, kao i javnim sektorom, a veoma važno je da će studenti na ovaj način dobiti i podršku da u budućnosti mogu sami da pokrenu sopstveni biznis. Meni je posebno drago što je baš ovaj saziv sa ovoliko mladih ljudi dobio Predlog zakona o studentskom organizovanju, na kome se radilo više godina. Poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona, sa jednom važnom porukom da studenti ostanu kreativni faktor našeg društva, da uvek imaju prava na svoje mišljenje i kritiku društvenih pojava, jer mladost je sama po sebi nosilac novih znanja, novog duha i novih reformi, ali i čuvar najvećih vrednosti koje će preneti generacijama iza sebe. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Samira Ćosović. Izvolite.
Poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, pred nama su dva veoma značajna zakona čije usvajanje predstavlja nastavak aktivnosti u cilju unapređenja obrazovanja u Republici Srbiji, konkretno visokog obrazovanja. Zakonom o studentskom organizovanju, pre svega, prevazilazimo problem suviše opštih odredbi koje se odnose na studentsko organizovanje kroz Zakon o visokom obrazovanju. Naime, svega dva člana u okviru Zakona o visokom obrazovanju, koja su do sada regulisala pitanje studentskog organizovanja, nisu bili dovoljni da bi doprineli unapređenju visokog obrazovanja. Donošenjem posebnog zakona na celovit način i jasno se definišu studentske organizacije i studentska predstavnička tela, kao što su studentske konferencije i studentski parlament. Studenti ovaj zakon čekaju unazad dve decenije. O tome koliko je ovaj zakon značajan za studentsku populaciju, odnosno studente, svedoči snažna zainteresovanost studentskih predstavnika tokom procesa pripreme ovog predloga i njihova konstruktivna uloga u toku javne rasprave. Oko 250 hiljada studenata u Srbiji do sada su bili deo jednog neujednačenog sistema organizovanja, što je činilo neke studente povlašćenim u odnosu na druge u zavisnosti od univerziteta ili fakulteta koji studiraju. To stvara ogromnu razliku, koja može imati i elemente diskriminacije. Nedovoljno definisan institucionalni okvir rada studentskih parlamenata ostavljao je prostor za proširen uticaj predstavnika visokoškolskih ustanova na delovanje rada studentskih parlamenata. Jedinstven zakonski okvir omogući će svim studentima, bez obzira koju visoko školsku pohađaju, univerzalni okvir za organizovanje i saradnju i izbrisaće razlike koje su do sada postojale među organizacijama sa različitih visoko školskih ustanova. Takođe, ovaj zakonski predlog postavlja jasna pravila za odnos između studentskih organizacija i visokoškolskih ustanova. Upravo ovim zakonom se uređuju i institucionalni okvir za studentsko organizovanje na samostalnim visokoškolskim ustanovama i visokoškolskim ustanovama, odnosno položaj, delatnost, nadležnost, organizacija, kao i okvir za ostvarivanje zajedničkih interesa studenata na nacionalnom nivou kroz rad studentskih konferencija i Nacionalne studentske organizacije. To znači da se ovim zakonom omogućava i udruživanje srodnih studentskih organizacija na nivou univerziteta, odnosno akademija strukovnih studija, što dodatno širi prostor institucionalizovanog delovanja studenskih organizacija. Takođe, kroz stvaranje Nacionalnog saveza studentskih organizacija stvoren je organ preko kog će organizovani studenti samostalno moći da usklađuju rad saveza studentskih organizacija u skladu sa zakonom. Ovaj zakon će značajno da doprinese transparentnosti rada i finansiranja studentskih organizacija, pošto se ovim zakonom po prvi put detaljno propisuju načini finansiranja ovih organizacija i način njihovog funkcionisanja unutar pravnog sistema, a u skladu sa specifičnom ulogom koju imaju u društvu i jedinstvenim odlikama. Posebno je značajno što se ovim predlogom zakona uređuje i učešće studenata sa invaliditetom, studenata upisanih na osnovu afirmativnih mera i studenata u riziku od socijalnog isključenja. Ovaj zakon će omogućiti da se specifični problemi sa kojima se susreću pripadnici ovih grupa uzmu u obzir prilikom donošenja odluka koje će bitno uticati na njihov život tokom studija. Takođe, ovaj zakon će omogućiti ravnomernu zastupljenost pripadnika oba pola u legitimnim predstavničkim organizacijama, odnosno studentskim parlamentima. Većina zemalja u regionu već ima ovakav zakon, što je svakako važno za usklađivanje našeg zakonodavstva sa evropskim zakonodavstvom. Donošenje ovog zakona omogućiće punopravno članstvo studentskih organizacija iz Srbije u Evropskoj studentskoj uniji i povratak Srbije u punopravno članstvo u Evropskoj asocijaciji za proveru kvaliteta visokog obrazovanja ENQA. Zbog svega navedenog i zbog svih neophodnih poboljšanja koje ovaj zakon donosi studentima, studentskim organizacijama, a u skladu sa zahtevima studenata i u skladu sa standardima Evropske asocijacije za proveru kvaliteta visokog obrazovanja, SDPS će podržati ovaj predlog zakona, kao i izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Nataša Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, kao član Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj, imala sam potrebu da se javim i da naročito građanima Srbije pojasnimo neke stvari, koliko su važna ova dva zakona. Vaspitno-obrazovni sistem je pored zdravstva, u stvari, najveći državni sistem i od izuzetne je važnosti za razvoj našeg društva. Ulaganje u mlade predstavlja imperativ, jer na mladima počiva budućnost. To se najbolje videlo u vreme pandemije i prelaskom na onlajn ili hibridnu nastavu i podizanje svesti građana koliko je važna digitalizacija. Reformisanje sistema je neminovnost, jer možemo ostati na nivou 20. veka, a tehnologija ide vrtoglavom brzinom. Reforme u obrazovnom sistemu su stalne i kontinuirane i predstavljaju adekvatan odgovor na izazove kojima se čitavo jedno društvo suočava. Tako da, mi sada već živimo u naučno-fantastičnom filmu npr. koji smo gledali 2000. godine, a sada je 2021. godina. Danas pred nama su Predlog zakona izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju i Predlog zakona o studentskom organizovanju. Osnovni cilj je da Srbija ponovno postane punopravna članica Evropske asocijacije za obezbeđenje kvaliteta u visokom obrazovanju ili skraćeno ENQA, što bi bilo značajno za njeno pozicioniranje u međunarodnom prostoru visokog obrazovanja. Izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju utvrđuje se odgovarajući pravni okvir za nacionalno telo za akreditaciju i proveru kvaliteta u visokom obrazovanju i u potpunosti ispuni evropske standarde. Ovo će znatno doprineti da naše diplome važe u drugim zemljama u Evropi. Predviđene izmene i dopune koje se odnose na preciznije razgraničenje nadležnosti koje ima Nacionalni savet za visoko obrazovanje i Nacionalno akreditaciono telo u oblasti provere kvaliteta i akreditacije visokoškolskih ustanova i studentskih programa. Ovo Nacionalno akreditaciono telo ne samo da ocenjuje uslove za visokoškolsku ustanovu, nego takođe i kvalitet predavača. Treba napomenuti npr. da žalbena komisija koja je do sada bila u Nacionalnom telu za akreditaciju se sada nalazi, a ne u Nacionalnom savetu, što je apsolutno tamo gde i pripada. Nacrt zakona predviđa i usklađivanje zakonskih propisa sa posebnostima. Predviđeni su dodatni uslovi za pribavljanje saglasnosti npr. crkvenih organa i verskih zajednica za predavače na Teološkoj visokoškolskoj akademiji, kao i za saglasnost za upis na akademske studije u oblasti teologije, što je neophodno jer je to nešto specifično i oni su ti koji treba da usade prave vrednosti. Zato im treba prilaziti sa posebnom pažnjom. Nacrt Zakona o visokom obrazovanju smo usvojili 2017. godine. Ovo su dopune i izmene. Međutim, Zakon o studentskom organizovanju se sada donosi prvi put i predviđa dva vida organizovanja. Jedan vid organizovanja je u studentske parlamente i studentske konferencije. Nacrtom zakona detaljno su propisani uslovi koje udruženje treba da ispuni da bi se smatralo studentskom organizacijom. Bolje se uređuju pitanja vezana za studentski parlament, zatim nadležnosti, postupak, izbor članova i, naravno, finansiranje. Na ovaj način će studenti moći da se bolje organizuju i organizovanost bude ujednačena, manje sklona zloupotrebama i da bude u funkciji potreba samih studenata, a kao što smo videli i na javnim slušanjima studenti su i te kako zainteresovani da uzmu učešće. U važećem Zakonu o visokom obrazovanju nema detaljnije, na primer, zakonske regulative o sastavu, radu, načinu izbora i finansiranju studentskih predstavničkih tela. Učinjen je sa ovim zakonom veliki korak ka potpunom uključivanju studenata u rad visokoškolskih ustanova. Njihovi predstavnici imaće pravo da učestvuju u odlučivanju na stručnom organu visokoškolske ustanove. Sve ovo, nadam se, da će, u krajnjem nekom vidu, i doprineti da se spreče uska grla kod pojedinih profesora ili kod pojedinih predmeta gde studenti neretko napuštaju fakultet posle višegodišnjih pokušaja polaganja ispita. Tako su nam na primer poznati srpska književnost 20. veka ili sintaksa srpskog jezika na Filološkom, zatim farmakologija na Farmaciji, geografija, Srbija na Geografskom fakultetu, zatim fiziologija na Hemijskom, analiza jedan i dva na Matematičkom itd. Napomenula sam samo deo koji pokazuje opširnost koju pokriva Ministarstvo obrazovanja, nauke, informatičkog društva, jer ovo sve, što pričamo, je temelj. Ako imamo obrazovanu naciju, prosperitet naše Srbije daleko će biti brži. Obrazovni sistem predstavlja jednu projekciju budućnosti, ne za pet, nego za 30, 40, 50 godina i zato svi mi koji, jednim delom, učestvujemo u donošenju zakona moramo biti vrlo odgovorni, jer ovo utiče na život građana i od velike je važnosti za budućnost zemlje, jer to je motor, pokretač pozitivnih promena. Vlada Srbije je u prethodnom mandatu, ali i kroz ekspoze premijerke pokazala odnos Srbije prema obrazovanju, nauci i tehnološkom razvoju. Tehnološki parkovi i start-ap projekti su naša stvarnost, a ne samo ideja. Ovim zakonima koji su danas pred nama razrešene su mnoge nejasnoće i zahvaljujem se što ste sa velikom pažnjom pristupili i jednom i drugom i, naravno, u danu za glasanje ću apsolutno glasati za oba zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, moram da kažem da, za razliku od drugih mojih kolega, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju nije baš tako idiličan, kao što na prvi pogled izgleda, zato što je problematičan član 20. Predloga zakona, a koji se odnosi na 93. osnovnog Zakona o visokom obrazovanju. Naime, vi u članu 20. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju onemogućujete nastavnicima kojima je produžen radni odnos posle navršenih 65 godina života da budu birani u organe visokoškolske ustanove i njenih organizacionih jedinica. Time kršite član 21. Ustava Republike Srbije i član 18. Zakona o radu. Članom 21. Ustava Republike Srbije i članom 18. Zakona o radu zabranjuje se svaka vrsta diskriminacije, pa između ostalog i diskriminacija po osnovu godina života. Rešenjem koje je predviđeno članom 20. Predloga zakona povređuje se princip ravnopravnosti, jer se diskriminišu nastavnici i zabranjuje se da budu birani u organe visokoškolske ustanove i njenih organizacionih jedinica, i to samo po osnovu godina života. Dakle, samo po osnovu godina života, odnosno činjenice da im je produžen radni odnos posle navršene 65 godine života. Želim da vam kažem, gospodine ministre, da pravni propisi Republike Srbije ne prave razliku između dve vrste radnih odnosa, između radnih odnosa koji podrazumevaju sva prava i obaveze i radnih odnosa u kojima postoje samo neka prava i obaveze, a neka prava i obaveze ne postoje. Dakle, u Republici Srbiji postoji jedinstven sistem radno-pravnih odnosa i ne može da se desi ovo što ste vi predvideli, da postoje dve vrste nastavnika. Jedni nastavnici koji imaju sva prava iz radnog odnosa i druga kategorija nastavnika koji nemaju sva prava iz radnog odnosa samo zato što su navršili 65 godina života. Vi na taj način diskriminišete ljude koji su stariji od 65 godina života, a kojima je produžen radni odnos na univerzitetima, odnosno na fakultetima u Republici Srbiji. Dakle, ova odredba je veoma sporna i sa stanovišta Ustava i sa stanovišta Zakona o radu. Vaše pozivanje na autentično tumačenje Zakona o visokom obrazovanju koji je Narodna skupština usvojila početkom ove godine apsolutno ne stoji, gospodine ministre, zato što se to autentično tumačenje odnosi na definisanje jedne odredbe Zakona o visokom obrazovanju prema kojoj dekan, dakle poslovodni organ, ne organ upravljanja, dekan fakulteta, odnosno rektor univerziteta ne može da bude nastavnik koji nije u stalnom radnom odnosu, odnosno koji nije u radnom odnosu na neodređeno vreme. Dakle, autentično tumačenje Zakona o visokom obrazovanju odnosi se na dekane i na rektore, a ovo što vi predlažete odnosi se na druge organe visokoškolskih ustanova, kao što su nastavno-naučno veće i savet fakulteta. Sada dolazimo u jednu paradoksalnu situaciju. Dolazimo u situaciju da, na primer, redovni profesor fakulteta kome je produžen radni odnos posle 65 godine života ne može da bude član, pazite, nastavno-naučnog veća, ne može da bude član saveta fakulteta, ali zato student može da bude član saveta fakulteta i može da bude član nastavno-naučnog veća. Nemam ništa protiv toga da studenti budu članovi organa visokoškolskih ustanova, ali nema nikakve logike da redovni profesor kome je produžen radni odnos ne može da bude član nastavno-naučnog veća ili član saveta fakulteta. Dakle, to nema nikakve veze. Mene čudi i vaše izlaganje i izlaganje potpredsednika Narodne skupštine, gospodina Zukorlića, koji kao da ne prave razliku između dve vrste organa koji postoje na visokoškolskim ustanovama. Jedno su poslovodni organi. Dakle, to su dekan na fakultetu i to je rektor univerziteta. Za njih je nesporno da to moraju da budu nastavnici koji su u radnom odnosu na neodređeno vreme, ali intencija vašeg Predloga zakona ne dotiče se dekana i rektora, nego se dotiče nastavnika kojima je produžen radni odnos, a kojima vi, iz meni potpuno nepoznatog razloga, zabranjujete da budu birani u organe visokoškolskih ustanova. Sama reč organi podrazumeva da je reč o kolektivnim organima. Poslovodni organ je inokosni organ. Dakle, postoji jedan dekan, postoji jedan rektor. To su inokosni organi, a u Predlogu zakona je jasno iz dikcije člana 20. da se radi o kolektivnim organima. To su organi upravljanja. To su nastavno-naučno veće i to su saveti fakulteta, odnosno univerziteta. Dakle, nema apsolutno nikakve pravne logike da čoveku koji je redovni profesor, kome je produžen radni odnos zabranite da bude član nastavno-naučnog veća ili član saveta fakulteta, a da to omogućite studentu. Sada ispada da redovni profesor nije kompetentan da bude član NN veća i član saveta, a student jeste. Mislim da su kompetentni i jedni i drugi, pri čemu mislim da su redovni profesori daleko kompetentni. Tako da mislim da razmislite o ovome što sam vam rekao. Ja sam podneo dva amandmana. Jedan se odnosi na član 20, drugi se odnosi na član 32 i pozivam moje uvažene kolege da i na Odboru za obrazovanje i na sednici Narodne skupštine podrže ove amandmane zato što u eri kada se u Srbiji eliminiše svaki vid diskriminacija po bilo osnovu, nacionalnom, verskom, rasnom, polnom i svakom drugom uvoditi diskriminaciju po osnovu godina života, ja mislim da je nedopustivo. Mi smo pre nekoliko nedelja imali ovde debatu gde nam je jedan od ministara u Vladi onako držao slovo o tome da je ravnopravnost, da je zabrana diskriminacije jedan od osnovnih postulata na kojima treba da počiva Republika Srbija, pa smo ovde vodili pojedini poslanici sa tom uvaženom ministarkom, pošto ona insistira da se tako tituliše i ja nemam ništa protiv toga, vodili smo čak žučne debate i o jezičkim varijacijama kako da se izbegne diskriminacija građana Republike Srbije, pa smo, eto pristali da imamo u Republici Srbiji i ministarke i borkinje i vojnikinje itd. i opet kažem nemam ništa protiv neka sebe svako, odnosno svoje zvanje i svoju profesiju naziva kako želi, ne ulazim, nisam ekspert za lingvistiku, ali se u pravo po malo razumem i mislim da ovo što ste namerili da uradite u članu 20. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju je potpuno, da kažem, u jednom disbalansu sa onim što je intencija Vlade, a to je da se u Republici Srbiji ukine svaki vid diskriminacije. Tako da vas, gospodine ministre, pozivam da razmislite o ova dva amandmana koja sam podneo, jer mislim da nema zaista nikakvog razloga, sem ako neko ne vodi neki lični rat protiv nekog, ali zakoni se ne pišu at personom, zakoni su opšti akti koji treba da važe za neko buduće vreme, za neodređeni broj lica. Ako ste ovo predložili vi ili neko od vaših saradnika da bi se vodio lični rat protiv pojedinog nastavnika na određenom fakultetu, odnosno univerzitetu, onda mislim da to nije dobro zato što nama takvi ratovi apsolutno nisu potrebni, niti Narodna skupština, to takođe želim da vam kažem, treba da posluži kao paravan da bi neki pojedinac vodio lični rat protiv nekog nastavnika. Ako je to razlog da se menja Zakon o visokom obrazovanju u ovom delu, onda taj razlog apsolutno ne stoji. Neka svako svoje lične ratove vodi na nekom drugom mestu, ne ovde u Narodnoj skupštini. Nije korektno. Ovaj zakon, pazite, ne može da bude izglasan bez Poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu. Kao predsednik poslaničke grupe imam odgovornost da poslanička grupa ne bude zloupotrebljena, jer mi se čini, čini mi se, a vi pokušajte da me razuverite, da je ovaj član 20. pisan iz nekih ličnih motiva. Nije on pisan principijalno, jer ja ne vidim koji je ovde princip. Znači, država, bolje rečeno, fakulteti imaju poverenja u redovnog profesora da mu se produži radni odnos i posle 65 godine života, imaju poverenja da je stručan, da je odgovoran, da je dobar pedagog, da ume da radi sa studentima, da ume da im prenosi znanja, ali šta ne ume, ne ume da bude član nastavno-naučnog veća i ne ume da bude član Saveta fakulteta. Znači, može više, a ne može manje. To nema nikakve logike. Dakle, ja kao predsednik poslaničke grupe moram da budem malo otvoreniji od mojih kolega koji su, da kažem, a da se ne uvrede, samo poslanici, ja sam i predsednik poslaničke grupe i moram malo da unesem i neke kritičke tonove u ovu diskusiju pošto vidim da danas tih kritičkih tonova nema, a narodni poslanici nisu dužni baš da ispunjavaju svaki nalog i svaku želju nekog pojedinca iz izvršne vlasti, jer ja ne mislim da je ovo baš definitivni stav Vlade. Nisam siguran. Mislim da se ovde radi o nekim ličnim motivima i o nekim ličnim interesima, ali zato vam i kažem bez Poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu ovaj predlog zakona, ovako kako je napisan, ne može da bude izglasan i zato vam predlažem da mi date neka dodatna objašnjenja - kako je moguće da neko može da bude nastavnik i posle 65 godine života i da predaje i da ispituje studente i da bude u komisijama za odbranu master radova i doktorskih disertacija itd. znači, to je ipak jedan odgovoran posao koji podrazumeva veliko znanje, veliku energiju, veliki trud, veliki utrošak vremena, a zamislite ne može da dođe na sednicu NN veća i da podigne ruku ili da bude za ili protiv neke odluke? U tome ne vidim nikakvu logiku i zato bih vas zamolio da mi pojasnite u čemu je ovde princip možda ove nekog principa i ima, ali ga ja, verujte mi, ovde apsolutno ne vidim, sem što vidim diskriminaciju između uslovno rečeno mlađih nastavnika i starijih nastavnika. Ono što vidim to je da ste izgubili iz vida činjenicu da kad nekome produžite radni odnos, produžite mu radni odnos, vi ste automatski produžili sva prava i obaveze koji redovni profesor ima iz tog radnog odnosa, a jedno od tih prava je i da bude član organa, dakle, kolektivnih organa, ne poslovnog organa koji inokosni organ, nego kolektivnih organa upravljanja na fakultetima, odnosno na univerzitetima u Republici Srbiji, inače ćemo doći u jednu veoma, veoma čudnu situaciju koja je po mom mišljenju, skromnom mišljenju direktno protivustavna, da nekome produžite radni odnos, ali mu limitirate pravo i obaveze iz radnog odnosa, pa kažete – možeš to, to i to, ali ne možeš da budeš biran u organe, insistiram na toj dikciji zato što je jasno da se radi o kolektivnim organima, ali ne možeš da budeš član organa upravljanja na fakultetu, odnosno na univerzitetu. Što se tiče amandmana na član 32. on je samo logični sled ovog amandmana na član 20. Sve ostalo je manje više korektno. Nemojte još da aplaudirate, još je rano. Ima nešto mnogo važnije, mislim politički je važnije. Ovo, ministre prosvete, govori koliko ne treba brzati sa nekim stvarima i kako ne treba biti ličan i zato imam potrebu da to kažem. Upravni sud je poništio rešenje o doktoratu Siniše Malog. Tako da je ministar finansija Siniša Mali od danas ponovo doktor nauka i ja mu na tome čestitam. To je čovek koji je prošao zaista jednu medijsku torturu, jedan medijski linč naših političkih protivnika koji tom čoveku nisu mogli da pronađu apsolutno ništa loše u onom osnovnom poslu koji radi kao ministar finansija pa su onda preko univerziteta, najpre preko FON-a, pa onda preko Univerziteta u Beogradu na sve moguće načine pokušali da ga diskvalifikuju kao plagijatora i oduzeli mu naučno zvanje, odnosno naučnu titulu doktora nauka, ali evo, pravda je, kao što vidite, spora ali dostižna i Upravni sud je poništio to rešenje tako da je Siniša Mali ponovo doktor nauka. Ovo sam vam rekao, gospodine Ružiću, da izbegnete tu situaciju da donosite ishitrena i prebrza rešenja iz nekih ličnih motiva. Tako su i ovi na Univerzitetu beogradskom protiv Siniše Malog već unapred doneli presudu i onda su samo trebali toj presudi da daju neki sadržaj jer on je unapred bio osuđen kao plagijator. Mi smo se ovde ubili u Narodnoj skupštini da objasnimo da ne postoji nijedna stranica u njegovom doktoratu koja je plagirana, nijedna i da nismo videli nijedan jedini dokaz da je bilo šta plagirano. Međutim, presuda je bila doneta i samo je trebalo da izvrši. Dakle, kada se stvari, nemojte me pogrešno razumeti, ali kada se stvari siluju, kada se stvari lome preko kolena, kada nešto na silu Boga hoćete da uradite, to ne može da na kraju izađe na dobro. Ovo je uspeh za Sinišu Malog, u to nema nikakve sumnje, ali ovo je bruka Univerziteta u Beogradu. Ne može se doktorat nauka baš oduzimati tek tako. Ja sad kad bih počeo da vam čitam teme doktorata koje su prošle na univerzitetima u Srbiji, nekome bi se podigla kosa na glavi, ali ljudi su postali doktori nauka i idemo dalje. Ali, neko je hteo da napakosti Siniši Malom i u tu funkciju je stavio ceo Beogradski univerzitet. I šta ćemo sad? Ko će za ovo da odgovara? Okupirali su bili rektorat. Sećate se, Ivanka Popović je žena iz petnih žila upela zajedno sa svojim saradnicima na univerzitetu da objasni kako je Siniša Mali lažov, prevarant, kako je prepisivač, kako je plagijator, kako mu doktorat ne valja ništa i sad kad se podvuče crta - ko je ovde na gubitku? Pa, na gubitku je Beogradski univerzitet koji ima tradiciju od 1860. i neke godine kada je osnovana Visoka škola u Beogradu, a 1905. godine Visoka škola prerasta u Beogradski univerzitet. Sad zamislite neko je imao dovoljno smelosti, a ja bih rekao čak i ludosti, da jednu takvu instituciju kao što je Beogradski univerzitet, koja je preživela sve moguće potrese u srpskoj i jugoslovenskoj istoriji, stavi u funkciju političke borbe protiv jednog čoveka. Znači, gospodine ministre izbegnite tu situaciju da se zakoni ovde serviraju narodnim poslanicima zato što neko, ne kažem vi, ali neko da li iz vašeg Ministarstva, ili nekog drugog ministarstva, ima nešto protiv nekog određenog nastavnika na nekom fakultetu, odnosno univerzitetu. To nije principijelno i nije korektno da se poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu, koja je juče hrabro branila politiku predsednika Vučića vezano za Kosovo i Metohiju, danas dovodi u situaciju da joj se potura kukavičje jaje i da bude instrument za vođenje ličnih ratova po nekim fakultetima, odnosno univerzitetima. To nije dobro. Ako postoje neki sukobi, ako postoje neki animoziteti ja mislim da postoji civilizovani način da se ti sukobi razreše, a ne dolaziti u Skupštinu sa određenim zakonskim rešenjima za koje se meni i te kako čini da su motivisana nekim ličnim razlozima. Razmislite gospodine ministre, imate dovoljno vremena do rasprave o amandmanima. Ja od ova dva amandmana, nema ih mnogo, neću odustati, zato što mislim da su zaista suprotni Ustavu i suprotni su Zakonu o radu, a suprotni su i ovoj opšte proklamovanoj politici o zabrani svake vrste diskriminacije u Republici Srbiji uključujući i diskriminaciju po osnovu godina života. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem gospodinu Martinoviću. Reč ima ministar Branko Ružić. Izvolite.
Zahvaljujem zaista gospodine Martinoviću na ovoj elaboraciji. Uveren sam da je ta dobra namera i vaše pravničko znanje nešto što je orijentir za ono što ste izneli. Mislim da se poznajemo dovoljno dugo da mene ne možete stavljati u taj kontekst nekih ličnih želja, intencija, namera. Uostalom u jutrošnjem uvodu smo govorili o tome šta je akcenat u stvari. Akcenat je na znanju i iskustvu tih profesora o kojima govorim i tu se radi o izuzecima, ne o pravilu, jer da je pravilo, onda bi verovatno radili do 70, 72, 75. godine i to uopšte nije sporno, ali zakon propisuje nešto drugo. Upravo taj Zakon o radu koji ste spominjali, poenta je u tome da rade na podizanju tog nastavnog podmlatka i napominjem da se radi o oročenom ili ograničenom mandatu. Organi upravljanja kao takvi ako ste član organa upravljanja onda praktično na neki način svojstveno tome i upravljate. Podsetio sam na ono što je urađeno u februaru ove godine. Dakle, doneto je autentično tumačenje i ukoliko tada nije bilo diskriminacije, onda je nema ni sada. Ali, ja želim samo da ukažem na jednu stvar, mislim da je legitimno i krajnje korektno sa vaše strane da ste podneli taj amandman, ovaj drugi je više vezan za usklađivanje ukoliko ovaj amandman bude usvojen. Dakle, niti je zakon pisan „ad personom“ nadam se da ni amandman nije pisan „ad personom“, a to da li je pisan „ad personom“ odlučićete vi naravno u danu za glasanje. Između ostalog, rekli ste da ste najjača poslanička grupa toko da ne vidim niti jedan problem u tom pogledu. Eto, hvala vam, ali nemojte molim vas mene da stavljate u taj kontekst, jer ja nisam iz te priče. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Aleksandar Martinović.
Pa, nisam ja rekao da smo mi najjača poslanika grupa, nego su rekli građani na izborima. To jedna stvar. Druga stvar, vi uporno meni objašnjavate kako smo mi doneli autentično tumačenje. Pa, znam da smo ga doneli. Ja sam predložio predlog autentičnog tumačenja. Ja bolje znam šta sam napisao u tom predlogu nego vi, uz svo dužno poštovanje prema vama kao ministru. Intencija mog predlaganja je bila da se jasno definiše da li nastavnik koji je u radnom odnosu na određeno vreme može da bude dekan i rektor ili ne može i Narodna skupština je odlučila da dekan, odnos rektor može da bude nastavnik koji je u radnom odnosu na neodređeno vreme. Dakle, to se odnosi na funkciju dekana i na funkciju rektora to su inokosni organi. Inokosni organ je organ koji je sastavljen od jedne ličnosti. Znači, jedna ličnost vrši funkciju. To vam je kao funkcija predsednika Republike, a vi ste opet deo jednog kolektivnog organa koji je Vlada. Tako vam je i na visoko školskim ustanovama, postoje inokosni organi i postoje kolektivni organi. Inokosni organi su dekan na fakultetu i rektor na univerzitetu, a postoje kolektivni organi koji su nastavno-naučno veće i Savet fakulteta i to vaše pozivanje na autentično tumačenje apsolutno ne stoji. Ne znam ko vam daje pravne savete, ali taj koji vas savetuje mislim da vam ne daje dobre savete. Ne ljutim se ja na vas. Ja i nisam rekao da vi učestvujete u nekom ličnom ratu, ali mi se čini da neki koji se možda kriju iza vas ili bi hteli da se sakriju iza skupštinske većine vode lični rat protiv određenog nastavnika iz pitaj Boga kojih razloga. Ja u to zaista ne želim da ulazim. Dakle, autentično tumačenje na koje se vi uporno pozivate odnosi se na dekane i na rektore. Ne odnosi se na kolektivne organe. Vi kažete - treba raditi na podmlađivanju kadrova. Slažem se, ali nije mi jasno kako taj proces podmlađivanja kadrova na fakultetima, odnosno univerzitetima ima veze sa činjenicom da neko kome je produžen radni odnos ne može da bude u nastavno-naučnom veću, odnosno ne može da bude član saveta fakulteta. Pa, valjda svojim godinama upravo zbog svojih godina, svojim iskustvom, koji je prošao i možda i period samoupravljanja i tranzicije i prelaska na bolonjski sistem obrazovanja itd, i te kako može da pomogne svojim mlađim kolegama u vođenju nastavno-naučnog veća i Saveta fakulteta. Tako da, ovo su jako ozbiljne stvari. Ne bi bilo dobro da zabranimo u Srbiji svaku moguću diskriminaciju, a da na mala vrata uvedemo diskriminaciju po osnovu godina života. To što je neko navršio 65 godina života, a produžen mu je radni odnos, druga je stvar da nije, da mu nije produžen radni odnos molim lepo idi u penziju, pecaj ribu na Savi, vodi unučiće za ruke, nemam nikakav problem sa tim, ali čoveku je produžen radni odnos, a vi sad Predlogom zakona kažete produžen ti je radni odnos, ali nemaš sva prava i obaveze, nego samo neka. To je u suprotnosti sa Ustavom, to je u suprotnosti sa Zakonom o radu, jer ako sam ja u radnom odnosu, pa čak i na određeno vreme, ja imam sva prava i obaveze iz radnog odnosa kao i čovek koji je u radnom odnosu na neodređeno vreme. Samo što je njegova situacija u ličnom smislu lagodnija, zato što on zna da će biti u radnom odnosu ko zna do kada, a ja na određeno vreme, ali sve drugo mora da bude jednako za sve i ne može da se po tom osnovu pravi diskriminacija. Dakle, na jednoj strani su dekani i rektori, tu je nesporno, mora da bude nastavnik u radnom odnosu na neodređeno vreme. Kad su u pitanju kolektivni organi, ne vidim razloga zašto nastavnik kome je produžen radni odnos ne može da bude član Nastavno-naučnog veća ili član Saveta fakulteta.
Jel ima potrebe za daljom raspravom? Dobro. Samo da ne bi bilo zabune, ovo nema veze sa SPS-om. Vaš je državni sekretar za visoko školstvo iz SNS-a, prema tome, da ne bi bilo problema posle i da ispadne da lični neki interes i sve ostalo, ako ga ima kod Branka Ružića, odmah ću ga smeniti. Znači, prema tome, svi ste vi tu i molim vas da te stvari rešite. Idemo dalje. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Dačiću. Nisam imao zaista nameru da se javljam za reč, ali samo hoću da kažem jednu principijelnu stvar, nema to veze ni sa gospodinom Ružićem, ni sa gospođom državnom sekretarkom, ni sa pomoćnikom ministra, jednu principijelnu stvar, tačno je da u najvećem broju slučajeva Narodna skupština usvaja ono što predloži Vlada. To je u najvećem broju slučajeva uobičajeno, to je praksa i to je sasvim normalno, ali u određenim situacijama narodni poslanik prosto mora da reaguje ako primeti da postoji neki tako krupan nedostatak kao što je ovaj koji se tiče direktnog ataka na Ustav Republike Srbije. U tom smislu ovo nije upereno ni protiv koga, pogotovo ne protiv gospodina Ružića, niti protiv SPS-a, niti protiv bilo koga, a ponajmanje na moje kolege iz SNS koji su u Ministarstvu prosvete. Ovde je prosto jedna principijelna stvar u pitanju. Znači, mi smo ovde ipak branioci. Zakleli smo se valjda na taj Ustav. Zakleli smo se da branimo, jel tako, kako ono beše gospodine Dačiću, tekst zakletve narodnog poslanika, „da ću braniti građanska prava i slobode po najboljem znanju i umenju“. Evo, ja po najboljem znanju i umeću branim ta prava. Znači, branim prava ljudi da budu birani organi visokoškolske ustanove iako su stariji od 65 godina života. Mislim, kako neko sa 65 godina, sa 69, sa 70 godina života u pojedinim državama može da bude predsednik Republike, što je mnogo teže, a kod nas ne može da bude član nastavno-naučnog veća. Hoću da vam kažem, ovo je rešenje em nelogično, em protivustavno i nije dobro da prođe. Naravno, većina može da odluči kako hoće, ali većina mora da vodi računa i o Ustavu i o zakletvi koju smo svi kao narodni poslanici položili.
Nisam rekao ništa suprotno od onog što ste vi rekli. Isto smatram, mi možemo i da odbijemo ovaj zakon. Mi smo vlasni da uradimo šta hoćemo, jer mi smo Narodna skupština Republike Srbije, samo govorim o nečem drugom. Nisu ovo predstavnici nekih drugih stranaka osim naših. Ovaj zakon se sigurno pisao više meseci. Bilo je dovoljno vremena da se o tome obave rasprave i konsultacije. Pričam principijelno i to sam govorio i na sednicama Vlade, isto tako, upravo da bi se izbegle ovakve situacije da mi sada na Skupštini nešto raspravljamo što nije dobro ili je dobro. Apsolutno samo želim da vam kažem, pošto ste spominjali Ružića i pričali o nekim ličnim sukobima itd, ne verujem da Ružić ima bilo kakav sukob lični, jer nije iz te sfere. Ako ima, biće smenjen. Nisam to stavio na glasanje, znam da bi ga vi smenili, ali dobro. Idemo dalje. Morao sam da uđem u salu da malo smirimo situaciju, molim vas. Đorđe, izvoli.
Zahvaljujem, uvaženi predsedniče. Pomenuta je SPS, pa nisam imao drugi osnov da se javim osim po tom osnovu, a nisam želeo da produbljujem raspravu, niti da rasplamsavam bilo kakav sukob. Naprotiv, smatram da imamo zajednički cilj i zajednički interes, a to je da usvojimo najbolji mogući zakon. Skupština je valjda mesto gde razgovaramo o alternativama kako da dođemo do najboljih zakonskih rešenja. Duboko poštujem kolegu Martinovića i njegovo pravničko znanje i znam o kom autentičnom tumačenju je konkretno reč. Ono što sam želeo da kažem jeste da ovo možemo svakako rešiti na najbolji mogući način uz poštovanje naravno prava i svih procedura, i naravno možemo rešiti uz jednu kvalitetnu raspravu koja bi bila na narednom Odboru za nauku, obrazovanje i tehnološka pitanja, kako je već pun naziv odbora, gde će se između ostalog razgovarati i o amandmanima koji su podneti. Zajednički cilj i interes je svih nas da dođemo do najkvalitetnijeg mogućeg rešenja. Što se tiče SPS, naravno da SPS nije učestvovala u izradi sama ovog zakonskog predloga i potpuno sam ubeđen da gospodin Ružić, niti bilo ko iz SPS ima bilo kakav lični motiv, niti bilo kakav lični animozitet. Dakle, suština je i cilj jedan, dajte da prevaziđemo ovo, dajte da o ovome nastavimo da razgovaramo uz dužno poštovanje vašeg pravničkog znanja, ja to zaista ne sporim. Vi znate koliko vas poštujem i uvažavam. Dajte da o tome razgovaramo na sednici odbora kada gospodin Zukorlić bude zakazao konkretno sednicu odbora na kojoj će se razgovarati i pričati o amandmanima. Nadam se i potpuno sam ubeđen da ćemo kao i uvek doći do najboljih rešenja koja će biti u najboljem interesu građana. Zahvaljujem predsedniče.
Dobro. Ne znam kome si replicirao, ali mislim da neće gospodin Martinović, pošto ste vas dvojica prijatelji. Principijelno smatram, da li je ministar iz SPS, SNS ili iz neke druge stranke, stvarno, da pre nego što nešto dođe na Skupštinu i kada dođe i dok dođe na sednicu Vlade, a to je bilo slučajeva i na sednici Vlade, da se ne posveti dovoljno pažnje različitim mišljenjima, niti pak postoji ta procedura i potreba, ja sam ovde više puta ukazivao da bi u našem zajedničkom interesu bilo da naši odbori i poslaničke grupe budu uključene u izradu, ne samo predlog kada dođe ovde pa da podnosimo amandmane, nego i kada se donose nacrti, predlozi u Vladinoj proceduri na neki način čisto da bismo izbegli situaciju. Ovo nije sigurno jedini slučaj. Nadam se samo da će biti principijelan gospodin Martinović i kada dođu vaši ministri, možda budete i oštriji malo, neće se ljutiti. (Ljubiša Stojmirović: Svi su naši.) Svi su naši, bravo profesore. Hvala. Idemo dalje, reč ima Nataša Ivanović. Mene sada ova tema ne zanima, jer još deset godina imam do 65. Moram sada da idem, ja bih vas zamolio da ne pravite probleme. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici i naravno poštovani građani Republike Srbije, studentsko organizovanje kao važan činilac visokog obrazovanja postoji u različitim oblicima od samog začetka visokog obrazovanja u našoj zemlji. Zakonom iz 2005. godine daje se okvir učešća studenata u okvirima visokog školstva, a propisuje se i postojanje studentskog parlamenta. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona je odredba člana 97. tačka 10. Ustava Republike Srbije, kojim je, između ostalog, propisano da Republika uređuje i obezbeđuje sistem u oblasti obrazovanja. Potreban je predlog zakona o studentskom organizovanju kako bi se uredila ova oblast sistema visokog školstva i kako bi se pokrili svi aspekti studentskog organizovanja. Ovakav zakon postoji u većini zemalja našeg regiona, što je svakako vezano za usklađivanje našeg zakonodavstva sa evropskim zakonodavstvom. Radna grupa za izradu Predloga zakona o studentskom organizovanju godinu dana je analizirala sve postojeće prakse studentskog organizovanja na teritoriji Republike Srbije i u regionu. Upoređivanjem praksi i postojećih zakonskih rešenja u drugim zemljama pristupilo se izradi Predloga zakona o studentskom organizovanju, kojim bi se pokrili svi potrebni aspekti ove oblasti i otklonili problemi u funkcionisanju. U okviru Predloga zakona o studentskom organizovanju se, za razliku od Zakona o visokom obrazovanju, prepoznaje i definiše funkcionisanje studentskih organizacija i organizacija za studente, dok je Zakon o visokom obrazovanju definisao postojanje studentskog parlamenta. Ciljevi donošenja zakona o studentskom organizovanju su: unapređivanje i usaglašavanje sa evropskim standardima u ovoj oblasti, uređivanje strukture u okviru studentskog organizovanja, uređivanje institucionalnog okvira za studentsko organizovanje na samostalnim visokoškolskim ustanovama i visokoškolskim ustanovama, uređivanje položaja, delatnosti, nadležnosti, organizacije i načina funkcionisanja organizacija i način finansiranja studentskog parlamenta i studentskih organizacija, uređivanje okvira za ostvarivanje zajedničkih interesa na nacionalnom nivou kroz rad studentskih konferencija i nacionalne studentske organizacije. Shodno navedenom, izrađen je Predlog zakona o studentskom organizovanju, kao prvi zakon kojim se konkretno uređuje ova oblast visokoškolskog sistema. Naravno da ću u danu za glasanje podržati predlog ovog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Boris Bursać. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, poštovani ministre sa saradnicima, pred nama se danas nalazi set vrlo važnih i konstruktivnih predloga zakona. Ja bih svoju pažnju posvetio upravo Predlogu zakona o studentskom organizovanju. Dve godine nakon potpisivanja Bolonjske deklaracije i tri godine nakon Sorbonske deklaracije održana je Praška konferencija na kojoj je potpisan tzv. Praški kominike. Podsećanja radi, pri potpisivanju Bolonjske deklaracije 1999. godine dogovoreno je da se na svake dve godine održavaju ministarske konferencije na kojima će se podnositi izveštaji o primeni Bolonjskog procesa, razmenjivati iskustva i obaviti potpisivanje kominikea, odnosno memoranduma ili zvaničnih izveštaja koji potpisuju sve zemlje koje su prihvatile Bolonjski proces. Tu ulaze i zemlje Evrope koje to nisu učinile 1999. godine, a odlučile su da prihvate Bolonjski proces. Do danas je održano pet konferencija – Praška 2001. godine, Berlinska 2003. godine, kada je i Srbija zvanično pripadala Bolonjskom procesu i ratifikovala Bolonjsku deklaraciju. Nakon nje smo imali Bergensku konferenciju 2005. godine, londonsku 2007. godine i završnu u Briselu 2009. godine, da bi se 2010. godine završila implementacija Bolonjskog procesa. Ono što je jako bitno za ovu tematiku jeste upravo Praška konferencija, odnosno Praški kominike, kada su studenti priznati kao ravnopravni partneri u donošenju odluka, odnosno kada se studenti zvanično smatraju punim članovima akademske zajednice. Od tada studentska participacija i studentsko organizovanje predstavlja proces uključivanja studenata u donošenje odluka na svim nivoima, pre svega institucionalnom, pa onda i nacionalnom, regionalnom, evropskom i naravno odlukama po svim pitanjima. Dakle, studentsko organizovanje postaje važan činilac visokog obrazovanja, dok akademska zajednica predstavlja alarm koji u svakodnevnoj stvarnosti treba da detektuje važne probleme i da skreće pažnju na njih. I ne samo to. Akademska zajednica mora da daje analize na osnovu kojih će mediji i institucije da reaguju, a studenti kao punopravni članovi akademske zajednice imaju apsolutno pravo da učestvuju u tom procesu. Nažalost, do 2012. godine akademska zajednica nije imala društvenu moć i svedena je, faktički, na marginu. Vladalo je odsustvo slobodne kritičke misli i jedna nesposobnost da se osmisli i odbrani opšti interes. Zakonom iz 2005. godine, tačnije Zakonom o visokom obrazovanju, daje se nekakav okvir učešća studenata u okvirima visokog školstva i propisuje se postojanje studentskog parlamenta. Međutim, pokazalo se da su od 2005. godine i perioda formiranja prvih studentskih parlamenata prakse na fakultetima i univerzitetima potpuno različite. Razvoj i način funkcionisanja zavisio je potpuno od lokalnih prilika. Ovakva situacija u studentskom organizovanju dovela je do velikih poteškoća. Glas studenata gotovo da se nije ni čuo, potpuno je bilo ugroženo funkcionisanje ovog segmenta visokog školstva. Javašluk pojedinih profesora i fakulteta je išao tako daleko da su neki javno isticali kako ne prihvataju Bolonjsku deklaraciju, iako je država Srbija nju ratifikovala, te da će praksa i pravila na fakultetima odlučivati, oni, a ne država i resorno ministarstvo. Najzad se staje na put ovakvim anomalijama. Država Srbije i te kako prepoznaje glas mladih, odnosno glas studenata, a ovaj zakon, odnosno prvi predlog zakona o studentskom organizovanju, ide u prilog ovoj mojoj konstataciji. Dakle, ovim predlogom zakona prvi put jasno se definiše funkcionisanje studentskih organizacija, pravi se distinkcija između studentskih organizacija i organizacija za studente, potpuno jasno se definišu studentska predstavnička tela, dakle, studentske konferencije i studentski parlamenti, propisuje se učešće studenata u stručnim organima i njihovim telima u proporciji od 20% i studentima se prvi put daje pravo glasa prilikom predlaganja kandidata za organ poslovođenja. Takođe, studentski parlament stiče pravo da donosi svoj finansijski plan, koji je sastavni deo finansijskog plana visokoškolske institucije, pa je stoga samo usvajanje finansijskog plana institucije ujedno i studentsko pitanje. Dakle, ovo je jedan dobar, konstruktivan predlog zakona, koji jasno definiše prava studenata, stoga ću ja, a nadam i moje kolege podržati ovaj predlog zakona, u nadi da će on biti oslonac u borbi za jaku i modernu Srbiju. Živela Srbija!
Zahvaljujem gospodinu Bursaću. Sledeći je narodni poslanik Miloš Banđur. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, dozvolite mi da prokomentarišem Predlog izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju. Svoju diskusiju počeću utiscima rasprave koja se maločas vodila po određenim predlozima zakonskih rešenja. Mogu da kažem da je moj utisak kada sam pročitao „sporan“ član zakona gde se nastavnicima posle navršene 65. godine života omogućuje da rade na fakultetu i dalje, ali im se ograničava radno angažovanje. Ja sam se obradovao takvoj formulaciji zato što smo svedoci da se nepostojanje jasne formulacije u prethodnom zakonu, iako se iz samog smisla postojećeg zakona vidi šta je intencija i šta je suština tog člana, ne vidi i to se u praksi zloupotrebljavalo. Znači, bilo je potpuno jasno, i bez ovog pojašnjenja, da neko ko navrši 65 godina života treba da ide u penziju. To je jasno. Međutim, postoje izuzetni slučajevi, ali samo izuzetni slučajevi, kada se radi o nastavnicima koji imaju međunarodni ugled, koji su iza sebe ostavili veći broj doktoranata i ljudi koji su izabrani u najviša zvanja redovnog profesora ili dali izuzetan naučni doprinos univerzitetu, da samo ti ljudi mogu da nastave da rade po određenom ugovoru i posle penzionisanja dve do pet godina, u zavisnosti od ocene organa poslovođenja ili organa upravljanja, ja sad ne znam ko je od ta dva organa, fakulteta odnosno univerziteta. Oni se ostavljaju zato da rade da bi pomogli u stvaranju naučnog podmlatka, da bi bili članovi komisija za odbranu doktorskih disertacija, da bi bili mentori, predsednici komisija, oni se ne angažuju na svim nivoima studija, već samo na doktorskim i na master studijama. Takvi profesori se ne angažuju na osnovnim akademskim studijama, znači, oni se ostavljaju u radnom odnosu, odnosno dobijaju radni odnos na određeno za tačno određene poslove. Ja sad tu zaista smatram, obzirom da je naš univerzitet i naše visoko školstvo opterećeno i nepotizmom i raznim lobističkim i grupnim interesima, da bi ostavljanje mogućnosti da neko posle 65. godine ostane da radi i postane dekan ili član saveta ili predsednik saveta fakulteta ili univerziteta, bilo nekorektno. Međutim, mogu da se složim sa profesorom Martinovićem, narodnim poslanikom, u delu gde on misli da profesor koji se angažuje posle 65. godine može da bude član stručnih organa. Mislim da profesor posle 65. godine koji ostane da radi na fakultetu odnosno univerzitetu može i treba da bude član nastavno-naučnog veća, jer je to stručni organ fakulteta, ali da ne treba da bude član ni organa poslovođenja, kao što je dekan, prodekan, itd, niti da bude član saveta ili predsednik saveta fakulteta, jer, prosto, on se ne ostavlja u radnom odnosu posle 65. godine da bi radio te poslove, nego tačno određene poslove i zadatke koji su povezani sa naukom. Znači, stručna tela da, organi poslovođenja i upravljanja ne. Ne mogu da se složim da je u pitanju diskriminacija, jer sam čin da vi kao dekan ili savet fakulteta određenom profesoru date pravo da radi posle 65. godine u odnosu na sve ostale kolege je pozitivna diskriminacija. Znači, vi određenog svog kolegu pozitivno diskriminišete time što mu date pravo da radi posle 65. godine, a svima ostalima kažete - vi morate u penziju. Vrlo često je to ostavljanje posle 65. i to teranje u penziju svih ostalih povezano sa lobističkim interesima, klanovima i grupama na fakultetima i univerzitetima. Zbog toga se ne slažem u potpunosti sa kolegom Martinovićem i mislim da je zakonopisac imao jako dobru nameru kada je napravio ovakvo zakonsko rešenje, ali smatram da je mogao da ostavi da profesor koji rade na određeno posle 65. godine bude član stručnih organa fakulteta. U tom delu mogu da se složim. Jer, znate, svi onda ostali koji odu sa 65 godina u penziju, mogu da kažu - čekajte, ja sam diskriminisan, zašto ja ne radim do 70. godine? A onda svi drugi građani koji rade neke druge poslove mogu da kažu - a zašto ja idem sa 65 godina u penziju, pa i ja mogu da radim do 70. godine? Ovde je neko sad dobacio - oni nisu stručni. Znate, te ocene i procene koji profesor može da nastavi da radi posle 65. godine a koji će sa 65 da ode u penziju u školskoj godini kada navršava 65 godina života trebaju da budu zasnovane na objektivnim kriterijumima, ali su to subjektivne ocene i procene organa poslovođenja. Ipak se sve svodi na to ko je sa kim u kakvim odnosima i to, nažalost, u našoj praksi preteže, preteže sve objektivne činjenice o nečijem radu, rezultatima, itd. Pa, ako je neko u nemilosti dekana i saveta, on ide u penziju sa 65, a ako je neko u milosti dekana i saveta, on može da radi do 70. godine. Zato ja imam puno razumevanje za ovo zakonsko rešenje i ja sam se njemu iskreno obradovao kada sam pročitao, ali mogu da imam razumevanja i za primedbu kolege Martinovića da kada su u pitanju stručni organi fakulteta, odnosno visokoškolske ustanove, da taj profesor može da bude njihov član i da nesmetano obavlja određene poslove, iako je intencija i prethodnog odnosno postojećeg zakona potpuno jasna - zna se zašto se i zbog kojih se poslova taj čovek ostavlja u radnom odnosu i tu nema bilo kakve dileme. Želim da kažem još nešto. Ja sam se obradovao takođe i zbog jednog drugog rešenja, čija sam žrtva bio u prethodnom zakonu i lično, a vidim da to ubuduće neće da se dešava, jer će ovaj zakon da omogući funkcionerima lokalne samouprave na funkciji zamenika ili gradonačelnika, predsednika opštine ili zamenika predsednika opštine, da se istovremeno bave i svojim poslom na fakultetu odnosno univerzitetu. Ja sam lično imao iskustvo da sam dobio rešenje za zamenika gradonačelnika, gde je radni odnos bio podeljen, odnosno radno vreme. Naime, 100% radnog vremena je bilo podeljeno između fakulteta na kome radim i uprave grada. I to je u početku bilo dobro, dok nije stiglo tumačenje iz Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu da zamenik gradonačelnika mora da radi sa punim radnim vremenom u gradu. To je imalo za posledicu da se radni odnos na fakultetu stavi u mirovanje, a kada radni odnos stavite u mirovanje, vi stavite u mirovanje i zvanje koje imate, a to znači da onih 30% na koje imate pravo, jer svako ima pravo da radi do 130% neke norme ili 130% punog radnog vremena, ne možete ni teorijski da ostvarite zato što je zvanje vezano za redovan radni odnos. Znači, ako redovan radni odnos stavite u mirovanje, vi ste stavili i zvanje. Radite u gradu 100%, imate pravo na još 30%, ali to ne možete da iskoristite jer vam zvanje miruje i vi ste na taj način matirani, iako vam Agencija za borbu protiv korupcije kaže - da javni funkcioner, državni funkcioner, ima pravo da se bavi naučnim, nastavnim, kulturnim i drugim aktivnostima i radom, itd. To je potpuno logično jer profesor univerziteta nema obaveze kao neko ko radi za mašinom, na traci, ili u kiosku, da mora da bude osam ili deset sati pored svoje mašine i na svom radnom mestu, već svoje poslove obavlja u jednom vrlo komfornom vremenskom formatu i ima vremena i da se bavi funkcijom i da se bavi profesurom. Zato ovo rešenje koje ste vi sada napravili, da profesor univerziteta odnosno nastavnik, tačnije, on može biti docent, vanredni ili redovni profesor, može da u dopunskom radu ostvari nastavu na univerzitetu iako se nalazi na javnoj funkciji koja zahteva rad sa punim radnim vremenom. Ja se nadam da ste tu imali u vidu i da se nastavno zvanje ne stavlja u mirovanje, da taj period teče, kako bi on nakon pet godina mogao da redovno konkuriše za isto ili novo nastavno zvanje. Da. Tu se slažemo. Ono što još želim da kažem je da je intencija ovog zakona popravljanje uslova za obezbeđenje kvaliteta i to je ono što je ključno. Mi moramo da priznamo da naše visoko obrazovanje ima određene probleme koji se tiču kvaliteta, kako formalne ispunjenosti uslova kvaliteta, tako i suštinske. I dobro je što su poslovi Nacionalnog saveta u potpunosti odvojeni od poslova Nacionalnog akreditacionog tela i što se Nacionalni savet više ne petlja za visoko obrazovanje u poslove akreditacije, neće imenovati recenzente, neće birati akreditacionu komisiju, neće birati žalbenu komisiju, jer po postojećim zakonskim rešenjima, okreni-obrni, sve se svodi na to da je čitav proces u rukama Nacionalnog saveta i da Nacionalni savet preko svojih tela, kao što je akreditaciona komisija ili žalbena komisija koju formira za svaki slučaj, u suštini upravlja procesom i na kraju sam donosi odgovarajuće odluke, što nije u redu. Ovo rešenje koje se predlaže da čitav proces akreditacije visokoškolskih ustanova i studijskih programa bude zaokružen u okviru Nacionalnog akreditacionog tela i da taj postupak bude dvostepen u slučaju postojanja određene žalbe visokoškolske ustanove, da žalba ide prvo komisiji za akreditaciju, a onda, u svakom slučaju, ako je žalilac nezadovoljan žalbenoj komisiji, da žalbena komisija može da vrati na ponovno odlučivanje ili da donese, preinači odluku akredaticione komisije, govori o tome da stvar u drugom stepenu može da se reši potpuno različito od onoga kako je rešeno u prvom stepenu. To govori i način na koji se biraju i komisija za akreditaciju i žalbena komisija, putem javnog poziva, govori u prilog povećane nezavisnosti jednog i drugog tela, odnosno organa u postupku akreditacije i odlučivanja. Tako da ta rešenja smatram jako dobrim. Ali, vi znate da smo mi skloni mnogim marifetlucima i da, recimo, barem kada je u pitanju ispunjenost formalnih uslova, da pošto postoji uslov da za jedan studijski program 70% nastavnika budu u stalnom radnom odnosu, odnosno ima rad sa punim radnim vremenom u nekoj visokoškolskoj ustanovi, a 30 % može da bude angažovano sa strane, vrlo često imate slučaj nastavnika koji prosto šetaju od jedne do druge visokoškolske ustanove koja treba da akredituje ili sebe ili odgovarajući studijski program kako bi se ispunili određeni uslovi. Znači, nastavnici prosto sklapaju ugovore i raskidaju rešenja samo dok se obavi taj proces. Čim se proces akdreditacije obavi nema ni traga jednom broju nastavnika koji su figurirali u papirima. Mislim da taj proces kontrole, spoljašnje kontrole mora da bude češći i da se osmisle mehanizmi da spoljašnja kontrola ne bude samo nakon četiri godine od dobijanja akreditacije, nego da na predlog Ministarstva ili Nacionalnog saveta ona bude i češća. Inače, čitava ova priča sa Zakonom o visokom obrazovanju, je u stvari nešto što je započeto još 2005. godine i cilj je naravno bio da se olakša studiranje, da se ubrza studiranje, da se smanji prosečno vreme studija, jer su tada pokazatelji govorili da se najčešće pada i ljudi odustaju od studiranja na drugoj godini, da negde 48% ljudi, odnosno studenata odustane od studiranja na drugoj godini studija. Zaista su studenti lakše prihvatili taj zakon iz 2005. godine nego nastavnici visokoškolske ustanove. Moram da kažem da pojavom privatnih fakulteta i univerziteta i državni fakulteti i univerziteti visoke strukovne škole su stavljene u jednu prinudnu tržišnu utakmicu, dovedeni su u situaciju da svesno obaraju kriterijume za polaganja ispita, kako ne bi izgubili studente, odnosno kako bi pridobili studente, što je sve uticalo na smanjenje kvaliteta studiranja u proseku i, po mojoj proceni, naravno na jednu inflaciju diploma što nije dobro, jer kad svi imaju diplome, onda ne znamo čija je diploma prava, čija nije. To se najbolje vidi po doktorskim diplomama, gde danas imate 10 puta više doktoranata, odnosno odbranjenih doktorata godišnje, nego pre 10 godina. To da je došlo i do popuštanja i na državnim univerzitetima govori činjenica da od, recimo, 2000 i nešto doktorata koji se odbrane ili su ovih godina ili poslednjih godina bili odbranjeni, više od polovini pripada Beogradskom univerzitetu, a samo 10% pripada privatnim univerzitetima. Pre 10 godina broj odbranjenih doktorata godišnje, svih ukupno, na svim univerzitetima bio upravo ovih 200 i nešto, koliko pripada privatnim univerzitetima. Znači da je došlo do jednog opšteg popuštanja kriterijuma za koji se nadam da će i to će teško moći da iskontroliše bilo kakvo nacionalno telo za akreditaciju ili neka komisija. Mora da se promeni svest ljudi i mora da se urede društveni odnosi tako da znanje donosi posao, a ne posedovanje diplome. Da znanje i diploma u paketu daju mogućnost za zaposlenje i za napredovanje, a ne samo diploma. Zahvaljujem vam se. Nadam se da nisam preterao, 16 minuta.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Milica Dačić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani građani Srbije, uvaženi predstavnici Vlade, posvetiti pažnju obrazovanju uopšte, a u kontekstu teme o kojoj danas raspravljamo o visokom obrazovanju je maksimalni prioritet SNS, a nadam se i svih dobronamernih ljudi u Srbiji. Mudri ljudi kažu da je znanje moć. Znanje je osnovni resurs privrednog i svakog drugog razvoja, a obrazovanje sa kojim je nerazdvojno povezano znanje najmoćnije oružje, koje može upotrebiti da promenite svet na bolje. Danas u okviru rasprave o jednom potpuno novom zakonskom aktu, Predlogu zakona o studentskom organizovanju, definisani su, dakle, oblici studentskog organizovanja, u smislu predstavničkih tela u koje spadaju studentske konferencije i studentski parlamenti, ali i studentske organizacije. Kao dobro rešenje iz ovih predloga zakona, odnosno Predloga zakona o studentskom organizovanju, izdvojila bih ovlašćenje studentskih konferencija da mogu inicirati donošenje i izmenu propisa koji se tiču unapređenja visokog obrazovanja u Srbiji, ali i davanje mišljenja o odredbama nacrta zakona i drugih propisa koji se tiču visokog obrazovanja što je još jedan vid učešća mladih ljudi u donošenju odluka koje se tiču upravo njih. Kvalitetno i dostupno obrazovanje je cilj kome teži Vlada Republike Srbije i zato mi je drago što ovaj zakon, takođe prepoznaje studentske organizacije osoba sa invaliditetom. Pored donošenja ovakvih zakonskih akata koji treba da unaprede naše obrazovanje jako je važno da će se u narednom periodu raditi i na izgradnji i rekonstrukciji oko 15 fakulteta u Srbiji, što će sveukupno doprineti poboljšanju uslova studiranja. Meni kao osobi koja dolazi iz unutrašnjosti je jako drago što se nastavlja trende sagledavanja stanja visokog obrazovanja i u onim centrima koji nisu univerzitetski, odnosno koji ne pripadaju samo Beogradu. U tom smislu drago mi je što u ovaj projekat ulazi nekoliko zgrada fakulteta, koje se nalaze u unutrašnjosti koje će ili dobiti novu zgradu ili će se njihove zgrade rekonstruisati ili dograditi. Savremeno obrazovanje ne podrazumeva samo funkcionalnu pismenost ili enciklopedijsko znanje. Ono podrazumeva i razvoj kreativnih potencijala pojedinaca, sticanje praktičnih i primenjivih znanja. U tom smislu mnogo je bitno da je Srbija prepoznala značaj dualnog obrazovanja, uključila ga prvo u svoj sistem srednjeg obrazovanja, a od oktobra ove godine dualno obrazovanje će zaživeti i na visokoškolskim ustanovama. I meni kao nekome ko dolazi iz Čačka, meni je drago što će pored srednjih škola u kojima se ovaj model već primenjuje, i naš Fakultet tehničkih nauka početi da primenjuje model dualnog obrazovanja, kroz obrazovni profil, odevno inženjerstvo i dizajn, i IT program studija. Dakle, ono što je još 2015. godine, najavio predsednik Vučić, tada kao premijer da ćemo pokušati da uradimo, danas je u velikoj meri zaživelo i 900 kompanija u Srbiji je uključeno u sistem dualnog obrazovanja, a 6000 srednjoškolaca je već prošlo kroz ovaj sistem. Nove tehnologije svakako pomeraju granice u obrazovanju i one su uključene na svim nivoima obrazovanja, a posebno su se pokazale potrebnim u vreme pandemije, kada je digitalizacija omogućila sprovođenje nastave osnovcima i srednjoškolcima, od kojih se u datoj situaciji pokazalo kao jedino moguće i treba podsetiti da je naravno ovaj saziv Skupštine usvojio sporazum kojim je omogućeno uvođenje široko pojasnog interneta u preko 600 naselja za oko 90 000 hiljada domaćinstava, ali najveću korist od ove odluke će imati upravo studenti i đaci. To je upravo ona paradigma uspeha, koju smo imali priliku da čujemo juče u istorijskom obraćanju predsednika Aleksandra Vučića, u ovom visokom domu, a tiče se uspeha Srbije u prilivu stranih investicija, ekonomskih reformi i zbog činjenice da u poslednje dve godine mi nemamo odliv ljudi, kakav je bio prethodnih 30 godina. Sa druge strane, jučerašnja tema, izveštaj o toku dijaloga između Beograda i Prištine i stanja na KiM, još jednom je pokazala koliko je važna inicijativa da udžbenike iz istorije, geografije, i srpskog jezika, štampa država, jer zamagljivanjem istorije i činjenica, mi samo ostavljamo put budućim generacijama da čine iste greške. Dakle, Srbija nastavlja da krupnim koracima hrli ka društvu zasnovanom na znanju inovacijama, osnivanjem naučno-tehnoloških parkova, izgradnjom Instituta za veštačku inteligenciju, razvoju visokih tehnologija i posebno ulaganje u mlade kadrove stipendijama i stvaranjem uslova da mladi ljudi u našoj zemlji ostanu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik prof. dr Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, gospodine ministre, molim vas malo pažnje. Imao sam čast danas da upoznam jednu predivnu ženu koja mi je tom prilikom poklonila nekoliko knjiga, između ostalih i jednu knjigu poezije u kojoj sam našao predivne stihove. Poezija je nešto za šta možemo reći da je vrhunski domet ljudskog stvaralaštva. Poezija je nešto što nas diže u nebesa, što nas spušta u ponore do neslućenih dubina. Ja ću vas sad zamoliti da poslušate stihove, kratko je nemojte da se plašite, koje je ona napisala u jednoj od svojih pisama. Kaže: „Volim divove ruskih stepa iza čijih slova pleše večnost i kojima se i smrt zauvek klanja“ Ona se zove Nada Kukolić, a ja ću vam pročitati još jednom jer ovo treba zapamtiti „Volim divove ruskih stepa iza čijih slova pleše večnost i kojima se i smrt zauvek klanja“. Slušajući raspravu vrlih pravnika, a pravo da vam kažem nikad nisam to pravo voleo kao nauku, ne razumem se u pravo i priznajem da se ne razumem i mnogo toga mi kod njih nije jasno, jer kod njih može i ovako i onako. Negde primenjujemo taj zakon, negde ga ne primenjujemo. Što se tiče ovog izbora u organe upravljanja ili rukovođenja ili kako god hoćete, za ljude koji su završili svoj radni vek u 65 godini i kojima je produžen radni vek za dve godine, a kolega Banđur nisam siguran da li je pravnik, ali on je diskutovao dosta o tome, nije rekao samo jednu činjenicu. Nemaju oni svi pravo da im se produži na dve godine. Izuzetni stručnjaci koji su zadužili tu visoko-školsku ustanovu, kojima su studenti izuzetno zadovoljni imaju mogućnost da im se produži na još dve godine. E, sad, šta radi Srbija? Neko je spominjao Gašu Kneževića. Gaša Knežević je ministar koji meni nije bio po volji. Kako da mi bude po volji kad sam 2000. godine najuren sa posla profesora zbog toga što sam bio član crveno-crne koalicije, opet sam se sa Dačićem i socijalistima valjda udružio, bili smo zajedno u Vladi i kao, to su retrogradne snage dadoše mi otkaz, najuriše me sa fakulteta, a Gaša je tad bio ministar. Ali, hoću da kažem nešto drugo. Gaši zameram i tu Bolonju, jer sa Bolonjom su nas uvukli u jednu priču koja je omogućila da se uništi naš dotadašnji veoma kvalitetan obrazovni sistem. Sad ja tom Gaši Kneževiću kažem – ministre, sa ovom Bolonjom vi ste nas upropastili. On kaže - što svi jurili kao ono, videla žaba da se konj potkiva, pa je ona digla nogu, Bolonja će tek biti za nekoliko godina. Ali, mi Srbi to volimo, daj potrči što pre da budeš ti veći katolik od pape. I sve što radimo, radimo na svoju štetu. Evo, danas nekoliko puta sam čuo od kolega, trudiću se da budem kratak. Od naših kolega sam čuo – ovi zakoni su usklađivanje sa propisima EU, sa ovim, mi usklađujemo ovo. Ljudi, šta usklađujemo? Šta me briga za EU? Šta me briga za njihove zakone. Ministre, pravite takve zakone koji će podići obrazovanje, koji će biti u interesu građana Srbije u interesu omladine, u interesu studenata. Evropska unija i ovi drugi vode računa o svom sistemu. Pa, nisu se svi baš zaleteli da pređu na tu Bolonju. Bolonja je samo donela to da se velike pare, mnogo veće nego što su bile do tad vrte kroz obrazovanje. Normalno kvalitet obrazovanja se srozao. Kolege spominju doktorate, diplome i ta čuda, o tome ne treba pričati to svi znamo. Mislim da nije baš dobro rešenje ovo da se tim ljudima kojima se produži na dve godine, a naš šef kaže, on je pravnik i on to dobro zna, oni imaju sva prava kao i drugi, samo što su na određeno, a ovi na neodređeno vreme. E, ako imaju sva prava imaju prava i da budu birani i za dekane, i za predsednike akademija, i za rektore, ma šta god hoćete. Kad je bilo tumačenje tog Zakona u Skupštini ja sam se javio i tada sam rekao – ne slažem se da se tim ljudima u prosveti uskrati to. Ako smo mogli da dozvolimo, neću da govorim imena, vi ćete svi znati o kome govorim, ako smo mogli da dozvolimo osobi koja je napunila 65 godina da bude direktor Televizije i dalje, a nije izuzetni stručnjak, na kraju krajeva, i nismo kukali na njega, i opozicija i građani, a zašto bi uskratili to pravo profesorima? Zašto oni nemaju pravo ako su dobri menadžeri, ako znaju dobro da vode firme, pa što ne bi bio dekan? Što ne bi bio rektor? Kome je to u interesu da ne bude? Samo onome ko ne želi dobro srpskom obrazovanju. Jer, kolega Banđur, Ružić, Martinović, ja nismo naše znanje sisali iz prsta. Ne, učili su nas naši učitelji, nastavnici, profesori, mentori naši na fakultetima. Znači, sve što smo naučili mi ovde u sali, onaj pekar tamo, fudbaler, ma bilo koji građanin, bilo koje dete, naučili smo od tih ljudi, od učitelja, nastavnika, profesora i umesto da im budemo zahvalni zbog toga što su nam ta znanja podarili i da ta znanja prenesemo na nove naraštaje, ne mi sad kažemo velikodušno – šta, 45 godina ima? Ne treba nam. Ima jedna bajka koja nam priča o tome kako je car naredio da se svi stari ljudi pobiju u zemlji, pa je ova devojka sakrila svoga oca u neku pećinu. Pa, kad su došla teška vremena, kad je trebala mudrost, da nije bilo tog starog kog je ćerka sakrila u pećinu, carstvo bi propalo. Ljudi, to mi radimo sebi. Treba da sačuvamo te pametne ljude, sposobne, koji znaju, neka bude on profesor do 80 godine onako kako je u svetu, neka bude taj dobar lekar i posle 65 godine dobar lekar. Jedan od lekara koji se u kovidu pojavljivao, pa je bio čas simpatičan, pa su ga posle napadali, otišao je u penziju, a sreo sam trideset, možda i pedesetoro ljudi koji pate što je on otišao, jer je mnogo dobar dečiji lekar, a sad je valjda otišao privatno, tamo se mnogo više plaća. To je ono na čemu mi moramo da vodimo računa. Gospodine ministre, imate vi mnogo muka na tom vašem poslu. Nije lako biti ministar obrazovanja u Srbiji. To je oblast koju smo mnogo potcenili, a obrazovanje, zdravstvo i kultura su stubovi jedne zemlje. Dajte sa tim vašim timom povedite malo računa da se sačuva ćirilica, naše pismo, da se sačuva naš jezik, da se sačuva naša kultura. Mi sve radimo u korist svoje štete. Skoro je izglasan neki zakon gde nas je upropastio sa tim dalje. Pisac ili piškinja, ovo ili ono. Ne treba nam to. Ljudi, imamo mi mnogo drugih problema koje treba da rešimo. Pustite Evropu neka se ona bakće tamo, neka ona to tera kako hoće. Matura, isto jedan veliki problem. Ja neću da vam se mešam u RS, ali to je nasleđen problem itd. Zašto bi deca posle završenih osam ili ne znam koliko godina išli na taj maturski ispit? Ako je on pokazao tokom celog školovanja stalno znanje i postigao izuzetan, dobar uspeh, ima sve petice ili četvorke, nije važno, što ga maltretiramo na kraju još da polaže tu maturu, da ima stresove, da svake godine neko je ukrao testove, neko ovo, neko ono. Dajte to da vidimo. Druga stvar, večiti studenti. Ja sam bio jedini od poslanike iz ove većine koji je prošli put kad je to bilo na dnevnom redu podržavao studente, svi su bili protiv i tražio sam da im se dozvoli da studiraju i posle smrti. Zašto. Mi im produžavamo svake godine ili svake druge godine, i ove godine će valjda doći sa zahtevom da im se produži. Jedanput kažemo, neka studiraju dokle god hoće. Oni plaćaju svoje knjige, plaćaju prijavu ispita, sve plaćaju, nije to njima džabe tamo. Neka studiraju koliko god hoće. Većina od njih, recimo 50%, nikada neće da završi fakultet, ali neće ni doći ovde ispred Skupštine da kuka, da mole ministra, da zivkaju nas profesore ili, ne znam ni ja, poslanike da im to omogućimo da im se produži. I, još jedna stvar, svi kažu da ti zakoni nisu valjali od 2000. godine na ovamo. Nije valjalo ni ovo od Stipa Šuvara i tako to, ali hoću nešto drugo da kažem. Danas mi je Martinović pokvario ovo što sam hteo da kažem, ali Martinović je izuzetak. Nema veze, neću, statistički nije mnogo bitno. Od 2000. godine na ovamo kada god je neki zakon u pitanju za koji sada ćemo mi kažemo - nije valjao, sutra će doći neko drugi pa će da kaže – bili tu neki naprednjaci, doneli su zakone, to ne valja. U ovoj sali, kada god tamo pogledam na onaj ekran piše - profesor, doktor, magistar. Koliko ima nas koji smo… Evo, kolega Banđur je na fakultetu. Kolega Martinović je profesor na fakultetu. Pa, koliko nas profesora je ustalo pa da kaže – ne slažem se, taj zakon nije u redu, ljudi, to ne valja, nemojte i tako to, nego ćutimo kao male bebe, ali beba zaplače kada je gladna, a posle nam ne valja. Pa, mi smo ti koji donosimo ove zakone. Mi trebamo da kažemo – ministre… Martin je ovo lepo rekao, premda se ja ne slažem sa ovim rešenjem, ali je lepo ustao i rekao – ministre, to nije u redu, to treba ispraviti. Tako treba svako od nas da se ponaša. Što se mene tiče, ovaj zakon nije u redu, ali tim ljudima treba i dozvoliti da mogu da budu i na rukovodećim mestima, na fakultetima, visokim školama, akademijama, kako li se to zove. I, gde je napravljena jedna velika greška, a to je napravljeno posle 5. oktobra - nismo imali jedan sistem gde su direktore, dekane, birali fakulteti, odnosno visoke škole i tako dalje, ali smo imali Upravni odbor, a to dobro Odalović zna, Upravni odbor u kome je većinu imao osnivač i predsednik Upravnog odbora. To se danas zove Savet i bio je iz reda osnivača. Mi smo sada pustili fakultetima da imaju pravo da predlažu iz njihovih redova da se bira direktor, dekan i tako dalje, ali smo im dali i u tim upravljačkim organima da imaju većinu i sada država daje pare, država pravi zgrade, sve, sve daje država, a neko peti, drugi odlučuje o tim parama i on upravlja. Ne ide to, ljudi, tako. Ja sam govorio i Šarčeviću dok je bio ministar da to treba promeniti. Jao, nemojte, biće da se bune, Univerzitetu upadamo u samostalnost i tako dalje. Pa, nije tačno. Nije tačno. Mi moramo da dovedemo do normalnosti situaciju koja se bavi upravljanjem i treba da shvate i ti direktori, predsednici ili, kako se zovu, dekani da sprovode ono što im Upravni odbor kaže, a ne da dođe direktor škole, pa da kaže Upravnom odboru – hajde, donesite odluku da nam se dodeli 50 hiljada evra kao nagrada. Pa, ne može to tako. E, to su stvarčice, ministre, koje morate malo da pogledate. Pogledajte i ovo što je rekao Martinović, pa pogledajte da nađete neko rešenje koje nije baš ni njegovo, a nije ni vaše, jer ja se ne slažem ni sa jednim, ni sa drugim, nego poslušajte mene, pa uradite to tako. Hvala lepo. Bio sam malo dosadan i opširan, ali sledeći put ću biti kraći.
Zahvaljujem. Sledeća po spisku je koleginica Rajka Matović. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, poštovane kolege i koleginice, narodni poslanici, pred nama se nalaze dva veoma važna zakonska rešenja, a tiču se visokog obrazovanja u Srbiji. Pre nego što se okrenem na ova dva zakonska rešenja koja su pred nama, moram da ukažem na neke statističke podatke. Iako nam deluje da svi idu u osnovu školu, jer je osnovno obrazovanje obavezno po zakonu, statistika govori da danas u Srbiji ima preko 850 hiljada odraslih ljudi koji nemaju završeno osnovno obrazovanje. Nepismenih imamo oko 2% građana, a svaka peta osoba u Srbiji nema diplomu srednje škole. Kada ovako krenem, dolazimo do podataka da je visoko obrazovanih u Srbiji negde oko 10% i to su zvanični podaci prema popisu iz 2011. godine, iako imamo subjektini osećaj da ljudi koji studiraju i pohađaju visokoškolsko obrazovanje ima mnogo više. Kao što rekoh, ovo su podaci iz 2011. godine iz zvaničnog popisa i nadam se da će naredne godine popis stanovništva ukazivati na nešto bolje podatke. Ministarstvo potpomognuto Vladom Republike Srbije dosta je uradilo po ovom pitanju i imali smo priliku da čujemo u uvodnim izlaganjima o donetim strategijama, ali veliki posao je pred vama. Moramo se svi zajedno truditi da ove porazne statističke podatke ispravimo, jer ulaganje u obrazovanje je, u stvari, ulaganje u budućnost, u to ko će sutra rukovoditi državom, ko će vas naslediti u ministarskoj fotelji, ali i ko će nas sutra lečiti. Predlog zakona koji se odnosi na studentsko organizovanje je veoma značajan zato što je, nažalost, u prethodnom periodu bilo i zloupotreba u studentskim organizacijama, a studentske organizacije imaju veoma važnu ulogu u jednom društvu. Sa jedne strane, moraju da zastupaju interese studenata, a sa druge strane da nađu kompromisna rešenja i sa fakultetom i sa univerzitetom, ali i sa ministarstvom. Čuli smo da izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, koji je na snazi od 2017. godine, uspostavljaju se odgovarajući pravni okviri i potrebni uslovi da nacionalno akreditaciono telo u potpunosti ispuni evropske standarde i smernice za osiguranje kvaliteta u visokom obrazovanju. Kada govorimo o akreditaciji visokoškolskih ustanova, ne mogu a da se ne osvrnem na mnoštvo privatnih kako srednjih, tako i visoko obrazovnih ustanova. Kao student Beogradskog univerziteta znam šta znači studirati i steći visoko obrazovanje na Beogradskom univerzitetu i 240 ESPB poena. Beogradski univerzitet danas napreduje na Šangajskoj listi po mnogim oblastima, ali na Šangajskoj listi se danas nalazi i Novosadski i Niški univerzitet, što je svakako za pohvalu. Možda je moj subjektivni osećaj da pojedine visokoškolske ustanove možda malo i ruše ugled obrazovanja u Srbiji i zaista je neophodno da se u narednom periodu podrobnije pozabavite sa pitanjem školskih programa koji se sprovode na tim ustanovama. Za vreme bivšeg žutog tajkunskog režima školstvo u Srbiji je bilo u očajnom stanju, počevši od toga da je upravo Beogradski univerzitet u jednom momentu se nije nalazio na Šangajskoj listi, do toga da je upravo za vreme njihove vlasti otvoreno niz nekih privatnih fakulteta koji su više ličili na to da dele diplome, nego da pruže znanje budućim akademskim građanima ove države. Takođe, sećamo se niza štrajkova prosvetnih radnika, ljudi koji su nosioci ovog društva. Bili su skrajnuti na ivicu ovog društva, kako po materijalnom, tako i po društvenom ugledu. Infrastruktura u školstvu je bila očajna. Pokušali su nedavno da izvrnu ruglu kada je naš kolega Luka Kebara iznosio činjenice kako škole u Srbiji nisu imale funkcionalne toalete i nisu mnoge škole imale ni normalan toalet, ni prozore, nisu krečene decenijama, nisu imale normalne table, nisu imale osnovna sredstva za rad, a oni su imali svoje privatne račune po Mauricijusu, Hongkongu, gde su slagali novac koji su besomučno otimali od naroda i nije ih zanimalo ni obrazovanje, ni nauka, ni kultura. Nije ih zanimala Srbija. Jedino ih je zanimao lični interes i bogaćenje na grbači naroda. Ne smemo dozvoliti da se te političke pošasti ikada više vrate na političku scenu. Danas se u Srbiji ulaže u obrazovanje i u nauku. Preduslov jednog razvijenog društva jeste obrazovan narod i mnogo je posla pred vama, ali i pred nama. Uveli smo dualno obrazovanje. Pokazali smo spremnost i fleksibilnost našeg obrazovanja i školskog sistema tokom jeka pandemije korona virusa. Našim đacima je bilo omogućeno obrazovanje. Naše obrazovanje prati digitalizaciju u Srbiji, pa tako danas u upotrebi imamo i elektronske dnevnike, onlajn predavanja i seminare, a trudimo se da svaka osnovna škola u Srbiji ima digitalnu interaktivnu tablu. Sa ponosom mogu da kažem da je Skupština Grada Beograda usvojila Odluku da će svaki učenik od prvog do četvrtog razreda osnovne škole dobiti tablet uređaj sa pristupom internetu i udžbenike u elektronskoj verziji. Škole u Srbiji se obnavljaju i ulaže se u infrastrukturu školstva. To je obrazovni sistem kome težimo i kako želimo da bude. Kao što rekoh, ne smemo dozvoliti da se pošasti poput Đilasa, Jeremića, Tepić ikada vrate na političku scenu Srbije upravo zbog naše dece i njihovog obrazovanja. Kao akademski građanin ove zemlje i kao narodni poslanik, čast mi je uvek da i diskutujem, a i da glasam za zakone koji se tiču obrazovanja. Znam koliki je prioritet i Vladi Republike Srbije, ali i predsedniku Aleksandru Vučiću upravo ulaganje u obrazovanje i nesumnjivo je da vas mnogo očekuje posla u ovoj oblasti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Đorđe Todorović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo, pred nama su danas dva zakona - izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju i potpuno novi zakon o studenskom organizovanju. Već na samom početku bih želeo, a podstaknut govorom prof. dr Aleksandra Martinovića, predsednika poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, a s obzirom da sledeće nedelje neću biti tu, da i formalno podržim amandmane koji će proći odbor i biti sutra sastavni deo zakona, dakle, da podržim predlog da se isključi diskriminacija ljudi koji nakon 65 godina, dakle, profesora, završavaju taj radni vek i ne mogu da bude birani u organe upravljanja tih univerziteta. Dakle, veoma, veoma važno. Što se samog zakona tiče, podrška za ove tri celine koje sam ja primetio dok sam analizirao ovaj zakon, dakle, tri segmenta oko formiranja saveta, odnosno nacionalnog saveta, dakle, prebacivanje nadležnosti iz Vlade u Narodnu skupštinu, trenutak je u kojem se Narodnoj skupštini daje veći okvir i širina u izboru 17 članova nacionalnog saveta i to šest članova iz reda istaknutih redovnih profesora, dva člana iz reda profesora strukovnih studija, sedam članova iz redova vrhovnih stručnjaka i dva člana na predlog Privredne komore Srbije. Drugi segment koji sam takođe ovde primetio i koji je veoma značajan, pretpostavljam za teološke fakultete, a odnosi se kao predlog da pored opštih uslova, te visokoškolske ustanove mogu da propišu dodatnu obavezu da uz saglasnost crkve i drugih verskih institucija se profesori biraju u zvanje profesora tih fakulteta, kao što bi i studenti mogli da pohađaju, u oblasti teologije, mogli da pohađaju te visokoškolske ustanove. Treći segment koji je za studente važan, a to je ono što je od 2005. godine, da kažemo, već postala i neka praksa, ali sa jednom velikom razlikom da mi sada u junu, kao što je moj kolega Vladica i rekao, već u junu donosimo odluku o produženju roka za završetak studija. To je veoma važno da ti studenti kada im slede ovi poslednji rokovi tamo negde pred septembar, oktobar, da se posvete ispitnom roku, a ne nekim protestima o produžavanju tih rokova. Važno je zbog toga kako smo prolazili tokom prethodne i ove godine što se epidemiološke situacije tiče. Srbija je pokazala da može da se izbori sa koronom, da smo odgovorno i odlučno reagovali i politikom vakcina zaustavili i sprečili da se neki scenario poput onih koji su se dešavali u mnogo jačim i razvijenijim zemljama Evrope dogodi u Srbiji, politika vakcina koja je spasla živote, spasla zdravlje naših građana, politika koja je omogućila dalji razvoj ekonomije, koja se i pokazala početkom ove godine da smo 2020. godinu završili sa rastom BDP-a na visokom prvom mestu, zlatna medalja što se tiče rasta bruto domaćeg proizvoda. Mislim da i ovaj zakon, ali i zakon o kojem prvi put ovde sada raspravljamo, a to je zakon o studenskom organizovanju, su veoma važni, zato što na ovaj način na putu kroz pristupanje EU, mi usklađujemo našu legislativu sa EU. Ovaj drugi zakon, zakon o studenskom organizovanju, kratko ću samo o tome, postojala izvesna potreba da se kroz zakonodavni okvir jasno definišu određene stavke studenskog organizovanja. Imali smo nešto u okviru Zakona o visokom obrazovanju. Ovo je prvi put od 2005. godine da ovakav zakon ili ovakva ideja uđe u skupštinsku proceduru i to je veoma dobro u kontekstu studenskog organizovanja. Dakle, veoma važni segmenti su studenska predstavnička tela i studenske organizacije koje su definisane zakonom. Što se studenskih predstavničkih tela tiče, dakle, ovde se i u zakonu jasno definišu studenske konferencije i njihova ovlašćenja kroz 11 tačaka, kao i studenski parlament, koji inače i treba da zastupa i štiti prava studenata i interese svih studenata, rad je javan i u jednoj i u drugoj organizaciji, i inače je zadatak visokoškolske ustanove da im obezbedi prostor, finansijska sredstva i potrebne uslove za rad studentskog parlamenta. I taj studentski parlament je definisan, znači, ovlašćenja su definisana kroz 14 tačaka, kao i izbor, učešće studenata i članova, način finansiranja i potpuno novo formiranje nacionalnog saveza studentskih organizacija koji treba da pribave mišljenje SKONUS-a radi daljeg delovanja. Dakle, organizacija i rad nacionalnog saveta uređuje statutom i sve ostalo što se do kraja, dakle, nadzor, kaznene odredbe i finansiranje definisani su ovim zakonom. Prolazio sam kroz predlog ovog novog zakona i moram da kažem, tražio sam gde biste mogli ili gde bih ja možda mogao, sad ćete osetiti verovatno ironiju u daljem izlaganju, gde bih mogao da provučem da neke druge organizacije, a pri tom ne mislim na studentske, isključivo mislim na političke, mogu da učestvuju, pod znacima navoda, u radu Rektorata Beogradskog univerziteta. Kad ovo kažem, a ja se pozivam na 2019. godinu, kada su Đilasovi studenti iz organizacije „Jedan od pet miliona“ bukvalno uzurpirali Rektorat Beogradskog univerziteta i na taj način prisilili Rektorat da donese isključivo političku odluku koja je evo danas Upravnim sudom poništena rešenjem o doktoratu Siniše Malog. Dakle, politička odluka koja je već sad dve godine u procesu tom da je doktorat Siniše Malog plagijat, Upravni sud je oborio presudu. Kao što je rekao predsednik poslaničkog kluba – pravda je spora, ali dostižna. Ja mislim da se Valentina Reković, inače zvezda vodilja „Jedan od pet miliona“ verovatno pojela što se ove odluke tiče, ali mislim da je zadovoljna trenutnim angažmanom, jer znate, kad vas iskoriste kao bačena krpa, više nemate nikakav legitimitet ni među studentima, ni među građanima, jednostavno, u tom trenutku, zato što ste ispunili očekivanja Dragana Đilasa, vi postajete deo njegove organizacije. Dakle, poput iznošenog nakita utopila se u Đilasov SSP, i ne samo ona i ne samo ta omladina iz udruženja „Jedan od pet miliona“, već kao po modelu preslikavalo se i u nedavnoj akciji tih iz bivšeg režima, koji su uspeli da prisvoje, i opet pod znacima navoda, prisvoje, a izgleda da je to modus operandi, nezavisne kandidate mesnih zajednica u opštini Sečanj koji su pristupili Stranci slobode i pravde Dragana Đilasa. Dakle, Dragan Đilas izlazi na izbore, kao što je izašao na prethodne izbore preko „Jedan od pet miliona“, tako je izlazio i na ove izbore i kada su mesne zajednice u pitanju, preko udruženja, preko tobože nezavisnih kandidata, kako bi oni u jednom trenutku kada i dobiju nekakvu podršku naroda, nakon toga pristupili Đilasovoj organizaciji. Dakle, kao vuk u jagnjećoj koži on izlazi na izbore. Suština ovog mog izlaganja danas, a hteo sam posebno da se osvrnem na dešavanja na Paliluli, beogradskoj opštini, teritorijalno najvećoj, jer kada govorimo o plagijatu, plagijat je i sve ono što uzmete da prekopirate, a to su i ideje i planovi i programi kada ih vi nemate, vi uzimate planove i programe ljudi koji inače poslednjih godina vode zemlju napred, a pošto ste u deficitu što se plana i programa tiče, i samih ideja, onda dolazite u situaciju da ih kradete, pa da ih plagirate. Kako je tekla priča? Prvo je zamenik gradonačelnika najavio da će se graditi gimnazija na levoj obali Dunava, i to u maju mesecu ove godine, da bi nekih 15 dana kasnije, prvo, ovi iz večernje škole Vuka Jeremića najavili da grade gimnaziju ili da pišu nekakvu peticiju za gradnju gimnazije na levoj obali Dunava, a onda pre nekoliko dana, da bi ih sustigli verovatno, i ova Đilasova ekipa - Stranke slobode i pravde iz Beograda pisala peticiju u Borči za izgradnju gimnazije na levoj obali Dunava. Dakle, potpuni plagijat ideje, jer ideje nemaju i Nikola Tesla je rekao - nije mi žao što su krali moje ideje, žao mi je što nisu imali svoje. Tako i na taj način oni vode svoju politiku, a Marko Stojičić, inače glavni gradski urbanista, je izašao pre dva dana i najavio izgradnju fakulteta, izgradnju dve srednje škole na levoj obali Dunava, pa ja sad samo treba da vidim kako i na koji način će i ovo plagirati u periodu pred nama. Veoma su važni zakoni koje donosimo i ovaj novi o studentskom organizovanju i Zakon o visokom obrazovanju, a ja bih hteo da naglasim posebno, i ne bih da uzimam više vremena zbog ostalih kolega, građani na levoj obali Dunava treba da znaju, na Paliluli generalno, gradu Beogradu, u Srbiji da znaju da ćemo izgraditi srednje škole koje smo najavili, kao što smo izgradili naučno-tehnološke parkove širom Srbije, da ćemo izgraditi fakultet na levoj obali Dunava, kao što smo izgradili na desetine i srednjih škola i osnovnih škola i fakulteta, kao što smo izgradili Dom zdravlja u Borči koji smo najavljivali u proteklih nekoliko godina, a njihova ideja krađe će uvek ostati na tom nivou, a mi ćemo poput rekonstruisane Pete beogradske gimnazije unaprediti obrazovni sistem na Paliluli, u Beogradu. Ja sam izuzetno ponosan na ovo i unapred se radujem ovakvim projektima zato što ćemo konačno pokazati ljudima koji su pre vršili vlast, bili deo vlasti i ništa nisu uradili osim za svoje džepove. To građani vrlo dobro znaju i svi to znaju, znaju kakav je to karijerni kradljivac Dragan Đilas, znamo svi odavde, od Srbije do Mauricijusa, svima je to jasno. Mi smo državotvorna stranka, a mislim na SNS, Aleksandar Vučić je državnik, mi pratimo politiku predsednika Vučića i nadam se da ćemo u narednom periodu pokazati da ćemo daleko bolje, brže, nego što su oni ikada pre, a pre 2012. godine radili, unaprediti i naš obrazovni sistem, kao što smo unapredili naš zdravstveni sistem i Srbiju podići za lestvicu više što se ovog sektora tiče. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodinu Todoroviću. Sledeći narodni poslanik je prof. dr Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući, gospodine Tvrdišiću. Poštovani ministre, gospodine Ružiću, sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo juče ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije imali jednu od najznačajnijih rasprava u dosadašnjem mandatu. Rasprava koja se tiče toka dijaloga i svega onoga što nas očekuje u bliskoj budućnosti po pitanju očuvanja našeg teritorijalnog integriteta i suvereniteta naše zemlje i u toj raspravi smo juče imali maestralna izlaganja predsednika, Aleksandra Vučića, i šefa našeg poslaničkog kluba, prof. dr Aleksandra Martinovića, koji su u samo nekoliko desetina minuta izneli šta je ono što SNS planira da uradi i kako misli da se bori za svoju teritoriju, za svoj narod, za svoju zemlju, imajući u vidu činjenicu da je naša politika prvenstveno ekonomsko osnaživanje, da je naša politika i sve ono što se tiče rada na pospešivanju demografskih karakteristika naše zemlje, očuvanja i pospešivanja nataliteta, ali i zadržavanja mladih ljudi u našoj zemlji kroz to što ćemo stvoriti najbolji mogući poslovni ambijent, kroz to što ćemo privući što veći broj stranih direktnih investicija, domaćih investicija, razvoja domaćeg preduzetništva i privatne inicijative. Naravno da je jedan od stubova naše politike i ono što će možda i odrediti našu borbu za KiM, ono o čemu je predsednik Aleksandar Vučić juče govorio, očuvanje našeg univerziteta i mislim da je iskazivanje najvišeg vida patriotizma ono što se događa trenutno u Kosovskoj Mitrovici i na severu KiM. To je izgradnja te tzv. meke infrastrukture, to je izgradnja univerziteta, dakle zgrade univerziteta u Kosovskoj Mitrovici u kojoj će biti smešten rektorat, ekonomski fakultet, pravni fakultet. Dakle, to će biti mesto, univerzitet, fakulteti, gde će se školovati naši mladi ljudi na KiM, koji će, uz sve ono što budemo obezbedili na planu ekonomije, razvoja, preduzetništva, razvoja privrede, ostati na KiM i na taj način pokazati da država Srbija na KiM postoji. Mi kao SNS nastavljamo i ugledamo se na ono što su naprednjaci radili krajem 19. veka na čelu sa Stojanom Novakovićem, koji je i kao predsednik Vlade tadašnji, kao ministar prosvete možda i najveći fokus svog vremena, energije i svega onoga što je znao zajedno sa svojim kolegama iz tadašnje Vlade ulagao u obrazovanje i na taj način štitio interese srpskog naroda u Makedoniji, interese srpskog naroda na KiM , želeći da kroz razvoj obrazovanja, želeći da kroz reforme u procesu obrazovanja podigne nivo, podigne kapacitet srpskog korpusa na teritoriji tadašnje Kraljevine Srbije i da očuva srpski korpus i da očuva sve ono što je prestavljao potencijal našeg naroda u to vreme. I svima treba da bude jasno da od praznih reči, od srbovanja ovde u kafićima u Kosovskoj ulici ili bilo gde u Beogradu, u bilo kom drugom gradu u centralnoj Srbiji nema ništa. Predsednik Vučić je imao snage da kaže građanima Republike Srbije kako se vodi ta borba i kako i na koji način Republika Srbija ostaje na teritoriji KiM i na koji ćemo se način boriti. Borimo se diplomatskim sredstvima. Borimo se kroz ulaganje upravo u obrazovanje. Borimo se kroz ulaganje u naš univerzitet, u mlade ljude, u privredne kapacitete, s obzirom da nam statistika ne ide na ruku. Čuli smo jednu poraznu informaciju da samo 95.000 Srba živi na KiM. Mi u narednom periodu moramo da se potrudimo i moramo da iznađemo i da primenjujemo sve moguće instrumente kako bi ti ljudi ostali tamo i da nađemo način da oni koji su izbegli u centralnu Srbiju se vrati tamo. Samo na taj način ćemo dati mogućnost predsedniku Aleksandru Vučiću da se dalje bori za interese, legitimne interese Republike Srbije na teritoriji KiM. Mislim da to jeste najveći vid patriotizma kada možemo da vidimo ono naselje „Sunčana dolina“ u kome će biti izgrađeno nekoliko stotina stanova, kada vidimo da će se izgraditi novi univerzitet, kada vidimo da će Srbija investirati u infrastrukturu, u puteve na teritoriji KiM, da ćemo ulagati u autoput koji će nas povezivati sa KiM kako bi mogli da prodajemo sve više roba i usluga, kako bi mogli od 500 miliona dolara koje sada imamo, kao izvozni aranžman, da dupliramo, ono što izvozimo na tu teritoriju, bez obzira kome prodajemo, da li prodajemo Srbima ili Albancima. Mi smo danas država naroda, posebno vlast i ova vladajuća većina koju mi predstavljamo ovde u parlamentu na čelu sa SNS, pokazali da smo spremni za dijalog sa svima, da smo spremni da trgujemo i da smo spremni da, zarad našeg ekonomskog razvoja i boljitka svakog našeg građanina uradimo sve, sarađujemo sa svima, kako bi podigli ekonomski, socijalni i na kraju obrazovni i tehnološki kapacitet Republike Srbije. Nije vama lako, gospodine Ružiću, samo da ste i ministar koji je zadužen za visoko obrazovanje. Težak teret, težak posao je na vašim plećima i ono što je jako bitno i što će morati da odredi rad vašeg resora u narednom periodu je i ono što stoji i što je delokrug vašeg rada, a tiče se tehnološkog razvoja, tiče se nauke i razvoja naučnih kapaciteta i kapaciteta naučnih instituta, što će naravno, i razvoj svega toga i sve one reforme koje ste vi pokrenuli na početku vašeg mandata, doprineti da imamo još bolje rezultate nego danas, a danas je taj rezultat, kako je to predsednik rekao juče, da u prvih pet meseci Srbija ima ove godine 1,5 milijardi evra stranih direktnih investicija. U tim kompanijama, u tim fabrikama, jer je u Srbiju je već došla četvrta industrijska revolucija treba da rade najobrazovaniji i visokokvalifikovani mladi ljudi koji će završavati fakultete, strukovne škole i univerzitete u Republici Srbiji i, naravno, moramo da obezbedimo mogućnost našim mladim ljudima i na Kosovu i Metohiji prvenstveno. Zato predsednik stalno govori o stabilnosti. Želim da kažem da to nije izanđala reč, da je jako važna. Ako nema stabilnosti ovde u centralnoj Srbiji, ako nema stabilnosti na Kosovu i Metohiji nema mogućnosti da se ti mladi ljudi koji će sutra završiti Prištinski univerzitet negde zaposle, pokrenu mirno svoj posao i iskoriste na najbolji mogući način svoju školu, svoj fakultet, svoje obrazovanje, svoje znanje stranih jezika i svoju otvorenost da sarađuju sa svima kako bi imali bolje rezultate na poslovnom planu. Takođe, želim da kažem koliko nam je tehnološki razvoj pomogao govori i ta činjenica da proces digitalizacije koji se sprovodi u Republici Srbiji, gde su nam nekada u prošlom mandatu neki opozicioni poslanici i sada lideri, tzv. bojkotaške opozicije i žutog režima, smejali su nam se ovde u lice, govorili – pa, Srbija nema kanalizaciju u 21. veku vi hoćete da sprovodite digitalizaciju. To liderstvo, ta vizija da se i pored svega toga jača i ta tvrda infrastruktura, ali da se jača i meka infrastruktura kroz razvoj digitalizacije dovela je do toga da su ova zemlja i ova Vlada Republike Srbije i predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić su spasili stotine i hiljade ljudskih života, zbog toga što imamo možda i najbolje organizovanu vakcinaciju u celoj Evropi i pored toga, pored svega, zbog vizije našeg rukovodstva i jasnog strateškog cilja koji želimo da ispunimo imamo najveći privredni rast u celoj Evropi. Naravno da mnoge zemlje koje su razvijenije od Srbije, mnoge zemlje koje su bile u prednosti u odnosu na Srbiju da im to smeta, da im smeta to što je Srbija, kako oni to kažu, podigla svoju glavu iznad naših suseda koji, nažalost, ne odgovara nam to, doživljavaju pad svojih privrednih aktivnosti i ne znaju šta će da rade sa svojim ekonomija i procentima i stopama nezaposlenosti u njihovim zemljama. Međutim, umesto da se ugledaju na Srbiju, umesto da uče od Srbije, kao što smo mi učili od mnogih drugih zemalja i primenjivali dobra iskustva i tada se i zato se danas pokazuje da ta Vučićeva spoljna politika koja je oslonjena i na Peking i na Moskvu i na saradnju sa Vašingtonom i na saradnju sa Berlinom i Briselom i Parizom daje rezultate, jer smo od svih uzeli najbolje, sa svima smo napravili strateška partnerstva. Francuzi grade metro, Francuzi su preuzeli Aerodrom „Nikola Tesla“, njihova kompanija, strateški smo partneri sa Francuzima posle 100 i nešto godina. Prvi lider koji je prepoznao da je jako važno za našu zemlju da povratimo naše stare savezničke i dobre ekonomske i političke veza sa Francuskom. O Kini i Rusiji, naravno i drugim zemljama EU, posebno o Nemačkoj da ne govorim s obzirom da nemačke kompanije zapošljavaju više od 70 hiljada ljudi u našoj zemlji. Da privedem kraju svoje izlaganje time što želim da se nadovežem na diskusiju kolege Aleksandra Martinovića koji je govorio o ovim članovima zakona koji se tiču samih godina starosti ljudi, koji da li će moći ili neće moći da budu članovi organa visoko obrazovanih institucija. Tu ćemo verovatno voditi jednu debatu. Vi ste jedan čovek liberalne provenijencije i siguran sam da ćete biti otvoreni za razgovor na ovakve ideje i za donošenje najboljih mogućih rešenja, ali ja bih postavio jedno drugo pitanje, posebno iz toga aspekta kada govorimo o toj diskriminaciji po godinama starosti jer mi se bavimo naravno poštovanjem i unapređenjem ljudskih, manjinskih prava, bavimo se rodnom ravnopravnošću. Kao što je to profesor Martinović rekao, vrlo smo otvoreni kao većina i vrlo imamo liberalan pristup prema tome da svako ko misli da treba da bude oslovljavan na jedan ili na drugi način da treba to da mu priuštimo i mi tu pokazujemo generalno da smo jedna u tom smislu od najliberalnijih država u celoj Evropi. Pogledajte samo kada je u pitanju rodna ravnopravnost koliko žena poslanica ima i sedi u ovom parlamentu, a koliko ih je u američkom kongresu, koliko ih je u Bundestagu, koliko ih je u francuskom parlamentu i senatu i o tome naravno dovoljno govore rezultati. Samo bih postavio pitanje, jer meni nikada nije bilo jasno zašto se uopšte kada su u pitanju univerzitetski profesori i profesura, posebno redovni profesori, zašto uopšte ima ograničenja kada su godine u pitanju. Daću vam jedan primer, uvaženi ministre. Imate jednog Habermasa. On je čovek 1929. godine rođen. Hvala Bogu, živ je i dan danas. Ima 92. godine. Predaje po raznim univerzitetima u celom svetu, naravno od Nemačke do Zapadne obale u SAD i zamislite da neko kaže – pa znate Habermas je star, on je navršio 65 godina ili 68 ili 70, on ne bi mogao da predaje. Naravno to nema veze sa vama jer ta limitiranost je uvedena mnogo, mnogo pre nego što ste vi postali ministar u ovoj Vladi, ali vam govorim koliko mislim da grešimo fundamentalno jer izgleda da samo u tom poslu, na univerzitetu koji treba da bude u stvari jedan rasadnik i bastion liberalizma, da svako ko zaslužuje, da svako ko je vitalan i može da radi, da to može da mu bude obezbeđeno. Može znači da bude narodni poslanik, da bira i da bude biran, naravno svako bez obzira na godine. Može da radi neki bilo koji drugi posao, ali ne može da bude profesor univerziteta. Govorim vam sa jednog aspekta koji jako mislim da je važan, sa aspekta mentorstva jer Habermas je imao Adorna, pa je onda on imao Džeremija Šapira i Tomasa Mekartija i Klausa Ofea, a koga će da ima neki naš mlad profesor, docent koji je tek dobio docenturu na univerzitetu ili je postao naučni saradnik u nekom naučnom institutu kod nas, koga će da ima kao mentora i nekoga ko će da ga vodi kroz karijeru i da napravi od njega još boljeg filozofa, još boljeg matematičara, još boljeg pravnika, još boljeg ekonomistu? Završiću time da vam kažem da Savezna Republika Nemačka, najsnažnija ekonomska sila posle SAD u Evropi naravno i jedna od najsnažnijih u svetu, ima negde oko devet hiljada ljudi koji su iz politike, bivših ministara, direktora državnih velikih kompanija, eksperata koje ona šalje celom svetu i državama sa kojima ima partnerske odnose kako bi naravno pomagala tim zemljama, kako bi naravno širila svoju meku moć u određenim zemljama. Zato, recimo, Nemačka ima ovde i u Srbiji, u Mađarskoj, u Rumuniji dosta kompanija, dosta investicija, dosta ulaganja. Dakle, nikada se Nemačka nije odrekla tih ljudi. Zato vam govorim, znam da to nije lako promeniti, dajem kao neku vrstu apela i ideje, inicijative za razmišljanje, s obzirom da mislim da se mi vrlo lako odričemo ljudi koji imaju 65 i više godina, teramo ih u penziju. Evo, daću vam primer. Donald Tramp je postao predsednik SAD sa 71 godinom i sjajno vodio zemlju od 350 miliona stanovnika. Izgleda da će opet da je vodi posle narednih izbora, sa svojih, ajde da kažem koliko bude imao kada budu naredni izbori 2024. godine. Želim da se samo razmisli o tome. Naravno, sve ovo drugo možemo da podržimo. Hvala vam na vašoj posvećenosti i na želji da nastavite dalje sa reformama u sektoru visokog obrazovanja, ali i svim onim sektorima koji predstavljaju vaš portfolio, a mi ćemo se truditi da zajedno sa vama ovde kao parlamentarna većina iznalazimo najbolja moguća rešenja u interesu građana Republike Srbije i u interesu naše države. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Marinkoviću. Ima reč ministar Branko Ružić.
Zahvaljujem gospodine Marinkoviću. Koliko sam shvatio spomenuli ste Bajdena ili Trampa, pošto je Bajden u 78 godini postao predsednik iste te države. Naravno, mala šala, ali komparacija. Ja želim, zaista, s obzirom na taj liberalni duh koji provejava ovim domom danas popodne. Slažem se da svi imaju legitimno pravo da predlože ono što jeste po njihovom mišljenju i kredibilno i svrsishodno. Mislim, da samo ne stoji jedna stvar da se lako odričemo tih ljudi. Dakle, svi oni imaju pravo da se u dva navrata po dve godine da im se produži rad na visokoškolskim ustanovama. Imaju mogućnost da budu emeritusi doživotno, kao Habermans ili bilo koji drugi, naravno neke vrednosti su neuporedive u tom segmentu. Naravno, da sam i lično protiv diskriminacije, ali sam takođe i za poštovanje reputacija i kredibiliteta i ovog doma. Tako da smo čuli različite predloge, različita promišljanja jedne od poslaničkih grupa, dakle poslanika iz te poslaničke grupe. Vi ste vlasni, dakle i po Poslovniku i po zakonu i po Ustavu da se opredelite o amandmanima nakon što Vlada bude dala svoj stav po tim amandmanima. Što se tiče limita ili ograničenja, mislim da smo svi zajedno u tome prethodnih godina učestvovali, pa ukoliko ima neke zdrave inicijative u tom smislu, ja nemam ništa protiv da se možda organizuje javno slušanje, da ga vi inicirate pa da vidimo da li je to svrsishodno i da li je potrebno. Ukoliko jeste, svakako da smo otvoreni da i o tome razgovaramo. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Zoran Tomić.
Zahvaljujem predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije. Imali smo prilike u prethodnom periodu da čujemo izuzetno kvalitetne diskusije mojih uvaženih kolega narodnih poslanika po pitanju dva predloga zakona, tako da ću se potruditi da sumiram i ono što ovi predlozi iznose. Kada govorimo o Zakonu o visokom obrazovanju, odnosno izmenama i dopunama, kao što smo mogli da čujemo, apsolutno još jedna potvrda da smo kao država na putu ka EU i da maksimalno radimo na usklađivanju kada su u pitanju ti evropski standardi. Tako je i kada je u pitanju akreditacija visokoškolskih ustanova, jer apsolutno ovim izmenama i dopunama radimo na daljem usaglašavanju, kada su u pitanju evropski standardi i o radu našeg nacionalnog akreditacionog tela i radimo na unapređenju ovog procesa. Ono što je moj uvaženi kolega Đorđe Todorović rekao, da ćemo produžiti, odnosno doneti odluku da studenti koji su započeli svoje studije do perioda 2005. godine, kada je to po starom programu važilo, da mogu da ih završe. Ono što je meni za ponos da naše visokoškolske ustanove u saradnji sa državom već imaju odlične inicijative, poput Ekonomskog fakulteta u Nišu koji je uspešno sprovodio u prethodnom periodu program „završi započeto“ gde je veliki broj studenata koji su upisali te studije po starom program već uspeli, iako već i rade, da fakultet privedu kraju i da dođu da jako bitne diplome koja je potvrda njihovog znanja, koje oni već uveliko uspešno primenjuju u praksi. Takođe, jako bitna stvar jeste i oko studentskog organizovanja, odnosno ovom zakonu, s obzirom da prethodna zakonska rešenja su dala određena rešenja koja nisu mogla uspešno da budu sprovedena, tako da ovim zakonom mi rešavamo te poteškoće koje su postojale kada je u pitanju rad studentskog parlamenta i studentskih organizacija. Ono što je jako bitno da je sam zakon kreiran na osnovu primera dobre prakse zemalja u regionu, odnosno načina koje su te studentske organizacije u regionu radile, tako da je i on usklađen sa tim evropskim standardima. Jako je bitno da kažemo da se uređuje i sama struktura studentskih organizacija, način njihovog finansiranja, način njihovog funkcionisanja i ono što je jako bitno da se studenti maksimalno uključuju kada je u pitanju rad samih visokoškolskih ustanova, odnosno mogućnost izbora organa koji će upravljati samim fakultetima. Ono što je jako bitno da kažem da za razliku od nekog perioda bivšeg režima, kada obrazovanje nije bilo bitno, jasno vidimo da u periodu od 2012. godine i od kada je na čelo došao i Aleksandar Vučić je da se obrazovanju daje veliki primat i značaj, da se radi na uspostavljanju bliže saradnje između privrede i obrazovnog sistema, jer zapravo jedni druge dopunjujemo, odnosno mi naš obrazovni sistem dalje razvijamo u skladu sa potrebama našeg privrednog sistema, koji jako što vidimo se razvija, pa smo hvala Bogu, prošli onaj period kada smo imali investicije koje su radno intenzivne. Polako prelazimo u period razvoja ekonomije baziranom na znanju, odnosno gde strani investitori dolaze u Srbiju kako bi znanje naših ljudi iskoristili kako bi to znanje upotrebili u svrhu daljeg razvoja svojih proizvoda i usluga i na taj način ostvarili profit. Ono što je jako bitno je da se stimulišu i domaći poslodavci da naše mlade akademce zaposle, a kao što smo imali prilike da čujemo, mi smo postali zemlja u kojoj se akademski građani vraćaju iz inostranstva, zato što su utvrdili da u Srbiji postoje adekvatni uslovi da to znanje koje su u inostranstvu stekli mogu i da unovče. Tu mogu da formiraju svoje porodice, da ostanu da žive i da rade, jer iskreno, nigde nije lepše nego kod svoje kuće. Kao što čuli, izgradili smo veliki broj naučno-tehnoloških parkova, ali ono što je po meni jako bitno je da radimo na razvoju tog sistema fakulteti, univerziteti jer Srbija nije krug „dvojke“, kao što su pripadnici bivšeg režima želeli da prestave, odnosno u njihovim mislima Srbija je zapravo bila samo krug „dvojke“. Ne, Srbija nije krug „dvojke“, zato danas imate fakultete koji se otvaraju i u drugim gradovima Srbije, gde nisu sedišta univerziteta. Jako sam ponosan kao Kruševljanin, kao osoba koja dolazi iz grada Kneza Lazara koji će na Vidovdan obeležiti 650 godina od svog osnivanja, da Poljoprivredni fakultet u Kruševcu, koji je pri Niškom univerzitetu ove godine upisuje četvrtu generaciju svojih studenata i mogu slobodno da kažem da su studenti i te kako zadovoljni i uslovima u kojima se radi, kako sam fakultet napreduje. Mi smo danas dobili i nove dodatne zgrade gde će se nalaziti univerzitetska biblioteka, gde će biti kancelarije za još profesorskog kadra koji će se zaposliti, ali tu se ne staje sa vizijom. Nastavljamo dalje da realizujemo ono što je uvaženi Kruševljanin, gospodin Bratislav Gašić započeo 2012. godine, kada je postao gradonačelnik, da u Kruševac dođu fakulteti koji su po potrebi privrede, po potrebi poslodavca, tako da sam siguran da ćemo u narednom periodu uspeti da formiramo i fakultet političkih nauka u Kruševcu, pri Niškom univerzitetu. To je ono što je jako bitno da naglasim, Kruševac kao grad poznat je po Kruševačkom pozorištu, nadamo se da će dobiti fakultet umetnosti i da ćemo na taj način i taj segment obrazovanja pri Niškom univerzitetu dopuniti. Ovo je samo jedan od primera kada govorimo kako se dalje razvija obrazovanje. Jako mi je drago da sam od svojih kolega čuo da i fakulteti podnose inicijative u kreiranju novih master programa, koji će biti izmešteni iz sedišta fakulteta. Na taj način u pravom smislu radimo na ravnomernom razvoju Srbije. Znači, Srbija, kao što kažem, nije krug "dvojke", Srbija je i Kruševac i Kraljevo i Knić i Raška i Leskovac i Medveđa i Bujanovac. Imali smo prilike da čujemo u jučerašnjoj diskusiji kako se u tom kraju ništa nije uradilo. Pa, država Srbija je ta koja je dovela fakultete, imate tamo odeljenje, ako se ne varam, Ekonomskog fakulteta iz Subotice, koje je omogućilo tim ljudima da se školuju, da stiču potrebno znanje i da sa tim znanjem mogu dalje da se zapošljavaju. Ono što je jako bitno da kažem, nije ovde u pitanju samo puko obrazovanje i da nije naš obrazovni sistem, kako to žuti tajkuni vole da kažu, neki biznis. Evo, danas sam imao jako konstruktivan i zanimljiv sastanak sa svojim kolegama iz Poslaničke grupe prijateljstva sa Iranom kod ambasadora Irana u Srbiji, koji je rekao da veliki broj mladih ljudi iz Irana želi da dođe u Srbiju da studira, i studiraju medicinu, stomatologiju, baš zato što su potvrdili da kvalitet znanja koje dobiju na beogradskom univerzitetu je nešto što se jako ceni. Ono što je interesantno što mi je rekao jeste da kada bismo mi razvili programe koji bi bili na engleskom jeziku, da bi još veći broj stranih studenata došlo. Gde ćete veću potvrdu o visokom kvalitetu obrazovnog sistema u Srbiji nego upravo ovo što je rečeno?! Nije to u pitanju samo sa zemljom kao što je Iran, to imamo iz susednih zemalja gde dolaze da studiraju kod nas. Siguran sam kako nastavljamo dalje da razvijamo naš obrazovni sistem, da ćemo u tome i uspeti, a ovo je jedna lepa ideja i inicijativa na svim fakultetima, na svim univerzitetima u Srbiji da razmišljaju, s obzirom da je moj uvaženi kolega Vladimir govorio i o primeni digitalne tehnologije i digitalizaciji, o studijama na daljinu, o mogućnosti zapravo da ljudi koji fizički ne mogu da budu tu, da to znanje stiču i putem savremenih tehnologija. Imali smo prilike da čujemo uvaženog predsednika Aleksandra Vučića juče, koji je kao pravi lider otvoreno pričao građanima Srbije o svim problemima i izazovima sa kojima se mi suočavamo. Niti je to radio izokola, niti je to bilo u uvijenoj formi kao što je to radio Tadić, kao što su to radili Jeremić, koji su se trudili da probleme guraju pod tepih ili ako bi nekim slučajem to isplivalo i rešilo se, kako god da se reši, kao što je pitanje priznavanja lažne republike Kosovo, na kome su oni zdušno radili, da onda kažu - uh, dobro je, pao je veliki kamen sa našeg tereta. Ne, predsednik Vučić je spreman i to smo jasno videli u prethodnom periodu, da se bori za interese građana Srbije, da se bori za budućnost mladih naraštaja, generacija i jasnu poruku je uputio juče, a to je da moramo, pored svih ovih investicija na kojima smo radili, i putnoj infrastrukturi i podizanju novih zgrada i univerziteta i fakulteta i fabrika koje dolaze, opet kažem, nisu u pitanju radno-intenzivne, imamo sada bukvalno primere razvoja ekonomije bazirane na znanju, da poradimo i na pitanju nataliteta. Jer, sve što radimo u Srbiji radimo zbog budućih generacija. Ako nema buduće generacije, sve nam je džabe. Onda, brže-bolje, mediji žutih tajkuna, neću sada pokazivati slike jer nemam nameru da ih reklamiram, niti zaslužuju reklamu, kažu - Vučić uputio poruku ženama: "rađajte, nećemo imati radnu snagu za fabrike". Ja stvarno više ne znam dokle ta granica njihovog ludila ide i na koji način oni pokušavaju da spinuju neke stvari o kojima mi otvoreno ovde pričamo u parlamentu, otvoreno pričamo sa građanima, a jasno smo videli da se radi na novim merama i čuli smo predsednika Aleksandra Vučića da je predložio konkretne mere Vladi Republike Srbije kako da se podstakne, posebno u delovima koji su devastirani, u kojima nema populacije, da ta populacija poraste, da bismo mogli da ove investicije koje radimo i na svemu što radimo da realizujemo. Znači, ovo je još jedan dokaz da se oni ne bave problemima Republike Srbije, ne bave problemima građana Republike Srbije, oni se bave sopstvenim interesima. Oni se bave sopstvenim interesima, oni se bave problemom kako da napune sopstvene džepove, koji su očigledno počeli i te kako da se prazne kako vreme odmiče. Još jedan interesantan tekst na koji sam naišao. Kaže, naravno, neki njihov lažno anketiran građanin sa juga Srbije - nemojte da vređate jug Srbije otvaranjem fabrika. Pa, gde su bili Dragan Đilas, Jeremić i ostali žuti tajkuni da taj jug Srbije pomognu, da stvarno nove fabrike otvore? Za razliku od njih, Aleksandar Vučić je dolazio i nema okruga u kome nije neka investicija bila i jasno smo mogli da čujemo o kojim investicijama je reč. Zahvaljujući tim investicijama, ljudi su ostali u tim krajevima, dobili su nadu za bolju budućnost, a naravno, radiće se i dalje na investicijama. Čuli smo primer Vranjske banje, koliki je to veliki značaj za razvoj turističkog potencijala juga Srbije, a naravno, opozicija pokušava maksimalno to da spinuje i ja samo mogu da kažem - sram ih bilo. Sram treba da ih bude, s obzirom da znaju da su bili katanac majstori, a kao što sam rekao u govoru, nisu znali ni fabriku katanaca da otvore u Srbiji, nego su katance uvozili iz inostranstva da bi katančili fabrike Srbije. Jasno nam je za čije interese oni rade - tapšanje po ramenu, dupli viski, duge cigarete i, naravno, otvorena vrata svih stranih ambasada i institucija. U svakom slučaju, građani su ti koji na kraju na izborima jasno kažu koju politiku podržavaju i čiji rad podržavaju. Ja mislim da tu nema nikakve dileme. Znači, jasno je da će se podržati politika ljudi koji otvaraju fabrike, koji dovode investicije, koji su obezbedili da se mladi ljudi vrate u Srbiju da tu žive i rade, i to akademski obrazovani građani i isti onaj koji pomaže mlade ljude da se školuju u inostranstvu, kao u onim starim vremenima kada smo Srbiju kao državu ponovo razvijali, da to znanje donose budućim generacijama, a ne onima koji rade za sopstveni džep, koji rade na tome kako da isprazne džepove građana a da to stave na svoje tajne račune na Mauricijusu, Hong Kongu. Videćemo, imaćemo uskoro sporazum i sa Singapurom, možda i sa drugovima Singapurćanima su napravili neke dilove pa i tamo imaju tajne račune. U svakom slučaju, u danu za glasanje i kada budemo raspravljali o amandmanima po pitanju ovih zakona, nema dileme da ćemo podržati, jer sve što je dobro za budućnost ove države, mi ćemo podržati, kao što i naziv naše liste kaže - "Aleksandar Vučić - Za našu decu". Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Tomiću. Sledeći je narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imamo sada na dnevnom redu zakone iz sistema visokog obrazovanja. Prva stvar koju narodni poslanik uzme da pročita jeste razlozi za donošenje zakona, pa između ostalog se kaže da se zakon donosi da bismo ispunili evropske standarde i smernice. Ja bih zamolio predstavnike Vlade i ministarstva da više to ne pišu. Republika Srbija ima strateški cilj, a to je punopravno članstvo u EU i to ovde nije sporno. Od 250 poslanika koji se nalaze u Narodnoj skupštini, ni jedan nije protiv EU. Razlozi za donošenje zakona jesu ti da mi zakone donosimo u interesu naših građana i naših institucija, a ne da bi ispunili uslove. Sad, to što ispunjavamo uslove, utoliko bolje, ali Narodna skupština donosi zakone pre svega u interesu građana Srbije, privrednih subjekata u Srbiji i srpskih institucija. Jer, ako pogledate malo bolje, izjave usklađenosti propisa sa propisima EU, odredbe sporazuma koje se odnose u normativnu sadržinu propisa SSP - nema. Prelazni rok za usklađivanje zakonodavstva prema odredbama sporazuma - nema. Ocena ispunjenosti obaveze koje proizilaze iz navedenih odredbi sporazuma – nema, itd. Mislim da je ovo bilo suvišno. Da se vratimo na sam zakon. Jedan od razloga zašto se zakon donosi je taj što već nekoliko godina pokušavamo da reformišemo naše visoko obrazovanje i da otklonimo sve one greške, sve one propuste koje je urušilo sistem visokog obrazovanja za vreme bivše vlasti. Nama je visoko školstvo počelo ubrzano posle 5. oktobra jako da se urušava. Gubilo se poverenje u visokoškolske ustanove, sama kontrola rada visokoškolskih ustanova bila je jako mala, imali smo ekspanziju diploma i na taj način napravili smo medveđu uslugu pre svega našim građanima. Imali smo ekspanziju i privatnih visokoškolskih ustanova, protiv kojih nemam ništa protiv, mislim da treba da postoje, ali sa onom normativom kakva je bila za vreme bivšeg režima ne bi trebalo nikako da postoje. Imali smo, na sreću, jedan veliki broj državnih visokoškolskih ustanova koje su sačuvale svoj ugled, kako u domaćoj, tako i u međunarodnoj javnosti. Svi ovi zakoni koje sada donosimo jesu usmereni baš u tom pravcu, da se, kada su u pitanju naše visokoškolske ustanove, poverenje domaće i međunarodne javnosti što više vrati i da one zauzmu ono mesto koje njima zaista i pripada, pre svega. Ovde vidim jedan predlog zakona koji ide u tom pravcu. Malo ću da popričam o zakonu o studentskom organizovanju. Znate, smatram da je bolje da se zakonom reguliše način studentskih organizacija nego što je to bilo u prethodnom periodu, a to je da je zakon samo predvideo da postoje određene studentske organizacije i da je potrebno da visokoškolska ustanova svojim unutrašnjim propisom reguliše način izbora, nadležnosti studentskih organizacija itd. Nažalost, imali smo u jako bliskoj prošlosti, o tome su već govorile neke moje kolege, i zloupotrebu studentskih organizacija i studenata. Ako pogledamo malo u tu našu bližu prošlost, već devet godina je prošlo otkako je Dragan Đilas izgubio vlast i od kako je bivši režim strgnut sa vlasti na demokratskim izborima. Današnji visokoškolac ima otprilike 21 ili 22 godine, u proseku. Koliko je on imao godina kada je Dragan Đilas pao sa vlasti? Dvanaest, trinaest godina. Koliko je imao godina kada je živeo za vreme Đilasove vlasti? Verovatno se rodio za vreme dolaska DOS-a na vlast i živeo je do svoje 12, 13. godine. Šta jedan takav mlad čovek zna o tome kakav je bio bivši režim i kako je vladao Srbijom? Vrlo malo zna. Znate, mladi ljudi su i ti koji su najbolji materijal za prevarante, lažove, hohštaplere i kriminalce i njih je najlakše zavesti i na jedan način uvesti ih u politiku, a da oni toga često nisu ni svesni. Valjda po onoj seriji, našoj domaćoj, bio je o tome film, znate ono – drug Tito je rekao: „Studenti su bili u pravu“. E sad, neki Đilas, ali ne Đilas iz vremena Josipa Broza Tita, hoće da kaže: „Eto, studenti su bili u pravu“, zloupotrebljavajući pritom njihovo jako skromno životno iskustvo. Nemam ništa protiv da se studenti bave politikom, ali najviše bih voleo da se bave politikom u političkim strankama, jer političke stranke jesu zato i registrovane, zato i postoje, i zato i jesu političke stranke te koje su nosilac demokratskog društva i uređenja. Ako žele da izađu na izbore kao neka grupa građana, nemam ništa protiv i da izađu, ali da se legitimišu i da saznamo čije oni to zaista interese zastupaju i u ime kojih političkih stranaka zaista izlaze na izbore. Imali smo takvih prilika da je Đilas u jako bliskoj prošlosti bojkotovao izbore, a istovremeno preko nekih grupa građana, udruženja, pa čak i studentskih, pokušavao, valjda opet po onoj izreci iz te serije kada je, kao, drug Tito rekao: „Studenti su bili u pravu“, da ostvare neki politički rezultat na izborima koji su održani prošle godine. Međutim, ono što je mene danas prilično zaprepastilo, a tiče se visokoškolskih ustanova, obrazložiću to malo kasnije, jeste jedno saopštenje Stranke slobode i pravde koje je, po meni, vrhunski bezobrazluk. Ja nešto bezobraznije, nevaspitanije, podlije nisam pročitao u svom životu. Jedan vrhunac licemerja. Pročitaću samo jedan deo: „Stranka slobode i pravde, gde je predsednik Dragan Đilas, saopštila je danas da je predsednik Srbije Aleksandar Vučić oterao iz zemlje 450.000 građana koji ne mogu drugačije da prežive nego da odu, a sada smatra da treba da plaćamo rađanje dece za „Linglongove“ i druge fabrike“. Dalje se navodi: „Pošto je nesposoban da zaustavi reke ljudi koji odlaze iz Srbije svakog meseca, koji najviše beže zbog nemogućnosti da prežive od prvog do poslednjeg u mesecu, bednih plata, nesigurnosti i robovlasničkog odnosa, koji zaštićeni strani investitori imaju prema našim radnicima, Vučić je upao u paniku“, naglasila je Stranka slobodne i pravde. E, sada dolazimo do visokoškolskih ustanova. Jedan broj akademika, a to je čak i moj kolega Marko Atlagić spominjao, akademika Dušana Teodorovića, a ima i još nekoliko univerzitetskih profesora, nisu neka velika većina, na najoštriji mogući način napadaju politiku koju sprovodi predsednik Srbije Aleksandar Vučić, pod izgovorom da se sprovodi u Srbiji diktatura, da nemamo slobodne i fer izbore, da jedan čovek odlučuje o svemu, da Skupština ne služi ničemu itd. Morate da postavite pitanje – a zašto je motiv tim, da kažem, profesorima, akademicima, stručnjacima da uopšte ulaze u politiku? Ja razumem ako je neko završio pravo, filozofiju, neki sličan fakultet društvenog smera da se bavi politikom, nekako je srodno, ima nekog smisla, ali sad mi objasnite – zašto se bave i profesori na ovakav način, ne svi, naravno, profesori koji su završili prirodne nauke? Moram da kažem da ipak bivši režim nije uspeo da potpuno uništi Beogradski univerzitet, a pogotovo fakultete koji su prirodnog smera. U dobrom delu smo to sačuvali. Imali smo ekspanziju privatnih fakulteta društvenog smera, a za prirodne smerove malo je drugačije. Nije potrebna samo zgrada, nisu potrebne samo klupe, potrebno je da obezbedite laboratorije koje su jako skupe, određene instrumente, da studenti imaju vežbe itd. To je mnogo ulaganja, sa nekim možda i neizvesnim ishodom kako će to da ispadne i koliko će u suštini da se zaradi, a i veliki broj tih privatnih visokoškolskih ustanova za vreme DOS-a gledale su samo profit, vrlo malo znanje studenata koji su izlazili. E sada, dešavalo se nešto što je jako teško da se pronađe u srpskom jeziku reč kojom bi se opisalo, jer su se mnogi profesori, još uvek manjina, neki profesori, između ostalih i akademik Dušan Teodorović, bavili time da biraju najbolje studente sa fakulteta, da prate njihov rad, ali ne da bi ovi stekli što je moguće bolje znanje i ne da bi ovi ostali u Srbiji, nego da bi ih prodali stranim kompanijama za neki novac i da ti naši najpametniji, najsposobniji i najškolovaniji građani odlaze iz Srbije za vreme vlasti bivšeg režima, a Dušan Teodorović i ostala klika trpaju sebi novac u džep. Eto, to je razlog zašto takvi akademici napadaju sve ono što se danas radi u Srbiji i što Srbija u svakom pogledu napreduje. Jako je teško to podvesti pod neko krivično delo, jako je teško to iskoreniti, ali zašto im toliko smeta Aleksandar Vučić? Ti mladi ljudi su najviše odlazili zbog finansijskog momenta, jer zamislite koliki je finansijski momenat za jednog diplomiranog inženjera elektrotehnike, mašinstva, rudarstva, saobraćajnog smera itd, ako je prosečna zarada u Srbiji 320, 330 evra, kao za vreme vlasti Dragana Đilasa. Taj finansijski momenat je jako izražen, jako je veliki. I, čovek postavlja pitanje, zašto se ja školujem kada ću raditi u najboljem slučaju za 500, 600 ili 700 evra i neću moći da izdržavam svoju porodicu? Neću moći da zasnujem svoju porodicu, neću imati pravo na budućnost. I onda je mogao akademik Dušan Teodorović da ih prodaje po belom svetu kao stoku i kao najobičnije roblje. E, zato sad napada politiku Aleksandra Vučića, jer ne može više tako lako da izvozi studente iz Srbije, svršene studente kada je prosečna zarada u Srbiji 550 evra, sa tendencijom povećanja, a ne pada kao u njihovo vreme. Zato je bitno da mi naše visoko-školske ustanove i njihov rad unapređujemo kroz zakone da dobijemo što je god moguće kvalitetnije svršene buduće stručnjake da ostanu da rade u Srbiji, a ne da budu roba na koju su je sveli Dragan Đilas, Teodorović i njemu slični, roba u inostranstvu. Onda, pazite vrhunac tog licemerja bezobrazluka, napadaju se strani investitori koji dolaze u Srbiju i to jednim delom investitori, koji su plaćali te studente da odlaze u zemlje zapadne Evrope, i koje je isti taj Dragan Đilas zajedno sa Teodorovićem izvozi. E, zato je to vrhunski bezobrazluk, licemerje, podlost. Nemam reči kojima mogu da opišem jedno ovakvo saopštenje. Kaže se ovako - 60 hiljada ljudi godišnje pobegne u jednom pravcu. Kažem, izbegavam teške reči, ali ovo je laž. Šezdeset hiljada ljudi odlazilo u jednom pravcu za vreme njegove vlasti, Dragana Đilasa. Dvesta četrdeset hiljada ljudi je napustilo Srbiju u periodu od 2008. do 2012. godine. Šta je on uradio dok je bio na vlasti u Srbiji da zadrži tih 60 hiljada građana? Vratićemo se na to što je radio, ali sve samo ne da ih vrati u Srbiju ili da ih zadrži u Srbiji. Motiv je, navodno, da će Aleksandar Vučić ostati kratkih rukava u svojim kombinacijama sa investitorima. Evo, još jedne rečenice, koja je opet vrhunski bezobrazluk, to saopštava Dragan Đilas, mangup koji je došao u Srbiju sa 15, 16 hiljada evra i kad je izgubio vlast ima 600 miliona evra. O kakvim to kombinacijama, Dragane Đilase govoriš? I odgovori jednom kako si zaradio tih 600 miliona evra? Zloupotrebom vlasti ili zato što si bio pametan? Ne, nego zato što si bio lopuža, najobičnija. Rečenica koju je predsednik Republike izgovorio juče u Narodnoj skupštini ledi krv u žilama, plaćaćemo i rađanje dece ako treba, jer drugačije nećemo imati radnu snagu u fabrikama, navela je Stranka slobode i pravde. Nećemo imati dece u Srbiji, nije u pitanju radna snaga, nećemo imati ni Srbiju. Ali, hajde da pogledamo šta se dešavalo za vreme njihove vlasti. Jedan od motiva za rađanje dece jesu prvo zdravstvene ustanove u kojima prvorotke treba da se porode, jel su napravili neku bolnicu? Nisu nijednu. Takođe, jedan od motiva jeste i uslovi pod kojima se decu školuju, jel su napravili neku školu? Nisu nijednu. Takođe, jedan od motiva jeste i taj koji fakultet mogu da završe, da li mogu sa tim fakultetom da se zaposle? Izvozio ih je Dragan Đilas. Jedan od motiva za rađanje dece jeste i taj da li to dete koje završi školu može da se zaposli, sve su fabrike zatvorili. I, sada on ima pravo da svoje zasluge prepisuje drugom. Po izrekama našeg naroda, to je najobičnije kukavičije jaje, kao što je Dragan Đilas jedno najobičnija kukavica. To da je kukavica vidi se po tome da želi da na vlast dođe van izbora, da ga neko drugi uvede u Narodnu skupštinu, da ga neko drugi uvede u Vladu Republike Srbije i to što njemu ledi krv u žilama jeste to što će novac građana Srbije da im bude vraćen, a neće da završi u njegovim džepovima. E, zato Dragan Đilas ne sme da izađe na izbore i pobeđivaćemo ga i njega i bilo koju njegovu drugu parastranku koju on kandiduje zato što je u pitanju jedna najobičnija lopužetina, lopovčina i kriminalac.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Aleksandar Mirković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, mislim da uz izlaganje prethodnih kolega narodnih poslanika mislim da je sve rečeno, ali o amandmanu i o onome što je pomenuo predsednik naše odborničke grupe, Aleksandar Martinović ćemo govoriti u danu kada se bude diskutovalo o amandmanima, ali sveukupno mislim da su ovi predlozi zakona jako dobri i da se odnose na opštu korist pre svega generacija koja dolaze i koje će nastaviti da razvijaju našu zemlju, da je vode i da nastave tamo gde su neke generacije pre njih stale, a to je da od naše Srbije konačno naprave onakvo mesto kakvo svi želimo za život svih nas i naše dece. Mislim da prethodna izlaganja su obuhvatila sve što se tiče samih zakona, posebno ako uzmemo u obzir da ukupno diskutujemo negde i više od sedam sati čini mi se, skoro osmi sat je sada. Složićete se sa mnom svi prisutni u sali da mislim da ne postoji stavka ovog zakona ili nešto šire slike koja danas nije obuhvaćena i nije pomenuta. Ono što ja želim da istaknem jeste i činjenica da suštinski ovi zakoni pokazuju da je politika Vlade Republike Srbije sledi politiku predsednika Aleksandra Vučića i same SNS, a to je briga o mladima. Juče smo tokom istorijskog obraćanja predsednika Aleksandra Vučića u plenumu mogli da čujemo koliko je pored svih ekonomskih aspekta i pored rasta naše ekonomije očigledno odlične slike našeg finansijskog stanja mnogo bitnije to kome ostavljamo našu zemlju i šta to ostavljamo za generacije koje dolaze. Da li ćemo imati kome i šta da ostavimo, a tiče se rađanja dece i naše slike koja se tiče podsticaja za mlade bračne parove i za one sredine gde je nažalost ta situacija katastrofalna. Imali smo u prethodnom periodu prilike da čujemo Srbija gubi u proseku jedan grad na godišnjem nivou i svakako da sve ovo što postižemo nam ništa neće vredeti ukoliko ne budemo imali kome da ostavimo svetliju budućnost. Mislim da najbolju sliku prikazuje koliko je naša zemlja danas drastično različita u odnosu na onaj period 2012. godine i 2013. godine, činjenica da se veliki broj mladih visoko obrazovanih ljudi vraća u našu zemlju i da konačno vide perspektivu i vide budućnost u našoj zemlji, kao što je to neko od prethodnih kolega, govornika, narodnih poslanika rekao, nigde nije lepše nego u svojoj zemlji. Mislim da to jasno pokazuje koliko se slika naše zemlje promenila ne samo u svetu, već koliko je percepcija ljudi koji su iz naše zemlje otišli do 2012/2013. godine ili 2014. godine sada drugačija, jer konačno vide budućnost i žele da se ostvare u Srbiji, ali isto tako da i ono što su naučili negde u Evropi ili svetu primene u našoj zemlji. U prilog tome govori i podatak da smo mi najbrže rastuća ekonomija u Evropi i dodatnu hrabrost mladim ljudima uliva i to, što je danas prosečna plata mnogo veća u odnosu na period od 2012. godine, ali isto tako uliva i hrabrost, i to što sve što obeća SNS, pre svega predsednik Aleksandar Vučić, se ispuni, pa tako i plan Srbija 2020-2025 kojim je predviđeno da, penzija bude iznad 440 evra, dok će prosečna plata biti i preko 900 evra, dodatni je motiv da mladi ljudi ovde ostanu, nastave svoje školovanje i da porodicu stvaraju baš u Srbiji i nebitno je da li je to Niš, Novi Sad, Kragujevac, Beograd. Bitno je da se u našoj zemlji ostane i da nastavimo svi zajedno da našu zemlju razvijamo. U prilog ovome i govore podaci da je nezaposlenost, ako uzmemo u obzir parametre koje uzimaju ljudi koji danas najoštrije kritikuju, ne samo ovaj zakon već i kompletnu politiku Vlade Srbije, jesu ljudi koji su bili u prilici da vode ne samo Srbiju kao Srbiju, već direktno pod svojom kontrolom imaju grad Beograd. Da, i tu mislim na Dragana Đilasa koji je ovih dana najoštriji u tim kritikama i nekako volim da se uporede rezultati baš tom gde je on imao najveću odgovornost. Često čujemo da on nešto nije mogao da promeni u Demokratskoj stranici ili na nivou Republike Srbije, iako je tada bio sve i svja u Demokratskoj stranci, ali evo, uzećemo samo primere kako je on tamo gde je mogao da vrši uticaj poslovao i radio. Dakle, u Demokratskoj stranci dok je bio na njenom čelu, bio je i gradonačelnik, samo ću izneti i taj podatak, nezaposlenost je tada bila iznad 20% dok je danas nezaposlenost u gradu Beogradu ispod 7%. Ako uzmete taj podatak u obzir najbolje vidite i oslikavate činjenicu koliko je njemu tada bilo stalo do zaposlenosti ili do investiranja u mlade ljude i generalno da mladi ljudi nađu perspektivu u našem gradi i u Srbiji. Iako mogu o ovome da diskutujem jako mnogo, i mislim da je ostalo malo vremena za našu poslaničku grupu, pa ću tako skratiti izlaganje ne bih li ostavio vremena i kolegama posle mene da diskutuju, ako je uopšte vremena ostalo, ja samo želim građanima Srbije da skrenem pažnju na jednu krucijalnu stvar, ovde je to pomenuto, ali mislim da nije dovoljno naglašeno. Poštovani ministre, verujem da ćete se složiti a to je činjenica da ne postoji skoro nijedna osnovna škola da u njoj nešto nije urađeno i izmenjeno, i da nije renovirana makar u jednom delu, ali do 2012. i 2013. godine, imali smo situacije gde su osnovne škole imale oblik i bile u onom izdanju kakve su bile kada su napravljene, da nisu bili u stanju jedan jedini ekser da zakucaju ili da promene tablu, u dvorištu, na sportskom terenu. Takva slika je danas promenjena i sama činjenica da danas pričamo o dodatnim ulaganjima u obrazovanje i da se bavimo ovakvim temama jasno pokazuju koliko smo sve te probleme prevazišli i koliko je naša zemlja uspela da se razvije i tom smislu koje je najbitnije za generacije koje dolaze, a to je obrazovanje. Ja se nadam da će Vlada Srbije nastaviti da sledi politiku predsednika Aleksandra Vučića, i da će nastaviti da zakone koje predlaže, donosi u skladu sa opštim interesom građana Srbije i da ćemo u duhu sa tim, a u duhu boljeg života, svih građana Srbije, nastaviti da dodatno razvijamo našu zemlju. Sa željom da se pred nama nađe još dobrih zakona, ministre, želim vam da sledite politiku Vlade Srbije, predsednika Aleksandra Vučića i da svi zajedno od naše Srbije stvaramo još lepše i još bolje mesto za život. Hvala i živela Srbija.
Hvala gospodine Mirkoviću. Sledeći na listi je gospodin Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, postoji izreka – da je znanje bogatstvo koje svog vlasnika svuda prati. Ja se nadam da će nas naše visoko obrazovanje, da neće proizvoditi samo diplome, a da ima mnogo diploma bez pokrića, već da će iza visokog obrazovanja izlaziti ljudi sa znanjem. Razlika između zvanja i znanja je velika, i najezda raznih diplomaca i zvanja, tu najezdu, moderna nauka ne može da objasni. Nadam se da će i profesori koji uče studente, naučiti sami sebe, jer moraju neprestano učiti da bi učili druge. Mi imamo profesore, za koje ja verujem, neki od profesora da ne bi položili prijemni, na fakultetu na kojem predaju. Želim da rade profesori koji prenose znanje, a ne profesori koji će potpisati u indekse, da bi se proizvelo samo puko zvanje, jer morate preneti neko znanje, a ono mora biti primenjivo da bi to doprinelo ovom društvu i državi. Preostalo vreme ću ustupiti kolegama koje su iza mene. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Rističeviću. Pošto na listama poslaničkih grupa, više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? ( Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tač. 1. i 2. dnevnog reda. Zahvaljujem se svima na konstruktivnim diskusijama. Sa radom nastavljamo sutra u 10.00 časova. Hvala vam.