Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, zamoliću vas da i vi vašim nespornim autoritetom utičete da ova poslanička pitanja ne budu puka formalnost i da napokon, u skladu sa Poslovnikom, mi dobijamo odgovore na pitanja koja postavljamo. Ovako sve to liči na farsu, na mogućnost da mi navodno nešto pitamo, međutim, bez ikakvih odgovora ili odgovara koji apsolutno ne zadovoljavaju postavljena pitanja, mi ovu instituciju bi trebalo da ugasimo, da ne gubimo za džabe vreme. Ponovo postavljam pitanje - šta je sa imovinom bivšeg Saveza komunista Jugoslavije, SSRN Jugoslavije, Socijalističke omladine itd? Opet podsećam da je u pitanju preko tri stotine objekata i da pravo korišćenja tih objekata su imale parlamentarne stranke i do dana današnjeg nisam dobio taj odgovor. Ponovo izražavam opravdanu sumnju da je u pitanju ogroman kriminal i da bi moralo napokon da se dobije odgovor i da se dobiju sve informacije vezane za te objekte - gde su, u čijim su rukama, jer po zakonu iz 2000. godine apsolutno je ništavna svaka promena vlasništva pod bilo kojim uslovima. Takođe, gospođo Čomić, postavio sam nekoliko pitanja vezano za "konsalting mafiju". Mi smo u protekloj deceniji bili u raljama konsalting mafije koja je bukvalno opljačkala Srbiju i za to uzela preko četiri milijarde. Između ostalog, postavio sam pitanje Agenciji za privredne registre - da li je konsalting firma "Morgan stenli" bila registrovana, jer na sajtu je nema, a učestvovala je u privatizaciji duvanske industrije i zato je uzela deset miliona evra? Kako je mogla da učestvuje u tome ako nije bila registrovana? Do dana današnjeg nisam dobio odgovor. Kakva je ovo država? Na šta to liči? Takođe, gospođo Čomić, molim vas da vi utičete da dobijem napokon odgovor na pitanje vezano i za premijera Mirka Cvetkovića i njegovo učešće u ovim prljavim poslovima kada je u pitanju privatizacija, jer je gospodin Mirko Cvetković u isto vreme i kada je bio direktor Agencije za privatizaciju bio i izvršni direktor "Ces mekona". "Ces mekon" je takođe firma koja je značajno učestvovala u privatizaciji i za to je uzela preko 455 miliona dinara ili tačnije 455.257.091 dinar. Iako je postavljano pitanje, jer je učestvovala u preko četiri stotine privatizacija, oni koji su postavljali pitanje, kao Savet za borbu protiv korupcije, do dana današnjeg nisu dobili odgovor. Recimo, kaže - u slučaju privatizacije ''Semena'' firma "Ces Mekon" bila je angažovana od strane Agencije za privatizaciju da proceni vrednost te firme. Da vas podsetim gospođo Čomić, u vreme kada je "Ces Mekon" procenjivao, u to vreme je sin Dušana Nikezića bio u Agenciji kod Mirka Cvetkovića i to je očigledan sukob interesa. Pazite, oni su firmu "Seme" prodali za tadašnjih 132 miliona, što znači da je kvadrat vredeo oko 6.669 dinara ili 100 evra. Kaže - u Savetu za borbu protiv korupcije tada su postavili pitanje Vladi zašto je firma koju je "Ces Mekon" ocenio kao prosečnu prodata kao firma u kojoj vredi samo poslovni prostor, odnosno po ceni koja važi za firme koje su pred stečajem. Radnici i Savet nikada nisu dobili odgovor. Tražim da se konačno dostavi odgovor. Kaže - uloga ove konsultantske firme koju je vodio Cvetković značajna je i kod sporne privatizacije Veterinarskog zavoda u Zemunu. Savet je tražio objašnjenje od Vlade da li je "Ces Mekon" dobio zastupništvo na osnovu registarskog tendera. Oni su izrazili sumnju da je reč o sukobu interesa, jer postoji veza između direktora Agencije Mirka Cvetkovića, kao izvršnog direktora i partnera u "Ces Mekonu", i vlasnika tog preduzeća Dušana Nikezića, čiji je sin Zvonimir Nikezić, zamenik direktora Agencije za privatizaciju. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Ovo je najočigledniji primer, završavam, sprege politike i kriminalna i pljačkanja državne imovine, i molim vas da mi dostavite odgovor, a na današnjoj sednici kada bude vreme za postavljanje poslaničkih pitanja Vladi pokazaće na primeru „Šećerane“ u Kovačici kakva je pljačka izvršena.
Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, posle nje prijavljen je narodni poslanik Rade Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani građani Srbije, u obavezi sam da postavim pitanje premijeru Mirku Cvetkoviću i očekujem da će se na današnjoj sednici, odnosno u popodnevnom toku sednice pojaviti i možda čak odmah i odgovoriti javno građanima Srbije, po pitanju izjave gospodina Šandora Egerešija koja danas ide u svim srpski medijima, a to je da će ova vlada do kraja svog mandata izvršiti potrebne promene Ustava, zaradi postizanja dovoljnog stepena autonomije Vojvodine. Znam da nijedna politička stranka u svom predizbornom programu nije najavila promene Ustava, a i da je najavila, morala je decidno da se izjasni koje promene Ustava predviđa, da li će građani to da podrže, da li će za to da glasaju, pa su građani Srbije veoma zabrinuti, posebno mi u Vojvodini, kakve su to privatne dogovore, aranžmane postigle određene političke stranke ili određene političke ličnosti, a da ovako važnom aktu, čiju promenu najavljuju, nas nisu obavestili. Očekujem da se gospodin Mirko Cvetković javno oglasi i odgovori građanima Srbije i građanima Vojvodine.
Reč ima narodni poslanik Rade Obradović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa DSS je nekoliko puta u poslednjih dvadesetak dana upozoravala na to da Vlada nije dostavila budžet u roku koji propisuje Zakon o budžetskom sistemu. Da podsetim, taj zakon je usvojen pre nekoliko meseci i predviđa da do 1. novembra zakon mora da bude u Skupštini, da bi bio usvojen do 15. decembra tekuće godine za narednu godinu, 15. decembar se približava, a mi još uvek nemamo budžet. Koristim priliku da upozorim da je Vlada prekršila Zakon o budžetu, jer je deficit daleko veći od 70 milijardi, koliko je dozvoljeno važećim Zakonom o budžetu, da je on u ovom trenutku 83-84 milijarde, odnosno 150 miliona evra veći nego što to zakon dozvoljava, tako da, pre usvajanja budžeta za 2010, mora da se usvoji i rebalans budžeta za 2010. godinu. Rok je 15. decembar. Pre nekoliko dana smo dobili odgovor ministarke finansija i Ministarstva finansija, sa tačnim razlozima zašto budžet kasni. Odgovor smo dobili 24. novembra, datiran je na 16. novembar i potpisana je ministarka Dragutinović. Ona između ostalog objašnjava razloge zašto kasni budžet. Ono što je nas veoma iznenadilo to je to da kaže – ukazujem da se ovih dana u skupštinskoj proceduri nalazi Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, da je to ustavna obaveza, odnosno obaveza predviđena u skladu sa ustavnim Zakonom za sprovođenjem Ustava. Član 88. Predloga zakona predviđa – nadležni republički organi su dužni da preuzmu sve neophodne mere, uključujući obezbeđivanje neophodnih finansijskih sredstava. I kaže – kako iz navedenog sledi da će usvajanje statuta i Predloga zakona uticati i na visinu prihoda i rashoda budžeta Srbije, kako na ukupnom nivou, tako i na pojedine budžetske korisnike, neophodno je precizno utvrditi te finansijske efekte pre upućivanja Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu. Mislili smo da je zakon o prenosu nadležnosti rađen u saradnji, da ga je radila cela Vlada. Pošto se sa njim kasni 11 meseci, u odnosu na ono što predviđa Ustav, odnosno ustavni zakon. Mislili smo da ga je radila cela Vlada i da je svaka od tih nadležnosti praćena ozbiljnim analizama, jer kada te nadležnosti pređu na Vojvodinu, one će morati da se sprovode u punoj meri. Očekivali smo da su rađene kompletne analize svih finansijskih efekata i ministarka finansija nam ukazuje da je to potpuno drugačije, da se tek sada u stvari radi to i da je zakon o prenosu nadležnosti Vojvodini razlog zašto u Srbiji i građani Srbije nemaju budžet. Nismo prihvatili objašnjenje da nije mogao da bude donet zakon o finansiranju Vojvodine. Prave autonomije bez zakona o finansiranju nema. Nismo mogli da prihvatimo obrazloženje zašto nema zakona o imovini Vojvodine, jer ako hoćete suštinsku centralizaciju i suštinsku autonomiju, morate da utvrdite te dve izuzetne važne stvari. Prosto je neverovatno da je Vlada potpuno nespremno ušla u utvrđivanje zakona o prenosu nadležnosti, da apsolutno nema ideju koliki je prihod, odnosno koliko je sredstava potrebno usmeriti AP Vojvodini da bi te svoje nadležnosti mogla da sprovodi i apsolutno je neverovatno da je to razlog zbog koga u Skupštini danas nemamo predlog budžeta za 2010. godinu. To smo potvrđuje ono na šta smo ukazivali poslednjih nedelja u Skupštini, pokazalo se nažalost da je to apsolutno tačno. Imam pitanje za predsednika Vlade, gospodina Cvetkovića, koliki će ukupni deo poreskih prihoda Republike Srbije pripasti AP Vojvodini? Drugo pitanje je: kada će konačno predlog budžeta za 2010. godinu biti u skupštinskoj proceduri?
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Moje pitanje se ovog puta u ime poslaničkog kluba Napred Srbijo – SNS, odnosi prvenstveno na rukovodstvo Skupštine i na stručne službe, i one koji rade na održavanju sajta Narodne skupštine. Naime, odnedavno je uvedena praksa da se u okviru teme skupštinska aktivnost daje kratak pregled dešavanja na zasedanju, odnosno toka zasedanja. Protestujem u ime poslanika SNS i u ime parlamenta, jer ne može se na sajtu doslovno predstavljati ono što predlagač obrazlaže u samom zakonu, koje ideje ima, zbog čega je neki zakon predložen, šta se njime želi postići, a da se diskusije poslanika SRS, DSS, SNS, LDP nazivaju diskusije opozicije. Možda nas smatrate amorfnom masom, možda nismo dovoljno dostojni da pojedince, odnosno poslaničke grupe identifikujete sa načelnim stavovima, ali to je za nas najava onog načina primene parlamentarnog kanala ili izveštavanja sutra sa odbora, kada vam se učini da je skupo da Drugi program RTS-a prenosi zasedanje. Meni čak u ovom trenutku nije ni dovoljno to što će oni koji prate zasedanje i imaju prilike da pristupe ovom sajtu pogledati da to nema veze sa stvarnošću. Mene jednostavno zanima ugled Narodne skupštine Republike Srbije, koja se i u ovom pogledu ponaša kao organ uprave u sastavu Vlade. Može vladajuća većina da radi u interesu svoje vlade, i to je potpuno razumljivo i politički pošteno, ali ne može se Skupština, ukupan njen rad, i izveštavanje o radu Narodne skupštine na ovakav način predstaviti građanima, jer on ne odgovara istini. U ime istinitosti i pravilnog izveštavanja, ne očekujem da stavite čitave sednice i ukupne stenograme, jer ih dobijaju pojedinci kako njima odgovara. To nije ni uputno. Ali, jedan nivo, minimalni, objektivnog informisanja je prosto neophodan. Verujte da je za nas ostale poslanike uvredljiv. Nalazila sam se u skupštinskim obavezama na putu van zemlje i kada sam pokušala da vidim šta se dešava u ovoj skupštini bila sam potpuno zaprepašćena razlikom između onog o čemu sam mogla da čujem u razgovoru sa svojim kolegama, svojom porodicom, sa onim što je u novinama pisalo i sa onim što stoji na sajtu Narodne skupštine. Svaki potez, svaki nastup, svaka informacija koja izlazi u javnost iz ovog doma je slika o nama, odnosno o autorima tih vesti. Neću da vas zamolim da se u vreme vlasti ponašate onako i donosite zakone koje ćete sutra uživati kao poslanici opozicije. Ali, molim vas da ne zadužujete nikog takvom nekorektnošću, jer to prosto nije informisanje koje se od ove skupštine očekuje. Onaj nejednak tretman kad sačinjavate delegacije, kada se nije moglo ići u Holandiju, SRS ne ide. Niko nije obavestio ni poslanički klub Napred Srbijo da se negde ide. Ne želimo da po kuloarima čujemo gde koja delegacija odlazi, kojim povodima, gde se odlazi, koja su savetovanja. Ovaj dom je, kažete gospođo Čomić, kuća onih koji žele da dođu u njega, a ona je prvo kuća poslanika ovde, koji moramo biti svi jednaki, ma ko danas ili juče predsedavao ovom skupštinom. Prvi među jednakima, u liku predsednika ili potpredsednika koji trenutno predsedava, znate šta znači - da prednjači odgovornošću među nama, a ne da mesto na kojem se nalazi valorizuje u interesu svoje vladajuće većine. Prosto vas molim, u ime autoriteta Skupštine, da povedete računa o tekstovima koji se nalaze na sajtu - skupštinska aktivnost.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? Da li neko želi reč na osnovu člana 235? (Jorgovanka Tabaković, sa mesta: Samo jedan sekund...) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković želi ponovo reči, ali po članu 235. jednom do pet minuta. To je iskorišćeno. Nemam osnova da vam dam reč u ovom delu toka sednice. Dakle, svaka poslanička grupa ima predsednika ili ovlašćenog predstavnika za primenu člana 235. koji pravo može da koristi jednom do pet minuta. (Jorgovanka Tabaković, sa mesta: Zaboravila sam da pomenem poslaničku grupu Nova Srbija...) Zahvaljujem. U izlaganju narodne poslanice o tome ko je sve tretiran imenom opozicija izostavljena je, bez namere, poslanička grupa NS, ostale su pomenute, tako da je ovim ispravljeno. Da li još neko želi reč od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa. Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milica Radović i Dejan Radenković. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović pozvala da sednici prisustvuju i predstavnici Skupštine AP Vojvodine Tamaš Korhec i Dragoslav Petrović. Takođe, podsećam vas da je danas, 26. novembra, poslednji četvrtak u mesecu, pa u skladu sa članom 200. Poslovnika Narodne skupštine danas u toku sednice, od 16.00 do 19.00 časova, biće vreme za postavljanje poslaničkih pitanja prisutnih članovima Vlade. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O DAVANjU PRETHODNE SAGLASNOSTI NA PREDLOG STATUTA AUTONOMNE POKRAJINE VOJVODINE Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Zoran Mašić, posle njega narodni poslanik Žika Gojković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na početku bih hteo da kažem, pre svega zbog građana u AP Vojvodini, zbog naših simpatizera, da se SNS ne protivi donošenju statuta Vojvodine, ni zakona o prenosu nadležnosti. Naprotiv, zalažemo se i smatramo da su to dokumenti koji su u skladu sa postojećim Ustavom i da je trebalo da budu već doneti. Međutim, protivimo se donošenju ovih akata sa elementima i stavovima koji nisu u skladu sa Ustavom i koji predstavljaju elemente državnosti AP Vojvodine. Gotovo 30 godina živim u AP Vojvodini i sećam se perioda kada je AP bila ustrojena po zakonima iz Ustava 1974. godine, tih osamdesetih godina, a takođe sveža su i sećanja nakon promene jednog, pa drugog Ustava, kako je ta pokrajina funkcionisala. Zato s punim pravom i ja i sve moje kolege koje dolaze iz AP Vojvodine imamo prava da kritikujemo, da sugerišemo da dokumenta koja donosi ovaj parlament budu upravo u skladu sa važećim Ustavom i da budu od pravog interesa za građane i Republike Srbije, ali i građane u AP Vojvodini. Obzirom da sam već u načelnoj raspravi oko zakona o prenosu nadležnosti govorio duže, ceneći vreme koje ime na raspolaganju naša poslanička grupa, ponovo ću pokušati samo neke elemente da apostrofiram, koji se nalaze u Predlogu statuta, a koji po nama nisu u skladu sa Ustavom i nisu od interesa ni građana Srbije, ni građana u samoj AP Vojvodini. Radi se o članovima ovog statuta kojima se reguliše donošenje određenih strategija razvoja, pre svega strategije razvoja poljoprivrede, nauke, donošenja strateških planova privrednog i društvenog razvoja. U svakoj ozbiljnoj zemlji strategije se donose na nacionalnom nivou. One u biti imaju dugoročni karakter. U ozbiljnim državama donose strategije parlamenti, tako da se takve strategije, takvi dokumenti teže menjaju. Nažalost, praksa je u našoj zemlji, pogotovo od 2000. godine, da strategije razvoja gotovo svih privrednih i društvenih oblasti donosi Vlada, pa samim tim to i nisu baš previše ozbiljna dokumenta. Istine radi, statutom se predviđa, i to članom 34, da većinu strategija koje u AP Vojvodini treba da se donose, treba da donosi parlament Vojvodine tj. Skupština, a znači na republičkom nivou donose se strategije odlukom Vlade. Upravo, može se desiti, sutra kada se implementiraju sva ova dokumenta da neko iz AP Vojvodine kaže - naša strategija ima jaču snagu, jer je doneta u parlamentu, od strategije koja je doneta na republičkom ili nacionalnom nivou. Zato smo mišljenja da takva dokumenta apsolutno treba da ostanu u nadležnosti republičkih organa, ako prihvate naše predloge vlasti ove države, u narednom periodu te strategije treba da se donose u parlamentu i da se kroz njih u potpunosti sagleda privredni razvoj naše zemlje, razvoj poljoprivrede, razvoj nauke, razvoj svih drugih oblasti, društvene delatnosti, jer složićete se sa mnom da nikakve posebne specifičnosti poljoprivrednih u AP Vojvodini nema, i ne živi ili i sutra neće živeti bolje nego što je živeo do sada od poljoprivrednika u ovom, kako često kažemo, centralnom delu Republike Srbije. Uzeo sam samo primer poljoprivrede. Slična je stvar što se tiče nauke i u toj društvenoj oblasti, kao i u poljoprivredi, ova država treba da obezbedi mnogo veća sredstva i da omogući neke druge pogodnosti, pre svega za razvoj poljoprivrede, ali i za razvoj i unapređenje naučnoistraživačkog rada. Moram pohvaliti i određene predloge koji se iznose u statutu, pa i u Predlogu zakona o prenosunadležnosti, recimo po pitanju nauke, da će Pokrajina osnovati određene fondove kojima će pomagati naučnoistraživačke i obrazovne institucije, pre svega obezbeđivati deo materijalnih troškova, zatim, servisiranje opreme naučnoistraživačke, finansiranje čak i određenih projekata. Ali, kao strateška grana od društvenog interesa i od nacionalnog interesa, finansiranje i razvoj naukemora biti na republičkom nivou. Kao uostalom i poljoprivreda, jer po nama je nedopustivo da inspekcijski nadzori ponovo se vraćaju u Pokrajinu u dobrom delu privredne i društvene delatnosti, a upravo iz toga perioda one prethodne pokrajinske vlasti, kada su ti subjekti bili u takođe nadležnosti Vojvodine, relativno su sveža sećanja da je bilo često sukoba nadležnosti u inspekcijskim kontrolama. Ono što prelazi preko granice, gde treba da kontroliše državna inspekcija ili ranije savezna i unutar same pokrajine da sad treba da kontroliše neka pokrajinska inspekcija, tako da je bilo često preklapanja nadležnosti, često i nerazumevanja i raznih vrsta sukoba. Mislim da je to krajnje nepotrebno. Dalje, želim ponovo da ukažem na nepotrebnost osnivanja Vojvođanske akademije nauka i umetnosti. O tome sam pre dva dana opširno govorio. Ovde su neki juče pokušali da objasne i da kažu da i u nekim drugim državama postoje neke regionalne akademije i da se takav pandan može i kod nas uspostaviti. Da, postoje akademije u mnogim državama, postoji i kod nas veliki broj akademija, samo ću na neke podsetiti. Postoji medicinska akademija, postoji veterinarska akademija, postoji inženjerska akademija, postoji pilotska akademija, postoji vojna akademija, znači, postoji sijaset strukovnih akademija u kojima su uključeni svakako i određeni naučnostraživački radnici. I u drugim državama postoje slične i strukovne akademije ili strukovno-naučne, ali u svakoj državi postoji jedna nacionalna naučna akademija koja je kreator razvoja naučnoistraživačkog, obrazovnog rada. Ti ljudi upravo učestvuju u izradama strategije, projekata od nacionalnog značaja. I ne može se nikako pravdati time da postoje neke akademije strukovnog tipa u nekim državama ili strukovno-naučnog tipa, da se takav pandan treba da uspostavi i kod nas i da se osnuje jedna akademija koja ima, pre svega, određen politički karakter i želju određenih političara i određenih političkih garnitura da se ponovo vrati akademija nauka i umetnosti Vojvodine, jer je ona bila u nekom narednom periodu. Mi imamo Srpsku akademiju nauka i umetnosti, kao uglednu naučnu instituciju koja je stekla reputaciju širom sveta, imamo odeljenje Srpske akademije nauka i umetnosti u Novom Sadu, znači u Vojvodini, i svi ljudi koji se bave naučnoistraživačkim radom i ispunjavaju uslove da budu birani za redovne ili dopisne članove akademije nauka treba da ostvare upravo kroz Srpsku akademiju nauka, pre svega, treba da dostave ljudi istraživači iz Vojvodine. I mislim da je to i ostvarivo, i ponovo sve ono koji zagovaraju osnivanje te institucije upozoravamo da je to nepotrebno i da nije od interesa ni za građane Republike Srbije, ni za građane Pokrajine Vojvodine, jer neće ništa bitno unaprediti ni naučnoistraživački, ni obrazovni rad u Pokrajini. Dalje, mi se protivimo osnivanju razvojne banke Vojvodine. Mislimo da je to nepotrebno da se stavljaju druge regije i drugi regioni u neravnopravan položaj. Kao stranka se zalažemo za osnivanje razvojne poljoprivredne ili agrarne banke koja će služiti, pre svega, za finansiranje i razvoj i unapređenje poljoprivredne proizvode, kao jedne od najznačajnijih privrednih grana u našoj zemlji. Ova vlast bi, u tom smislu, trebalo ozbiljno te naše predloge da razmotri i da i sama to osnuje, ali budite sigurni da mi, ako dobijemo poverenje građana i dođemo na vlast u ovoj državi, da ćemo među prvima osnovati upravo poljoprivrednu razvojnu banku, koja će, pre svega, finansirati razvoj poljoprivredne proizvodnje. Dalje, protivimo se da se Pokrajina samostalno zadužuje, naplaćuje poreze i da ima učešća u prihodima javnih preduzeća i ustanova koje su osnovane, znači da deo one dobiti ostvarene se preliva u pokrajinski budžet. Te nadležnosti su protivustavne i one bi trebalo da ostanu u nadležnosti Republike Srbije, kao što su i bile i kao što je u većini drugih država. Prema tome, u odnosu na vreme koje imamo na raspolaganju, ponovo sam izneo samo nekoliko stvari koje se nalaze u statutu Vojvodine, koje su, po nama, protivustavne i nepotrebne. U okviru rasprave o amandmanima o Predlogu zakona o prenošenju nadležnosti i konkretnije ćemo objasniti i nadam se razumevanju predlagača Predloga zakona o prenosu nadležnosti, da će dobar deo naših amandmana usvojiti. U suštini, taj ključni akt, jer se zakonom o prenosu nadležnosti u suštini se implementira ovaj statut i stavlja u funkciju, znači, da će se ti amandmani prihvatiti i da će se ovi dokumenti urediti u skladu sa Ustavom. Istine radi, ovaj dokument, Predlog statuta je izmenjen značajno u odnosu na neke prethodne verzije, ali mislim da ima još dosta elemenata, još mogućnosti da se iskoriguje i da stvarno bude opšteprihvatljiv za sve građane, za pripadnike svih naroda i narodnosti koji žive na području Vojvodine i, u krajnjem, da bude prihvatljiv i za većinu stranaka koje politički deluju na području i Vojvodine i Republike Srbije.
Trinaest minuta i 30 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe i na raspolaganju je još pet minuta. Reč ima narodni poslanik Žika Gojković, posle njega narodni poslanik Dragan Todorović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, iz rasprave koju smo imali prilike da slušamo u proteklim danima kada je u pitanju statut i zakon o nadležnostima mogli smo da vidimo ono što se i očekivalo, da će se ova rasprava, bar kada je u pitanju opozicija, baviti više formom nego suštinom, kada je u pitanju statut Vojvodine. Najveći otpori i nesuglasice nastaju upravo usled činjenice da proces decentralizacije istovremeno nije obuhvatio celu Srbiju, pa se, samim tim, i statut Vojvodine vrlo zlonamerno predstavlja kao separatistički. Zbog toga se SPO zalaže za hitnu i sveobuhvatnu decentralizaciju Srbije, onako kako su uređene države EU, po istim pravilima, po istim zakonima, ali i istim obavezama. Upravo politika EU je politika regionalizma. To znači da pred fondovima EU neće biti moguće konkurisati za sredstva bez definisanja regiona. To je činjenica. Kada govorimo o kritikama, onda i to treba govoriti javnosti, da ima kompletan uvid. Kao što je to činjenica, činjenica je da već decenijama u Srbiji postoji jedna široko rasprostranjena, ali gotovo ničim utemeljena predrasuda prema kojoj centralizovana država, u kojoj su i budžetska ovlašćenja i sva moć i uticaji pod kontrolom centralne države, jaka država. Država koja je decentralizovana, sa regionalnom vlašću i sa jakom lokalnom samoupravom, jeste država koja je slaba i koja je podložna secesiji njenih delova. Nažalost, takvo mišljenje vlada u Srbiji, pitanje je gde još, iako iskustva zemalja drugih država govore sasvim suprotno. Države poput Velike Britanije, Nemačke, Italije, Švajcarske, Slovenije, doživele su pravi ekonomski razvitak i prosperitet nakon decentralizacije.Jačanje AP i regiona, upravo vrlo slično onako kako mi to pokušavamo da uradimo u Srbiji, u mnogim zemljama poput Italije, Španije, Velike Britanije, upravo je dovelo do toga da se postojeći separatizam svede na minimum i da se očuva jedinstvo države. Kažem, namerno podvlačim postojeći separatizam, pošto je u tim zemljama bio izuzetno vidljiv. Kada govorimo o Vojvodini, kada kritikujemo ovaj statut, treba biti iskren pa reći neke druge stvari. Treba reći da je proces decentralizacije koji je počeo 2002. godine u Vojvodine doveo do značajnih rezultata. Činjenice govore da pokrajinska administracija u mnogim elementima preuzete poslove i funkcije obavlja mnogo kvalitetnije nego što to radi centralna administracija, i tu je mnogo pokazatelja. Redovno usvajanje završnog budžeta, saradnja sa republičkim poverenikom za informacije, što mi u SPO mislimo da je vrlo bitno, modernizacija pokrajinske uprave, veća zakonitost rada pokrajinskih organa, više od 80% upravnih predmeta se rešava u zakonskom roku, smanjenje nezaposlenosti i mnoge druge stvari. Ipak, ono što je najvažnije, to je da je Vojvodina postala životni primer da koncept multietničnosti može da se sprovede na jednom ovako, da kažem, relativno malom prostoru i pored svih nedaća i ratova koje ova zemlja imala. Kada na jednoj strani imamo sve ovo što je rečeno, kada na drugoj strani imamo jedan potpuno jasan stav da Vojvodina nema ni zakonodavnu, ni izvršnu, a bogami ni sudsku vlasti, onda je potpuno nejasno ko je taj koji želi secesiju Vojvodine i na koji način je želi. Sasvim je sigurno da je to još jedna prilika za političku manipulaciju, ali iznad svega prilika da se pokaže ko su ti ljudi koji potcenjuju građane, one iste koji su ih birali. Ako pogledamo u Ustav Republike Srbije, onaj deo koji se odnosi na pitanje Kosova, i ako to uporedimo sa debatom koju smo imali u poslednjih nekoliko dana, vrlo žustrom debatom, ne mogu a da ne kažem da mi se formiralo mišljenje da pojedine patriote više veruju albanskom narodu na Kosovu nego srpskom narodu u Vojvodini. To je nešto što je strašno, to je klasično političko licemerje koje godinama unazad razdvaja ovaj narod. Mi u SPO pozdravljamo uvođenje dodatnih garancija za posebna prava majki i deteta kao deo svog programskog opredeljenja za zdravu i stabilnu porodicu, te posebnu zaštitu ovih kategorija. Takođe ističemo kao pozitivno formiranje razvojne banke AP Vojvodina, koja bi zamenila nekoliko postojećih vojvođanskih fondova i na sveobuhvatniji, ekonomičniji i transparentniji način bila stub razvoja Vojvodine, ali i Srbije. Mnogo reči je bilo o međunarodnoj regionalnoj saradnji. Nažalost, uglavnom su to bile reči kritike. Mi u SPO mislimo potpuno suprotno. Smatramo da je međuregionalna saradnja AP Vojvodine u okviru Ustava Srbije i utvrđene spoljne politike Republike Srbije može biti samo impuls evrointegracija Republike Srbije, ali i dobar okvir za saradnju sa srpskom dijasporom u okruženju. To je ona lokomotiva, kako SPO vidi Vojvodinu i kako je video i opisao u svojoj deklaraciji još 1993. godine, ali to je razlika između nas iz desne evropske Srbije i onih koji žele da se predstave desničarima, ali kroz ovu raspravu o statutu su vrlo jasno pokazali koliko im ideja levice još uvek stoji na srcu. Dame i gospodo poslanici, statut AP Vojvodina predstavlja izbalansiran dokument koji je usaglašen sa Ustavom Republike Srbije i predstavlja krupan korak ka daljoj decentralizaciji Srbije. Regionalizacija, osnivanje novih opština i policentrični razvoj moja postati realnost za celu teritoriju Srbije, a sve to naravno mora pratiti politička decentralizacija, tj. podela države na nekoliko izbornih jedinica. Zbog toga će SPO podržati u danu za glasanje ovaj predlog statuta. Iskoristio bih, gospođo predsedavajuća, samo još jedan minut, možda ni toliko, da se osvrnem na ono što se dešavalo u prošlih nekoliko dana, a nije u vezi sa statutom. Strašno je degutantno i verujem da su mnogi poput mene razočarani kako se zarad ličnih promocija koristila sahrana pokojnog Patrijarha. Zato bih iskoristio priliku da kažem i da pozovem da se i dalje nastavimo u ovoj skupštini boriti snagom argumenata, snagom činjenica, da se već jednom okanemo teških reći i sujeta i da na taj način možda po prvi put na delu pokažemo koliko zapravo smo naučili od pokojnog Patrijarha.
Sedam minuta i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Poslanička grupa ZES ima na raspolaganju još 59 minuta i 45 sekundi. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, posle njega narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je ovo jedna od najvažnijih tema, ne samo u ovom sazivu Skupštine Republike Srbije, nego i pre ovog saziva, a mislim i svaki budući saziv Skupštine Republike Srbije osvrtaće se na ovu sednicu gde se usvaja statut Vojvodine. Zbog čega je to tako? Zato što objektivno postoji bojazan da usvajanje statuta Vojvodine za Srbiju može biti jedna od najvećih istorijskih grešaka i problema koji su možda veći nego problem sa KiM. KiM je okupirano i kad tad moraće da se vrati u ustavno-pravni poredak Srbije, a ovo sa Vojvodinom biće dobrovoljan čin i dobrovoljni put ka otcepljenju. Evo unapred verujem da ogroman broj poslanika vladajuće većine ne misli da je to takav put i da je to takva opasnost. Ne verujem da to rade svesno, jer veruju da je ovo možda neki put koji bi eventualno Srbiji doneo boljitak. Pokušaću da vas uverim činjenicama odnosno dokumentima da to nije tako. Ako uzmete samo od momenta od kada je stvorena ona Kraljevina Jugoslavija, znači pre skoro 100 godina, od tog momenta krenula je parola "slaba Srbija" i u Kraljevini Jugoslaviji, i u onoj Socijalističkoj Jugoslaviji, Titovoj Jugoslaviji, pa evo i sada "slaba Srbija". Jedino slaba Srbija mogla je da zadovolji sve one koji su živeli u Jugoslaviji i sada u Srbiji. Vi znate kako se to horski ponavljalo i kako su to činili i Vatikan, i Kominterna i jugoslovenski komunisti. Nažalost, uz pomoć srpskih komunista, ali tek pošto su u moskovskim procesima pobijeni srpski komunisti Filip Filipović, Sima Marković, Vladimir Ćopić i Petko Miletić. Kada su očistili srpsko rukovodstvo onda su našli one koji suhorski ponavljali da treba uništiti velikosrpski hegemonizam. Da vojvođansko pitanje nije novo pitanje i da ovaj statut nije nešto novo pokazaću vam na osnovu dokumenata. Ovo je ''Vojvodina Vojvođanima'', to je novembar 1958. godine, salcburška izjava Vojvođanskog pokreta. Kaže: "Vođeni večnim principima prirodnog prava i socijalne pravde, program Vojvođanskog pokreta zasnovan je na hrišćanskoj etici, na socijalnoj pravdi, na demokratskim načelima. Osnova tog programa je načelo ravnopravnosti sviju etničkih grupa Vojvodine i federalizam". To se pominje 1958. godine. Drugi zaključak: "Vojvođanski pokret odbacuje svaku koncepciju deklarisanih manjina ili jednog favorizovanog državotvornog naroda". Kako ovo zvuči poznato. Treći zaključak: "Vojvodina će kao federalna jedinica, država jedne šire srednjeevropske federacije, biti organski sastavni deo buduće EU". Godine 1958, pogledajte sadašnji statut, takoreći od reči do reči. Jedan deo petog zaključka: "Ako bi protivno našim načelima ipak došlo do spornih pitanja, ona se mogu i moraju rešiti demokratskim, mirnim putem, u zajedničkoj diskusiji, u duhu najboljeg sporazuma između predstavnika Vojvodine, s jedne strane, i predstavnika susednih naroda, s druge strane". Koji su to susedni narodi? Koje su to susedne države? Da li je to jedna od tih država i Srbija od Užica do Beograda, kako su govorili nekadašnji Titovi komunisti. Ne mogu da vam pročitam sve zbog vremena, ali rado ću dati svakome onome ko je zainteresovan za ovaj dokument da ga pogleda i da ga uporedi sa statutom, da pogleda koliko su stvari potpuno identične, samo rečene na drugačiji način. Jedna od teza ili zaključaka ovde kaže: „Dok bi sa drugima sa kojima ima više zajedničkih interesa (govori se o saradnji) bila u tešnjim odnosima, takav bi se odnos mogao zamisliti između Hrvatske i Vojvodine, koje imaju međusobno više zajedničkih interesa nego sa ostalim članicama jedne Podunavske federacije“. To su, gospodo, zaključci iz 1958. godine. Dalje se kaže: „Minimum sa kojim bi se mogli zadovoljiti opravdani zahtevi Vojvodine jeste položaj i status Vojvodine kao federalne jedinice u bilo kom sastavu. Pod Vojvodinom, u potpunom smislu toga naziva, dakle, geografski, istorijsko-politički i etnografski, treba razumeti pokrajine Banat, Bačku, Srem i baranjski trougao“. Jedina razlika između sadašnjeg statuta što se baranjski trougao ne podrazumeva, mada je narod Vojvodine 1918. godine ušao u sastav Srbije sa Sremom, Banatom, Bačkom i Baranjom, ovim baranjskim trouglom. To je ono na šta mi ukazujemo i pokušavamo da vam kažemo da vi niste ti koji su krenuli sa statutom. Ovo je odavno planiran put, sve je odavno isplanirano, samo se čeka pogodan trenutak da se sve ovo završi. Da je to tako, pokazaću vam dokumenta, bez obzira što se neki među vama smeju. Znam da neki među vama čak ne nose svoja imena i prezimena zbog prošlosti njihovih roditelja. Ali, to je njihov problem. Ne treba bar da se smeju na činjenice koje iznosim. Možda mogu da ih opovrgnu? Da kažu neki drugi argument. Ali, smejati se na ovo što se danas dešava, mislim da je najteži mogući cinizam. Još 2000. godine u Atini list „Ta Nea“ kaže: „Još dok je trajao bratoubilački rat u Bosni i Hercegovini zapadni izvori su počeli da najavljuju novu eksploziju na Kosovu i Metohiji. Odmah po okončanju bombardovanja Jugoslavije od strane NATO-a počelo je da se igra na kartu daljeg komadanja Jugoslavije, kroz osamostaljivanje Crne Gore i danas, dok se katastrofalne štete koje su NATO bombe nanele mostovima u Sadu još nisu počele ni da otklanjaju, u prvi plan se stavljaju planovi sa mađarskom manjinom i mogućnosti osamostaljivanja Vojvodine“, piše u komentaru najtiražnijeg atinskog dnevnika 2000. godine. Niste vi ovo izmislili, nismo mi ovo izmislili. Ovo je projekat koji se ostvaruje. Kaže u nemačkom listu „Nova politika“, prema planu Vatikana i Cije, predviđeno je povezivanje ovih teritorija Balkana, na kojima živi katoličko stanovništvo, u zajedničku celinu. Vatikan je ovim planom, uz svesrdnu pomoć nemačkog kapitala i američke administracije, krenuo u realizaciju davnašnjeg sna o povezivanju Austrije, Italije, Slovenije, Hrvatske, Bosne i Hercegovine, Crne Gore, Kosmeta, Vojvodine, Albanije i Rumunije. Njegova realizacija je otpočela pre tri godine, infiltracijom nekoliko stotina navodnih sveštenika iz Vatikana u Albaniju i na prostoru Kosmeta i slanjem veće grupe nemačkih specijalaca za obuku specijalnih jedinica albanske policije. To su vrlo jasne stvari koje govore o tome da je ovaj plan moguće jedino ostvariti ukoliko dobije podršku u Srbiji. Vidite, 92. godine, američki Kongres, u februaru je doneo osam zaključaka. U sedmom zaključku se kaže: „Kao uslov za međunarodno priznanje, od Srbije će biti traženo da se obaveže da više neće pružiti bilo kakvu pomoć bosanskoj i srpskoj Krajini. Takođe, u prvom momentu biće zahtevano da se uvedu stari oblici autonomije Kosovu. Kao dodatni pritisak, Mađari će zahtevati Bačku. U toku te faze, Evropa će srpskoj vladi u Srbiji, paralelno sa prethodnim zahtevima, obećavati ukidanje ekonomske blokade i ekonomsku pomoć za oporavak privrede.“ Godine 1992. ništa novo, sve je isto, samo se scenario malo promenio. Zaključak deveti: „Politički i ekonomski pritisci na Srbiju ovim se neće završiti. Evropa se nada da će mase izbeglica i oficira JNA biti toliko opterećenje za Srbiju da će to izazvati ekonomski haos. Na kraju, da bi sve te republike, uključujući i poslušnu Crnu Goru, lakše destabilizovale i odvojile od Srbije, Evropa će im davati i malu ekonomsku pomoć.“ Godine 1992. su usvojeni ovi zaključci u američkom Kongresu. Šta se dešava dalje? Po donošenju prve verzije statuta, 2008. godine, Evropska komisija odmah izlazi u javnost i traži od Srbije da se statut usvoji, to stavlja kao imperativ. S kojim pravom? Jedan protivustavni akt, jer do tog zaključka ste i vi došli, zato je i promenjen prvobitni oblik, mada ni ovaj nije ništa bolji, jer je i ovaj protivustavan, ali taj prvi je bio toliko rigorozan da je to bilo prosto neverovatno. Ali, EU traži da se statut prihvati. Kakav je to interes EU da se usvoji statut Vojvodine i da Vojvodina dobije neke nove oblike autonomije? Za ovaj statut, između ostalog, javna je tajna, kaže se da nije pisan u Srbiji, da ga je pisao mađarski akademik Ferenc Glanc, uz pomoć još nekih mađarskih akademika. To iznose ozbiljni ljudi koji se bave ovom temom i koji upozoravaju da je ovo sa Vojvodinom izuzetno ozbiljna stvar. Da je to tako, govore i neki potezi koji se već preduzimaju. Kažu da je formirana banatska brigada za celu teritoriju. Ovo bih iskoristio, između ostalog, da se prosledi kao pitanje Ministarstvu odbrane, da nam da odgovor da li je to tačno. Kaže – formirana je banatska brigada za celu teritoriju Banata, sa sedištem u Pančevu, sa već određenim komandantom brigade, aktivnim pukovnikom Vojske Srbije Stevom Radojičićem. Ova brigada je formirana kao rezervna brigada aktivnih vojnih oficira za ceo Banat. Da vas podsetim na događaje u bivšoj SFRJ, da vas podsetim na rezervni sastav u Sloveniji, da vas podsetim, takođe, na rezervni sastav u Hrvatskoj, kako je sve počelo i kako se završilo. Izražavam ozbiljnu zabrinutost da ovo može da nam se sve ponovi na isti način kao što se to dešavalo u bivšoj SRJ. Postavlja se i pitanje šta je pozadina svega ovoga? Zbog čega se sve ovo radi? Da li neko pomišlja šta će se desiti kada pre svega banatski Nemci zatraže da im se isplati odšteta za imovinu koja je bila njihova? Da vas podsetim na Vaclava Klausa, češkog predsednika Republike, koji je odbio da potpiše Lisabonski sporazum, dok nisu za Češku obezbedili pravo da nije u obavezi da isplaćuje odštetu sudetskim Nemcima. Ko će u ime Srbije da stane na crtu i da kaže ne prihvatamo Lisabonski sporazum ili da uđemo u Evropsku Uniju, dok ne obećate da nećemo da isplati odštetu Nemcima koji su posle Drugogsvetskog rata otišli u Nemačku proterani. Ko će to da uradi? Da li je možda ovo potez koji nas dovodi u situaciju da ćemo morati i to da ispunimo, jer će se sve svesti na jedan uslov: da priznate nezavisnost Kosova i Metohije…
Narodni poslaniče, vreme koje imate na raspolaganju je iskorišćeno.
Samo još jednu rečenicu. Da vas podsetim na 1974. godinu, kada je usvajan Ustav Srbije, tada je u Skupštini Republike Srbije predsedavajući Skupštine rekao da je samo jedan glas, jedan poslanik bio protiv, na šta je Radenko Mandić, Čačanin, ustao i rekao… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bojan Kostreš, narodni poslanik Aleksandar Jugović i Bojan Kostreš su zamenili redosled po prijavama za reč, tako da sada ima reč narodni poslanik Bojan Kostreš, posle njega narodni poslanik Rade Obradović. Izvolite.
Poštovana gospođo Čomić, uvažene koleginice i kolege, moram da izrazim veliko zadovoljstvo da je statut AP Vojvodine posle više od godinu dana stigao u Skupštinu Srbije. Iako ja, niti moja partijske kolege ne mislimo da je ovaj statut nešto epohalno, da on u najvećoj meri vraća autonomiju Vojvodini, niti da će taj statut u velikoj meri rešiti sva pitanja koja su postavljena i od strane pokrajinske administracije, ali i od strane građanki i građana Vojvodine, ipak moram da kažem da je veliko olakšanje činjenica da će konačno statut, nadam se, u ponedeljak ili utorak biti usvojen ovde u Skupštini Republike Srbije i da ćemo na taj način, nadam se, staviti tačku na ovo poglavlje rasprava, optužbi i sukoba koje postoje bilo i u ovom visokom domu, ali i u javnosti. Naime, autonomija Vojvodine je zagarantovana Ustavom Republike Srbije. Iako mislim da taj ustav nije dovoljno dobar, iako sam bio protiv njega i aktivno učestvovao u kampanji protiv Ustava Republike Srbije, posle usvajanja tog ustava od strana građana i građanki Republike Srbije, taj ustav je za mene najviši pravni akt u mojoj državi i ja ću ga poštovati. Taj ustav dozvoljava danas ovaj nivo autonomiji koji dozvoljava i zbog toga je dobro da je statut AP Vojvodine iskoristio sve mogućnosti i da je zakon o prenosu nadležnosti omogućio da Vojvodina konzumira maksimalne nadležnosti u skladu sa postojećim Ustavom. Ali, usvajanje ova dva akta neće biti završetak priče o decentralizaciji i regionalizaciji Srbije i izgradnji jedne moderne demokratske evropske i efikasne države. To treba da bude samo početak. Ono za čega ćemo se zalagati jeste da sve ono što ima Vojvodina što pre dobiju i ostali regioni u Srbiji, dakle i Šumadija, i moravska oblast, i zapadna Srbija, i grad Beograd i svi ostali. Prednosti autonomije su višestruki. Daću jedan primer koji možda u najboljoj situaciji ili na najbolji način pokazuje kako se može, kada postoji autonomija, razvijati jedan region ili jedna oblast. Naime, po Zakonu o privatizaciji, posle privatizacije bilo kog preduzeća u vlasništvu države, Vojvodini i budžetu AP Vojvodine ostaje 55% sredstava, tako da je posle poklanjanja ili prodaje NIS Vojvodini ostalo od 400 miliona, koliko je dobijeno za to javno preduzeće, 220 miliona evra. Prodajom Duvanske industrije Niš, koja je prodata za 377 miliona evra, gradu Nišu je ostalo 19 miliona. Prodajom Duvanske industrije Vranje, koja je prodata za 50 miliona, Vranju je ostalo 2,5 miliona, što znači da su ova dva grada dobila negde oko 21,5 milion evra. Da je kojim slučajem postojala moravska pokrajina, posle privatizacije ove dve firme tom regionu bi ostalo 210 miliona evra, što govori o tome koji bi benefit imali ljudi koji žive u tom regionu da imaju autonomnu pokrajinu. Taj novac, dakle tih nešto više od 200 miliona evra je vrednosni ekvivalent za 40.000 radnih mesta. Bilo bi više 40.000 radnih mesta u moravskoj oblasti da je organizovana kao pokrajina i da ima prava kao što ih ima i AP Vojvodina. Ono za šta se zalažemo jeste da sva prava koja ima AP Vojvodina dobiju i ostali regioni kada u Srbiji budu napravljeni jer je to jedini način da imamo efikasnu državu, da imamo državu koja će biti bliža građanima i koja će biti sposobna da rešava njihove probleme. Ne sumnjam ni u jednog od ministarau Vladi Republike Srbije, ali prosto smatram da jedan ministar, bez obzira ko to on bio, nije toliko sposoban, pametan i kvalitetan da zna za sve probleme u Novom Sadu, u Subotici, u Leskovcu, u Kraljevu, u Čačku i u drugim sredinama. Izgradnja jakih lokalnih samouprava, izgradnja regiona, omogućiće da vlast bude bliža građanima, da vlast direktno odgovara građanima i da svi oni problemi koji se mogu rešiti na nivou lokalne samouprave da budu rešavani na nivou lokalne samouprave, svi oni problemi koji su pitanje regiona da budu rešavani na nivou regiona, a one teme koje su isključivo pitanje države, kao što su monetarna politika, spoljna politika, makroekonomska politika, bezbednost, to su pitanja koja treba da ostanu na nivou Republike Srbije. Samo na taj način ćemo uspeti da napravimo efikasnu državu koja će biti kvalitetnija. Postoje mnoge zablude da će ovakav sistem državne vlasti povećati njenu administraciju i poskupeti državu. To prosto nije tačno, jer danas imamo 31.000 zaposlenih u republičkoj administraciji i 23.000 zaposlenih u lokalnim samoupravama. Grad Beograd ima 1.700 zaposlenih, a AP Vojvodina, odnosno pokrajinska administracija negde između 1.600 i 1.700 ljudi. Dakle, to nije velika cifra, ali ti ljudi omogućavaju sprovođenje vlasti u Vojvodini, omogućavaju da građani i građanke Vojvodine mogu vrlo lako da konzumiraju svoja prava i omogućavaju da pokrajinska administracija veoma jednostavno funkcioniše. Kada bismo išli logikom da je pokrajinska administracija višak, onda bismo mogli da kažemo da je administracija grada Beograda višak, jer svaka opština u Beogradu ima neku svoju administraciju, pa šta će nam onda administracija grada Beograda? Prosto, to nije tačno, jer grad Beograd kao jedna celina mora da ima organe koji upravljaju i komunalnim sistemom, i saobraćajem u gradu i svim ostalim pitanjima koja su u nadležnosti grada Beograda. Pored toga, moram da kažem da smo jako zadovoljni činjenicom da će Vojvodina moći da ima svoja predstavništva, u skladu sa statutom i zakonom o nadležnostima, u Briselu i moći će da komunicira sa drugim regionima. Prosto, 380 i nešto regiona danas u Briselu ima svoja predstavništva i jako mi je žao što mnoge moje kolege nisu bile u prilici da odu u Brisel i da vide kako to izgleda, jer mnoga pitanja koja se rešavaju na regionalnom nivou su veoma važna. Nije mi drago samo zato što Vojvodina ima ili će imati svoje predstavništvo u Briselu, nego mi je strašno žao što, recimo, Beograd nema, što Niš, Kragujevac, Čačak ne mogu da komuniciraju sa istim fondovima s kojima će Vojvodina moći. Zbog toga, mislim da ne treba da idemo u pravcu gde se Vojvodini ukidaju nadležnosti, nego da omogućimo drugima u Srbiji da imaju ista prava i iste nadležnosti kao i mi. Kada su Bugarska i Rumunija ulazile u EU, tada su države Bugarska i Rumunija pomogle svojim regionima da otvore svoja predstavništva u Briselu i na taj način zajedničkim snagama su lobirali za to da što više novca dođe u Bugarsku i Rumuniju. Mislim da je to put kojim i Srbija treba ići. Mislim da moramo da budemo organizovani i da ovaj prvi korak koji će načiniti Vojvodina bude samo prvi korak koji će veoma kratko trajati, da vrlo brzo i grad Beograd ima svoje predstavništvo tamo i da drugi regioni kada budu oformljeni imaju tu mogućnost. To nikako ne znači da su to ambasade. To nikako ne znači da se tamo vodi spoljna politika. To znači da ćemo moći da apliciramo određenim fondovima i da ćemo moći da pomognemo da napravimo da novac dođe iz EU u Vojvodinu. Nadam se vrlo brzo i u druge krajeve RS. Mislim da je priča o separatizmu odraz nemoći i da je pokušaj da se skrene pažnja sa suštine, a suština je da pokrajinska administracija koja je na vlasti u Vojvodini već treći mandat ima nepodeljenu podršku građanski i građana Vojvodine, da pokrajinska administracija troši veliku energiju da pomogne RS i njenim evropskim naporima i da se trudi da bude most između Srbije i Evrope. Upravo zbog toga, nadam se da će ovi zakoni i zakon i statutu biti doneti i što pre izglasani u Skupštini RS, iako moram da kažem da nisam zadovoljan nadležnostima koje su namenjene Vojvodini tim aktima, ali ovo je jedan početak stvaranja nove, moderne, evropske, decentralizovane i regionalizovane snažne države Srbije koja je u službi njenih građana.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 10 minuta i 50 sekundi. Reč ima narodna poslanica Slavica Đukić-Dejanović, predsednica Odbora za ustavna pitanja.
Uvažena potpredsednice, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, naravno da sam i juče i danas pratila sva učešća u raspravi koja po svojoj sadržini i te kako se reperkutuje da mnoga državna pitanja, na mnoga politička pitanja, na mnoga lična pitanja naših građana, građana AP Vojvodine i naravno građana Srbije. Uvažavajući pravo svih nas da iskažemo sopstveni stav, stav političke opcije kojoj pripadamo, htela bih da kažem da smo ovde u parlamentu apsolutno ispoštovali, proceduralno gledano, Ustav, jer smo u skladu a članom 99. našeg Ustava, koji govori o nadležnostima u tački 8, da zapravo dajemo prethodnu saglasnost na statut AP i u skladu sa članom 185. i odvijali našu aktivnost, a član 85. kažeda je najviši pravni akt AP statut, da statut AP donosi njena skupština, dakle Skupština Vojvodine uz prethodnu saglasnost Narodne skupštine. U toj prethodnoj saglasnosti, ono što se odvijalo u radu Narodne skupštine, bila je aktivnost naša u Odboru za ustavna pitanja na Odboru za zakonodavna pitanja. Juče sam izvestila o tome kako je Odbor za ustavna pitanja radio i kako se izjasnio, a Odbor za zakonodavna pitanja je ocenio da je tekst ovog statuta u skladu sa važećim pravnim aktima naše zemlje i Ustavom kao bazičnim i osnovnim aktom. Sasvim je logično što je sadržaj i učešće u raspravi mnogih poslanika bilo prožeto i emocijama i određenim tendencijama koje se mogu shvatati kao političke poruke, ali sam se pre svega javila da bih rekla da je Skupština u svim svojim segmentima, Skupština Srbije, ispoštovala Ustav i svojim sadržajem i formom doprinela donošenju najpre raspravi o aktima koji su od izuzetnog značaja. Šta je međutim provejavalo? Pored argumenata koji su se čuli, a odnosili su se na sadržaj akta, provejavale su i neke neistine od kojih se jedna vrlo reperkutovala na našu javnost i u vezi sa tim imam potrebu da tekst pisma koje mi je uputio prosvećeni gospodin episkop bački Irinej pročitam, jer on kaže - "Uvažena gospođo predsednice Skupštine, molim vas da moje saopštenje u prilogu bude pročitano pred poslanicima Narodne skupštine Srbije. Unapred blagodarim, s poštovanjem i dobrim željama". Tekst je sledeći - "Povodom informacije da je neko od poslanika Narodne skupštine RS u sednici održanoj 25. novembra 2009. godine, u popodnevnim časovima, pročitao moje navodno pismo u vezi sa Predlogom statuta AP Vojvodine, mogu samo da izjavim da se radi o čistom falsifikatu, što je krivično delo. Naime, ni u ime Svetog arhijerejskog Sinoda, ni u svoje lično ime nisam se oglašavao o temi o kojoj Skupština upravo raspravlja. Sveti arhijerejski Sinod SPC ima poverenja u zrelost i odgovornost narodnih poslanika, koji su dužni da brinu o celovitosti i jedinstvu zemlje. Ako bi se, ne daj bože, ispostavilo da to nije slučaj, u šta nikako ne verujem, Svetom Sinodu bi bili na raspolaganju demokratski mehanizmi za iznošenje stava i adekvatan apel. Lično pak smatram da okvir i merilo autonomije Vojvodine predstavlja Ustav RS. Uveren sam da isto misli i ogromna većina vernika SPC i građana Srbije uopšte." Prosto, mislim da nakon ovog teksta nije potrebno više ništa da kažem, do da apelujem kao poslanik, prva među jednakima, na argumentima, činjenicama i istini, a politički naboji i tendencija da aktivno učestvujemo u raspravi se mogu razumeti. Laž se ne može tolerisati.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić. Vreme na raspolaganju DSS je dva minuta. (Narodni poslanik Aleksandar Martinović, sa mesta: Replika.) Nemate prava na repliku, narodni poslaniče Aleksandre Martinoviću.
Dakle, zahvaljujem se prvoj među jednakima, gospođi Slavici Đukić-Dejanović, što mi je dala jedan šlagvort koji ću sada ovde iskoristiti. U ovoj zgradi, u ovoj skupštini je pre 72 godine, u tadašnjoj Kraljevini Jugoslavije, glasovima srpskih poslanika izglasan Ugovor između tadašnje Kraljevine Jugoslavije i Svete stolice, poznat kao Konkordat. I SPC, i stručna javnost i najšira javnost je bila protiv toga. Ali su srpski poslanici digli ruku za nešto što je očigledno bio štetan akt po državne interese. (Zoran Krasić, sa mesta: Bačena je anatema.) Tadašnji patrijarh, blaženopočivši gospodin Varnava je to prokomentarisao i rekao sledeće: "Sram bilo bezglavu srpsku gospodu". Inače, taj dan, kada je Konkordat izglasan u ovoj zgradi, bio je i poslednji dan u životu gospodina Varnave. (Zoran Krasić, sa mesta: To je bila krvava litija.) Vodite o tome računa. U tom pismu piše da se veruje da će se u okvirima Ustava doneti i statut Vojvodine. Pitanje za vas - kako tumačite činjenicu, a i pitanje za najodgovorniju stranku DS, da je prvo izglasan statut kao ultimativni akt, koji je poslat ovoj skupštini, pa tek 13 meseci kasnije izglasan zakon o utvrđivanju nadležnosti, kao posledica ultimatuma koji je došao od vojvođanskog krila DS? Šta je tu u skladu sa Ustavom? Da li je po Ustavu Srbija država Srba i svih njenih građana? Šta je napisano u statutu - da su Srbi nacionalna zajednica? Nađite mi u Ustavu Srbije gde postoji termin "nacionalna zajednica". Postoji srpski narod i postoje nacionalne manjine. Vi ovim statutom to dozvoljavate i zato Liga socijaldemokrata...
Dva minuta. (Zoran Nikolić, sa mesta: Liga socijaldemokrata zato je krenula sa vama.) Reč ima narodni poslanik Milan Vučković, a posle njega narodni poslanik Saša Maksimović. Poslanička grupa ZES... (Aleksandar Martinović, sa mesta: Po Poslovniku.) Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 104. Poslovnika Narodne skupštine zato što smatram da je uvažena predsednica Narodne skupštine povredila moje dostojanstvo kao narodnog poslanika. Dakle, gospođo Đukić-Dejanović, na zvaničnom sajtu SPC 6. februara 2009. godine objavljeno je pismo koje sam juče pročitao. To pismo ste vi dobili. Pismo u gotovo identičnom tekstu dobio je i predsednik Republike Boris Tadić i dobila je Vlada Republike Srbije. Dobio sam informaciju, izvinjavam se ako nije tačna, da je u ime Sinoda SPC to pismo potpisao vladika Bački Irinej. Ponavljam, izvinjavam se ako nije tačno da je on potpisao, ali pismo postoji. O tome su 7. februara 2009. godine sve dnevne novine u Srbiji donele informaciju: "Politika", "Pres", "Kurir", "Blic" itd. Imate čitav niz izjava političara, između ostalog i iz vaše partije - šta misle o pismu Sinoda SPC. Dakle, istina je i to neka ostane zabeleženo za istoriju, da vas je SPC upozorila da krećete putem koji vodi u razaranje države. Izvinjavam se ponovo ako sam rekao, verovatno zbog pogrešne informacije, da ga je potpisao vladika Bački Irinej, ali ga jeste potpisao Sveti Sinod SPC i vi to jako dobro znate. To isto pismo je dobio i predsednik Republike Boris Tadić. Nemojte da sejete laž kod građana Srbije da pismo ne postoji. Pismo postoji, ono je autentično, jedino što ne znamo sasvim sigurno ko ga je potpisao. Izvinjavam se ponovo vladiki Bačkom, ako sam dobio pogrešnu informaciju da ga je on potpisao. Iza ovog pisma definitivno stoji SPC. Na kraju krajeva, proverite na njihovoj zvaničnoj internet stranici.
Narodni poslaniče, vaše obrazloženje za povredu člana 104. je teška povreda Poslovnika Narodne skupštine. U vašem obrazloženju niste ničim potkrepili da je narodna poslanica Slavica Đukić-Dejanović ijednu neistinu izrekla. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Pismo postoji.) Naprotiv, izvinili ste se vladiki Irineju zato što ste falsifikatom juče obavestili Narodnu skupštinu. (Zoran Krasić, sa mesta: Za uvredu nije bitna činjenica.) Molimnarodnog poslanika Zorana Krasića da ne dobacuje. To je kršenje člana 104. Poslovnika. Tražili ste pravo da dobijete reč na osnovu člana 100. i utvrdili ste da je povređeno vaše dostojanstvo, jer je narodna poslanica Slavica Đukić-Dejanović izrekla neistinu. Onda ste u svom obrazloženju potvrdili istinitost navoda iz izlaganja narodne poslanice Slavice Đukić-Dejanović. To je teško omalovažavanje Narodne skupštine, ugleda Narodne skupštine. To je narušavanje ugleda Narodne skupštine i s obzirom da imate već izrečene mere opomene, prve i druge na ovoj sednici, izričem vam meru oduzimanja reči. Narodni poslanik... Dragan Todorović... (Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić bacila je cipelu u pravcu predsedništva.) Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić je ugrozila red na sednici Narodne skupštine, aktom koji podrazumeva stav 2. člana 108. Poslovnika Narodne skupštine i izričem joj meru udaljenja sa sednice, kojom se kažnjava svaki poslanik koji fizičkim aktom narušava fizički i moralni integritet Narodne skupštine. Molim narodnu poslanicu Gordanu Pop-Lazić da napusti salu za sednice, da poštuje ugled ove skupštine i da napusti salu za sednice. Pošto narodna poslanica Gordana Pop-Lazić ne želi da napusti salu za sednice, molim službu Narodne skupštine da, nakon što odredim pauzu, predmet, rekla bih "cipela", kojom je narodna poslanica Gordana Pop-Lazić narušila ugled Narodne skupštine, nađe i dostavi narodnoj poslanici, jer je taj predmet njeno vlasništvo. Određujem pauzu od 10 minuta i sednicu nastavljamo u 11.40 časova. Reč će imati narodni poslanik Aleksandar Jugović, s obzirom da su se narodni poslanici Milan Vučković i Aleksandar Jugović menjaliu redosledu mesta. [[Posle pauze – 11,40]] Dame i gospodo, nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović. Izvolite.
Poštovana gospodo poslanici, poslanice, predsedavajuća, poslednja tri dana raspravljamo o dva akta, Predlogu zakona o utvrđivanju nadležnosti Autonomne Pokrajine Vojvodine i Statutu Vojvodine, i naša je ustavna obaveza da se o njima izjasnimo. To svakako nije sporno i nije sporno da ova dva akta mogu dati samo one nadležnosti koje su utvrđene Ustavom Srbije, ni više ni manje nadležnosti nego što je to Ustavom propisano. Ako mislimo da je stvaranje autonomije sa jakim ovlašćenjima prava decentralizacija, onda je to zabluda. Na ovaj način može se desiti da Srbija dobije dva centra i opet će postojati centralizacija, jer je ljudima koji žive u opštinama potpuno svejedno ko će im biti gazda, da li Novi Sad ili Beograd. Dakle, Ustav Srbije predvideo je pravu decentralizaciju u odredbi u kojoj kaže da opštine imaju svoju imovinu, svoje izvorne prihode, svoje poreze. To je važno zato što je opština osnovna društvena jedinica u kojoj građani ostvaruju svoja prava. Da podsetim da su do dolaska Miloševića na vlast opštine iz svog budžeta finansirale i prosvetu, i zdravstvo, i kulturu. Proširenjem nadležnosti Autonomne Pokrajine ne postiže se osnovna suštinska decentralizacija. Pitanje je zašto posle tri godine od usvajanja Ustava Srbije nije donet zakon o opštinskoj imovini, odnosno zakon o vraćanju opštinske imovine, iako je propisano Ustavom Srbije da opština ima svoju imovinu i da će se doneti poseban zakon. Primera radi, zgrada u kojoj je skupština opštine i dalje je imovina države. Gde to ima u svetu? Čak i kada se put napravi od samodoprinosa, vlasnici nisu opština i građani, nego država. Sve su ovo razlozi zbog čega se SPO zalaže za maksimalnu decentralizaciju i davanje nadležnosti i imovine u ruke opštinama. Dakle, još jednom želim da naglasim da svi gradovi u Srbiji i sve opštine u Srbiji moraju biti suštinski u istom položaju kao Beograd i Novi Sad. U ime Srpskog pokreta obnove apelujem na Vladu Srbije da po hitnom postupku u skupštinsku proceduru prosledi zakon o vraćanju opštinske imovine, jer je to jedini istinski put za decentralizaciju Srbije i ekonomski prosperitet Srbije. Nema spora da se SPO dosledno zalaže za decentralizaciju vlasti i ravnomerni regionalni razvoj Srbije, smatrajući da je to preduslov efikasnog funkcionisanja države. Policentrični razvoj više je nego potreban da bismo oživeli Srbiju, jer Srbija mora biti cela jaka. Da budemo pošteni, Srbija je južno od Beograda siromašna. Ako je davanje većih nadležnosti AP Vojvodini samo prvi korak u decentralizaciji cele Srbije, onda je taj korak prihvatljiv za SPO. Da se razumemo, debeogradizacija Srbije da, novosadizacija Vojvodine ne. Evroregije su regije države Srbije, a nisu države ni paradržave. Srbija ima i može imati samo jedan glavni grad, a to je Beograd. Donošenje zakona o vraćanju imovine opštinama u Srbiji je jedan od najvažnijih zakona koji ovaj parlament mora što pre usvojiti. Srbija se mora ravnomerno razvijati. Pod Srbija podrazumevam i AP Vojvodinu, a da bismo imali ravnomerno razvijenu Srbiju, opštine moraju imati samostalne budžete, svoje izvorne prihode, poreze i imovinu. U vremenu kada su demetropolizacija, regionalizacija i policentrični razvoj glavni principi na kojima počivaju savremene evropske države, Srbija se sabija u političke, ekonomske, finansijske, kulturne, medijske i svekolike monopole u Beogradu. Današnja Španija ima 17 regiona, 50 okruga i blizu 10.000 opština sa svojim budžetima i politikom razvoja. U Finskoj je 12 sličnih regiona, u Francuskoj 22 regiona, 101 departman i oko 40.000 opština. Mala Slovenija ima šest regiona i oko 200 opština, a Hrvatska 20 županija i oko 500 opština. Srbija nema nijednu funkcionalnu regiju, a broj opština isti je kao i pre četiri decenije. Tim opštinama je antiustavnim udarom sredinom 90-ih godina prošlog veka oduzeta imovina, oteto im je pravo na prihode od poslovnog prostora, pravo na zapošljavanje ljudi, čak i pravo na premer i katastar. Od volje i samovolje centralnih kancelarija u Beogradu zavisi koliko će biti udeljeno para kojoj opštini. Tri četvrtine ukupnog finansijskog kapital, i domaćeg i stranog, obrće se u Beogradu. Još u doba Kraljevine Jugoslavije, tek tužnog podsećanja i uporedbe radi, na području današnje leskovačke opštine postojalo je 35 opština, a Leskovac sami bio je srpski Mančester. Ovakva raspodela moći i kapitala rađa i rastuću mržnju Srbije prema svojoj prestonici. Beograd se doživljava kao pljačkaški okupator, i ne samo Beograd, već i svi u Beogradu. Smatram da su decentralizacija i ravnomerni regionalni razvoj put oporavka Srbije za koji se moramo izboriti. Dobili smo uveravanje koalicionih partnera da je donošenje zakona koji je na dnevnom redu prvi korak na tom putu.
Iskorišćeno je šest minuta od vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju poslaničkoj grupi ZES je 43 minuta. Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović, a vreme na raspolaganju poslaničke grupe Napred Srbijo je pet minuta. Posle njega narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi umesto da na statut Vojvodine gledamo kao na problem dobre organizacije države i decentralizacije, mi smo u stvari u situaciji da više budemo zabrinuti zbog podzakonskog akta kakav je statut Vojvodine. Bez obzira što se poslanici vladajuće većine trude da nas ubede da je ovakav statut, a sa njim i Predlog zakona o prenosu nadležnosti, u stvari određeni vid decentralizacije, to u stvari nije tako. To je ništa drugo, i tu moram da se složim sa prethodnim govornikom, nego novosadizacija Vojvodine, ili bi možda prikladniji izraz bio novosadizam. U svakom slučaju, novosadizacija Vojvođanima nije potrebna. Postavlja se pitanje da li se autonomija Vojvodine traži samo zbog toga što Srbija „ekonomski iskorišćava“ Vojvodinu. Kada su u stvari naši vojvođanski, kažem naši vojvođanski, zato što sam Vojvođanin, kada su naši vojvođanski političari bilo gde u javnosti rekli bilo šta o teškom položaju poljoprivrede, kojom se, u svakom slučaju, bavi i najveći broj ljudi na prostorima Vojvodine, o tome kolika je cena žita, kolika je cena kukuruza, kolika je cena nafte, kolika je cena veštačkog đubriva? Kada će recimo u Novom Bečeju biti otvoreno jedno novo radno mesto, umesto svih fabrika koje su zatvorene? U Novom Bečeju postoji samo jedna firma koja radi, ne mislim na ova mala preduzeća od pet i 10 radnika, mislim na nešto veća preduzeća, recimo od pedesetak i više radnika. Postoji samo jedno i to jedno grca. To interesuje građane Vojvodine, a ne da li će im centar biti u Beogradu ili će im biti u Novom Sadu. Njima je to sasvim svejedno. Vojvođanskim političarima su izgleda u glavi samo pare, kojima će se u svakom slučaju koristiti mali broj ljudi i mali broj naselja u Vojvodini, a sela će nam, nažalost, i dalje propadati, iščezavati, jer ni sada nije ništa drugačija situacija. Šta sledi posle dobijanja autonomije, trebalo bi da pogledamo malo istorijske knjige, ali ne one koje su pisane za vreme Josipa Broza, nego one pre i one posle. Svako onaj ko iz svoje prošlosti ne izvuče pouku, treba da zna da je drugi put cena mnogo veća. Ako su nam već potrebne neke političke regije, odnosno tzv. srednji nivo vlasti i uprave, onda bi to trebalo sprovesti na teritoriji cele Republike Srbije, što bi se onda moglo nazvati nekim vidom decentralizacije, ali ne i ovo. SNS se zalaže za decentralizaciju u smislu jakih lokalnih samouprava, a ne u ovakvim kvaziustavnim rešenjima. Građani i građanke Vojvodine, da upotrebim vaše izraze, pre svih treba dobro da razmisle šta im donosi ovaj statut. Da li je to boljitak u njihovim životima ili je u stvari kompletna administracija paralelna sa državnom, gde će morati da plaćaju i pokrajinsku i državnu administraciju. Ne vidim razlog za još jednu vladu i ministarstva, ili sekretarijate, apsolutno je nebitno kako se oni zovu. Ko bi u stvari hteo da plaća dve administracije, kada realno mi ne možemo da plaćamo ni ovu jednu i to zajedničkim snagama, i Vojvodina i Srbija zajedno. Naravno, ovu pokrajinsku vladu i kvazidržavni aparat Pokrajine plaćaće samo Vojvođani. Iskreno da vam kažem, sve mi ovo liči na klasično srpsko prokletstvo – daj da svako bude gazda u svojoj kući, za sve ostale baš nas briga. Statut kakav je pred nama, nažalost, mora se potvrditi ili će pojedinačne strančice izaći iz vlasti, napustiti koaliciju. Šta to znači za DS? To znači da DS gubi vlast i novi izbori su tu. Sa katastrofalnom ekonomskom politikom, stalnim smanjivanjem kupovne moći građana, to znači, posle novih izbora, i odlazak DS u istoriju. U najdirektnijoj suprotnosti sa Ustavom je odredba po kojoj teritorija Vojvodine ne može biti promenjena bez referenduma na kojoj bi izašlo 50% plus jedan stanovnik Vojvodine. Ovo je vrlo opasna i sasvim nepotrebna odredba. Da li to znači da kada bi jedna lokalna samouprava unela ovakvu odredbu u svoj statut, nakon referenduma koji bi održala, imala prava da menja granice opštine, da se od nečega otcepljuje, ili da bilo šta pripaja? Naravno, vi ćete reći da ne može, jer je promena granice opština regulisana posebnim zakonom. To je tačno. [[Aplauz.]] Izvinjavam se, nadam se da mi nećete uračunati ovo vreme. Kao što rekoh, i to je tačno, ali je tačno i pitanje promene granica u okvirima države Srbije regulisano Ustavom Republike Srbije. Ustav propisuje da o promeni teritorije odlučuju građani Srbije, a ne građani jednog njenog dela, bez obzira koji je to deo Srbije. Dakle, najvišim pravnim aktom jedne države, a ne nekakvim podzakonskim aktom kakav je statut. Ono što ćete uspeti jedino da uradite ovim statutom je da ćete konfrontirati građane Srbije, ističući Vojvodinu kao da građane Vojvodine eksploatišu ostali ili manje vredni građani, iako je u stvari istina drugačija.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite da vas obavestim da će deo naše današnje sednice, počev od 12.00 časova, sa galerije velike sale Doma Narodne skupštine, pratiti delegacija Kineske asocijacije za međunarodno razumevanje, na čelu sa gospođom Van Đi Đen, potpredsednicom Narodnog odbora kineske narodne političko-savetodavne konferencije i potpredsednicom Kineskog udruženja za međunarodno razumevanje. On the behalf of the National assembly, we wish you a very warm welcome and that you have a pleasant stay in Serbia, fruitful visit and please come back again as soon as you can. Thank you. Narodni poslanik Milan Vučković ima reč. Posle njega narodni poslanik Milan Stanimirović.
S obzirom na tok današnje rasprave i ono što se dešavalo u sali, a i s obzirom na vreme koje je preostalo i koje je kratko, i uvažavajući to da će moje kolege govoriti posle mene, imam potrebu da vam kažem samo jednu stvar. Nisam iz Vojvodine. Kragujevčanin sam. Srbin sam po nacionalnosti. Volim da pišem ćirilicom i pišem. Sebe smatram patriotom i glasaću mirne savesti i za zakon o nadležnostima i za potvrđivanje statuta AP Vojvodina. Pošto smo nažalost imali takvu diskusiju, da su poslanici prozivani da svako poimenice govori, ne čujete me koleginice, pokušaću glasnije, pošto smo prozivani da svako od nas treba da se izjasni da li je za usvajanje i potvrđivanje statuta ili nije, javno, imenom i prezimenom sad govorim da ću glasati za iz patriotskih razloga: zato što je statut Vojvodine dobar za Srbiju. Zašto je dobar za Srbiju, to ću vam objasniti. Nije Vojvodina sebična, Vojvodina želi da se u skladu sa Ustavom organizuje, da one poslove koje može da obavlja najbolje za sebe, obavlja. Sve što je dobro za Vojvodinu dobro je iza Srbiju. Veći ekonomski razvoj koji treba da proistekne iz novog statuta doprineće… meni mašete kolega, ne... bržem ekonomskom razvoju Srbije. Svi porezi i doprinosi koji se uplate na teritoriji AP Vojvodine idu u kasu Republike Srbije. To je zajednički budžet. Zbog toga, sve ono što je dobro za razvoj Vojvodine, dobro je i za razvoj Srbije. Dobro je i za Kragujevac, dobro je za sve regione u Srbiji. To što se neki plaše regionalizacije, jeste posledica, s jedne strane, nerazumevanja, a sa druge strane, bojim se, zle namere. Ovde se već tri dana izvodi teatar koji treba dakulminira, kao što dobra drama treba da kulminira, gađanjem ili incidentom. Rizikujući da dobijem i cipelu u glavu od strane mojih kolega, kažem vam, statut je dobar za Srbiju, statut je dobar za sve građane Srbije, zakon o nadležnosti takođe. Treba svi da smirimo strasti, da glasamo po savesti. Glasajući po savesti, ponavljam, ne kao neko ko živi u Vojvodini, već neko ko živi južno od Beograda, glasaću za potvrđivanje statuta i za zakon o nadležnosti. [[Aplauz.]]
Iskorišćeno je dva minuta i 35 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, evo dva dana dnevno-političkih tumačenja zakona o prenosu nadležnosti i statutu Vojvodine sa ideoloških, a ne pravnih premisa, što je Nada Kolundžija, šef poslaničke grupe, očigledno i pokazala jednom uporednom analizom ustavnih odredbi i ustavnih rešenja. Znači, ni milimetar više, ni milimetar niže od ustavnog okvira, ili što bi rekao potpredsednik Skupštine, gospodin Novaković – taman. Primedbe koje su iznete su pre svega političke, a ne pravne prirode. O čemu se radi? Radi se o nečemu što se zove sekuritizacija problema. Kada nemate šta da kažete o reformama obrazovanja, zdravstva, državne uprave, društva u celini, onda morate da pronađete neku temu u kojoj ćete pronaći nekoga koga ćete nazivati izdajnikom, secesionistom, protivnikom Srbije itd. Onda skrećete temu sa onoga što je nasušna potreba ovoga društva, a to je da se tema reformi nametne kao ključna tema u ovom društvu i to je istinski i pravi patriotizam 21. veka. U ovoj liniji razgraničenja onih koji će glasati za Predlog statuta i za Predlog zakona o nadležnostima Vojvodine, postoji jedna linija razgraničenja i postoje tri grupacije koje osporavaju ova dva dokumenta koja treba da usvojimo, zakon i statut. Prvi, oni neskriveno kažu da su oni za unitarizam kao ideologiju i kažu: da su sami pisali Ustav, Srbija bi bila unitaristička država. Ne želim uopšte da raspravljam s njima, to je njihovo legitimno pravo i, verujte, nikome ne pada napamet da bilo kakvim drugim argumentima, osim racionalnih, osporava njihova uverenja. Na Srbiji je da proceni kako bi funkcionisala unitarna država koju bi vodila Centralna otadžbinska uprava i očigledno je da neki ne mogu da se odreknu komunističkih uverenja, jer kao što je nekad bio Centralni komitet Saveza komunista, koji je određivao sve, danas bi trebala da postoji samo jedna centralna otadžbinska uprava koja bi nam propisivala kakvo uređenje treba da bude u celoj državi. Dakle, ne bih o njima trošio više reči. Građani Srbije vrlo dobro znaju s kim imaju posla, jeftini populizam i demagogija koji su veoma skupo koštali ovu državu u prethodnih 20 godina. Drugi legalistički pristup ima problema sa nedoslednošću. Ovde imam jednu stručnu studiju – ''Prizma'', januar 2003, žao mi je što ovde nije gospodin Samardžić, gde kaže - u predlogu DSS zastupa se oblik regionalne države u okviru ustavnog koncepta, u kome prevagu legitimacijski odnosi ideja građanske liberalne i decentralizovane države. Regioni učestvuju u centralnoj zakonodavnoj vlasti i raspolažu, obratite pažnju, svojom autentično decentralizovanom zakonodavnom vlašću. To je samo jedan primer. Ovde je čak i fotografija. Nema zabune da se neko zove Slobodan Samardžić, pa da to nije ovaj Slobodan Samardžić, koji danas osporava svaku potrebu autonomije Vojvodine i decentralizacije Srbije, a nekada se zalagao da i regioni u onom predlogu Ustava DSS imaju zakonodavnu vlast. Treći ideološki još nisu profilisani. Znaju da su protiv, ali još ne znaju zašto. Srbija je čekala 20 godina da shvate kako su pratili jednu ideologiju koja nema smisla na pragu 21. veka. Nemamo vremena da čekamo još 20 godina da shvate da Srbija mora biti regionalizovana država i da mora biti decentralizovana država. Samo na jednom primeru osporiću, juče je njihov šef poslaničke grupe rekao ovde - šta će razvojna banka Vojvodine? Kamo sreće da imamo razvojnu banku i u Kragujevcu, i u Kraljevu, i u Čačku, i Apatinu, i u Šidu i u svakom gradu da imamo razvojnu banku. Reći ću vam šta centralizacija konkretno znači na ovom primeru. Vrbas koji je nekada po ličnih dohocima, tada u onoj bivšoj Jugoslaviji, bio među pet, najviše među 10 opština, jer je bio prehrambeni gigant sa "Vitalom", "Karneksom", "Šećeranom", "Medelom" i da ne pričam o drugim firmama, imao je svoju razvojnu banku koja se zvala - Osnovna banka Vrbas. Ta osnovna banka Vrbas omogućila je razvoj celog kraja i on je bio jedan od ekonomski najjačih krajeva u bivšoj Jugoslaviji koju danas nazivamo zapadni Balkan. Šta se desilo? Po političkom nalogu centralizacijom svega postojećeg, Osnovna banka Vrbas je morala da uđe u sastav Beogradske banke. Beogradska banka je prošla onako kako je prošla. Otišla je u stečaj. Danas opština Vrbas, 3.000 kvadratnih metara poslovnog prostora u centru Vrbasa koje su gradili građani Vrbasa svojim rukama i svojim novcem finansirali, moraju od Agencije za stečaj i sanaciju banaka da kupe onu imovinu koju su oni gradili svojim novcem i svojim rukama. To je, gospodo, nešto što se zove centralizacija na delu. Ovi što dobacuju, moram da im kažem jednu primedbu - um je kao padobran, radi samo kad je otvoren. Morate malo da se otvorite prema svemu ovome i da malo dublje razmislite o tome gde želite da povedete ovu Srbiju. Inače, ovde me posebno vređa kao Srbina, čija majka potiče sa Drine, a majka sa Morave, a ja sam rođen u Vrbasu, da su ovde prozivani kao loši Srbi oni koji će glasati za statut i koji će glasati za zakon o nadležnostima Vojvodine. Gospodo, da vas podsetim samo da su sa teritorije Vojvodine neki Srbi, kao što su Dositej Obradović, Sterija Popović, Branko Radičević, Đura Jakšić, Jova Jovanović Zmaj, Stevan Sremac, Isidor Bajić, Paja Jovanović i Veljko Petrović, Petar Konjović, Miloš Crnjanski, Mihailo Pupin i mogao bih da nabrajam još mnogo više, ali neću da oduzimam vreme mojim kolegama. Legitimno je biti nacionalista. Palo mi je napamet, malopre, kad je bi prekid. Mudri Klaudije Magris je rekao - ekstremna desnica jeste patriotska, ali češće i radije puca na svoje sunarodnike, nego na strane okupatore. Zaista, ovde su bili pucnji u vidu reči, a počeli su da lete i neki predmeti prema drugačijem mišljenju. Ovakva vrsta netolerancije zaista ne bih poželo da se ikad više desi u ovom visokom domu. Da vam kažem nešto, kada već pričamo kao neki eksponenti srpskog nacionalizma, da je 923. Stanoje Stanojević napisao - Vojvodina je tipičan predstavnik srpskog nacionalizma. Kod srpskog naroda u Vojvodini srpstvo je bilo najveći ideal kome je svaki služio. Sve što je srpsko bilo je dobro, lepo, junački i plemenito, ali to nije bio ni šovinistički ni imperijalistički patriotizam. To je tolerantan prema svemu tuđem, pun poštovanja prema svemu stranom, što je dobro i dostojno poštovanja. Srpski je narod u Vojvodini voleo srpstvo, kao roditelji što vole decu, sa svim manama i nedostacima i taj i takav srpski nacionalizam i patriotizam zračio je iz Vojvodine u sve druge krajeve. Nažalost, evo i posle 100 godina nije stigao taj zrak do nekih danas koji se deklarišu kao srpski nacionalisti. Na kraju da kažem, podržaćemo decentralizaciju koja ne znači dezintegraciju. Sa demokratskog stanovišta, to znači pojačano učešće građana u javnim poslovima. Sa državnog stanovišta - jačanje državne celovitosti. Decentralizacija je jedina prava brana svakom separatizmu, jer ako nekome ne uzimate nadležnosti, koje će on na bolji način na dobrobit građana obavljati na nekom nižem nivou, da li je to lokalni, pokrajinski, regionalni nivo, on nema razloga da se buni protiv bilo kog centra.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je 8 minuta i 25 sekundi. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu ... (Miloš Aligrudić, sa mesta: Replika...) Ne, nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, posle njega narodni poslanik Srđan Miković.
Dame i gospodo narodni poslanici, SPO kao desna strana liste ZES u korpusu prosvećenih srpskih nacionalista, želi da vidi Srbiju bogatu ekonomski, sa perspektivom za sve njene građane i za sve njene krajeve, i u potpunosti decentralizovanu. Zbog toga ćemo u danu za glasanje dati svoj glas za usvajanje statuta AP Vojvodine, jer smo za decentralizaciju i jačanje pokrajinske, regionalne i lokalne samouprave i njihove šire nadležnosti u odnosu na centralnu vlast. Nadzor centralnih organa, po našem shvatanju, treba da bude koncentrisan samo na kontrolu ustavnosti i zakonitosti, dok proširenje nadležnosti lokalne samouprave, pokrajinske samouprave, ne sme da ugrozi jedinstvo države ni teritorijalni integritet. Ovde su se, u odsustvu argumenata, čuli svakojaki razlozi zbog čega ne treba glasati za statut. Jedan od njih je pitanje - šta će biti posle usvajanja statuta sa Fruškom gorom? Fruška gora će biti tamo gde je bila otkako je sveta i veka i dok je sveta i veka, samo će upravljanje Fruškom gorom preuzeti oni koji žive na Fruškoj gori i oko Fruške gore i koji su životno zainteresovani da Fruška gora izgleda bolje i sadržajnije nego što je to danas slučaj. Pre pet-šest godina iznet je jedan politički stav s kojim se SPO u potpunosti slaže, a to nije stav naše političke stranke, ali mi ovom stavu nemamo šta da oduzmemo ni da dodamo. Kaže se: “U Srbiji danas postoji gotovo postignuta javna pravna saglasnost oko njene decentralizacije. Saglasnost je relativno velika stoga što se razlozi decentralizacije ne traže samo u jednom činiocu, recimo njenoj relativnoj etničkog složenosti već i u mnogim drugim privrednim, istorijskim saobraćajno-komunikacijskim razlozima. Sve ih objedinjava ideja o većoj efikasnosti u pogledu odlučivanja nižih organa u odnosu na centralnu vlast, jer bi time vlast bila bliža građanima i time podložna njihovom boljem uticaju i kontroli.“ Ovaj politički stav ima jedan nedostatak, sa čim se SPO ne slaže, a to je da regionalni organi, po nacrtu Ustava koji je predložila DS iz 2004. godine, treba da donose zakone. SPO se nije slagao sa ovim zadnjim stanovištem i zbog toga ne razumemo tu zloupotrebu ovako osetljivog pitanja, koje je osetljivo u svim zemljama koje su prvo išle u dva proces. Recimo, Španija i Italija su vekovima pokušavale da niz svojih pokrajina, gradova itd. ujedine u jednu jedinstvenu italijansku ili špansku državu. Pokazalo se da iz jednog centra ne može da se kvalitetno uređuje život u svojim državama i onda su te zemlje imale niz separatističkih pokreta, od kojih su najizrazitiji bili na Siciliji i Sardiniji u Italiji i severnoj Italiji, a u Baskiji i Kataloniji u Španiji. Međutim, bez obzira što je bilo oštrih političkih rasprava kako urediti najbolje odnose i decentralizovati centralnu vlast najveći otpor u Španiji decentralizaciji je pružao fašista Franko, pozivajući se na tradicionalne španske vrednosti. Tradicionalne srpske vrednosti su upravo evropejske vrednosti, jer u vreme kad su se naši najviši nosioci državnih funkcija potpisivali krstom, jer su bili nepismeni, kad su nosili turske fesove, znala je ta tadašnja srpska vlast da pošalje svoju elitu na školovanje u evropske centre. Oni su sa školovanjem u Srbiju doneli i evropske ideje i sa tim evropskim idejama sve do dolaska komunizma Srbija je ekonomski napredovala, širila svoje granice i bila uvek na pravoj strani u velikim svetskim razmiricama. Jedino posle dolaska komunizma i relikta komunizma Srbija dobija svoj sunovrat i konstantno propadanje. Jedan od uslova da ponovo povratimo snagu i uticaj Srbije je upravo u njenoj sveobuhvatnoj decentralizaciji, u otvaranju perspektive za sve njene građane i za sve njene krajeve i zbog toga će desna strana Liste Za evropsku Srbiju, koju čine prosvećeni nacionalisti, u danu za glasanje glasati za ove akte.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 5,20 minuta. Pošto niko od narodnih poslanika prijavljenih po redosledu ne želi više da koristi svoje pravo i da se obrati Narodnoj skupštini, tako da na listima poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč. Pre zaključivanja pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, predsednica poslaničke grupe ZES. Vreme na raspolaganju je 2,35 minuta.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, želim samo da kažem da će poslanička grupa ZES glasati za odluku o potvrđivanju statuta AP Vojvodina iz nekoliko ključnih razloga. Zbog toga što je to naša ustavna obaveza i mi želimo dosledno da sprovodimo Ustav, zbog toga što je to interes građana i mi smo spremni uvek da radimo u njihovom interesu. Mi ćemo glasati za ovu odluku zbog toga što duboko verujemo da je decentralizacija vlasti najbolji interes svih građana ove zemlje, zbog toga što, takođe, verujemo da poštovanjem Ustava, potvrđivanjem ovog statuta i donošenjem zakona, mi potvrđujemo jedinstvo Republike Srbije i njenu celovitost.
Pre nego što zaključim jedinstveni pretres o Predlogu odluke, da li predstavnica predlagača, narodna poslanica Slavica Đukić-Dejanović, predsednica Odbora za ustavna pitanja, želi završnu reč? Ne. Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o Predlogu odluke, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke o davanju prethodne saglasnosti na Predlog statuta AP Vojvodina. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O UTVRĐIVANjU NADLEŽNOSTI AP VOJVODINE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Srđan Spasojević, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić,Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Momo Čolaković, Vlatko Ratković, Đura Mučenski, Dragomir Cimeša, Nandor Maraci, Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Nataša Mićić, Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Vesna Pešić, Ivan Andrić, Zoran Ostojić, Nenad Prokić, Slobodan Maraš, Kenan Hajdarević, Žarko Korać, Velimir Ilić, Miroslav Markićević, Milutin Jeličić, Radoslav Mojsilović, Lodi Gabor, Miloš Aligrudić, Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Nikola Lazić, Vladimir Milentijević, Zoran Nikolić, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Aleksandar Pejčić, Jovan Palalić, Miloš Radulović, Svetlana Stojanović, Slobodan Samardžić, Željko Tomić, Zoran Šami, Dragan Šormaz, Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Dragan Stevanović, Milorad Krstin, Dobrislav Prelić, Milan Škrbić, Vitomir Plužarević, Nataša Jovanović, Milorad Buha, Marina Toman, Dragan Živkov, Gordana Pop-Lazić, Paja Momčilov, Sreto Perić, Mirko Munjić, Dušan Marić, Nikola Žutić, Momir Marković, Vladan Jeremić, Petar Jojić, Zoran Krasić, Dejan Mirović i Boris Aleksić. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o amandmanima. Pismenim putem, amandmane su povukli: narodni poslanici Aleksandra Janković, za dodavanja novih članova 5a, 5g, 5d i 5đ, zajedno Aleksandra Janković i Zlata Đerić za dodavanje novih članova 5b i 5v, zajedno Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković na član 8, grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe „Napred Srbijo“ sve amandmane podnete 20. novembra 2009. godine i na članove 16. 17. 35. i 64, podnete 23. novembra 2009. godine, zajedno Velimir Ilić, Miroslav Markićević, Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković na član 3. stav 5, zajedno Velimir Ilić, Radoslav Mojsilović, Srđan Spasojević i Milutin Jelačić na naslov iznad člana 48. i na član 48, i na naslov iznad člana 49. ina član 49, koje su podneli 23. novembra 2009. godine, zatim zajedno Miloš Aligrudić i Donka Banović na član 8. i zajedno Slobodan Samardžić, Milica Vojić-Marković, Aleksandar Pejčić i Milan Dimitrijević na član 8, a Zlata Đerić i Aleksandra Ilić povukle su potpise sa amandmana na član 76. stav 1, tako da je jedini podnosilac tog amandmana Srđan Spasojević. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio kao nepotpune amandmane narodnih poslanika: Aleksandra Martinovića na naziv Predloga zakona, naziv glave I iznad člana 1. i čl. 1, zajedno Velimira Ilića, Miroslava Markićevića, Milutina Jeličića i Radoslava Mojsilovića na član 3. i grupe od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe „Napred Srbijo“ na član 17. Na osnovu člana 148. stav 3. Poslovnika, ovi amandmani neće biti predmet rasprave i o njima se neće glasati. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pređemo na pretres Predloga zakona u pojedinostima amandmanom na član 1, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo današnju redovnu pauzu koristiti između 15.00 i 16.00 časova. Do 15.00 časova radićemo pretres u pojedinostima, odnosno raspravu po amandmanima, a posle pauze u 16.00 časova, po Poslovniku, poslednji četvrtak u mesecu je dan za dolazak članova Vlade u Skupštinu i postavljanje poslaničkih pitanja, što će trajati do 19.00 časova. O daljem toku sednice bićemo obavešteni na vreme. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Aleksandra Janković.
Član 1. briše se i zamenjuje rečima: "Ovim zakonom utvrđuju se izvorne i poverene nadležnosti autonomne pokrajine, imovina AP Vojvodine, sredstva za vršenje poverenih nadležnosti, ovlašćenja Republike Srbije u nadzoru nad vršenjem izvornih i poverenih nadležnosti i uređuju druga pitanja od značaja za položaj AP Vojvodine". Naime, pre godinu dana su čak 64 akademika, više desetina uglednih građana, univerzitetskih profesora, kulturnih i javnih radnika podržali ovo naše stanovište i uputili otvoreno pismo i predsedniku, i Vladi i Skupštini Srbije, pozivajući da se zaustavi stvaranje države u državi. Jedna nevladina organizacija apelovala je na nas poslanike Skupštine da sprečimo novo rasparčavanje Srbije na sledeći način. Ta nevladina organizacija izražava veliku zabrinutost za suverenitet i teritorijalni integritet države Srbije, koji je najpre teško narušen, nadamo se samo privremeno, nasilnim otimanjem i okupacijom KiM, potom pokušajem da se od AP Vojvodine načini nova država u državi Srbiji. Predlog statuta Pokrajini protivustavno dodeljuje obeležja državnosti, čime se namerava da se vojvođanskim Srbima prida poseban nacionalni identitet. Kako se Predlogom statuta Vojvodine započinje novo rasparčavanje i razaranje već smanjene i obogaljene srpske države, odlukom Sinoda, znači reč je o toj nevladinoj organizaciji, u ime patrijarha Pavla i SPC, molimo vas da dopise i zahteve iznete na zasedanju Skupštine, na kome bi bilo raspravljano o tom pitanju. U nadi da će mu poslanici posvetiti dužnu pažnju i da će ovom očigledno protivustavnom aktu uskratiti svoju saglasnost i potvrdu, pisalo je u pismu upućenom predsednici Skupštine Slavici Đukić-Dejanović. Pismo sličnog sadržaja upućeno je predsedniku Srbije i predsedniku Vlade. To je pismo koje je pročitao kolega iz SRS Aleksandar Martinović, ne znajući naravno, pošto većinu saopštenja Sinoda sastavlja vladika Irinej Bački, da li je potpisao ili nije, ali to pismo nije falsifikat, realno je bilo upućeno predsednici Skupštine Srbije onog trenutka kada je Predlog statuta Vojvodine ušao u skupštinsku proceduru.
Narodna poslanice, molim vas da se vratite temi dnevnog reda. Član 103: "narodni poslanik je obavezan da govori o temi dnevnog reda". Vaš amandman je na član 1. i amandman pretpostavlja izmene i dopune člana 1, pa vas molim da poštujemo zajedno član 103.
Da li sada da nastavljam da govorim o tom amandmanu ili da stavim flaster na usta? Znate šta, gospođo Čomić, oni što je izvesno i što ću sada uraditi je da pozovem građane Srbije da dođu i prisustvuju glasanju ispred ove Savezne skupštine, njihovog Doma, znači bivše Savezne skupštine. Onog trenutka kada počne glasanje vi ste dužni da obezbedite narodu video-bim da može da prati kako glasaju njegovi srpski poslanici.
Narodna poslanice, upozoravam vas da se vratite temi dnevnog reda.
To je vrlo važna tema. Vi ne komunicirate s ljudima.
Vaša je obaveza da govorite o amandmanu na član 1. Građanke i građani Srbije i vaš i naš zajednički poziv da prisustvuju sednicama je uređen Poslovnikom Narodne skupštine i naravno da su slobodni da prate rad. Ovo je ustanova koja je potpuno otvorena za javnost i ovo je kuća srpskog naroda i svih građana koji u Srbiji žive. Molim vas da se vratite temi dnevnog reda.
Zaista mislim da ljudi treba da prisustvuju glasanju. Kada gledamo svi zajedno utakmice na kojima igra Srbija, što ne bi srpski narod video...
Narodna poslanice, podsećeni ste za član 103, pa ste upozoreni da govorite o temi dnevnog reda. Tema koja je sada na dnevnom redu je pretres u pojedinostima na Predlog zakona i podsetila sam vas da se vratite temi onog trenutka kada ste pokušali da razgovarate o tome da li je vladika Irinej potpisao neko pismo ili nije i kada ste pokušali da govorimo o tome ko sve treba da prati glasanje. Molim vas da ne učestvujemo u kršenju Poslovnika Narodne skupštine. Da li želite da nastavite izlaganje? Izvolite.
Moguće je da na ovaj način diskutujem, je l' znate ceo moj formativni period, od detinjstva preko rane mladosti vezan je zaista za ovu severnu srpsku pokrajinu i Sentu. U toj ulici Preradovićevoj bilo je samo četiri srpske kuće - moje bake, mojih komšija Savete i Milana Pontića i kuća Pajtića, sa dobro vaspitanom decom koja se zovu Bojan i Nevena. To su četiri srpske kuće čije su TV antene bile okrenute ka tako da prate srpsku televiziju, dok su ostale bile okrenute ka Mađarskoj. Cela moja porodica po majčinoj liniji, uključujući i baku, i tetku, i sestre o tetke, odlično je govorila mađarski "jona potkivano", jer ga je kao obavezan jezik učila i u školi. Nažalost, savladala sam samo psovke, jer mi je išlo na živce što u svakoj prodavnici umesto dobar dana čujem "jona potkivano'', ''tešik". Nisam razumela ni zašto smo moj otac i ja etiketirani kao Srbijanci, to je ono - fina ti je mama, ali se udala za Srbijanca, ni zašto mi baka preporučuje da joj se sa ekskurzija javljam tako što ću razglednice pisati latinicom jer poštari neće hteti da se muče sa ćirilicom. Skoro da bih pristala na to da smo mi "Vojvođani" različiti od ostatka Srbije da nije bilo svih onih mojih rođaka, prijatelja i poznanika koji su bili na identičan način različiti kao i ti Vojvođani, a koji su živeli u Crnoj Gori, Kninu, Hercegovini, Makedoniji, na Kosovu, pa čak i u Sloveniji.
Narodna poslanice, s punim poštovanjem za vašu porodicu, molim vas da to dovedete u vezu sa tekstom amandmana koji glasi (amandman koji ste vi podneli): "Ovim zakonom utvrđuju se izvorne i poverene nadležnosti AP (u daljem tekstu: AP Vojvodina), imovina AP Vojvodine, sredstva za vršenje poverenih nadležnosti, ovlašćenja Republike Srbije u nadzoru nad vršenjem izvornih i poverenih nadležnosti i uređuju druga pitanja od značaja za položaj AP Vojvodine". To je tekst vašeg amandmana. Molim vas da vašu diskusiju dovedete u vezu sa tekstom vašeg amandmana.
Upravo je dovodim, samo mi vi ne dozvoljavate da to iskažem do kraja. Počela sam preko ličnog i dolazimo do onog što je bitno, a to je da program podržavljenja autonomije Vojvodine, koji su svi navedeni naši dragi autonomaši hotimično ili nehotimično sprovodili, utemeljen je davno, znači pre pola veka, novembra 1958. godine, Salcburškom izjavom Vojvođanskog pokreta, koji su potpisali dr Eugen Jocić, prof. Adalbert Karl Gaus i prof. dr Kornel Filipović. Tom izjavom se najpre utvrđuje načelo ravnopravnosti svih etničkih grupa u Vojvodini i federalizam, uz odbacivanje zamisli o bilo kom državotvornom narodu, pošto bi razne etničke grupe, Srbi, Mađari, Švabe, Bunjevci, Šokci, Rumuni, Slovaci i drugi, stremili ka sintezi u jednu vojvođansku narodnost. Tako shvaćena Vojvodina bila bi federalna jedinica jedne šire srednjoevropske federacije koja će, a šta bi drugo, biti sastavni deo EU. Svaka sličnost između te salcburške izjave i aktuelnih namera vojvođanskih separatista nikako nije slučajna, pogotovo ne na nivou tvrdnje da bi evropejska Vojvodina kao samostalan region odavno ušla u EU, da je na tom putu ne zaustavljaju retrogradne srbijanske snage. Zato je potrebno da nova država Vojvodina ima i svoj poseban novi identitet, uz unikatnu naravno Vojvođansku akademiju nauka i umetnosti, latinično pismo koje odvaja Vojvođane od tako primitivne ćirilice, po kojoj se prepoznaju Srbijanci. To jeste, gospođo Čomić, suština ovog amandmana, a moja poruka građanima je da obavezno dođu i prisustvuju glasanju 30. novembra. Pretpostavljam da će znati u koliko je to časova, na platou ispred ovog doma, koji je i njihov dom. I ako smo Kosovo izgubili zbog šiptarskih separatista, o Vojvodini odlučuju srpski parlamentarci. Narod ima pravo da vidi kako njihovi poslanici glasaju. Prema tome, narode izvoli.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je četiri minuta i 45 sekundi. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 1. amandman je podnela grupa od 18 narodnih poslanika Poslaničke grupe DSS – Vojislav Koštunica. Da li neko želi reč? Mnogo lakše ide kada stavite karticu. Nemate karticu? Ne mogu da dam reč na tuđu karticu nikako, zbog toga što će u stenogramu biti u sukobu šta ja kažem i šta kaže poslanik. Narodni poslanik Jovan Palalić želi reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 1. mi smo, za razliku od predstavnika vlasti koja je predložila ovaj predlog zakona, želeli da damo definiciju autonomne pokrajine, onako kako je to navedeno i u Ustavu Srbije. Mi smo juče o tome polemisali i smatrali smo da činjenica da je i u Predlogu statuta AP Vojvodine izostavljena ustavna definicija da je Srbija država srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive i da se radi o autonomnoj teritorijalnoj zajednici, a juče smo kritikovali da se uvode pojmovi koji nisu pravni kao što je „regija“ i da je Vojvodina Autonomna Pokrajina građana i građanki, mi smo u članu 1. želeli to da precizno definišemo, da se jasno vidi u ovom zakonu koji utvrđuje nadležnost autonomne pokrajine da je AP Vojvodina deo teritorije Republike Srbije. U tom smislu, član 1. glasi: „Autonomna Pokrajina Vojvodina je autonomna teritorijalna zajednica osnovana Ustavom Republike Srbije, u kojoj je zagarantovana ustavna ravnopravnost srpskog naroda i svih građana i etničkih zajednica koje u njoj žive“. Ustav Republike Srbije i propisi koje je donela Narodna skupština Republike Srbije na najširi mogući način jemče prava nacionalnih manjina na celoj teritoriji Republike Srbije, ali smo želeli da upravo u ovom članu koji definiše autonomnu pokrajinu, potvrdimo da se i na prostoru AP Vojvodine primenjuje Ustav Srbije i ustavna odrednica da je država Srbija država srpskog naroda i ostalih građana koji u njoj žive, pa tako želimo da definišemo i AP Vojvodinu, kao autonomnu teritorijalnu zajednicu u kojoj je zagarantovana i ustavna ravnopravnost srpskog naroda i svih ostalih građana.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Hvala lepo, uz izvinjenje za moju grešku. Dakle, tu smo kod člana 1. Hteo sam, pre obrazloženja ovog našeg amandmana na član 1, koji je dao kolega Jovan Palalić, samo da uvodno nešto kažem oko amandmana koji će uložiti DSS, tj. njen poslanički klub, na ovaj predlog statuta. Bez obzira što je ovaj predlogzakonao utvrđivanju nadležnosti akt koji je gotovo nemoguće poboljšati, jer je on i proceduralno i sadržinski pogrešan, govorili smo da je on proizašao iz statuta, umesto da proizađe iz Ustava, da ima veliki broj neustavnih odredaba itd, dakle bez obzira na te činjenice koje smo utvrdili naročito prekjuče, a delimično i juče u diskusiji, DSS će pokušati da prosto izmeni krv ovog zakona, da izmeni dovoljan broj amandmana da on postane saglasan sa Ustavom Srbije. To je njegov glavni zadatak, kao i svakog zakonskog akta. Prema tome, DSS uložiće 76 ili 77 amandmana. Preko 90% članova su predmet amandiranja poslaničkog kluba DS, sa obrazloženjem sve u nameri da se ovaj zakon napravi konzistentnim i saglasnim Ustavu Srbije. Razume se, ceo problem koji kod nas proističe jeste taj što je ovaj zakon proistekao iz statuta i najveći deo ovog zakona, koji zaista utvrđuje nadležnosti AP Vojvodine, nisu, dakle, autentične nadležnosti koje proizilaze prevashodno iz onih oblasti nadležnosti koje je utvrdio Ustav Srbije svojim članom 183, već proizlazi iz onog dela statuta Vojvodine o nadležnostima koji se tiče upravo ove tematike. Prema tome, u narednom izlaganju mi ćemo amandirati ne samo ovih nekoliko prvih članova, računam do člana 9, gde ovaj zakon utvrđuje uglavnom opšte norme kada je u pitanju prenos nadležnosti, znači, norme koje prethode samom delu o prenosu nadležnosti, već prevashodno kasnije, brojčano, kvantitativno, onaj veliki broj normi, članova ovog zakona koji zaista utvrđuje nadležnosti AP Vojvodine.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je dva minuta i 40 sekundi. Da li neko želi reč? Ako ne, na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? Niste registrovani u elektronskom sistemu. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovo je prvi amandman koji je SRS podnela na ovaj predlog zakona, pošli smo od člana 2. i tu se prvi put javljamo. Iskoristiću priliku da sada ukažem pre svega na one pravne razloge koji dovode u pitanje da li uopšte postoji ustavni osnov za ovakav tip i ovakav izgled predloženog zakona. Na početku bih pre svega zamolio javnost koja prati ovaj prenos, pošto na javnost mogu da utičem, a na promenu mišljenja kod poslanika koji su u svojim partijskim šančevima ne mogu da utičem, znači, da javnost shvati o čemu se radi. Jeste, Ustav Republike Srbije govori o pokrajinskoj autonomiji, kao pravu građana, ali taj isti ustav govori i o pravu građana na lokalnu samoupravu. Taj isti Ustav propisuje da je garant za sva ljudska prava, pa zašto ne reći i za demokratiju, Republika Srbija, a ne mesna zajednica, udruženje pčelara ili udruženje onih koji stave žuti šlem na glavu. Da vidimo u kom smislu treba da se kreće ta autonomija pokrajinska. Autonomija je neki izvedeni sinonim za nešto što se zove sloboda. Sada pričamo o slobodi na jednoj teritoriji u odnosu na šta? U odnosu na šta treba ta veća sloboda? Onda dolazimo u situaciju da nemamo odgovor, jer ako je ta sloboda potrebna u odnosu na celuRepubliku Srbiju, onda je Republika Srbija neslobodna, pa je nekome na nekoj teritoriji potrebna ta vrsta autonomije. Ustav Republike Srbije kada koristi reči – autonomna pokrajina, koristi ih u množini. Vodite računa kada razmišljate o autonomnoj pokrajini kao jednini da postoji množina, ili da sada upotrebim nešto što postoji u nekim drugim jezicima – „dvojina“. Kako je Ustav propisao tu pokrajinsku autonomiju? Kao pravo građana. U Ustavu se vodilo računa zbog dejstva centripetalnih i centrifugalnih sila na prostoru Balkana. Ustav je imao u vidu ono iskustvo - koga zmija peči on se i guštera plaši. U načelnoj raspravi imali ste prilike da čujete politički stav SRS i jedan osvrt na istorijat i secesionizma, i separatizma i svih mogućih izgovora koji su se koristili da bi se prikrila suština. Vas obavezuje član 177. Ustava Republike Srbije u kome je propisano da se pojedina pitanja, ne oblasti, koja se na svrsishodan način mogu ostvariti unutar autonomne pokrajine, dešavaju u autonomnoj pokrajini, pod uslovom da za te poslove nije nadležna Republika, jer Republika, kad kažemo Republika mislimo na državnu vlast, ima isključivu nadležnost i od nje zavisi kako će se ta nadležnost ostvarivati. Molim vas, ne brkajte lokalnu samoupravu koja nije vlast, pokrajinsku autonomiju koja nije vlast, od državne vlasti koja je koncentrisana na republičkom nivou, gde se nalaze svi atributi državnosti, pa čak i monopol fizičke prinude, pa čak i sudstvo, gde se i manifestuje podela vlasti. Tu ste napravili veliku grešku, tu ste sve pobrkali. Naravno, namerno ste pobrkali. Pobrkali ste i sledeću stvar, da Ustav takođe u tom članu 177. govori da se zakonom određuju pitanja od pokrajinskog značaja. Molim vas, kada se kaže pitanje od pokrajinskog značaja onda to nije nadležnost, nije to cela oblast već samo nešto iz neke oblasti. Mogli ste da uzmete dve stvari iz oblasti poljoprivrede, tri stvari iz oblasti vodoprivrede, četiri stvari iz oblasti sporta, a vi ste zagrabili, otišli ste čak i u bankarski sistem. Malopre smo imali prilike da čujemo nešto o osnovnoj banci u Vrbasu, ali taj poslanik je zaboravio da je njegova vlast donela Zakon o bankama i finansijskim organizacijama. Država više ne može biti osnivač, pokrajina ne može biti osnivač, a razvojnu banku ste ukrali od Metals banke. Kako? Tako što je Autonomna Pokrajina povukla svoje depozite, dovela u pitanje likvidnost jedne banke, priskočio u pomoć guverner koji je uveo privremene mere, a onda u zatvorenom postupku ta ista pokrajina kupi akcije kao osnivački kapital, što je zabranjeno. Pa još prevarite Milka Štimca, zahvaljujući Ministarstvu finansija, da da saglasnost da na jedan takav zatvoreni način kupovine akcija. To je kriminal, nema druge reči koja treba da se kaže. Zašto to ne može da se uradi u Kragujevcu? Ne može zato što nije u skladu sa zakonom. Nije bilo ni u skladu sa zakonom u Novom Sadu, ali ste već završili prljav posao. Kada sam već kod ovoga da vam kažem, uzmimo sveže primere za proteklih 20 godina šta se dešavalo kod nas. Faktički se promenila definicija države. Evo vam nekoliko primera. Crna Gora ima svoju centralnu, nazovibanku, ali ona nema emisionu nadležnost, ne emituje sopstveni novac, nego su komercijalnim poslovima došli do određene količine evra i koriste evro kao svoje platežno sredstvo. To isto može da uradi i Razvojna banka i Pajtić, pošto treba da prikrije malo one njegove fondove i ono što je radio ovih nekoliko godina. Znači, centralna banka nije sastavni deo definicije nečega što se zove državnost. Ni Crna Gora nije imala carinu 2000. godine, pa je jednostrano preduzela neki posao. Nije imala pravo ni na vojsku, pa je formirala Sedmi bataljon. Da li je tako, gospodine Ljajiću? Kako ste napisali statut? Statut ste napisali kao ustav, preambula tekstualna bez poziva na Ustav Republike Srbije. Statut jeste opšti akt, ali nije ustav. Još jedna velika istina, gospodine Ljajiću. Dajući saglasnost na statut AP Vojvodine, pošto je Ustav propisao prethodnu saglasnost Narodne skupštine, onda taj statut postaje složeni pravni akt, jer u njegovom donošenju su učestvovala dva nezavisna subjekta. To što su se derani igrali tamo i pisali nešto, u slučaju izglasavanja saglasnosti u Narodnoj skupštini, znači da su dva organa učestvovala u donošenju nečega. Ne možete da amnestirate svoju odgovornost za ove stvari. Idemo redom. Šta ste napisali u ovom zakonu? Poveravanje poslova.Vi ste dali i prvostepene i drugostepene državne poslove organima autonomne pokrajine, ali o tom potom.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je osam minuta i 50 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Reč je o članu 2. koji treba potpuno promeniti i koji bi, prema amandmanu koji ulaže DSS tj. njen poslanički klub, glasio na sledeći način: "Ovim zakonom utvrđuju se izvorne i poverene nadležnosti AP Vojvodine, imovina AP Vojvodine, sredstva za vršenje poverenih nadležnosti, ovlašćenja Republike Srbije u nadzoru nad vršenjem izvornih i poverenih nadležnosti i uređuju druga pitanja od značaja za položaj AP Vojvodine". Dakle, posle prvog člana, kako smo ga formulisali u prvom amandmanu, gde je data korektna definicija AP Vojvodine, dakle drugačija od one u zakonu i u statutu, prosto sistemski sledi član koji zapravo vrši opis predmeta ovog zakona, nabraja sve ono što ovaj zakon treba da uredi i sve što uređuje u svom potonjem tekstu. Tu se nabraja da zakon utvrđuje nadležnosti, utvrđuje sredstva, utvrđuje mehanizme nadzora i na taj način pravi jednu zaokruženu celinu ovog člana koji, kao što sam rekao, sistematski sledi i logički iza prvog člana. Član 2. zakona, koji pokušavamo da izmenimo ovim amandmanom, zapravo je vrlo oskudan u pogledu opisa onoga što zakon treba da donese. Urađen je pravno i sistemski krajnje manjkavo, ali mu ne manjka jedan stav, jedna odredba koja uopšte ne bi trebalo da ima, sistematski gledano, mesto u drugom članu jednog zakona, pogotovo ne jednog ovakvog zakona. Ta odredba, taj stav u članu 2. Predloga zakona glasi: "U postupku donošenja zakona vodiće se računa o dostignutom nivou prava građana na pokrajinsku autonomiju". To ispada, vidite, po sistematici ovog predloga zakona, kao jedna od najvažnijih stvari. Posle one krnje definicije u članu 1, koju smo morali da izmenimo našim amandmanom, dolazi jedan zaista manjkavi opis onoga što zakon treba da donese i onda već u trećem stavu drugog člana imate nešto što je politički najvažnije uovom trenutku za AP Vojvodinu, a to je da se vodi računa o dostignutom nivou prava građana. Dakle, postoji neki unapred zamišljeni strah da će prava građana na pokrajinsku autonomiju, koje je ustavno pravo, u ovom slučaju pravo građana Vojvodine, koja se i u statutu i u zakonu kasnije postavljaju kao nekakva ustavna kategorija, a ustvari je vanustavna i protivustavna, da će ta prava biti nekad, možda sada odmah ili u neko dogledno vreme, smanjena, redukovana, poništena nekim delovanjem državnih organa ili nekih zakona itd. Što je možda i najgore, ova odredba je zapravo samo prepisana iz statuta Vojvodine. To je jedna primarna želja samoodbrane uzurpiranih prava koje je Skupština Vojvodine sebi priuštila kada je 14. oktobra 2008. godine donela onaj statut Vojvodine. Sada se ta uzurpirana prava ovekovečuju jednim stavom koji se već integriše u članu 2, kojim hoće da se kaže - ovde smo podvukli crtu i ovde nam više niko ne može doći. To je stav koji ima isključivo političko, a još gore dnevno-političko značenje i njemu nema mesta uopšte u ovom zakonu, a posebno ne u članu 2. stavu 2. ovog zakona. Zbog toga u našem amandmanu se tako nešto uopšte ne pominje. Ovaj član je napisan na jedan korektan, neutralan, sistemski logičan način i zbog toga smatramo da je on daleko bolji na ovom mestu nego što je to slučaj sa članom 2. u ovom predloženom Predlogu zakona o utvrđivanju nadležnosti.
Tri minuta je iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković i grupa od 21 narodnih poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Napred Srbijo je podnela amandman na član 2, i to da se stav 2. briše, a u stavu 2. stoji da u postupku donošenja zakona vodiće se računa o dostignutom nivou prava građana na pokrajinsku autonomiju. Ako u istom članu u stavu 1. stoji da AP Vojvodina. u skladu sa Ustavom RS i statutom. uređuje nadležnost, izbor, organizaciju i rad organa i službi koje osniva, onda mislimo da je ovo potpuno nedopustivo i da je stav 2. jednostavno višak, jer ako on ostane može predstavljati smetnju eventualno neke buduće izmene ovog zakona. Može se neko pozvati da se neke odredbe ovog zakona, kada on bude u potpunosti implementiran, a proceni se da je i protivustavan i da u krajnjem izaziva štetu građanima RS, da se ne dozvoli i da se kaže da je to neki dostignuti nivo prava građana. Znači, od neke buduće pokrajinske vlasti da bude osporavana izmena zakona. Mislimo da nema potrebe ni da stoji u ovoj fazi donošenja ovog zakona, te molimo predlagača da razmisli o našem amandmanu i da proceni svrsishodnost prihvatanje našeg predloga.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Poslanička grupa Nove Srbije podnela je amandman kojim se ovaj član 2. briše. Već je praktično rečeno da je ovaj drugi stav – u postupku donošenja zakona vodiće se računa o dostignutom nivou prava građana na pokrajinsku autonomiju – potpuno nepotreban, zato što je to nešto što je Ustavom garantovano pravo. Zapravo, ovaj član je i predviđen i napravljen tako da podrži statut Vojvodine i ideju o suverenitetu "građana" Vojvodine. Iako Ustav Srbije utvrđuje da su građani Srbije nosioci suverenosti i da su pred Ustavom i zakonom svi jednaki, statut AP Vojvodine protivustavno stvara suverenost građana AP Vojvodine i to sledećim protivustavnim odredbama - određenjem o pravu građanki i građana Vojvodine na ostvarivanje, negovanje i zaštitu autonomije, i to već u preambuli; određenjem da su nosioci prava na pokrajinsku autonomiju građani AP Vojvodine u članu 4. Predloga statuta. Određenjem da građani AP Vojvodine svoje pravo na pokrajinsku autonomiju ostvaruju neposredno, narodnom inicijativom ili referendumom i putem svojih slobodno izabranih predstavnika u članu 5. Predloga statuta; zamenom ustavne zabrane statutarnom zabranom diskriminacije građana u članu 20. Predloga statuta, preduzimanje mera od strane pokrajinskih organa za postizanje pune ravnopravnosti manjinskih nacionalnih zajednica u članu 20. Predloga statuta. Zamenom ustavne odredbe statutarnim garantovanjem dostignutih nivoa ljudskih prava u članu 23. Predloga statuta, proklamovanjem da Pokrajina obezbeđuje ostvarivanje i zaštitu ljudskih i manjinskih prava, što je na osnovu Ustava rezervisano samo za Republiku, u članu 23. Predloga statuta; obezbeđivanjem dodatnih i dopunskih prava i zaštite, odnosno višeg stepena zaštite za pojedine kategorije lica koja žive u AP Vojvodini u članu 21. i 23. Predloga statuta. Iz ovih razloga, da bi se ostvario suverenitet građana Vojvodine, napravljen je ovaj član 2. zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Sve ovo o čemu sam govorila, neustavnost pojedinih odredbi statuta, jeste u stvari analiza dr Vojislav Koštunice koju ste imali prilike da pročitate u raznim medijima i u "Pečatu", koji jasno govori o separatističkoj prirodi statuta Vojvodine. Dalje, što se dostignutog nivoa prava građana na pokrajinsku autonomiju tiče, ako su ti građani zaista nezadovoljni još jednom ih pozivam da u ponedeljak 30. novembra dođu i izraze svoje nezadovoljstvo ispred Doma Narodne skupštine, tako što će narodnim poslanicima koji su glasali za autonomiju čestitati ili ih možda ukoriti, jer sada žive u skraćenoj državi koja nema južnu pokrajinu, a sada neće imati ni severnu.
Minut i 20 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Pre nego što pitam da li još neko želi reč, obaveštavam narodne poslanike da će poslaničku grupu SRS u raspravi u pojedinostima po tački 1. dnevnog reda predstavljati narodni poslanik Zoran Krasić. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 2. amandman, sa ispravkom, podnela je grupa od 12 narodnih poslanika poslaničke grupe LDP. Vlada i Odbor za ustavna pitanja prihvatili su amandman sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman sa ispravkom pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović, s tim što koristite vreme poslaničke grupe ili ovlašćenog predstavnika. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani predstavnici Vlade, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, naš amandman je takav i ima cilj da poboljša nešto što već postaje ustavna kategorija. Očigledno da smo taj cilj ostvarili, shodno činjenici da je Odbor za ustavna pitanja prihvatio naš amandman i da je Vlada prihvatila naš amandman, pa je postao sastavni deo zakona. Stoga neću previše obrazlagati značaj i smisao našeg amandmana. Mi iz LDP već smo više puta i rečima i delom pokazali svoj odnos prema načinu kako je pisan i donesen Ustav, prema onome šta sadrži Ustav, ali smo pokazali svoj odnos prema licemerju svih onih koji su učestvovali u pisanju, donošenju takvog Ustava, koji su ga podržavali i na kraju organizovali referendumsku krađu. Više o tome zaista ne bih govorio, samo bih dodao da kada već imamo takvu ustavno pravnu situaciju valja je poboljšavati, kada već imamo takvu situaciju u Vojvodini valja je valjanim zakonima regulisati. Shodno tome je i ovakav amandman LDP. Mi u LDP smatramo da se ovakvim predlogom zakona, kao i statutom AP Vojvodine, u pravni sistem unose brojni novi mehanizmi, pa je shodno tome i naš amandman na član 2. Predloga zakona ovakve sadržine. Još jednom izražavam zadovoljstvo što su i odbori Narodne skupštine i Vlada razumeli sadržinu i značaj našeg amandmana i što je naš amandman prihvaćen.
Dva minuta iskorišćenog vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić i Aleksandra Ilić zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 2. doda novi član 2a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Gospođo Čomić, ne bih propustila to zadovoljstvo da opet objašnjavam amandman. Posle člana 2. dodaje se član 2a koji glasi: Autonomna pokrajina Vojvodine svoje izvorne i poverene nadležnosti obavlja starajući se o razvoju svog područja i očuvanja njegovih svojstava. U vršenju poslova iz nadležnosti autonomne pokrajine Vojvodine zabranjena je svaka neposredna i posredna diskriminacija građana Republike Srbije po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti, društvenog porekla, rođenja, veroispovesti, političkog ili drugog uverenja, imovnog stanja, kulture, jezika, starosti i psihičkog ili fizičkog invaliditeta. Ovo je samo još jedna od potvrda da ni Nova Srbija ni Demokratska stranka Srbije, ni ostale stranke koje pripadaju nacionalnom bloku i koje su opredeljene za demokratiju, nikako ne mogu da spadaju u red klerofašističkih stranaka, jer se vrlo zalažu za zabranu diskriminacije, a mislimo da je ovaj amandman bio neophodan jer smo u prethodnom periodu usvojili i zakon o zabrani diskriminacije. Zaista mi je nejasno zašto jedan amandman, kojim se zapravo stvari preciziraju, vrlo tačno određuju, nije usvojen, ali verujem da će narod kad dođe 30. novembra, u 10.00 časova, ispred Doma Narodne skupštine umeti da ceni amandman koji je podnela Nova Srbija.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na naslov iznad člana 3. i član 3. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Vjerica Radeta.
Poštovani građani Srbije, srpski radikali se juče i danas odavde obraćaju isključivo vama zato što smo sigurni da ćete vi razumeti i shvatiti ono što vam mi poručujemo, a što zapravo Srbiji sprema režim Borisa Tadića, i zato njegove režimlije ovde pokušavaju da nas ućutkaju. Član 3. je deo zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Utvrđivanje nadležnosti, sam naslov je neustavna kategorija, ali nažalost naš amandman koji smo podneli u tom smislu nije prihvaćen, kažu iz nekih tehničkih razloga. Ne, poštovani građani, ne radi se o tehničkim razlozima, radi se o pokušaju da mi vama ne kažemo, a pogotovo vama dragi građani koji živite na teritoriji AP Vojvodine, da kažemo da režimlije Borisa Tadića ovim zakonom, kao što stoji u naslovu, utvrđuju nadležnosti AP Vojvodini. Utvrđuju neke nove nadležnosti koje ne postoje u Ustavu Republike Srbije. Te nove nadležnosti, ovaj zakon i statut, ozbiljno mogu da ugroze teritorijalnu celovitost Republike Srbije, mogu da budu osnov da nekad neke usijane glave odluče da sve vas, poštovani građani Srbije koji živite na AP Vojvodina, otcepe od Republike Srbije. Mi srpski radikali, poučeni istorijskim činjenicama o kojima smo govorili u načelnoj raspravi, opravdano se plašimo i zato želimo da upozorimo pre svega vas građane Srbije, jer govoriti o tome onima koji su ovo zakuvali, nisu oni to smislili zapravo, nego onima koji izvršavaju tuđe naloge, mi znamo da je besmisleno. Sada ono što se tiče amandmana na član 3. Član 3. je jedan od opasnijih članova i govori o međuregionalnoj saradnji AP Vojvodina, suprotno Ustavu Republike Srbije, iako kažu ovi Tadićevi da amandman ne prihvataju zato što je Predlog u skladu sa članom 181. Ustava Republike Srbije. Naravno, nije. Istina je da član 181. govori o saradnji autonomnih pokrajina i jedinica lokalnih samouprava, ali ne na način kako je ovde predviđeno da AP Vojvodina, kako piše, zaključujem regionalne sporazume u okviru svoje nadležnosti. Koja je to nadležnost? Koji su to međuregionalni ugovori? Kako to može da radi deo Srbije koji se zove AP Vojvodina, a ne može deo Srbije koji se zove lokalna samouprava, Pirot na primer. To je ono što mi srpski radikali tvrdimo da je suprotno Ustavu i da je sreća da imamo Ustavni sud, a nemamo, jer imamo samo dve trećine i to onih, znate pet sudija je predložio Boris Tadić, a birala skupštinska većina, a pet je predložila skupštinska većina, a birao Boris Tadić. Treću trećinu Ustavnog suda nemamo i zato ovi koji planiraju da počnu sa daljim cepanjem Republike Srbije mogu to da rade zato što, nažalost, nemamo ni ustavnu zaštitu, nemamo Ustavni sud. Jedino što imamo jeste ovo mesto odakle se obraćamo vama i jeste vi, poštovani građani Srbije, za koje smo ubeđeni da nećete nikada nikome dozvolite da više uništava na bilo koji način državu Srbiju.
Dva minuta i 30 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 3. i član 3. i predlog za dodavanje novog člana 3a, amandman je podnela grupa od 19 narodnihposlanikaposlaničke grupe DSS. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Dajemo amandman na član 3. U tekstu Predloga zakona član 3. posvećen je međuregionalnoj saradnji. Smatramo da nije mesto ovog člana ovde. Imamo amandman i na taj član, koji ćemo izneti kasnije, a smatramo da član 3. treba da reguliše drugu materiju i sada ću pročitati kako bi trebalo da glasi član 3. u ovom zakonu. Normalno, naslov, ovaj sadašnji - Međuregionalna saradnja, se briše, zato što je materija druga. Član glasi ovako: " AP Vojvodina, u skladu sa Ustavom Republike Srbije (u daljem tekstu: Ustav), zakonom i statutom AP Vojvodina (u daljem tekstu: Statut), uređuje nadležnost, izbor, organizaciju i rad organa i službi koje osniva". Posle onog amandmana 2. na član 2, koji je govorio o materiji koju zakon treba da uredi i pobrojao je sve elemente tog zakona, prirodno je da dođe jedan član koji će navesti šta je zadatak ovoga, a to je da uređuje nadležnost, izbor i organizaciju i rad organa i službi koje osniva. Mislimo da je sistemski ovde mesto tom stavu, a ne u članu 2, kao što je to u Predlogu zakona koji pokušavamo da promenimo. Posle člana 3. dodaje se novi član 3a koji glasi: "AP Vojvodina svoje izvorne i poverene nadležnosti obavlja starajući se o razvoju svog područja i očuvanju njegovih svojstava". To je stav 1. Stav 2: ''U vršenju poslova iz nadležnosti AP Vojvodine zabranjena je svaka neposredna i posredna diskriminacija građana Republike Srbije, po bilo kom osnovu, a naročitona osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti, društvenog porekla, rođenja, veroispovesti, političkog ili drugog uverenja, imovnog stanja, kulture, jezika, starosti, psihičkog ili fizičkog invaliditeta.'' Ovaj prvi stavprosto daje jednu načelnu normu o obavezi AP Vojvodine kada izvršava svoje ustavne i zakonske obaveze. Ova druga norma, u stavu 2, proizilazi prosto iz jedne potrebe da se na ovom mestu utvrdi načelo zabrane diskriminacije građana Srbije. Zašto baš na ovom mestu? Zato što Srbija i sa autonomijom koja je ustavno određena jeste u upravljačkom pogledu jedna asimetrična država, država sa asimetričnom administracijom. Može da se dogodi da deo te države, koji ima svojstvo i karakteristike AP, ushte da neka prava drugačije reguliše nego što Ustav i zakon Republike Srbije nalažu. To drugačije regulisanje prava može da vodi do neravnopravnosti građana Srbije koji žive u jednoj AP i ostatku zemlje, kao što može da dovede, u najgorem slučaju, i do diskriminaciji. Prosto, ovo je jedna norma koja preventivno zabranjuje tako nešto, povodom celokupnog sadržaja tog zakona koji normira položaj, status i nadležnosti AP Vojvodine.
Iskorišćeno su dva minuta vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela grupanarodnih poslanika od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe „Napred Srbijo“. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zajedno sa kolegama iz poslaničke grupe Napred Srbijo – SNS podneo sam amandman na član 3. Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina. Dovoljno je samo pogledati član 3. i stav 3. ovog predloga zakona, pa da čovek koji živi u unutrašnjosti Srbije, u Raškoj oblasti, kao što živim ja, oseti nelagodnost, da se oseti inferiornim. Tim famoznim 3. članom ste sve nas građane Srbije koji živimo južno od Save i Dunava dodatno ponizili, jer ste naveli da jedino AP Vojvodina, kao regija u kojoj se tradicionalno neguju evropski principi i vrednosti, može biti član evropskih i svetskih udruženja, regiona i u okviru svoje nadležnosti, može osnovati predstavništvo u regionima Evrope, odnosno u Briselu. Zastrašujuće je što vi dodatno delite Srbiju. Zar vam nije bila dovoljna podela na partizane i četnike, na zvezdaše i partizanovce, da se sada delimo i na one koji tradicionalno neguju evropske vrednosti i na one koji tradicionalno ne neguju evropske vrednosti? Mirite Srbiju, gospodo iz Vlade, ne delite je, ne svađajte nas dodatno. Trećim članom ovog predloga zakona otvarate nekoliko pitanja – koje je to državno ili naučno telo koje je utvrđivalo u kojim delovima Srbije se tradicionalno neguju evropski principi i vrednosti, a u kojima ne? Da li je to plod istraživanja ili je to bila obična skupštinska anketa? Koji se to tačno evropski principi i vrednosti tradicionalno neguju u Novom Sadu, Somboru ili Vrbasu, a ne u Kraljevu,Nišu ili Valjevu? Da li to znači da je gospodin Srđan Milivojević iz Kruševca, narodni poslanik sa liste ZES, manjiEvropljanin od mog kolega Igora Bečića, narodnog poslanika SNS? Da li to znači da regije u kojima žive prva klasa građana, tradicionalnih Evropejaca, imaju neka posebna prava, kao na primer na predstavništvo u Briselu? Nije li to, dame i gospodo narodni poslanici, eklatantan primer diskriminacije? Kada smo kod Brisela, zamislimo situaciju da Brisel sutra otvoreno uceni Srbiju da mora da prizna Kosovo, ako želi da uđe u EU? Da li će se i tada Vojvodina pozvati na svoju posebnu tradiciju negovanja evropskih principa i vrednosti i nastaviti evropskim putem? Koliko puta ste se vi iz DS, ulagujući se minornim političkim strankama iz Vojvodine i njihovim samo fizički i nikako više ogromnim liderima, bez kojih niste mogli da skrpite ovu vladu, govorili da je Vojvodina lokomotiva koja će Srbiju odvesti u Evropu? Da li će konačna realizacija ovog zakona nastati u situaciji kada vagoni zbog ucene neće moći u EU, a lokomotiva će naravno tamo nastaviti sama? Zbog toga vas pozivam da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman.
Minut vremena je iskorišćeno od poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 3. amandman zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Zlata Đerić.
Ispred poslaničke grupe Nove Srbije podneli smo amandman na 3. član koji se obraća međunarodnoj i međuregionalnoj saradnji. Tražili smo da se u tom članu, koji ima tri stava, drugi i treći stav brišu, smatrajući da već kada imamo ovaj 1. stav, koji je vrlo jasan – AP Vojvodina sarađuje sa odgovarajućim teritorijalnim zajednicama drugih država, u okviru spoljne politike Republike Srbije, uz poštovanje teritorijalnog jedinstva i pravnog poretka Republike Srbije – drugi i treći stav su potpuno suvišni. Drugi i treći stav u stvari podstiču ono o čemu je, mislim, gospodin Čeda Jovanović pominjao u plenarnoj sednici, one strahove, generišu one strahove koji u Vojvodini postoje. Drugo, mi iz Vojvodine ne želimo da se desi ono o čemu je malopre govorio kolega Zoran Babić, da se neko u drugom delu Srbije oseća nelagodno zbog toga što mi živimo ovde i što jesmo to što jesmo. Ovaj zakon, većinom svojih članova, upravo takav stav trudi se da podstakne, da razvije i da se kod ostalog dela Srbije razvije ona blaga zavist i blago neprijateljstvo prema građanima Vojvodine, a morate znati da smo mi vrlo vezani i kao narod i svim ostalim, krvnim, rodbinskim i značajnim ljudskim vezama u celoj Srbiji. Ovo je zakon koji je svakim svojim članom problematičan. Zbog toga mu, naravno, nećemo dati zeleno svetlo u danu za glasanje, na šta se vi nećete obazirati. Videćemo koliko će se obazirati građani Srbije, ali ova dva stava ovog člana su mogla da budu izostavljena. Smatram da bi trebalo da budu izbrisani.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Poštovani građani Srbije, član 4. Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine u prvom stavu predviđa da teritoriju AP Vojvodine čine teritorije jedinica lokalnih samouprava u njenim geografskim oblastima (Bačka, Banat i Srem). Ovo je potpuno suprotno zakonu o teritorijalnoj organizacijii ovo potpuno menja sliku Republike Srbije. Srem, u koji između ostalog spadaju i opštine, odnosno lokalne samouprave, Zemun, Surčin i Novi Beograd. Banat, u koji između ostalog spada deo opštine Palilula, usvajanjem ovog zakona postaće Vojvodina i postaće takođe deo one teritorije koju očigledno neko namerava da secesionističkim činom otcepi od države Srbije. Stav 4. ovog istog člana kaže da je Novi Sad glavni grad AP Vojvodina, i lažu vas, poštovani građani Srbije, oni koji kažu da su nekakvim svojim amandmanom izmenili tu činjenicu i da Novi Sad nije glavni grad AP Vojvodina. Po ovom zakonu i po statutu to jeste. Tako piše, piše - grad Novi Sad je glavni, administrativni centar i sedište organa AP Vojvodine. Sinoć smo, ne naravno na ovom mestu, nego u jednoj emisiji čuli jednog od satelita režima Borisa Tadića, koji je jasno i glasno isprovociran očigledno rekao - da, Novi Sad jeste glavni grad Vojvodine i da, mi se zalažemo za Vojvodinu republiku. Mi srpski radikali mislimo da je to jako opasno i da ovaj zakon, član po član, treba brisati, zato što ovi iz Vlade nisu hteli da povuku ovaj zakon. Zato smo mi podneli predlog da se član 4. briše. Nažalost, ne očekujemo da će to ovi iz režima da usvoje, ali je dobro da vi građani znate, vi, građani Republike Srbije, koji živite u Surčinu, Zemunu, Ovči, Borči, Novom Beogradu, da ćete od ponedeljka, kada se ovaj zakon usvoji, postati Vojvođani, kako ovi popularno kažu - to znači, u budućnosti, da ćete eventualno i vi biti oni koje će odvojiti od Republike Srbije. Takođe, svi građani Srbije treba da znaju da ovaj član 4, koji ne žele da brišu predstavnici režima Borisa Tadića, promoviše još jedan glavni grad u Srbiji. Nigde na svetu ne postoje dva glavna grada u jednoj državi. Država Srbija ima glavni grad Beograd, od ponedeljka i AP Vojvodina imaće glavni grad Novi Sad, voljom vladajućeg ražima, koji samo ispunjava naloge svojih zapadnih mentora.
Minut i 40 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 4. amandman je podnela grupa od 21.narodnog poslanika, poslaničke grupa Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska napredna stranka podnela je niz amandmana u želji da popravi ovaj Predlog zakona. Konkretno član 4. odnosi se na teritoriju, simbole AP Vojvodine. Smatramo da je u Predlogu zakonu dato jedno jako loše rešenje i ono što nama najviše smeta u ovom članu, to je naravno referendum, odnosno mogućnost da referendum kojim se utvrđuje teritorija u okviru AP Vojvodine i teritorijalna pitanja uopšte bude izglasan sa samo četvrtinom glasača APV. Znači, zakonom je data obaveza da je dovoljno, da bi referendum uspeo, da izađe više od polovine glasača, znači 50 plus jedan, a da za taj referendum naravno glasa većina od te polovine, štobi trebalo da znači da samo četvrtina glasača Vojvodine može sutra da odlučuje o teritorijalnim pitanjima kada je u pitanju APV. Naš predlog je jasan. Mi računamo da za uspeh jednog referenduma, smatramo da je to u interesu građana Vojvodine i građana Srbije, odnosno za uspeh referenduma bi bilo neophodno da 50 plus jedan glasač bude glasao za neku odluku, za neki predlog odluke i da je to jedina prava većina kojom bi moglo da se utvrdi da je neko pitanje, koje je na dnevnom redu, u interesu većine građana Vojvodine. Zbog toga smo podneli ovaj amandman, gde smo spojili član 3. i 4. u jedan jedinstveni član, koji u suštini ima tu svrhu. Što se tiče teritorije, smatramo da isto tako u ovom članu nema mesta nabrajanju geografskih oblasti i da treba nabrojati jasno teritorijalne jedinice. Mi smo tako i krenuli. Umesto Bačke, Banata i Srema, bukvalno smo nabrojali sve teritorijalne jedinice u Vojvodini. To je već na osnovu važećeg zakona svima nama i te kako poznato, poznato je građanima Vojvodine koje su to teritorijalne jedinice. Nije bilo razloga da one ne uđu u ovako važan zakon za građane Vojvodine.
Dvadeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, amandman na član 4. zajedno supodneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Član 4. ovog zakona govori o teritoriji APV i to je ono o čemu smo zaista, u ova dva dana, mnogo pokušali da skrenemo pažnju i javnosti, i Parlamenta i Vlade, na ono što jeste nedopustivo u ovom zakonu. Kaže - teritoriju APV čine teritorije jedinica lokalnih samouprava u njenim geografskim oblastima (Bačka, Banat i Srem? utvrđene zakonom. Prvo, sadržaj Vojvodine izgleda malo drugačije kada ga delite na ove tri jedinice, jer te jedinice se geografski tumače malo šire. O tome je juče govoreno, da deo Banata pripada Rumuniji, da postoje delovi ovih teritorija koji su u nekim drugim državama. Mi, koliko znam, osim nekim nedopustivim sredstvima, ne možemo ostvariti pravo na njih. Dalje kaže - teritorija APV ne može se menjati bez saglasnosti njenih građana, izražene na referendumu u skladu sa zakonom. Znamo da je referendum ustavno pitanje, Ustavom regulisano. Ovim članom se direktno sugeriše da se on može menjati i kako se može menjati i ko bi trebalo da pokrene to pitanje menjanja teritorije APV. Ko ima potrebu uopšte da to teritorijalno pitanje rešava ovakvim zakonom, u trenutku kada mi u 21. veku zagovaramo Evropu bez granica. Evropa koja svakog dana briše neke granice između sebe, navodno, nama nameće najstrože kriterijume i uvodi granice između nas, granice između Srba u Vojvodin i Srba u Srbiji. Berlinski zid je pao, mi ćemo praviti izgleda neke potpuno nove zidove.
Da li još neko želi reč? Ako ne, grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS jednim amandmanom je predložila izmenu člana 4. i dodavanje novog naslova i novog člana 4a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Dakle, član 4. se tiče, prema naslovu iz Predloga zakona, Teritorija i simboli APV. Taj član je, ovako kako je napisan, u potpunosti neustavan u svakom svom stavu i on se mora promeniti. Prema našem predlogu, prema našem amandmanu, on bi trebalo da glasi na sledeći način: "Teritoriju APV čine teritorije jedinica lokalnih samouprava utvrđene zakonom kojim se reguliše teritorijalna organizacija Republike Srbije. Teritorija APV ne može se menjati bez saglasnosti građana izražene na referendumu, u skladu sa zakonom. APV ima svoj grb i zastavu, čiji se izgled uređuje odlukom Skupštine APV, (u daljem tekstu: Skupština). Grb i zastava APV održavaju njenu pripadnost Republici Srbiji. Upotreba grba i zastava APV uređuje se odlukom Skupštine, u skladu sa zakonom". Naime, ovaj stav 1. oko određivanja teritorija APV je u skladu sa Ustavom i Zakonom i jedino je on u skladu sa Ustavom i Zakonom o teritorijalizaciji Republike Srbije za razliku od Predloga ovog zakona, koji pominje geografske oblasti, pa onda teritorijalne jedinice lokalne samouprave u okviru tih oblasti. To je dakle, odredba i definicija koja u svakom slučaju nije identična, a po nekom značenjskom tumačenju odudara od stava odgovarajućeg Ustava Srbije i od Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije. Stav 2. o teritoriji APV, koji sam pročitao kao naš predlog, on se dakle prividno podudara sa odgovarajućim stavom ovog predloga zakona. Ovde treba skrenuti pažnju da u statutu Vojvodine u Predlogu statuta član 3. stav 2. nemate ovu odredbu - da se teritorija ne može menjati bez saglasnosti građana izražene na referendumu, u skladu sa Zakonom. Znači, statut nije usaglašen ili ovaj predlog koji ste nam dali da o njemu raspravljamo juče nije usaglašen sa Predlogom zakona koji ste nam dali da raspravljamo prekjuče. Prosto skrećemo pažnju na tu činjenicu, jer su statut Vojvodine i zakon o utvrđivanju nadležnosti dve stvari ili dve strane jedne iste stvari, čak bih rekao - jedan stariji akt, kao majka, i jedan mlađi akt, kao ćerka, s tim što su one zamenile ulogu, pa je ovde ćerka rodila majku, a ne majka ćerku. Dakle, statut je rodio zakon, a ne zakon statut. Što se tiče određenje o zastavi i grbu, to jeste u skladu sa Ustavom, međutim mi smatramo da treba ovaj zakon da donese jednu bližu odredbu i da kaže da grb i zastav Vojvodine treba da odražavaju pripadnost Srbije. Dakle, neki vizuelni odraz odgovarajućih simbola Srbije, i zakona, i zastave i grba, mora se nalaziti i u zastavi i grbu Vojvodine što ovaj zakon mora da utvrdi. Naime, tim pre što grb Vojvodine koji je pre nekoliko godina dat nema ni jedan jedini simbol Srbije ili grba Srbije, a zastava Vojvodine koju vidimo poslednjih dana jako učestalo, to je zapravo zastava koja ima samo okvire crvene i bele boje. Ta crvena i bela boja zastave Srbije služi samo kao okvir za zastavu Vojvodine, plava u boji sredini sa tri zvezdice je nešto što odražava pripadnost EU, ako je o tome reč. Vojvodina nije niti članica niti ima bilo kakve organizaciono-pravne veze sa EU, sem nekih političkih orijentacija prema njoj. Prema tome, to je u ovom slučaju zaista neophodno. Najzad, DSS predlaže da se doda član 4a, da se stavi jedan naslov, tj. međunaslov koji bi glasio - Međuregionalna saradnja AP Vojvodine. To je član koji sledi sistemska iza ovih dosadašnjih. U slučaju zakona on je član 3, ovde međuregionalna saradnja praktično član 6. ili 7, ako gledamo one 3a, 3b i 4a koje smo dodali. Dakle, taj član je potpuno neustavan i umesto ove neustavne formulacije, oko koje smo raspravljali poslednja dva dana, predlažemo jednu formulaciju koja će biti u skladu sa Ustavom. Ona glasi na sledeći način: AP Vojvodina sarađuje sa teritorijalnim zajednicama i drugim oblicima autonomije drugih država, u okviru spoljne politike Srbije, uz poštovanje teritorijalnog jedinstva i pravnog poretka Republike Srbije. To je stav 1. Stav 2: Saradnju sa odgovarajućim teritorijalnim zajednicama i drugim oblicima autonomije drugih država AP Vojvodina ostvaruje posredstvom članstva u evropskim i svetskim udruženjima regiona, uzajamnim posetama, bratimljenjem, stvaranjem mešovitih tela u pitanjima u kojima je nadležna, zaključivanjem memoranduma o saradnji i trgovinskih protokola, uz prethodnu saglasnost Vlade. Stav 4 - Radi efikasnijeg i ekonomičnijeg ostvarivanja saradnje sa teritorijalnim zajednicama i drugim oblicima autonomije drugih država svu neophodnu pomoć AP Vojvodine pružaju diplomatsko-konzularna predstavništva Republike Srbije u inostranstvu. Vi imate potpuno neusaglašene stavove. Član 181. Ustava Srbije predviđa saradnju jedinica lokalne samouprave i teritorijalne autonomije sa odgovarajućim jedinicama drugih država. To je kod nas sadržano. Mi smatramo da se ova saradnja može ostvariti kroz forme koje smo ovde naveli, a ne kroz međuregionalne sporazume, koji predstavljaju neku vrstu međunarodnih ugovora. Ipak, takav kapacitet Vojvodina ne može da ima po Ustavu Srbije i tu smo naveli bar četiri-pet mogućnosti formi te saradnje. Ono što je možda najjače, najvažnije, to su memorandumi o saradnji i trgovinski protokoli. To je krajnje uobičajeno da tzv. regioni, kao opšte ime svih tih jedinica u Evropi, mogu da imaju tu vrstu odnosa. Ono što je možda još i najvažnije je da i takve protokole i memorandume Vlada Srbije mora da odobri, mora da da saglasnost, jer to je prosto standard u Evropi. Tu vrstu saradnje tih podcentralnih jedinica, bilo da su možda i federalne jedinice kao u Nemačkoj, Švajcarskoj, koje imaju mogućnost međunarodne saradnje, pa čak i međunarodnih ugovora, ti ugovori moraju proći nadzor i saglasnost Saveznog veća u Švajcarskoj ili Savezne vlade u Nemačkoj. To je prosto standard koji moramo i mi da koristimo. Najzad, ona odredba u Predlogu zakona iz člana 3. koja kaže da se mogu osnivati predstavništva u regionima i u Briselu, dakle, krajnje nejasna, ovde se ona jednostavno rešava tako što se nalaže diplomatsko-konzularnim predstavništvima Srbije da pruže svaku pomoć u obavljanju ove saradnje, dakle, Vojvodine sa odgovarajućim jedinicama autonomije i lokalne samouprave u svetu. To je jedno racionalno rešenje, koje ne izaziva nikakve sumnje ni u kakve pretenzije itd, koje koristi diplomatsku administraciju i ceo taj ansambl Republike Srbije. On je raspoređen po celoj Evropi. Nije reč samo o ambasadama, nego je reč i o misijama i o konzularnim predstavništvima koji su rasprostrti širom Evrope. Dakle, to je najjednostavniji način da se posao obavi, a ne da se duplira i da se pravi nekakva paralelna kvazidiplomatska tela preko ovih predstavništava koja smo imali prilike da vidimo i da čujemo u ovom predlogu zakona. Hvala na pažnji.
Ovim je iskorišćeno vreme koje ste imali na raspolaganju kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, a ukupno vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je 25 minuta. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi reč. Izvolite.
Samo nekoliko rečenica, da se nadovežem na ovo što je naš kolega Slobodan Samardžić govorio. Pored pojašnjenog pravnog debakla koji je nastao uvođenjem ove norme o međunarodnoj saradnji regiona, jedan od osnovnih problema, sa simboličkog aspekta, uvođenja ovakve saradnje kroz međunarodne sporazume ili ustanovljavanje predstavništava koja se ograničavaju samo na Evropu i evropske države, praktično znači i sledeće - uvođenjem u naš pravni poredak ovakvog instituta, za nivo autonomije koju mi imamo, koja, naravno, nije usaglašena sa Ustavom kroz ovaj zakon, nego je izašla iz okvira Ustava, uvodi se simbolički još jedan remetilački faktor. Naime, pokušava se reći da ako AP Vojvodina može da zaključuje međunarodne sporazume i bude u sedištu međunarodnih organizacija regija, to onda znači da će biti na ravnoj nozi sa Bavarskom, Štajerskom u Austriji, Švapskom u Nemačkoj itd, sa kantonima u Švajcarskoj, tako da će ona praktično psihološki gledano biti u ravni federalnih jedinica. Naš pravni poredak je morao našu državu da zaštiti od takve mogućnosti na neki elegantan način. Da pojasnim, nismo protiv međunarodne saradnje naših autonomija u Srbiji, ona mora da se odvija u skladu sa članom 181. Ustava, problem je samo u tome što se ovim zaista izlazi daleko izvan granica ustavnog okvira i zaštite integriteta države.
Jedan minut i 40 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se što ću sedeti, ali pošto pred sobom držim i Ustav, i zakon i amandmane, prosto je nemoguće da govorim i da istovremeno stojim. Zašto je ovaj amandman neprihvatljiv? Dakle, pre svega sa stanovišta Ustava i onoga što je Ustav otvorio kao mogućnost sadržaja pokrajinske autonomije. Ovim amandmanom se predlaže da kada je u pitanju referendum, dakle, u sadržaju amandmana je da se izbaci reč "njenih građana", dakle referendum se definiše ovako - teritorija AP ne može se menjati bez saglasnosti građana. A Ustav Republike Srbije u članu 182. stav 4. kaže - teritorija autonomnih pokrajina ne može se menjati bez saglasnosti njenih građana izražene na referendumu u skladu sa zakonom, te je ta definicija doslovno preneta u ovaj zakon. Dakle, teritorija AP Vojvodine ne može se menjati bez saglasnosti njenih građana izražene na referendumu, u skladu sa zakonom. Amandman sadrži odredbu po kojoj simbole AP Vojvodine ovim zakonom, mimo onoga što je Ustav dao kao pravo autonomnoj pokrajini, ograničava. Dakle, Ustav kaže u članu 183. da autonomne pokrajine utvrđuju simbole pokrajine i način njihovog korišćenja. Nije određen nijedan državni organ niti nekakav poseban zakon kojim bi se ograničilo pravo AP da utvrđuje svoje simbole i način njihovog korišćenja. Amandman koji je podnet traži da ti simboli budu usklađeni sa simbolima Republike Srbije. Dakle, onaj koji je želeo to tako da uradi, mogao je to da uradi Ustavom, ovako je Ustavom dato nesporno pravo autonomnoj pokrajini da ona sama uređuje svoje simbole i način njihovog korišćenja. Kada je u pitanju međuregionalna saradnja, ono što je sadržaj ovog amandmana jeste da se traži da se oblici međuregionalne saradnje mogu odvijati uz prethodnu saglasnost Vlade Republike Srbije. Ustav Republike Srbije, član 181, glasi: „Autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave sarađuju sa odgovarajućim teritorijalnim zajednicama i jedinicama lokalne samouprave drugih država, u okviru spoljne politike Republike Srbije, uz poštovanje teritorijalnog jedinstva i pravnog poretka Republike Srbije“. Dakle, Ustav nije propisao obavezu da se pojedini oblici međuregionalne saradnje mogu ostvarivati samo uz prethodnu saglasnost Vlade Republike Srbije. Ono što piše u zakonu o nadležnostima je doslovno prepisana definicija iz Ustava. Dakle: „AP Vojvodina sarađuje sa odgovarajućim teritorijalnim zajednicama drugih država, u okviru spoljne politike Republike Srbije, uz poštovanje teritorijalnog jedinstva i pravnog poretka Republike Srbije“. Tako da je osnovni tekst zakona u skladu sa Ustavom, za razliku od amandmana, koji ograničava ustavna prava koja su Ustavom data i zagarantovana autonomnoj pokrajini.
Poslanica Nada Kolundžija je iskoristila tri minuta i 55 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Samo ću kratko da repliciram na ovo što je koleginica Kolundžija rekla. Krenuću od ovog poslednjeg. Molim vas da pažljivo pročitate član 181. i da pokušate da ga recipirate. Ovde se uopšte ne pominju međuregionalni sporazumi. Ovde se samo ustanovljuje mogućnost saradnje, a o međuregionalnim sporazumima nemate ovde nijednu reč. Dakle, prvo statut, pa zakon je prosto uneo kategoriju međuregionalnih sporazuma koji u Ustavu ne postoje. Prema tome, potpuno pogrešno tumačite član 181. Evidentno je da toga nema. Ako već dopuštamo da postoje forme saradnje, ta saradnja se odvija u formi nekakvih sporazuma, mi smo predložili neke drugačije forme, ne međuregionalne sporazume, onda te forme moraju da prođu kroz saglasnost Vlade. To je logično. Zato se ubacuje na ovaj stav o sporazumima obaveza da takvu vrstu saradnje koja se realizuje sporazumima Vlada mora da odobri. To je logika stvari. Znači, u Ustavu nemate kategoriju međuregionalnih sporazuma, oni su izmišljeni statutom i zakonom. Što se tiče ovog stava oko grba i zastave, dakle, oko simbola, da, Ustav je tu krajnje generalan. On kaže – Pokrajina utvrđuje simbole. Po čemu zakon ne bi mogao da bliže odredi takvu odredbu, jer ipak je zakon viši akt od statuta? Vi ste pošli logikom na koju vas je navela procedura koju ste prihvatili. Dakle, prvo statut, pa onda zakon. Pošto je statut rekao isto kao i Ustav, onda ćemo pokrajinskom odlukom odrediti simbole kakve mi hoćemo. Prosto, zakon je to prepisao. Mi smatramo da je logika stvari drugačija. Mi se ponašamo kao da zakon prethodi statutu, tako smo pisali amandmane, tako smo pisali onaj predlog zakona koji nikada nije došao na ovu skupštinu, od aprila meseca do danas. Znači, išli smo logikom da se prvo piše zakon, jer tako član 183. Ustava nalaže, pa onda se piše statut. Kad stvar ide tim redosledom, koji je i vremenski i pravno logički, onda zakon može bliže da odredi odredbe Ustava u pogledu ove ili one stvari. U ovom slučaju, mi smatramo legitimnim da zakon to bliže odredi, na način da ti simboli moraju biti u skladu sa simbolima Republike Srbije. Kakvi bi drugačije bili?
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Ne sporim to da vi imate pravo da kažete da bi ovaj zakon mogao da ograniči Ustavom propisanu nadležnost Pokrajini, mogu da se saglasim, to može biti tema, ali ako Ustav nijednom rečju nije ograničio pravo AP Vojvodina da utvrđuje svoje simbole i način njihovog korišćenja, onda bismo mi ovim zakonom suzili pravo koje je dao Ustav. To može biti tema i to nije nešto oko čega možemo da se sporimo, da li to može ili ne može biti tema, samo kažem da ako je Ustav dao tu nadležnost AP Vojvodina, onda mi smatramo da zakonom ne treba da sužavamo to pravo.
Jedan minut. Da li još neko želi reč? Ako ne, na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS i narodna poslanica Vjerica Radeta. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Poštovani građani Srbije, srpski radikali su tražili od vladajuće većine da se briše član 5. Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina. Član 5. govori o međusobnim odnosima republičkih i pokrajinskih organa i, između ostalog, predviđa nekakvu mešovitu komisiju, kao da se već radi o nekakvoj međudržavnoj komisiji. Vlada nije prihvatila ovaj amandman zato što su, kako kažu u Vladi, predložena rešenja u skladu sa Ustavom Srbije i sistemskim zakonima kojima se uređuje organizacija i način rada Vlade i sistem državne uprave“. Upravo u ovom Vladinom obrazloženju leži suština onoga što mi već dva dana tvrdimo da je problem postojanja ovog zakona. Naime, predstavnici vlasti već danima izbegavaju da komentarišu član 137. Ustava Republike Srbije, a mi im o tome govorimo, govori o tzv. poverenim poslovima. To jeste ono što je u Republici Srbiji prisutno od Ustava 1990. godine. Dakle, postoje određene republičke nadležnosti i Republika te svoje nadležnosti pojedinačnim zakonima, u okviru određene oblasti, može da poverava lokalnim samoupravama i autonomnim pokrajinama. Da je tako urađeno onda svakako da ne bismo imali primedbe vezano za ustavni osnov ovakvih zakona, jer postoji već veliki broj zakona u Republici Srbiji koji regulišu poveravanje poslova na nivou lokalne samouprave. Recimo, vođenje matičnih knjiga je republički posao ali je poveren lokalnim samoupravama. Izdavanje građevinskih dozvola je republički posao, ali je poveren posebnim zakonom lokalnim samoupravama u delu izdavanja građevinskih dozvola do, recimo, 400 m2 itd. Dakle, postoji niz poslova koji su uređeni različitim zakonima koji uređuju određenu oblast i koji potpuno ustavno poveravaju deo svojih poslova ili određene poslove lokalnim samoupravama, odnosno autonomnim pokrajinama. Ali ne, ovde se ne radi o tome, ovde se radi o tome da se utvrđuju nove nadležnosti AP Vojvodina, čemu se srpski radikali najoštrije protive, pre svega zbog neustavnosti ovog zakona, a naravno korak dalje zbog straha od secesinoističkih težnji na teritoriji AP Vojvodine.
Minut i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je najopasniji član Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine. Mi smo već evo dva dana raspravljali o tome koje nadležnosti dobija AP Vojvodina, tj. koje nadležnosti se i poveravaju od strane Republike Srbije AP Vojvodini i naravno rekli smo da način tog poveravanja, obim tih poslova predstavlja nešto što je apsolutno sporno. Ali, kada Republika Srbija poverava nadležnosti, koje su originerno njene, izvorno njene, onda radi zaštite pravnog poretka, izvršavanja tih nadležnosti koje su poverene drugom nivou vlasti, kao što je autonomna pokrajina, podrazumeva mehanizme nadzora i reagovanja u slučajevima kršenja zakona i sprovođenja tih nadležnosti. Šta mi imamo i gde leži ključna opasnost i remećenje čitavog poretka u Republici Srbiji? Vi poveravate nadležnosti, ali članom 2. ograničavate mogućnost da sutra Republika Srbija deo tih nadležnosti vrati, jer kažete – kada se ovim zakonom utvrdi koje se nadležnosti poveravaju, onda se više ne mogu vraćati Republici Srbiji. Za taj veliki broj nadležnosti koje se ne mogu vratiti vi ne vršite nadzor onako kako treba da se vrši, korišćenjem instrumenata koje Republika Srbija ima. To se najviše vidi u stavu 3. ovog člana koji kaže – radi zakonitog, uspešnog i nesmetanog obavljanja poslova iz nadležnosti AP Vojvodina, Vlada, ali ne samostalno, nego na inicijativu izvršnog organa formira mešovite komisije gde se raspravlja da li se primenjuje zakon ili ne. To je katastrofa. To je nešto što potpuno remeti pravni poredak i hijerarhiju organa Republike Srbije. Mi smo upravo ovu nadležnost definisali u članu 8, ne da se dogovaramo, nego da Vlada Republike Srbije, ako se krši zakon, obustavi od izvršenja opšti akt i na njemu zasnuje pojedinačni akt i pokrene postupak pred Ustavnim sudom. Nema šta da se pregovara oko toga sa AP Vojvodinom da li se primenjuje zakon ili ne ili da li je zakonito, nego se obustavlja i pokreće se postupak. Ovo je opasan akt. Molim vas, prihvatite ovaj amandman i briši te ga iz pravnog poretka Republike Srbije. Hvala.
Iskorišćeno 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SNS u ovom članu uočila je niz nelogičnosti. Ako je već predlagač želeo da međusobne odnose republičkih i pokrajinskih organa uredi jednim članom, mi to razumemo i smatramo da su prva dva člana bila sasvim dovoljna da se naglasi da se međusobni uređuju Ustavom, zakonom, statutom, znači na taj način se uređuju prava i obaveze organa AP Vojvodine. Za SNS je to sasvim dovoljno. Smatramo da treći stav koji je dat stvara jako puno konfuzije u celom ovom članu, jer bar dve nelogičnosti se uočavaju. O jednoj je već govorio moj kolega, da AP Vojvodina prilikom formiranja ove stalne mešovite komisije koje eventualne probleme o nekim pitanjima između pokrajine i Vlade treba da rešava neophodna je inicijativa AP Vojvodina da bi se ta komisija formirala. To je jedna nelogičnost koja može da stvori jako puno problema prilikom rešavanja tih problema kojih će sasvim sigurno biti, jer život čine problem, problemi se rešavaju ako ima dobre volje. Ako nema dobre volje AP Vojvodina je u situaciji da može da blokira formiranje te mešovite komisije i to je ono što je po nama jedna velika nelogičnost i veliki problem u ovom stavu. Imamo po nama još jednu nelogičnost, to je da činjenica da se može osnivati stalna mešovita komisija. Stalna mešovita komisija – jasno je da se radi o jednom stalnom telu koja kada se osnuje ono postoji, ono funkcioniše, nema potrebe da se u zakonu ostavlja mogućnost da se ona može ili ne može osnivati. Ili nam je potrebna ili nam nije potrebna. Ako je potrebna, onda ova reč ''može'' je nepotrebna, znači trebalo je jasno da se definiše zakonom da nam je stalna mešovita komisija potrebna, ona se ustanovljava i ona radi svoj posao na usaglašavanju Republike i Pokrajine. Ali, ako nam je nije potrebna stalna komisija, onda to treba jasno i naglasiti. Eventualno, može se osnovati privremena mešovita komisija koja će o nekim pitanjima da raspravlja, ali je potpuno nelogično da se može osnivati stalna mešovita komisija.
Iskorišćeno 35 sekundi poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, narodna poslanica Aleksandra Janković podnela je amandman kojimje predložila da se posle člana 5. dodaju novi članovi od 5a do 5f. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković. Izvinite ako nisam dobro pročitala.
Nije f nego đ. A, b, v, g, d, đ, još uvek je u zvaničnoj upotrebi u Srbiji srpski jezik i ćirilično pismo, a po ćirilici ide od a do đ, a ne do f. To je prvo što sam htela da kažem. Drugo, da ste stvarno imali dobre volje i namere vi biste jednostavno usvojili zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine koju su DSS i Nova Srbija podneli još pre sedam-osam meseci. Ali, budući da su vaše namere bile zapravo rasparčavanje Srbije, uradili ste ovo što jeste. Moj amandman koji je od a do đ tiče se odnosa između republičkih i pokrajinskih organa. Da ne bih prepričavala, pošto je tekst suviše veliki, praktično se radi o nadzoru nad ustavnošću i zakonitošću rada AP Vojvodine, ustavnošću i zakonitošću opštih akata AP Vojvodine donesenih u izvornim nadležnostima, donesenih u poverenim nadležnostima, nadzor nad usaglašenošću opštih akata AP Vojvodine sa statutom, nadzor nad izvršavanjem opštih akata donesenih u izvornim i poverenim nadležnostima. Pretpostavljam da građanima Srbije to ne znači baš mnogo, osim toga, u proceduri vidite da sam i ja morala da povlačim amandman jer zaista nisam stručnjak za pisanje amandmana, ja sam psiholog i time sam verovatno kvalifikovana da postanem predsednik Srbije. Ovaj posao pisanja amandmana i poslanički mi je prilično težak. No, konsultovala sam nekoga ko je zaista autoritet u toj oblasti, a čije ime jako volim da spomenem ovde zato što uvek izazove tu vrstu reakcije. Reč je naravno o dr Vojislavu Koštunici, koji zapravo objašnjava zašto je u stvari došlo do pravljenja ovog člana i zašto je došlo do izostavljanja ovog člana 5, jasno definisanog odnosa između republičkih i pokrajinskih organa. Namera jeste zapravo federalizacija države. Iako Ustav Srbije određuje Republiku Srbiju kao unitarnu državu, sa dve autonomne pokrajine, koje imaju samo status autonomnih teritorijalnih zajednica, Predlog statuta, osim što određuje elemente državnosti Vojvodine, omogućava i proces federalizacije države sledećim protivustavnim odredbama: preuzimanjem određenih nadležnosti Republike koje prema Ustavu ne može da ima AP Vojvodina, kao što su regionalni razvoj, osnivanje razvojne banke Vojvodine, agrarna politika, zaštita životne sredine, nauka i tehnološki razvoj, osnivanje famozne Vojvođanske akademije nauka i umetnosti, službena upotreba jezika i pisma, predlaganje mreže sudova na teritoriji AP Vojvodine, davanje mišljenja na promene Ustava koje se odnose na položaj, prava i dužnosti AP Vojvodine. Preuzimanjem državnih funkcija, kao što je preuzimanje izvršne funkcije Republike i privremeno uređivanje i izvršavanje republičkih zakona, u članu 30. Predloga statuta, to je nešto što je neustavno. Dalje, neustavno je i regulisanje međusobnih odnosa pokrajinskih i republičkih organa na principu ravnopravnosti, konsenzusa i mogućnost stvaranja mešovite komisije, sastavljene od predstavnika republičkih i pokrajinskih organa. To je tako dato u članu 28. Predloga statuta i u članu 25 - regulisanje mogućnosti i poveravanja sopstvenih izvornih nadležnosti nacionalnih saveta nacionalnih manjina. U to ime, pozivam i nacionalne manjine da dođu 30. novembra u 10.00 časova ispred Doma Narodne skupštine, da i one kažu šta imaju da poruče svojim predstavnicima u vezi sa njihovim glasanjem za zakon o utvrđivanju nadležnosti i o statutu Vojvodine.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 20 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i član 6, amandman, u istovetnom tekstu, podneli su grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji su podneli poslanici poslaničke grupe Napred Srbijo predviđa brisanje kompletnog člana 6. iz ovog zakona iz jednog određenog razloga, što se član 6. Predloga zakona odnosi na poslanike Skupštine AP Vojvodine i to da oni ne mogu biti pozvani na krivičnu odgovornost, pritvoreni ili kažnjeni zbog iznetog mišljenja ili davanja glasa na sednici Skupštine AP Vojvodine ili njenih radnih tela. Takođe, to se odnosi na predsednike i članove izvršnog organa AP Vojvodine, koji takođe ne odgovaraju za mišljenje izneto na sednici tog organa i Skupštine AP Vojvodine ili za glasanje na sednici izvršnog organa itd. Iz kog razloga smo podneli amandman kojim se predviđa brisanje člana 6? Iz dva razloga osnovna. Prvi je što su, znači, i samim Ustavom Republike Srbije, članom 46. Ustava Republike Srbije garantuje se sloboda mišljenja i izražavanja, kao i sloboda da se govorom, pisanjem, slikom ili na drugi način traže, primaju ili šire obaveštenja i ideje. Takođe, ova materija je predviđena iizbornim zakonima, a podsećam da nije u pitanju statut Vojvodine sada, nego zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Postavljam pitanje - kakve veze ima pravo poslanika da govori, odnosno da ne može biti pozvan na krivičnu odgovornost sa utvrđivanjem nadležnosti AP Vojvodine? Iz tog razloga smo i predvideli brisanje ovog člana jer ga smatramo apsolutno nepotrebnim u ovom zakonu.
Reč ima poslanica Vjerica Radeta.
Član 6. predloga ovog zakona govori o zaštiti pokrajinskih poslanika i drugih funkcionera. Poštovani građani Republike Srbije, samo da vas podsetim da se radi o Predlogu zakona, čijim usvajanjem ćete svi vi koji živite na teritoriji AP Vojvodine biti potencijalni plen za otcepljenje ovih iz demokratskog režima ili nekih koji će, slični njima i možda gori od njih, ako gorih ima, doći na vlast u Srbiji. Kaže kolega Krasić - nema gorih, potpuno se slažem. Član 6. mi tražimo da se briše zato što se zaštita pokrajinskih poslanika i drugih funkcionera vrši na isti način kako se, u skladu sa članom 103. Ustava Republike Srbije, štite narodni poslanici Republike Srbije, tako se štite pokrajinski poslanici, tako se štite odbornici lokalnih samouprava, ali ne u nekom ombudsman zakonu, nego upravo kako je Vlada rekla zbog čega ne prihvata ovaj amandman. Ne prihvata ga zato što ovakva rešenja o zaštiti odbornika sadrže i važeći zakon kojim se uređuje lokalna samouprava. Da, naravno, ali ovo rešenje sadrži i zakon kojim se uređuju pokrajinski izbori. To je upravo ono što mi srpski radikali već više dana ovde govorimo. Takođe je interesantno zbog čega ovaj amandman još ne prihvataju ovi režimlije Borisa Tadića. Kažu - zato što predložena rešenja su potrebna u demokratskom društvu. Dakle, to predloženo rešenje potrebno demokratskom društvu trebalo bi, po ovom predlogu, da štiti pokrajinske poslanike i druge funkcionere. U ime takve demokratije, želeći da iznesem svoj demokratski stav, juče sam dobila opomenu. Dragan Todorović je, koristeći svoje demokratsko pravo da iznese svoj, odnosno stav SRS, i ja sam, naravno, želela da iznesem stav SRS, dobio dve opomene. Želeći da koristi svoje demokratsko pravo, da se demokratski obrati parlamentu...
Narodna poslanice, molim vas da se, u skladu sa članom 103, vratite temi dnevnog reda.
Hvala lepo, zaštita pokrajinskih poslanika i drugih funkcionera. Predlog člana 6. kaže - poslanik Skupštine AP Vojvodine ne može biti pozvan na krivičnu odgovornost, pritvoren ili kažnjen zbog iznetog mišljenja ili davanja glasa na sednici Skupštine AP Vojvodine ili njenih radnih tela. Samo pravim paralelu kako smo u ovom parlamentu, prvo ja dobila jednu opomenu, pa Dragan Todorović dobio dve opomene...
Narodna poslanice, upozorila sam vas da se držite teme dnevnog reda. Kažnjavanje ne osnovu prekršaja učinjenih kršenjem članova Poslovnika nema nikakve veze sa krivičnom odgovornošću. Molim vas da ne omalovažavate narodne poslanike i Narodnu skupštinu, da ne narušavate ugled Narodne skupštine, tvrdeći takve očite neistine i dovodeći u vezu krivična dela i kazne koje su, po članovima našeg Poslovnika, određene i koje je predsedavajući obavezan da izrekne svima koji pravila Poslovnika krše. Zaista vas molim. Nastavite.
Poštovani građani, ubeđena sam da se vi ne slažete sa Tadićevim režimlijama da je i ovo potreba demokratskog društva. Hvala.
Reč ima poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, amandman o kome je reč traži da se briše član 6. i pri tom ste, po mom dubokom uverenju, vrlo tendenciozno pokušava predstaviti kako se tim članom uspostavlja imunitet poslanicima Skupštine AP Vojvodine, odnosno članovima izvršnih organa. Dakle, član 103. Ustava nedvosmisleno definiše ko ima imunitet, odnosno šta sadrži imunitet koji uživa narodni poslanik. Dakle, narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu ili drugu odgovornost za izraženo mišljenje ili glasanje u vršenju svoje poslaničke funkcije. Narodni poslanik koji se pozvao na imunitet ne može biti pritvoren, niti se protiv njega može voditi krivični ili drugi postupak, bez obzira na koje krivično delo se to odnosi. Ono što se propisuje ovim zakonom jeste da poslanik, odnosno član izvršnog organa, ne može odgovarati za ono što je izrekao na sednici tog organa ili za glas koji je dao za neku odluku. To ni u kom smislu ne može da se tretira kao imunitet.
Od vremena ovlašćene predstavnice, odnosno predsednice poslaničke grupe, iskorišćen je jedan minut i 19 sekundi. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 6. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS - Vojislav Koštunica. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Vidite, ova odredba o specijalnom imunitetu lokalnih predstavnika vlasti zaista postoji u Zakonu o lokalnoj samoupravi. Ona je relikt ranijih odredaba, pre nego što je ovaj ustav stupio na snagu, 2006. godine. Ustav iz 2006. godine poznaje samo jednu vrstu imuniteta, to je imunitet od krivične odgovornosti, kako je gospođa Nada Kolundžija ispravno pročitala član 103. maločas. To je imunitet od krivične odgovornosti koji je zasnovan Ustavom i nije definisan samo članom 103, nego je definisan i drugim članovima Ustava, u kojima je reč o posebnim imunitetima posebnih nosilaca javnih funkcijakada je reč o članovima Vlade, kada je reč o sudijama, kada je reč o javnim tužiocima. Kada je reč, međutim, o nivoima lokalne vlasti a kontrario imunitet je isključen za krivičnu odgovornost, a svaki drugi imunitet je praktično u tom smislu bespredmetan. Objasniću vam zbog čega. Bilo bi lepo da me saslušate zato što ćete čuti nešto od nekoga ko je diplomirani pravnik i ko sa ovom materijom ima mnogo veze. Imunitet može biti različitog nivoa. Imunitet opisan u Ustavu Srbije je specifičan imunitet jer je vezan za krivičnu odgovornost i to ne samo za krivičnu odgovornost sa aspekta izraženog mišljenja u vršenju javne funkcije, kako je to rečeno u stavu 1, već u stavu 2. se proširuje i na svaku drugu vrstu krivične odgovornosti. Zbog čega se to radi u parlamentima npr, ili kod članova Vlade? Zato što bi pozivanje na odgovornost redovno moglo biti izvor političke šikane u društvima. Da bi se izbegla politička šikana prema ljudima koji imaju različita mišljenja, onda se ovakve stvari u demokratskim društvima čine. Kada je reč o drugim nivoima imuniteta, koji su u teoriji i u praksi poznati, mogu se ograničavati na slobodno izraženo mišljenje na sednicama različitih tela. Problem sa zakonom ovde je u tome što ne proističe mogućnost ni iz jedne odredbe Ustava da se bilo kakva forma imuniteta, pogotovo krivični imunitet, uspostavi za bilo koji nivo vlasti. Ne može biti opravdanje što se jedna vrsta imuniteta, kako predlagač zakona odgovara kod ovog amandmana, uspostavlja Zakonom o lokalnoj samoupravi, pa zato eto možemo da ga uspostavimo i ovim zakonom. To prosto ne biva. Ne samo da ne može ni Zakonom o lokalnoj samoupravi, ne može ni ovim zakonom, a to što postoji u nekom zakonu a nije u skladu sa Ustavom Srbije, to može samo značiti da svaki građanin ove države, uključujući i poslanike DSS-a, mogu da podnesu Ustavnom sudu predlog za ocenu ustavnosti te odredbe Zakona o lokalnoj samoupravi. Nije opravdanje što nešto postoji na jednom mestu, a nije u saglasnosti sa Ustavom, da se ista takva nesaglasnost napravi i u drugom zakonu.
Iskorišćeno je 55 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Koristim vreme ovlašćenog predstavnika SRS. Uopšte mi nije jasno, posle ovoga što je gospođa Kolundžija rekla, kakav je stav DS i onoga ko je pisao ovaj predlog zakona. Prvo ste napravili grešku u naslovu ovog zakona. To je mogao da bude samo "zakon o određivanju pitanja iz nadležnosti AP Vojvodine", a vi ste rekli "o utvrđivanju nadležnosti". Proširili ste nepotrebno. Tu je velika neustavnost, a videćete zbog čega. Kakve veze ima prenos nadležnosti sa imunitetom? Da li može neko da nađe vezu? Pitanje imuniteta je statusno pitanje narodnog poslanika, poslanika pokrajinske skupštine. Ta statusna pitanja regulišu se Ustavom, izbornim zakonima i može statutom AP Vojvodine. Zašto ste to ubacili u zakon o nadležnostima? Koja je to nadležnost koja se prenosi kada je u pitanju imunitet? Nema nikakve nadležnosti. Da li vidite koliko je besmisleno? Imali ste problema kako da napravite nešto da ne bude Ustav, da bude, navodno, statut i kako da date materijal. Ovo može da bude u konstitutivnim aktima. Konstitutivni akt jeste neki statut, ali u granicama Ustava i zakona. U zakonu gde se prenose nadležnosti, vi kažete "utvrđuju", između utvrđivanja i određivanja postoji velika razlika, ali vam je navodno pisao neki majstor za sinonime, pogrešio je majstor za sinonime koji vam je napisao ovaj predlog zakona.
Iskorišćeno je minut i 45 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SRS. Da li još neko želi reč? Ako ne, na naslov iznad člana 7. i na član 7. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Član 7. govori o imovini AP Vojvodine i ovo je, em što je suvišan, em što je neustavan, mislim baš jedna od smešnih normi, da nije tragično bilo bi smešno. Moram najpre da kažem da je Vlada rekla da ovaj amandman nije prihvatila zato što su predložena rešenja u skladu sa odredbama člana 86. i 183. Ustava Republike Srbije. Član 86. govori o ravnopravnosti svih oblika svojine. Kaže - jemči se privatna, zadružna i javna svojina. Javna svojina je državna svojina, svojina autonomne pokrajine, svojina jedinice lokalne samouprave. Svi oblici svojine imaju jednaku pravnu zaštitu. Ne znam što su se pozvali na ovo, a ne znaju ni oni garantovano. Član 183. govori o nadležnosti autonomnih pokrajina. Između ostalog, valjda su ovo mislili da kažu ove režimlije Tadićeve - autonomne pokrajine upravljaju pokrajinskom imovinom na način predviđen zakonom. Član 7. predloga ovoga zakona kaže - imovina AP Vojvodine, način njenog korišćenja i raspolaganja uređuju se zakonom. Šta ste hteli ovim zakonom, ne mogu da razumem. Verujem da ne razume ni onaj ko je zapravo predložio ovaj zakon, jer suština je, poštovani i dragi građani Republike Srbije, da se nabaca nešto u ovom predlogu zakona da bi bio usvojen, da u samom svom naslovu je zakon koji uređuje utvrđivanje nekih novih nadležnosti AP Vojvodini, da su te nadležnosti izašle iz okvira Ustava Republike Srbije i da je to razlog zbog čega se narodnim poslanicima SRS ne dozvoljava ovde da govore. Zato smo dobili opomenu, zato je Aleksandru Martinoviću oduzeta reč, zato je Gordana Pop-Lazić... [[Isključen mikrofon.]]
Narodna poslanice, upozoravam vas da ne možete da iznosite neistine tokom izlaganja u Narodnoj skupštini. Narodni poslanici imaju neotuđivo pravo na slobodnu reč. Narodni poslanici koji krše članove Poslovnika Narodne skupštine imaju, nažalost, sa mnom zajedničku obavezu da im izreknem kaznu. Molim vas da ne narušavate ugled Narodne skupštine, da ne iznosite neistine o tome da se zabranjuje reč i da se reč ne dobija i da se pridržavamo svi člana 104. i drugih članova kojima se uređuje naše međusobno ophođenje. Odgovornost za javnu reč je jako velika. Svaki narodni poslanik ima ogroman uticaj i u direktnom prenosu molim vas da svi to imamo na umu, kao i razloge zbog kojih smo u obavezi da poštujemo pravila koja smo sami doneli. O pravilima nema pregovora, a pokazati da ih sami poštujemo moramo. Možete da nastavite ako želite.
Da li nam zabranjujete da govorimo u direktnom prenosu upravo su građani čuli. Hvala.
Narodna poslanice, izričem vam drugu opomenu zbog nepoštovanja Narodne skupštine, zbog kršenja Poslovnika, zbog insistiranja da, kršenjem pravila koja se odnose na sve nas, narušite ugled Narodne skupštine. Zahvaljujem. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Poslanička grupa Nove Srbije podnela je amandman na član 7. jer je to član koji govori o imovini AP Vojvodine. Pročitaću oba njegova stava. "Imovina AP Vojvodine, način njenog korišćenja i raspolaganja uređuju se zakonom". Mislim da je to pre svega utvrđeno Ustavom. "U svojini AP Vojvodine, kao obliku javne svojine, jesu stvari koje na osnovu zakona koriste organi AP Vojvodine, javna preduzeća i ustanove čiji je ona osnivač i druge pokretne i nepokretne stvari, u skladu sa zakonom kojim se uređuje javna svojina". Htela bih podsetiti na jedan zakon sa kojim se nikako ne požuruje, koji se nikako ne vidi na horizontu donetih zakona, a to je zakon o restituciji i denacionalizaciji. Mnoge ustanove i javna preduzeća se nalaze u objektima koji su predmet tj. koji moraju biti predmet tih zakona. Između ostalog, jedan od ciljeva donošenja ovog zakona je da se odloži ono sa čim se moramo neizbežno suočiti i što mora ova država da uredi, pa će onda to malo da se razvodni i da se pred EU fingira želja da se to donese, a neće se doneti, a znamo svi dobro da je to prvi i osnovni uslov ulaska u EU, ako smo iskreni prema svojim građanima. Dakle, ovaj i ovakav član nije smeo da bude u zakonu.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 7. amandman u istovetnom tekstu podneli su grupa od 21 narodnogposlanika poslaničke grupe Napred Srbijo i grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Član 7. stav 2. glasi - u svojini AP Vojvodine, kao obliku javne svojine, jesu stvari koje na osnovu zakona koriste organi AP Vojvodine, javna preduzeća i ustanove čiji je ona osnivač i druge pokretne i nepokretne stvari u skladu sa zakonom kojim se uređuje javna svojina. Tražili smo da se taj stav briše, zato što mi nemamo zakon o javnoj svojini i zato što se ovim zakonom prejudicira način na koji će javna svojina da bude utvrđena zakonom koji još nije donet. Vlada Republike Srbije kaže - amandman se ne prihvata zato što će pitanja predviđena članom 7. stavom 2. Predloga zakona biti sistemski uređena zakonom kojim se uređuje javna svojina. Vi ih ovde već urediste. Vi ste već rekli da će AP Vojvodini kao oblik javne svojine da pripadne svojina nad mnogim objektima, pokretnim i nepokretnim stvarima koja koriste javna preduzeća itd. Otkud znate da će to da piše u zakonu o javnoj svojini? Zar ne proističe iz zakona o javnoj svojini hoće li nešto kao oblik javne svojine da pripadne AP Vojvodini ili ne? Umesto da kažete - da, u pravu ste, donećemo taj zakon, vi meni kažete kao da sam malo dete, što nam to brišeš kad taj zakon nije donet. Zato vam i brišem, što zakon nije donet. Kao kad biste rekli građani Vojvodine voziće levom stranom kolovoza, u skladu sa zakonom o bezbednosti koji će biti donet. Zakon o bezbednosti saobraćaja donesu, pa kažu – vozi se desnom stranom. Ko je tu sad s kim u koliziji? Molim vas, svojina nije tek tako jednostavno pitanje. Uredite javnu svojinu zakonom. U tom zakonu o javnoj svojini odredite šta pripada AP Vojvodini. Šta prenosimo kao javnu svojinu AP Vojvodini? Ono što nismo ni utvrdili kao javnu svojinu. Je li to gledao Sekretarijat za zakonodavstvo? Nije, ili je gledao neko nepismen, ili ga nije interesovalo. Ne mogu uopšte da prihvatim činjenicu da ovim zakonom naređujete šta će biti urađeno drugim zakonima, koji su sistemski. Znači, zakon o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine je sistemski za zakon o javnoj svojini. E, pa nije nego.
Od vremena predsednika poslaničke grupe 35 sekundi. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Nadovezao bih se na ovo. Argumenti su isti. Vidite, propisujete nešto što treba da bude propisano drugim zakonom. Ulazite u materiju drugog propisa koji čak i po Ustavu mora biti donet, koji niste ni doneli, a morao je da prethodi bilo kakvom usvajanju ili davanju saglasnosti na statut Vojvodine. To je ono što sve vreme pričamo. Da bi ste nam dali za pravo vi iz Vlade, napisali ste u obrazloženju kojim odbijate amandman da se briše stav 2, a podsetiću u stavu 2. stoji - u svojini AP Vojvodine, kao obliku javne svojine, jesu stvari koje na osnovu zakona koriste organi AP Vojvodine, javna preduzeća i ustanove čiji je ona osnivač i druge pokretne i nepokretne stvari u skladu sa zakonom kojim se uređuje javna svojina. Gledajte, nemamo zakon kojim se uređuje javna svojinu, u ovom smislu u oblasti imovine AP Vojvodine. Potrebno je doneti zakon o imovini AP Vojvodine. Da donesete zakon o imovini AP Vojvodine ne biste morali da pišete odredbu o imovini u zakonu o nadležnostima Vojvodine. Barem ne na ovaj način. Pošto vam je odredba suvišna mi lepo brišemo. Šta vi sad kažete u obrazloženju zbog čega ne prihvatate naš amandman? Ovo je vrhunac. Kažete: Amandman se ne prihvata. Pitanja predviđena članom 7. stav 2, protiv koga smo mi, Predloga zakona biće sistemski uređena zakonom kojim se uređuje javna svojina. Čekajte ljudi, znači, vi ste dali obrazloženje zbog čega treba brisati stav 2. člana 7, pa onda nam odbijate amandman kojim tražimo brisanje stava 2. člana 7. uz obrazloženje za brisanje tog člana, jer ovo što ste vi rekli upravo je naš razlog, naš argument zbog čega tražimo brisanje tog stava 2. Ovo pokazuje koliko vi razumete o čemu je ovde reč, kako vršite odbranu zakona koji ste doneli i predložili kao neustavnog propisa, koliko su vam odredbe same po sebi u haosu i nemaju nikakvog smisla, a onda kada treba da odbranite vašu poziciju napadnutu amandmanom, vi ne umete da odbranite nego date obrazloženje koje treba u stvari da ide kao obrazloženje uz amandman. To je ono što vi radite.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na naslov iznad člana 8. i član 8.amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Poštovani građani Srbije, član 8. predloga ovog zakona je naravno suvišan, kao što je ceo zakon suvišan, i zaista predstavlja jednu neverovatnu glupost. Ne znam samo ko je mogao ovako nešto glupo da napiše. Bukvalno prepisano stavovi jednog član iz Ustava. Zapravo, pitanje da li je ovo glupo, to samo izgleda tako na prvi pogled. Ovo zapravo govori da je ovaj zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine zapravo Ustav Vojvodine. To je ono što je suština donošenja ovog zakona i to je ono što je suština politike Borisa Tadića na teritoriji AP Vojvodine. Naime, član 184, na koji se u obrazloženju zbog čega nije prihvaćen ovaj amandman poziva Vlada Borisa Tadića, kaže - autonomna pokrajina ima izvorne prihode kojima finansira svoje nadležnosti, tačka. Član 8. u stavu 1. ovog zakona, čije mi nedonošenje predlažemo, kaže - AP Vojvodina ima izvorne prihode kojima finansira svoje nadležnosti, prepisano. Stav 2. člana 184. Ustava - vrste i visina izvornog prihoda autonomnih pokrajina određuju se zakonom. Član 8. stav 2 - vrste i visina izvornih prihoda AP Vojvodine određuju se posebnim zakonom. Što ga niste uredili posebnim zakonom? Niste, nego vam ovaj zakon služi kao Ustav da biste donosili druge zakone onda kad definitivno odlučite da AP Vojvodinu ocepite od Srbije. To je ono što vam mi pričamo, stvarate zakonski okvir, stvarate gotovo ustavni okvir da nekoj usijanoj glavi kojoj padne na pamet to uradi da može da uradi, da bude čist i pred nekom međunarodnom zajednicom itd, pošto ste vi već krenuli i u internacionalizaciju nekakvih tzv. izmišljenih s vaše strane problema na teritoriji AP Vojvodina. Dakle, ovaj član, kao i ceo ovaj zakon, jeste neustavan i u suštini jeste ustav neke buduće države Vojvodina, za koju se očigledno zalažu svi oni koji će glasati za ovaj zakon, a protive se zahtevu da o predlogu ovog zakona glasaju javno, imenom i prezimenom, da se ne kriju iza dugmića i kockica, već da građani Srbije jasno imenom i prezimenom vide ko želi da sačuva državu Srbiju, a ko želi da razgradi državu Srbiju. Hvala.
Minut i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Posle nje, narodni poslanik Zoran Krasić
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo ovde takve stavove, koji, zaista kada bi čovek se potrudio da nađe logiku u tome imao bi ozbiljan problem. Dakle, ako je nešto neustavno zato štoje doslovno preuzeto iz Ustava, onda to zaista ne znam ko može da razume. Osnovna primedba na ovaj član 8. jeste – što je on doslovno preuzet iz Ustava. Po nekima, upravo je zato neustavan. Moram da kažem da je koleginica koja je pre mene ovo iznosila ponavlja stav svog bivšeg šefa, koji takođe smatra da ako nešto primenite iz Ustava, onda je to neustavno.
Pedeset pet sekundi vremena poslaničke grupe. Ima reč narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Da, od tog vremena koristim. Moram Nadi Kolundžiji da objasnim neke stvari. Kada u nekom podzakonskom aktu ili u nekom zakonu doslovce prepišete odredbu Ustava, onda ste devalvirali tu odredbu Ustava. Ustav se ne prepisuje – to treba da znate. Čim svedete tu ustavnu normu, doslovno prepisanu na neki niži akt, onda ste izvršili ugrožavanje Ustava. To je prva stvar. Druga stvar, gospođo Kolundžija, u obrazloženju vašeg Predloga zakona evo šta ste napisali, Razlozi zašto se donosi ovaj zakon. Kaže – potreba da se prošire postojeće nadležnosti APV zasnovane na važećim zakonima Republike Srbije. Verovatno mi imamo 30% oblasti i pitanja koje tek treba da se regulišu propisima, odnosno zakonima Republike Srbije. Kod vas je jedini argument 126 glasova, pa sve može da se stavi u obrazloženju, a ono može da bude i strana i po. U čemu se ogleda osnovni problem, pored ovog prepisivanja? Ogleda se u tome što vi u stvari ne znate šta je pokrajinska autonomija. Evo, kazaću vam šta je vaš problem – to je pravo građana da ostvaruju pokrajinsku autonomiju u onim oblastima koje nisu izvorno državne i to su te izvorne nadležnosti pokrajinske autonomije. Postoji i druga grupa poslova, a to su oni povereni poslovi. U tim poslovima, kada čak i pokrajinski organi učestvuju, oni nastupaju sa atributom vlasti – državna vlast. Ustav je propisao da kada država državni posao poverava nekom nižem organu, onda je dužna da obezbedi i sredstva za obavljanje tih poslova. Klasični primer su matične knjige, da ne idem dalje. Kada vi u Predlogu zakona, gde kažete navodno ''nadležnosti'', a pitanje šta se priča o nadležnostima kod autonomne pokrajine, odnosno priča se samo o pojedinim pitanjima iz nečega što je oblast, a cela oblast – jeste nadležnost. Vi ste napravili papazjaniju. Vi ste preneli i prvostepeni postupak i drugostepeni upravnipostupak, a nemate prava to da radite. Onda ste ovim zakonom i statutom AP, predlogom statuta, ušli u nešto što je lokalna samouprava. Nemate prava da se mešate. Možete samo kod onih poslova gde AP deo pitanja iz svoje nadležnosti prenosi lokalnoj samoupravi, jer lokalnu samoupravu štiti država. Ne, vas ne interesuju ni ustavnost, ni zakonitost, ni principi, niti dimenzija pitanja koja su od pokrajinskog značaja. Znajte na početku, bez obzira na ovih 15 oblasti koje su navedene u Ustavu Republike Srbije, da su pitanja od pokrajinskog značaja, dimenzija tih pitanja i nadležnost AP određuje se pojedinačnim zakonima u svakoj od tih oblasti, a ne omnibus zakonom, ne na ovaj način. Ovde ste napravili totalni haos. Zašto? Napravili ste svojevrsnu neravnopravnost građana Republike Srbije. Statusnograđanin Republike Srbije iz Ćuprije i iz Bečeja je ravnopravan i jednak u pravima, a vi ste napravili nejednakost i u praksi ćete napraviti nejednakost. Čak ste uzeli neke oblasti koje im ne pripadaju po Ustavu. Ako promenite statut i napišete – Ustav i ubacite eventualno jednu-dve odredbe, imate u potpunosti Ustav nezavisne države. To je taj problem. Mi na vreme ukazujemo. Znamo mi vas. Tadić, kaže – glasajte za mene, 300.000 ću da zaposlim, a svakog meseca 10.000 dobija otkaz; glasajte za mene, sutra dobijete beli Šengen, evo treći mandat. Ne verujemo – znamo vas. Rasturili ste u ovoj zgradi SRJ, Državnu zajednicu, odnosno vi ste pisali Ustavnu povelju i legalizovali odlazak. Ovo je priprema. Znamo kakve su ove sile centripetalne i centrifugalne na prostorima Balkana – koga zmija peči, on se i guštera plaši. Ne sejemo mi strah, nego obaveštavamo, upozoravamo i kažemo - ko ste, šta ste, šta radite, kojim putem ste krenuli. Želimo da vas zaustavimo, da država i narod zbog vas ne srljaju u rupu. Zato vam kažem – ustavnu odredbu ne prepisujete, nego poštujete ono što je napisano u Ustavu, jer će neki od pokrajinskih sekretara da kaže – mene baš briga za Ustav i zakon, a to ste i stavili u statutu AP, pa ako u nekim pitanjima Republika nije rešila AP će samostalno da reši. E, ne može. Ne može, pogotovo ako je u pitanju oblast koja nije u isključivoj nadležnosti prava na pokrajinsku autonomiju. Prepisali ste nešto iz Ustava Republike Srbije 1990. godine, poslednja odredba – ako Republika Srbija smatra da su ugrožena prava Republike Srbije nekim odlukama savezne države ima pravo da se štiti u odnosu na SFRJ. Vi sada to ubacili u statut, kao vi više vodite računa o Srbiji nego bilo ko drugi. Nije, znamo vas. Kada kažete – Srbija ide napred, mi znamo da je Srbija u minusu, pa ste priznali. Gde vam je budžet? Gde vam je rebalans – nema ga, 30 milijardi ste zadužili ovu državu, prodali sve što može? Gde su vam besplatne akcije? Svako ko je vama verovao grdno se pokajao.
Šest minuta i 50 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ko je šta rasturio svojim delovanjem zna istorija, znaju građani i dobro pamte. To se, na svu sreću, i vidi u njihovim glasovima na izborima. Ako bismo pošli od toga da sve što se preuzme, svaka norma koja se preuzme iz Ustava da to devalvira sam Ustav, onda pretpostavljam da svi zakoni koje smo donosili su do te mere devalvirali ovaj Ustav da on apsolutno nema nikakvu vrednost, u šta zaista ne verujem. Dakle, kad donosite zakone, naravno, Ustav jeste i polazište i ishodište svakog zakona koji se donosi. Tako su norme koje Ustav propisuje ono od čega se polazi i do čega se dolazi u svakom zakonu. Na ove druge politikantske napade nemam potrebe da odgovaram, zbog toga što, na sreću, građani jasno vide da kada nemate argumentaciju napadate lično i kada nemate šta nama da prigovorite izmišljate stvari, te tako zaustavljam se na ovome. Hvala. (Zoran Krasić, sa mesta: Replika.)
Minut i 20 sekundi vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, koristi vreme poslaničke grupe.
Hteo sam repliku, gospođo Čomić. Zašto nemam?
Nemate pravo na repliku. (Dragan Živkov: Nema u Poslovniku.) Molim narodnog poslanika Dragana Živkova da ne dobacuje – dobacivanja ima u Poslovniku. Na vaše dobacivanje – šta ima u Poslovniku, upućujem vas ili da ga pročitate ili da zamolite Generalnog sekretara da vam ga dostavi ili da zapitate Zakonodavni odbor ili Odbor za administrativna pitanja, pa ćete biti pošteđeni dileme, šta ima, a šta nema u Poslovniku. Po Poslovniku je zabranjeno izrikom dobacivanje sa mesta, neuljudno ophođenje i nepristojno ponašanje. Da li narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori u vremenu predsednika poslaničke grupe? (Da.) Izvolite.
Gospođo Čomić, hteo sam po replici, ali pošto mi ne date, neću da trošim ovo vreme. Čekam bolji termin na televiziji da bolje obavestim građane o ovome što se dešava. Nadam se da replika nije ukinuta?
Iskoristili ste 11 sekundi od vremena predsednika poslaničke grupe. Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, sada ste povredili član 33. Poslovnika zato što ste u objašnjenju kolegi Živkovu rekli da treba da se obrati Generalnom sekretaru... [[Isključen mikrofon.]]
Narodna poslanice, član 33. ne može biti povređen tokom ovog dela sednice Skupštine. Upozoravam vas da je zloupotreba prava na iskazivanje povrede Poslovnika takođe povreda Poslovnika i to ozbiljna. Ako mislite da iko ima prava da zloupotrebi pravo na reč i da se odnosi neodgovorno prema reči koja se na osnovu Poslovnika dobije, onda i vas moram da uputim na pažljivije čitanje Poslovnika Narodne skupštine. Želite ponovo da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Recite mi da li je bilo potrebno da me saslušate da do kraja kažem u čemu je povređeno ili ste vi zaključili da nemam pravo na to, pre nego što sam izrekla? Pozvala sam se na član 33. u vezi člana 104, htela sam dalje da kažem.
Narodna poslanice, član 33. ne može biti povređen tokom ovog dela sednice. Izričem vam drugu opomenu zbog zloupotrebe prava koja proističu iz člana 100. stav 1, kojim narodni poslanici koriste svoje pravo da ukažu na povredu Poslovnika i tako svima nama omoguće da pravila, koja smo zajedno doneli, važe jednako za sve. O pravilima nema pregovora i pravila važe jednako za sve. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Član 8. govori o finansiranju nadležnosti AP Vojvodine i ima tri stava. U izvornom tekstu on glasi: "AP Vojvodina ima izvorne prihode kojima finansira svoje nadležnosti. Vrste i visina izvornih prihoda AP Vojvodine određuju se posebnim zakonom. Sredstva za vršenje poverenih poslova obezbeđuje Republika Srbija". To je ista ona Republika Srbija koja svojim lokalnim samoupravama nije uspela da dostavi potrebna sredstva. Mi smo tražili da se tekst člana 8. briše i zameni rečima: "AP Vojvodina ima izvorne prihode kojima finansira svoje nadležnosti. Vrste i visina izvornih prihoda AP Vojvodine određuju se posebnim zakonom Republike Srbije. Sve prihode na teritoriji AP Vojvodine naplaćuje organ državne uprave određen zakonom Republike Srbije. AP Vojvodina, u skladu sa zakonom Republike Srbije, može da osniva finansijske organizacije, fondove i druge organizacije za finansiranje poslova od značaja za Pokrajinu u oblasti privrede, saobraćaja, poljoprivrede, vodoprivrede, šumarstva, lova i ribolova, turizma, ugostiteljstva, prosvete, kulture, sporta, zdravstvene i socijalne zaštite i u drugim oblastim utvrđenim zakonom Republike Srbije". Obrazloženje za odbijanje ovog amandmana kaže: Amandman se ne prihvata. Rešenja iz Predloga zakona u skladu su sa članom 184. Ustava Republike Srbije, jasna su i ne zahtevaju dodatno preciziranje. Apsolutno zakon mora dodatno da precizira sve ono što prihvata, odnosno što treba da sprovede iz Ustava kao ustavnu odredbu i mi smo se trudili da to najpreciznije moguće u korist i u interesu građana i Srbije i Vojvodine učinimo.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Ilić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani ministri, podržavajući amandman gospođe Zlate Đerić koja je tražila brisanje i koji nije prihvaćen nažalost, onda smo u članu 8. pokušali da podnesemo amandman koji bi donekle popravio ovaj tekst i koji bi suštinski doprineo eventualnom poboljšanju zakonskog teksta. Dakle, u članu 8. posle reči "zakonom" briše se tačka i dodaju reči "u skladu sa Ustavom". Posle stava 3. dodaje se stav 4. koji glasi: "Nadzor i kontrolu trošenja sredstava vrše organi Republike Srbije u skladu sa zakonom i Ustavom." Obrazloženje ovog amandmana jeste da je najosetljivije pitanje za građane Republike Srbije pitanje sticanja i utroška sredstava, a posebno kontrola koja se vrši nad tim sredstvima jeste veoma važna i obavezujuća. Građani moraju biti obavešteni na koji način se raspolaže budžetskim sredstvima, jer svi učestvuju u njihovom stvaranju. Naravno, obrazloženje koje je Vlada dala zašto nije prihvatila ovaj amandman je potpuno proizvoljno, nije u skladu praktično sa ovim što smo mi predložili, ali objašnjenje se praktično i ne odnosi na ovaj amandman koji smo mi podneli, tako da se nadam da će dodatno ili na samoj sednici ovde ili u danu za glasanje imati u vidu čak i vladajuća koalicija i podržati ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 8. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Željko Tomić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Član 8, kao što je već bilo reči, definiše način na koji se finansira Autonomna Pokrajina, a naš amandman daje objašnjenje i objašnjava na koji način to treba da se uradi. Ustav definiše okvir za finansiranje autonomne pokrajine, ali je ozbiljan problem to što uz ovaj zakon ne idu zakon o imovini i zakon o finansiranju, jer bi na taj način bilo potpuno jasno definisano na koji način će se ostvarivati pravo za realizaciju autonomije. Bez izvornih prihoda i bez prihoda za prenete nadležnosti neće ni moći da se obavljaju svi poslovi koji se prenose Vojvodini. Ne verujem da je slučajno to što ova dva zakona nema, iako se probija rok koji je već 11 meseci od onog koji je definisao Ustav. U obrazloženju zakona se kaže da će se obezbediti finansijska sredstva iz budžeta, ali je ovo jedan od retkih zakona u kojima se ne kaže koja su to sredstva i koji procenat, ili bilo koje bliže određenje, nego se samo jednom rečenicom kaže da će se iz budžeta obezbediti sredstva. Ministarka finansija, o tome sam već danas govorio, kaže da Ministarstvo finansija teško da može da utvrdi koja su to sredstva. Podsetio bih poslanike u Skupštini da smo doskora imali zakon o transfernim sredstvima opština i gradova i taj zakon je imao debelo obrazloženje u tabelama gde se svaka od tih nadležnosti do u dinar tačno definiše, bilo da je vezano za obrazovanje, zdravstvo, bilo koju prenetu nadležnost opštinama i gradovima, do u dinar se računa koliko je to da bi se utvrdila konačna cifra. Ono što je ozbiljan problem, mi donosimo odluku o zakonu o utvrđivanju nadležnosti i predlog odluke o davanju saglasnosti na statut AP Vojvodine. Statut je u direktnoj suprotnosti i koliziji sa Predlogom zakona kada je reč o finansiranju. Kada pogledate ustavnu normu koja je tačno preneta u zakonu, ustavna norma definiše da se zakonom utvrđuje visina i iznos i vrste prihoda. Član statuta kojim se definiše finansiranje kaže da će AP utvrditi stopu prihoda samostalno. To je u direktnoj suprotnosti sa ovom normom zakona o kojoj je reč. S druge strane, u pravnom poretku Srbije postoji veliki broj zakona koji definišu finansijski sistem. Svaka od odluka Skupštine mora da bude u skladu sa tim zakonima i nije zakon o utvrđivanju nadležnosti jedini zakon koji je na snazi. Tim pre je veći problem što nije donet zakon o finansiranju. Pre nekoliko meseci je donet Zakon o budžetskom sistemu. Taj zakon tačno definiše način na koji se postupa sa svim javnim prihodima i javnim rashodima. Sa druge strane, postoji Zakon o javnim prihodima i javnim rashodima. Odrede i norme u statutu su u direktnoj suprotnosti sa ta dva zakona. Kada pogledate član 24. Zakona o budžetskom sistemu i uporedite prihode koji su navedeni u Predlogu statuta, to je u direktnoj suprotnosti. Ništa od ovih normi ili većina od ovih normi se apsolutno ne pominje. U zakonu koji definiše Zakon o budžetskom sistemu, apsolutno nema mogućnosti da Pokrajina ima pravo na učešće u prihodima javnih preduzeća i ustanova. To može da se promeni, ali su kao prilog ovoga morale da bude i izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu i izmene i dopune Zakona o javnim prihodima. Ovde se kaže da će se sredstva obezbeđivati transferom budžetskim sredstava. To može, to seradi i danas, ali kaže da se prihod AP Vojvodina smatra i dopunski transfer iz budžeta Republike. Zakon o budžetskom sistemu apsolutno ne poznaje pojam „dopunski transfer“. Tu tog pojma nema. Kako možemo da finansiramo nešto nečim što ne postoji? Drugo, predviđa se samostalno naplaćivanje prihoda. To se već radi, to rade lokalne samouprave. Jedan deo prihoda, recimo, Zakonom o finansiranju lokalne samouprave je omogućeno da lokalne samouprave naplaćuju porez na imovinu. Možemo da smatramo da je, recimo, tekući problem u finansiranju to što su prihodi od kada su prešli na lokalnu samoupravu drastično pali. Nekoliko puta su manji nego kada ih je naplaćivala Poreska uprava Srbije. Ovaj način direktno razrađuje sistem poreske administracije u Srbiji i to se našim amandmanom otklanja. Treba napomenuti da brojne zemlju u EU, recimo, Italija, Francuska, Skandinavija, imaju sličan model finansiranja autonomije, ali poreska administracija je celovita na čitavoj teritoriji i to na ni koji način ne ugrožava autonomiju, a doprinosi boljem ostvarivanju svih potrebnih funkcija. Još jedna stvar, statut daje mogućnost za zaduživanje i kaže da je jedna od mogućnosti da pokrajina odlučuje o zaduživanju. Zakon o javnom dugu apsolutno ne otvara tu mogućnost, jer kaže da se za svako zaduživanje prethodno pribavlja mišljenje Vlade, odnosno ide na Skupštinu pa tek onda dolazi na zaduživanje. To jedirektno u suprotnosti sa Zakonom o javnom dugu. Znači, pored toga što je ceo zakon kasnio 11 meseci u odnosu na ustavnu obavezu, očigledno da su brojne neusaglašenosti, očigledno da je rađeno stihijski i očigledno da ne možemo da donesemo ni budžet za 2010. godinu, jer ne možemo da utvrdimo kolike su to nadležnosti, a time će i građani Vojvodine biti uskraćeni za ono što im Ustav garantuje kao obavezu i kao pravo na autonomiju.
Pet minuta i 50 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na naziv glave IIiznad člana 9. i član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom SRS je, u principu, iznela svoj politički stav prema ovom aktu u celini, ali svakako i o ovoj glavi koja se odnosi na nadležnosti AP Vojvodine. Mi smatramo, ponovićemo još jednom, da po svojoj suštini ovaj akt i dokument koji je pred nama predstavlja secesiju u povoju. Srbija je i godinama unazad i u skorije vreme imala zaista neprijatna iskustva sa pojavama i secesije i separatizma. Na teritoriji jedne autonomne pokrajine, svi ste svedoci, znate dobro kako se to odvijalo, kako se i dan-danas odvija. Govorim naravno o AP Kosovo i Metohija. Okolnosti su bile takve da su oni koji su sprovodili secesiju to radili služeći se oružjem i nasiljem. Ono što se danas dešava na teritoriji AP Vojvodina jeste akt secesije, ali oni koji su kreirali ovaj dokument svesni te činjenice latili su se mehanizama koji su onako evropski prefinjeni. A ti mehanizmi su svakako nadležnosti koji se sa republičkog nivoa prenose na pokrajinski nivo, način na koji se to radi, ali svakako i pitanja koja su ovde definisana da su od pokrajinskog značaja. Kada govorimo o ovom aktu u celini i ovom članu, zaista je nezahvalno govoriti šta je najpogubnije i šta je najgore. Apsolutno je sve loše i, ponavljamo, sve u funkciji secesije i stvaranja neke nove, kako smo sinoć mogli da čujemo, republike ili, ne daj bože, države u perspektivi. SRS apsolutno ovo ne može da prihvati.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na naslov iznad člana 9. i član 9. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospođo Čomić, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, član 9. praktično otvara drugu glavu zakona koja reguliše nadležnosti AP Vojvodine. U članu 8. govori se o finansiranju nadležnosti AP Vojvodina i tu imamo krajnje načelne odredbe, gde se predviđa donošenje nekih zakona, pa će se onda te neke stvari usklađivati, a u stavu 3. jasno piše da sredstva za vršenje poverenih poslova obezbeđuje Republika Srbija. Što se toga tiče sve je jasno. U članu 9. se jasno vidi da, kada se prvo donese statut, pa se iz njega izvlači zakon, kako mogu da se naprave određeni propusti i određene greške. Demokratska stranka Srbije je predložila jednu načelnu odredbu vezanu za nadležnosti AP Vojvodine, koja bi glasila: „Pitanja od pokrajinskog značaja AP Vojvodina uređuje svojim odlukama i drugim opštim aktima, u skladu sa Ustavom, zakonom i statutom AP Vojvodine.“ Smatramo da je mnogo bolja formulacija da to ovako stoji – da se nakon toga pobroje nadležnosti AP Vojvodine, a pitanja ustavnosti, zakonitosti, odnos između republičkih i pokrajinskih organa može se regulisati na sasvim drugom mestu. Želeo bih da pitam gospodina Ljajića, kao ovlašćenog predstavnika Vlade ovde, da mi pronađe član Ustava iz koga je predlagač izvukao treći stav u ovom članu da, ukoliko nadležni organ Republike Srbije donosi propis za izvršavanje zakona u roku utvrđenom ovim zakonom, AP Vojvodina može, u oblastima iz stava 1. ovog člana, svojim aktom, u okviru zakonskog ovlašćenja do donošenja izvršnog propisa, privremeno urediti izvršavanje zakona na teritoriji AP Vojvodine. Gospodine Ljajiću, molim vas da mi ovo obrazložite, da bi mogli da znamo da li dalje da obrazlažemo ovaj amandman ili ne.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa Igor Bečić.
Ovaj član je, u stvari, otvaranje Pandorine kutije, zato što se nakon toga u skoro 20 članova prostiru oblasti koje uopšte ustavom nisu predviđene kao oblasti koje se regulišu zakonom o prenošenju nadležnosti, a sam ovaj član, barem u dva svoja stava, u 1. i 3, direktno dezavuiše Ustav RS i promoviše AP Vojvodinu kao teritoriju koja će sama utvrđivati koja su pitanja od pokrajinskog značaja. Znači, ovde se radi o jednoj prevari koju biste hteli da izvedete time što mi utvrđujemo nadležnosti AP Vojvodine i dovoljno je da u jednom članu kažete da će AP Vojvodina uređivati pitanja od pokrajinskog značaja i ispada da smo ovim zakonom odredili koja su to pitanja od pokrajinskog značaja. Pa vi zato kažete jednom rečenicom, koju gospođa Kolundžija sigurno neće moći da razume, a moći će da odbrani; vi kažete - pitanja od pokrajinskog značaja AP Vojvodina uređuje svojim aktima u oblastima koje su u skladu sa Ustavom i zakonom u nadležnosti AP Vojvodine, odnosno koje su zakonom određene kao pitanja od pokrajinskog značaja. Ko razume ovu rečenicu? Naša rečenica je prostija - pitanja u oblastima koje su u skladu sa Ustavom i zakonom u nadležnosti AP Vojvodine, odnosno koje su zakonom određena kao pitanja od pokrajinskog značaja AP Vojvodina uređuje svojim aktima. Znači, neko mora da odredi AP Vojvodini koja su to pitanja, a ne da AP Vojvodina svojim statutom odredi koja su pitanja od pokrajinskog značaja, jer onda bi došlo do prekomernog uživanja autonomije koja nije predviđena Ustavom. Ustav nije rekao da će AP Vojvodina sama da odredi svoje nadležnosti i pitanja koja su od pokrajinskog značaja, nego da će da razrađuje pitanja koja zakon poveri kao pitanja od pokrajinskog značaja. Treći stav je direktno mešanje u nadležnosti Vlade Republike Srbije i u čitav zakonodavni sistem, i čudi me, pošto se Ustavni odbor nije mešao u zakonitost akta, da je prošao kroz Zakonodavni odbor. Kako može AP Vojvodina da primenjuje nešto što nije razrađeno, da primenjuje zakon koji nije razrađen aktima Vlade Republike Srbije? Šta je onda AP Vojvodina? Vlada koja razrađuje zakon? Onda će Vlada Republike Srbije da se žali Ustavnom sudu zbog toga što je njene nadležnosti preuzela vlada AP Vojvodine. Zato vi zovete Izvršno veće Vojvodine vladom, da bi moglo znači da zakone koje donese Narodna skupština razradi svojim aktima, jer tobož Vlada Republike Srbije to nije razradila. U slučaju javne svojine AP Vojvodina sada može da kaže - preuzima javnu svojinu pre donošenja zakona o javnoj svojini, a vi se žalite Ustavnom sudu, pa kada se reši na Ustavnom sudu mi ćemo da poštujemo odluku Ustavnog suda. Dakle, poštujem autonomiju Vojvodine, ali pre svega poštujem Ustav Republike Srbije. Autonomija je proistekla iz volje građana Srbije da Vojvodini daju autonomiju. Nije proistekla iz volje političke elite Vojvodine da preotme nadležnosti Republike Srbije. Znači, u nadležnostima koje mi ovde kao Narodna skupština odredimo da su od pokrajinskog značaja, izvolite, regulišite ih u Skupštini Vojvodine kako god želi vladajuća većina u Skupštini Vojvodine. Postavljam jedno pitanje koje može vrlo lepo da vas zainteresuje - a šta ako dođe do vanrednih parlamentarnih izbora i mi promenimo zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, šta će onda biti sa statutom Vojvodine, koji ćete onda statut primenjivati? Zašto ne napravimo zakon za koji će da glasa ogromna većina u Skupštini Srbije, zašto pravimo zakon za koji sada znate da će biti menjan kada se promeni većina u Skupštini Srbije? Zar to nije na silu, zar to nije popuštanje, zar to nije želja da jedan loš akt donesete u vreme kada nam stignu ohrabrujuće vesti iz Brisela? Zašto niste 13 meseci doneli ovaj zakon? Bojali ste se reakcije građana Srbije. Sada ćete to da imuvijete kao testo i meso, uvićete u popuštanje, u viznu liberalizaciju, odmrzavanje Sporazuma o pridruživanju, proći će i utvrđivanje nadležnosti Vojvodine; eto to je to vaša politika. Dakle, ubeđen sam da grešite, a vi gospođo Kolundžija pročitajte članove od 64. do 84. zakona, pa mi recite gde je to u Ustavu predviđeno, od nauke do upotrebe imena Vojvodine, da to reguliše AP Vojvodina.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi od vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, predsednica poslaničke grupe ZES.
Poštovana predsedavajuća, naravno da razumem odredbu člana zakona, ali zaista vrlo teško razumem mogućnost da se ona razume na način na koji je to razumeo gospodin Nikolić. Ustav u članu 177. stav 2. kaže koja su pitanja od republičkog, pokrajinskog i lokalnog značaja određuje zakon, dakle upravo ovaj zakon koji mi danas ovde raspravljamo. Ako određuje nadležnosti zakon, a znamo da o tome odlučuje Skupština Republike Srbije, kako se iz toga može izvući zaključak da o svojim nadležnostima odlučuje AP Vojvodina zaista nemam sposobnosti da razumem. To, moram priznati, ne razumem. Ono što je jako važno jeste da je Ustav kada je u pitanju autonomija Vojvodine jasno definisao poziciju autonomije u odnosu na Republiku i sva pitanja koja se tiču autonomije Vojvodine odlučuje Republika Srbija, odnosno Skupština Republike Srbije. To je ujedno i najjači argument da ne postoji apsolutno ni jedan jedini element državnosti, niti jedna jedina opasnost koja bi bila sadržana u ovim aktima, a koja bi mogla da znači nekakve jednostrane odluke AP. Dakle, sve što se tiče autonomije Vojvodine odlučuje Skupština Republike Srbije. To što neki maštaju o tome da ako ikada dođu na vlast odmah menjaju ovaj zakon, želim samo da ih podsetim da će morati da urade pre toga još nešto, a to je da promene Ustav, na koji su bili ponosni da je njihovo delo, posebno kada su u pitanju odredbe o autonomiji.
Dva minuta i 10 sekundi iskorišćeno od vremena predsednice poslaničke grupe. Ako niko više ne želi reč o raspravi o pojedinostima o amandmanu na član 9, završavamo rad u prepodnevnom delu i određujem pauzu do 16.00 časova. Pre nego što vam se zahvalim na saradnji na jutrošnjem radu, obaveštenje da ćemo raspravu u pojedinostima o predlogu zakona koji je trenutno na dnevnom redu nastaviti u petak, 27. novembra, u 10.00 časova, raspravom u pojedinostima na naslov iznad člana 10. i član 10, odnosno amandmanom koji je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. U 16.00 časova Skupština će raditi na osnovu člana 200. Poslovnika Narodne skupštine i od 16.00 do 19.00 časova će prisutni članovi Vlade i predsednik Vlade odgovarati na poslanička pitanja. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, s obzirom da je danas poslednji četvrtak u mesecu, u skladu sa članom 200. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16.00 do 19.00 časova. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika Narodne skupštine koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja. Narodni poslanik ima pravo da postavi poslaničko pitanje pojedinom ministru ili Vladi iz njihove nadležnosti, u skladu sačlanom 199. stav 1. Poslovnika. Poslaničko pitanje mora biti jasno formulisano; izlaganje narodnog poslanika koji postavlja pitanje ne može da traje duže od tri minuta; predsednik Narodne skupštine upozoriće narodnog poslanika koji postavlja poslaničko pitanje, ako pitanje nije postavljeno u skladu sa odredbama ovog poslovnika, odnosno ako nije upućeno nadležnom organu. Na usmeno postavljeno poslaničko pitanje Vlada, odnosno ministar, moraju odmah usmeno odgovoriti. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to odmah moraju obrazložiti, a odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku, u rokuod osam dana od dana kada je pitanje postavljeno. Takođe, prema članu 202. Poslovnika, posle datog odgovora na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše pet minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše pet minuta. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora, shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanje na povredu Poslovnika. U skladu sa tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Istovremeno podsećam da će redosled postavljanja poslaničkih pitanja biti utvrđen prema dosadašnjoj praksi rada, tako što će naizmenično najpre reč dobijati narodni poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a zatim narodni poslanici od najmanje prema najvećoj poslaničkoj grupi. Prelazimo na postavljanje poslaničkih pitanja. (Dragan Todorović, sa mesta: Samo jedno pitanje, molim vas? Šta je sa odgovorima koje smo dobili u pismenom obliku, imamo li pravo da koristimo član 202. ili nemamo?) Sva prava koja imamo upravo sam pročitala i vrlo su jasna, decidna. Na osnovu člana 202, posle datog odgovora ovde, u toku sednice, na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da u trajanju od najviše pet minuta komentariše odgovor na pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. (Dragan Todorović, sa mesta: Čekajte, nisu mi dali u toku sednice, nego pismeno. Kako pismeno da komentarišem? Ne razumem vas. Dobio sam odgovor. Je l' imam pravo da koristim, na osnovu člana 202. ili nemam?) Molim vas, ovo je dosta jasno i mislim da svi razumete. Potencijali svih nas su da ovo razumemo, samo ako hoćemo. Imate pravo ako niste zadovoljni ili vam nije jasan odgovor. (Dragan Todorović, sa mesta: Dobro, javljam se na osnovu člana 202.) Gospođa Zlata Đerić je prva. Izvinjavam se, gospodin Vladan Batić je pre vas.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje je premijeru, čitavoj Vladi i ministru za ekonomiju. Oko pet miliona građana Srbije koji su ostvarili pravo na besplatne akcije, bar prema najnovijim informacijama, dobiće manje od 20 evra, odnosno 1.600 dinara. To je čak mnogo manje od onoga što je obećao državni sekretar Ministarstva ekonomije, koji je pominjao neku sumu od 80 do 100 evra. Ovo pitanje zaista traži odgovor. Nije u pitanju socijalna pomoć. Jer, iznos od 1.600 dinara nije ni na nivou socijalne pomoći. Ili ljudi koji su za to nadležni smatraju da su građani Srbije socijalni slučajevi pa da im daju neku crkavicu? Podsećam na obećanje da će svima biti, na ime besplatnih akcija, isplaćeno po 1.000 evra. Stigli smo do 1.600 dinara. Mislim da građani Srbije na ovo pitanje zaista zaslužuju odgovor. Drugo pitanje postavljam ovde prisutnoj ministarki telekomunikacija. Zašto je u Srbiji raspisan tender samo za još jednog operatera fiksne telefonije? Da li u okruženju, u bilo kojoj zemlji bivše SFRJ, postoje samo dva operatera? Šta su motivi, šta su razlozi, zašto je to tako, imajući u vidu činjenicu da, recimo, Slovenija ima 12 operatera fiksne telefonije, da Hrvatska ima 10 operatera fiksne telefonije, da Makedonija ima osam, da čak Bosna i Hercegovina ima tri operatera fiksne telefonije? Hajde da budemo makar na nivou Bosne i Hercegovine. A onda, kada je raspisan tender, postavljeni su uslovi koje može da ispuni samo jedna kompanija, jer prihod od 200 miliona evra i milion korisnika odgovara jedino „Telenoru“. Zašto nije raspisan tender za bar još dva operatera fiksne telefonije, jer mi stalno pričamo o borbi protiv monopola, a ovde su monopoli i te kako prisutni? Treće pitanje, koje je povezano sa prvim, tiče se gubitaka u NIS-u. Šta je sa osam milijardi evra? One besplatne akcije, koje su na nivou pet besplatnih akcija, nakon prodaje NIS-a trebalo je da vrede 2.500 dinara, sada će vredeti još manje.
Ministar, gospođa Jasna Matić, ima odgovor.
Hvala lepo na vašem pitanju, gospodine Batiću. Slažem se s vama da Srbija izrazito kasni u procesu liberalizacije i da je odavno trebalo da se uvedu drugi operatori u oblast fiksne telefonije. Zakonski monopol „Telekoma“ na fiksnu telefoniju istekao je još juna 2005. godine. Do sada se nije preduzeo nijedan korak kako bi se i de fakto taj monopol eliminisao. Odluka Vlade Srbije bila je da se sada ponudi jedna licenca, kako bi se u uslovima ekonomske krize videlo da li postoji interesovanje operatora za nuđenje javne govorne usluge odnosno fiksne telefonije na našem tržištu. U međuvremenu je na tržištu telekomunikacija došlo do promene na globalnom nivou i fiksna telefonija više nema taj značaj, ni promet kao što je imala pre. Sada fiksna telefonija u celom svetu gubi saobraćaj. Saobraćaj se premešta na mobilnu telefoniju i fiksna telefonija više nije toliko zanimljiva. Fiksna telefonija, odnosno fiksna infrastruktura ima najveći značaj za nuđenje usluga „interneta“ i to i jeste bio razlog zbog koga smo hteli da dovedemo ovde do konkurencije. Što se tiče uslova, htela bih da kažem da ih niste dobro protumačili. To bi bilo tako kada bi uslovi obavezivali da se ispune ti brojevi, znači, milion korisnika i promet od 200 miliona evra samo na tržištu Srbije, ali to nije slučaj u uslovima tendera, već je to ukupna suma. To znači da bilo ko, ko u jednoj ili više zemalja ispunjava te uslove, može da konkuriše. Na našem tržištu prisutno je, osim „Telenora“, još nekoliko kompanija koje mogu da ispune taj uslov, a pogotovo je prisutno na globalnom tržištu veliki broj kompanija koje mogu da se jave na tender.
Gospodin Vladan Batić, do pet minuta.
Vrlo kratko. Ako kažete da fiksna telefonija više nije toliki izazov, pa utoliko je pre trebalo da bude raspisan tender za više operatora. Znači to je logički, semantički, potpuno je jasno.
Gospođa Jasna Matić, ministar. Izvolite. Gospođa Zlata Đerić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, poštovani građani Srbije, obzirom na skroman broj članova Vlade koji su se odazvali, pretpostavljam da Vlada ne želi direktno da odgovara na mnoga pitanja koja građani imaju preko svojih predstavnika da im upute. Očekivala sam da će u ovom popodnevu da se pojavi, pre svega, gospodin Mirko Cvetković, koji je dužan da javno i u ovim direktnim prenosima građanima da neke odgovore, pa ću ponovo da kažem svoje pitanje koje sam pre podne uputila gospodinu Cvetkoviću, a koje vrlo uznemirava javnost Srbije i građane Vojvodine, a to je izjava gospodina Šandora Egerešija, da će ova Vlada, u toku ovog mandata, znači do kraja ovog mandata, menjati Ustav Republike Srbije da bi se uskladio sa potrebama autonomije Vojvodine. Nije nam jasno šta to znači, građani Srbije ne znaju šta je to dogovoreno, ko je to dogovorio, kakve su to promene, jer nikakve promene u predizbornim kampanjama Ustava nisu najavljivale stranke koje sada predstavljaju Vladu Republike Srbije. Dakle, to je odgovor koji gospodin Mirko Cvetković mora direktno, i u što kraćem roku, kada već nije tu, da kaže građanima Srbije. Drugo pitanje je jedno delimično lokalno pitanje, ali se ponavlja na mnogim mestima. Molim ministra ekonomije i regionalnog razvoja da pribavi odgovor na pitanje iz Agencije za privrede registre, kako je moguće da se registruje kao 140. zadrugar u Zemljoradničkoj zadruzi „Stapar“ zadružni kapital i time se omogući nečuvena pljačka zadrugara, pljačka teška 1.600.000 evra. To je nešto što oni takođe očekuju kao odgovor od svoje Vlade. Treće pitanje koje isto tako moram da ponovim, mada je gospođa Đukić-Dejanović na početku pročitala koje su obaveze pri odgovorima na poslanička pitanja, to je pitanje koje upućujem ministru zdravlja, koji je takođe odsutan, koje sam uputila u letnjem zasedanju i još uvek nisam dobila odgovor – ko su snabdevači citostaticima, koje firme snabdevaju citostaticima pet dečijih onkologija u Srbiji? To je pitanje na koje odgovor traže roditelji dece koja su najteže obolela u ovoj zemlji i nije bezrazložno pitanje. Mislim da će se otvoriti mnoga ozbiljna pitanja posle tog odgovora.
Da li neko od ministara želi da odgovori, mada su suštinski pitanja usmerena na premijera i biće mu prosleđena. Gospodin Samardžić ima reč.
Poštovani članovi Vlade, vama je poznato da se u ovoj skupštini već treći dan vodi rasprava o zakonu o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine i o statutu AP Vojvodine. Veliki broj poslanika je govorio prekjuče, juče i danas o tome i postoji jedno pitanje na koje nije dobijen nikakav odgovor. Zato bih postavio pitanje nekom od prisutnih ministara, možda nekom od dvojice ministara, ministar Marković ili Čiplić, koji su prekjuče bili ovde i razgovarali o tome. Nismo ni tada dobili odgovor na to pitanje. Naime, smatramo da ova dva dokumenta nisu mogla da dođu na dnevni red iste sednice Vlade, da je bilo normalno i po Ustavu predviđeno da se prvo raspravi zakon o nadležnostima, pa da se na drugoj sednici raspravi Predlog statuta. Naime, moramo ostaviti vremena da se u odnosu na zakon o nadležnostima, koji je teoretski gledano mogao imati amandmane usvoji, pa da se prema njemu pravi onda statut Vojvodine, u najmanju ruku zato što dobar deo tog statuta sadrži nadležnosti koje Vojvodina treba da obavi. Moje pitanje je sledeće – kako i zašto je Vlada dopustila da se prvo napravi tekst Predloga statuta Vojvodine, pa da potom Vlada pravi zakon o nadležnostima i da ga usaglašava sa mlađim pravnim dokumentom, sa statutom Vojvodine? Kako je moglo da se dogodi da na ovoj sednici, na kojoj treba da se raspravlja o zakonu o nadležnostima, ne budu data još dva predloga zakona koji su takođe uslov da se usvoji statut Vojvodine, dakle, zakon o finansiranju AP Vojvodine i zakon o imovini. Po Ustavu Srbije, ti zakoni, ta tri koja sam pomenuo i još dva koja su doneta, pa ih nije potrebno sada pominjati, pretpostavka su i uslov da se prione izradi statuta Vojvodine tj. njegovog predloga u Skupštini AP Vojvodine, pa da onda taj statut dođe na Skupštinu Srbije i da vidimo na osnovu zakona da li je usaglašen ili ne, pa da posle o njemu diskutujemo. Moje pitanje je – kako i zašto je do toga došlo i kako je Vlada dopustila da se krši ovaj postupak izrade ovih zakona i posledično postupak izrade statuta Vojvodine?
Gospodin Čiplić ima reč.
Uvažene poslanice, uvaženi poslanici, poštovani profesore, kao što i sami znate, statut AP Vojvodine je i po Ustavu delo Skupštine AP Vojvodine. U zakonodavnoj politici i u zakonodavnoj tehnici naprosto se desilo to da je bilo daleko lakše obezbediti da AP Vojvodina, preko svoje Skupštine, uradi onu vrlo jasnu ustavnu obavezu koja stoji pred njom, a to je da statut AP Vojvodine donese i usvoji i da ga na taj način perfektuira kako bi došao na sednicu Skupštine Srbije, koja ga potvrđuje po Ustavu. Zakon o utvrđivanju nadležnosti, koji Vlada Republike Srbije, kao po Ustavu ovlašćeni predlagač, sačinjava u formi predloga, u nomotehničkom smislu vrlo komplikovan i složenpredlog, sačinjavan je na način da sve oblasti koje su Ustavom predviđene kao oblasti u kojima AP Vojvodina utvrđuje odnosno uređuje, upravo radi pravne tehnike, radi pravne sigurnosti da u formi tehničke, pravne i svake druge konsultacije i rada ministarstava i pokrajinskih sekretarijata, ne bi li zakonski tekst bio što precizniji i što jasniji, morao je da se radi na ovaj način. Ono što je bitno za građane i za pravni poredak Republike Srbije, da su u ovoj skupštini, kao što i sami znate, na dnevnom redu to dve odvojene tačke dnevnog reda, da je, kako nalaže Ustav i kako nalaže Poslovnik ovog parlamenta,prvo stigao zakon o utvrđivanju nadležnosti, da je nakon toga tačka dnevnog reda davanje saglasnosti za statut i da ne treba praviti nikakvo pitanje, ni pravno ni političko, s obzirom da Ustav onako kako je utvrdio tako se i odvija ova sednica Skupštine, pa će prema tome i parlament prvo glasati o zakonu, a potom o statutu. Ne vidim nikakav problem u tome, s obzirom da Skupština AP Vojvodine pišući i usvajajući statut nije radila tuđu nadležnost, nego je radila svoju, pa tako ni zakon o utvrđivanju nadležnosti nije pisao niko drugi nego onaj ko je ovlašćen, ali u toj proceduri je učinjena jedna dobra stvar, s obzirom da su konsultovani pokrajinski sekretarijati, a radila su ih resorna ministarstva. U krajnjoj liniji, kada se radi jedan takav složen pravni akt kakav je zakono utvrđivanju nadležnosti, složen po svojoj strukturi, složen po svojoj pravnoj tehnici, sasvim je očekivati da taj posao mora, ako će valjano da se uradi, da bude rađen nemali period vremena. Pri tome, ne treba zaboraviti, ako se samo setite parlamentarne aktivnosti u ovom periodu vremena, koliko je zakona ušlo u proceduru, a delom se ticalo i nadležnosti koje se ovim zakonom utvrđuju kao izvorne ili kao poverene AP Vojvodini.
Gospodin Samardžić želi ili da komentariše ili da da dopunu pitanja. Izvolite.
Nisam siguran da je ovaj odgovor bio jasan. Naime, nisam ga najbolje razumeo, zato što ste u prvom delu odgovora bili dovoljno konfuzni da vas čovek nije mogao razumeti. Naime, potpuno je jasno da kada se pravi zakon o prenosu nadležnosti i zakon o utvrđivanju nadležnosti da se on radi po Ustavu. On jeste složen zakon. Tu se slažemo. Ali, budući da je Ustav njegov izvor, pravi se relativno lako, naročito ako ga rade stručnjaci i ako ga rade ljudi koji poznaju Ustav, treće, ako ga rade ljudi koji su posvećeni Ustavu, dakle, ne žele da prekoračuju Ustav radeći takav zakon. Kada pogledamo koliko je taj zakon rađen, najmanje deset do dvanaest meseci. Svaka čast, za dvanaest meseci napravljen je jedan zakon koji je došao konačno u parlament. Drugo, vaša tvrdnja je bila da je Skupština Vojvodine radila neki svoj akt koji je bila vlasna da uradi. To tako deluje apstraktno. Ako ste hteli da budete na vreme i dinamični, bilo vam je mnogo lakše, sa stanovišta vremena, da sačekate da se izradi zakon, pa da onda Skupština relativno lako napravi statut, jer glavni deo tog statuta jeste deo o nadležnostima koji utvrđuje ovaj zakon. Prema tome, vaš odgovor da je to bilo komplikovano pravno prosto ne stoji. Moje dopunsko pitanje je sledeće - zašto je Skupština Vojvodine tako postupila? Znam formalni odgovor, da bi izvršila svoj zadatak iz Ustavnog zakona, da se posle konstituisanja Skupštine Vojvodine za 90 dana postavi i da jedan takav predlog. Međutim, ako je to zadovoljeno, veća je šteta napravljena time što je to učinjeno bez prethodnog zakona, bez zakona koji je utvrđivao nadležnosti. To je bio razlog, formalno gledano, zbog čega je stvar tako dugo trajala. Politički gledano, razlog je bio potpuno drugačiji i sada ga ne bih komentarisao. Znači, moje pitanje je - zašto je Skupština Vojvodine, ako možete da mi na to odgovorite jer vi niste u Skupštini Vojvodine, bez obzira što je poštovala Ustav i zakon, bez osnovne pretpostavke, bez postojanja zakona o utvrđivanju nadležnosti i još dva zakona donela taj akt i stavila ga pred Vladu? Da li je ona, to je potpitanje u okviru dopunskog pitanja, igrala jednu igru svršenih činjenica i s obzirom na tu igru imamo današnju situaciju da potpuno neustavno, takoreći istog dana ili u dva dana, ali opet u dva dana raspravljajući o dve različite stvari, na brzinu donosimo ovako važna akta?
Gospodin Čiplić. Izvolite.
Čak i u vreme dok sam bio zaposlen u Ustavnom sudu RS epitet - neustavan sam koristio zaista krajnje delikatno i u retkim prilikama. Ako sam bio konfuzan pokušaću da sada budem mnogo razumniji. Dakle, ako pitate zašto je tada kada je donet statut AP Vojvodine to učinjeno, učinjeno je zato što je Ustavni zakon to nalagao. Ako imate jednu instituciju u RS sa nivoa autonomne pokrajine kojoj je taj rok važan, ako imate instituciju koja taj rok poštuje, onda nemate šta toj instituciji koja je taj ustavni rok ispoštovala da kao primedbu stavite. To je jedna stvar. Druga stvar. Takođe je vrlo zamisliva situacija da su se oba akta, i to je sasvim logično, istovremeno pisala, pa u isto vreme i došla na Skupštinu. Dakle, ne mora da postoji nikakva velika vremenska razlika između zakona i statuta, kao što i ne postoji. U krajnjoj liniji, kada govorim da je reč o složenom aktu, on je složen po mnogo čemu. Kada je reč o ovakvom zakonu koji govori o velikom broju nadležnosti, odnosno o velikom broju poslova, takav zakon te poslove mora definisati. Takav zakon ne mogu pisati pravnici opšte prakse. Takav zakon moraju pisati ljudi koji se u tim resorima bave tim poslovima. Otuda učešće velikog broja ljudi. Veliki broj poslova koji čine nadležnosti zapravo govore o tome da taj zakon je pisan i složen je zbog učešća velikog broja ljudi, zbog velikog vremena koje se utrošilo i napokon zbog toga što ste u tom trenutku, ako ste zaista želeli da imate odličan zakon, koji neće dovesti do spora oko nadležnosti, kada kažem spora oko nadležnosti to znači da neće angažovati Ustavni sud, dakle, ako želite da nemate problem sa funkcionisanjem Republike, sa funkcionisanjem pokrajinskih organa, onda morate to razgraničenje poslova da učinite što je preciznije moguće. Posao nije jednostavan, pa ni odgovor ne može biti jednostavan. Ponavljam i to je najvažnije za građane, procedura koju nalaže Ustav, a to je da bude prvo usvojen zakon, pa zatim potvrđen statut, biće ispoštovana. Ako je reč i problem u kvalitetu ustavnosti, Ustavni sud RS može vrlo lako od zainteresovanih lica, ovlašćenih predlagača, da dobije inicijativu ili predlog za ocenu ustavnosti i da se i taj spor razreši.
Da li gospodin Samardžić želi da se izjasni o odgovoru? (Da.) Izvolite.
Gospodine ministre, Ustavni sud će svakako imati posla i oko zakona i oko statuta, i to vam potpuno pouzdano govorim, ali ne možemo se ponašati kao da je Ustavni sud jedina instanca koja o ovome može da govori ili ovim da se bavi. Naime, ovaj parlament je instanca koja pre svega treba ovim da se bavi. To je parlament koji donosi zakone koji moraju biti u skladu sa Ustavom. Osim toga, nije samo ni parlament institucija koja time treba da se bavi, već i javno mnjenje, javnost, i stručna javnost pre svega. Prema tome, podsetiću vas na argumente koje je stručna javnost iznela o ovoj stvari, mada to nije direktan odgovor na ovo što ste govorili. Što se tiče vremenske razlike, ta vremenska razlika ne postoji i vi to dobro znate. To što imamo jednu sednicu sa dve tačke dnevnog reda sa stanovišta ovog posla nije nikakva vremenska razlika. To je isti trenutak. Moralo se ostaviti vremena, bar koliko se teoretski zamislili, da neke odredbe tog zakona će biti takve da statut mora sa njima da se usaglasi, a onda je trebalo ostaviti vremena za pravno-tehničko usaglašavanje statuta sa zakonom. To je nešto što forma podrazumeva i zato je bilo potrebno da se dve sednice, a ne dve tačke dnevnog reda na istoj sednici angažuju. Što se tiče zakona o kome govorite na jedan delikatan način, koji je dugo rađen zato što je komplikovan, zato što ima puno nadležnosti itd, prvo, ovde sam argumentisao i mnogi poslanici - da je zakon u velikoj meri prepisani statut. Ali ono što je u ovom trenutku važnije jeste da verzija zakona koji ste dali u neku polujavnu diskusiju marta ove godine, odnosno tu nije bilo jasno kakav je status tog nacrta i da se ona jako malo razlikuje od ove verzije koju ste nam dali devet meseci kasnije. Znači, neki drugi problem je postojao tu, meni se čini problem nekog teškog političkog usaglašavanja među akterima koji su to radili. To nije bila stvar koju pravnici i stručnjaci nisu mogli da reše, nego je stvar koju vi, međusobno, niste mogli da rešite.
Gospodin Dragan Todorović ima pitanje.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje svima onima koji su dobili ovo pismo, pa između ostalog i vama gospođo Dejanović, mada vi izbegavate da priznate dobijate ta pisma. Skupština Republike Srbije, predsednik Republike Srbije, predsednik Vlade i raznorazna ministarstva, a radi se o zahtevu za reviziju privatizacije vrednosti kapitala preduzeća AD Šećerana "Jedinstvo" Kovačica. Mali akcionari su pokrenuli ovaj postupak 2009. godine u sedmom mesecu, dostavili su to sudu u Pančevu. Da bi građanima Srbije bilo jasno o čemu se radi i da bi mogli da sagledaju svu razmeru pljačke koja je izvršena, pre svega interesuje me - koja je od ovih konsalting firmi izvršila procenu vrednosti šećerane u Kovačici? Kaže: "Stanje u preduzeću pre privatizacije: osnovna delatnost preduzeća je proizvodnja šećera, broj zaposlenih 190, broj akcionara 390, ukupan kapital na dan zaključenja kupoprodajnog ugovora 18. oktobra 2002. godine je bio 164.832.500 dinaraili 2.679.541 evro, a od toga 98, 85% je bio društveni kapital, 0,15% je bio akcijski kapital. Način privatizacije - društveno preduzeće Šećerana "Jedinstvo" Kovačica privatizovano je 18. oktobra 2002. godine, metod tenderska prodaja, ugovor o kupoprodaji je zaključen sa AD Šećerana "Jedinstvo" Kovačica, Agencija za privatizaciju, i, nagradno pitanje, "MK komerc" DOO za promet robe na veliko, uvoz i izvoz. Kupac je kupio 70% ukupnog društvenog kapitala preduzeća, koji je predstavljen sa 115.209 akcija. Ovaj deo kapitala je plaćen od strane kupca iznosom, opet nagradno pitanje - tri evra. Tri evra, celih tri evra. Socijalni program - kupac je ugovorom preuzeo i obavezu investiranja za period od 2003. do 2007. godine u ukupnom iznosu od 7.841.000 evra. Dinamika: 2003. godine 1.700.000, 2004. godine 1.500.000, 2005. godine 1.440.000, 2006. godine 1.550.000, evo već Čeda zna šta je bilo u magacinu, a 2007. godine 1.650.000. Znači ukupna vrednost socijalnog programa za period od pet godina se utvrđuje na iznos...
Vreme, zahvaljujem. Da li neko od članova Vlade želi da da odgovor gospodinu Todoroviću? (Ne.) Prosledićemo odgovor.
Ne, molim vas nemojte.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. (Dragan Todorović, sa mesta: Nemojte,imam pet minuta, što je dodatno vreme, kao narodni poslanik.) Imate da komentarišete odgovor ili da postavite dopunsko pitanje? Ne, molim vas, imate formu dopunskog pitanja, ako želite, imate pravo na to. Da li želite? (Da.) Da li želite dopunsko pitanje, kažite tako? Recite, molim vas, samo da to hoćete i imate reč gospodine Todoroviću.
Vrednost kapitala preduzeća prema bilansima. Stručnjaci, a između ostalog i veštaci koje je odredio sud jesu gospoda (posle ću naći kako se zovu), procenili su ukupnu vrednost šećerane i kažu ovako: "Ugovor o kupoprodaji društvenog kapitala zaključen je u skladu sa zakonom. Prodato je 70% akacija vrednosti preduzeća.'' Ovaj iznos je otprilike 7.848.000. Kaže: "Prema pregledanoj dokumentaciji, kupac nije ispunio ugovorene obaveze, već je izmenama i dopunama ugovora o kupoprodaji društvenog kapitala javnim tenderom dana 16. maja 2006. godine sve svoje ne izvršene obaveze, koje su tada iznosile 1.424.032 evra, preneo na drugo pravno lice u ovom sporu i to tuženog "Sunoko" DOO Novi Sad. Prema pregledanoj dokumentaciji komisija veštaka smatra da je u ovom postupku prodaje društvenog kapitala postupljeno u skladu sa Uredbom o prodaji javnim tenderom. Međutim, propust je bio što je 70% vrednosti društvenog kapitala šećerane vrednovano 1997. godine, pre pet godina". Čudi me da nisu 1956. godine, možda nije bila izgrađena šećerana, bilo bi još jeftinija od tri evra? Kaže: "Kupac je izmenom Aneksa tri kupoprodajnog ugovora od 24. februara 2005. godine smanjio svoje obaveze u rekonstrukciju i modernizaciju šećerane na iznos 3.983.000 evra. Ali, ukupna vrednost u zalihama i svemu što je kupac "MK komerc" uzeo, kada se izvrši kompletan uvid, jeste 20.708.491 evro". Evo, građani Srbije, pogledajte vi kako ste opljačkani u proteklih devet godina. Zato je vrednost kompletne imovine kojom je raspolagala Srbija, koja se procenjuje na 30 do 40 milijardi evra, prodata za svega dve milijarde i sedamsto hiljada evra. Zašto je vrednost od 20 miliona evra prodana za tri evra? To je 6.690.262 puta manja vrednost od stvarne vrednosti. Šta je sa kapitalom malih akcionara? Šta će Vlada uraditi u ovom slučaju, pošto je obećala da će sve privatizacije koje su izvršene, a nisu poštovani ugovori o kupoprodaji - poništiti. Evo ovde je zahtev podnet u sedmom mesecu, a do dana današnjeg nema nikakvog odgovora. Kako da bude odgovora kada je Mirko Cvetković prvo bio pomoćnik ili zamenik ministra finansija, pa onda direktor Agencije za privatizaciju, a sve vreme je normalno imao i tezgu u "Ces Mekonu", ili su mu ovo bile tezge , kako bi mogao da funkcioniše. Pošto imam još malo vremena da ga iskoristim, vezano za današnje izlaganje oko pisma SPC, zbog građana Srbije. Evo, ovo je pečat, ovo je slika vladike Bačkog Irineja (pokazuje novine), pismo SPC i kaže: "Uvažena gospođo Đukić-Dejanović, kao vekovni čuvar srpske itd.'' E sad, gospođo Đukić, pošaljite i vi pismo vladici i pitajte da li je ovo objavljeno ili nije, pa da građani Srbije utvrde ko je govorio istinu, a ko nije govorio istinu. Što se tiče gospodina Martinovića, on je samo na osnovu ovih činjenica izneo taj podatak i taj podatak je potpuno tačan, a vi ste to preokrenuli, verovatno računajući da će možda biti osnovana i autokefalna vojvođanska crkva kada se usvoji ovaj statut Vojvodine.
Gospodin Čedomir Jovanović ima reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Vlade, prvo bih zatražio od ministarke telekomunikacija odgovor na pitanje koje mi ovde postavljamo u kontinuitetu gotovo mesec dana, a delom se nadam da ćete makar vi moći da nam odgovorite, s obzirom da ste kao ministar resorno u Vladi verovatno bili detaljnije upoznati od nekih drugih vaših kolega i koleginica u tom procesu koji je obeležio preuzimanje dela kapitala preduzeća "Informatika". S obzirom da je tako nešto Vlada omogućila svojom odlukom, "Srbijagas" je preduzeća koje u ovom trenutku beleži gubitke od 170 miliona evra u roku koji je neuobičajen za sva druga postupanja Vlada Republike Srbije ili upravni odbor "Srbijagasa". Bilo bi dobro da nam kažete kakav je to javni interes Vlada Republike Srbije preuzela ili razumela, pa zaštitila u poslovanju preduzeća "Informatika", s obzirom da ništa drugo ne sme biti motiv delovanja Vlade Republike Srbije, a da do sada tako nešto nismo mogli da čujemo ni od predsednika Vlade, gospodina Cvetkovića, ni od ministarke finansija, gospođe Diane Dragutinović, a ni od resornog ministra za energetiku, gospodina Škundrića? Mislim da je "Informatika" delom makar u nadležnosti vas kao resornog ministra, pa bi bilo dobro da nam vi odgovorite na pitanje - čime se Vlada rukovodila kada je dala saglasnost "Srbijagasu", preduzeću koje beleži gubitak od 170 miliona evra, da u visini od gotovo tri miliona evra kupi akcije preduzeća "Informatika", koje je u tom trenutku potpuno privatno, a tako nešto uradi neposredno pre preuzimanja "Srbijagasa" od strane "Gasproma", čime smo praktično mi finansirali posao za račun i u interesu druge države. Za sada nismo dobili odgovor na to pitanje, pa bi bilo dobro da nam vi kažete čime ste se rukovodili kada ste za tako nešto glasali? Zašto nam je to važno? Zato što ovde više od godinu dana razgovaramo o svim poslovima koji prate energetski sektor u Republici Srbiji. Ukazivali smo na neodrživost privatizacije "NIS", na štetu koja će tako nešto pratiti. Sve što se u međuvremenu desilo potvrdilo je tu našu argumentaciju. Ukazivali smo na štetnost i neodrživost odluke kojom se Srbija povukla iz "Jugorosgasa",a danas se upoznajemo sa podacima o bilansima za ovu godinu, po kojima je "Jugorosgas" uz, recimo, Elektroprivredu Srbije, "Srbijagas", Deltu itd, preduzeće sa najvećim prihodima u zemlji i jedno preduzeće sa najvećim profitom od gotovo dve milijarde dinara. Koji je bio interes Republike Srbije da prepusti kontrolni paket akcija ruskom partneru za četiri miliona dolara, ako samo u ovoj godini to preduzeće beleži profit od 20 miliona evra? Ovde ću se zaustaviti, pošto mi vi odgovorite, onda ću prokomentarisati vaš odgovor i postaviti još jedno pitanje.
Gospođa Jasna Matić.
Zaista ne bih mogla da vam kažem šta je tu bio javni interes, a kao što ste i vi pravilno rekli, to i nije u nadležnosti našeg ministarstva, već u nadležnosti kako finansija, tako i energetike. Koliko znam, na prošloj sednici kada su poslanici postavljali poslanička pitanja, premijer je uručio pismeni odgovor vašoj koleginici Juditi Popović na tu temu.
Da li želite da komentarišete odgovor ili da postavite dopunsko pitanje? (Da.)
Gospođo Matić, lako ćemo se mi složiti oko dela ovog problema, ali ono što je neprihvatljivo i za vas i za mene, ne kao pojedince, nego kao predstavnike institucija, Vlade i Skupštine, jeste bežanje od problema. Siguran sam da svaki član Vlade vrlo dobro zna razloge zbog kojih se Vlada umešala u problem u kojem se našla "Informatika". Tačno je da je premijer Cvetković prosledio nama pisani odgovor, ali je nakon tog pisanog odgovora i sam tražio od gospodina Pere, kako ga je ovde nazvao, mislim na ministra za energetiku, Petra Škundrića, da on odgovori na pitanje, pošto je odgovor u pisanoj formi bio nepotpun. Do danas ni nas, ni predsednika Vlade, ministar Škundrić nije udostojio tog odgovora. O čemu se zapravo radi? Radi se o intervenciji Vlade kojom je zaštićen jedan od manjinskih akcionara "Informatike", tako što je Vlada, odnosno "Srbijagas" prihvatila da preuzme akcije koje su bile emitovane za poznatog kupca, za "Srbijagas", čime se novac poreskih obveznika ove zemlje, novac preduzeća koje je u minusu 170 miliona evra, iskoristio kako bi se zaštitili u tom trenutku manjinski akcionari jednog privatnog preduzeća. O tome se radi, gospođo Matić, i vi to vrlo dobro znate. "Informatika" se bavi informacionim tehnologijama. Ona je angažovana u nekim javnim preduzećima ove zemlje. U ovom trenutku je ta "Informatika", u koju je otišlo tri miliona evra iz džepa penzionera PUPS-a, recimo iz njihovog džepa, iz džepa Ministarstva odbrane gospodina Šutanovca, jer smo videli njega koji potpisuje ugovore i kaže da bi bilo sjajno da krenemo "Ponikve", ali nemamo tri-četiri miliona koliko je potrebno da se to očisti. Zašto imamo za "Informatiku"a nemamo za "Ponikve"? Zašto nemamo za gospodina Dulića? Sami ćemo se složiti sa koliko napora gradimo budžet za njegovo ministarstvo. Gotovo 250 crnih tačaka imamo u Srbiji ekoloških. Da ne govorimo o Ministarstvu poljoprivrede. Znači, za sve te urgentne promene nemamo novac, a u danu promptno reagujemo da bi zaštitili interese jedne privatne kompanije i ne možemo da dobijemo odgovor na pitanje - zašto? Možda ćemo se složiti da je to potrebno, ali sve dok nam Vlada ne kaže zašto je dozvolila "Srbijagasu" da kupi za tri miliona evra akcije jedne privatne kompanije koje su emitovane direktno za "Srbijagas", mi nećemo moći da se složimo oko uloge koju igrate vi i koju igramo mi. U ovom trenutku mi sebe doživljavamo kao zaštitnike javnog interesa, a vas kao nekoga ko je saučesnik u poslu koji se u ovom trenutku skriva i čiji se razlozi i motivi skrivaju od očiju javnosti. To je naš problem i mislim da oko toga ne možemo da polemišemo. Izvolite, odgovorite nam, delom je to u vašoj nadležnosti. Bili ste na toj Vladi i glasali ste.
Gospođa Jasna Matić ima reč.
Samo mogu da vam kažem da se naše ministarstvo po tom pitanju nije izjašnjavalo, da nemam informacija više nego što ih vi imate, a da kao ministarka nadležna za informacione tehnologije mogu da kažem da postoji veliki broj privatnih firmi koje se bave tim poslom i da, sa druge strane, ne vidim da država ima potrebu da direktno interveniše u tom sektoru.
Gospodin Jovanović želi da se izjasni o odgovoru.
Naravno, bilo bi nepristojno sada sve ovo pretvoriti u tiradu nad ministarkom telekomunikacija, pošto je i ona u situaciji u kojoj su gotovo svi drugi ministri sa kojima smo razgovarali tražeći odgovor na ovo pitanje. I vi ste indirektno naravno i odgovorili, nažalost, potvrđujući sve ono što mi smatramo neodrživim i neprihvatljivim. Ukazaću vam samo na nekoliko podataka koji nama ne dopuštaju da prihvatimo taj manir i odnos i prema parlamentu i prema građanima ove zemlje. Stotine miliona evra je Srbija uložila u "NIS" od 2000. godine do danas. Samo na osnovu uredbe koju je donela Vlada Zorana Đinđića, one čuvene uredbe koja je tako produbila jaz između DSS i DS, u kojoj sam tada bio. Oko 500 miliona evra samo po tim osnovama je ušlo u "NIS" zbog subvencija i dotacija godišnje gotovo trista u pojedinim situacijama, a mi smo danas suočeni sa činjenicom da "NIS" i "Srbijagas" po osnovu navodno nenaplativih potraživanja od preduzeća u Srbiji preuzimaju kapital. Pa se to desilo sa staklarom u Paraćinu, ali se desilo i sa Azotarom, i nekim čudom se desilo i dešava sa Beogradskim elektranama. Kada je to u Srbiji odlučeno da se jednom preduzeću dozvoli da na takav način rešava probleme koje ima, a drugima se ne dozvoljava? Kako bi bilo da ta preduzeća koja su bila gubitaši godinama, recimo Srbijagas, zbog toga što je plaćao politiku, pristajući na neekonomske cene ili EPS, da pre nego što se privatizuju, oni konvertuju svoja potraživanja u kapital. Da vidimo da li bi se tada promenila struktura tih preduzeća i da li bi onda možda bio još neko drugi zainteresovan za tu privatizaciju. Ovako, čini nam se pod jednom privatizacijom zapravo odvija mnogo više i da je neko za 400 miliona evra kupio ne samo NIS i ne samo Srbijagas, nego da je kupio i Azotaru, da je kupio deo Beogradskih elektrana i toplana i ko zna šta sve još, jer će u jednom trenutku, zbog toga što ova država nema snage da vraća dugove, novi vlasnik NIS-a i Srbijagasa preuzeti akcije preduzeća koja mu duguju. Tu vidimo zapravo ono o čemu smo sve vreme govorili, činjenicu da se na jedan neodgovoran način, praktično, prostor u kome se naša nesposobna država kretala otvara da bi se u njemu kretala druga država. Da se nefunkcionalni, pogrešan monopol Republike Srbije u ovom trenutku transformiše u monopol Ruske Federacije. Možemo da se složimo da je konačno Vlada došla do rezultata poslovanja NIS za prethodnu godinu, iako je šokantna činjenica da se iz plusa od 30 miliona, prešlo u minus od gotovo 100. Još je šokantnije da za to naravno niko ne treba da odgovara. Ono sa čime ne možemo da se složimo je činjenica da je ispod stola dogovoreno kako će se oni koji su time oštećeni zadovoljiti. Zbog toga danas mi plaćamo najveću prerađivačku cenu u Evropi za naftne derivate. Zbog toga je danas u Evropi gotovo najveća cena benzina u Srbiji, i dizela i jednog i dizela drugog. Pri tome, zbog toga i to gospodin Dulić zna. Plaćamo i najskuplji, i najnekvalitetniji benzin. Kako se zove zemlja koja prisiljava svoje građane da plaćaju najskuplji benzin, koji pri tom najviše truje. To je neodgovorna država. Za to su naravno odgovorni i mnogi od onih koji se danas nalaze u redovima opozicije, ne samo predstavnici danas aktuelne Vlade, ali svi koji su nas uveli u tu slepu ulicu moraju izaći pred građane i priznati odgovornost za nešto tako, da bi ubuduće ljudi znali šta podržavaju i za koga glasaju. Ovde sada slušamo primere nekadašnjih privatizacija, ali datumi u kojima su donete pogrešne odluke su datumi koji se vezuju za pravednike u politici. Datumi u kojima su donošene odluke, koji su doneli najviše koristi ovoj zemlji, jesu datumi koji se vezuju za vladu čoveka koji je ubijen zbog toga što je bio reformator. Ne možemo mi danas u 2009. godini, na njenom kraju, samo zbog toga što je prošlo gotovo sedam godina od 12. marta, zanemariti činjenicu da je sve ono vredno što imamo za sobom, deo političke vizije Zorana Đinđića, a da sav onaj krš sa kojim se suočavamo jeste nasleđe onoga koji je u njegovom ubistvu video političku korist za sebe, a to je bio Vojislav Koštunica.
Gospođa Aleksandra Janković ima reč.
Moje pitanje bi trebalo da bude upućeno premijeru koji očigledno nije tu. Odsutan je, kao i gospodin Čanak. Verovatno se i dalje nešto dogovaraju o detaljima, zarezima, uskličnicima i ostalim bitnim znacima interpunkcije u ovom separatističkom statutu Vojvodine. Pošto sadašnji Ustav Srbije nije po meri njihovog statuta, stvari treba postaviti naglavačke, pa Ustav Srbije mora da se uskladi sa statutom Vojvodine, a ne obratno. Uostalom, moja koleginica Zlata Đerić je već pitala, da li će ova vlada promeniti Ustav, kao što je najavio gospodin Šandor Egereši? Ali, nije to osnovno pitanje. Osnovno pitanje je koji je jezik i koje pismo u Srbiji zapravo u službenoj upotrebi? Dobili smo dopis, kao poslanička grupa, iz Republičkog fonda za PIO, Direkcija Pokrajinskog fonda Novi Sad, odeljenje za PIO, primenom međunarodnih sporazuma. Naime, stranka je tražila dostavu fotokopije ličnog kartona. Šta piše u dopisu? Znači, treba čuti jezik kojim je to napisano. Nadležan organ socijalnog osiguranja obratio se „zamolnicom“ ovoj službi, da se za gore imenovanog dostavi pregled penzijskog staža koji se priznaje za penziju. Prema navodima u „zamolnici“, imenovani je radio u svojstvu i sad tu se objašnjava u kom svojstvu. Molite se da ovoj službi dostavite prepis osobnog lista ili izvod iz „očevidnika“, odnosno u slučaju negativnog odgovora, molimo da obavezno naznačite da li isti sledi zbog toga što se imenovani ne nalazi u vašim evidencijama. Živo me zanima, pre usvajanja ovog statuta Vojvodine i latiničnog pisma, šta je ovo i o čemu se radi? Ovo je od 30.9.2009. godine. Da li je u službenoj upotrebi u državi Srbiji još uvek srpski jezik i ćirilično pismo, jer umesto „zamolnice“ postoji termin molba, prepis osobnog lista i ne znam šta je, a izvod iz „očevidnika“ deluje mi kao okolotrbušni pantalonodržac. Vrlo rado ću dostaviti članovima Vlade ili možda gospodinu Čanku, on je više u komunikaciji sa premijerom, da prosto vidi ovaj dopis i da mi odgovori na pitanje. Drugo pitanje, naravno opet upućeno nekome ko je odsutan, šta će čovek kada ima posla, verovatno se kandiduje za VANU, pitanje je za ministra zdravlja, večitog.
Prošlo je tri minuta. Da li neko od ministara želi da da odgovor? Da li vi želite da komentarišete svoje pitanje ili želite da postavite dopunsko pitanje, koje će u pismenoj formi ići?
Pitanje za ovog odsutnog akademika, neuspelog, zašto građani Pančeva sa oboljenjem kukova ne mogu da idu u Beograd, nego moraju u Vrbas? Oboleli od raka se na zračenje upućuju umesto u Beograd, sada u Sremsku Kamenicu, a zabranjeno je davanje, generalno davanje uputa za Beograd, tako da lekarka koja je nedavno pacijente uputila u Beograd, umesto onaj glavni zarez – administrativni centar Novi Sad, dobila otkaz. Naravno, još samo jedno dodatno pitanje; neće valjda i ovaj da ode, oće, dakle, neverovatno. Pitanje se tiče naših bezbednosnih službi. Da li naše bezbednosne službe imaju procenu bezbednosnog rizika po Srbiju zbog donošenja ovakvog statua? Gospodin Šutanovac je otišao, ne mogu da verujem. Znači, dobro. Da li te službe imaju informaciju o uticaju Instituta za jugoistočnu Evropu sa sedištem u Minhenu, odnosno uticaj tog instituta na stvaranje statuta Vojvodine. Vraća se, odlično.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Želim da postavim pitanje Vladi, mada se tiče direktno, u stvari, svih nas poslanika ovde i same Narodne skupštine. S obzirom na to da Narodna skupština ne raspolaže nikakvom imovinom, da ne odlučuje o mnogim stvarima koje su vezane za njen rad, pitam prisutne članove Vlade – ko je u Vladi zadužen za naplatu troškova zakupa od izdavanja ove zgrade, za raznovrsne namene? Koliko je prihoda po tom osnovu ubrano u prošloj i ovoj godini, odnosno, od dana kada je ona počela da se koristi? Pošto se gotovo svakog vikenda ovde održavaju raznovrsni seminari, raznih strukovnih udruženja, medicinskih, „Milenijum“, čini mi se udruženje bivšeg premijera takođe ovde organizuje povremeno neka savetovanja, organizuju se snimanja filmova, raznovrsne proslave, pa ako osoblje ostaje ovde da radi duže od predviđenog radnog vremena, a ima problem da im se prekovremeni sati ne isplaćuju i obračunavaju mesečno, u ime čega bi mi dozvolili da inače male plate zaposlenih ljudi ovde budu tako male, a da se od njih traži dopunsko angažovanje. Ako ovo jeste zgrada o kojoj brine i gazduje njom Vlada, dok to ne pređe na Skupštinu, to gazdovanje ne može da bude dobra volja da nekome, ne tvrdim da je tako, ali hoćemo da vidimo izveštaj, bez naknade izdaje ovu zgradu u zakup za slikanje, promociju nekih ljudi, organizacija itd. Ko brine o tome? Da li naplaćuje? Šta je to ta tarifa itd? Ovde se angažuju i prevodioci, a mi ih imamo tako malo, to predsednik Skupštine najbolje zna, jer na putu na kojem sam i sama bila s njom, mahom se sama najviše snalazila, da čak i u zvaničnoj komunikaciji to čini, da komunicira na stranim jezicima, a mi te i takve ljude angažujemo za potrebe nekih drugih. Hoću da pitam, da li vi u Vladi razmišljate o tome da zakonom definišete rok čuvanja elektronskih podataka, na primer, o imovinskoj karti ministara u Vladi? Ljudi su se javljali sa pitanjem – zašto je sa sajta Vlade skinuta imovinska karta ministara iz 2001. godine? Da li zato da ne bi moglo da se uporedi sa onim što sada jesu podaci o njihovoj imovini? Neću da insinuiram i da mislim da je to razlog. Da li postoji neki propis koji određuje rok čuvanja tih podataka, nevezano za Zakon o sukobu interesa? Da li u skladu sa tim, a zbog novonastale situacije u Agenciji za privatizaciju, gde se ljudi brane da nije došlo do sukoba interesa…
Vreme. Da li neko želi da da odgovor gospođi Tabaković? (Ne.) Da li želite možda dopunsko pitanje da formulišete? (Jorgovanka Tabaković, sa mesta: Pa, da, dopunsko pitanje…)
Dopunsko pitanje ću morati da dam zato što Zakon o sukobu interesa, odnosno o sprečavanju interesa, Zakon o borbi protiv korupcije ne definiše dovoljno precizno, u skladu sa onim što jeste naša stvarnost, šta je to zloupotreba privilegovanih informacija i položaja? Molim vas, da li kao Vlada o tome razmišljate, s obzirom na to da je Vlada Republike Srbije u Kralja Milana 14 plaćala zakup Ekonomskom institutu, svojevremeno, za zgradu koje je njeno vlasništvo, a da smo usvojili amandman na prošlogodišnji budžet gde je Vlada imala rok od mesec dana da napravi popis svoje imovine, da je da na gazdovanje po prioritetima. Ovo za vas nije iznenadno pitanje, nije neuobičajena pojava, već naprotiv, jedan od prioriteta i prilikom izbora vaše Vlade i jedan od prioriteta svih stranaka koje učestvuju u političkom životu Srbije. Mislim da je to dovoljan razlog da pred javnost izađete sa odgovorima na pitanja koja sam tražila.
Narodni poslanik Željko Tomić ima reč.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo ministri i narodni poslanici, gde sam stao sinoć, nastaviću sada. Žao mi je što nije tu ministar finansija dr Diana Dragutinović, koja je na moje poslaničko pitanje, postavljeno 30. aprila ove godine, a u vezi rada i kontrole rada Fonda za kapitalna ulaganja AP Vojvodine odgovorila i potpisala odgovor crno na belo – da sektor za budžetsku inspekciju i reviziju, pri Ministarstvu finansija Republike Srbije, do sada nije vršilo kontrolu poslovanja Fonda za kapitalna ulaganja AP Vojvodina, a nemamo saznanja ovršenju kontrole od strane budžetske inspekcije i revizije AP Vojvodine, koja poseduje zakonska ovlašćenja za vršenje kontrole kod organa i organizacija čiji je osnivač AP Vojvodina. Podsetiću vas da je Fond za kapitalna ulaganja AP Vojvodine osnovan tako što je Skupština AP Vojvodine donela 20.12.2006. godine odluku o osnivanju ovog fonda. To znači da je za koji dan tri godine kako bitiše, kako postoji Fond za kapitalna ulaganja AP Vojvodine, odnosno institucija u kojoj je, da tako kažemo, da bi narod lakše razumeo, novac Vojvodine. Niko ga ne kontroliše i do sada ga niko nije kontrolisao, ni onaj ko je zakonom određen i ko ima ovlašćenja da to radi. To izgovara, odnosno piše ministar finansija države Srbije, dr Diana Dragutinović. Moje novo poslaničko pitanje glasi – da li se u međuvremenu nešto promenilo? Da li javnost Srbije, narodni poslanici Narodne skupštine Republike Srbije, poslanici u Skupštini AP Vojvodine i uopšte celokupna javnost, kako Vojvodine, tako i Srbije, mogu da znaju šta je sa sredstvima Fonda? Ko ih kontroliše, na koji način se troše? Postoje brojne sumnje i insinuacije. Svašta se priča i po Novom Sadu i po celoj Vojvodini, na koji načinodlaze novci iz tog fonda i u šta se ulaže. Mi moramo da znamo (Predsednik: Vreme.) Dobro.
Da li neko želi da odgovori gospodinu Tomiću? (Ne.) Da li vi želite dopunsko pitanje? (Da.) Izvolite, samo se ponovo prijavite, molim vas.
Da, naravno, na početku ovog dela, da tako kažem, ispitivanja Vlade, odnosno ministara, sedela su tri ministara iz Vojvodine. Nijedan se ne usuđuje da odgovori koju reč na ovu temu, a ponavljam da mi je baš žao što nije ovde sa nama ministar finansija dr Diana Dragutinović i tražim napismeno odgovor ponovo uoči trogodišnjice postojanja fonda - kako se troše pare, ko ga kontroliše, da li je bilo kontrole ili ga kontroliše sama Skupština AP Vojvodine, odnosno neki njen, za to zadužen, odbor? Dolazimo u situaciju, volim to često da ponavljam, po onoj narodnoj izreci – koza čuva kupus. Ja čuvam neke pare. Naravno da je sumnjivo kada neko čuva pare, a nema kontrole nad njima. Mora da bude sumnjivo. Postoje brojne glasine da novci iz Fonda idu u predizborne kampanje na lokalnom nivou, za razne slične zloupotrebe itd. u ime jedne stranke ili u ime možda dve stranke. Svašta se priča po Novom Sadu i Vojvodini, a konkretnog odgovora ni dan-danas nema. Sinoć sam pitao, kao nekada, jedna druga oponentska politička stranka – pa, gdi su naši novci, pitamo mi iz Vojvodine, gdi su naši novci? Gdi se troši to što je iz Fonda za kapitalna ulaganja? Kad ministar države Srbije ne zna šta se radi na jednom delu teritorije po pitanju delovanja Fonda za kapitalna ulaganja, po pitanju novca, šta da znaju građani. Evo, dobacuju narodni poslanici – zna Pajtić. Zna li? Evo, ako zna Pajtić, njega molimo da nam kaže gde se troše ti novci. Gdi su naši novci, pitamo ponovo? Očekujemo odgovor i od premijera i od ministra dr Diane Dragutinović ponovo.
Da li neko iz Vlade želi? (Ne.) Gospodin Slobodan Maraš ima reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, gospođo ministarka, sigurno neću ništa novo reći, ali moram ponovo postaviti pitanja koja postavljamo unazad godinu dana, pogotovu proteklih nekoliko meseci. Jako mi je drago što je ovog momenta u salu ušao ministar koji je u početku 2008. godine bio član Upravnog odbora Naftne industrije Srbije. Možda će on moći da nam odgovori na pitanja koja postavljamo i na koja građani Srbije žele da čuju odgovor. Pošto tu nije gospodin Škundrić, onda moram da pitav vas, gospodine Čipliću, možda vi znate, pošto je malopre ministarka za telekomunikacije dala jedan čestit odgovor da zaista ne zna koji je javni interes da Javno preduzeće "Srbijagas" kupi akcije beogradske Informatike, ali kad smo već kod energetskog sektora, moram da vam kažem sledeće i da vas pitam, gospodine Čipliću. Predsednice, molim vas, ako možete da zamolite gospodina Čiplića, pošto se njemu direktno obraćam, a bio je član Upravnog odbora NIS, pa će možda moći da mi da odgovor. Znači, vi ste bili član Upravnog odbora monopolske firme, sto posto u vlasništvu Republike Srbije, koja je 2005, 2006, 2007. godine imala veliku dobit. Imala je i neraspoređenu dobit. Ušli smo u 2008. godinu sa sporazumom sa Ruskom Federacijom, naftno-gasni sporazum i Srbija je 51% prodala ruskoj strani za 400 miliona evra. Predat je završni račun NIS, 2,3 milijarde dobiti prikazano. Ali, pošto i u ovoj zemlji ima zrelih ljudi, molim vas da mi odgovorite kako je moguće da firma koja je bila na 20. mestu po profitu u Evropi, a to je NIS, nakon revizije koju je tražila ruska strana i izvršene revizije završnog računa, ustanovi se da je preko 8 milijardi gubitak? Znači 10 preko milijardi dinara je negde isparilo. Vi ste bili u februaru 2008. godine, koliko znam i kasnije, dok niste postali ministar, član upravnog odbora i sigurno imate neka saznanja kako je moguće da se tako nešto dogodi i voleo bih da čujem od vas ko je odgovoran za tako nešto, da li upravni odbor koji je vas nasledio ili (Predsednik: Vreme.) samo da završim rečenicu. ... ili direktor gospodin Saramandić, koji je sada direktor Panonskih elektrana?
Da li neko od članova Vlade želi da da odgovor na postavljeno pitanje? (Ne.) Da li želite dopunsko pitanje, odnosno komentar na sve o čemu ste i sami govorili? (Da.)
Uz dužno poštovanje, gospodine Čipliću, nadam se da nećete sada, kada iskoristim svoje pravo da postavim dopunsko pitanje, odgovoriti. To je manir ministra energetike, ali bih vas molio da to ne uradite. Znači,pitao sam vas direktno - da li znate ko je odgovoran? Vi sedite u Vladi, ministar energetike je pre neki dan rekao da će Vlada pokrenuti inicijativu da se utvrdi ko je odgovoran. Gospodine Čipliću, vi imate firmu koja je u 2008. godini sto posto u vlasništvu Srbije, direktora Saramandića koji je prešao na drugo radno mesto, a koji se, to se građani sećaju, na pitanje novinara kolika mu je plata, samo nasmejao. Čovek je u aprilu, kada ste vi bili član upravnog odbora, dobio bonus za uspešnost kako vodi firmu i na kraju godine 8 milijardi gubitka. Ko će to da plati? Imamo najskuplje gorivo u ovom delu Evrope, a najgore gorivo koje se toči u Evropi. Mene ne interesuju odnosi koje Vlada ima sa ruskom stranom, za to snosi odgovornost u krajnjoj liniji, ali na ovakav način raspolagati imovinom Srbije, a ćutati o tome ko je odgovoran, mislim da je krajnje neozbiljno, neodgovorno i bojim se da ta tišina koja dolazi upućuje samo na jednu adresu, a to je Vlada. Potpuno je neverovatno da ministar energetike ne može da da odgovor na to pitanje. On prebacuje loptu na Ministarstvo finansija, Ministarstvo finansija na MUP, MUP na Ministarstvo finansija, Ministarstvo finansija opet na Ministarstvo energetike i tako ukrug. Naš sektor energetike, NIS, 8 milijardi dinara u gubitku, "Srbijagas" preko 100 miliona evra u gubitku. Neko je odgovoran za to, a to će na kraju sve platiti građani Srbije. Meni je žao što nije tu, kako bi rekao premijer, gospodin Pera, pa da i on oćuti na ova pitanja po ko zna koji put. Interesantno, to sigurno vi znate, dok ste bili u Upravnom odboru NIS, pomoćnik ministra energetike je bio gospodin Prodanović. Njega je nasledio gospodin Škundrić, a sada taj isti gospodin Prodanović, za koga je obećano da će Ubpok ući u "Srbijagas" i proveriti sve navode koje smo izneli, zaposlen je u preduzeću za čije interese je radio kao pomoćnik ministra energetike i kao direktor "Energogasa". Meni je prošlo tri minuta i nadam se da nećete sada odgovoriti.
Imali ste pravo na pet minuta.
Možda je nekome jako dosadno i zaista ne želimo bilo koga da etiketiramo, samo postavljamo otvoreno pitanje. Znači, neko mora biti odgovoran za to. Gospodine Čipliću, vi ste pre neki dan, na šta vam odajem priznanje, veoma hrabro, za razliku od nekih koji su takođe članovi Vlade, branili ovde zakon o prenosu nadležnosti, ali na jedno ovakvo pitanje, koje je krajnje prosto - kako je moguće da firma koja je u oktobru po profitu na 20. mestu u Evropi, za dva meseca bude neverovatan gubitaš, odnosno ne bi bila gubitaš da niste prodali Rusima 51% i da nije neko ko se razume u svoj posao uzeo da pogleda šta se događa, pa je video da umesto 2,3 milijarde, mi 8 milijardi u gubitku. Neko je odgovoran. Voleo bih da je tu ministar unutrašnjih poslova i potpredsednik Vlade, da njega pitam šta će učiniti po tom pitanju. Voleo bih da je tu ministarka pravde, da je tu ministar energetike, da je premijer, ali verujem da je i njima dosladilo da im postavljamo takva pitanja, odnosno da ih je sramota više da ćute, da nas gledaju u oči i da ćute po 20 puta. Moram da vam kažem da mi od ovih pitanja nećemo odustati dok ne dobijemo smislen odgovor i dok god ne vidimo da se uradilo nešto po tom pitanju da se otkrije ko je odgovoran.
Da li želi neko od članova Vlade? (Ne.) Gospodin Paja Momčilov ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, ne znam tačno kome da postavim svoje pitanje, ali ipak da tu svoju nedoumicu razrešim, postavljam ga Vladi Republike Srbije, i to premijeru i zameniku premijera gospodinu Dačiću. U toku prošle nedelje sam postavio dva puta pitanja na koja nisam dobio nikakve odgovore, a pitanja su vezana za trenutno aktuelnu situaciju vezanu za epidemiju gripa koja je proglašena u našoj zemlji. Da budem precizan potpuno, postavio sam pitanje u vezi sa nabavkom vakcine. Naravno da nisam dobio nikakav odgovor. Iskreno rečeno i ne očekujem da ću dobiti taj odgovor ili ću ga dobiti, eventualno, kad epidemija prođe. Naime, šta je moje pitanje? Pitam Vladu, premijera direktno i njegovog zamenika, šta će učiniti da se rasvetle sve činjenice vezane za nabavku sporne Novartisove vakcine? Šta su nove činjenice koje možete u današnjoj štampi da nađete? Ako čitate "Kurir", ako čitate "Glas javnosti", vi ćete videti da se pojavljuje sada Imunološki zavod Hrvatske i domaća firma "De-tap", koja je uključena u lanac nabavke ove vakcine. Da vas samo podsetim, prema informacijama koje su date na zvaničnim konferencijama za štampu, kako Republičkog zavoda za osiguranje, koji je vodio tender, tako i na nizu konferencija za štampu aktuelnog ministra, isticano je da je pregovarano sa Novartisom. Sa Novartisom izgleda apsolutno nije. Šta sad to znači? Slobodan sam da kažem da je to pljačka, minimum šest miliona evra, koju treba da plate građani Srbije, a tražim da se te okolnosti jasno ispitaju. Šta tu Jugohemija traži? Poznato je da je Novartis ovlastio Imunološki zavod Hrvatske za Balkan, da je ovlašćeni predstavnik. Poznato je, po svedočenju ovog gospodina iz Valjeva, Petrovića, da je njegova firma "De-tap" zastupnik u Srbiji i Novartisa i zavoda hrvatskog. Šta je tražila Jugohemija? Molim da se to razjasni. I ta razlika u ceni između Hrvatske, jer Hrvati saopštavaju 6,5 evra, a kod nas je ta cena preko osam evra vakcine. Mi smo doživeli da danas ministar izjavi da je grip nova bolest. Mi smo doživeli da nam priča da se, pošto je to nova bolest, mora na drugačiji način vakcinisati, jer tom vakcinom se krši pravilnik koji je donelo to Ministarstvo, da može da se koristi samo celovirusna vakcina i split vakcina za decu. Ova vakcina nije ni jedna ni druga. Ono što hoću da kažem...
Prošlo je tri minuta. Da li neko želi da da odgovor? (Ne.) Da li vi želite dopunsko pitanje? (Da.) Izvolite.
Drugo pitanje koje ovde mora da dobije takođe odgovor Vlade - oseća li se Vlada odgovornom zato što nije osposobila Torlak, virusološki institut, da on bude u stanju da napravi našu domaću vakcinu, zahvaljujući tradiciji koju ima, jer oni imaju sposobne stručnjake, ljude koji mogu to da urade? U ruci držim dva izveštaja. Jedan je "Croan agency" a druga je "Eurohealth". Za ovo su date silne pare da se urade izveštaji, jedan je iz 2004. i pročitaću zaključak agencije koji glasi ovako – Preporuka; Ministarstvo zdravlja ozbiljno treba da razmotri prihvatanje opcije i da aktivno traga za kreditom za Torlak od 12 miliona evra, čiji će garant biti država. Ovaj kredit će biti dovoljan da obezbedi da ovaj srpski institut za imunologiju i virusologiju poboljša svoj glavni proizvod do nivoa dobre proizvođačke prakse, kao i da poveća izvozni potencijal. Kredit je takođe dovoljan da se stvori profit koji će pokriti povraćaj uloženog novca, kao i da stvori fondove za nove proizvode i proizvodne linije nakon 2008. godine. Ovo je rekla Evropa. Za ovo su i građani Evrope dali pare 2003. i 2004. godine. Znalo se 2005. godine da imamo pandemiju koja dolazi. Zašto nije uložila država? Evo sad samo razlika. Neko će zaraditi 6 miliona evra. Od 2000. godine niste hteli da uglednu ustanovu, Virusološki institut za imunologiju "Torlak", osposobite, a Svetska zdravstvena organizacije, ako odete na njen sajt i vidite proizvođače u ovoj godini, vakcine, navodi Torlak kao ustanovu koju smatra sposobnom, među 30-ak drugih u svetu koje mogu da urade ovu vakcinu. Igrate se sa zdravljem građana Srbije, i to se surovo igrate. Treće pitanje ili potpitanje koje sledi iz svega ovoga je - da li je tačno da naš institut za kontrolu kvaliteta lekova ispituje kinesku vakcinu? Ako je tačno, ima li mogućnosti da i mi građani, po neproverenim podacima, ali pouzdanim, iz stručnih krugova čuli smo da su dve zemlje u okruženju dale vakcinu na ispitivanje, tražim u ime SRS, građana, mog deteta, trudnica koje lečim, da se Vlada angažuje i da nađe načina i mogućnosti da kvalitetniju i jeftiniju vakcinu da građanima Srbije?
Da li neko želi da odgovori na dopunsko pitanje? (Ne.) Reč ima gospodin Zoran Nikolić. Moraćete ponovo, niste se prijavili.
Nadam se da ovo neće preći u naviku Vlade Republike Srbije, da ne želeći da omalovažim prisutne ministre, suprotno, želim da pohvalim ove ministre koji su danas ovde, ali uz sve poštovanje njih, jednostavno je nemoguće komunicirati sa Vladom ako ovde nije premijer, mada je sa njim nemoguće komunicirati i kada je prisutan, a takođe je nemoguće ako nemamo od četiri potpredsednika Vlade nijednog i ono što jesu bitni resori, pre svega, resor finansija, pa resor policije ovde apsolutno nema predstavnika, pa je zato ovo razgovor gluvih. Dakle, ovde se postavljaju pitanja već jedno sat, sat i po vremena, a na njih apsolutno niko ne odgovara. Zaista je pomalo bizarna situacija. Apelovao bih na vas, kao predsednika, da u sledeći četvrtak, koji će biti 25. decembra, ali mislim da tada nećemo raditi, dakle, da sledeći put zaista obezbedite ovde prisustvo i premijera i potpredsednika Vlade, kako bi mogli da dobijemo i adekvatne odgovore. Meni ne preostaje ništa drugo nego da, recimo, u nadi da će bilo koji ministar smoći snage i hrabrosti da odgovori, da ih pitam šta su danas ručali, pa da dobijem odgovor, da javnost bar čuje šta su danas imali za ručak ministri. Šalu na stranu. Kada govorimo o statutu, a o tome ću govoriti, nadam se da, kada se radi o prenosu nadležnosti i kada je u pitanju poljoprivreda, tu je ministar Dragin, ono što bih želeo da čujem od gospodina ministra poljoprivrede jeste - da li bi ove prenete nadležnosti, po vašem mišljenju, trebalo da budu u skladu sa agrarnom politikom Republike Srbije i sa strategijom razvoja poljoprivrede Republike Srbije? Vrlo kratko i jasno pitanje. To je za početak, a imaću posle toga i pitanje za ministra Čiplića.
Gospodin Saša Dragin, ministar za poljoprivredu. Izvolite, doktore Dragin.
Zahvaljujem se kolegi narodnom poslaniku na postavljenom pitanju. Ono što mogu da kažem, to je da je u EU problem nadležnosti u oblasti poljoprivrede rešen na takav način da se zahteva da se registar o poljoprivrednim proizvođačima, odnosno registar zemljišta, nalazi na jednom mestu, jer je on osnovno sredstvo za davanje subvencija, a isto tako da bezbednost hrane bude, da tako kažem, u federalnoj nadležnosti, odnosno u nadležnosti, u ovom slučaju, Republike, dok se ostale nadležnosti mogu spuštati na lokalni nivo i vrlo često su spuštene čisto zbog efikasnosti i praktičnosti. Pri tom smo mi uglavnom zadržali drugostepeno odlučivanje i kod nekih drugih nadležnosti na takav način da ne bi bilo bilo kakvih problema u vršenju dužnosti u Ministarstvu poljoprivrede.
Gospodine Nikoliću, da li želite dopunsko pitanje?
Nisam zadovoljan odgovorom. Postavio sam pitanje - da li smatrate da ova ovlašćenja koja se prenose na pokrajinu, Zakonom o prenošenju nadležnosti, odnosno utvrđivanju nadležnosti, da li smatrate da treba da budu sastavni deo strategije agrarne politike Republike Srbije? To sam pitao i tražio sam konkretan odgovor, ali ga nisam dobio. Ono što želim da postavim kao pitanje gospodinu Čipliću i da dobijemodgovor koji ste pokušali da date pre dva dana ali neuspešno, tiče se konstitutivnosti nacionalnih manjina, novi nacionalni identitet, kako vidimo na osnovu odredbi koje pišu u zakonu, iako Ustav Srbije suštinski predviđa konstitutivnost građana Srbije koji su nosioci suverenosti, po našem Ustavu, a Srbiju određuje kao državu srpskog naroda i svih njenih građana koji u njoj žive, prirodno garantujući pripadnicima nacionalnih manjina dodatna prava radi ostvarivanja potpune ravnopravnosti. Statut AP Vojvodine, ovako kako je predloženo, uvodi konstitutivnost nacionalnih manjina, pretvarajući nacionalne manjine u nacionalne zajednice, pretvarajući na taj način srpski narod u nacionalnu zajednicu. Želim da čujem vaše tumačenje ovog dela zakona i statuta. Smatramo da je to suprotno Ustavu Srbije, uvoditi uopšte termin nacionalne zajednice kao novi konstitutivni element, a takođe smatramo da i ova činjenica, kao i Vojvođanska akademija nauka i umetnosti, kao i latinična verzija srpskog jezika, pored već postojećih simbola, to je zastava, grb itd, faktički će biti u funkciji stvaranjem novog nacionalnog identiteta.
Gospodin ministar Svetozar Čiplić želi da odgovori. Izvolite.
Narodni poslaniče, kao što znate, statutom AP Vojvodine ne može se ništa konstituisati, pa je i pitanje da li se tim aktom konstituiše nešto novo i poređenje statuta AP Vojvodine sa konstitutivnošću, temeljnošću Ustava Republike Srbije je sasvim deplasirano i u pravnom pogledu apsolutno ne može da se nađe ta paralela. Ne možete izjednačavati pravnu snagu Ustava i pravnu snagu statuta. Neobično mi je da sada to radite, to je sa jedne strane. Sa druge strane, Ustav Republike Srbije je u svom delu koji se tiče ustavnih prava nacionalnih manjina u velikoj meri reformski i reformatorski Ustav, i ako su pravnici koji se bave Ustavom u vreme donošenja ovog ustava imali primedbe na određene delove, onda su u svakom slučaju i u svakom pogledu taj deo oko manjinskih prava, oko garancija manjinskih prava apsolutno pohvalili. O čemu govorim? Ne govorim samo o sadržini, o garanciji, o jemstvima koje Ustav Republike Srbije daje pripadnicima nacionalnih manjina, nego i o mehanizmima. Jedan od tih mehanizama imali smo sreće krajem avgusta ove godine da usvojimo, a to su nacionalni saveti, već i u drugim mehanizmima koje predviđa, a jedan od takvih mehanizama, i otuda verovatno zabuna ili loše tumačenje kada je reč o statutu AP Vojvodine, jeste i pravo autonomne pokrajine da svojim aktima uvodi dodatna prava. To ustavotvorac predviđa. Ustavotvorac to dozvoljava. Prema tome, nije sporno da i statut AP Vojvodine, koji je akt AP Vojvodine, može na taj način da manjinska prava unapređuje. U tom smislu ono što je kvalitet ovog Ustava, a ono što iz tog Ustava očigledno proizilazi kroz statut AP Vojvodine, ne vidim zašto bi imalo potrebe napadati i ne vidim zašto tako očiglednu stvar, koja svima nama jeste na ponos, uopšte kritikovati.
Da li želite da se izjasnite o odgovoru? (Da.)
Želim da iznesem samo još jednu konstataciju. Sjajno obrazlažete svoje stavove, tako da dajete dodatnu argumentaciju da shvatimo o čemu se ovde zapravo radi. Ustav daje pravo autonomnoj pokrajini da utvrdi dodatna prava. Ovde se o tome ne radi, ovde se radi da ubacujete termin nacionalne zajednice i da srpski narod kao konstitutivni narod, po Ustavu Srbije, pretvarate u nacionalne zajednice. Zato vam jasno i glasno kažemo, moram da iskoristim ovu priliku, jer dok gospođa Čomić predsedava ta reč je zabranjena, a ta reč glasi da je ovo u suštini separatistički akt i da je plod trgovine podele u DS i da je proizvod pobede vojvođanskog dela DS. To svaki građanin dobronamerni u ovoj Srbiji, čvrsto verujem, posle ova tri dana rasprave apsolutno zna i prihvata kao istinu.
Gospodin Zoran Ostojić ima reč.
Predsednice, uvaženi ministre, gospođo ministarka, koleginice i kolege, nažalost rasu se ministarski sastav i sada ministri kojima sam hteo da postavim pitanja nisu tu, tako da ću jedno morati da preformulišem, a drugo ću uprkos tome postaviti odsutnom ministru. Kratak uvod. Prilikom posete predsednika Ruske Federacije, Medvedeva,zamenik predsednika Vlade i prvi potpredsednik i ministar unutrašnjih poslova, gospodin Ivica Dačić i gospodin Sergej Šojgu, ministar za vanredne situacije, potpisali su jedan sporazum o bazi kod Niša, bazi za vanredne situacije, brze intervencije ili kako god, ne vojnoj nego takvoj, civilnoj bazi. Hteo sam da pitam ministra Šutanovca da li zna neke detalje više o tome, jer prosto pošto nije vojna baza mislim da ne može ništa biti tajna, ali zato sada pitam bilo koga od vas jer ste članovi Vlade - da li ste na Vladi raspravljali detalje tog sporazuma i usvojili? Ovo pitam iz proste činjenice jer davati parče teritorije ili, da kažem, suvereniteta, to je omiljena reč mnogih u ovoj sali, nekoj drugoj državi, a to jeste baza, bez obzira što nije vojna, podrazumeva razne stvari, kao što je, na primer, da li je obezbeđenje, ako nisu naši državljani, nosi oružje, koliko ta država plaća za najam te baze odnosno te zemlje, ko sprovodi istragu ako se nešto unutra desi, da li naši organi ili njihovi organi. To su stvari koje siguran sam da bi morale biti utanačene pre potpisivanja sporazuma, pa pošto nema Šutanovca, ministra odbrane, pitam vas da li ste o tome raspravljali na Vladi? Prosto pitanje, da ili ne? Neću više da dužim. Da je tu ministar Marković, a nadam se da jeste, a možda je otišao da se osveži, pitao bih ga sledeće. Koliko u Vladi ima pomoćnika ministara i koliko njih nema položen državni ispit? Zbog gledalaca podsećam, po zakonu, pomoćnik ministra mora da ima položen državni ispit, a ako je pravnik mora da ima položen pravosudni ispit. Dakle, koliko ih ukupno ima? Znam da se meri desetinama, samo ne znam tačan broj. Koliko njih nema položen državni ili pravosudni ispit, što je zakonska obaveza? Za sve vas, da li ste raspravljali u Vladi o bazi pre potpisivanja sporazuma, a za ministra Markovića, ako je tu negde u hodniku, prosto koliko ima onih koji ne ispunjavaju zakonske uslove da budu pomoćnici ministra?
Da li neko od ministara želi da da odgovor? (Ne.) Da li imate dopunsko pitanje, gospodine Ostojiću?
Zaista nemam.
Narodni poslanik Nikola Žutić ima reč.
Gospodo ministri, postavio bih ponovo poslaničko pitanje ministru prosvete, Žarku Obradoviću, pošto nisam zadovoljan prethodnim odgovorom. Naime, na sednici Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine postavio sam pitanje – kako je moguće da Pravni fakultet Univerziteta „Union“, kao prava antinacionalna institucija koja uništava tradicionalnu srpsku pravnu nauku, legalno djeluje u državi Srbiji. Nažalost, ministar mi je samo dao jedan više administrativni odgovor o osnivanju, o ispunjenosti uslova za rad, nadležnostima i akreditaciji. Dalje je naveo da ta prosvjetno-naučna institucija obavlja delatnost u skladu sa zakonom, zagarantovanim principom akademskih sloboda, pod kojim se u skladu sa članom 5. zakona podrazumijeva sloboda naučno-istraživačkog rada i umjetničkog stvaralaštva, uključujući slobodu istraživanja i javnog predstavljanja rezultata i naučnih dostignuća, zatim slobodu izbora metoda i interpretacije nastavnih sadržaja i slobodu izbora studijskih programa. Dakle, pod principom akademskih sloboda zakon ne omogućava slobodno, neodgovorno ugrožavanje državnog i nacionalnog temelja tradicionalne nauke, tradicionalnog morala. Nekontrolisane tzv. akademske slobodu mogu naprosto doprinositi anarhiji u društvu. Zato je neophodna i povremena intervencija državne uprave, odnosno nadležnog ministra, koji u svom resoru treba da predstavlja najveći državni autoritet, a koji se ostvaruje, da podsetim, strogim pridržavanjem državnih zakona. Ministri bi trebalo da budu isključivo rukovođeni interesima službe i interesima državnog opstanka. Prosvjetni rad može, naročito kod mladih ljudi, da razvija patriotski osećaj, koji preko nacionalnog vaspitanja jača državno jedinstvo. Ova država kao da je zaboravila elementarni nacionalni prosvjetni rad naletom mondijalnih evrocentrističkih stremljenja. Član 4. zakona koji govori o principima visokog obrazovanja u tački 5. zahtjeva ublažavanje humanističkih i demokratskih vrijednosti evropske i nacionalne tradicije. Ta tačka u zakonu, nažalost, nije detaljnije obrazložena. Međutim, upravo neuvažavanje nacionalne tradicije sprovodi Pravni fakultet Univerziteta „Union“. Pravni fakultet Univerziteta „Union“ je pravna institucija anacionalnih disidenata s državnih pravnih fakulteta, koje odlikuje neobuzdana i neprimjerena kritičnost prema srpskoj državi, tradicionalnim pravnim institucijama i tradicionalnim crkvama, naročito prema SPC. Konstatujem da je djelovanje pomenutog privatnog fakulteta… (Predsednik: Vreme. Prošlo je tri minuta. Nisam uspela da shvatim baš konkretno pitanje.) Samo još jedna rečenica. Zato ponovo postavljam pitanje – kako je moguće da tako problematična visokonaučna ustanova slobodno može da vrši obrazovanje i vaspitanje u državi Srbiji?
Da li neko želi da da odgovor na ovo pitanje? (Ne) Da li vi želite da koristite pravo na dopunsko pitanje? Do pet minuta. Izvolite.
Pošto ministar nije ovde, ipak bih sačekao odgovor. Ali, treba da istaknem da „Union“, nažalost, nije jedini anacionalni fakultet. I moj Filozofski fakultet, odeljenje za istoriju, također ima profesorski kadar koji često istoriju predstavlja sa neke mitološke, često velikohrvatske strane, tako da bi revizija istoriografskih saznanja trebalo što više da se primenjuje na fakultetima, pogotovo na fakultetima društvenih nauka. Drugo ne bih imao ništa, nego samo da mi ministar na vreme odgovori na moje poslaničko pitanje.
Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić.
Želeo bih da postavim pitanje ministru poljoprivrede. Naime, predsednik Vlade je pre nekoliko meseci izjavio da je poljoprivreda u razmeni sa inostranstvom u prvih šest meseci ostvarila suficit oko 300 miliona evra. To lepo zvuči. Međutim, šta mi imamo od toga ako nam je poljoprivreda uništena i iz dana u dan sve više se uništava? Osvrnuo bih se na proteste poljoprivrednih proizvođača koji su bili u toku kampanje prvenstveno malina, višnje, pšenice itd. Vi znate, ministre, bili ste uključeni oko protesta malinara. Počeli su iz Arilja, odakle dolazim, Arilje je centar maline. Nezadovoljni cenom maline, iz Arilja su proizvođači došli u Beograd. Ispred Vlade iz Beograda su vraćeni u Arilje, uz obećanje da će se tamo postići dogovor. Nije postignut dogovor. Dogovoreno je da se razgovori nastave u Užicu. Pregovori u Užicu nisu se dogodili, pomereni su i zakazani u Valjevu. U Valjevu je bio sastanak 4. septembra. Dogovoreno je da za deset dana Ministarstvo izađe sa saopštenjem proizvođačima malina šta ih očekuje. Ni dan-danas proizvođači malina nemaju informaciju šta je sa njihovom cenom maline, odnosno pregovori koji su vođeni između Ministarstva, s jedne strane, proizvođača maline i hladnjičara koji su otkupljivali malinu. To je jedno pitanje. Drugo pitanje je za ministra telekomunikacije. Do kada će kablovski sistemi, KDS sistemi koji funkcionišu po gradovima Srbije, u velikoj meri funkcionisati bez ispoštovanih osnovnih tehničkih propisa koji važe za tu oblast, znači, bez ispunjenosti osnovnih tehničkih propisa koji važe za tu oblast? Primera radi, Arilje, kablovski sistem SBB funkcioniše šest godina bez ispunjenosti tih osnovnih normi za funkcionisanje. Uz proteste opozicije, na čelu sa mnom, inspektor je morao da izda nalog zabrane rada. To je bilo pre dve godine, a taj sistem i dalje funkcioniše.
Gospodin ministar Saša Dragin ima reč.
Zahvaljujem se poštovanom narodnom poslaniku na upućenom pitanju. Ministarstvo poljoprivrede, a i država ni u jednoj zemlji ne može da definiše cene poljoprivrednih proizvoda i ponekad, iako je i nama jako žao što su te cene niske, mi jednostavno nemamo mehanizme da utičemo na njih. Isto tako, Ministarstvo poljoprivrede je u jednom trenutku pokušalo da pomogne predstavnicima Udruženja malinara i da organizuje razgovor između privatnih hladnjača i predstavnika udruženja. Posle obavljenih razgovora, predstavnici udruženja su napismeno dali izjavu da su zadovoljni svim onim što je Ministarstvo poljoprivrede učinilo u svojim nadležnostima za njih, međutim, i dalje nisu bili zadovoljni dogovorom koji su imali sa hladnjačarima. Ti razgovori su nastavljeni između hladnjačara i samih predstavnika udruženja malina. Ono što Ministarstvo poljoprivrede pokušava, to je da formira sistem javnih skladišta, koji će omogućiti poljoprivrednicima da budu relaksirani u odnosu na to kada treba da prodaju svoje proizvode, na taj način što će moći da u javna skladišta skladište svoje proizvode, gde će utvrditi kvalitet i količina, a na osnovu toga će moći da dobiju, i već mogu da dobiju, u oblasti ratarstva, naravno, kredite. Ne na osnovu hipoteke na zemljište ili na kuću ili na neku drugu imovinu, nego na osnovu svog proizvoda, da bi sa time krenuli u sledeći ciklus proizvodnje, a svoju robu prodaju u onom trenutku kada im to najviše odgovara. Što se tiče problema sa kojima su se susreli proizvođači višnje ove godine, problem nije bio vezan za Ministarstvo poljoprivrede, ali smo mi izašli u pomoć tim ljudima iz prostog razloga što je u Merošini najveća hladnjača koja je otkupljivala višnju već godinu dana bila zatvorena. To preduzeće je društveno i mi smo se potrudili da, zajedno sa Ministarstvom ekonomije, reprogramiramo njihove dugove i pomogli smo da se odobre krediti za to preduzeće, da bi mogle da se otkupe te višnje od poljoprivrednika. Drago mi je da smo uspeli da tu pomognemo. Što se tiče proizvođača pšenice, kao što verovatno znate, ove godine je najranije isplaćena subvencija po hektaru za ratarske proizvođače od 12.000 dinara, to je već urađeno krajem avgusta. Mi smo objasnili poljoprivrednicima koji su imali problem i smatram da je ovo zaista bila katastrofalna godinaza cenu pšenice, da nažalost mi ne možemo da odlučujemo o ceni i da jednostavno ne možemo da utičemo na cenu poljoprivrednih proizvoda, koja se kao i svuda u svetu formira na tržištu.
Najpre gospođa Jasna Matić da vam odgovori, pa ću vama dati reč.
Hvala lepo na pitanju. Kao što znate, u oblasti telekomunikacija nadležnosti su podeljene između Ministarstva, koje ima nadležnosti nad donošenjem zakona, strategije i politike u oblasti telekomunikacija, dok regulaciju tržišta i tehnički nadzor vrši regulatorno telo, koje je nezavisna Republička agencija za telekomunikacije. Republička agencija za svoj rad odgovara Skupštini i ja bih vas pozvala da njima uputite to pitanje. Ono što bih mogla da kažem je da u proteklih nešto manje od godinu i po dana Ministarstvo je intenzivno radilo sa Republičkom agencijom na donošenju velikog broja podzakonskih akata, upravo u nameri da napravi odgovarajući regulatorni okvir koji će dovesti do jednog stanja višeg poštovanja zakona, nego što smo to zatekli i koje je još uvek nažalostu ovom momentu.
Gospodin Nikolić želi dopunsko pitanje. Izvolite.
Ministre, vi ste bili u potpunosti u toku kada su bili protesti oko malinara. Vi ste čak ljudima i onome ko je na čelu vodio te proteste obećali krivičnu prijavu, ne znam iz kojih razloga. Da li su to bila zastrašivanja za naredni period? Zato bih želeo da nam date odgovor, to proizvođači malina, sada u ovom momentu, konkretno malina, očekuju - kakva je vizija za narednu godinu? Da li će ta cena biti sve niža i niža, kao što se najavljuje, ili će ljudi imati volje i želje da rade malinu i naredne godine? Ta mogućnost preko javnih skladišta postoji, ali lagerovanje maline nije to običan magacin, nego moraju postojati hladnjače namenske, koje će tu funkciju moći da obave. To je moglo da je imalo volje da se uradi i ove godine. Međutim, to nije urađeno, jer postoje mnoge hladnjače koje ste vi finansirali iz Ministarstva sa po pola miliona evra, a koje ne rade. To je hladnjača „Vilamet“ u Prilikama kod Ivanjice, to je hladnjača „Arinova“ u Arilju. Vi ste njih finansirali sa pola miliona evra. Međutim, one iu ovom momentu ne rade.
Ima reč gospodin ministar.
Poštovani gospodine poslaniče, lično nisam finansirao nikoga sa pola miliona evra. Verovatno ste imali pogrešnu informaciju. Što se tiče investicionih ulaganja koja su postojala od 2004. do 2006. godine, meni je žao što ne postoje sada, kada su se davala dosta visoka sredstvaza hladnjače. Nažalost, ove godine nisam imao dovoljno sredstava iz budžeta da pokrenem takve investicije. Iskreno se nadam da ćemo ubuduće moći da pokrenemo takve investicije. Što se tiče sredstava koja su nam potrebna, ona se uglavnom nalaze u evropskim fondovima. To su Ipard fondovi i iz tog razloga smo ove godine usvojili Zakon o poljoprivredi i ruralnom razvoju i osnovali Upravu za agrarna plaćanja, institucija koja je potrebna da bi se ti fondovi mogli da prime. Ono što očekujemo i što su otprilike sredstva koja mogu da uđu u Srbiju, na osnovu tih evropskih fondova, kada kreditujemo Upravu za agrarna plaćanja, upravo su sredstva između 50 i 60 miliona evra na godišnjem nivou. To je ono što je jako važno da možemo da dobijemo. Sistem javnih skladišta je sistem koji jedini preferiše ili izjednačava cene tokom godine i omogućava poljoprivrednicima da sami odlučuju kada će da prodaju svoj proizvod, jer ukoliko vi prodajete proizvod u kratkom vremenskom periodu od jednog meseca, kada svi pokušavaju taj proizvod da prodaju, samim tim je i ponuda na tržištu veća i cena je manja. Sistem javnih skladišta ne pogoduje samo samim poljoprivrednicima, već on pogoduje isto tako i hladnjačarima. Iz kog razloga? Prvenstveno zato što oni ne moraju da pripreme sve pare da bi isplatili poljoprivrednike u toku tih mesec dana. Iz tog razloga smo potpisali i ugovor sa EBRD, sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj, i oni koji uzimaju kredite preko sistema javnih skladišta, dobijaju te kredite sa 3% kamate na godišnjem nivou, što je složićete se negde dva-tri puta manje čak i od projektovane inflacije, zaista se isplati. Ponovo ponavljam, pretpostavljam da me niste prvi put čuli, da država nema sistem da utiče na cene poljoprivrednih proizvoda. Vi ste mene pitali – šta mislim i kakva će cena biti sledeće godine? Bilo bi pre svega nekulturno, nepristojno i nefer prema poljoprivrednim proizvođačima da nagađamo cene, jer verovatno svaka osoba koja zna ili koja bi mogla da zna kolika će cena nekog poljoprivrednog proizvoda biti u sledećih godinu ili dve godine, sigurno ne bi radila ovde, nego bi bila na Čikaškoj berzi i zarađivala milijarde dolara godišnje. To ne zna niko na svetu. Najbolji analitičari koji su napravili programe za analize tržišta, ne mogu da predvide kako će se kretati cene pojedinih poljoprivrednih proizvoda, jer je poljoprivreda fabrika pod vedrim nebom. Na nju utiče ne samo ljudski faktor, nego i vreme, sezona, ponuda, potražnja, kao i druge grane ekonomije, kao što znate, recimo cene nafte mnogo utiču na poljoprivrednu proizvodnju, pogotovu na cene uljarica. Sličan problem je i sa nekim drugim poljoprivrednim proizvodima. Mogu da kažem da se uvek isplati ulagati u tehnologiju, koja će omogućiti da se troškovi poljoprivredne proizvodnje snižavaju, jer na takav način vi možete da budete konkurentniji sa nižom cenom. Ja bih jako voleo da vidim poljoprivredne proizvođače koji su udruženi, koji mogu da dobiju sredstva, šta od države, šta od evropskih fondova u vrlo skorijem vremenu, pa bi mogli da uđu u velika ulaganja kao što su hladnjače i na takav način da budu nezavisni od hladnjačara, koji u ovom trenutku su jedini koji mogu da otkupe njihove proizvode.
Da li želite da se izjasnite o odgovoru? (Da.) Izvolite.
Ministre, vidim da me niste razumeli. Nisam rekao da ste vi dali po pola miliona za ove dve hladnjače, ali je Ministarstvo poljoprivrede preko Fonda za razvoj uložilo 2005. i 2006. godine u te dve hladnjače, nisu u pitanju samo te dve, samo njih pominjem, tolike pare, a one trenutno ne rade, u dubiozi su, ima problema. Prema tome, država mora da vodi računa kako troši pare. Što se tiče subvencija, ministre, prošle godine subvencije su bile u Ministarstvu poljoprivrede za poljoprivredne proizvođače i poljoprivredu 25 milijardi, a ove godine 15 milijardi. Kako mi možemo očekivati, kako seljaci, poljoprivrednici mogu očekivati bolje dane, više para u bilo kom obliku – da li za poljoprivredne proizvode, sadnice, da li za tehnologiju, da li za magacine ili za hladnjače? Šta nam je sa proizvodnjom jabuka? Koliko je u ovoj zemlji Srbiji propalo ove godine? Koja je cena i što smo doveli našu zemlju u takvu poziciju? Bio je izvoz za Rusiju, ove godine nema izvoza za Rusiju – ko je kriv za to? Šta nas očekuje za proizvođače krompira? Nama dolazi roba sa strane, iz drugih zemalja, a naši proizvođači ne mogu da prodaju robu. Šta mogu proizvođači u narednoj godini očekivati? Hvala.
Reč gospođa Vjerica Radeta, narodni poslanik. Izvolite.
Dame i gospodo, predstavnici Vlade Republike Srbije, neću da kažem da mi je žao, ali je neprimereno da samo troje ministara sedi ovde u ovom delu koji je predviđen za komunikaciju između Vlade Republike Srbije i narodnih poslanika. Ovo je zaista još jedno veliko poniženje Narodne skupštine od strane predsednika Vlade i članova Vlade, naravno ne mislim na vas koji ste ovde. Ovo svakako ide na dušu predsedniku Narodne skupštine, jer nikako nije smela da dozvoli da se na ovaj način odvija ova sednica. Ono što želim da pitam odnosi se na jedno pismo koje je grupa profesora novosadskog fakulteta, Pravnog fakulteta, uputila Ministarstvu prosvete, Komisiji za akreditaciju i proveru kvaliteta, Republičkom i pokrajinskom javnom tužilaštvu i Savetu za borbu protiv korupcije Vlade Republike Srbije. Radi se o fakultetu koji se zove – Fakultet za evropske pravno-političke studije. Kako stoji u ovom pismu, taj fakultet je po svom karakteru nedržavna visokoškolska ustanova i sedište mu je u Novom Sadu, odnosno precizno u Sremskoj Kamenici, u ulici Dvor broj 2. Vlasnik ovog fakulteta je izvesna Jelena Šogorov, a ta Jelena Šogorov je na tom fakultetu asistent, odnosno saradnik u nastavi. Ono što je interesantno vezano za ovaj fakultet i za gospođu Šogorov, jeste da je ovaj fakultet smešten u viševekovni dvorac koji je kulturno dobro, prostorno-kulturno istorijska celina od velikog značaja, tako je definisano. U tom dvorcu donedavno je bilo predstavništvo "Voda Vojvodine", a jedan od direktora "Voda Vojvodine" je gospođa Mira Šogorov, majka Jelene Šogorov i ta gospođa majka je svojoj ćerki izdala za neki, kako ovde stoji, bagatelan iznos ovaj dvorac koji je pod kulturnom zaštitom. Prvo pitanje u okviru ova tri minuta koje želim da postavim vama gospodo iz Vlade Republike Srbije, jeste, najpre, kako je moguće da se na ovom "trange frange" privatnom nivou, toliko privatnom da je to nivo između majke i ćerke, izdaje državna imovina? Pitanje - po kojoj ceni je izdat taj dvorac, koji inače nikako nije mogao da bude predmet zakupa?
Tri minuta. Zahvaljujem. Da li neko od članova Vlade, predstavnika Vlade želi da da odgovor? (Da.) Ministar Saša Dragin.
Ne mogu nešto suštinski da kažem, sem toga da znam otprilike kadar direktora i pomoćnika u "Vodama Vojvodine" i ne znam da je gospođa Šogorov direktor u "Vodama Vojvodine". Nemojte zameriti, mislim, ako ne grešim, da je to tako.
Da li želite da komentarišete odgovor? (Da.) Izvolite.
Nadam se, ministre, da ćete posle ovog mog komentara imati neki odgovor, zato što ću da vas podsetim da se u tom dvorcu, o kojem govorim, koji se nalazi u Sremskoj Kamenici, ulica Dvor broj 2, nalazio Dokumentacioni centar "Voda Vojvodine" "Nikola Mirkov" čiji je direktni rukovodilac gospođa Mira Šogorov, majka Jelene Šogorov. Nadam se da vam je ovo pomoglo, pa ćete naknadno, pretpostavljam, da kažete da li imate saznanja o tome. Ono što dalje želim da pitam u okviru ovih pet minuta, sa dva potpitanja, u skladu sa Poslovnikom, naravno, kao što i uvek činim, na osnovu saglasnosti Komisije za akreditaciju i Republičkog saveta za razvoj univerzitetskog obrazovanja i rešenja broj 489/2004 Ministarstva prosvete i sporta Republike Srbije, Sekretarijat za obrazovanje AP Vojvodine je dozvolu za rad toj gospođi Jeleni Šogorov, ćerki Mire Šogorov, dao rešenjem 007/19/2005 kojim je utvrdio da su ispunjeni kadrovski, prostorni, tehnički i drugi propisani uslovi za rad fakulteta. Ono što je interesantno u izdavanju ovog rešenja, jeste činjenica da je u vreme osnivanja fakulteta Jelene Šogorov, član Republičkog saveta za razvoj univerzitetskog obrazovanja bio profesor Stevan Šogorov, suprug gospođe Mire Šogorov, a otac Jelene Šogorov. Dakle, ako ovo nije nepotizam, ako ovo nisu najgore zloupotrebe zakona i položaja, onda zaista ne znam šta jeste. Kažu ovi profesori koji su se obratili na one adrese koje sam već pomenula da nije bilo nimalo iznenađujuće što je fakultet dobio saglasnost i pozitivno mišljenje o osnivanju fakulteta, a o očiglednosti sukoba interesa i zloupotrebi položaja nema potrebe, kažu gospoda profesori, dalje ni govoriti. Naravno, ako neko kvalifikovano može o tome da govori, svakako mogu profesori Pravnog fakulteta, ovaj put u Novom Sadu, ali i bilo kojeg pravnog fakulteta. Želim da dobijem odgovor od Vlade Republike Srbije u okviru ova dva potpitanja. Jedno od Ministarstva kulture - da li je tačno da je ovaj objekat pod zaštitom Ministarstva kulture i na koji način se zapravo Ministarstvo kulture brine o tim kulturnim spomenicima, odnosno o objektima koji su pod njegovom zaštitom? Drugo pitanje - da li je tačno da je u ovom Republičkom savetu za razvoj univerzitetskog obrazovanja jedan od članova u vreme izdavanja akreditacije fakultetu Jelene Šogorov bio njen tata Stevan Šogorov? Kažu ovi profesori da jeste činjenica da sem memoranduma fakultet ne ispunjava minimalne tehničke, prostorne i kadrovske uslove za dobijanje akreditacije. Oni postavljaju pitanje, a ja u njihovo ime postavljam pitanje - da li je u pitanju greška ili korupcija u najvišim telima Vlade Republike Srbije? Na ovo pitanje želela bih da odgovori predsednik Vlade. Oni kažu da objašnjenje možda treba tražiti u sadašnjoj funkciji gospodina Šogorova, a ta funkcija je, pretpostavljam da svi znate ko je gospodin Stevan Šogorov, osim što je otac Jelene Šogorov i suprug Mire Šogorov, on je i član Saveta za decentralizaciju, a taj savet je formirala Vlada Republike Srbije. U ovom savetu su direktor Centra za regionalizam, Aleksandar Popov, profesor doktor Marijana Pajvančić, profesor doktor Jovan Komšić, profesor doktor Snežana Đorđević, profesor doktor Stevan Šogorov, doktor Miroslav Prokopijević, Boško Ristić, narodni poslanik i, gospodine ministre, malopre ste pitali gospođu Čomić, ona zna ko je, jer je i ona član tog saveta kao potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije i tu je Mladen Jovanović iz Organizacije protekta Niš.
Pet minuta, zahvaljujem. Da li neko od predstavnika Vlade želi da da odgovor na dopunsko pitanje? (Ne.) Da li narodna poslanica želi da se izjasni o odgovoru, jednom koji je dao ministar Saša Dragin? (Da.) Izvolite.
Koristim svojih pet minuta najpre da kažem - ne znam čemu se smeškate, gospođo Čomić, jer zaista je neverovatno da ovde sede ministri i da ne odgovaraju na pitanja narodnih poslanika, a u obavezi su. Istina, rekla sam da ne zameram ovim ministrima koji su ovde, možda to nije njihova oblast, mada bi gospodin Dragin trebalo da zna nešto vezano za "Vode Vojvodine" i za taj centar čiji je gospođa Mira Šogorov direktor, ali zaista je neverovatno da Vlada Republike Srbije, da Mirko Cvetković, verovatno prebrojava svoje milione i svoje akcije, nema vremena da se bavi Narodnom skupštinom, nema vremena, nema volje, nema želje, a niko to od njega, osim poslanika SRS-a, ne traži i onda ga baš briga. Inače, kakav je odnos parlamenta prema poslanicima, to smo videli u ova dva prethodna dana, gde smo jedva uspevali da otvorimo usta i kažemo "a", odmah smo dobijali opomene i mislili smo zaista da će ovo biti... [[isključen mikrofon]]
Narodna poslanice, molim vas da ne kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine i ne iznosite neistine tokom zasedanja, da se vaše izlaganje mora uskladiti sa pravilima Poslovnika i da ne možete govoriti o tome da vam je u citatu - samo da otvorite usta i kažete "a" i dobijete kaznu, jer to nije tačno. Ne smete omalovažavati rad ove institucije, narušavati ugled Skupštine. Izricanje kazni je bilo nakon kršenja odredbi Poslovnika. Danas već u drugom navratu pokušavate da zloupotrebite pravo na reč koju imaju svi narodni poslanici, i uporno kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine iskazujući omalovažavanje ove institucije, narušavajući njen ugled i pokazujući očiglednu nameru, da se do daljeg kažnjavanja, našom zajedničkom saradnjom dođe što pre. Najlepše vas molim da prestanete da kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Nastavite.
S obzirom da sam govorila o stručnoj grupi saveta koji je izbrala Vlada Republike Srbije, svakako da bi članovi Vlade, pretpostavljam da ste bili na toj vladi ili na elektronskoj ili na telefonskoj, pošto vi na razne načine održavate sednice Vlade. Svakako, pretpostavljam da znate i koja je uloga ovog saveta i kroz taj savet, trebalo bi da znate ko je gospodin Stevan Šogorov. Ovi profesori čije sam ja pismo delom citirala kažu da je jedan od zadataka saveta da učestvuje u pripremanju i izradi strategije decentralizacija Republike Srbije, u skladu sa evropskim standardima i iskustvima razvijenih zemalja, kao i potrebom da se u Srbiji kroz decentralizaciju nastavi proces njene demokratizacije. Neki od članova saveta očigledno na specifičan način doživljavaju demokratizaciju Republike Srbije, kao i decentralizaciju, pažljivo raspoređujući protivpravno stečenu imovinu na članove svoje porodice i manipulišući raznim funkcijama na kojima se zateknu. U prilog ovome, neke od zasluga trebalo bi tražiti u angažovanju pomenutog novosadskog profesora, Šogorova, kao konsultanta Agencije za privatizaciju Republike Srbije, pa mi je poprilično neverovatno, gospodo ministri, da ne znate ni ko je u ovom savetu za decentralizaciju, da ne znate ni ko je konsultant Agencije za privatizaciju. Zaista se pitam, šta vi onda znate u okviru posla koji radite? Kada su u pitanju konsultantske usluge gospodina Stevana Šogorova u Agenciji za privatizaciju Republike Srbije, kaže da je učestvovao u donošenju i sprovođenju sumnjivih privatizacionih poslova, ovog puta, u saradnji sa svojim rođenim bratom Milovanom Šogorovom, na čijem su imenu završile neke od akcija određenog dela privatizovanih preduzeća, a neke od akcija vode se danas kako na njegovom, tako i na imenu njegovog brata, profesora Stevana Šogorova, kao i u njihovim bliskim krugovima. U skladu sa ovim što sam pročitala, a i u skladu sa pismom koje je, rekla sam na početku na koje sve adrese stiglo, želim da preko vas, gospodo ministri, uputim i pitanje gospođi ministru Malović, da i ona u okviru nadležnosti Ministarstva pravde vidi da li je Republičko javno tužilaštvo i Pokrajinsko javno tužilaštvo uradilo svoj deo posla. Ovo su veoma ozbiljne optužbe i zaista je neverovatno da u državi Srbiji bilo koja porodica, da li je to porodica Šogorov ili ovaj put Šogorov, a ko zna koliko takvih porodica ima, da mogu na tako bahat, na tako brutalan način da otimaju imovinu građana Srbije. U ovom slučaju, imovinu građana Srbije koji žive na teritoriji Vojvodine. Ovo je posebno aktuelno, zato što mi u parlamentu raspravljamo o statutu AP Vojvodine i objašnjavamo građanima Srbije, da im taj statut iovaj zakon o prenosu nadležnosti neće doneti ničeg dobrog. Doneće im još nekoliko porodica Šogorov, ili već kako se zovu, koje će na najgrublji način da ih pljačkaju, da im otimaju njihovu imovinu, samo zato što mogu da rade pod pokroviteljstvom Vlade Republike Srbije i što ih očigledno vi iz Vlade Srbije krijete.
Pet minuta. Zahvaljujem, Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević. Izvolite.
Danas smo ceo dan, odnosno pola dana raspravljali o zakonu, Predlogu zakona o nadležnostima AP Vojvodina. Moje pitanje će biti u tom smislu. Ovde imamo tri ministra koja su iz Vojvodine. Jedan od tih ministara, na ovo pitanje je njemu vrlo bliska tema. To je ministar zaštite životne sredine, gospodin Oliver Dulić, koji je po profesiji lekar. Pošto nema resornog ministra za zdravlje, moram njemu da se obratim. Gospodine ministre i gospodo ministri, Vojvodina je u oblasti zdravstva i pre predloga zakona imala određene nadležnosti i to dosta široke i dosta velike. Da bi građani Vojvodine znali kako se njihova vlast i pokrajinski sekretar odnose prema svom građanstvu, pročitaću vam deo zvaničnog dokumenta. Molim vas da obratite pažnju na ovo. U Institutu za onkologiju u Sremskoj Kamenici, ulica Institutski put broj četiri, pružaju se i naplaćuju usluge zdravstvene zaštite koje se obezbeđuju iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja. Pružaju i naplaćuju se usluge iz obaveznog zdravstvenog osiguranja, u Institutu za onkologiju u Kamenici. Nije samo u tome problem, nego se te usluge naplaćuju i na ime onoga što nije u obaveznom zdravstvenom osiguranju,a to je, dame i gospodo, suprotno članovima Zakona o zdravstvenom osiguranju. Ti članovi su 45, 46, 47, 48. i 49. Dakle, vidite kako se odnosi pokrajinska vlast prema svojim građanima. Nijednog trenutka Izvršno veće Vojvodine nije reagovalo po ovom pitanju. Nijednog trenutka se pokrajinski sekretar za zdravlje Vojvodine nije oglasio po ovom pitanju. Znate li ko se leči u tom Institutu? Teški bolesnici koji su oboleli od malignih obolenja. Njima se naplaćuju ovakve usluge, a tražite što više nadležnosti. To je odgovor građanima Vojvodine kako će se ponašati ubuduće.
Da li neko od predstavnika Vlade želi da da odgovor? (Ne.) Da li želite da postavite dopunsko pitanje? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Dakle, da stvar bude još gora, taj institut je zaključio ugovor sa stranim osiguranjem. Prima strane osiguranike, a pacijenti i građani Vojvodine se stavljaju na liste čekanja. U institutu postoje ljudi koji su gospodari života i smrti, koji odlučuju da li će neko živeti pet meseci, šest meseci ili godinu dana. Da li gospodo iz Vojvodine imate odgovor na ovo pitanje, ili vam je samo važno da što više nadležnosti prikupite za sebe?
Da li neko od predstavnika Vlade želi da da odgovor? (Da.) Ministar Oliver Dulić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, postoji jedan suštinski problem o kojem bi možda trebalo razmišljati kada se bude radila reforma ove institucije. Sve institucije u Srbiji moraju da se reformišu i mi se slažemo da postoji mnogo problema. Za mene predstavlja veliki poraz da institut poslaničkih pitanja koji bi trebalo da bude najviši demokratski akt u parlamentu kada narodni poslanici imaju pravo da postave pitanja nadležnim ministrima, pretvara se u čitanje različitih vrsta informacija koje vrlo često nisu tačne. Bilo bi korektno da vi dostavite ta pitanja unapred, da se ministri spreme. Da se, npr, proveri to što vi, gospodine Dimitrijeviću, pričate, pa da proverimo da li se možda slična stvar dešava i u drugim institucija, npr. u Kliničkom centru u Beogradu, Kliničkom centru u Kragujevcu ili Nišu. Da li obavezno zdravstveno osiguranje pokriva sve usluge kada su u pitanju tretmani malignih bolesti i bolesnika kada boluju od njih ili neke usluge moraju dodatno da se plate? Možda se pokrivaju sve usluge, možda većina ovih informacija apsolutno nije tačna, nego da jednu stvar koja predstavlja najteži segment života, a to je bolest, i pogotovo koja predstavlja najteži segment bolesti, to su maligne bolesti, i pitanje lečenja tih, nažalost, bolesnih, očajnih ljudi da stavljate u kontekst statuta Vojvodine. Poštujem svaku parlamentarnu raspravu i milion puta sam dokazivao i kao predsednik parlamenta i kao poslanik da postoji jedna mera tolerancije kada su u pitanju različiti stavovi, ali da pokušate da tugu i žalost ljudi koji imaju ogromne probleme u svome lečenju koji su, nažalost, ponekada dovedeni u situaciju da to lečenje ponekad i ne može da da svoj rezultat zbog toga što se radi o veoma teškim bolestima, povezujete sa jednom političkom temom i dovodite u vezu sa pitanjem statuta Vojvodine je zaista nešto što smatram zloupotrebom, pre svega etike, na koju ste se vi i ja obavezali kada smo završavali Medicinski fakultet. Vi ćete svaki odgovor na ovo pitanje dobiti. Imam neku informaciju oko ovoga problema. Mogu da kažem da su možda neke stvari tačne, mogu da kažem da možda neke stvari i nisu tačne, vi imate pravo na odgovor i dobićete ga sigurno u pisanoj formi, jer niko od nas ovde nije nadležan za tu oblast, ali nemojte, molim vas, da tako jedno teško i ozbiljno pitanje, kao što je pitanje lečenja obolelih od malignih bolesti, dovodite u pitanje sa jednom političkom temom o kojoj se raspravlja zadnjih nekoliko dana. Voleo bih da je ministar zdravlja tu i da negira sve ovo što su vaši navodi, jer ako je to tačno, to nije dobro, ali ponavljam, mislim da ova rasprava i ovakva vrsta pitanja zaista nisu korektni da se postavljaju na ovakav način. Hvala puno.
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, pet minuta da se izjasni o odgovoru ministra.
Gospodine ministre, pre dva meseca bio sam u Novom Sadu, gostujući na jednoj lokalnoj televiziji i otvarajući tu temu, i govoreći o značaju toga i očekujući reakciju nadležnih pokrajinskih organa, te reakcije nema, niti je bilo. Da li je tačno ili nije tačno, ovde postoji potpis republičkog zdravstvenog inspektora. Ne možete vi suditi o tome, jer nikad neću izmisliti jednu stvar, niti jednu falš stvar reći za ovom govornicom, a to jeste vrlo bitno pitanje i to jeste odnos vlasti prema svom stanovništvu, i zbog toga ovo govorim. To je suština onoga što sam hteo da kažem, a vi razmislite o čemu se radi.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, pravo da postavi pitanje.
Hteo bih da postavim pitanje Vladi Republike Srbije, jer postoji obaveza države da se stara o spomenicima kulture. Upravo u tom smislu pitam Vladu i nadležna ministarstva šta se preduzima na sprečavanju dalje uzurpacije zgrade Magistrata kao spomenika kulture u Zemunu?
Da li neko od prisutnih članova Vlade želi da da odgovor? (Ne.) Da li narodni poslanik Srđan Miković želi da postavi dopunsko pitanje? (Ne.) U tom slučaju reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Molim vas da se prijavite. Izvolite.
Dame i gospodo, postavio sam pitanje Vladi, ali ne dobijam odgovor, iako je prošlo vreme u kojem sam odgovor trebalo da dobijem. U Pančevu su privatizovana preduzeća: Veterinarska stanica - Pančevo, Pansirovina - Pančevo, Utva vozila - Pančevo, HIP Kibernetski centar - Pančevo, Jabuka industrija skroba - Pančevo, Utva servis - Pančevo, Tamiš informatika - Pančevo, Utva proing - Pančevo, Silomont - Pančevo, Mlekara a.d. - Pančevo, Konstruktor - Pančevo, Seme Tamiš - Pančevo, Tamiš trgovina - Pančevo, Minel oprema - Pančevo, Ei promet - Pančevo, Gaj - Pančevo, Staklo - Pančevo, Hiporemont - Pančevo, Zvezda auto-moto društvo Ukras - Pančevo, Tehnički centar - Pančevo, Trgovinsko preduzeće Trgoprodukt – Pančevo, Fabrika krzna Pančevo, Hip Azotara Pančevo, Pekarska industrija Pančevo, Stari Tamiš Pančevo, Pamučni kombinat, Fabrika sijalica Pančevo. Da li će biti raskinuti ugovori? Ugovarači uopšte ne poštuju ugovorne obaveze, a radnici protestuju, nemaju plate, niti su akcije isplaćene. Da li su ispoštovani ovi ugovori ili nisu? Da li su radnici na ulicama? Da li su dobili određene naknade prema ugovoru? Kako su skoro sva preduzeća u Pančevu i fabrike prodate, postavljam Vladi Republike Srbije pitanje i tražim odgovor – pošto je prodato Pančevo? Dalje, želeo bih da postavim pitanje – koji je status Fabrike aviona Pančevo? Da li je izvršena određena prenamena i da li je izvršeno prestrukturiranje? Postavljam pitanje ministru za poljoprivredu, ili Vladada odgovori – koji je status Hladnjače Pančevo, jedne od najvećih u državi koja je bila? Ona je gurnuta u stečaj i sada treba da ode u bescenje. Kako će se ista privatizovati? Kako je ona završila na Kneževoj večeri, kada je završila sa radom i gurnuta u stečaj? Pošto će biti ona prodata? Za ministra poljoprivrede – koliko je kredita iz oblasti poljoprivrede i stočarstva dodeljeno individualnim poljoprivrednim proizvođačima na teritoriji Vojvodine, a koliko u opštinama Čajetina, Nova Varoš, Ivanjica, Sjenica, Prijepolje, Priboj, Bajina Bašta, Arilje, Ljubovija, Boljevac, Požega, Gornji Milanovac, Tutin, Novi Pazar, Raška i da ne govorimo dalje. Za ministra za zaštitu životne sredine. Molim vas, gospodine ministre, kada će se (Predsedavajuća: Tri minuta.) u drugom delu.
Da li neko od članova Vlade želi da da odgovor? Ministar Saša Dragin.
Poštovani gospodine Jojić, kao što znate, hladnjače nisu u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede. Status preduzeća nije u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede, nego u nadležnosti Ministarstva ekonomije, odnosno u nadležnosti možda Agencije za privatizaciju, ukoliko je u statusu privatizacije. Što se tiče pitanja vezano za kredite, mi ne delimo poljoprivrednike na to odakle su kada dajemo kredite. Ono što se trudimo, to je da se subvencije u Ministarstvu za one poljoprivrednike koji se nalaze u pasivnim krajevima, ruralnim oblastima, manje razvijenim oblastima, imaju karakteristike da ih lakše dobiju, ali isto tako ne možemo da vučemo za uši i da tučemo ljude da dolaze da uzimaju kredite. Onaj ko traži kredit, taj dobije. Ove godine smo plasirali 4.860 i neki kredit kroz Ministarstvo Poljoprivrede i to su krediti sa kamatnim stopama od 5% na godišnjem nivou. Ukoliko pogledate da su kamatne stope kod bankarskih kredita negde između 12 i 15%, to je izuzetno povoljno. Mi ćemo nastaviti takvu tendenciju i sledeće godine, a trudimo se da i kroz druge mere omogućimo poljoprivrednicima da dobiju što bolje novce na zajam, kao što to recimo radimo kroz sistem javnih skladišta, gde ukoliko na osnovu lagerovane robe uzimate kredit, dobićete kamatnu stopu od 3% na godišnjem nivou, što je daleko najbolja kamatna stopa, ne samo kod nas, nego i u celoj Evropi i šire.
Narodni poslanik, Petar Jojić, pravo na dopunsko pitanje, pet minuta.
Gospodine ministre, postaviću vam pitanje sledeće, iz oblasti poljoprivrede i stočarstva – koliko je sredstava Vlada Republike Srbije i vaše Ministarstvo u sastavu te Vlade opredelilo, izdvojilo i isplatilo za razvoj stočarstva na Zlatiboru, Tari, Maljenu, Povlenu, Pešteru i drugim sredinama? Kolika su ta sredstva, otprilike, izdvojena i da li Vlada namerava da se stočarstvo u ovim brdskim krajevima, gde je moguće da se isto razvija, da se ono unapređuje? Stočari sa Zlatibora, sa Zlatara, Peštera, Tare, Maljena, Povlena i ostalih delova interesuju se i pitaju – kada će Vlada i ministar za poljoprivredu da odreši kesu, da prošeta selima ovih područja i da pomogne individualnim poljoprivrednim proizvođačima i stočarima koji mogu da proizvedu ogromne količine mesa za državu i za izvoz? Još jedno pitanje za gospodina ministra za ekologiju. Gospodine ministre, drago mi je što ste prisutni večeras, vi ste obilazili Pančevo u više navrata. Vi ste garantovali građanima Pančeva da će se rešiti problem zagađenja. U tom pravcu ste činili određene poteze i korake. Međutim, gospodine ministre, Pančevo je gasna komora i dalje. U Pančevu, kao što vam je poznato, otrovna materija Petrohemije i otrovna materija i iz Rafinerije lageruju se u bazene gde ste bili u Petrohemiji, ali se bazeni ne zatvaraju, ne pokrivaju i ne eliminišu mogućnosti za zagađenje grada Pančeva. U Pančevu je obolelo 3.500 građana od karcinoma. Sve je to uglavnom proizvod južne industrijske zone, kao što vama poznato. Za ministra zdravlja – ko je dao pravo i uskratio njemu pravo da uskrati pravo građanima južnoga Banata, a pre svega Pančeva, da ne mogu da se leče u zdravstvenim ustanovama i klinikama u Beogradu, nego moraju kao teški bolesnici da putuju u Novi Sad, Sremsku Kamenicu ili čak u Vrbas da bi menjali kukove? Zamislite, teški bolesnici radi terapije, koji boluju od karcionoma, moraju da putuju 100 kilometara u jednom pravcu, 100 kilometara u drugom pravcu, a nemaju prava, a Ustav im to garantuje, da se leče u Beogradu. Postavljam pitanje ministru zdravlja – da li je protivzakonita njegova odluka, a jeste, zašto je Vlada dozvolila ministru zdravlja da on o tome odlučuje, ako je Ustav zagarantovao i da se nivo dostignutih prava ne sme smanjivati? U konkretnom slučaju, nivo dostignutih prava se smanjuje. Što se tiče preduzeća „Trgoprodukt Pančevo“, radnici protestuju danima. Hiljadu i po radnika je ostalo bez posla, Vlada Republike Srbije i Agencija ne raskidaju ugovor sa kupcem u procesu privatizacije, koji ne isplaćuje određene novčane iznose zaposlenim radnicima Trgoprodukta. Ostali su bez hleba, na ulici. Agencija za privatizaciju mora hitno raskinuti te ugovore i na taj način obezbediti građanima Pančeva, tj. onima koji su bili zaposleni u Trgoproduktu da dobiju odgovarajuće naknade ili da se raskine ugovor i rešava na drugi način po zakonu status ovog preduzeća. Zbog toga bih molio ministra da odgovori na ova pitanja, posebno za ekologiju. Moram gospodina ministra da podsetim, prisutan je, da bi trebalo da poseti Pančevo uskoro i da se uveri na licu mesta da nije niko ništa preduzeo od onog momenta kada ste dolazili, a obećali ste da je Vlada izdvojila dva miliona evra da se saniraju bazeni, da se zatvore i da više Pančevo ne mora da živi ko u gasnoj komori.
Da li članovi Vlade žele da daju odgovor? Ministar Saša Dragin, pa ministar Oliver Dulić.
Zahvaljujem se još jednom na pitanju. Biće mi zadovoljstvo da vam dam u pismenoj formi za svaki okrug posebno, koji vas interesuje, koliko smo dali kredita, ali ono što sam već rekao, mi ne dajemo kredite tako što privodimo poljoprivrednike ravnomerno regionalno, nego kako se ko javi, tako dobije kredit. Svako ko ispunjava uslove dobije kredit, a za nerazvijene delove zemlje su daleko lakši uslovi generalno za dobijanje subvencija nego za one koji su razvijeni. Ono što bih takođe hteo da vam kažem, to je da sistem subvencionisanja ne funkcioniše na takav način što odete po nekom regionima, pa vadite sto evra i dajete majstorima, radnicima, kao što su nekada ministri radili, nego postoji program za koji se prijavite i dobijete sredstva. Sredstva za 2009. godinu su u potpunosti isplaćena svim poljoprivrednicima. Treba još jedan deo da damo za premiju za mleko, ali to je sasvim normalno zato što je to za poslednji kvartal i nešto za stočarstvo, što se tiče genetskog unapređenja stočarstva. Do sada smo negde 60% isplatili i to je to. Znači, sve ono što je trebalo da se da, to smo i dali. Vi ste dobro upoznati sa našim programom, dobili ste ga, bili ste kod nas i znate da mi naše obaveze servisiramo redovno i onako kako treba.
Reč ima ministar Oliver Dulić.
Dame i gospodo narodni poslanici, situacija u Pančevu nije sjajna, kao što nije sjajna situacija u Boru, ni u drugim mestima gde postoji i dalje velika industrijska aktivnost koja se sprovodi zastarelim tehnologijama. Situacija u Pančevu je mnogo, mnogo bolja nego što je bila godinama unazad. Prema nalazima koje ne verifikujemo samo mi kao Ministarstvo, odnosno Agencija za životnu sredinu, nego koji su potvrđeni od strane mernih stanica koje u svom vlasništvu drži i samo Pančevo, koncentracije benzena koje se mere na godišnjem nivou su imale samo nekoliko pikova u toku tekuće godine. Što se tiče koncentracije sumpordioksida u vazduhu i praškastih supstanci, one su na nivou regularnih koncentracija. Razlozi zbog kojih se situacija nije značajno popravila u ovoj godini su razlozi na koje mi kao Ministarstvo nismo mogli da utičemo, a reći ću vam koji su. Kao što znate, NIS je kupljena od strane ruskog partnera, u NIS se dešava jedno veliko restrukturiranje, koje podrazumeva i promenu strukture u samoj Rafineriji Pančevo. Postoje određeni problemi u investicionom ciklusu koji je bio dogovoren sa prethodnim rukovodstvom, dok je država bila vlasnik. Da vas podsetim samo da su stotine miliona uložene u NIS što se tiče investicija u životnu sredinu i mora se priznati da su ove godine one nešto u manjem obimu zbog toga što je ruski partner morao da rešava neke stvari drugačijom dinamikom. Mi ćemo posetiti Pančevo svakako. U narednih nekoliko nedelja imaćemo redovan sastanak radne grupe za praćenje situacije u Pančevu i potpisaćemo protokol sa Rafinerijom, koji će podrazumevati nastavak investicije i popravljanje situacije u životnoj sredini u narednim godinama. Ono što možemo da kažemo jeste da ni jednog trenutka nećemo dovesti u pitanje insistiranje na uvođenju najmodernijih dostupnih tehnologija kada je u pitanju rad Rafinerije Pančevo. Ono što možemo da obećamo jeste da će Pančevci svakog meseca i svake godine imati sve bolje uslove života kada pričamo o zagađenju koje dolazi iz Rafinerije. Imamo dva druga privredna subjekta sa kojima su takođe bili potpisani protokoli koji su podrazumevali određene investicione aktivnosti. Jedno je Azotara Pančevo, koja je ušla, nažalost, u ekonomske probleme i u ovom trenutku je u nedefinisanom pravnom statusu. Drugo je Petrohemija koja je, kao što znate, imala probleme u svojim aktivnostima i u kojoj se zastalo sa investicionim ciklusom zbog toga što je Petrohemija promenila svoju strukturu i imala značajne dugove i nije mogla da ispunjava svoje obaveze. Sve su to stvari koje su došle i koje su naišle u veoma teškoj godini, u kojoj je veoma teško insistirati na preuzetim obavezama što se tiče investicija, i mi smo toga svesni, ali ćemo svakako, u okviru Radne grupe za Pančevo, o tome razgovarati. Ono što je dobra vest, jeste da ni jedno od ovih preduzeća ne beži od svojih obaveza, niti bi mi kao Ministarstvo to dopustilo i da ćemo se sigurno potruditi u narednim mesecima da se taj investicioni ciklus, što se tiče ulaganja u životnu sredinu, vrati u svoj kolosek. Ono što je takođe dobra vest jeste da i vi, kao stanovnik Pančeva i, siguran sam i mnogi drugi, morate da priznate da je situacija nešto bolja. Dakle, slažem se s vama da postoje dani i noći, u zavisnosti od atmosferskih prilika, kada u Pančevu i dalje može da se oseti u vazduhu veoma neprijatan miris, koji dolazi uglavnom iz egalizacionog bazena koji smo mi preuzeli kao Ministarstvo da natkrovimo i ta investicija je u toku. Ona je zastala zbog situacije u Petrohemiji, jer se egalizacioni bazen nalazi u Petrohemiji, a u njega se ulivaju otpadne vode iz Rafinerije. Kao što znate, postojali su problemi zbog kojih se u toj investiciji nešto malo zastalo, ali ćemo se vratiti u taj tok. Kada pričamo o Pančevu, to važi za sve druge situacije kada je u pitanju životna sredina, ipak moramo da govorimo o činjenicama, a da politiku možda ostavimo u drugi plan, jer se radi i o zdravlju ljudi i o uticaju na životnu sredinu svih nas. Dakle, biću vrlo brzo u Pančevu, timovi ljudi neprestano tamo rade, vrše se merenja, a sledeći put kada se budemo videli, mogu vam doneti nešto što su kvantifikovane količine zagađujućih supstanci u vazduhu koje će vam dokazati da situacija nije toliko loša kao što ste je vi predstavili, pogotovo kada koristite reč da je Pančevo gasna komora, a on to svakako nije. Hvala vam puno.
Narodni poslanik Petar Jojić ima pravo na pet minuta da se izjasni o odgovoru.
Gospodine ministre, živim u tom Pančevu i nemam razloga da vas lažem. S druge strane, ovo što vi iznosite da se vrše merenja, merenjem ste ne rešava problem. Rešavaju se problemi na taj način da se izvrši rekonstrukcija i unapređenje filtera i tehnologije u Petrohemiji i Rafineriji. Nije ovo došlo od momenta kada su Rusi preuzeli NIS. Pre svega, godinama se lageruju u one bazene silne otrovne materije koje pre svega zagorčavaju Pančevo. Uzmite samo u obzir, ako hoćete da vam dođu građani iz naselja Vojlovica, Topola, Sodara, Donji grad i centar grada, pa biste se uverili, a uverili ste se prošle godine kada ste bili. Merenje nije otklanjanje posledice. Posledice se otklanjaju jer je Petrohemija u prošloj godini izvezla proizvoda 280 miliona evra. Zar ne može Vlada, kad je ovo javno preduzeće njeno, da izdvoji 10 miliona evra da se izvrši rekonstrukcija i saniraju posledice? Oni bazeni treba što pre da se zatvore, što ste vi rekli, jer u svakom slučaju građani od toga umiru. Vi ne živite tamo. Mogu da vas obavestim, radi znanja i javnosti, pretežno rukovodstvo koje je bilo u Petrohemiji i Rafineriji, živelo je i stanovalo u Beogradu, a ne u Pančevu. Da je stanovalo u Pančevu, da vidite kako bi se drugačije rukovodstvo ranijih godina odnosilo. Prema tome, Pančevo zaslužuje posebne zaštitne mere, i donacije i unapređenje životne sredine. Još jedno pitanje za vas, molim vas, potrudite se da mi date odgovor. Pribavite informacije koliko je koštala izgradnja nove deponije u Pančevu? Nova deponija u Pančevu gradi se 15 godina. U nju je više uloženo para nego na Hidroelektranu Đerdap. Jedna Hidroelektrana Đerdap mogla je da se napravi koliko deponija u Pančevu košta. Ako ne verujete, molim vas, i tražim odgovor, projekat te deponije, kada je počela izgradnja? Kada je po godinama, koliko su država, javna preduzeća, opština i građani izdvajali da se iz centra grada deponija dislocira tamo gde je trenutno? Drugo, traži odgovor – da li ste vi dali saglasnost da se stočno groblje za Srbiju otvori u Pančevu? Da li postoje pisani tragovi o tome da je u to stočno groblje iz cele Srbije dovožena uginula stoka i da li je tačno da je Ministarstvo za zaštitu životne sredine dalo dozvolu i saglasnost da se vrši spaljivanje animalnog otpada na novoj deponiji u Pančevu? Što se tiče ministra poljoprivrede, žao mi je, izmače mi, postavio bih pitanje – šta je sa PIK-omJužni Banat? Zašto nisu, prema pisanju radnika PIK-a Banat iz Bele Crkve, obuhvaćeni ugovorom o kupoprodaji? Zamislite, poljoprivredno zemljište – 530 hektara, zatim 198 hektara koji se nalaze pod špalirom vinograda, 18 hektara pod višnjom, zalivni sistem – 147 hektara, zasadi kajsije – sedam hektara, zasadi šljive - 12 hektara, zasadi jabuke – 375 hektara, građevinsko zemljište, kako radnici navode – 25 hektara. Dakle, ukupno – 1.657 hektara je prodato u sastavu ovog preduzeća. Šta se dogodilo prema tvrdnjama radnika? To preduzeće je procenjeno na iznos od pet miliona evra, a kada je izvršeno naknadno veštačenje, utvrđeno je od veštaka da taj kombinat, sa svim ovim resursima, voćnjacima i vinogradima, vredi 36 miliona evra. Postavljam pitanje Vladi – da li se će izvršiti revizija, raskinuti ugovor i uspostaviti pređašnje stanje i da se nadoknadi radnicima izgubljena dobit?
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović, pravo da postavi poslaničko pitanje u trajanju od tri minuta.
Problem je, dame i gospodo, što je ministar poljoprivrede izašao, a u stvari ova pitanja koja hoću da postavim tiču se njega i tiču se Ministarstva za poljoprivredu. Prvo, hteo sam da postavim pitanje – ko odlučuje o uvozu poljoprivrednih proizvoda? Jer Srbija prvo treba da zaštiti svojpoljoprivredni proizvod, pa tek onda, ako dođe do manjka, da može da uveze iz određenih zemalja taj poljoprivredni proizvod. Hteo sam da postavim pitanje šta je sa subvencijama koje nisu isplaćene poljoprivrednim proizvođačima? Rečeno je, sve vreme se pričalo, od momenta setve, žetve, pa ponovne setve, da će te subvencije poljoprivrednim proizvođačima biti na vreme isplaćene. Sada će doći i drugi budžet za sledeću godinu, a iz ovog budžeta to nije urađeno. Treće pitanje – šta je sa dugom za seljačke penzije, gde seljaci duguju PIO i da li je moguće da se te penzije refundiraju i da se povežu, kao što je to povezano u mnogim radnim organizacijama širom Srbije zaposlenim radnicima? Smatram da je isto bilo potrebno povezati i penzije poljoprivrednim proizvođačima. Četvrto pitanje, koje se danas ili svakodnevno, do 10. decembra, može se čuti u razgovoru sa mnogim seljacima, a to je – kako će oni izaći u saobraćaj? Kako će oni obrađivati svoje njive, jer mnogi traktori nemaju kabine, nemaju ta rotaciona svetla? Kako će izaći, kako će preći put? Ko će im to omogućiti da bi mogli da pooru svoje parcele? Peto pitanje, to je ipak pitanje koje isto tako postavljam ministru za poljoprivredu.
Tri minuta. Da li član Vlade želi da da odgovor? (Da.) Ministar Saša Dragin, ministre informacija da član 200. obavezuje da ova sednica bude završena u 19.00 časova, pa molim da upriličite odgovor da bude do 19.00 časova.
Zahvaljujem na zabrinutosti narodnog poslanika, ali verovatno nije bio prisutan, subvencije su sve isplaćene krajem avgusta po hektaru. Ostalo je ono što sam rekao, jedan deo premije za mleko da se isplati i da se jedan deo isplati vezan za genetsko unapređenje stočarstva. To kvartalno ide, pa kako stižu zahtevi, tako se i obrađuju. To će biti isplaćeno, naravno. Verovatno ste mislili na Zakon o bezbednosti saobraćaja, za to nije naše ministarstvo nadležno, to ćete morati da uputite drugom nadležnom ministru.
Na osnovu člana 200. imamo još dva minuta, ako narodni poslanik Srboljub Živanović želi da iskoristi ta dva minuta? Izvolite.
Ovih dana se najavljuje da će doći do saradnje između Srbije i Kine i mi, srpski radikali, to želimo, ali ne možemo da poželimo da se ugase naše fabrike i da se počne montaža kineskih traktora na prostorima Srbije. Pitam se šta je sa našom fabrikom IMT? Da li država nastoji da sačuva jedan vrsni gigant, jednu jedinstvenu fabriku kojom smo se dugo godina ponosili? Takođe, postavio bih pitanje vezano i za fabrike mineralnih đubriva koje trenutno u Srbiji ne rade. Šta je sa pokretanjem tih fabrika, jer dobro znamo da pet centralnih fabrika, nemam vremena da ih nabrajam, one su u fazi restruktuiranja, a ovih dve ili tri godine one su dovedene u fazu teške propasti? Smatram da je država morala da uloži u rad i u subvenciju ovih fabrika, isto kao što ulaže u subvencije mnogih onih, kao što je Viktorija grup, i ostali, koji su sada u fazi kao potencijalne fabrike za proizvodnju mineralnih đubriva. Smatram da pitanje na koje niste odgovorili, jer niste bili tu, šta je sa povezivanje radnog staža seoskih penzionera? Ako je došlo do povezivanja radnog staža zaposlenih u raznim organizacijama, smatram da sve ono što je… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem, narodni poslaniče. Pošto je sada 19.00 časova, zaključujem današnji rad na osnovu člana 200. Poslovnika Narodne skupštine. Zahvaljujem svima na učešću. Podsećam vas da rad po tački dnevnog reda pretresa u pojedinostima nastavljamo sutra, 27. novembra, u 10.00 časova. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 98 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali trenutno prisutno 84 narodna poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi Poslovnikom utvrđeni za rad Narodne skupštine. Obaveštenje o odsutnosti narodni poslanika. Obaveštavam vas da su sednici sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milica Radović, Momo Čolaković i Konstantin Arsenović. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O UTVRĐIVANjU NADLEŽNOSTI AP VOJVODINE (pojedinosti) Pre nego što pređemo na amandman i davanja reči narodnom poslaniku koji je podnosilac amandmana, obaveštavam narodne poslanike o vremenu koje preostalo za raspravu o pojedinostima po prvoj tački dnevnog reda: Poslanička grupa PUPS ima ukupno vreme poslaničke grupe i ovlašćenog predstavnika, kao i Poslanička grupa Manjina; Poslanička grupa Nova Srbija ima ukupno vreme poslaničke grupe i dva minuta i 20 sekundi na raspolaganju kao vreme poslaničke grupe; Poslanička grupa LDP ima ukupno vreme predsednika poslaničke grupe i 12 minuta i 20 sekundi na raspolaganju kao vreme poslaničke grupe; Poslanička SPS - JS ima ukupno vreme na raspolaganju za predsednika poslaničke grupe i za poslaničku grupu u celini; Poslanička grupa Napred Srbijo ima 11 minuta i 30 sekundi na raspolaganju za predsednika poslaničke grupe i 22 minuta za korišćenje poslaničke grupe; poslanička grupa DSS je iskoristila vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, a poslanička grupa ima na raspolaganju 14 minuta; poslanička grupa G 17 plus ima na raspolaganju i vreme ovlašćeno predstavnika i vreme poslaničke grupe; poslanička grupa SRS ima na raspolaganju 6 minuta i 25 sekundi za ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe i 52 minuta i 45 sekundi vreme na raspolaganju poslaničke grupe; poslanička grupa ZES ima na raspolaganju 6 minuta i 20 sekundi za predstavnicu poslaničke grupe i ukupno vreme poslaničke grupe za raspravu u pojedinostima, a po prvoj tački dnevnog reda. Narodni poslanik Sulejman Spaho želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu član 100. stav 1. Izvolite.