Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Dvadeset druge posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 103 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 103 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da, u skladu sa članom 88. Poslovnika Narodne skupštine, postoje uslovi za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite, gospodine Šešelj.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pre izvesnog vremena Sulejman Ugljanin, inače političar iz Novog Pazara koji je poznat po svojim anti-srpskim i anti-državnim izjavama i stavovima, rekao je kako je jedan od srpskih vladara iz srednjeg veka i osnivač dinastije Nemanjića, veliki župan Stefan Nemanja, ratni zločinac i da je kao takav isti kao i Ratko Mladić. Da li je moguće da ovakve izjave prolaze bez ikakvih reakcija od strane nadležnih organa? Na sve to, vladajuća većina, Srpska napredna stranka i njeni koalicioni partneri, podržavaju Sulejmana Ugljanina kao vlast u bosanskom nacionalnom veću. Da li znači to da se Vlada Republike Srbije slaže sa tim stavovima? Podsetiću vas da, nakon održavanja izbora za Bošnjački nacionalni savet, Sulejman Ugljanin je izjavio kako je država Srbija jedna fašistička država. Kako onda u jednoj takvoj fašističkoj državi, u sklopu njenih institucija, može da bude jedan Sulejman Ugljanin. Isto tako, ova vlast podiže spomenik Stefanu Nemanji na mestu stare železničke stanice, tj. ispred stare železničke stanice. Jel onda mi podižemo spomenik ratnom zločincu u sred Beograda? Od toga jasno moraju nadležni državni organi da se ograde i da preduzmu sve mere protiv delovanja Sulejmana Ugljanina i njegove stranke. Predsednik Republike juče kaže da to što Sulejman Ugljanin, koji govori za Srbiju da je fašistička, koji otvoreno poziva na secesiju Sandžaka i vređa srpsku istoriju i srpski nacionalni identitet izjavama kao što su ove, da to nema nikakve veze što ga pojedini koalicioni partneri SNS podržavaju, jer koja je razlika između njega i predsednika opštine Stari Grad koji čupa ograde i znakove po Trgu Republike? Dame i gospodo, ukoliko ima osnova za neko krivično delo ili neki prekršaj, pa podnesite prijave ili krivične ili prekršajne protiv Marka Bastaća, pa neka odgovara za to što radi na Trgu Republike, ukoliko za to osnov postoji. Ne može biti isto čupanje znakova i negiranje teritorijalnog integriteta Srbije, pogotovo imajući u vidu da je predsednik Republike juče više od dva sata govorio o zaštiti teritorijalnog integriteta. Jel postoje neki prioriteti kada se te stvari uzmu u obzir? Isto tako, upućujem pitanje Ministarstvu spoljnih poslova – kakva je reakcija države Srbije na to što je pre više od tri nedelje osuđen jedan broj Srba u Crnoj Gori za izmišljeno delo – pokušaj državnog udara, kao i na kampanju koju vode strukture pod upravom Mila Đukanovića, koja je usmerena na to da se što je više moguće zatre srpski identitet u Crnoj Gori, da tamo treba neko da bude uplašen da kaže da je Srbin, da je vernik SPC, preti se oduzimanjem imovine SPC, ne sme niko ko se izjašnjava kao Srbin da se zaposli bilo gde u javnom sektoru, a Republika Srbija, njeni zvanični organi na to ćute? Da li će nešto preduzeti Ministarstvo spoljnih poslova i Vlada Republike Srbije da se srpska nacionalna manjina u Crnoj Gori zaštiti ili ćemo pustiti da ih odnese vetar i da im dođe glave jedan izdajnik, kakav je Milo Đukanović?
Hvala, gospodine Šešelj. Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Nemanja Radojević. Izvolite kolega Radojeviću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Gospodo i gospođe narodni poslanici, na osnovu člana 204. stav 5. postavio bih poslaničko pitanje ministru za zaštitu životne sredine, gospodinu Goranu Trivanu, odnosno ponovio bih poslaničko pitanje koje je imala moja koleginica Ljupka Mihajlovska, a tiče se onih informacija koje dolaze do nas, a to je da će u Požarevcu biti građena spalionica medicinskog i drugog otpada. Naše poslaničko pitanje glasi – da li je tačno da će se graditi spalionica otpada u Požarevcu i da li je tačno da će se to raditi u drugim gradovima širom Srbije? Šta se tačno planira i za koju vrstu otpada? Koje mere će biti preduzete kako bi se izbeglo zagađenje i zaštitili ljudski životi? Takođe, interesuje nas, da li ministar poseduje tekst Memoranduma i da li nam ga može dostaviti na uvid? Drugo pitanje se odnosi na ono što je izuzetno važno za našu poslaničku grupu, a to su najavljene izmene i dopune Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. S obzirom na to da je ministarka Slavica Đukić Dejanović najavila da će ove izmene i dopune biti tokom ovog zasedanja Skupštine, a s obzirom na to da bi ovo redovno zasedanje trebalo da se završi ove nedelje, postavljam pitanje ministru za rad, Zoranu Đorđeviću, kada će biti podnet novi predlog izmene i dopune Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom? Hvala.
Hvala gospodine Radojeviću. Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite gospodine Miletiću.
Zahvaljujem se uvaženi predsedavajući. Postaviću određena pitanja vezano iz delokruga onoga što tišti građane istočne Srbije, a svedoci smo da je unazad desetak dana otvoren autoput kojim se ide od Niša ka Severnoj Makedoniji. Bili smo na otvaranju i to je stvarno nešto najlepše i što je vrlo bitno za sve nas koji živimo u tom delu Srbije. Ovo pitanje konkretno je „Putevima Srbije“ pošto je naš predsednik, gospodin Vučić rekao da će vrlo brzo ući u postupak i pojačano održavanje puteva, rekonstrukcija puta državnog karaktera od Zaječara, ono što je deo od Vratarnice do Knjaževca. Inače, više puta sam govorio da je taj deo puta vrlo bitan za sve nas koji živimo na istoku Srbije, kao i železnica koja je sada u postupku izgradnje i rekonstrukcije. Ona jeste žila kucavica za razvoj istočne Srbije, a svedoci smo da je put u veoma lošem stanju. Moje pitanje je – da li će i kada će se krenuti sa rekonstrukcijom tog dela puta državnog karaktera od Zaječara, to je deo od sela Vratarnice, pa sve do Knjaževca? Mislim da će to biti vrlo brzo, ali ipak sam to pitanje postavio zato što dosta ljudi koji idu tim delom puta je čulo da će se put rekonstruisati, ali pitaju kada će to biti urađeno i ja u ime tih građana i pitam, postavljam poslaničko pitanje nadležnima u „Putevima Srbije“. Još jedno pitanje „Putevima Srbije“ jeste – njihov delokrug rada, a tiče se dela regionalnog puta koji ide od Svrljiga prema Staroj planini. Put je urađen na najsavremeniji način. Put je sada veoma frekventan. Dolazi veliki broj turista iz svih krajeva Srbije, preko Niša, pa Svrljiga, ide do Stare planine da vide lepote tog našeg kraja, ali kroz samo naseljeno mesto u Svrljigu, gde je put državnog karaktera, inače to je ulica Vase Albanca, preko Pravačke reke postoji jedan most koji je, mogu da kažem, a to svi znamo i to znaju svi koji idu tamo da je to usko grlo. Moje pitanje „Putevima Srbije“ – da li će se u toku narednih meseci ući u postupak proširenja tog mosta da ne bude usko grlo? Inače mogu da kažem da se u delu tog mosta dešavalo niz saobraćajnih nezgoda zato što je to stvarno usko grlo. Izgradnjom i proširenjem tog mosta za sve one koji idu do Stare planine, a idu od niškog aerodroma, Beograda ili bilo kog dela Srbije, a idu preko Svrljiga, to će stvarno biti relaksacija za saobraćaj. Mislim da je to potrebno da što pre uradimo baš zbog toga što svi stavljamo akcenat na poljoprivredni razvoj, razvoj turizma, jer gde je poljoprivreda tu je i turizam. Male opštine kao što je Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han, kao što je Knjaževac, Babušnica, sve te opštine imaju šansu razvoja i poljoprivrede i razvoja turizma, ali sada je neophodno da ove infrastrukturne stvari uradimo. Voleo bih i još jednom pitam nadležne u „Putevima Srbije“ – da li će se ovaj deo mosta koji se nalazi u samom Svrljigu na državnom putu, ulica Vase Albanca, preko Pravačke reke, da li će biti vrlo brzo urađen, da se uradi proširenje i da tamo ljudi mogu ići slobodno, da dođu do Svrljiga, do Stare planine i da vide lepotu našeg kraja, jer Srbija je nešto najlepše na svetu, što imamo? Hvala još jednom.
Hvala gospodine Miletiću. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik prof. dr Marko Atlagić. Izvolite prof. Atlagiću.
Poštovani gospodine potpredsedniče, postavljam pitanje – ima li tužilaštvo Srbije elemenata krivičnog dela u medijskim napadima na predsednika Republike Aleksandra Vučića i njegovu porodicu? Poštovani građani Srbije, poštovani narodni poslanici nikada u novijoj istoriji Srbije nije ni jedan predsednik srpske države više brutalno medijski napadan, a imao veću podršku građana Republike Srbije nego što je naš predsednik Republike Aleksandar Vučić. Ti brutalni medijski napadi na predsednika Vučića, njegovu porodicu, njegovog brata Andreja, njegovog oca, njegovu majku lažima, podmetanjima, izmišljotinama svake vrste delo su raznih kriminalno-politikantskih grupa i pojedinaca, bilo da su domaće ili inostrane provenijencije. Zajednički im je cilj da oslabe ulogu i značaj predsednika države. Ti medijski napadi posebno su intenzivirani ovih dana kako bi se oslabila pregovaračka pozicija predsednika Republike Aleksandra Vučića u rešavanju najznačajnijeg nacionalnog pitanja KiM. Tako je ovih dana lider Pokreta Snaga Srbije, Sergej Trifunović duboko pomerio granice beščašća, besramno je slagao da je predsednik Republike Aleksandar Vučić u vreme bombardovanja RTS od strane zločinačke NATO alijanse 23. aprila gospodnje 1999. godine, unapred znao za napad i da je vreme izvukao, citiram, „svoju majku Angelinu koja je bila novinarka Javnog servisa“. Istina je da je majka tadašnjeg ministra informisanja, a danas predsednika Republike Aleksandra Vučića te večeri bila u zgradi RTS. Trifunovića su demantovali najzagriženiji predsednikovi protivnici. Tako Slaviša Lekić, donedavni predsednik Novinskog udruženja novinara Srbije kaže – „Ljudi koji su bili u RTS i ostali živi tvrde da je Vučićeva majka bila u RTS. Vučić jeste Vučić, ali istina jeste istina“. Novinar Željko Pantelić, drugi predsednikov protivnik kaže – „U pravu si, Slaviša, sedeo sam preko puta nje te večeri“. Ovih dana, poštovani potpredsedniče, medijski i brutalni napadi lažima, izmišljotinama iz sata u sat, iz dana u dan su sve žešći i sve jači. Oni preko raznih tabloidnih medija i društveni mreža šire lažne priče, posebno o predsednikovom bratu Andreju. Tako su iskonstruisali lažnu priču da je brat predsednika države Andrej Vučića pokušao da reketira poznatog subotičkog ugostitelja Lajoša Čakanju i da je od njega uzeo milion evra i otkupio poznati restoran „Bos“. Kao navodni dokaz spomenuli su Zvonka Bogdana, ugledno pevača i muzičara. Zvonko Bogdan je zgrožen takvim izmišljotinama. Javno je negirao celu priču nazvavši je totalnom budalaštinom. Opozicija i njihove marionete, posebno Boško Obradović, poznat po nadimku siledžija, u više navrata lagali su da je Andrej Vučić preuzeo elitni beogradski restoran „Franš“ od dugogodišnjeg vlasnika Nikole Dimitrijevića. Vrlo brzo Dimitrijević se oglasio i naveo da je to bezočna laž. Vlasnik restorana pokazao je dokumente koji pokazuju da Andrej Vučić nema baš nikakve veze sa restoranom i tako redom. Poštovani potpredsedniče, drugo pitanje, da li je tačno, isto tužilaštvu postavljam, da je Dragan Đilas, u narodu poznat kao Điki mafija, kao gradonačelnik Beograda opljačkao „Telekom Srbije“ gospodnje 2011. godine tako što je izvršio politički pritisak na tadašnjeg direktora Branka Radujka da kupi četiri kablovska kanala Đilasove „Arena sport“ za 7,7 miliona evra, iako „Telekom Srbija“, podvlačim, kao državna firma po zakonu nije mogla biti vlasnik medija? Dragan Đilas pre ulaska u politiku bio je običan gologuzan, a danas je tajkun sa 700 miliona evra. Misli li Tužilaštvo Republike Srbije ispitati sporne Đilasove finansijske transakcije i poduzeti eventualno potrebne mere? Hvala.
Hvala prof. Atlagiću. Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavićemo sa radom. Određujem sada pauzu od pet minuta, kako bi u Skupštinsku salu ušli predsednik Republike, gospodin Aleksandar Vučić, predsednik Vlade i ministri Vlade Republike Srbije i kako bi mogli da nastavimo sa radom. Hvala dame i gospodo narodni poslanici.
Poštovani poslanici, poštovani predsedniče Republike Srbije, ministri, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da sam pozvala današnjoj sednici da prisustvuju predsednik Republike Srbije, predsednik Vlade Republike Srbije, ministri Vlade Republike Srbije i direktor Kancelarije za Kosovo i Metohiju Vlade Republike Srbije. Poštovani poslanici, nastavljamo o pretresu Prve tačke dnevnog reda - Izveštaj o Kosovu i Metohiji. Predsedniče, jeste li vi tražili reč? Dajem reč predsedniku Republike Srbije Aleksandru Vučiću.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, uvaženi narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, želim da vas obavestim da u skladu sa informacijama koje smo pružili domaćoj i međunarodnoj javnosti, predstavnicima EU, još 17. maja ove godine da albanske snage pripremaju hapšenje više desetina lica na severu Kosova i Metohije, pod izgovorom borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije da će to uneti dramatično uznemirenje, da će doneti ogroman strah kod pripadnika srpskog naroda na severu Kosova i Metohije. Ja želim da vas obavestim da je jutros neposredno pre šest sati, u pet sati i 55 minuta krenula akcija jedinica FIT i NjSO. NjSO su doskorašnje jedinice ROSU, FIT su te druge njihove specijalne jedinice. Do sada su upali na teritoriju severa Kosova i Metohije sa 73 vozila, uglavnom oklopna vozila i druga vozila i još 50 vozila čeka u južnoj Mitrovici i još 15 vozila čeka na teritoriji opštine Srbica, od kojih je osam vozila već upućeno preko brda na teritoriju opštine Zubin Potok. Do sada imamo potvrđeno hapšenje 23 lica srpske nacionalnosti, srpske i bošnjačke nacionalnosti na teritoriji tri opštine Kosovska Mitrovica, Leposavić, Zubin Potok, dakle na teritoriji celog Kosova i Metohije. Reč je najviše o pripadnicima policijskih snaga kosovske policije, upravo onako kakva smo saznanja imali i pre 15 dana kada smo alarmirali međunarodnu javnost. Želim da vas obavestim da je i dalje veoma teško stanje u Zubinom Potoku gde se nenaoružani Srbi suprotstavljaju pripadnicima albanskih ekstremističkih grupa odevenih u policijske uniforme. Najpre do sukoba je došlo u mestu Varage, u klisuri. Tu su tri barikade albanski specijalci probili, a kada o tome govorim želim da znate vi i svi građani Srbije da Srbi nisu raspolagali nikakvim oružjem, da imamo dokaze i snimke na kojima se vidi da Albanci pucaju iz vatrenog oružja bojovom municijom preko glava Srba koji su protestvovali, koji su uzvikivali "ua", i pokušavali da se verbalno suprotstave nasilnom ponašanju jedinica NjSO, odnosno ROSU i FIT. U ovom trenutku je bukvalno u toku premlaćivanje Srba kod tehničke škole u Zubinom potoku, upadi u kuće. Kad upadnu u kuću i ne pronađu onog kog su hteli da uhapse mi imamo takođe dokaze za to. Sve po kući lome na najbahatiji mogući način pokazuju i dokazuju koliko su veliki, snažni i moćni. Do sada nema poginulih. Naravno, Albanci će za povrede koje su zadobili nekom kamenicom reći da su ranjeni. U Kosovskoj Mitrovici se dogodilo to da su i pucali na ljude u jednoj od sporednih ulica zato što su ih mladići srpske nacionalnosti gađali kamenicama. Želim takođe da vas upoznam sa onim što smo mi preduzeli od jutros i šta je to što ćemo da preduzimamo. Ja sam malo više puta upozoravao predstavnike EU. Mi smo jutros stupili u kontakt sa njima, sa briselskom administracijom, sa ljudima koji su posrednici ili kako oni to vole da kažu, fasalitatori u dijalogu. Dakle, upoznali smo ih sa situacijom i po ko zna koji put im rekli da sve što smo dogovorili u Briselu se ticalo ne ulaska na sever onih koji tamo nemaju šta da rade sa dugim cevima. Oni su nam saopštili da je u pitanju policijska akcija protiv kriminala i korupcije. Zamislite policijsku akciju protiv kriminala i korupcije koju vodi Ramuš Haradinaj, oksimoron. Naravno, oni će uhapsiti još pet policajaca albanske nacionalnosti da bi rekli da je to čista borba protiv korupcije i kriminala, u stvari ceo smisao ovog upada na sever, kao što sam i 17-og govorio, jeste da se zaplaši naš narod na severu KiM i naš narod je uznemireniji nego ikada i u Zubinom Potoku i u Kosovskoj Mitrovici i u Leposaviću. Razgovarali smo sa predstavnicima našeg naroda. To su stari vukovi, to su ljudi koji su naučili na borbu i u nemogućim uslovima i kada su goloruki protiv do zuba naoružanih ljudi. Po prvi put sam osetio, ne mogu da kažem, tu dozu straha, ali dozu veoma visoke uznemirenosti i bojazni da ovakve akcije mogu da se nastave. Danas, pre nego što vas upoznam sa sadržajem razgovora koji smo obavili, postoje informacije i još su nepotvrđene, da je pretučen i priveden jedan ruski državljanin Mihail Krasnoščenkov, radnik UNMIK administracije i o tome smo upoznali i nadležne organe ruskih državnih vlasti. Pretukli su ga naravno i priveli da bi se najverovatnije dodvorili, ukoliko je informacija pouzdana, onima koji su im celu akciju odobrili, razume se, albanski specijalci. Zašto se ovo dešava? Već dve godine, a godinu i po dana najvišim mogućim intenzitetom, najžešći mogući napadi na srpski narod, naročito na severu Kosova i Metohije, u toku je pokušaj pune kriminalizacije našeg naroda, godinu i po dana od stravičnih optužbi da država Srbija stoji, ja lično, jedan, drugi, treći od srpskih lidera i za ubistvo Olivera Ivanovića, jer je bilo strahovito važno da se krene protiv Srba na severu. Jedini dokazi koje su imali i koje su koristili protiv Srba bile su izjave srpskih političara koji Kosovo vide na razglednici jednom u tri godine, a lažno se predstavljaju da su sa Kosova i Metohije. Posle toga j krenula druga vrsta kriminalizacije Srba, a sad ću vam otkriti podatak. Zamislite sva ova lica koja hapse na severu Kosova. U Direkciji kosovske policije u prethodnih pet godina ubedljivo najbolji rezultati i ubedljivo najniži nivo izvršenja krivičnih dela je na severu Kosova. Direkcija, albanska Direkcija policije iz Prištine se hvali time da je najbolje stanje, da je najmanja stopa kriminaliteta na severu Kosova i Metohije. To za vas zvuči čudno, zato što ste slušali i čitali u mnogim zapadnim medijima gde se vodi kampanja, ali i od mnogih srpskih političara koji služe onima koji Srbiju pokušavaju da rasture i unište, koji im direktno služe, dakle, na različite načine, slušali ste o tome da se Srbi plaše Srba. Ne, Srbi se plaše Albanaca. Samo se nečasni Srbi plaše reakcije svoga naroda. Ta vrsta kriminalizacije išla je dotle da je ona morala da se pokaže i na kvantifikovan način i u broju uhapšenih Srba, da bi se reklo – to je borba protiv korupcije i kriminala. Izabrani su Srbi iz sve četiri opštine. I Srbi koji žive u Zvečanu i u tri opštine koje sam već pomenuo, dakle Zubin Potok, Leposavić, Kosovska Mitrovica. Izabrani su da bi se uterao narodu strah u kosti i da bi se onemogućila bilo kakva odbrana severa Kosova u budućnosti, da nas naviknu na ovo, da to postane normalno i uobičajeno i da mogu da provedu sve ono što su provodili 2004. i 2008. godine završavajući priču o stvaranju nezavisne države Kosovo. Mi smo jutros, i ministar odbrane i načelnik Generalštaba stupili su u kontakt sa predstavnicima NATO-a. Od NATO-a smo dobili obaveštenje da se oni ne mešaju u to, iako je bio pokušaj mađarskih trupa KFOR-a da krenu i da pokušaju da umire situaciju. Komandant KFOR-a ih je vratio sa lica mesta i saopštio da se oni ne mešaju u te stvari koje su policijske prirode i koje se tiču borbe protiv korupcije i kriminala. Nama je NATO saopštio baš ovo što sam vam rekao. To je borba protiv korupcije, borba protiv kriminala. Oni podržavaju nezavisnu državu Kosovo u borbi protiv korupcije i kriminala i to je to. Sa predstavnicima EU čuli smo i slušali smo apsolutno isto. To je sve što su mogli da nam kažu i pozivali su nas da se umirimo, da razumemo da je to borba protiv korupcije. Ja ne moram na to ništa dalje da vam kažem i da dajem političke ocene. Ono što smo mi preduzeli, više puta sam rekao, čuvaćemo mir i stabilnost, gotovo po svaku cenu, ali nam je dovoljno jasno o kakvom je ovde licemerju reč. Jutros u 6 sati 29 minuta, kao vrhovni komandant oružanih snaga naredio sam punu borbenu i bojevu gotovost naših armijskih jedinica. Naša vojska, ukoliko dođe do bilo kakvog ozbiljnijeg ugrožavanja poretka i života ljudi na severu Kosova i Metohije zaštitiće naš narod. Mi smo svesni svih teških i užasnih posledica, svesni smo svega što se zbiva, zato ćemo nastaviti da radimo na očuvanju mira i stabilnosti. Ali, znate kada vidite da postaje nemoguće i da neko hoće da vam uništi narod i da vam protera narod, ja sam juče rekao, to sam rekao i u Kosovskoj Mitrovici pre godinu dana, mi da dozvolimo novu „Oluju“ u bilo kojem delu gde žive naši ljudi, nećemo. Želim da vam kažem da su sve policijske jedinice, specijalne i posebne namene u punoj pripravnosti. Ništa ni od koga nećemo da krijemo. Ne zaboravite da se juče dogodila još jedna stvar, predsednik privremenih institucija u Prištini, Hašim Tači, pozvao je Albaniju na ujedinjenje. To znači da oni žele da uspostave albansku granicu prema Srbiji i na Kopaoniku. Dakle, granica velike Albanije može narednih nekoliko dana da nam se pojavi na Kopaoniku, zahvaljujući i Srbima koji su im u tom poslu pomagali. Moj odgovor njima je – neće biti tako velike albanske granice na Kopaoniku. Ja to nisam juče govorio i nisam pre nekoliko dana govorio zato što su mi bili potrebni bilo čiji aplauzi ili zato što mi je potreban bilo čiji i bilo kakav politički poen, jer ja znam da će svi ovi junaci koji su me do juče optuživali za izdaju i koji su ovde na fašistički način pokušavali da spreče narodne poslanike da uđu da rade svoj posao, znam da će odjednom da postanu glavni mirotvorci i da mi objašnjavaju kako bi trebalo da ne zaštitimo naš narod i kako bi to oni mnogo pametnije uradili. Dakle, mi ćemo da se borimo da sačuvamo mir i stabilnost, ali bićemo u potpunosti spremni, ja ne mogu sad da vam otkrivam detalje, da u najkraćem mogućem roku zaštitimo svoj narod. Ponavljam, potpuno razumem težinu situacije, bolje nego bilo ko u ovoj sali, nažalost, zbog prirode posla koji obavljam, ali želim da imate poverenje i u mene kao predsednika Republike da ćemo svaku vrstu, i naređenje koje budem izdao i sve drugo, mnogo puta promisliti, ali ono što vam garantujem ako dođe do eskalacije sukoba, ako dođe do daljih napada na srpski narod i na srpski živalj, sve što mogu da vam kažem, i time bih završio ovo svoje obraćanje, Srbija će pobediti. Hvala vam najlepše.
Nastavljamo rad i prvo preostali ovlašćeni predstavnici ispred grupa. Reč ima Hadži Milorad Stošić.
Uvažena predsedavajuća, poštovani predsedniče Republike Srbije, poštovana predsednice Vlade i članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, poštovani predsedniče Republike Srbije, gospodine Vučiću, poslanička grupa PUPS-a u Narodnoj skupštini Republike Srbije zahvaljuje na ovako iscrpnom izveštaju o pitanju KiM. Pitanju koje na dnevnom redu generacijama pre nas i koja opterećuje sada sve dobronamerne ljude, ne samo u Srbiji već i šire. Čulo se od nekih da je ova sednica nepotrebna i da je bila nepotrebna. Mi smatramo da je ona bila neophodna i da smo imali priliku da čujemo iz prve ruke sve ono što zanima celi srpski narod. Jutrošnji događaji ukazuju koliko ste bili u pravu gospodine predsedniče o svemu onome o čemu ste govorili. Žao mi je što danas nisu sa nama predstavnici Srba sa KiM, ali sa druge strane im čestitam što su se nakon ove jutrošnje akcije prištinske policije odmah vratili među svoj narod i u to ime ih i pozdravljam. Kada ste preuzeli obavezu da budete bitan faktor u rešavanju ovog pitanja i predložili unutrašnji dijalog o KiM, partija PUPS je u potpunosti prihvatila vaš poziv da učestvuje u dijalogu o postizanju zajedničkog stava svih značajnih institucija, političkih partija, ili naroda u celini, u rešavanju pitanja KiM, na jedan demokratski način, čime će biti zaštićeni interesi države Srbije i srpskog naroda u celini. Poseban značaj u svemu tome, zaštita našeg naroda, koji vekovima živi na prostorima KiM i koji je opstao i koji je ostao na tom prostoru, bez obzira kakvim je izazovima i pritiscima izlagan u prethodnim periodima. To je svakako značajno, jer nam pokazuje da su koreni srpstva na KiM daleki, veoma duboki i neuništivi. Zbog svega toga PUPS u celini, a i poslanička grupa PUPS u Skupštini Republike Srbije, daje vam punu podršku u rešavanju pitanja KiM. PUPS je na svojim organima doneo odluku da se odazove pozivu predsednika Republike Srbije i da učestvuje sa svojim viđenjem u rešavanju problema KiM. PUPS ima veoma razumne i legitimne stavove i predloge kojima se treba rukovoditi prilikom rešavanja ovog veoma kompleksnog pitanja i veoma bitnog za srpski narod. Za PUPS crvena linija na KiM je imovina države Srbije, Srpske pravoslavne crkve i građana Srbije. Reč je o imovini koja vredi stotine milijardi evra samo u mineralima nalazišta na Kosovu. Prema procenama eksperata svetske banke iznos je taman onoliko koliko… PUPS apeluje da se u drugoj fazi unutrašnjeg dijaloga o KiM postigne opšta saglasnost da je trenutno tema svih tema u i oko Kosova, očuvanje imovine građana Srbije, ali i države Srbije i Srpske pravoslavne crkve. Ako se u Srbiji postigne unutrašnje saglasje, u vezi s tim da je to početak svih daljih ozbiljnih pregovora o budućnosti KiM, crvena linija preko koje niti jedan politički subjekt, bilo iz vlasti, bilo iz opozicije, neće preći, onda će i budući status KiM biti izvestan, jer je najmanje 60% zemljišta na KiM u srpskoj svojini po katastru. Prema katastarskim knjigama iz 1999. godine, od ukupno 1,90 miliona hektara, zemljišta na KiM društvena, privatna i crkvena imovina iznosi 641.077,00 hektara ili 58,79% od vrednosti i procenjuje se na više milijardi evra. Albanci su uzurpirali oko 80% te imovine, npr. samo u četiri opštine Metohije, Peć, Klina, Istok i Orahovac, nelegalno je zauzeto 76 hiljada parcela, čiji su vlasnici Srbi, a na kompletnoj teritoriji Kosova uzurpirali oko milion parcela obradivog zemljišta, livada, šuma, u privatnom vlasništvu procenjenog na preko 50 milijardi evra. Kada govorimo o imovini, ili bogatstvu KiM mi moramo znati da su tu velika rudna, mineralna i druga bogatstva, rezerve lignita na KiM ima 14,7 milijardi tona, što je dovoljno za eksploataciju u naredna dva veka, i već taj podatak je dovoljan razlog da zaštita imovine je veoma bitna. Još 2008. godine je procenjeno da rezerve cinka u Trepči iznose 415 hiljada tona, a poznato je da je ruda cinka na četvrtom mestu u svetu po proizvodnji i potrošnji, neposredno iza gvožđa, aluminijuma i bakra. Najznačajniji evropski rudnik u doba Nemanjića, bio je Novo Brdo u kome se dobijalo olovo i srebro pomešano sa zlatom. Još sa početka 15 veka datira jedan od najstarijih rudarskih zakona u Evropi, rudarski zakon Despota Stefana Lazarevića iz 1412. godine, a za vreme Đurađa Brankovića odavde je zadovoljavana petina evropskih potreba za srebrom. Krajem 19. veka inostrani kapital je počeo da ulazi u oblasti rudarstva na prostoru KiM. U vreme Kraljevine Jugoslavije Englezi su ulagali u eksploataciju ruda u Starom trgu. Sada kroz basen Trepča svakodnevno špartaju mnogi istraživači, investitori, uporno zaobilazeći jedinu adresu sa kojom, ako se poštuje sveto pravilo svojine, mogu da razgovaraju, a to je Vlada Republike Srbije. PUPS smatra da je Vlada Republike Srbije jedina adresa za potencijalne investitore na KiM. PUPS je uveren da Vlada Srbije smatra KiM neotuđivim delom svoje teritorije i to dokazuje činjenica da Srbija vraća blizu milijardu evra dugova KiM i vraćaće ih sve do 2041. godine. PUPS smatra da treba uključiti i druge subjekte u dijalogu Beograda i Prištine. Srbija mora da koristi sve međunarodne okolnosti koje joj trenutno idu na ruku, a posebno stav EU da ne priznaje izglasanu nezavisnost Katalonije, jer nije u skladu sa Ustavom Kraljevine Španije. Jedini jezik koji Evropa razume a na koji je i Španija upozorila jeste sveto pravilo svojine. PUPS predlaže da se Španija u okviru tima evropskih posrednika, uključi u Briselski dijalog Beograda i Prištine. Takođe PUPS predlaže vrhu da istovremeno isti diplomatski poziv pošalje i prijateljskim zemljama koje nisu priznale nezavisnost KiM, a odnosi se na Slovačku, Rumuniju, Kipar i Grčku. Problemi pravoslavaca i katolika na KiM su isti, s obzirom na to da su i jedni i drugi bili primorani da u ogromnom broju napuste teritoriju i svoju imovinu, i zato PUPS daje punu podršku nadbiskupa Hočevara, ali i predlogu Milana Krkobabića, da se i Sveta stolica koja inače nije priznala nezavisnost tzv. države KiM, Kosovo preuzme aktivniju ulogu rešavanju ovog lokalnog za Srbiju, ali regionalnog pitanja od čijeg rešavanja zavisi dugoročni mir i napredak celokupne regije. Gospodine predsedniče, u javnosti se stiče utisak da se mi borimo za sever Kosova, odnosno za četiri opštine severno od Ibra, i čak se povlači teza o zameni teritorija severa Kosova za Preševsku dolinu, Bujanovac i Medveđu. Mi verujemo da to nije niti vaš stav niti odgovornih ljudi, ali nijedna država u svetu ne menja svoje za svoje, a ova priča bi upravo išla u tom smeru, ako se nastavi sa takvom propagandom. Molim vas, da u razgovorima i pregovorima pored ostalih pitanja insistirate na rešavanju svih teritorija, gde je većinski srpski živalj, a to je centralno Kosovo sa sedištem u Gračanici, i tu je blizu 40 hiljada žitelja, na prostoru koji obuhvata deo od Prištine, Kosova polja, Lipljana, Slatine, na jugu i sve do Janjeva, Kišnice, Badovca na istoku. Jedan veliki prostor koji je vekovima bio srpski. Kosovsko Pomoravlje na kojem postoje četiri opštine Novo Brdo, Ranilug, Parteš i Klokot, sa većinskim srpskim stanovništvom, gde takođe živi veliki broj stanovnika srpske nacionalnosti po brojnosti skoro kao sever Kosova. Nikako ne treba zaboraviti Sijerinsku župlju sa opštinom Štrpce, gde je stanovništvo kompaktno, a posebno interesantno za urbanizaciju tog prostora zbog sportsko turističkih uslova koje pruža Šar planina. Metohija je posebno interesantna pre svega, po podnožju Mokre Gore, koji je naseljen srpskim življem, a naslanja se na Zubin potok. Prostor Gore koji je naseljen Gorancima, i koji su lojalni građani Srbije, trebalo bi da se insistira i da se proglasi i da uđu kasnije nakon formiranja u zajednicu srpskih opština. Kao što ste juče govorili o Prilužju i Plemetini, to je prostor koji je između Vučitrna i Obilića, sa dosta velikim brojem stanovništva, prostor koji ispunjava sve uslove i kriterijume po onom Ahtisarijevom planu. I tu bi velika stvar bila, ako bi se moglo urediti da i ta opština se formira i da bude srpska opština u sklopu zajednice srpskih opština. Gospodine predsedniče, mi iz PUPS znamo da ćete sve učiniti radi zaštite srpskog stanovništva na KiM, i za interese srpskog naroda i srpske države, i zato vam PUPS daje punu podršku u daljoj borbi za rešavanja, pitanja KiM. Gospodine predsedniče, govorili ste o postupcima albanske strane da promeni nacionalni imovinski sastav na Centralnom Kosovu i Kosovskom Pomoravlju. Evidentno je da otkupljuju srpsku imovinu upravo u ovim područjima. Uspeli su da opštinu Gračanicu, fizički odvoje od opštine Novo Brdo, priključivanjem srpskih sela, pre svega, Slivova i Dragovca u opštinu Priština i time se ukline između Gračanice i Novog Brda. Sada, otkupom zemljišta menjaju imovinsku strukturu tog područja, i taj spoj fizički između Novobrdskog, odnosno Pomoravlja i centralnog Kosova, svakako je u problemu. Govorili ste o Kosovskom Pomoravlju, i o nastojanjima Srbije da stvori uslove za život na tom prostoru. Porodilište u Pasjanu, koje je Srbija izgradila, a vi ste otvorili i uveliko stvarate uslove. Tom događaju sam lično prisustvovao ali i drugim događajima koje ste realizovali i doprinosili za bolji, statusni i materijalni život Srba na Kosovu i Metohiji. Na primer, borba za skijališta Srbije na Brezovici, poseta Gračanici, Mitrovici i drugim mestima na Kosovu i Metohiji. Kako bi bolje razumeli situaciju na Kosovu i Metohiji, neophodno je da češće i u većem broju budemo sa našim narodom na Kosovu i Metohiji. Hteo bih da istaknem jedan primer kada sam u sklopu ravnomernog regionalnog razvoja, koji vodi ministar Krkobabić, obilazio zadruge na Kosovu i Metohiji i opštini Zubin Potok, opština Klina u selu Vidanje, zadruge u Kosovskom Pomoravlju, istakao bih posebno prihvatanje svakog srpskog zvaničnika od strane žitelja tih naših delova. Tu bih posebno istakao gospođu, jednu veoma hrabru i divnu ženu, načelnicu Pećkog okruga Vinku Radosavljević, koja je sve vreme bila naš domaćin i vodila nas širom Kosova i Metohije. Gospodine predsedniče, sa uvažavanjem ste govorili juče o vojnim veteranima koji su učestvovali na paradi. Pod ešalon vojnih veterana koji su odmah iza ratnih zastava marširali, ponosni su što su bili u tom struju i uvek će se odazvati pozivu Srbije. Imao sam poziv za svečanu tribinu, ali kada sam dobio poziv da budem u stroju vojnih veterana, ni jednog trenutka se nisam dvoumio gde ću biti i odlučio sam sam se da budu stroju veterana. U stroju je bio jedan broj vojnih invalida, što pokazuje da se Srbija uvek može osloniti na svoje najbolje kadrove. Hvala vam na tome. Zahvaljujem na pažnji i još jednom ponavljam da vas PUPS u potpunosti podržava. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Milorad Mijatović.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Poštovani predsedniče Republike Srbije, poštovana predsednice Vlade, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, svesni smo činjenice da su događaji ponekad brži i od života. Upravo smo to videli jutros i ne mogu a da ne kažem svoje mišljenje, a to je da je ovo namerna provokacija Albanaca, vrhunac licemerja. No, gospodine predsedniče, vi ste to juče predvideli. Došlo je to brže nego što su mnogi od nas očekivali. Sada, konkretno, na delu vidimo realnost vaše politike, vidimo delotvornost vaše politike. Želim, gospodine predsedniče, da vam kažem, da od poslaničke grupe i Socijaldemokratske partije u celini, kao vašeg koalicionog partnera, imate punu podršku i poverenje za ono što ste radili, što mislite raditi. To činimo iz prostog razloga što znamo da znate štititi interese države Srbije, isto tako iz ovog parlamenta šaljemo reči mir i stabilnost. Pregovori, kompromis, mi to šaljemo, a kao odgovor dobijamo provokacije i licemerje. Sve ono što sam napisao i što sam mislio govoriti, možda sada ne treba da ponavljam iz prostog razloga jer mnogo toga juče rečeno. Rečeno je, vi ste u svom iscrpnom izveštaju, napomenuli šta se sve radilo. Želim da kažem nekoliko reči. Prvo, Albanci su uvek znali šta hoće na Kosovu. Imali su podršku međunarodne zajednice. Srbi često nisu znali šta hoće, ali su tačno znali šta neće. Ovog puta mi znamo i šta hoćemo. Postoji jedinstvo politike države Srbije, Srba koji su na Kosovu. Smatram da je to veoma veliki rezultat. Veoma veliki rezultat, jer tačno znamo šta želimo i šta želimo da ostvarimo u vrlo teškim uslovima u vrlo teškoj situaciji. Kosovski problem nije nastao danas, nije nastao juče, on je nastao mnogo godina unazad. Mnogi su pokušavali da traže rešenje. Neki su olako prihvatali ono što se dešavalo, neki su pod stranim mentorima prihvatali sve ono što je bilo na štetu države Srbije. Mi smo došli u jednu situaciju da u jednoj nemogućoj situaciji tražimo izlaz, a pre svega za zaštitu naših građana Srba, koji žive na Kosovu, ali i drugog nealbanskog stanovništva koje je vezano za državu Srbiju i koje u državi Srbiji vidi svog zaštitnika. Da budemo jasni, Međunarodna zajednica i njen projekat da se na Kosovu stvori multietničko društvo je propali projekat. Kosovsko društvo je duboko podeljeno društvo. Još nešto, mi ako mislimo da ćemo se vratiti na prethodno stanje, budite uvereni, nećemo iz prostog razloga ne može se više vratiti na prethodno stanje, ali da vidimo šta mi u ovom trenutku mi možemo uraditi. Znate, Srbiji nije potrebna jedna nefunkcionalna teritorija gde će 1.700.000 građana mrzeti državu Srbiju, ali sigurno je da Kosovo ne može biti Međunarodni subjektivitet bez dogovora sa Srbijom i u saglasnosti sa Rusijom i Kinom. Upravo, tu vidi mogućnost, prostor za naše delovanje, a to ste i vi juče u svom iscrpnom izveštaju naglasili da Kosovo nikada neće postati međunarodni subjektivitet ukoliko ne bude bilo dogovora sa Srbijom i kompromisa sa Srbijom i naravno, u saglasnosti sa Rusijom i Kinom. Ovde posebno naglašavam koliko je važno da mi imamo međunarodne prijatelje, prijatelje koji će nas podržavati, koji će govoriti istinu. Nama je najveći problem, kao države, da naglasimo šta se dešava, kako prolazi naš narod na Kosovu i drugi nealbanci, koji su vezani za Srbiji, nekad kod njih često zaboravljamo, i upravo zbog toga mi moramo tražiti ova rešenja. Znate, otpada politici kojom vi predlažete veoma mnogo. U Međunarodnoj javnosti, zemlje mentori koji su napravili ovu takozvanu državu Kosovo, oni smatraju taj projekat završen. Znate, mislim na SAD, na EU, deo EU jer postoje države koje je neće priznati. Drugo, domaća javnost, bar jedan njen deo ne prihvata nikakav konstruktivan prilaz. Oni su za Statua kvo, mi u SDPS smatramo da Status kvo nije u interesu države Srbije. Prvo, vreme nije saveznik Srbije, desiće se da više kada budemo rastezali, više Srba na Kosovu neće biti. Drugo, znate, Evropske integracije koji je naš suštinski interes, biće usporene. Poglavlje 35 je jedan mač koji nam stalno stoji na glavi i gde EU uvek može da stavlja vrane našeg prilaza u EU. Ja neću da naglašavam kao partija koja je suštinski zainteresovana da država Srbija bude moderna, uređena država, da poštuje određene standarde, mi smo zainteresovani za ulazak u EU. Upravo zbog toga je vrlo bitno i vrlo tražiti ono rešenje, onaj kompromis koji će biti takav da država Srbija može da nastavi integracije koje smo počeli. Znate, može neko da nam prigovara, ali da nismo potpisali Briselski sporazum, da nismo prigovarali, ne bismo imali 16 otvorenih poglavlja, ne bismo imali dva zatvorena poglavlja, bili bismo na samom početku. Ranije se dešavalo da su svima bila puna usta EU, a nisu ništa učinili. Nisu otvorili ni jedno poglavlje. Mi smo otvorio šest. Ja bih voleo da smo otvorili 26 ili više poglavlja i želim da Srbija bude što pre u EU, ali to ponekad ne zavisi samo od nas, već zavisi od političkih okolnosti. Drugo, znate, nerešeno pitanje Kosova izaziva nacionalizme u našoj regiji. Videćete, na bilo koju našu reakciju, vama će se odmah javiti u našim okolnim zemljama ljudi koji će napadati Srbiju, govoriti o onoj Srbiji koja je bila nekada davno i ti nacionalizmi će generisati političku nestabilnost na ovom našem prostoru. Nećemo imati strane direktne investicije. Zar je potrebno da naglašavamo 3,4 milijarde koje smo dobili prošle godine, milijardu i dvesta do sada koje smo dobili? Zar je potrebno da naglašavam gotove autoputeve? Ja sam ponosan. Govorio sam u ovoj sali stalno - epohalan je uspeh, istorijski uspeh otvaranja Koridora 10, da ništa više ne radi ova koalicija i vlast, to je istorijski uspeh. Upravo zbog toga mi moramo tražiti rešenje. Da li u ovom trenutku možemo imati celovito rešenje za Kosovo? Mi mislimo da to nije moguće, jer ne postoje osnovne pretpostavke. Međunarodna zajednica je zaokupljena drugim većim problemima i nema većeg interesa da se ovaj problem rešava. Drugo, građani u Srbiji i na Kosovu nisu spremni za celovito rešenje. Gospodine predsedniče, vi ste juče rekli, a mislim da nije potrebno da naglašavam da je Kosovsko pitanje najvažnije državno i nacionalno pitanje. Ovde nema političkih poena, već samo odgovornost za svaki potez i učinjen korak. Podržavamo svaki dijalog, svako traženje rešenja, uključivanje svih društvenih činioca - crkva, Akademija nauka, svako ko može da da neki predlog iz svih društvenih činioca, ali i naših prijatelja iz inostranstva. Zato je Socijaldemokratska partija kao odgovorna i državotvorna partija u okviru unutrašnjeg dijaloga među prvima predložila jedno rešenje. Mi smo naglasili normalizacija bez priznanja. To smo podelili u tri faze. Ja neću obrazlagati, to smo dali u javnost, delom ću reći. Sada je situacija znatno izmenjena, ali u jednoj fazi da otklonimo sve barijere, ograničenja kretanja robe, tržišta, kapitala. Predlažemo da se na severu Kosova formira slobodna ekonomska zona. Znate, politički uticaj u svetu se sada zamenjuje sa ekonomskim uticajem. To je veoma bitno i veoma važno. Znate i sami, uvođenje drakonskih, ja bih rekao i drskih, bezobraznih tarifa i carina od 100% je u znatnoj meri našu trgovinu smanjilo. Mi dnevno gubimo milion evra, što je za državu Srbiju, koja želi da bude moderna država, koja želi da napreduje, jedan veliki minus. Ministar trgovine Rasim Ljajić juče je u Sarajevu razgovarao sa Bosnom i Hercegovinom, tražeći rešenje kontra mere, ali mi smo uvek za to da se dogovori, da postoji dogovor oko svih tih stvari. Druga faza, znate, o tome nije bilo juče razgovora. Otvorimo pitanje imovine Srbije na Kosovu. Srbija ima veliku imovinu u zemljištu, 29% je u vlasništvu države Srbije, zgrade, preduzeća. Mi isto tako imamo na Kosovu da javna preduzeća imaju imovinu koja više od 1,5 milijardi evra vredi. Dalje, mnogo je ulagano u Kosovo za vreme bivše Jugoslavije, ali Srbija je ulagala. U tom nekakvom razgovoru 35,4% te imovine pripada Srbiji. I još nešto, mnoštvo privatne imovine na Kosovu je uzurpirano. Ta imovina treba da se vrati građanima i to najčešće srpske nacionalnosti i da se eventualno obešteti. Juče smo govorili, a i vi ste o tome govorili, zaštita srpske kulturne baštine. Mi smo legitimni baštini i zakoniti čuvar spomenika kulture na Kosovu i Metohiji. Drugo, moramo obezbediti posebnu zaštitu manastira, crkava i drugih objekata. Eksteritorijalne zone su od posebnog značaja i tu država Srbija ima veoma veliki interes. Znate, mi imamo SPC jer se bojim za njene interese, a naglašavam, ateista sam. Objektima, osoblju i sveštenstvu pružiti neophodnu bezbednost i eksteritorijalnost. Sva pokretna i nepokretna imovina SPC je nepovrediva i njome isključivo upravlja SPC. Isto tako, obaveza je poštovanja unutrašnje organizacije SPC i prava SPC da šalje sveštena lica u manastire i eparhije na Kosovu i Metohiji. Znate, Briselski sporazum, gde smo mi mnogo uložili, neću da naglašavam od integracija, pravosuđa, policije, da naglašavam poštanski broj, da naglašavam još druge stvari, ali ono što smo insistirali to je zajednica srpskih opština gde se nije otišlo ni korak dalje. Znamo sve opstrukcije koje je radila prištinska administracija, braneći se nemogućnosti ustavnih rešenja tzv. države Kosovo do opstrukcije u pregovaračkom timu, onom timu koji je to trebalo da radi do toga da, jednostavno, izbegavaju, a imaju podršku svojih mentora. Ne bih govorio o tome da, osim što imamo na severu Kosova, gde moramo imati teritorijalnu autonomiju, moramo imati kulturnu i personalnu autonomiju u enklavama i južnom delu. Znate, sada ću da govorim nešto što je juče bilo. Vi ste juče rekli jednu veoma interesantnu i zanimljivu stvar. Država Srbija poštuje prava nacionalnih manjina. Dajemo im sva prava u oblasti kulture, obrazovanja, informisanja, upotrebe jezika. Ako to damo nacionalnim manjinama u državi Srbiji, to pravo možemo tražiti i u okolnim zemljama i to pravo minimum za one, da ne shvate pogrešno, Kosovo smatram za tzv. državu, moramo tražiti za građane Srbije koji žive u enklavama, da mogu da se iskažu. O tome je veoma lepo govorio moj kolega iz mađarske nacionalne zajednice, koji je rekao najbolje što se može reći. Isto tako, vi ste juče govorili i tu želim da vas pohvalim, sa zadovoljstvom o odnosima srpsko-bošnjačkim i svemu onome što se dešavalo u Raškoj oblasti ili Sandžaku. Tu vam dajemo punu podršku i budite uvereni da Bošnjačka nacionalna zajednica, a nadam se da će o tome biti govora i kasnije, njen najveći deo, osim pojedinaca koji gledaju samo svoje lične interese, su vezani za državu Srbiju. Zato vam u tom smislu i zahvaljujem na pohvalu koju ste juče rekli za lidera partije Rasima Ljajića. Budite uvereni, uvek smo državotvorno vezani za državu Srbiju. Naravno, o trećoj fazi ne bih govorio, ali mislim da neko rešenje mora biti, kao dejton 2, ali o tom potom. Proći će mnogo vremena da se oko toga razgovara. Znate, kada smo ovo predlagali, mi nismo pledirali da je ovo najbolje rešenje, jer takvo rešenje ne postoji. Ne očekujemo ni da je ovo ni najpravednije rešenje, jer i to je iluzija. Mi tragamo za rešenje koje je najmanje nepravedno. Gospodine predsedniče, Socijaldemokratska partija je koalicioni partner i do sada je pružala punu i nedvosmislenu podršku pregovaračkom timu i vama. Mi smo to činili zbog činjenice da je postignuto jedinstvo svih bitnih činilaca u zemlji i na Kosovu u zaštiti interesa Srbije. To je veoma važno, jer Srbija je najviše na jedinstvo dovodila u tešku situaciju. Prvi put tačno se zna šta se hoće, a ne samo šta se neće. Hrabrost i odlučnost su zaštita interesa Srbije. Državni, a ne stranački interesi su u prvom planu, istrajnost, rad, upornost u pregovorima. Međunarodna podrška pri dobijanju novih prijatelja, povlačenje priznanja, odbaciti mitove, već prihvatati realnost u zaštiti naših državnih interesa. Osnovni cilj jeste zadržati Srbe i druge nealbance da ostanu na Kosovu i da normalno žive i rade. Ako Srba ne bude na Kosovu, svaka dalja borba je uzaludna. Gospodine predsedniče, u traženju kompromisnog rešenja, kao i do sada, imaćete našu punu podršku i pomoć Socijaldemokratske partije Srbije. Znamo da to u ovom trenutku deluje kao nemoguća misija, ali se nikada ne treba predavati, treba nastaviti pregovore i tražiti kompromis. Citiraću našeg velikog nobelovca, Andrića – sve su Drine ovog svijeta krive, nikada se one neće moći sve ni potpuno ispraviti, nikada ne smijemo prestati da ih ispravljamo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Lako je biti tolerantan sa mišljenjima i prema mišljenjima sa kojima se slažemo, treba biti i imati sluha, strpljenja i živaca i stomaka da saslušamo i mišljenja koja nam se ne dopadaju. Tome između ostalog služe rasprave u parlamentu, kao i u medijima. Tih rasprava kod nas nema dovoljno i mislim da to nije dobro. Ni za koga nije dobro. Za društvo nije dobro, a na kraju ni za vlast, ni za opoziciju. Ja nisam imao dileme da li prisustvovati ili ne prisustvovati ovoj sednici, suviše je važna tema. Sam sam desetak puta potpisivao zahteve za tu sednicu, usmeno pozivao na tu tačku dnevnog reda, kritikovao rukovodstvo Skupštine što tu tačku ne stavlja na dnevni red. Zaista, kažem, sviđa mi se ili ne nisam imao dilemu, niti je mogu imati. Ali, ne želeći da pravdam bilo koga, jer svako odlučuje za sebe, moram da skrenem pažnju da atmosfera u ovoj Skupštini nije dobra i da to, kako bih rekao, možda neke ljude odbija da u njoj prisustvuju. Kažem, svako snosi političke posledice za svoje poteze, ali mislim da treba da nam bude cilj zajednički da što više ne slažući se, i videće se iz ovoga danas, daleko od toga da se slažemo po ovom pitanju, niti ja, niti većina ovde u Skupštini, niti vi, odnosno ja sa vama i vi sa mnom gospodine Vučiću, ali ovo treba da bude nešto što se podrazumeva. Jer, ako se ne razgovara, makar i oštrije, makar i kritičnije, onda nam ostaju samo motke i onda nam ostaju samo ružne scene koje nikome ne mogu dobra doneti, a svakako ne državi Srbije u celini i to kažem bez obzira koje tu nevin ili kriv. Ali, nije dobro da se rasprave u Skupštini pretvaraju u nekog toplog zeca za odsutne lidere opozicije ili neke lidere opozicionih stranaka, koji se figuriraju 20,30, 40, 50 puta dnevno da budu pomenuta neka imena, imam ovde i statistiku, ali da ne gubimo na to vreme. Ovo je dakle bila neka vrsta pledoajea, naravno da vi formalno za to ne odgovarate, ali mislim da jedan deo vaših poslanika, prosto misli da time čini vama uslugu kada stvara ili da to vama prija, kad se ovde stvara nepodnošljiva atmosfera, kada je reč o tretmanu opozicije. O tome šta opozicija čini takođe može da se raspravlja. Elem, meni su neki prijatelji kada su čuli da idem rekli - ponesi pa mu pokaži ili mu predaj Ustav, predaj mu Miroslavljevo jevanđelje ili makar ove natpise koje smo imali ovde i ponekada stavljali, to je legitimno kao što profesor Ševarlić drži na svom laptopu ovaj natpis protiv GMO hrane, da se stavi kao neka vrsta lajt motiva Briselski sporazum je izdaja, Briselski sporazum je katastrofa je i Rezolucija 1244. Ja to ne radim, to nije moj stil, ali zamislite da stoji, da to jeste lajt motiv mog izlaganja i prosto molim da kada budete odgovarali, reagovali da se na to fokusiramo. Briselski sporazum, Rezolucija 1244, možda, to je sigurno da se oko toga ne slažemo, ne samo većina i manjina, ja se plašim a to se i pokazalo da razlike po ovim pitanjima, po kosovskom pitanju, a naravno onda i konkretno i prema Briselskom sporazumu i aktuelnoj politici koja se vodi prema Kosovu i Metohiji, nije to crno belo niti je tu pozicija niti opozicija monolitna. S tim što se razlike unutar pozicije manje vide i ko je pažljivo slušao, možda bi mogao naslutiti neke nijanse u intonaciji kod gospodina Milićevića, mog imenjaka, i kod gospodina Mijatovića, nije ni tu baš potpuno homogeno. Kad je reč o opoziciji i ovde prisutnoj i onoj ne prisutnoj, potpuno je jasno da se ja i kolega Stevanović, mislim iz SNS, ne slažemo skoro ni oko čega kada je reč o pristupu kosovskog problema. Dakle, nije to jasno da pozicija ima jedan stav, opozicija drugi. Postoje razne nedoumice i unutar jednih i drugih redova i treba da ih raščišćavamo u otvorenom dijalogu, ustručavajući se, raspravljajući se, pokazujući i ko gde greši. Dakle, gospodin Stevanović, po meni, iako je on sa ove strane sale, po meni, greši u svemu, ali vi ste bili vrlo zadovoljni njegovim izlaganjem i to se vidi, to niste ni krivi, to je u redu, kao što ni ja ponekad nisam zadovoljan ponekim izlaganjem sa druge strane, ali ono što je sporno, to je što vi smatrate i to ste pohvalili i u izveštaju ovom Kancelarije za Kosovo i Metohiju, puno je truda uloženo da se obrazloži i opravda Briselski sporazum. Ja mislim, upravo ono što ne piše, ali kao da piše ovde kod mene na mestu, Briselski sporazum je greška, da blaže kažemo, i katastrofa, a verovatno i gotovo sigurno i neustavni akt. Mnogo je, kao što rekoh, truda uloženo da se pokažu stvari drugačije, ali ja bih rekao da upravo u svetlu ovih događaja zabrinjavajućih od jutros o kojima ste govorili i kojima smo svi prisustvovali, da upravo ti događaji potvrđuju, gospodine Vučiću, grešku koju smo napravili, koju država ili koju ste napravili sa Briselskim sporazumom. Budimo realni, do 2013. godine, do tog Sporazuma, ne mislim da je samo do njega, nije ROSU mogao tako da vršlja po severu Kosova i Metohije, sviđalo vam se to ili ne. To moram da kažem. Vi ste mnogo u svom izlaganju, a kolege iz vladajuće koalicije još i više, potrošili vremena da žigošete i optužite prethodnike za ono što se dešava i za probleme na Kosovu i Metohiji i ukazivali ste na njihove greške, propuste, nekada s razlogom, ja mislim malo nekada i preterano. To je siguran sam nekada i preterano, ali da ste u potpunosti u pravu, sve da ste sasvim u pravu kada je reč o greškama prethodnika, mislim da će biti prilike da i o tome progovorimo nešto, potpuno je jasno da svi ti prethodnici pominjani, Milošević, Koštunica, Tadić, to su ti neki glavni, Đinđić u međuvremenu, pravili su greške razne, ali sve to vreme ROSU, kosovski specijalci nisu mogli preko Ibra, gospodine Vučiću, i vi to znate. Kada su pokušali 2011. godine, vratili su se navrat-nanos helikopteri KFOR, mislim hrvatski, hrvatskog su spašavali i vraćali sa Jarinja. Dakle, uz sve greške i propuste prethodnih vlasti, a bilo ih je, ne sporim, govorim samo o kosovskoj policiji, ne govorim o ovim drugim aspektima, oni su nešto čuvali. Uspeli su da sačuvaju, naravno, pre svega, uz podršku tog naroda dole, da sačuvaju pozicije države Srbije i neformalno i formalno na severu, odnosno u tim opštinama na severu Kosova. Sada tamo, gospodine Vučiću, vršljaju, ali vršljaju kosovski specijalci kad im se prohte i vi onda možete samo da širite ruke, da lamentirate i da eventualno pozivate kolege, odnosno prijatelje iz međunarodne zajednice koji vam kažu – pa to je legitimna akcija policijskih snaga, oni se bore protiv kriminala. Dakle, ako ste imali neku dilemu, ako je bilo neke dileme o prirodi Briselskog sporazuma i posledicama i po državu Srbiju i po ustavni poredak države Srbije i po građane na severu Kosova i Metohije, mislim da u svetlu ovih poslednjih događaja toga nema. Dakle, pre Briselskog sporazuma nisu mogli na sever, nisu smeli na sever, a sada smeju kad im se prohte. Ja se nadam da vi imate neko, i siguran sam, pardon, da vi imate neko objašnjenje. Ja se nadam da postoji neki plan, ali sada iz toga, iz ovoga što se dešava, ja taj plan i uz najbolju volju ne mogu da vidim i samo vidim da smo nemoćni, kao što na neki način proizilazi iz svega onoga što ste vi govorili ovde, a i što gledamo svakog dana da se dešava. Da ne govorim o tome da ste na neki način, vi jeste najavili to i rekli - svakog časa se može očekivati itd, ali ste rekli jednu rečenicu, ne mislim ja da je to sada bio okidač, daleko od toga, ali ste možda neoprezno, želeći da pohvalite te ljude rekli juče, sinoć ovde, kažete – ti ljudi, Srbi u kosovskim institucijama su lojalni nama i ukoliko bismo mi tražili, tu je negde tri tačke, tu se negde rečenica ili misao prekida, kao da su hteli da provere tu lojalnost, odnosno kao da su vas čuli i kao da su otprilike sumnjajući da ste vi u pravu u toj stvari, odnosno da su ti Srbi koji rade u tim prištinskim institucijama, su krenuli da ih hapse. Iskreno, ja bih voleo, ako ih već hapse, da ih hapse zbog toga, a ne zbog toga što kažu da ih hapse zbog kriminala, šverca itd. Ali, svejedno, mi smo kao država nemoćni, a nismo bili toliko nemoćni uz sve poraze, neuspehe i propuste od 1999, 2004, 2008. pa nadalje. Dakle, to je ključno. Vi ste naveli neke loše, nepovoljne demografske podatke, koji, naravno, mogu da budu tačni, ali demografske projekcije, to svi znamo, su uvek nepouzdane. Pričalo se krajem osamdesetih godina kako će Albanaca na Kosovu biti tri miliona do početka 21. veka, pa ih nije bilo. Jeste, Srbija se prazni, ali i teritorija Kosova i Metohije se prazni. I Albanci takođe odlaze, i to masovno odlaze. Kolega Mijatović je pomenuo 1,7 miliona, država Srbija nije u interesu da drži jednu nefunkcionalnu celinu od 1,7 miliona Albanaca. Ja mislim da to nije tako, dvostruko nije tako. Niti ih ima 1,7 miliona. Pogledajte rezultate o izborima, izlaznosti na glasanje na izborima na Kosovu i Metohiji, ne računajući Srbe i manjine, tu se radi ipak o stotinama hiljada. Jedan argument se često poteže ovde i kolega Jovanović ga rado navodi, a i neke druge kolege evo iz opozicije, i sa ove naše strane, koji su bliski, čini mi se, onome što vi govorite, ali to neće ili da kažu ili bar ne tako jasno, dakle, šta će nama Kosovo, zamislite sad dva miliona Albanaca da dođe da glasa na izborima, to se čulo čak i pod ovim svodom, nekada, ne sada, juče, ali povremeno, šta bi mi sa dva miliona Albanaca, oni bi postavili premijera, Vladu itd, vodili glavnu reč u Skupštini. Znači, nema ih, naravno, ni približno toliko, nema ih ni upola toliko. Kad pogledate procenat glasanja, svi Albanci sa Kosova glasaju na sprskim izborima, recimo republičkim, budućim parlamentarnim izborima, da svi glasaju za jednu listu, to bi bilo negde oko 16%, ja sam proračunao, oko 16% bi bilo tih albanskih glasova. Za albanske stranke u Makedoniji glasa preko 18% Albanaca. Hoću da kažem, to nije argument da se deo teritorije tako odbaci i da ga se odričemo. Da ne govorim o tome da kad pogledate broj glasača u Bosni i Hercegovini, gotovo 40% ili 38% glasova u Bosni i Hercegovini su glasovi Srba, Srbi su glasali, tako da oni čine 40%, ne kažem stanovništva, nego gotovo 40% glasačkog, biračkog tela, znači, realnog biračkog tela u Bosni i Hercegovini. Zašto niko u Sarajevu ne zaključi da onda Sarajevo ne može funkcionalno da drži i da kontroliše Republiku Srpsku i najbolje da je se odrekne? Zašto to kažem? Zato što direktno ili indirektno kroz ovakve demografije, kroz ovakve statistike, koje mogu biti tačne ili ne moraju, provejava isti lajtmotiv, ili vrlo sličan lajtmotiv, Kosovo i Metohija su problem, Kosovo i Metohija su balast, dajte da se tog problema rešimo i ratosiljamo. E, ja se sa tim ne slažem. Vi to niste tako rekli, ali to kažu neki drugi koji vas inače vrlo zdušno i glasno podržavaju. Ali, i vama imam utisak manje smetaju takvi tonovi i takve poruke nego čak i najtolerantnije izrečene poruke i kritike sa ove strane. Niko ne želi nikoga da gura u avanturu ili pogibiju. Ali, nije lepo da političkog neistomišljenika automatski žigošemo da on hoće da proliva, ne znam, tuđu krv, ili bilo šta drugo. Toga je, takođe, bivalo ovde. Dakle, nije reč da treba da ratujemo. Reč je samo o tome da ne činimo ustupaka više nego što moramo, da ne pogoršavamo situaciju i da je ne činimo gorom nego što je bila, a ja se slažem da nije bila dobra. Kažem, ako bude prilike za neku repliku, dijalog, možemo se i osvrnuti na to šta je sve pogrešno urađeno u prethodnom periodu. Ali, pogledajmo sada, nemojmo da budemo u situaciji, a to ponekad liči i niste vi prvi u tome, to su i prethodne vlasti zaista radile, da uglavnom stalno pričaju o tome šta su prethodnici zabrljali, pa smo 10 godina zajedno slušali o tome kako je za sve kriv Milošević, sećate se, tamo dvehiljaditih godina, ništa ne valja. Sad slušamo da su za sve krivi žuti, DOS i slično. To zaista podseća na situaciju sa onim majstorom, onim vodoinstalaterom, koji dođe i svaki put kaže – ovo ništa ne valja, ovi su prethodnici sve zabrljali, ja sad ne znam šta da radim. Dakle, ja se slažem da nam je potreban konsenzus. Konsenzus zahteva dijalog. Dijalog zahteva otvoreno sučeljavanje mišljenja, a ne jeftino sakupljanje političkih poena. Meni bi bilo verovatno bolje da nisam došao ovde ili da sam došao i počeo da vas grdim ili bacam cipele ili nešto drugo, ali ja stvarno hoću, u najboljoj volji, da čujem šta je taj kompromis. I to sam došao da vas pitam – šta je taj kompromis na koji smo spremni? Ne u smislu detalja plana. Kažete – pa nećemo da odajemo tajne. Pa, nećemo da odajemo tajne, ali možemo reći šta nam je crvena linija. Ja ovde pred sobom imam poslednji zvanični dokument koji je ova Skupština usvojila i koji je onda još uvek važeći. To je Rezolucija iz januara 2013. godine, koju je ova skupštinska većina usvojila, mada je bio drugi saziv, u kojoj jasno i glasno piše, i to je jedina platforma koja postoji za ove pregovore i razgovore koji se vode u Briselu, bar se nadam, da svako rešenje pitanja o privremenom, prelaznom ili konačnom statusu Kosova i Metohije mora, pazite, mora da bude u skladu sa Ustavom Republike Srbije i Rezolucijom Saveta bezbednosti UN 1244. To nije neki fakultativni dokument i fraza. To je obavezujući dokument ove Skupštine. Znači, Rezolucija iz januara, mislim 9. ili 11. 2013. godine. Moje pitanje vama glasi – da li je ta Rezolucija još uvek na snazi? Da li ćemo mi glasati možda danas o nečemu drugom? Ja čak ne znam da li će biti glasanja, da li je predviđeno neko glasanje u vezi sa ovom današnjom sednicom i ovim vašim izveštajem? Dakle, da li i dalje stojite iza ovoga? Da li država Srbija, da li Vlada Srbije stoji iza toga da svako rešenje u vezi sa Kosovom i Metohijom mora da bude u skladu sa Ustavom Republike Srbije i Rezolucijom Saveta bezbednosti 1244? Neko će reći, možda ne vi, a možda i hoćete, ali neki će sigurno reći – pa, to je neozbiljno, pa to je neodgovorno, pa to je slovo na papiru. Nije tako. Ja bih rekao, to treba da bude naša crvena linija ili bar naša platforma i polazište. Ovako mi, neodgovorno i fakultativno, nudeći neke kompromise, zapravo spuštamo cenu i snižavamo i kvarimo svoje ionako ne dobre pozicije u vezi sa Kosovo i Metohijom. Pomalo podsećamo na nekoga ko prodaje ili nešto pregovara oko nekog posla, pa onda kaže – ovo moje ništa ne vredi, ja na Kosovu nemam ni metar, mi nemamo ni metar Srbije na Kosovu, a ti sad daj nešto ako ćeš da daš. Pa, naravno da nam neće dati ništa. Dakle, plašim se, čak i da je to sa dobrom voljom da se demonstrira tolerancija i spremnost na kompromis, da to nije dobra platforma i dobar model, uostalom, vidi se, ne daje rezultate, niti je Međunarodna zajednica impresionirana, niti Albanci, ne da nisu spremni na kompromis, nego su sve brutalniji. Da li se osećate odgovornim, završavam, pošto mi vreme beži, hteo sam da sačuvam barem još jedan minut za kraj, za neuspeh priče oko Briselskog sporazuma, uključujući i ne ispunjavanje prvih šest tačaka koje se tiču zajednice srpskih opština, što jeste skandal sa njihove strane, ali možda se trebalo reagovati blagovremeno na to neispunjavanje njihovih obaveza? Zaista da završim, često se predstavlja KiM kao neki balans, teg i omča oko vrata. Ja bih upravo suprotno rekao pozicija misli jednog pametnog čoveka da Kosovo zapravo nas čuva, a ne čuvamo mi Kosovo. Kosovo čuva nas. Kosovo zapravo čuva Srbiju od daljeg paranja čarape, jer ako ste slušali Valentina Inska, šta je rekao posle posete Vašingtonu, Valentin Insko, visoki predstavnik u BiH, kada se završi Kosovo prelazimo na BiH i sređivanje stanja tamo. Možda i zbog toga, gospodine Vučiću, nije loše da malo opreznije žurimo u rešavanje ovog problema. Nije to zamrznuti konflikt, nego samo poziv i predlog da se ne predajemo unapred i ne odričemo onoga što još uvek držimo i možemo držati. Hvala.
Hvala. Izvolite.
Pre svega, nisam odgovarao gospodinu Stošiću, nisam odgovarao gospodinu Mijatoviću, pa ću iskoristiti priliku, nekoliko napomena, nekoliko reči. Dragi gospodine Stošiću, veoma sam srećan što vidim koliko volite naše Kosovo i Metohiju, koliko dobro poznajete naša sela. Želim da vas obavestim, u međuvremenu sam proverio sve detalje, od onih 40.000 o kojima ste govorili u centralnom Kosovu, govoreći o Kosovu Polju, gde više nemamo ni jednog Srbina, ili svega nekoliko Srba koji ne žive tamo, nego odu, pa se vrate, i Bresje u kojem je ostalo nekoliko desetina Srba, a ne nekoliko hiljada koliko smo imali nekada, na tom području, gde ste rekli da je 40.000, sada je 17.300 Srba. Dakle, više nego dvostruko manje i ovih 17.300 uzmite sa rezervom, jer bi to danas moglo da bude oko šesnaest hiljada i nešto. U pravu ste za sve što rade oko Novog Brda. U Novom Brdu je posebna akcija njihove tajne službe, naročito vezana za mesto Gornje Kusce, gde su pronašli najveći broj pripadnika ljudi koji su se pridruživali njihovoj vojsci, albanskoj vojsci, gde su to plaćali posebno 700 evra, želeći da im time garantuje sigurnost, a u stvari su samo želeli da razbiju jednu srpsku opštinu koja je veoma važan spoj između centralnog Kosova i Kosovskog Pomoravlja, kao što znate. Veoma sam srećan za vaše konstatacije vezane za veterane i hvala vam što ste to primetili. Drago mi je da imamo drugačiji odnos od mnogih drugih prema onima koji su bili spremni da žrtvuju svoj život i koji su se borili za našu zemlju. Gospodine Mijatoviću, pažljivo sam slušao ono što ste govorili i samo vama hoću da kažem, a posle ću odgovoriti gospodinu Vukadinoviću na sve priče o spuštanju cena. Neće ni Albanci, ni Amerikanci više da čuju bilo šta bez priznanja. Imajte to u vidu. Evropljani ćute, oni ne govore ništa, ali vam ja kažem šta nam kažu i zato i jesam u Narodnoj skupštini da vam direktno kažem šta je to što nam kažu Amerikanci, šta je to što traže Albanci. Tačno je da je ekonomski uticaj nekada mnogo važniji nego politički, ali takođe po pitanju imovine koju ste pomenuli, mi smo, čini mi se, stotinu puta pokušali da to nametnemo kao ključnu temu u Briselskom sporazumu. Nikada to nisu želeli i nismo imali partnera ni na evropskoj strani, ni na albanskoj strani. Evo, kaže general Vladisavljević, bukvalno svaki put, odnosno svih 188 puta. Dakle, ja imam sreću da sam na ovim razgovorima okružen našim generalima, našim oficirima koji su vrlo pedantni po tom pitanju. Oni te detalje znaju bolje nego ja. Dakle, nismo mi ti koji uvek možemo da govorimo o tome i da namećemo svoje teme, iako ne moram da vam govorim i dovoljno vam je jasno koliko se žestoko borimo, čini mi se, svakom racionalnom, razumnom i korektnom čoveku. Vi ste, gospodine Vukadinoviću, počeli pričom o neophodnoj toleranciji, o tome kako je dobro biti tolerantan. Vi ste dvadeset minuta govorili i neću uopšte da ulazim u političke priče koji poslanički klub predstavljate, da li je taj poslanički klub bio na izborima ili nije, uopšte nije važno. U skladu je sa Poslovnikom koji je donela Demokratska stranka i ja to poštujem. Kao što ste videli, niko vas nije prekinuo u tih dvadeset minuta. Nisam ni jedno slovo progovorio, čini mi se, možda sam jednu reč, tražeći materijal ovde, ne želeći da vas ometam u svemu što ste izgovorili. Dobićete veoma precizne odgovore. Plašim se da vam se odgovori neće dopasti, posebno za upade ROSU na sever pre Briselskog sporazuma, jer ću vam navesti tačne detalje, tačne podatke, ali to govori da se, na žalost, informišete na pogrešan način, da dezinformišete javnost neretko i da to ne radite slučajno, već to radite sa političkom namerom, a ta politička namera nije ni malo naivna. Upravo zato se i pogoršavao položaj Srbija i upravu zato nam nije bilo omogućeno da se borimo za interese Srba na najbolji mogući način. Ne morate meni da donosite Ustav, ni Miroslavljevo jevanđelje. Mogu da vas pitam šta piše u Miroslavljevom jevanđelju, pojma nemate, kao ni svi ti koji mi pominju Miroslavljevo jevanđelje. Ne znaju ni iz kog veka je taj dokument, niti šta predstavlja, niti bilo šta slično. Što se tiče Ustava Republike Srbije, učestvovao sam aktivno i pomagao vama, gospodine Vukadinoviću, kao istaknutom aktivisti u to vreme režima Vojislava Koštunice, da taj Ustav bude donet, dakle, 2006. godine, kao deo jedne druge političke stranke. Pretpostavljam da bez te stranke teško da bi se taj Ustav doneo, ali smo tim Ustavom 2006. godine, čini mi se, obavezali državu da poštuje Ustav i 2006. godine, kada smo doneli Ustav, računali smo da niko nema pravo da proglasi protivpravno otcepljenje na teritoriji naše zemlje i da će država da zaštiti Ustav. Godine 2008. nama Kosovo proglašava nezavisnost od dela teritorije Republike Srbije, protivpravno nam otimaju 10.887 kilometara kvadratnih, a vi ćutite i držite molebane, a Ustav vam služi za to da ga meni danas pokazujete 11 godine pošto su oni svoj posao završili. Nije to sve. Kažete da atmosfera nije dobra u Skupštini. Kao što vidite, vi ste, gospodine Vukadinoviću, na vešt način umete to, govorili o izdaji. Ja vas nisam optužio za to, ni jednu sličnu reč nisam rekao za bilo koga od vas, ni za vas, ni za mnoge druge. Verujte, imao bih mnogo više prava, ne pada mi na pamet, trudim se da poštujem tuđe mišljenje, da razumem drugačije političke stavove i da se na tolerantan način odnosim. To što ja ne popuštam i to što se borim, to govori nešto drugo, a ne da nema tolerancije. Ja sam došao ovde da čujem, ne jedanput, već sam to desetinama puta slušao, ne vas, nego sve vas, i desetinama puta ste imali mogućnosti da izgovarate šta god ste hteli. Juče su me vaši koalicioni partneri, oni sa kojima ste valjda bili na listi, dočekivali ovde i jurili za mnom, valjda hoće da me tuku. Na stranu, ne moram da vam govorim, to dobro znate, da to ne mogu, ali nije to važno. Govorim vam o njihovoj nameri. Pitam vas gde je to i kada bilo, kada već govorite o toj atmosferi. Nikada, ovde ima ljudi koji su po 25 godina, kada je to, Veroljube, bilo. Bilo je da se posvađaju poslanici ovako u parlamentu, pa i da se potuku, ali da neko ne da nekome da uđe u parlament, to se nikada nije desilo u istoriji srpskog parlamentarizma. To najgore vreme fašističke tradicije iz 30-tih godina prošlog veka se nije dešavalo. To se nikada u Srbiji nije dešavalo i nemojte da žmurite, nemojte da se pravite da ste vi neko ko je uvređen, kada vi sve vreme nazivate ljude lažovčinama, izdajnicima, i koristite najgore moguće termine. Sve vreme to radite i tu vrstu zamene teza pravite. Nisam ja juče sprečavao ovde i jurio da tučem Boška Obradovića, nego on svakog od nas. Onda posle toga se žale kada im se neko suprotstavi, iako to nisam bio ja i niko od naših. Mi smo se sklanjali, vidimo čovek je mnogo jak, mnogo je snažan bolje je da se sklonimo, ali, neki drugi nisu. Onda počinju da plaču i da kukaju na sve strane. Pa, čekajte ljudi gde to ima? Jel to ta tolerancija o kojoj govorite? To da okružite Predsedništvo i kažete - ne damo mu da izađe. Ko ste vi da mi ne date da izađem? Šta ste vi da mi ne date da izađem? Ko ste vi da blokirate gradonačelnika, zamenika gradonačelnika, bilo koga? Ko ste vi da čupate znakove u ovoj zemlji? Ko ste vi da to radite, da razarate imovinu ove zemlje i ovih građana? Ko vam je dao to pravo? Da se vratimo, samo malo pažnje, molim vas. Rekli ste Briselski sporazum je izdaja. Vratićemo se na Briselski sporazum. Kažete - zadovoljan sam Stevanovićevim izlaganjem. Ne znam ni iz koje je stranke, ni iz koje poslaničke grupe. Bio sam vrlo nezadovoljan tim izlaganjem. Vidite koliko ne poznajete ni mene ni politiku. Zato što sam odmah prepoznao da bi mogli da uzmu pola posto ili jedan posto glasova na pametan način, a ja se u politici borim da mi imamo više, a da vi imate manje. I to mi, kao što vidite, u borbi sa vama ide veoma dobro, rekao bih, s vremena na vreme i odlično i tako će i da se nastavi, a ovde sam video delimično opasnost i zato sam reagovao. Što se tiče priča o tome da ROSU nije mogao na sever. Čuli ste to tri puta ponovljeno, kaže gospodin Vukadinović, citiram - ROSU i pored svega toga lošeg do Briselskog sporazuma nije mogao na sever da upada svako malo. A vi znate da sad ROSU upada na sever zato što mi istog sekunda reagujemo i istog sekunda tražimo povlačenje ROSU, jer imamo pravni osnov za to. Sad ćete da vidite detalje i da vidite kakvu je neistinu izneo gospodin Vukadinović. Naime, 26. jul 2011. godine. Ko je bio na vlasti? Vi ste bili na vlasti, ovi vaši da. Dakle, DOS na vlasti 26. jula 2011. godine, specijalne policijske jedinice ROSU upadaju na sever Kosova sa 19 motornih vozila. Idu da ostvare punu kontrolu nad prelazima Jarinje i Brnjak i da nakon toga obezbede da se na njima pojavi i vrše funkcije carinski granični organi tzv. republike Kosovo. Tokom upada ROSU na sever dolazi do pogibije jednog pripadnika ove jedinice u selu Zubče kod Zubinog Potoka. Ne razumem šta mi sad govorite. Znači, rekli ste da ROSU nije mogao na sever a sad vidimo da je ROSU upao na sever sa 19 motorizovanih vozila. Spašavali su ih navrat na nos? Pa, jel oni nisu mogli da dođu ili su ih spašavali na vrat na nos? Moj Vukadinoviću, gospodine Vukadinoviću, kakve su to prazne čaršijske i kafanske priče. To ćete sutra da kažete da su njihova četvorica danas ranjena. Zli Srbi su ih ranili, pa ćete da pričate o tome kako zbog toga nisu mogli. Mi smo prvi put Briselskim sporazumom dobili pravni osnov da tražimo da ROSU i naoružane jedinice Albanaca ne budu na severu. Oni se pokrivaju time da to nije vojna operacija. Ranije su mogli da dovedu koga god hoće. Sad imamo pravni okvir po kojem to ne mogu i zbog čega možemo da tražimo njihovo sklanjanje. Doneo sam vam da vidite taj sporazum iz 2011. godine, na osnovu kojeg je ROSU upao da zaštiti… Ovde vidite, molim i da kamera pokaže, to je bio vaš odgovor. Posle upada ROSU mi smo omogućili formiranje graničnih prelaza Jarinje i Brnjak sa parafom Borka Stefanovića na svakoj stranici ovde. Pogledajte - Borko Stefanović, Borko Stefanović, Borko Stefanović, Borko Stefanović. U tački 2. kaže, jel ima na srpskom ili moram da čitam na engleskom, dobro - radeći u dobroj veri stranke su se dogovorile da uspostave početak rada zajedničkog integrisanog graničnog upravljanja i graničnih prelaza Jarinje-Rudnica, Tabavije-Brnjak, Bela Zemlja-Končulj, Merdare-Mutivode i Depče-Mučibaba, 2011. godina. Samo da svi građani Srbije to vide i da svima bude jasno i to upravo posle upada ROSU. Dakle, gospodine Vukadinoviću, nažalost, ne želim da verujem da namerno niste govorili istinu. Želim da verujem da ste zaboravili na ove stvari koje nisu baš detalji, ali verujem da ste zaboravili. To 2011. ili 2013. godina i nije tako daleko. Vidite, izjavili ste nešto što me je ne samo zabolele, već, rekao bih, zabolelo je svakog Srbina na Kosovu i Metohiji. Vi ste rekli da smo mi danas mnogo nemoćniji nego što smo bili 2004, 2008. godine, sve do 2012. godine. Godine 2004. su nam spalili 29 hramova, lomili krstove na srpskim manastirima i crkvama, ubijali desetine ljudi, progonili hiljade naših porodica, a moćna država je uradila šta - nisu ni šetali, rešili su da im se osvete tako što će da zapale džamiju u Beogradu, pa su se onda setili da jedni druge optužuju ko je kriv za zapaljenu džamiju, a Srbe na Kosovu su istog trenutka zaboravili. Gde se ta moć države pokazala? Ta moć države i odbrane Ustava, pošto vi zaboravite da postoje ljudi koji znaju sve detalje srpske politike, pošto smo Ustav doneli 2006. godine, i donet je da bi se sprečilo protivpravno otcepljenje dela naše teritorije. O tome smo razgovarali, gospodine Vukadinoviću, i vi i ja. I sa Koštunicom i Nikitovićem sam razgovarao o tome, i sa Borisom Tadićem i Miodragom Rakićem. Sa svima njima sam o tome razgovarao. Gde nam se izgubio taj Ustav? Gde sam se izgubio taj Ustav u februaru 2008. godine? Kako ga se ne setismo nigde, nego se posvađali oko toga ko je slao ljude na Američku ambasadu, a ko će da ide u Rumuniju i ko će više strancima da se dodvori da bi uspešnije vladao. Da budem iskren, Koštunica je bio nešto časniji. Što se Kosova i Metohije tiče, što se Srba tiče, napamet im nije palo i šta smo preduzeli mi moćni i snažni tada? Ništa, gospodine Vukadinoviću, kao što smo posle prvog upada ROSU na sever 2011. godine doneli odluku da im predamo sve granične prelaze i da ih, što bi deca rekla, brzom brzinom damo na upravljanje Albancima. Posebno ovo što kaže gospodin Rističević, da ne kažem da su pohapšeni svi Srbi i progonjeni na sve moguće načine posle toga, koji su se drznuli da pokušaju da spale objekte na Jarinju i Brnjaku i da sruše granicu između Srba i Srba. Da se ja vratim na ono što je najvažnije. Pogrešili ste i u procentu Srba u BiH i procentu onih koji izlaze na izbore. Procenat Srba koji izlaze na izbore je 31,4%. Procenat ukupan Srba je 30.7%. To je zbog generacijske razlike jer Bošnjaci imaju nešto mlađu populaciju nego što imamo mi. Da znate, to je po poslednjem popisu, ali to morate da pogledate. Ništa više. To je dobronamerno, samo da to vidite. Nekoliko puta ste govorili, zamerate mi nešto, ali to nisam ja rekao, nego je to rekao neko ko se meni sviđa. Otkud vi znate ko se meni sviđa? Šta ste vi postali baba Vanga da pogađate šta se i ko se meni sviđa? To inače slušam i od Bakira Izetbegovića. On kaže - ništa Vučić nije rekao protiv BiH, ali kada on priča o podeli Kosova, on misli na podelu Bosne. Kako on to zna da ja to mislim, a ja to nikada u životu svom nisam rekao, niti bilo šta. Našli ste dobar autoritet i dobrog idola. Svi znaju šta je to što ja mislim. Ljudi ja govorim ono što mislim i govorim ono što želim da kažem, a ne vi da mi određujete šta ću ja da govorim, a ne da nagađate šta je to što ja mislim. Ja razumem da ste vi analitičar, ali niste vračara i kada ste analitičar, onda raspolažete podacima, raspolažete činjenicama i onim što je neko izgovorio ili uradio, a ne da nagađate šta je u mojoj glavi i kakve su moje emocije prema nekome. Ja sam bio zabrinut posle Stevanovićevog govora juče i to vam sad najozbiljnije kažem. Vrlo zabrinut. Vrlo zabrinut. Mogu da vam dam neke od saveta za neke od sledećih izbora, ako budete učestvovali, ako budete učestvovali na bilo koji način. Uzgred, da dodam, do polovine 2012. godine Vlada Srbije prihvatila je i pečat sa zvaničnom oznakom „Carina Kosova“, naravno i dogovor o upravljanju prelaza i jurisdikciju Kosova na tome. Samo da i to imate u vidu. Dakle, to je sve nasleđeno. Što se Briselskog sporazuma tiče, da se vratim na suštinu, mi smo time spasavali što se spasiti može i spasili srpski narod. Da ništa suštinski nismo izgubili, već da imamo policiju na severu koja se trudi da zaštiti Srbe i koja je od Srba sastavljena, a koju nismo imali u to vreme. Tačno je da ona radi u okviru kosovskog tzv. legalnog sistema, ali mi nismo imali nikakvu policiju tada, već je ROSU i svi ostali su mogli da vršljaju kako hoće. To je suštinska razlika. Ono što smo se izborili, to je da budemo poštovani od međunarodne zajednice, da sačuvamo ugled Srbije, da ne mogu da nas okrive za bilo šta, a da suštinski ne izgubimo ništa i da ne budemo nemoćni, onako kako smo bili, apsolutno nemoćni u vaše vreme i u vreme vlasti onih koje ste podržavali, a što sam sada, čini mi se, temeljno ispričao. Takođe, oko tog okrivljavanja i stavljanja krivice na bilo koga, ja nisam rekao da su oni ni blizu najkrivljih. Ovaj problem traje 200 godina. Ja sam samo govorio da su oni bili nesposobni, da su se oni tako ponašali, govorim o ovim vašima iz DOS-a, da su se oni tako ponašali zato što su želeli mnogo više vlasti i pare, nego što ih je interesovalo Kosovo. Kod Miloševića je bio drugi problem, nije to zanimalo Miloševića na takav način. Miloševića je zanimalo nešto sasvim drugo, za šta smatram da je bila pogrešna procena i da je to loše obavljeno. Ali, čini mi se da su to istorijski rezultati. Što se tiče drugih rezultata ko je za šta kriv, pa čini mi se da u ekonomiji teško da za nešto možemo da budemo krivi, ako već nismo mnogo zaslužni. Od auto-puteva i pruga koji nisu ni postojali, do toga da smo ih ovoliko izgradili, do toga da smo javne finansije uredili, do toga da smo nezaposlenost spustili na pola, do toga da smo javni dug spustili na 50%, dakle, a već 2012. godine je bio 54%, a morao je da se uvećava do 2015. godine zbog svega što nam je ostavljeno, a nije bilo pokriveno realnim finansijskim izvorima, itd. Dakle, ne vidim za šta neko tu može da govori da je neko kriv, osim kada slušate tajkunske priče u kojima će neko da nas vrati u socijalizam i komunizam, ali da samo on bude bogat, kao onaj ko uzme 500 miliona evra, ali ne da narodu da uzme po 700 evra, jer to je mnogo. A, onda kaže – što plate nisu 1.000 evra? Pa, što ti nisi dao plate 1.000 evra, nego si morao da uzmeš 500 miliona evra, a da narod ima 300 evra platu? Ne govorim o vama, nego o ovom vašem kolegi, ovom vašem šefu. Drugo, da vam nešto kažem, kad već pričate o tome ko koliko popušta i ko spušta cenu, da vam nešto kažem. Mislim da ona vaša zastava „Jedan od pet miliona“ u Kosovskoj Mitrovici, koju nosi čovek koji kaže da će da glasa za Gonđu Čauši, pa onda ne izađe, naravno, na izbore, da će da glasa za Gonđu Čauši svim srcem, samo da ne glasa za Srpsku listu, ne zato što je ona Albanac, već zato što ona predstavlja da li partiju Kadrija Veselji ili Albina Kurtija, svejedno mi je, obe se zalažu za veliku Albaniju. Čini mi se da to najbolje govori i o „Jedan od pet miliona“ i o vašoj politici. Baš mi je drago što sam na tolerantan način mogao da vam odgovorim na sve što ste rekli. Osećam se odgovornim za Briselski sporazum, iako ga nisam potpisao. To sam otišao dan pošto je potpisan Briselski sporazum da objasnim srpskom narodu i veoma sam ponosan što posle toga smo imali šest godina mira i da ni na koji način srpski interesi nisu bili ugroženi, a sve nam je bilo uništeno i sve nam je bilo razoreno. Veoma sam odgovoran, a koliko sam odgovoran pokazuje i činjenica da sam na predsedničkim izborima uspeo da dobijem 86% glasova, kada su svi vaši predsednički kandidati na tim izborima učestvovali. Čini mi se da naš narod na Kosovu i Metohiji je to na najbolji mogući način razumeo. Valjda ti ljudi bolje znaju ko se za njih zalaže i ko se za njih bori, nego neki drugi ljudi. Da se vratim na ono što je od jutros najvažnije. Veoma mi je važno bilo da odgovorim ovo, da ne biste slušali i ubuduće takve neistine o tome kako ROSU ranije nije upadao i kako je to moguće od Briselskog sporazuma. Na Saboru Srpske crkve sam, ljudi, čuo, možete da veruje, to su gluposti koje čitate na društvenim mrežama, u njihovim tabloidima, u tajkunskim medijima. Oni su ubedili da mi ne finansiramo više škole srpske na Kosovu i Metohiji južno od Ibra. Oni su te ljude u to ubedili, ti ljudi su počeli u to da veruju. U sve takve neistine su počeli da veruju i zato je važno da imamo ovako otvorenu i ovako tolerantnu raspravu, bar sa naše strane tolerantnu raspravu, da vam ne govorimo da ste izdajnici i sve drugo što vi nama govorite. Ja sa tim nemam problem, kad vidim ko mi takve stvari govori znam da sam veliki rodoljub i patriota i odlično to građani razumeju. Da se vratimo na ovo danas. Molim vas, samo malo. Da, evo, Ana mi je dostavila UOEnZ oko energetike, zemlje koje su inače priznale Kosovo po prvi put su sada glasale za nas u poslednjih godinu dana. Dakle, i Mađari i Bugari, neću da vam govorim da je i Japan čak se uzdržao kod Interpola, i mnoge druge zemlje. Ali, dobro. To je već opšte poznato ljudima. Da govorimo o situaciji na Kosovu i Metohiji. Hašim Tači je upravo potvrdio da su uhapsili ruskog državljanina, zato što oni hoće da budu heroji Amerike i da se pokažu da oni mogu da rade šta hoće i kako hoće. Sa druge strane, da li je istina ili ne, videćemo, ali tako potvrđuje predsednik privremenih institucija. Sa druge strane, postoji još nešto što je veoma važno. Oni govore kako je to akcija na celoj teritoriji Kosova. Molim vas, saslušajte da vidite kakvo je to licemerje i kakva je to bezobzirnost. Uhapsiće, Verane, samo me saslušajte, uhapsiće 25 lica na severu. Kao što sam rekao i nisam nikakav prorok, nego sam imao obaveštajnu informaciju još pre 20 dana, izašao sam javno, pokušavši da zaštitim te ljude. Izašao sam javno na državnu televiziju, ovde u Beogradu, pozvao sam sve predstavnike EU i međunarodne zajednice da reaguju na to i da to ne rade. Namerno to nisu uradili. Namerno su čekali da mi kažemo da ovde govorimo o kompromisu i o miru, ne bi li pokušali da izazovu našu ishitrenu i nervoznu reakciju. Naša reakcija biće planirana, biće ozbiljna i biće odgovorna i nimalo nemoćna gospodine Vukadinoviću. To je važno da znaju ljudi ne samo na severu Kosova, gospodine Stošiću, već na celom KiM. Želim još nešto da vam kažem, oni su danas naše Srbe, da vidite kako su pravili razliku, Srbe i Bošnjake, da budem precizan, vezivali su kao zveri. Bukvalno su ih vezivali kao zveri. A znate kako su uhapšeni ovi Albanci? Dobili ljudi poziv da se jave u stanicu. Naši ljudi su im čak rekli i pre tri dana, pre dva dana, ako je borba protiv korupcije, ako Ramuš Haradinaj vodi veliku borbu protiv korupcije, ma kako to zvučalo, nema problema pošaljite poziv, odazvaće se ljudi. Neće ti ljudi da napuštaju teritoriju KiM, tu žive. Ne, lanci, vezujte ih kao zveri, kao životinje, da Srbi budu poniženi, a svi Albanci da dobiju lepo poziv. To je, kako bih rekao, to je slika i prilika onih koji su nam se postavljali i kao posrednici u razgovorma i nikakvu odgovornost ne osećam za to što EU nije želela, ne da nije sposobna, već nije želela da provede u delo ono za šta je bila garant. Kao što vidite, za razliku od onih koje ste podržavali, ja sam i juče smeo u lice pred svim strancima da im kažem šta mislim o njihovom radu, dnevni red Vlade ne dobija američka ambasada, kao što ga je dobijala ranije, ne obaveštavamo ih o našim potezima, već se ponašamo kao suverena i nezavisna zemlja. Da završim, nalazimo se u teškoj poziciji, veoma teškoj poziciji, sa malo naše krivice danas. Svakako ne isključujem deo naše krivice u prošlosti, ali bih rekao da danas ima mnogo više krivice onih koji su mislili da bacanjem Srbije na kolena mogu da završe neke svoje geopolitičke interese i koji misle da su u tome potpuno uspeli. Da znate kako su gluvi telefoni kada je potrebno nešto da se učini za Srbe. Da li možete da verujete kada mi 15 minuta zadržimo nekoga od njihovih srpskih slugu na granici, ili Albanaca, ili bilo koga drugog, pa 50 njih zove istog sekunda. Evo, odmah da ih obavestim, pošto neće imati priliku, mnogi od njih da me čuju telefonom od raznih tih birokrata, na ovaj ili onaj način, menjam telefon i biće isključen za njih u svakom od sličnih slučajeva. Ono što je takođe važno, Srbi na KiM, teški su ovo dani za nas, 25 ljudi su oni uhapsili, ne zbog kriminala i korupcije, naći će jednog, dvoje, troje za to, oni su to uradili da bi uterali strah u kosti našem narodu na severu KiM. Njihov cilj jedini, njihova želja jedina je da zauzmu sever Kosova, jer oni smatraju da su zauzeli i ovladali svim drugim prostorima na KiM. Moja poruka našem narodu je, prvo da im kažem veliko hvala, da kažem veliko hvala naročito junacima u Zubinom Potoku koji su se do zuba naoružanim specijalcima suprotstavljali goloruki, koji nisu pobegli čak i kada su im ovi pucali iznad glava. Da im kažem da će se o tome govoriti u Srbiji, da njihovo junaštvo neće ostati nezabeleženo, jer to nisu nikakvi kriminalci, već obični građani, a da ne moraju da brinu, dobro su čuli juče šta sam rekao, a i danas šta sam rekao. Ponoviću tu jednu, jedinu, a važnu rečenicu, a vi, i oni koji me poznaju, znaju jesam li ozbiljan ili ne, čuvaćemo mir, čuvaćemo stabilnost, budu li nas primorali da zaštitimo Srbe, sve što imam da kažem, za razliku od mnogo prethodnih decenija, Srbija će pobediti. Hvala.
Poslednji ovlašćeni je Đorđe Komlenski, pa ćemo preći na listu.
Zahvaljujem predsedavajuća. Poštovani predsedniče Republike Srbije, poštovana predsednice... (Aleksandar Vučić: Đorđe, samo da zamolim za jednu rečenicu.)
Izvinjavam se Đorđe, dobra vest. Obaveštavaju me upravo da su velike zapadne sile reagovale na njihovu akciju u Zubinom Potoku i rekli da to nikakve veze sa borbom protiv korupcije nije imalo, već da je to prekoračivanje mera itd. Jedna dobra vest za građane. Rekoh ja, Srbija će pobediti.
Javite se ponovo da mogu da vam dam reč.
Zahvaljujem predsedavajuća. Poštovani predsedniče, veliko mi je zadovoljstvo što ste imali mogućnost da me prekinete sa ovakvom informacijom koja zaista mnogo znači i nama u ovoj sali i građanima Srbije, a najviše znači našim sugrađanima, Srbima koji žive na KiM. Ova sednica je pokazala da je ovo ipak bilo pravo vreme za održavanje nje, sa ovim dnevnim redom i jako su važne poruke koje se čuju iz ove Skupštine i juče i danas. To što danas i juče u ovoj sali nema kukavica, koji su juče ispred skupštinske sale ceo dan izmišljali kamaru glupih razloga da opravdaju svoj nedolazak i svoj kukavičluk. Da li je to slučajno iz današnje perspektive gledano? Ja u slučajnosti ne verujem i ne verujem da je to slučajno, pogotovo kada pogledamo i vidimo da su to upravo one kukavice koje nisu kao veliki miljenici postoktobarskih 2000. dešavanja velikih zapadnih sila učinili ništa za naše građane i naše državljane na teritoriji KiM, isti oni koji su 2004. godine nemo posmatrali šta se dešava prilikom pogroma i ni na koji način nisu pokušali da zaštite ni živote građana, a kamo li imovinu i građana i crkve na teritoriji KiM. Zašto ovo napominjem? Napominjem iz tog razloga, jer situacija 2004. godine i danas bila je drastično različita. Godine 2004. čak se KFOR povukao iza reke Ibra očekujući reakciju Republike Srbije da policijske i vojne snage uđu i zaštite Srbe na Kosovu i Metohiji. Međutim, tadašnja vlast je ostala nema. Šta je očekivati od onih koji su 2008. godine pogađali se da proglašenje otcepljenja Kosova dođe posle predsedničkih izbora. Jednostavno, te kukavice su bile hrabre samo da nas hapse na Jarinju i Brnjaku, i nas i Srbe sa KiM kada smo pokušavali da sprečimo Borka Stefanovića da postavi granicu između Srba i Srbije. Ono što je još strašnije, oni su bili hrabri da postave najgluplje pitanje koje se može smisliti Međunarodnom sudu u vezi statusa KiM. Hrabri verovatno, jer ih je hrabrio novac njihovih današnjih sponzora. Ja se glasno, jasno i otvoreno pitam ovde pred svima vama i pred Srbijom, ko je smislio to pitanje? Pozderac ili Jeremić? Patrik Hou ili Soroš? Te kukavice su bile jedio hrabre da puste Fljoru Brovinu i braću Mazreku i još hiljadu osuđenih ubica, a da im na kraj pameti nije palo da ih razmene bar za jednog kidnapovanog Srbina sa KiM. Hrabro su sačinili sporazume da se koriste dokumenta i tablice koje će izdavati separatistički banditi, koje su NATO bombe dovele u poziciju da zulumćare na Kosovu. Čak i u svom ugovoru sa narodom nisu imali šta da napišu kao rešenje koje nude i predlažu za KiM, a sada nam dele lekcije onako sa kamiona, iz kafane, bez odgovornosti prema bilo kome i prema bilo čemu. Sada dele lekcije kada deo najvećih sila koje podržavaju samostalnost ove terorističke države, jer su ih oni stvorili, jedva čeka da iz bilo kog razloga Srbija kaže da neće više da pregovara. Takav stav bi nas automatski doveo u poziciju da se bez nas, bez Rusije i Kine preseče dijalog o KiM i do kraja sprovede u delo ono što su naumili. O tome moramo dobrano voditi računa. Briselski sporazum, kao posledica svega ovoga što sam naveo, ipak ima nekih dobrih strana oni koji ne žele da shvate da kada je država u pitanju, ono što vam prethodnici ostave dogovarajući se, vi ne možete da kažete – ja to brišem gumicom, to više ne važi, ja želim nešto novo i bolje, a pogotovo u ovakvoj situaciji kada veliki ne žele ni da razgovaraju o srpskim interesima na KiM. S druge strane, i sa ovim danas dara je blizu da prevrši i meru i trpilo, pogotovo kako se to trenutno odvija na KiM. Dobro je što su zapadne sile rekle to što ste nam sada saopštili, to nije nikakva akcija u sklopu borbe protiv korupcije i da su prekoračili sva ovlašćenja, ali jednostavno na tome se mora raditi i dalje, dublje i ova situacija jasno pokazuje da se ne mogu i ne smeju donositi ishitreni potezi. Činjenica da se zlo suzbija dok je još uvek malo. Tu su šanse ovi pre nas propustili, tako da danas imamo takse, šetkanje vojnika Republike Albanije po KiM, zajedničke vežbe terorističke vojske UČK sa nekim susednim zemljama, koje su inače i članice EU. To jesu ozbiljne provokacije koje traže ozbiljan i odmeren odgovor koji mi od vas sa pravom očekujemo. Ono što oni nisu očekivali da će se desiti, a to je jačanje Vojske, ekonomska stabilnost, diplomatska inicijativa za povlačenje priznanja kvazi države Kosova, nova radna mesta, gradnja infrastrukture jesu bili najjači, najsnažniji i najozbiljniji odgovor koji niko nije očekivao posle 2012. godine od Srbije. Od Srbije koja je 2012. godine bila na ivici bankrota, kojoj je Vojska ličila na lovačko udruženje, na Srbiju koja gotovo samo što nije klekla i zamolila da nas ostave na miru po bilo koju cenu, pa i cenu odricanja od Kosova i Metohije. Taj odgovor treba da bude još snažniji i jači ili treba preduzimati i nove korake. Briselski sporazum je negde na veštačkim aparatima, slobodno mogu da kažem gotovo na izdisaju i možda je trenutak da vodeći računa da ne prekinemo mi dijalog, da ne budemo mi odgovorni za prekid dijaloga, nastavimo inicijativu da Kina i Rusija zatraže učešće u kontigentu KFOR-a na Kosovu i Metohiji, da se pokuša da se format pregovora iz Evropske unije ponovo vrati pod okrilje isključivo i samo Saveta bezbednosti. Poštovani građani, Kosova i Metohija jesu bogatstvo, u svakom smislu te reči, duhovno i materijalno. Ono što niko ne želi da kaže, ali mi moramo o tome otvoreno i da razmišljamo kada procenjujemo šta ćemo raditi dalje, moramo glasno sebi, na primer, da postavimo pitanje kao narod kada će i da li će ikada Srbi poželeti da žive u Drenici i da li neko od nas želi 80 poslanika sa Kosova i Metohije u Skupštini Republike Srbije. Treba raditi onoliko brzo koliko se može, ali se ne sme doneti pogrešna odluka. Ono što je sigurno, poštovani predsedniče, što god vi predložili i uradili u vezi Kosova i Metohije, bićete krivi i odgovorni, bićemo krivi i mi sa vama. Ali to je trenutak u kojem se mora preuzeti odgovornost zbog budućnosti i Srbije i dece i zbog prosperiteta. Upravo zbog toga, ja vas molim da ne brinete vi o Severnoj Makedoniji ili Crnoj Gori, šta će s njima uraditi velika Albanija, o kojoj oni ćute i ne smeju da prozbore niti da se suprotstave. Nisu ni oni brinuli o nama 2008. godine. Budite vi predsednik Srbije koja će brinuti o Srbima, o Srbiji, o Republici Srpskoj, o svim Srbima. Kada razmišljate o rešenju i kada razmišljamo o rešenju, moramo razmišljati o svom Srbima, ne samo jednom delu našeg naroda, samo tako možemo da rešimo nacionalno pitanje Srba i to mora da bude naš istorijski zadatak. To što vi vodite politiku mira i nemate sagovornike sa druge strane koji razmišljaju na takav način, bar ne među Šiptarima, upravo traži da budemo čvrsti kao zid, da nam bude ekonomija još stabilnija, Vojska što jača, a onda će i mir biti sigurniji. Nema pomirenja, jer mi nemamo oko čega da se mirimo, Srbija nije izvršila nikakav ni zločin ni genocid, niti duguje bilo kakvu ratnu štetu. Nema pomirenja, ali moramo se jasno razdefinisati i razgraničiti i samo snaga koja ne sme da se izaziva može obezbediti stabilnost. Iako sam ponekad imao dilemu da li treba razmišljati o razgraničenju kao rešenju, onog trenutka kad su se protiv njega deklarisale Nemačka, Hrvatska, Crna Gora, Albanija, sve provereni naši prijatelji, počeo sam da shvatam da se o tome treba na ozbiljan način razmišljati. Kad se vaši neprijatelji dokazani i osvedočeni zalažu protiv nečega, verovatno tu ima nečega što može da vam bude od koristi. Ne bi ovi pobrojani bili protiv toga da je to baš toliko loše za Srbiju, bar kao razmišljanje. Poštovani predsedniče, što naša Vojska bude bliža Prištini i Tirani, bićemo udaljeniji od velike Albanije i mogućnosti nekog novog rata. Hvala.
Hvala. Izvolite, predsedniče.
Nekoliko reči. Naravno, sve vam informacije govorim iz prve ruke kako dobijam i koje ne moraju biti uvek stoprocentno tačne. Potvrđeno je za ruskog državljanina. Zvanično je reagovao ambasador Ruske Federacije u Srbiji Aleksandar Čepurin. Verovatno je i taj Rus, administrativac UNMIK-a, neki švercer, učestvovao u kriminalnim radnjama pa će to sad na nekom novom Štrahe snimku da nam pokažu. Ono što je važno to je da, prema informacijama koje imamo, samo još četiri vozila NjSO, to je novi ROSU, nalaze se na severu Kosova i oni se povlače. To je dobra vest za očuvanje mira i stabilnosti za naše građane na severu Kosova i Metohije. Prema informacijama, njihov je plan bio tačno 26 lica, 19 lica sa severa su privedeni u južni deo Kosovske Mitrovice. Što se tiče ovih zapadnih sila, one nisu javno izašle sa takvim stavom, već su podržale njihovu akciju, ali su njima rekli da ono što je bilo u Zubinom Potoku je prekoračenje dozvoljene upotrebe sile i da je važno da se brzo povuku. Pretpostavljam da je to ključna stvar zbog koje su se oni tako povukli. U svakom slučaju, oni će sa tim provokacijama nastaviti. Hašim Tači je rekao – Vučić zna, dakle, to su sve pouzdane informacije, citati, da ne sme na Kosovo jer ga tu čeka NATO. Hašim Tači je u pravu, ja to sve znam i ja znam koliko je teška situacija za nas i veoma sam srećan kada je Hašim Tači miran i kada je siguran da sve dobro zna i da sve dobro razume, a mi ćemo, razume se, gledati da sačuvamo mir, a još jedanput sam zahvalan našem narodu na hrabrosti, na junaštvu i na tome što su još jedanput uspeli da sačuvaju naša ognjišta, srpska ognjišta i što su pokazali kako se čuva, kako goloruki umeju da čuvaju svoju zemlju, svoje kuće i svoje porodice. Vama samo na jednu stvar želim da ukažem. Dakle, mi nismo reagovali, kao što ste videli, na učešće predstavnika kosovskih trupa u Hrvatskoj na vežbi, ne zato što nismo mogli, to je onako strašna provokacija, to se ne radi. To se ne radi, šta god da je u pitanju. Prosto, to ne činite, naročito ako ste susedna država. Ali sam namerno želeo da prećutimo, da bismo pokazali da ne moramo da reagujemo u svakom trenutku, a oni koji su to napravili i uradili, napravili su samo da bi videli našu ishitrenu reakciju i ama baš ništa više i ama baš ništa drugo. Tako da, nek oni rade svoj posao, mi ćemo da radimo svoj posao. Uradićemo ga u skladu sa međunarodnim javnim pravom uvek. Daćemo sve od sebe da obezbedimo ekonomski i socijalni napredak Srbije, a neću da podsećam dalje na moje reči. Nama ostaje i treba nam još mnogo vremena da našu i vojsku osnažimo, dodatno policiju, iako je ona danas bukvalno desetostruko jača nego što je bila, ali stići ćemo mi sve da napravimo i da uradimo, stići ćemo da odgovorimo na sve i da zaštitimo i sačuvamo naš narod. Hvala vam najlepše. Hvala svim poslanicima, šefovima poslaničkih grupa koji su u ovoj diskusiji učestvovali.
Zahvaljujem. Prelazimo na listu. Reč ima Miladin Ševarlić.
Zahvaljujem. Svi mi ovde i predsednik Republike i članovi Vlade i narodni poslanici položili smo zakletvu u čijem sastavu se nalaze i reči uključujući i Kosovo i Metohiju kao njen sastavni deo. To je ono oko čega bi morali da se okupimo, i pozicija i opozicija. To je razlog zašto ne napuštam Skupštinu, a inače ne bih napustio ni da nije bilo ove sednice, ali je dobro da je bila ova sednica i kamo lepe sreće da smo imali svake godine po jednu sednicu na ovu temu, bilo bi manje nepoznanica, manje nerazumevanja. Takođe, želim da pohvalim u kontekstu ovog sastavnog dela zakletve koju smo polagali svi mi, doktora Nenada Popovića ministra bez portfelja, što je javno rekao da ostaje dosledan zakletvi. Ja se nadam da i svi ostali ostaju dosledni zakletvi. Takođe želim da pohvalim aktivnosti Ministarstva spoljnih poslova za poništenje priznanja nezavisnog ili samostalnog Kosova, republike Kosova i sprečavanje članstva u međunarodnim organizacijama. Ono što ova država nije dovoljno iskoristila jeste uključenje naše dijaspore u agitaciju pod nosilaca državnih funkcija u zemljama gde rade. Samo udruženje visoko obrazovanih, koje vodi prof. dr Jovan Filipović ima oko osam hiljada intelektualaca iz Srbije koji rade u zemljama širom sveta. Mislim da to treba daleko više koristiti, ali dijaspora posebno je zapostavljena. To se vidi i po rezultatima njihovog učešća na izborima, i po odnosu ove države prema Upravi za dijasporu i prema imovini te Uprave za dijasporu, koja je sada ustupljena za neke druge potrebe, a trebala bi da bude dom Srba u dijaspori. Ključno pitanje za predsednika Republike ili za one koji vode pregovore, koji će biti ovlašćeni da vode pregovore, sadržano je u Zakonu o pravilu Svetog Save. Ove godine obeležavamo 800 godina, od kada je ono napisano. Da je obaveza svakog domaćina da nasleđeno imanje održava, čuva i ako Bog da, da ga uveća. Svako od nas u životu nalazio se u dvostrukoj ulozi. Jednom prima nasledstvo, a drugi put na kraju ovozemaljskog života ostavlja naslednicima. Samo izabrani, pojedinci imaju još jednu šansu, a to je da nasledstvo jedne države u celini sačuvaju i barem u istom stanju ostave narednoj generaciji. Želeo bih takođe da sugerišem, da u budućim razgovorima, potencirate nešto što nikada nisam čuo u ovoj Skupštini, niti u bilo čijoj izjavi, a to je, da je Albanska nacionalna manjina u SFRJ, odnosno Srbiji, odnosno na Kosovu i Metohiji, doživela pravi kulturni, ekonomski i svaki drugi procvat. I da izbijete argumentima bilo kakve primedbe na omalovažavajući odnos prema Albanskoj nacionalnoj manjini na Kosovu. Pročitajte moj rad koji je publikovan na više jezika, a sada je u štampi, na skupu „Da se ne zaboravi“ posvećenog dvadeset godina bombardovanja, NATO bombardovanja Srbije. Tamo sam izanalizirao da od ….
Vreme, poslaniče, potrošili ste vaše vreme. Samo završite, naravno, izvolite.
Imajući u vidu pojedine izjave, a radi se uglavnom o onima koji su na određen način bili saradnici pokojnog predsednika Republike Srbije, želim da vas podsetim na njegovu izjavu u Haškom tribunalu – svako može ko je jači da vam uzme, sve što imate, čak da vam uzme i život, a čast možete samo sebi da oduzmete. Zahvaljujem. Konačno, pitanje koje postavljam predsedniku – da li ćete priznati jednostranu proglašenost nezavisnost KiM?
Molim poslanike da govore isključivo u mikrofon, jako loše se čuju u sali. Sledeći govornik je Nenad Čanak. Da li želite reč? (Da.)
Uvaženi predsedniče Republike, uvažena predsednica Vlade, ministri i kolege poslanici, biću slobodan da se obratim direktno predsedniku Republike sa pitanjem – da li se sećate gospodine predsedniče 2006. godine kada smo se sreli ispred Narodne skupštine Republike Srbije, kada je donošen Ustav Republike Srbije, vi ste tada bili poslanik, a gospodin Jovanović i ja smo vodili demonstracije protiv donošenja tog Ustava. Da li se sećate toga? E sada, u tom Ustavu protiv koga smo demonstrirali, a koji je trenutno na snazi, preambula kaže – polazeći od toga da je pokrajina KiM sastavni deo teritorije Srbije, da ima položaj suštinske autonomije u okviru suverene države Srbije, jer je iz takvog položaja pokrajina KiM slede ustavne obaveze svih državnih organa da zastupaju i štite državne interese Srbije na KiM, u svim unutrašnjim i spoljnim političkim odnosima, građani Srbije donose Ustav Republike Srbije. Ovo sam pročitao zbog toga što 2008. godine, kada je u ovoj istoj sali bila sednica povodom proglašenja nezavisnosti Kosova, sam počeo i tada svoje izlaganje istim čitanjem istog ovog teksta, zato što on jasno govori šta treba da se radi, a to je, da se ovog trenutka, ako ćemo se držati slova Ustava, a to je naša obaveza, jer smo se na njega zakleli, je potrebno angažovati sve raspoložive vojne i policijske snage, otići u Prištinu, uhapsiti Hašima Tačija, Ramuša Haradinaja i ugušiti pobunu na delu teritorije Srbije. To sam rekao 2008. godine, a to ponavljam i sada. Da li to može da se uradi? Naravno da ne može. Pošto to ne može da se uradi, onda se mora 12 godina kasnije ili 11, koliko je prošlo, nešto preduzeti, barem sa usaglašavanjem Ustava sa faktičkim stanjem, a faktičko stanje je upravo ovo o čemu sada razgovaramo. Mi imamo jedan ozbiljan nesporazum, oko pregovora koje ste spominjali, koji su u ćorsokaku, ako sam dobro razumeo, ali ti pregovori koji su u ćorsokaku, nisu u ćorsokaku od juče, nego su u ćorsokaku već dugi niz godina. Razlog je vrlo jednostavan, zato što se u sve pregovore kretalo sa iste platforme, koja je nacionalistička i centralistička, jer vi ste gospodine predsedniče nacionalista i centralista i upravo zbog toga, insistirati na liniji i tačci nesporazuma na Kosovu, hajde da ja komformistički koristim tu reč, između Albanaca i Srba, vi činite jednu ozbiljnu stvar koju moram da dovedem u pitanje. Da li je u pitanju konflikt Albanaca i Srba, ili je u pitanju konflikt aktuelne prištinske administracije sa delom stanovništva srpskog porekla koje živi tamo? Vrlo je bitna razlika, jer ako su Albanci ti sa kojima je nesporazum, onda je to direktan poziv da se zbog akcije ROSU ili kako se sada zovu „njasu“, ili šta je već, ja ne znam, na severu Kosova jutros, ako se već ne gore albanske pekare po Srbiji, to će se sasvim sigurno desiti, jer u tom slučaju vi poistovećujete i ne samo vi, nego kompletan narativ, vezan za pitanje Kosova u proteklih niz decenija, poistovećuje čitavu jednu etničku grupu, sa jednim političkim projektom, a to jednostavno nije tačno. Upravo zbog toga, zbog ozbiljnosti situacije, zbog ovoga što ste vi rekli, a ja vama verujem na reč da ćete održati svoje obećanje, da u slučaju napada na stanovništvo, na severu Kosova će država Srbija intervenisati i pobediti, zaštititi. Ja moram da skrenem pažnju da je to toliko ozbiljna stvar da mi zaista nije jasno zašto druge kolege poslanici sada nisu ovde, jer ovo nije tema na kojoj imamo prava, bilo ko od nas, da ne preuzme svoj deo odgovornosti iz jasnog razloga što ovo nije od juče i prekjuče tema nego, koliko se ja sećam, od 1968. godine, pa 1981, pa, onda itd, itd, 1989, pa nadalje. Znači, u pitanju je kompletno pogrešna postavka pokušaja rešavanja svega ovoga. U nekoliko navrata je ovde spomenuto da su granice stavljene između Srba i Srbije, na Jarinju, Brnjaku itd, a ja moram da skrenem pažnju, ako se krene u takav tip narativa zar se onda treba čuditi ako neko spomene, recimo, u Albaniji da se Albanija na svim svojim granicama graniči sa Albancima i da istom tom argumentacijom dođemo u poziciju da se pravda veliko albanski projekat, koji očiglednog dobija na popularnosti. Ja hoću samo da skrenem pažnju da upravo na ovaj način se gube potencijalni saveznici, potencijalni savetnici, potencijalni ljudi dobre volje sa kojima se može razgovarati, jer ako razgovaramo, recimo o Hašimu Tačiju, koga ste spomenuli u vašim govorima par puta, ja ću podsetiti da je najoštriju kritiku Hašima Tačija i najargumentovaniju napisao u svojoj knjizi „Zmijske noge“ Veton Suroi, ja sam siguran da ste vi tu knjigu čitali i da znate vrlo dobro da takvog kritičara ne možete svrstati u paušalno „Albanci su za ovo, a Srbi za ono“. Upravo zbog toga, tim pojednostavljivanjem, dolazimo, ja razumem da vi podrazumevate određenu političku ideju kada govorite na taj način, ali vas molim da to ne radite, jer ćete dovesti u poziciju lojalne građane Republike Srbije albanske nacionalne zajednice da budu ugroženi zbog neodgovornih poteza prištinske administracije. To je jedna stvar. Druga stvar, kada pogledamo oko ćorsokaka u pregovorima treba pogledati sudbinu Velike Britanije posle ovih izbora koji su bili za Evropski parlament na kojima je Britanija, uprkos Bregzitu, učestvovala i vidi se da se otvara niz novih problema u Britaniji koje je EU bila zatvorila. To je problem Škotske, kao što ste videli da je škotska nacionalna partija dobila, praktično, svugde većinu, to je problem odnosa sa Irskom, to su problemi odnosa, uostalom sa kompletnom Evropom. Upravo, ako obrnete taj proces dobićete, da bi, znači, ostajanjem Britanije u EU, ti problemi bili najblaže rečeno relaksirani, ako ne bi bili potpuno uklonjeni. To nam govori da promenom odnosa je devetnaestovekovni koncept poimanja nacije, vezane za teritoriju, u ovom slučaju je isključivo štetočinski zato što nas dovodi u poziciju da vezivanje nacije i teritorije mi gubimo iz vida da integrativni procesi, kakve nudi EU, su suštinsko rešenje za sve to. I zato što više EU, to manje tenzija. Ja znam, pošto sam predsednik Odbora za evropske integracije, znam vrlo dobro, u koliko situacija smo od strane briselskih birokrata bili u poziciji da stvari koje objektivno dobro uradimo, ne budu objektivno dobro vrednovane. Ja znam da mnogo stvari koje smo uradili i koje su u proteklih nekoliko godina urađene, znači, ovih 16 otvorenih poglavlja do sada, da nisu valorizovani na način na koji je to urađeno, recimo u Crnoj Gori. Ali, to i dalje ne znači da taj put, za koji se Srbija zalaže, sme na bilo koji način da bude doveden u pitanje. Ja sam uveren da to vaša namera, ne samo da nije, nego da upravo radite na tome da se to ne dogodi. Pa, molim u tom smislu pojašnjenje gde je tu nesporazum? Zašto se ne ide na promenu Ustava? Zašto se ovim, sada povodom, intervencije specijalnih jedinica prištinske administracije na Severu Kosova ne insistira na Rambujeu 2? Zašto? Bio sam prisutan u Parizu kada se održavao Rambuje 1, pa znam kako je to izgledalo i tada se moglo uraditi jako mnogo. Nije urađeno. Srbija je platila zbog toga ozbiljnu cenu. Ali, nastaviti sa greškom znači praviti dve greške. Da li treba tu nešto učiniti i da li treba promisliti o odnosu Srbije prema okolini upravo u ovom svetlu o kome govorim? To sam želeo da vas pitam, ako biste mi odgovorili, bio bih veoma zahvalan. Hvala lepo. I, naravno samo još jedan mala stvar koju sam želeo vama za informaciju da kažem. Pošto se dosta spominju kao argument na Kosovu manastiri i svetinje na Kosovu itd, koje su pre svega univerzalna vrednost, obzirom da su to svetinje ranga prvog stepena zaštite UNESKA, to je nesporno da se mora štiti, ali ću, moram skrenuti pažnju, najveća svetinja srpskoga pravoslavlja se nalazi u Grčkoj, manastir Hilandar, a na severu Kosova ima sedam manastira - Sokolica, Banjska, Bogorodičin manastir, manastir u Dubokom Potoku, Sveta Petka, Bogorodica Trojeručica i Sveti Vrači. Ova zadnja tri su nova i još u izgradnji. Na Fruškoj Gori ima 20 manastira od kojih je 16 živih. Sveta Petka u Berkasovu, Privina Glava, Divša, Kuveždin, Petkovica, Šišatovac, Svetih Arhanđela, Vranjaš, Bešenovo, Beočin, Mala Remeta, Jazak, Rakovac, Vrdnik, Staro Hopovo, Novo Hopovo, Grgeteg, Gravika, Remeta, tu sam ja kršten, Krušedol i Vavedenje Presvete Bogorodice u Sremskim Karlovcima. (Vojislav Šešelj: Pijan pop te krstio.) Ja sam Srbin, za vas se ne zna, gospodine Šešelj. Dakle, u pitanju je, ovo sam samo hteo da spomenem, da se malo ipak podsetimo da nije baš, nisu baš svi ti argumenti tako tvrdi i čvrsti i da postoji nešto i van Beograda i da postoji nešto van severa Kosova, da postoji nešto drugo. Zbog ozbiljnosti situacije i pretnje ozbiljnim posledicama, naravno da je ovo važan trenutak, ali vas molim da malo pažnje se ukaže i drugim delovima Srbije. Na primer, recimo, šta mi prvo padne na pamet, Vojvodina. Hvala.
Reč ima Aleksandar Vučić.
Zahvaljujem se. Najpre, gospodine Ševarliću, drago mi je što umete da prepoznate prave rodoljube u Vladi, za razliku od onih drugih. Nisam planirao da priznam nešto što su oni sa kojima ste na listi išli im omogućili da se de fakto dogodi ranije. Dakle, to je moj najkraći odgovor, niti ću to da učinim. Što se tiče svih vaših pitanja, gospodine Čanak, pregovori su u ćorsokaku zato što Albanci ili ako vi hoćete, prištinska administracija, kako bilo, možda sam ja tu pogrešio, ne namerno i ne želeći da izazivam bilo kakav problem ljudima koji su lojalni građani Srbije i koji žive na teritoriji centralne Srbije, dakle prištinska administracija ni jednog sekunda nije želela nikakvu vrstu kompromisa. Očigledno je da je njima jedini cilj – priznajte našu nezavisnost po svaku cenu na celoj teritoriji današnjeg Kosova i Metohije i to je jedino o čemu možemo da razgovaramo. Sve ostalo je bila kupovina vremena i da oni dobiju neku vrstu međunarodne reputacije, međunarodnog priznanja i ništa više. Nažalost, nikada na suštinski kompromis nisu bili spremni. Rekli ste da sam ja centralista. Naprotiv, ali ne želim danas da ulazim u tu temu. Voleo bih, pre svega, kada su u pitanju javne finansije, možda u tom smislu jesam više centralista nego neki drugi zato što se to i pokazalo i sa tim imam iskustvo i mnogo boljeg iskustva nego svi drugi koji su bili predsednici Vlade ove zemlje i dobro znam koliko problema smo imali zbog neodgovornih opština i drugih oblika i gradova, lokalnih samouprava u našoj zemlji, zaduživanja, ne solventnosti, ne likvidnosti i svega drugog. U svim drugim oblastima ne vidim nikakav problem da vršimo ozbiljniju decentralizaciju. Govorili ste o ljudima koji su srpskog porekla na Kosovu i Metohiji, ne znam kakvog su porekla, ti ljudi se zovu Srbi i nema razlike između Srbina koji živi na Kosovu i Metohiji, Srbina koji živi u Vojvodini, Srbina koji živi u centralnoj Srbiji ili bilo gde. Mi smo svojevremeno čak imali raspravu unutar stranke oko bosanskih Srba, prosto, ljudi koji su iz Bosne i Hercegovine, koji su iz Republike Srpske, bilo kog dela Bosne i Hercegovine, oni su Srbi, oni nisu ničiji Srbi, ni hrvatski Srbi, ni bosanski Srbi, kao što ja Tomi Žigmanovu neću da kažem da je srpski Hrvat, jer on se ne oseća kao srpski Hrvat, već se oseća kao Hrvat, i zato ne želim da prihvatim to da postoje nekakvi hrvatski Srbi ili bosanski Srbi ili ljudi srpskog porekla na Kosovu i Metohiji. Ja sam skeptičan prema ideji Rambujea 2 ili nekakve velike mirovne konferencije. Možda većina ljudi u Srbiji to bude smatrala da je dobro i možda Vlada bude smatrala da je dobro, možda se to jednog dana i dogodi. Ja ću vam reći zašto sam skeptičan iz ugla naših interesa. Ne zaboravite, ovo što se danas dogodilo, imaće mnogo teže posledice. To nije bilo pa prošlo. To nije bilo pa prošlo, zato što se sada u najmanju ruku jedna velika sila, Rusija, uključila u to, i zbog građanina koji je ruski državljanin, ali i zbog svih drugih stvari, mislim da će se tu mnoge druge opcije u budućnosti otvarati i da će se ne mali deo stvari promeniti koje za nas mogu da budu dobre, a koje za nas ne moraju da budu dobre, mogu da otvaraju brojne opasnosti za nas. U svakom slučaju, zašto smatram da Rambuje 2 ili nekakva velika konferencija, skup, gde bi bilo više različitih, pre svega, zapadnih sila, gde bi se odlučilo u jednom danu ili u mesec dana ili u tri meseca, potpuno svejedno, iza zatvorenih vrata kakva je sudbina Kosova i Metohije, plašim se da nas dovodi u nemoguću poziciju i da i ono što nam bude ponuđeno, da će biti veoma malo i da će biti nedovoljno i da nećemo moći ni na koji način da kažemo da to ispunjava najniže zahteve srpske strane. Ovo vam kažem iz iskustva koje sam imao u razgovorima i sa predstavnicima EU, inače zapadnih zemalja, šta bi, kako i o čemu bi se o tome odlučivalo. U svemu tome njih, sem nezavisnosti Kosova, posebno interesuje i najviše ih interesuje kako da se osigura Bosna i Hercegovina, integritet Bosne i Hercegovine i zato je važno kako i na koji način da se završi situacija oko Kosova i Metohije. Dakle, zato oni Srbima ne žele da daju gotovo ništa, a razmišljaju šta je to što bi Srbiji mogli da ponude, a da Srbija može da proguta. Ja sam ih molio bezbroj puta i hoću da to znate, i poslednji put sam od Angele Merkel dobio odgovor u Davosu, rekla mi je pred 20 ljudi, ako se ne varam, pred 20 ljudi mi je rekla: „Aleksandre, razumem šta mi govoriš. Ne možemo da prihvatimo to što ti tražiš. Ja nemam šta u ovom trenutku kao alternativu da ti ponudim.“ Dakle, to sam čuo od nje i sad sam citirao njene reči, žene koja je najmoćnija u Evropi, koja odlučuje o našem evropskom putu o kojem ste govorili i za koji sam se zalagao uprkos svom licemerju, i zalažem uprkos svom licemerju kojem smo izloženi i to vam je licemerje tipa i naših političkih protivnika, dakle, mojih političkih protivnika, verovatno vaši nisu, koji su danas ne znajući kako da objasne sve što se dešava, jer ne mogu da budu uz svoj srpski narod, kažu – hej, ovo je namestio Vučić sa nekim da oni upadaju na sever. Koliko nečija bolest može progresivno da napreduje, koliko nečija patologija može progresivno da napreduje? Ja to nisam u stanju ne da razumem, nego da razumem da čak i da polaze od sebe, da bi oni to možda nekada s nekim radili. Ja nisam u stanju da iko ko je normalan može tako nešto i da pomisli. Dakle, bićemo na evropskom putu. Nastavićemo svoj evropski put. Ali, to ne znači da neću imati dovoljno hrabrosti da im u lice govorim o njihovom licemerju, da im govorim o svemu onome što rade na Kosovu i Metohiji, da im govorim i o tome kako se odnose prema nama kada ispunimo, prvo, mi danas da uđemo u EU, mi ne bismo bili najsiromašnija zemlja, samo da i to imate u vidu, što je čudesno, imajući u vidu činjenicu da je ta zemlja dobila 40 milijardi podrške EU, a imaju isti broj stanovnika kao mi. Da smo dobili deseti deo toga, nemojte da vam govorim koliko bismo bili ispred. A i danas imamo, i građani žive bolje nego u toj zemlji, imamo značajno niže troškove, imamo više i plate i penzije. Dakle, sve ekonomske akije smo ispunili, i oni to i ne kriju. Namerno nam se ne otvaraju dodatna poglavlja da bismo se sve vreme držali u Poglavlju 35. Zato ih i ne molimo za ta poglavlja. Jedino što smo ih molili, i to sam gotovo bukvalno klečao oko, a onda Ana i bukvalno, u Briselu, oko EUROFER-a i oko čelika itd. I očigledno je da smo malo šta uspeli da uradimo. Plašim se da će to što rade biti još teže za našu zemlju i za naše kineske prijatelje koji upravljaju tom železarom. Dakle, nije sporno da je to naš strateški put. Nije sporno da se nalazimo na tom putu, ali ne želim da svim našim građanima vrane posisaju mozak i da ne smemo ni da vidimo šta je to što se dešava i što se događa oko nas. Ja vam sad najozbiljnije kažem, dok mi dobijamo snimak kako pucaju preko glava naših ljudi, oni se na telefon ne javljaju, zato što je to za njih normalna akcija. Hvala onima za koje čujem, iz nezvaničnih izvora, koji su, kao što vidite, vrlo pouzdani, jer sam znao još 17. maja da će uslediti ovakvo hapšenje, čak sam znao i tačan broj ljudi koje hoće da uhapse, pa znam da su neki od tih zapadnih predstavnika insistirali kod njih da prekinu sa akcijom u Zubinom Potoku, ali to nije dovoljno, to niko neće od njih javno da kaže i zvanično da kaže, nego će reći – podržavamo legalnu i legitimnu akciju policije. To je onda, kako bih vam rekao, nešto što vas dovodi u situaciju da kad govorite o zaštiti našeg naroda, a imate li drugu opciju? Imamo li još nešto na stolu, a da se ne ponašamo jednako neodgovorno kao što su se ponašali svi od 2000. do 2012. godine? A, šta drugo da uradimo? Da pustite da vam nestane narod? Da li vi mislite da oni mogu još jednu ovakvu akciju da izvedu, sa još 25 ljudi, pa još jednu sa 25 ljudi, i da to tako može da traje i da se zato ništa ne menja? Eto, prošla je još jedna stvar. Ne može, ne može. Oni nisu razumeli ni granice trpljenja našeg naroda, ni granice trpljenja i trpeljivosti i strpljenja srpske države. Pri tome, dobro znate da sam dovoljno odgovoran i dovoljno ozbiljan da sagledavam sve moguće posledice i da ih odlično razumem. Kada sam govorio o progonu našeg življa, stotinu, hiljadu puta sam razmislio pre nego što sam onakav odgovor sa punom sigurnošću i punim samopouzdanjem saopštio. Što se tiče Vojvodine, severa Srbije, veoma sam srećan što posle mnogo godina propadanja i stagnacije mi smo uspeli, želim da to, žao mi je što nisam mogao da učestvujem u jednoj skupštinskoj raspravi koju ste vi pokrenuli ovde u ovom visokom domu, što nisam mogao kao neko iz Vlade da učestvujem. Mene pozovu samo na ovako oko Kosova, kada je vanredno, inače nemam drugačije pravo da učestvujem. Dakle, kada je bilo to oko Vojvodine, želeo sam samo, imao sam potrebu da vam sa ponosom kažem nekoliko stvari. Posle decenija propadanja, u Vojvodini se dešava mnogo, mnogo, mnogo dobrih stvari. Sam sam samo u Sremu otvorio, ne potpisao ugovore, već otvorio 20 fabrika, 20 fabrika i velikih pogona, samo u Sremu. Posebno sam srećan što u Banatu, najsiromašnijem delu Vojvodine, naročito južnom i srednjem Banatu, iako još mnogo toga treba da uradimo u severnom, u Kikindi i drugim opštinama severnog Banata, što ću za nekoliko dana da otvorim fabriku CTF u Pančevu, što ćemo za godinu dana da otvorimo fabriku Ling Long u Zrenjaninu. To su fabrike koje dramatično i drastično to menjaju. Kada MTJ bude otvoren u Sremu ili Banatu, još ne znamo tačno koja je njihova lokacija, najverovatnije će biti Pazova, onda želim da verujem da će to biti jedan novi signal za dalji ubrzani razvoj Vojvodine. Što se infrastrukture tiče, kao što znate, završavamo ipsilon krak. Neke od stvari o kojima smo nas dvojica razgovarali i neki od puteva koji su od regionalnog značaja, takođe, smo krenuli da radimo, ali verujem da ćemo sa putem Ruma-Šabac-Loznica, odnosno Novi Sad-Ruma-Šabac uraditi ono što je u ovom trenutku najpotrebnije, spojiti sa tom komunikacijom, ne sa Mačvom, već sa autoputem ka Šidu i Zagrebu uspeti da spojimo i centar južnog Bačkog okruga i najveći grad na severu Srbije – Novi Sad. Istovremeno, mislim da još mnogo toga možemo da uradimo, ali sam zaista zadovoljan onim što smo napravili. Čovek uvek sebi može da zameri i ja to radim na dnevnom nivou i mislim da ono što je radila Vlada Srbije, ono što je radila Ana Brnabić, što su radili svi drugi ministri, u konačnom rezultatu se pokazuje kao dobro, a da li uvek može bolje, da li uvek može više, verujem da može. Mislim da to ljudi u Vojvodini, na severu Srbije i te kako dobro osećaju, mada ja razumem vaše autonomaške primedbe i oko Zakona o finansiranju i mnoge druge, ali ne mislim da građani na bilo koji način posebno osećaju. Mislim da oni vide boljitak, vide napredak, iako sam sasvim siguran da tim napretkom nisu sasvim zadovoljni. U svakom slučaju vama hvala na diskusiji, a još neke detalje oko mogućeg Rambujea dva želeo bih da vam kažem u četiri oka, a ne pred ovolikim auditorijumom, ne zato što vas smatram na bilo koji način bliskim ili vi mene, nego zato što mislim da je u redu da kao šef jedne političke stranke, ukoliko ste zainteresovani, čujete i dodatne argumente koje ne bih želeo da delim sa sveukupnom javnošću, kako domaćom, tako i stranom. Hvala. (Vojislav Šešelj: Ako njemu kažeš, to kao da si radio Milevi rekao.) Gospodine Šešelj, ako budete zainteresovani, spreman sam da to i vama kažem. Hvala vam na pažnji i hvala vam na korektnoj diskusiji.
Reč ima Milan Lapčević, pet minuta.
Poštovana predsednice Parlamenta, poštovani predsedniče Republike, predsednice Vlade, dame i gospodo ministri, kolege narodni poslanici, na početku bih želeo da izrazim svoje zadovoljstvo što konačno posle više od pet godina imamo prilike da u ovom visokom domu, najvišem predstavničkom telu u državi Srbiji razgovaramo o najvažnijem državnom i nacionalnom, a ja bih rekao i identitetskom pitanju naše države i našeg naroda. Na početku odmah da kažem da ne razumem i ne podržavam odluke pojedinih poslaničkih grupa iz opozicije koje danas ne učestvuju u radu parlamenta. Možda mogu da imam razumevanja za ono što su njihove odluke, da ne rade u zasedanjima po nekim drugim pitanjima, ali po ovom pitanju koje je ubedljivo najbitnije za našu državu i naš narod ne postoji valjan razlog, ni obrazloženje zašto se ne bi učestvovalo u radu. Kada to kažem, takođe, smatram da je ova tema toliko uzvišena, toliko važna i prema njoj treba da se odnosimo sa najvećim pijetetom i da se maksimalno uzdržavamo, kada govorimo o ovom pitanju, od bilo kojih teških reči, optužbi, prozivki ili da tu temu koristimo za međustranačko i međupolitičko obračunavanje. Prosto želim da verujem da svi oni koji su bili na vlasti, ne samo 1999. do dana današnjeg, nego i ranije, da su činili sve što mogli da sačuvaju suverenitet Srbije na Kosovu i da sačuvaju naš narod i njegov identitet. Da li su to činili na najbolji način? Naravno, vreme je najbolji faktor koji može da presudi o tome, a ja prosto želim da verujem da su činili ono što su znali i umeli i mogli. Neprestano traje taj ogroman pritisak i međunarodne zajednice koja podržava separatiste na KiM i taj pritisak je bio verovatno podjednako isti i na one koji su bili pre 1999. godine i na ove koji su bili posle 1999. godine, pa i na vas danas i na celo državno rukovodstvo. Stvar je samo morala, volje i umešnosti koliko može koje državno rukovodstvo da se izbori sa takvim nečim. Za razliku od onoga što ste vi govorili juče imam u nekim stvarima različito mišljenje. Ne bih bio spreman da budem toliki defetista, naravno, uvek sam za realno sagledavanje stvari i da ne gajimo neke prevelike iluzije, ali ne bih bio pristalica da defetistički gledamo na stvar da je sve izgubljeno i da, ako ne napravimo kompromis, ne napravimo rešenje, će doći do, pod znacima navoda, katastrofe. Bez obzira na našu tešku situaciju koja se godinama pogoršavala, mislim da su još uvek sve karte ili najveći deo karata, najvažnije karte su u rukama države Srbije i još uvek mnogo toga, ako ne sve, zavisi od nas, od naše spremnosti da budemo odlučni, da budemo hrabri, da budemo jedinstveni u jednom takvom stavu, da li će i u kom stepenu kosovski Albanci ili šiptari, kako god hoćete da ih nazivamo, dobiti punu autonomiju ili nešto više od toga. Samo od nas zavisi. Da nije tako, ne bi nas međunarodna zajednica, ne bi nas svi pritiskali da mi pristanemo na nešto i da potpišemo nešto. Dakle, još uvek su, pod znacima navoda, sve tapije u našim rukama i bez našeg pristanka Kosovo nikada ne može da bude međunarodno priznata država u punom pravnom smislu, niti članica UN, niti bilo šta više od toga. Tri su se krupne stvari desile u ovih nekoliko godina. To je Briselski sporazum koji je u šest tačaka definisao zajednicu srpskih opština i koja nije sprovedena u delo. Naravno, kosovski Albanci to ne žele i pretpostavljam da neće nikada ni želeti da dozvole. Sve ono što je zavisilo od države Srbije … (Predsednik: Vreme.) Samo da završim. Sve što su mogli da budu ustupci države Srbije sprovedeni su u delo. Mislim da smo trebali da na vreme prikočimo ili da potegnemo te jače argumente, kao što mislim da smo morali jače da reagujemo na formiranje vojske Kosova. Nama je preovladala tema uvođenja taksi u odnosu na formiranje vojske Kosova koja je par ekselans, najveće kršenje Rezolucije 1244 i najveća odlika tzv. državnosti Kosova. Tu smo morali da reagujem i mislim da imamo argumenata da se borimo protiv toga, potežući ovaj argument.
Hvala. Izvolite.
Zahvaljujem se, poštovani gospodine Lapčeviću. Nemam nikakve sumnje i čini mi se da sam na takav način govorio da su svi radili ono što su mislili da je najbolje, neki sa više pažnje, neki sa manje, neki sa većom, neki sa manjom posvećenošću, neki marljivije, neki tek da se vide da nešto rade, ali ono o čemu sam govorio, što mislim da je veoma važno, to je da se na kraju vidi rezultat. Pozicije su nam različite. Milošević je imao najbolju poziciju. DOS je imao nešto lošiju poziciju, ali dalje i dalje je moglo da se igra. Mi smo danas bukvalno u užasno teškoj poziciji, a pri tome želim samo da vam kažem da ni najmanje nisam defetista. Nikada to nisam bio. Oni koji me poznaju znaju samo da sam vrlo oprezan i da ja, i kada recimo, dođu izbori primetili ste da za razliku od drugih koji kažu da će sigurno da pobede, ja uvek kažem da je to nerešeno, a da ćemo da vidimo kakav će rezultat da bude. Onda po rezultatu vidite da to baš i nije nerešeno, već da je naša ubedljiva pobeda. Dakle, uvek je bolje biti oprezan, smanjivati očekivanja, a onda napraviti veći posao, nego raditi obrnuto. To je moj životni pristup. To je moja taktika i ja mislim da je u politici to mnogo bolji pristup, nego onaj koji imaju neki drugi , jer, onaj drugi pristup govori - lako ćemo, a to - lako ćemo ima samo kod neozbiljnih i neodgovornih ljudi. Ne govorim o vama, već govorim o onima koji su sa sličnim poslom kao ja bavili. Da na to dodam, naprotiv, borićemo se snažno, borićemo se svom svojom energijom sa mnogo entuzijazma, iako mnogo manje prostora ili ako smem to na takav način da kažem, ne samo da se borimo u ringu protiv borca koji je u tri kategorije iznad nas, već nam je jedna ruka vezana. I bez obzira na to, mi to konstatujemo, ali to ne znači da ćemo da predamo borbu ili da ćemo lako da odustanemo čak i od pobede. Ono što je važno, rekli ste da sam govorio o katastrofi. Katastrofa za nas je pre svega dugoročna i dugoročno, a ne kratkoročnog karaktera. Nisam govorio o danu D, o sudbinskom danu, o tome da će sve da propadne u tom jednom prepodnevu ili popodnevu, već sam govorio o tome da suštinski gubimo svoje šanse za ubrzani ekonomski i socijalni oporavak. Da je to ono što pre svega generiše napredak jedne zemlje i opstanak jedne nacije i da je to suštinska stvar. Mislim da tu nisam ništa pogrešio. Što se tiče formiranja vojske Kosova, reagovali smo veoma oštro. Lično sam pozvao i generalnog sekretara NATO, Jensa Stoltenberga, sa njim razgovarao o tome i podsetiću vas generalni sekretar NATO je osudio formiranje vojske i rekao da nije vreme za formiranje vojske Kosova. Ali, to nije vredelo. Čak smo im govorili - ljudi, oni krše i sopstveni i pravni poredak, krše svoj ustav koji su sami doneli, ali to nikoga nije interesovalo zato što su zemlje kvinte bez izuzetka to podržale. Kada to podrže Amerika, Engleska, odnosno Velika Britanija, Nemačka, Francuska, Italija, podržavaju i sve druge zapadne zemlje, ne zanima njih više ništa. Kojim drugim načinom smo mogli to da sprečimo? Na koji drugi način smo mogli tako nešto da uradimo? Šta da napravimo? Dakle, doneo sam nešto što radeći, pripremajući se za ovu sednicu nekoliko dana i ne želeći bilo koga da kritikujem, samo da vidite kako je to izgledalo 2003. godine. Godine 2003. Đinđić je, to je ponedeljak 3. februar, pogledajte… 12. marta je ubijen Zoran Đinđić. Dakle, Đinđić tada kaže u svom obraćanju Savetu bezbednosti - spremni smo, tražite od nas da vratimo do hiljadu vojnika i policajaca. Naravno, nikada mu niko nije ni odgovorio, jer ih to nije zanimalo, jer su oni ulaskom svojim na teritoriju Kosova i Metohije završili svoj posao. Tog dana saopštenje DSS, pročitaću vam ga - Demokratska stranka Srbije ocenila je da poziv srpskog premijera komandantu snaga NATO da omogući povratak pripadnika jugoslovenskih snaga na Kosovu predstavlja dvostruki promašaj, upućen nenadležnom licu, ali je to i jedan od trikova, čiji je cilj da premijer zaradi neki nacionalistički poen, uopšte ne vodeći računa kolike štete može naneti neodgovorno raspirivanje strasti i buđenje lažnih nada. Stranka jugoslovenskog predsednika, Vojislava Koštunice je takav potez u poredila sa politikom koju je prethodni režim vodio prema bivšoj Republici Srpskoj Krajini i prema Kosovu, odnosno sa bezočnim junačenjem čoveka u čijim je rukama bila praktično sva vlast. Nisu sazreli uslovi ni za kakva ozbiljna pregovaranja o konačnom statusu Kosova. Zveckanje oružje i spremnost da uludo žrtvujemo sopstvenu vojsku i policiju, tu može samo da odmogne. Ovo sam vam pročitao samo da vidite, poštovani Milane, jednu stvar. Od tada je prošlo 16 godina. Od ovog saopštenja vašeg 16 godina je prošlo. U tih 16 godina mi smo doživeli progrom na Kosovu i Metohiji. Za 50% je manje Srba na Kosovu i Metohiji. Godine 2008. je proglašena nezavisnost Kosova. Godine 2009. smo izmestili stvari iz UN i dali ovlašćenja Euleksu. Godine 2010. presuda Međunarodnog suda pravde da je protivpravno otcepljenje Prištine u stvari legitimno i legalno u skladu sa pozitivnim propisima. Godine 2011. smo postavili granicu na Jarinju i Brnjaku, a pri svemu tome očekujete od mene, i ja vas razumem, razumem vašu emociju, da 16 godina kasnije, uprkos stostruko gorim i težim uslovima, reagujem onako kako vi niste reagovali, ne vi lično, niste vi odlučivali, već partija kojoj pripadate kako nije reagovala pre 16 godina. Pri svemu tome vam ja kažem - ne brinite, reagovaću značajno snažnije. Jel vi stvarno mislite da bi se on tom brzinom povukli da im je bilo sasvim jasno šta će Beograd da radi ili ne? Želim da vam kažem ono što sam rekao malopre gospodinu Čanku. To što je danas završena drama, to, ljudi, nije kraj ničega. Imaćemo sedam dana dobrih. Opet će oni to da urade, ali naše reakcija više ne može da bude ista i samo pozivanje i NATO i EU i svih drugih da nas saslušaju, da nam pomognu i da nam ne tuku narod. Naša reakcija će biti odgovorna. Uvek ćemo se truditi da čuvamo mir, ali ćemo sačuvati i određene rezerve u sopstvenom ponašanju i u sopstvenoj reakciji i različite vrste iznenađenja za one koji misle da mogu da maltretiraju i da progone srpski narod. Ako to nije dovoljno, ako to nije fer, a sad sam vam pokazao kako je to izgledalo pre 16 i po godina, onda ja stvarno ne znam šta je fer. Pomenuli ste još jednu stvar koju slušam neretko. To sam slušao od mnogih dobronamernih ljudi koji kažu da im damo punu autonomiju. Gospodine Lapčeviću, to neće niko od Albanaca na Kosovu. To nisu hteli ni 1990. godine da prihvate. Trudio se to Milošević da im nudi. Trudili su se svi to da im ponude. Trudili su se Koštunica i Tadić to da im nude. Oni to neće od 1990. godine, a ne danas kada ih je, kako oni smatraju, ceo civilizovani i moderni svet priznao. Ne smatram ja. To je ljudi ključni argument. Molim vas kao Boga, nemojte da obmanjujemo svoj narod. Molim vas kao Boga da ne obmanjujemo svoj narod da je moguće da to neko prihvati. Neće nikada to da prihvati. Oni su po njima stekli nezavisnost. To je završeno, a mi smo ti koji ih ometamo u provođenju efekata pune nezavisnosti i zato se bore protiv nas. Zato se bore protiv nas. U našim rukama tu nije prevelika moć, ali sa ono malo što imamo i ono malo što zavisi od nas, verujte mi da bolje time upravljamo nego što smo upravljali ranije. Samo neću da lažemo narod i da obmanjujemo narod i da govorimo da je u našim rukama prevelika moć, prevelika sila i zato ih toliko molim da nas ne dovedu u situaciju da moramo da štitimo sopstveni narod, samo da vode računa o tome i to je sve što mogu da vam kažem. Hvala vama još jedanput. U njihovoj zvaničnoj platformi, poslednju koju su usvojili, general mi je sada dodao taj papir, za koju sam molio EU, šest meseci sam ih molio da tu platformu ne usvajaju, šest meseci su mi govorili - neće im to doći na dnevni red i slagali su me, usvojili su da mi treba da priznamo nezavisno Kosovo pa onda da može da se razgovara o svemu drugom. Ne morate da dobacujete ništa, odgovorio sam vam na sve što sam mogao, gospodine Vukadinoviću. Dakle, ja vam govorim kakva je stvarna situacija, ali ako mislite da se Srbija razvija, hoćete li da odustanemo od nemačkih fabrika, od francuskih fabrika, od italijanskih fabrika? Ja ne mogu. Ne mogu kao predsednik države, neće ni ova žena kao predsednica Vlade. Nemoguće je da to uradimo, jer ćete sutra da nas pitate kolike su plate, kolike su penzije, hoćemo li da gradimo mostove i auto puteve? Znate li koliko puta sam takve, ne lake, razgovore imao sa generalima Vasom Vujićem i sa Vladisavljevićem? Sto puta u Briselu, dok lupamo glavu i ne možemo nikoga da dobijemo ko će da nam se javi, ni iz Srbije da nam pomogne u rešavanju određenih problema, pa razmišljamo kako i na koji način da reagujemo. Mi moramo, kad govorimo o težini naše poziciji, moramo istovremeno da guramo zemlju da ekonomski ide brže od svih drugih, a da politički opstajemo i da čuvamo bezbednost našeg naroda. Ovo sam govorio, gospodine Lapčeviću, zato što i ja sam, bezbroj puta mi se učini lakšim ono što je nekome teško. Samo vas molim, postavite se po nekad u našu poziciju i razmislite šta biste mogli da uradite i šta vam je mogući repertoar i šta je to što možete da napravite i onda ćete da vidite kako biste se mnogo puta češće složili sa mnom, nego što ste to mogli danas da učinite. U svakom slučaju, hvala vam što ste došli na raspravu. To smatram veoma odgovornom stvari. Jer, da vam kažem, ja nisam popuštao onima koji su me ucenjivali na ulicama gradova Srbije. Nisam popuštao ni strancima pod mnogo težim pritiscima i ucenama. Nisam popuštao ni kada su mi pretili ni karijerom, ni mnogim drugim težim stvarima, za šta imam mnoge svedoke. Ja ne znam šta da razgovaram sa nekim o nekakvom REM-u, ako taj neko nije želeo da razgovara o Kosovu i Metohiji na jedinom mogućem mestu gde se razgovara, to je parlament, ali ću zato uvek pokazivati poštovanje prema ljudima koji su bili spremni da razgovaraju o važnoj temi, koji su bili spremni da iznesu sasvim drugačiji stav, da kritikuju, da napadnu, da kažu bilo šta, ali bar znam da im je to bilo važno i bar znam da tu imaju nekakve emocije. Bar znam da im je koliko toliko ili mnogo stalo do Kosova i Metohije i to je stvar koju ću uvek i te kako umeti da poštujem. Zato hvala još jedan put.
Reč Ima Milovan Drecun. Izvolite. (Vojislav Šešelj: Šta je sa onih 25 uhapšenih?) Vratiću vam reč.
Pošto sam dobio pitanje od gospodina Šešelja, prema našoj informaciji u ovom trenutku 19 Srba, Bošnjaka i jedan Albanac sa severa se nalaze u Južnoj Mitrovici. Dakle, to je naša informacija da je 19 njih u Južnoj Mitrovici, videćemo. Imali smo prvu dojavu za više lica, ali očigledno više lica pretresene kuće i stanovi, a za sada imamo potvrdu za 19, što ne znači da je konačan broj. Zamislite, sa celoj juga, koliko smo dobili informaciju, dobilo je poziv, znate, on je dobio papirče da se jave. Sa celog juga, a srpskih policajaca je ukupno 6,8%, 6,9%. Sad vidite, isti broj je Srba koliko i Albanaca, što će reći 13 prema jedan. Tako vam to ide u demokratiji, ili su Srbi 13 puta veći kriminalci nego Albanci. Ali, rekao je malopre i Fatmir Ljimaj i kaže – ovo je strašan udarac kriminalu na severu i ne znam gde i sada, kako da reagujete? A šta da kažete kada Fatmir Ljimaj kaže da je nešto udarac kriminalu? Fatmir Ljimaj, pa zna Drecun, iz Klečke, iz svega drugog on govori o borbi protiv korupcije i kriminala. Šta da radite? To je legitimni predstavnik njihov kojeg Evropa prima, kojeg Amerikanci primaju i svi ostali. Ako budemo imali nove informacije o uhapšenima, odmah ću vam ih saopštiti, gospodine Šešelj.
Zahvaljujem. Poslaniče, niko do sada nije dobio repliku. Nema osnova. Vama se predsednik zahvalio.
Hvala vam na datoj prilici da prokomentarišem i odgovorim i na ono što je predsednik rekao. Primetili ste da se nisam vraćao u prošlost i da nisam iznosio bilo kakve argumente, ni pre 1999. ni posle 1999. godine. Ne želim da ovu temu uplićem u međustranačke i političke razmirice, jer to ta tema ne zaslužuje. Da li ono što je stranka kojoj sam pripadao 2003. godine ili 2007, 2008. godine uradila na pravi način, to ne znači da ako sam bio pripadnik neke stranke da sam se uvek slagao sa odlukama koje je donosila. Mislim i verujem da je morala reakcija da bude mnogo oštrija, da smo tada mnogo više imali snage i argumenata da pokažemo zube, verovatno bi i danas pozicija bila bolja. Kao što i sada mislim da na niz drskih i bezobraznih postupaka Prištine, Srbija mora da reaguje odlučnije i oštrije. Onda kada su stvorili vojsku Kosova, kada su uveli takse i kada su bezbroj puta prekršili nekakve dogovore iz Brisela, mi smo morali da reagujemo oštrije. Da sam bio na vašem mestu ili predsednice Vlade, istog momenta bih uveo ili recipročne mere na administrativnim prelazima ili bih potpuno zatvorio granice. Za 24 sata bi se povukle takse i problem bi bio rešen. Sve do trenutka dok ne pokažete zube i da poštujete svoju zemlju, neće vas shvatati ozbiljno. Da li je to rizičan potez, da naravno, uvek svaki potez nosi određenu meru rizika, ali mi danas moramo i zbog Srba, ne samo koji žive na prostoru KiM, nego i zbog onih koji žive u Crnoj Gori, u Bosni, u Makedoniji, u svim drugim okolnim zemljama koje su opespravljeni na najgori mogući način. Mi danas gubimo identitet.
Vreme, hvala.
Samo ću na jednu stvar da odgovorim, neću na druge. Razmatrali smo mi mnogo mera. Jedna od mera je zabrana prelaska administrativne linije Kosova sa centralnom Srbijom. A kako to da izvedemo Milane? Da puštamo Srbe, a da ne puštamo Albance? Šta ćemo sa Romima, sa Gorancima, šta ćemo? Da pogađamo da li je onaj iz gore nama lojalan građanin ili je lojalan građanin nekom drugom? Kako ćemo to da napravimo? Mnogo je to teško. Nemojte da vam kažem, kada tako delite građane jedne u jednu, druge u drugu kolonu, na koga i na šta to podseća. Razumem šta ste hteli da kažete, to je emocionalna reakcija i to govori koliko ste zabrinuti, koliko volite svoj narod i svoju zemlju, ali kada donosite odluke kojih država mora da se pridržava i da opstane u pravnom prometu i da dobiju podršku međunarodne zajednice, onda tu stvari stoje potpuno drugačije. Razmišljali smo mi i o drugim odlukama i moguće je da ćemo neke od tih stvari da primenimo, ali mislim da smo se do sada svojim odgovornim ponašanjem upravo pokazali na međunarodnoj sceni kao neko ko ume civilizovano da reaguje i razumno da reaguje. Ovo što su oni uradili danas, bez obzira da li će NATO to da pravda kako je to borba protiv korupcije i kriminala, čekam samo da se uključi i Rada sa Savskog venca i svi ostali Srbi koji su uvek govorili samo protiv Srba na severu, pa da mi objasne kako je to moguće da 13 puta više kriminalaca ima među Srbima, nego među Albancima, ali kako bih vam rekao, mislim da je to njihova do sada najveća greška. Uradili su to u veoma pogrešnom trenutku, rade to i zbog svojih unutrašnjih prilika, rade to i po nalogu spolja, jer su neki nervozni pa bi Srbiji da očitaju bukvicu i da nas stave u red kako misle da mogu. Kada vam ovo kažem, potpuno sam svestan stvarnosti i težine svega, ali mislim da su napravili i političku i svaku drugu vrstu greške, jer mislim da nikada više i snažnije nisu ujedinili Srbe na KiM i od sutra će Srbi imati svoja okupljanja i Srbima više ne morate da objašnjavate ništa. Mi smo se nekada trudili i pokušavali da im kažemo da su ugroženi onoliko koliko jesu, oni su to nekada osećali, nekada nisu. Sada ne morate da im govorite ništa, sada i te kako dobro znaju na čemu su i sa Albancima i na čemu su sa predstavnicima međunarodne zajednice. Kad kažem predstavnicima međunarodne zajednice, eufemizam za NATO, Ameriku i EU. Vama hvala još jedanput. Dakle, kad god imate i dobru nameru samo znajte, nismo mi to da ne provodimo ili ne provodimo to zbog toga što nam je neko zabranio. Nema tog spolja koji će da upravlja odlukama Srbije, već to radimo zato što imamo neki, svakako ne drugi cilj, već imamo neki drugi metod kako da dođemo do najboljeg rezultata za naš narod i za našu zemlju. Hvala još jednom.
Hvala. Reč ima Milovan Drecun.
Poštovana predsednice, predsedniče Republike, predsednice Vlade, ministri, kolege narodni poslanici, pažljivo sam slušao i juče i danas šta je sve rečeno u ovom domu, pa neću da ponavljam stvari. Mi smo juče odavde poslali jednu veoma snažnu, uverljivu poruku i Albancima i međunarodnoj zajednici i našem celokupnom srpskom narodu da želimo kosmetski problem da rešavamo na miran način, da želimo nastavak razgovora i da želimo istorijsko pomirenje između Srba i Albanaca. Danas smo brutalnom, nasilnom policijsko-obaveštajnom akcijom dobili odgovor Prištine. Oni neće mirno rešenje problema, oni neće pomirenje, oni neće nastavak razgovora, oni žele da dovrše užasno etničko čišćenje koje sprovode već dugo na prostoru KiM, i pri tome su danas na severu Kosova pripadnici Kosovsko obaveštajne agencije širili iste one laži koje plasiraju pojedinci iz dela političkog spektra u centralnoj Srbiji. Tako su agenti Kosovsko obaveštajne agencije srpskom narodu govorili danas da se radi o izdaji, o izdaji iz Beograda, da treba svi da se povuku i krenu ka Srbiji u zbegove, da se deca izvlače iz škole i da se šalju u Srbiju. I, ubuduće nas čekaju takve propagandne obaveštajne aktivnosti Albanaca. Upravo današnji događaj na najbolji način pokazuje da je kosovsko-metohijsko pitanje najvažniji geopolitički izazov, strateško pitanje za budućnost srpskog naroda. Od toga kako ćemo rešiti to pitanje zavisi put kojim će celokupan srpski narod i država Srbija ići u 21. veku. Imajući u vidu da je međunarodni činilac duboko involviran u događaje na KiM, ne može se rešiti kosmetski problem bez međunarodne zajednice i onog njenog najisturenijeg dela koji se ogleda u zapadnim zemljama koje stoje iza jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova. Taj međunarodni aspekt, pored onog unutrašnjeg, moramo veoma dobro da razmotrimo. Moramo da znamo šta se dešava u svetu da bismo doneli odgovarajuću odluku na koji način možemo da zaštitimo najbolje naše interese u rešavanju kosmetskog problema. Da li smo to svih ovih godina činili? Izgleda ne. Ali, sada je krajnje vreme, jer posle ovoga neće biti mogućnosti za ispravljanje grešaka. Nerazumevanje onoga što se dešava u svetu može da nas odvede na teren ne racionalnog političkog ponašanja, već reagovanja srcem, ali to nam neće zaštiti interese. Trenutno, na međunarodnom planu se odvija žestok geopolitički sukob između SAD, NATO-a s jedne strane i Ruske Federacije s druge strane. Hteli mi to ili ne, mi smo direktno uvučeni u taj geopolitički sukob. Kosmetsko pitanje se takođe prelama preko tih odnosa velikih sila. Mi se nalazimo na prostoru koji je pod dominantnim uticajem evro-atlantskih saveznika, i to je činjenica. Nama se to ne sviđa, ali jeste. Njihov kapacitet da dalje urušavaju interese celokupnog Srpskog naroda i države Srbije je ogroman, toliko snažan da ne smemo da dozvolimo situaciju da nam se ponovi kao što je bilo 1999. godine. Ne mora u vojnom delu, u bilo kom drugom delu. NATO je stvorio novu vrstu gvozdene zavese na zapadnim ruskim granicama, privukao stotine hiljada vojnika, hiljade aviona, brodova, tenkova, oklopnih vozila. To pokazuje da će taj geopolitički sukob biti dugoročan i da ne možemo očekivati nikakve značajnije promene na međunarodnom planu koje bi nam rešile kosmetski problem. Da samo sačekamo, da zamrznemo, kako neki kažu, ovaj sukob, desiće se nešto u svetu i onda će nam biti problem rešen. To nisu realna očekivanja. Mi ne možemo da očekujemo od naših saveznika, poput Ruske Federacije, ono što oni realno ne mogu da ispune. Ruska Federacija može, pruža nam i pružaće nam punu podršku UN da sprečimo sticanje punog kapaciteta samoproglašene države Kosovo, ali ni oni ako su stalna članica članica Saveta bezbednosti nisu mogli da ponište praktične korake Prištine, recimo na stvaranju takozvane vojske Kosova. Dakle, i domen pružanja pomoći od strane nama prijateljskih zemalja je ograničen. Najveći uticaj na događaj na Kosovu i Metohiji upravo imaju zapadne zemlje sa kojima manje-više imamo odnose koji su tek u fazi stabilizacije. Zato je bitno da naše aktivnosti budu i te kako usmerene ka SAD, ka NATO-u, ka EU, ka Nemačkoj i drugim zemljama. Jesu to zemlje koje stoje iza samoproglašene nezavisnosti Kosova, ali to su zemlje preko kojih jedino možemo da stvorimo manevarski prostor uz podršku prijateljskih zemalja, da možemo da umanjimo štetu koja predstoji. Dakle, očekivati da će policentričan međunarodni poredak, koji se stvara i koji predvode Ruska Federacija i Kina, moći da reči kosmetski problem je iluzija. Taj drugi deo sveta može da nam pomogne u političkom jačanju, može da nam pomogne u ekonomskom jačanju, ali ne može da nam reši kosmetski problem. Da li treba i dalje da nastavio sa iluzornim očekivanjima da će se nešto tektonski desiti na međunarodnoj pozornici, da će nam to rešiti problem? Uveren sam da ne treba da radimo. Kada pogledamo situaciju na unutrašnjem planu, moramo da postavimo pitanje šta rade Albanci, jer oni jesu jedna od strana koja je zainteresovana za rešavanje ovog problema na ovaj ili onaj način. Oni su sproveli i sprovode užasno brutalno etničko čišćenje. To pokazuje njihovu nameru da stvore veliku albansku tvorevinu bez Srba. Albanci nam jednostranim potezima, poput taksi, poput statuta za Trepču, poput ove njihove rezolucije protiv pregovora navodno za razgovore, poput rezolucije o navodnom genocidu, šalju poruku da ne žele da se razgovori nastave. Njihov strateški cilj je ono što govore Edi Rama i Hašim Tači, da proglase ujedinjenje Kosova i Albanije, ali im treba opravdanje, treba im trenutak. Taj trenutak žele da nađu u jednoj nepromišljenoj, eventualnoj reakciji Srbije, da nas isprovociraju, kao što su pokušali danas da odgovornost prebace na našu stranu. Što se Albanaca tiče, meni je situacija potpuno jasna. Oni neće nastavak razgovora, jer smatraju da bi eventualno postizanje kompromisa za njih značio gubitak, gubitak u odnosu na ono što su imali pre 2012. godine. Mi sada imamo veoma čudnu situaciju. Albanci na KiM neće da žive u Srbiji, Srbija neće ni pod kojim uslovima da prizna samoproglašenu državu Kosovo. Kako razrešiti tu suprotnost? Da li je moguće otvoriti vrata uopšte u ta dva potpuno suprotstavljena stava za razgovore, za postizanje nekog kompromisnog rešenja? Pitanje je, kojim putem da ide Srbija dalje? Srpski narod ne sme da dozvoli da ga pregazi vreme, da ne bismo fatalno zakasnili za ostatkom sveta. U ovom svetu koji se strahovito brzo menja, strahovito brzo napreduje, mi nemamo prava da generacije koje će doći, uvučemo u nove ratne sukobe. Naša odgovornost je da rešimo kosmetski problem na jedan miran, održivi način, a ne da generacije koje dolaze ili koje su već tu ponovo oblače uniforme i ponovo idu u ratove. Ja znam šta je rat, video sam ga, videli su ga mnogi od vas. Rat je užasno stradanje. Rat je krv, rat su jauci. Treba sve da učinimo da izbegnemo rat, a Albanci nas uporno guraju u rat. Mi ne smemo ni po koju cenu da zatvorimo vrata za pregovore, uprkos tome što se Albanci toliko trude da nas baš nateraju na takav korak. Srbija mora da gradi mir, iako za to nemamo partnera u Prištini. Ali je pitanje da li ćemo eventualno rešenje za kosmetsko pitanje, za kosmetski problem postaviti tako da taj pretpostavljeni, očekivani gubitak donese dobitak u narednom periodu celokupnom srpskom narodu ili nas uvede u nove gubitke. Rešavanje kosmetskog problema će se sigurno odraziti, recimo, i na položaj Republike Srpske. U narednom periodu nikako ne smemo dozvoliti da odgovornost za nenastavak razgovora Albanci prebace na nas i zato uporno treba da insistiramo na nastavku procesa normalizacije i postizanje kompromisnog rešenja, a da paralelno jačamo naš narod na Kosovu i Metohiji. Ukratko bih na samom kraju predložio jedno svoje viđenje okvira za rešavanje kosmetskog problema. Prvo, priznanje samoproglašene države Kosova nije rešenje, to je isključeno. Drugo, pregovori su jedini način da se dođe do rešenja, kompromisnog rešenja. Treće, nema rešenja na osnovu nove realnosti koju Priština pokušava da uvede. To su takse, to je tzv. vojska, nasilje, promene etničke strukture. Četvrto, želimo mirno, dugoročno održivo, kompromisno rešenje za status Kosova i Metohije. Peto, rešenje mora biti policentrično, jer je takva situacija na Kosovu i Metohiji. Srbi žive kompaktno na severu, u Kosovskom Pomoravlju, u drugim sredinama, Albanci žive kompaktno u većem delu južno od Ibra i zato to rešenje mora da bude policentrično. Rešenje nije u ujedinjenju Kosova i Albanije. Dakle, rešenje mora da podrazumeva čvrst mehanizam zaštite od stvaranja velike Albanije. Neophodno je da rešenje omogući istorijsko pomirenje Srba i Albanaca i da otvori vrata ka evropskim integracijama regiona. Na kraju, dozvolite da iznesem jedan lični stav. Srpski narod mora na početku 21. veka da redefiniše svoju nacionalnu strategiju. Da li ćemo našu nacionalnu strategiju zasnivati na liniji Beograd–Priština, kad kažem Priština mislim na nerešavanje kosmetskog problema, ili ćemo u narednom periodu forsirati liniju Beograd–Banjaluka. Mislim da u tome ipak treba da smognemo dovoljno hrabrosti, da razmišljamo, da otvoreno iznesemo svoje stavove i da svi znaju šta od nas mogu da očekuju. (Narodni poslanici SRS dobacuju.) Osnovna kultura komunikacije među poslanicima nalaže da nema dobacivanja, ali znate šta, oni koji dobacuju i koji drže junačke govore u Beogradu za odbranu Kosova, razlika između mene i njih je što sam ja od svoje države 1999. godine odlikovan ordenom za hrabrost, zato što sam bio tamo gde njih nigde nije bilo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Milorad Mirčić, izvolite.
Dame i gospodo, čuli smo iz ovog izveštaja nešto što je opštepoznato, a to je da se Srbija nalazi između slatke laže i surove istine, odnosno gorke istine. I to je tačno. To je dobro apostrofirao i predsednik države. Srbija se duži period nalazi između slatke laži i gorke istine. Setimo se samo, i gospodin Vučić je ovde hronološki prikazao kako je počela ta slatka laž. Još od Rezolucije 1244 za koju pokušava i predsednik da snosi neku odgovornost, mada objektivno ne postoji ni mesto ni razlog za njegovu ličnu ili bilo kakvu odgovornost bilo kog srpskog radikala, ali od tada je počela ta slatka laž. Surova realnost je ubrzo stigla tako što je na vlast dovedena garnitura na čelu sa Vojislavom Koštunicom. Zadatak te garniture vlasti je bio da se bukvalno pripremi teren kako bi se rasturila Savezna Republika Jugoslavija, to je zajednica dve republike Srbije i Crne Gore, da bi se pripremio teren za ovo što se u kasnijem periodu sve dešavalo. Kada su iskoristili kompletnu garnituru koju je predvodio Vojislav Koštunica, bacili su ih kao toalet papir i doveli Borisa Tadića. Šta je njegov zadatak bio? Ta garnitura je premestila razgovore o Kosovu i Metohiji i Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija u Evropsku uniju. Kako to pravilo nalaže, uvek Amerikanci odnosno EU nađe pogodne ličnosti, odnosno pogodne političke partije koje će prihvatiti da zarad lične vlasti ili neke druge koristi uradi sve, došla je na red nova garnitura čiji je zadatak očigledno da promeni Ustav. Ustav Srbije je prepreka za sve ono što su zamislili Amerikanci i Evropska unija da se uradi u Srbiji i tu je potpuno jasna situacija. Ovde je gospodin Vučić, predsednik države, postavio jedno ključno pitanje – da li postoji alternativa? Mi srpski radikali svojim učešćem u ovoj raspravi, svojim političkim delovanjem dugi niz godina jasno dajemo do znanja da nam je kao državotvornoj stranci stalo i te kako da se reši pitanje, odnosno problem Kosova i Metohije, pitanje Srbije i svih nas koji živimo u Srbiji i to je potpuno jasno. Današnjim prisustvom u ovolikom broju i brojem govornika jasno dajemo do znanja da smo zainteresovani za rešenja. Koja je alternativa? Alternativa postoji. Ne možemo više da živimo u toj slatkoj laži da Evropa nema alternativu i da sve zbog datuma kada ćemo otvarati poglavlja i biti eventualno primljeni u Evropsku uniju treba žrtvovati. Alternativa Evropi je savez sa Rusijom, Belorusijom, to je alternativa. To nisu emocije, i to zna gospodin Vučić. Jednako isto je zastupao ove stavove kao svi mi srpski radikali. To je nešto što je racionalno. Ekonomski interesi, bezbednosni interesi Srbije nalaze se na onoj strani gde je Rusija i tu nema dileme. Ali ono što bih između ostalog potencirao, to je da Srbija, Vlada Srbije, gospodine Vučiću, mora biti spremna za buduće izazove. Veliki će izazovi biti, veliki potresi i još veći pritisci. Mora se izvršiti priprema unutar Vlade Srbije koja podrazumeva rekonstrukciju Vlade Srbije. Ne možete ulaziti u ovoliku neizvesnost, nesigurnost i trpeti ovolike pritiske sa članovima Vlade koji po svoje mišljenje idu u američke i druge ambasade. To vi živite u zabludi, gospodine Vučiću, to vi mislite da će Zorana Mihajlović uvek biti uz vas. Hoće, gospodine Vučiću, dok ne ostanete potpuno sami, a vi ste sami u zagovaranju ove ideje. Mi vam govorimo iz najboljih namera. I nije ona sama tu, bolje vi to znate nego mi i to treba što pre uraditi. Drugo, zbog ovakvih unutrašnjih pritisaka morate kao najodgovornija ličnost u ovoj Srbiji da pozovete sve patriotske snage i sve patriotske partije da razgovarate, da se vidi oko formiranja zajedničke vlade, mora se o tome razmišljati. To je politički promišljeno i lukavo. Da li će neko da prihvati, to je njegova odluka, stvar njegove odluke, ali na vama je da pokažete tu vrstu širine. Ono što vam je ispred SRS govorio i Vojislav Šešelj, morate afirmisati rad institucija i Vladu i parlament morate i te kako stavljati u prvi plan kada je u pitanju rešavanje pitanja Kosova i Metohije. To je nešto što je neminovno. Hvala vam. 1i te kako stavljati u prvi plan kada je u pitanju rešavanje pitanja Kosova i Metohije. To je nešto što je neminovno. Hvala vam.
Hvala. Predsednik je tražio reč.
Što se tiče promene Ustava o kojoj ste govorili i predstavili kao glavnu prepreku i u garniturama koje su izabrane, mislim da smo izabrani voljom naroda, a ne bilo kakvih zapadnih sila. Da je drugačije, uveren sam da se niko od ovih ljudi ne bi nalazio na ovom mestu, ja svakako ne bih. Malopre sam zaboravio da to kažem gospodinu Lapčeviću, ali ću reći, Milorade, vama sada. Pravo prati fakte, a ne obrnuto, i to je jedno od osnovnih pravila koje se uči, na žalost, činjenice nam ne idu u prilog. A, što se tiče Ustava, a kakva nam je brana, kakva nam je ustava bio, kakva nam je prepreka bio, za sve ono što se dogodilo 2008. godine? Nikakva. Ostalo nam je da se mi zanosimo i da uživamo u tome, ponekad čak za mene začuđujuće, sladostrasno, što se pravimo da ne znamo šta se sve dogodilo na Kosovu i Metohiji, što kažemo da je potpuno isto kao što je bilo pre 11 godina, i da je potpuno isto kao što je bilo pre 19 godina. Nije, mnogo je teže, mnogo je lošije za nas. Pri tome, nisam nikakav defetista i nikome ne želim da govorim i da tražim izgovore zbog čega će neko da im prizna Kosova ili zbog čega će neko nešto da im da, već vam to govorim, zato što ne može Ustav već mnogo veća snaga Srbije, mnogo veće naše jedinstvo, mnogo bolja naša ekonomija da bude razlog našeg napretka i uvećavanju šansi da sačuvamo ono što se sačuvati može i na Kosovu i Metohiji. Što se tiče Američke ambasade i drugih ambasada, vi naravno znate da ja ne mogu da govorim sve stvari koje znam i trudio sam se da informacije koje imam nikada ni na koji način ne zloupotrebljavam. Ono gde jesam zahvalan službama bezbednosti našim, tj. što su se trudili uvek i na svaki način da sačuvaju i zaštite nezavisnost Srbije. U skladu sa tim razume se da imam mnogo i različitih saznanja o uticaju različitih faktora i na našoj političkoj sceni i na političkoj sceni regiona. U skladu sa tim trudio sam se i kao predsednik stranke, a ne samo kao predsednik Republike koja je osvojila većinu glasova u Republici Srbiji, da predlažem ljude koji će imati svoj integritet i autoritet i koji neće zavisiti od volje bilo koje ambasade. To se odnosi i na pomenutu gospođu Mihailović, kao i na sve druge. Bilo šta, ili bilo kada, a imao sam različite vrste sumnje u neke ljude ukoliko bi mi se pokazalo da neko je u agenturnom odnosu sa bilo kojom stranom zemljom, ne samo sa SAD, već i sa Rusijom, Nemačkom, Francuskom, Velikom Britanijom, bilo kojom drugom, ti ljudi nikada više ne bi imali moju podršku. I to je stvar koju vam garantujem, ali da to ne bude zasnovano na rekla kazala, i na čapraz-divanima zato što ne možete da radite za dve zemlje. Možete da radite samo za jednu zemlju. Možete da volite zemalja koliko hoćete, ali da radite možete da radite samo za jednu zemlju. Ne možete da radite za više zemalja. (Vojislav Šešelj: Da li je Zorana sada proverena?) Ja imam poverenje u Zoranu Mihailović, a one u koje nemam poverenje videćete posle sledećih izbora i čini mi se da ću vam tada to biti jasnije. Još jedanput vama hvala, a što se tiče… (Vojislav Šešelj: Znači, nema novih izbora?) Izbori su brzo. Izbori su uskoro gospodine Šešelj. Svakako, ušli smo u izbornu godinu odavno. Još jednu stvar koju sam rekao, ako Ana predloži rekonstrukciju imaće moju podršku, ovo je bilo samo moje razmišljanje. A što se saveza koje Srbija treba da pravi, Srbija ima veoma dobre i prijateljske odnose i sa Rusijom i Belorusijom, iskrene, dobre. Imao sam više susreta sa predsednikom Putinom i predsednikom Lukašenkom nego svi srpski lideri rekao bih zajedno, ali Srbija je nezavisna zemlja. Nastaviće da gradi, da učvršćuje te odnose, da ih čini još bližim. Možemo još toga da uradimo da budemo bliži i Rusima i Belorusima, ali se Srbija nalazi na evropskom putu. To je stvar koju govorim na svakom mestu od koje ne želim da odustanem. Ukoliko bi se dogodilo da od takve politike moramo da odustanemo bilo bi vreme da istog sekunda idemo i na izbore i da ponudimo i Vladu i vlast nekim drugim ljudima sa nekom drugom politikom. A, vama hvala na tome što ste došli u parlament, što poštujete parlament i što poštujete temu o kojoj razgovaramo. To govori i o vašem odnosu, ne samo prema Kosovu i Metohiji, već i u odnosu prema najvažnijim srpskim pitanjima a koje ne moraju čak i kad govorimo o Kosovu i Metohiji da se tiču samo Kosova i Metohije. Hvala još jedanput.
Reč ima Ljiljana Mihajlović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče Republike, dame i gospodo, upad terorista na sever Kosova sasvim sigurno je povezan sa ovim zasedanjem parlamenta. Iživljavanje nad Srbima je demonstriranje snage, odnosno sile, ovom parlamentu, znači, celoj Srbiji. Ujedno tako i pokazuju da ih ne zanimaju pregovori u Briselu. Sa druge strane, aktuelna vlast Republike Srbije želi da po hitnom postupku dođe do nekakvog rešenja putem pregovora. Međutim, zabrinjava što se ova hitnost u potpunosti poklapa sa brzinom koju zahtevaju EU i Amerika. Stiče se utisak da se radi o istom poslu koji se odvija na dva koloseka, izvana i iznutra. Kao opravdanje za ovu žurbu čuli smo to i juče jeste da smo mi svoju istorijsku šansu prokockali te da se možemo samo zanositi da je Kosovo naše. Nijedna srpska država koja je imala jurisdikciju nad ovim delom naše teritorije nije imala mirnu vladavinu. Uvek je bilo pobuna, Arnatua i naravno njihovih zločina, pa nijednoj vlasti nije padalo na pamet da se odrekne Kosova i Metohije. Kada je reč o zamrznutom sukobu, nismo mi ni prvi ni jedini koji nešto tako imaju na svojoj teritoriji. Na primer, Španija je decenijama bila izložena terorizmu baskiske ETA, pa se nije odrekle svoje teritorije. A možda je Angeli Merkel važnije zbog Španije da Srbija sa Šiptarima postigne nekakav sporazum koji će se završiti međunarodnim priznanjem. Čuli smo juče da neće biti pregovora dok se takse ne ukinu, ako ih i ukinu gde nam je garancija da ih neće dan posle pregovora opet uvesti. Potpisana je i zajednica srpskih opština, pa ništa, samo nova hapšenja i maltretiranja Srba. U čemu je onda smisao uopšte tih i takvih pregovora? I sa pravne strane oni su vrlo štetni, potpuno stavljaju izvan zakona Rezoluciju 1244. Da se pregovori odvijaju posle sprovođenja tačaka ove Rezolucije to bi bilo i pravno i moralno prihvatljivo, ovako prihvatanjem pregovora mi sami koji se pozivamo na kršenje međunarodnih normi i prava negiramo jedan pravno važeći akt UN. Čemu žurba? Čak i da se danas potpiše nezavisnost Kosova nastaviće se sa hapšenjem kosovskih Srba, nastaviće se pritisci na Srbiju. Sigurno ih neće zaustaviti bilo kakav ustupak. Ko kaže da sledeći pregovori neće biti vođeni u Vojvodini ili Raškoj oblasti. Situacija je u Raškoj oblasti mirna, čuli smo juče, već sutra taj zapad može da traži mirne pregovore o autonomiji i tog dela Srbije, bez prethodnih demonstracija ili nasilja uopšte. Zar iko u ovoj sali ima iluzije da će ma šta Srbija da uradi popustiti pritisci na Republiku Srpsku? Da li će biti bolje Srbima u Crnoj Gori ili Hrvatskoj? Zato su pregovori suvišni. Do sada smo Prištini okretali drugi obraz posle svakog šamara i to je shvaćeno kao slabost, a ne kao razuman stav. Insistiranje zapada da se pregovori nastave ima samo jedan cilj, da se natera Srbija da prizna nezavisnost Kosova. To su radili i sa Dejtonskim sporazumom u BiH koji su prepravljali više puta, pretili su sve dok neki od srpskih lidera ne bi popustio i stavio svoj potpis. I danas kažu, sami ste potpisali sad poštujte potpisano. Vreme je za drugačiji pristup. Dakle, Kosovo i Metohija moraju zauvek ostati u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik Aleksandar Vučić. Izvolite.
Samo nekoliko reči. Rekli ste da nijednoj vlasti nije padalo na pamet da se odrekne KiM. Nije. Mnogi su, upravo zaklinjući se u to, da je KiM srce Srbije doprineli tome da KiM, u dobrom svom delu, i de fakto ne bude pod našom kontrolom. Više puta ste postavili pitanje u čemu je smisao pregovora? Ja mislim da i kada sa bilo kim ratujete da uvek morate stvari da završavate pregovorima, razgovorima, da je bolje 1000 dana razgovarati, nego jedan dan ratovati. Ne znam šta bismo drugo radili nego pregovarali. To je valjda suština našeg posla. Suština da omogućimo normalan život i da ne bude sukoba i nikako nisam razumeo, sve sam shvatio, ovi bi svaki čovek voleo da izgovori, a lepo i zvuči, jedino što nema mnogo veze sa realnošću, ali moje pitanje je – a, šta je alternativa? Nemamo pregovore. Šta radimo onda? Šta radimo? Da li vi mislite da se neko povukao zato što je želeo da se povuče, nije hteo da ostane danas na severu Kosova. Mnogo razgovora i mnogo diplomatije, mnogo toga što smo radili je bilo potrebno, da bismo se i za tu sitnicu izborili. Sitnicu, a time nismo zadovoljni. Ono o čemu smo govorili nekada, promenile su se okolnosti, nemamo problema ni u Vojvodini, ni u Raškoj oblasti, Sandžaku, kako god hoćete to da nazovete. Nema tih problema. Nema kapaciteta za izazivanje problema. Ti problemi mogu da budu kratkoročni na nivou incidenata i ništa više od toga. (Vojislava Šešelj: Rastu kod Rasima kapaciteti.) Ono što mislim da jeste važno to je da pokušamo da, to je moj apel za obične ljude, ja znam da vi dobro računate, i kao što rekoh da smo u izbornoj godini, a da Srbi vole da čuju to što kažete. Ja apelujem samo na ljude da razumeju da je politika veština mogućeg, a ne nemogućeg i ja ne želim ni danas, ni u budućnosti da govorim da ćemo da pravimo stvari koje je nemoguće da uradimo. Dakle, ti o kojima ste rekli da nikada se, valjda prebacujući nama da mi želimo da predamo Kosovo, za razliku od onih pre nas, koji to nisu hteli da urade, pa to se desilo za njihovo vreme, za njihovog akta, a nije se to desilo danas. To se konačno dogodilo 2008. godine, a dogodilo se u vreme kada smo i mi učestvovali 1999. godine da budemo poraženi od velike NATO sile. Da li vi mislite stvarno da je moguće da to sve izgubite i da ne platite cenu? Da li mislite da je bilo moguće da Mađarska ne plati cenu posle Prvog svetskog rata? Oni koji su bili najmoćniji smatraju, i evidentno je da smo izgubili u tom sukobu. Nije bilo šanse da im se suprotstavimo ozbiljnije. Kako mislite da je moguće da sve ostane isto? Kako mislite da se ništa nije promenilo? To je prosto neistina, to je nemoguće. Ne zato što navijam za njih, naprotiv, ja sam ta koji je prvi uveo obeležavanje NATO agresije, koji je to nazvao NATO agresijom, a ne NATO kampanjom i NATO bombardovanjem, koji to obeležava svake godine. Ali, kako da vam kažem, ljudi, samo vas molim uz poštovanje i za dobru volju i patriotska osećanja, za samo malo, možda malo više relanosti ništa više. Hoće li prestati pritisci na Republiku Srpsku? Neće. Biće još teži i na Srbiju i na Srpsku. Ali, šta sad? Izbor je da se borimo ili da odustanemo od svega? (Vojislav Šešelj: Da odustanemo od EU, to sve menja.) Odustajanje, sad ću da uđem u to, pošto je gospodin Šešelj dobacio odustajanje od EU je ključno. Samo imajte u vidu jednu stvar, da sad razgovaramo kao ljudi bez emocija, kao ljudi koji su mogli, jesu ili koji bi mogli da vode državu jednog dana. Da li vi stvarno mislite da je to moguće? Da li vi stvarno mislite… (Vojislav Šešelj: Bez emocija može biti samo zombi, to čovek ne može.) … ja sam govorio o temi gospodine Šešelj, a nisam govorio o ljudima bez emocija. Da li vi stvarno mislite da je moguće da mi imamo 3,5 milijarde investicija, to nam nije dovoljno bilo prošle godine i nismo bili time zadovoljni, a da nismo na evropskom putu. Mislite li da je to moguće? Ja ću vam reći nije moguće taj koji kaže da jeste, taj ne govori istinu. I najveći deo tih investicija je upravo došao iz EU. Dakle, da li su mi prijatni uvek razgovori sa njima, naravno da nisu. Da li mi se dopada ovo njihovo licemerje oko borbe protiv kriminala i korupcije na severu. Naravno da mi se ne dopada. Ali, kada budemo mogli da imamo neuporedivo bogatiju zemlju, kada budemo mogli drugačije da upravljamo sopstvenim resursima, kada naše javne finansije budu mogle da ostanu uređene i netaknute, onda ćemo moći na ozbiljniji način da razgovaramo i o takvom pitanju. U ovom trenutku mi toliko zavisimo od nekoliko investitora za kupovinu obveznica za „rolover“, tako da li Frenklin Templton američki ili je dojče bank, nemački dakle, ljudi, oni su to pokušali jedanput pred izbore, kad Siniša? Godine 2017. ja mislim. Godine 2017. su pokušali krizu da nam izazovu deo tih investitora koji se povukao i nije hteo da učestvuje u kupovini obveznica. Jedva smo zahvaljujući svim reformama i čvrstini i snazi javnih finansija, koje su već oporavljene bile u tom trenutku, uspeli da izbegnemo veliku inflaciju i sve drugo. Mnogo zavisimo od njih. Nemoguće je da se to dogodi. To bi bilo loše za našu zemlju. Naša zemlja mora da živi, moramo da razmišljamo i o budućnosti, a pri tome neću da govorim da li sam, ne znam na Svetskom prvenstvu u fudbalu, da li su mi emocije na strani Rusije ili Hrvatske, jer to ni tad nisam krio. Da li su mi emocije na ovoj ili onoj strani? Od koga kupujemo oružje, sa kim sarađujemo, sa kim imamo ovako prisan odnos, a sa kim manje prisan odnos. Ali, ljudi pustite da postoji, dozvolite da postoji racionalno promišljanje, racionalan pristup, koji vam kaže da morate tako da se ponašate i ponašate po toj tankoj žici, idete jedinom mogućoj da bi Srbija postojala i da bi Srbija mogla da opstane.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedničke Republike, vi imate naviku da često kažete kako su Srbi narod koji je prespavao pad Berlinskog zida, i ja bih mogao možda da se tu složim sa vama. Određeni broj ljudi u rukovodstvu Srbije kada je Berlinski zid srušen je mislio da može da sačuva komunizam u Jugoslaviji u vreme kada je on prestao da postoji na istorijskoj pozornici. Ali, mi smo danas u opasnosti da prespavamo raspad EU u vreme kada, prvi put u istoriji jedna država članica napušta EU, u vreme kada na izborima u najvećim evropskim zemljama najbolji rezultat ostvaruju upravo evroskeptične stranke i stranke koje žele da reformišu EU i ne žele uopšte da je vide kao jednu ovakvu organizaciju kakva je danas, a mi već 19 godina neprekidno pregovaramo o učlanjenju u EU, gde smo mi zaglavljeni, u određenoj beskonačnosti uvek novih uslova, uvek novih obaveza, a za to nismo dobili apsolutno ništa, čak smo više puta i kažnjeni. Prvo je bilo, isporučite sve Srbe u Haški tribunal, pa je sada ispunite obaveze vezano za KiM, tj. napravite nešto što se zove normalizacija, što je termin koji nigde ne postoji i niko ne zna šta znači, ali eufemizam za priznanje prihvatanja nezavisnosti Kosova. Obećana nam je Zajednica srpskih opština, to je Vlada potpisala. To se više gotovo i ne spominje. Obećano nam je da ROSU neće ići na sever Kosova, videli smo jutros šta se desilo. Obećano nam je da neće postojati nešto što se zove vojska Kosova, vojska Kosova postoji. Još na sve to da bi se srpski narod osetio još ugroženiji na Kosovu i Metohiji uvedene su takse od 100%, a mi sve to tolerišemo u nadi da ćemo možda jednog dana ući u EU. To je naš osnovni problem koji generiše sve ostale probleme. Argument da ukoliko ne rešimo kosovski problem biće nas dva ili tri miliona manje, a Albanaca će biti tri miliona više, ja ne razumem. Ne razumem kao uzajamnost problema Kosova i nataliteta u Srbiji. Ukoliko ste vi identifikovali problem koji očigledno postoji, a to je stopa smrtnosti u Srbiji, negativni prirodni priraštaj, onda treba da radimo na tome i da bude državna strategija da se takav trend promeni, a ne da mislimo ukoliko se rešimo određenog dela naše teritorije da će odjednom početi deca da se rađaju i cveće da cveta. Vi ste rekli juče kako je Zoran Đinđić u vreme dok je bio predsednik Vlade rekao kako od strane međunarodne zajednice dolaze samo neistine i laži i to je bilo 2003. godine. Ako vi verujete to i ako je to istina, da li vi mislite da je danas drugačije posle 16 godina i svega ovoga što nam se dešavalo na Balkanu sa našim narodom, ne samo na Kosovu i Metohiji, već i u Republici Srpskoj i Crnoj Gori, Republici Srpskoj Krajini. Da li mi možemo da se oslonimo na nekoga u EU? Da li možemo da imamo pregovore o problemu Kosova sa nekim ko nije objektivan, kakva je EU? Evropska unija, koja je kao takva, priznala nezavisnost Kosova. Većina tih zemalja je priznala nezavisnost Kosova, čast izuzecima, ali ona tretira Kosovo kao državu, bez obzira na formalno priznanje. Kažete da nema nikakvih reakcija kada vam Haradinaj i Tači prete ratom. Šta mislite kakve bi reakcije kad bi Srbi pretili ratom šiptarima na Kosovu? Nas bi opet bombardovali, a to je pokazatelj kako je ko objektivan u tom dijalogu, gospodine Vučiću. Na početku svog izlaganja juče vi ste citirali Petra Drugog Petrovića Njegoša. Podsetiću vas, Njegoš je isto tako rekao da je vreme majstorsko rešeto. Nama jedina potreba za rešavanje kosovskog problema može da bude učlanjenje, tj. napredak u pregovorima za učlanjenje u EU. Ako mi nismo sigurni da možemo da taj problem rešimo u našu korist, mi treba da ostavimo to nekom ko će biti mudriji, sposobniji, pametniji i moći će u boljim okolnostima da reši pitanje Kosova i Metohije, a ne da prokockamo parče naše teritorije zbog imaginarnog učlanjenja u EU. Vreme radi za nas. Geopolitičke okolnosti su takve da više ne postoji samo jedan hegemon na svetu, jedna sila koja se za sve pita, odavno već živimo u svetu kom je potreban konsenzus da bi se neke odluke donele. Podsetiću vas da su SAD htele 2015. godine da izvrše invaziju na Siriju, a da je ruski predsednik i Ruska Federacija da su to sprečile. To nije moglo da se zamisli 1999. godine, a danas može. Okolnosti se menjaju, mi treba da sačekamo, mi treba da ne srljamo i treba da preispitamo naše stavove o EU.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik Republike, Aleksandar Vučić.
Različiti su nam stavovi po pitanju izbornih rezultata u EU i drugačije analize. Moguće da ste vi u pravu, ja sam te rezultate video na drugačiji način. Za mene nije iznenađenje rezultat evroskeptičnih stranaka koje se bore, u stvari, za bolju poziciju svojih zemalja u EU, a ne van EU. To mogu da kažem i za Matea Salvinija, sa kojim sam dugo razgovarao u Rimu pre samo 15 dana, to mogu da kažem čak i za Marin Le Pen i za mnoge druge ljude koje u Evropi poznajem. Za mene je iznenađene na tim evropskim izborima činjenica da je veliki broj ne desno orijentisanih ili anti evropskih, već anti sistemskih stranaka iz pojedinih država dobio i stranaka koje su baštinile čudne teme i dobijale polet na osnovu tema koje su podizale šesnaestogodišnjaci verovali ili ne, dakle, od klimatskih promena pa nadalje, da „zeleni“ dobiju toliko glasova u Nemačkoj, da partija „pirata“ dobije toliko glasova u Češkoj, da u Rumuniji liberali dobiju preko 20%, gotovo pa neverovatne su se stvari dešavale. Ovo drugo manje-više nije bilo velikih iznenađenja. Ne mislim da će EU da propadne. Čini mi se da imamo dobre analize, ali će donošenje odluka u EU biti u mnogome otežano i sve komplikovanije, posebno donošenje odluka koje se tiču Srbije, koje se tiču Balkana i koje se tiču onog dela Evrope koji nije pod njihovom direktnom jurisdikcijom. Želim takođe da kažem da smatram da ste vi rekli da sam možda prespavao Berlinski zid, prihvatam, ali da ćemo i sada da prespavamo ovaj deo, ja mislim ako neko nije prespavao onda nije prespavala Srbija. Srbija se okrenula na vreme i dobro razumevajući narastajuću snagu NRK, najbliže odnose od svih evropskih zemalja imamo sa NRK, apsolutno najbliže i to je jedna od stvari koja nam se neretko zamera i u Briselu i u drugim centrima evropske moći. (Vojislav Šešelj: Kad te ucene pa kažu ili Kina ili mi?) Sa mnom se ne razgovara, gospodine Šešelj, kao što znate jezikom ucena i neće da me ucene na taj način, jer ja sam ovo, kada me pitaju… [[Vojislav Šešelj: Ovi koji aplaudiraju nisu razumeli pitanje.]] Razumeo sam ja, zato sam vam tako i odgovorio, gospodine Šešelj, jer i kada su me ucenjivali ili Šešelj u Hag i sankcije, ja sam znao šta će da bude moj odgovor bez obzira na to da li ste politički protivnik ili niste. Takođe, rekli ste, znate vi koliko sam ja pažljiv, obazriv i koliko se trudim da čuvam naše nacionalne i državne interese, ali ja razumem politiku i ne zameram ništa. Što se tiče vojske Kosova, nismo mi tolerisali ništa što se tiče vojske Kosova, oni su je napravili uz pomoć pet država, uz pomoć članica Kvinte. A šta smo mogli da uradimo? Šta da uradimo? Šta da napravimo na to, osim da mi pravimo svoju snažniju vojsku i da ne dozvolimo da njihova vojska može da ugrozi Srbe bilo kada. Šta drugo da napravimo? To je ono što je u našim rukama i to radimo bolje nego što su svi drugi uradili u prethodnih ne znam koliko decenija. Ja znam da to znaju ljudi, ovde su mnogi ljudi iz SPS i neće oni da, poštujući njihovu emociju i znajući kako je to bilo i s početka devedesetih i sredinom devedesetih, znate li koliko danas imamo stvari koje tada nismo imali, a samo smo ih nabavili u poslednje tri godine. Ali, za to je potreban novac, za to su potrebne stabilne javne finansije, za to vam je potrebna stabilnost u zemlji, za to vam je potrebno mnogo teških ekonomskih mera. To je ono što smo radili i za to nam je bio potreban evropski put. Između ostalog, što se tiče odnosa prema Rusiji, samo hoću jednu stvar da vam kažem, ja stvarno nemam nameru bilo kome da se pravdam za bilo šta. Ja sam jedini čovek u ovoj zemlji koji je posle 105 godina i to ne od Borisa Jeljcina već od Vladimira Putina dobio orden Aleksandra Nevskog. Dakle, posle 105. godina. Nije mi Putin lično stavio taj orden na rever zato što ne razumem Rusiju ili ne volim Ruse. Ja samo ispred svega uvek, čak i ispred veoma mi drage Rusije, stavljam Srbiju, izabran sam za predsednika Srbija, rukovodim se srpskim interesima, interesima naše zemlje, građana Srbije i to je ono za šta sam izabran i to je moja ne samo ustavna zakletva, to je moja suštinska obaveza. S druge strane, rekli ste da sam rekao – ako se rešimo dela teritorije, počeće da cveta cveće. Ja sam tako razumeo. Dakle, neće da cveta cveće, neće. Ja čak kada smo pravili ove analize, najstručniji ljudi su radili analize, mogu vam navesti među njima, pa čak i šef Republičkog zavoda za statistiku, radili smo sa više elemenata, i nivoom radne snage i stopom fertiliteta, stopom mortaliteta, očekivanom radnom snagom, emigracionim kretanjima, imigracionim kretanjima, svim drugim, kako se to u statistici izračunava. Sa očekivanja smo pravili, ponderaciju smo pravili, vrlo smo ozbiljno uradili i ogradili se, pravili smo brojeve od do. I, ni jednog sekunda nismo rekli da će da cveta cveće. Naprotiv, rekli smo – u najboljoj situaciji za nas, izgubićemo 1.200.000 stanovnika, 1.217.000 stanovnika do 2060. godine. To je u najboljoj situaciji za nas. (Vojislav Šešelj: Ali sve su te procene neubedljive. Statistika nema veze sa realnošću.) Pa, ja mislim da su te stvari veoma realne, zato što mi na takav način i korišćenjem tzv. kohort kvantitativnog metoda obračunavamo i mnoge druge stvari u srpskoj ekonomiji, pa se pokazalo da smo to uspešno radili. Ovde, pre svega, pratite trend da li ćete da promašite za 0,01, da li će sa 1,46 da nam skoči na 1,85 ili neće, nego će biti 1,83, više od toga promašiti nećemo. To je kao kada procenjujete rast. Može da iznenadi nešto. Nas iznenadi, ne radi rafinerija i ona nam spusti 0,3%. Iznenade nas Albanci taksama, spuste nam 0,3% rast BDP. Ali, mi uvek posle tri meseca procenjujemo na svakom kvartalu šta su mere koje treba da napravimo, šta je to što možemo, šta je to što ne možemo i u plus-minus 0,2, plus-minus 0,3 uvek možemo to da procenimo. Ovde nam je još lakše. Navike ljudi se najsporije menjaju. Mnogo nam je lakše da procenimo, imamo danas bazu fertiliteta koja se smanjuje zato što nam ljudi odlaze iz zemlje. I to je jedan od razloga političkih zašto je bolje da imamo kompromisno rešenje nego da ga nemamo. Ali, ja znam da mi ne volimo i nikoga za to ne optužujem, ne volimo da gledamo 100 godina unapred, kao što gledaju Kinezi, jer nama je, i razumljivo je, naš život, šta će biti posle toga, nije ni važno. Suštinski, mnogo toga gubimo i u mnogo teškoj smo situaciji. Da li je lakše reći da jedan hegemon ne postoji više? Tačno je, i mi smo to prvi primetili, to je sasvim tačno. Nije više svet unipolaran, kao što je bio, on je danas multipolaran. Ja bih ga podelio na četiri velesile u različitim oblastima. To su: SAD, Narodna Republika Kina, zatim, EU, i kao najmoćnija, najdominantnija zemlja EU Nemačka, možete da koristite i kao eufemizam i ne morate, svejedno mi je, i četvrta je Ruska Federacija. Ruska Federacija ima veoma snažnu vojnu silu, ima strohovito snažnog političkog lidera, mnogo snažnije nego što je ekonomska snaga same zemlje. Evropska unija ima najviši životni standard, snažnu ekonomiju, ali ne potentnu kao što su i kineska i američka i zaostaje u razvoju veštačke inteligencije i robotičke industrije u odnosu na Narodnu Republiku Kinu i na SAD, ali EU je dobila nešto što Amerika u međuvremenu nije u potpunosti izgubila, a to je, kako oni to nazivaju, svetionik demokratije, da svi ljudi gledaju kako se živi u Evropi, da bi voleli da tako žive, u tom tipu društva itd. To je snaga Evrope. Snaga Amerike je i dalje snažna, rastuća ekonomija, i dalje najsnažnija ekonomija sveta. Ono što im je danas problem i što je Tramp odlučio da napadne, da li je ispravno ili nije, videćemo, ja mislim da će tu teško da pobedi, mnogo teško, ali on je genije za detektovanje problema, mnogi ga ljudi potcenjuju, on generalnog detektuje probleme. Da li ih na najbolji način napada, to je druga stvar. Shvatio je da je Kina u prednosti u razvoju veštačke inteligencije i on ukoliko to sada ne spreči, neće moći nikada da spreči u budućnosti. I oni to zato danas pokušavaju. Naravno, Amerika je i dalje najveća i najsnažnija vojna sila, ali u tom odnosu sa Ruskom Federacijom i Narodnom Republikom Kinom, to su vam iste snage armije, jer svaka može da uništi onu drugu i tu dobrog rezultata nema. Što se tiče Narodne Republike Kine, to je sila koja je u najvećem narastanju, sila koja će 27. godine biti svakako zemlja sa najvećim BDP, ne po glavi stanovnika, već ukupnim BDP, zemlja koja prednja u razvoju veštačke inteligencije, zemlja koja je gladna, ne u smislu glasi, već gladna uspeha i gladna da se vrati na mesto broj jedan svetske sile. Kina nije svetska sila broj jedan samo zato što je propustila prvu industrijsku revoluciju. Do tada je Kina bila sila broj jedan u svetu, nesumnjiva sila broj jedan u svetu. Propustili su prvu industrijsku revoluciju. Sada su rešili da sve pobede i da četvrtu industrijsku revoluciju završe ponovni preuzimanjem vođstva u svetu. Sve je to tačno, samo je pitanje za sve nas, osim toga što mi treba da koristimo prijateljstva i dobre odnose sa svima njima, da ovo sve znamo i da izvlačimo korist i da ih molimo za podršku i pomoć Srbiji, a šta mi možemo drugačije i više od ovoga da uradimo? Hoće li se nešto po pitanju Kosova i Metohije i po pitanju Srbije promeniti za nas? Plašim se ne mnogo i plašim se da time sebe stavljamo u poziciju nekoga ko čeka nešto što nikada dočekati neće. Ja mislim da smo se zaista ponašali odgovorno i poštujem vaš stav da ste apsolutno protiv EU, ali se, evo, trudim da vam pokažem da je naš stav racionalniji, da je odgovoran, da je ozbiljan i da je zasnovan na činjenicama, a ne sporim vama pravo da imate drugačiji stav, da imate drugačije mišljenje i da imate drugačiju politiku. Izvinjavam se ako sam govor odužio. Čini mi se da je i to dobar način da pokažemo kako možemo u demokratskom dijalogu da iznosimo drugačije stavove. Hvala vam najlepše.
Reč ima Vjerica Radeta.
Vi ste, gospodine Vučiću, juče u svom obraćanju objedinili sve ono što mi mesecima slušamo na vašim konferencijama, slatke laži i gorke istine da ćete se truditi da na Kosovu i Metohiji izgubimo najmanje što je moguće, dobijemo najviše što je moguće, pa ste onda još i postavili jedno pitanje – da li ćemo se, rekoste, držati sopstvene maštarije? Kosovo i Metohija, gospodine Vučiću, ne može biti nikakva maštarija. To je ustavna formulacija, koje morate da se držite i kada razmišljate o tome da dobijemo najmanje, da izgubimo najmanje, da dobijemo najviše, morate voditi računa da sve što gubimo ili dobijamo mora biti u okviru Ustava Republike Srbije i u okviru AP KiM kao dela Srbije. Pričali ste o demografskim kretanjima na KiM, o tome kako se ljudi iseljavaju, kako se Srbi iseljavaju sa KiM, pa kao da je u drugim delovima Srbije drugačije stanje. Da li to znači sada odakle god se Srbi iseljavaju treba da napuštamo te teritorije? Pa, nažalost, iseljavaju se Srbi i iz Negotina i iz Srpske Crnje, iz Crne Trave, iz Tutina, iz Sečnja, iz stotine gradova. Pa, jel to znači da treba da se odreknemo tih delova Srbije zato što se tamo teško živi, pa se ljudi iseljavaju odatle? Rekoste da će nas 2100. godine biti duplo manje. Ako sam razumela, mislili ste na celu Srbiju ili možda na KiM? Ali, svejedno. Kada bi nekome palo na pamet da se odrekne KiM, da prizna lažno Kosovo, nas tamo više ne bi bilo ni 2020. godine. Ne verujemo da ćete se vi drznuti da tako nešto uradite, ali moramo i na to da vas podsetimo. Imali ste jedan ovako populistički deo kada ste pričali kako nam ne mogu biti preči i draži Dečani od Ostroga, pa ste onda podsetili da su nam oteli Krku, Krupu, Ostrog. Kažete - ćutali smo. Nismo ćutali, gospodine Vučiću. Ni vi niste ćutali, tada ste bili srpski radikal. Ćutala je vlast. Nemojte sada vi, kada ste vlast, da oćutite otimanje Bogorodice Ljeviške, Dečana, Gračanice i ostalih manastira na Kosovu i Metohiji. Ako vlast to sada prećuti, onda će doći i po Žiču, i po Ljubostinju, i po Sopoćane, a onda i Hram Svetog Save na Vračaru neće biti bezbedan. Gospodine Vučiću, kažete - nemamo glava za gubljenje i nemamo dece za bacanje. Apsolutno tačno, nikom normalnom nije do rata. Stalno naglašavate - učinićete sve da sačuvate mir. Učinite sve da sačuvate mir, ali vodite računa da morate učiniti sve da sačuvate teritorijalnu celovitost Republike Srbije. To je prioritet svih prioriteta. Stalno ponavljate da treba da se borimo da dobijemo nešto, da ne znamo tačno šta je naše. Znamo, gospodine Vučiću, Ustav Republike Srbije je definisao - Kosovo i Metohija je sastavni deo Republike Srbije. Predsednik države nema pravo na defetizam. Imate Ustav. Imate Rezoluciju 1244. Imate Rusiju koja je spremna da pomogne, samo prekinite ove EU integracije i videćete biće nam sve bolje. Valjda vam je posle nedeljnih izbora jasno da je ovo bio poslednji udarac globalizmu. Morate se okrenuti tamo gde nam jeste mesto. Vi ste, gospodine Vučiću, juče završili Pekićevom rečenicom - treba ljubiti zemlju dece svoje, a ne dedova svojih. Nije vam to dobro poređenje, jer teško deca mogu imati zemlju ako je ne naslede od dedova. Loša deca prodaju dedovinu. Gospodine Vučiću, ja ću moju raspravu završiti Njegošem - svako se rodi da po jednom umre, čast i bruka žive doveka. Iskreno želimo da se opredelite za čast i radi vas i radi Srbije. Hvala vam.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima predsednik Republike gospodin Aleksandar Vučić.
Poštovani narodni poslanici, pokušaću da govorim na nešto drugačiji način i ne samo da odgovaram uvaženoj narodnoj poslanici. Ne danima, nedeljama i godinama, već slušam, iako smo zemlju oporavili, zemlju podigli iz bankrotstva, iako ne mogu da mi kažu da sam bilo gde, bilo šta ukrao i ovde ne govorim o vama, jer nisam, lagali su to za članove moje porodice, pa su ućutali, jer valjda možete da slažete jedanput ili 100 puta, ali ne možete posle godinu ili dve se vidi da li ste govorili istinu ili ne. U poslednje vreme jedino što slušam, to je od jednih, završi to sa Kosovom, da nam skineš muku s leđa i krivi ste ako to ne učinite, jer im se ne sviđa deo u kojem govorite da ćete da pomažete našem narodu i da ga štitite i imate druge ljude koji, kad vam to ne kažu direktno, pokušavaju da vam crtaju kako ste nečasni, kako ćete da izdate naše Kosovo i Metohiju, naš narod na Kosovu i Metohiji, kako ćete time da upišete sebe u istoriju najgorih, jer valjda ni oni pre toga, koji su doprineli da situaciju imamo de fakto, na to nisu pristali, ne znam na šta su onda pristali. Pozivate mene danas na Ustav, svi, čak i oni koji su bili na vlasti u to vreme pozivaju me na poštovanje Ustava, a 2008. godine, kada je trebalo da Ustav sprovedu u delo, Ustava se nisu ni setili i pustili su da formiraju nezavisno Kosovo, takozvano. Juče sam dolazeći u Narodnu skupštinu po prvi put imao priliku da vidim kako izgleda to kada vas neko sprečava da dođete i da se obratite narodnim predstavnicima, kada neko pokušava da vas juri, hoće da se tuče, hoće ne znam šta već. Ja sam pročitao mnogo knjiga o fašizmu, nacizmu i nigde nisam pročitao za slične slučajeve, da su postojali, nigde. Mnogo sam knjiga pročitao. Možda nekoliko ljudi u ovoj sali ima da je iz te oblasti toliko knjiga pročitalo. Svašta sam razumeo da u svetu može da se desi, ali taj vid fašističkog divljanja nisam doživeo. Sve sam to trpeo i uvek sam na pristojan i civilizovan način odgovarao. Sve ovo vreme, svih ovih sedam godina, ni jedne godine nisam bio duže od četiri dana na nekom odmoru, ni jedne godine. Borio sam se i trudio sam se da zemlju izvučemo iz teškog stanja i trudio sam se da verno i marljivo radim. Ja sam jedan od onih koji ne ustaje sa ove stolice kad sedne, za mene ne postoji ni toalet, ni krevet, niti odmor, niti telefonski razgovor sa bilo kim iz sveta da bih vas napustio. Sedim od ujutru do uveče, dok se ne završi. I juče, i danas, i svaki put, i svaki dan na radnom mestu. Sve vreme sam se borio za Srbiju kojoj sam se zakleo na vernost, ne ni jednoj drugoj zemlji. Bio sam jedini, ostao sam jedini koji je smeo da se suprotstavi strancima kada bi donosili rešenja protiv interesa Republike Srbije. Bio sam jedini, Vjerice, i danas sam jedini koji nije isporučio ni jednog Srbina Haškom tribunalu, pa ni tebe, ni Jojića, ni Šešelja, ni bilo koga drugog. [[Aplauz.]] Meni za to ne treba zahvalnost i, da me niko od vas pogrešno ne razume, to sam radio zbog Srbije. To što rade vama, ne rade protiv vas, nego rade da bi unizili celu Srbiju i da bi pokazali da mogu da rade šta hoće u svakom trenutku, šta im padne napamet i kako im padne napamet. Ima još nešto. Rekli ste, slučajno ste pomenuli, nismo ćutali. Nismo ćutali. Tačno je. Ćutali su oni koji su bili na vlasti. Ja ni danas ne ćutim, nego se borim sa ono malo mogućnosti koje imamo, sa onom jednom rukom u ringu dok je druga vezana i dok ne možemo da se pomeramo. I tako, dok vas neko udara, dok krvarite, na pada mi na pamet da se predam, nego mislim da se borimo. Kao što vidite, za ovih sedam godina do sada, nepunih sedam godina, nije bilo katastrofe kao što je i od devedesetih, prvih sedam godina, i kao što je bilo od 2000, prvih sedam godina, ni pogroma nad našim narodom na Kosovu i Metohiji, ni priznanja nezavisnost Kosova. Ne može to nezavisno Kosovo tri puta da bude nezavisno. Oni su ga proglasili 2008. godine i sve velike sile sa zapada su ga prihvatile, kao nezavisnu državu 2008. godine. Pomenuli ste Hram Svetog Save. Nama Hram Svetog Save stoji ko razglednica. Da mi nismo uložili 30 miliona evra, ne bi se završio nikada. Tek danas kada imamo novac, kada imamo uspešnu ekonomiju, pa možemo da uložimo novac, završiće se i taj Hram koji je i simbol i za Srbe pravoslavne, ali važan i kulturni i turistički objekat za sve nas. Govorili ste o potrebi da se zaštite ljudi. To je u redu, kažete, ali najvažnije je da se sačuva teritorijalna celovitost Srbije. Saglasan. Kakvu to vlast imamo u Kačaniku? Vlast se sastoji iz tri osnovna elementa. Ni jedan od ta tri elementa nemamo pod svojom kontrolom. Ni teritoriju, ni narod, ni monopol fizičke prinude. Ni jedan od tri osnovna elementa koji predstavljaju nekakvu vlast mi nemamo. U Kačaniku znate li koliko Srba živi trenutno? Nula. Nula kao i u Glogovcu, kao i u Suvoj Reci. Nula. To ne znači da svako mesto gde živi nula Srba ne treba da pripada našoj zemlji, nego vam samo govorim da nećete naći ni jednog čoveka koji će reći da živi u Srbiji. Danas kada ljudi slušaju Sulejmana Ugljanina, njih je sramota dok ga slušaju i oni koji moraju da mu tapšu zbog stranačke pripadnosti, njih je sramota dok ga slušaju. Oni znaju da žive u Srbiji i oni čekaju podršku i pomoć svoje države Srbije. Meni su zviždali u Novom Pazaru kada je bio Erdogan. Erdoganu tapšu, meni zvižde. Kada sam počeo da govorim i kada sam rekao, uprkos zvižducima - ljudi, ja ne znam šta da vam kažem, ali poštujem ja našeg prijatelja Erdogana, ali taj autoput dovde će država Srbija da vam dovede. Ljudi su počeli da tapšu. Ljudi razumeju šta je život. Prosto mislim da kada govorite o defetizmu, a dobro me poznajete, znate da nikada nisam bio defetista, da neću da budem, nego ću da se borim za našu zemlju. I nisam vam ja sve ovo govorio zato što sam nešto spremio, zato što postoje tajni dogovori, zato što postoji nešto što će da se desi. Ja sam vam danas rekao – mnogo teže će biti da se razgovara sa Srbijom od danas, nego što je bilo do danas. Mnogo teže u svakom pogledu. Nisam zbog toga srećan. I nimalo zbog toga nisam srećan. Ništa od ovoga ne planiram da uradim, samo vam ukazujem na ono što jeste stvarno stanje na Kosovu i Metohiji i ništa više od toga. Nemojte da živite u teorijama zavere kako se neko dogovorio sa nekim, pa samo čeka dan kad će to nekome da obelodani. Nema ničega od toga. Doneo sam ovde da vam pokažem, samo da vidite, ljudi. Imam prepunu fasciklu. Jedina osoba koju napadaju u svim prištinskim medijima, danas, juče, prekjuče, pre deset dana, jedan jedini čovek, sam ja. Niko drugi nije. Što im ja smetam kad sam se ja sa njima sve dogovorio, kad sam im ja predao sve u njihove ruke? Jel može to neko da mi objasni racionalno i logično? Izgleda da ne može to niko da mi objasni. Nikog drugog. Ma ne pominju nikog drugog. Kad je bio naš, svakako, najveći skup u poslednjih 20 godina na teritoriji cele Srbije, u Beogradu ni jedna vest, a kad se skupi njih 1.000 ili 1.500 pune novine. Gotov je Vučić. Raduju se tome više nego bilo ko drugi. A zbog čega to? Kako to oni, izgleda ni oni, kao ni Srbi na Kosovu ne znaju ko radi za ili protiv njihovih interesa. Ja mislim da dobro znaju i jedni i drugi, i Srbi i Albanci i zato razumem i albansku reakciju i zato posebno dobro razumem zašto Srbi sa preko 85% podržavaju politiku koju vodimo, koja je ozbiljna, odgovorna, koja nije štetočinska, koja nije nečasna. Naprotiv, hrabra je, časna, ali ozbiljna i odgovorna i štiti naše i nacionalne i naše državne interese. Hvala vam najlepše.
Hvala, predsedniče. Gospođo Radeta, nemate pravo na repliku. Predsednik je sve lepo objasnio. Hvala. Petar Jojić ima reč. Izvolite, kolega Jojiću. (Vjerica Radeta: Otkud Jojić sad?) Izvolite, kolega Jojiću. (Vjerica Radeta: Ali nije on na spisku.) Teče vam vreme.
Hoćete samo da usaglasimo ovu? Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, gospodo ministri, tačno je ono što je izneto da je od Kosovske bitke 1389. godine do današnjeg dana prošlo 630 godina. Ništa nije nepoznato, a evo da podsetimo šta su separatisti i redentisti i šiptari činili od 1945. godine na ovamo. Prve demonstracije koje su šiptari organizovali bile su 1968. godine. Druge demonstracije, masovne, koje su bile 1981. godine, bile su demonstracije koje su bile najžešće kada je iz svih centara se sa Kosova i Metohije u Prištinu slilo 150.000 šiptarskih terorista i nacista, pa sam slučajem okolnosti bio jedan od komandanata u združenom odredu, kada smo imali u tom združenom odredu 10.000 pripadnika službi bezbednosti. Tada smo, 13. maja 1981. godine, posle 30 godina ušli u opštinu Srbica, jer policija i snage bezbednosti nisu mogle 30 godina da uđu u Srbicu, niti u Prekaze. Ono što treba podsetiti je da je rukovodstvo sprsko krivo, i pravosuđe i organi uprave što se situacija na Kosovu odvijala tako kako jeste istorijski od 1945. godine na ovamo. Josip Broz je likvidirao Krcuna koji je bio veliki protivnik politike koja je bila na štetu Srbije. Likvidirao je Josip Broz i Rankovića koji je počeo da razoružava šiptarske teroriste i naciste. Ali je Josip Broz zato organizovao 1966. godine Brionski plenum, održao ga je na Brionima, a ne u Srbiji. Od tada Srbija nema rukovodstvo koje se interesuje i bori za srpske interese. Ono što ste spomenuli, a jeste istina, da je DOS ostavio trajne posledice za Srbiju i za Kosovo. Možete misliti, preko 1.500 terorista i zlikovaca Vojislav Koštunica, tadašnji predsednik Savezne Republike Jugoslavije, oslobodio je iz zatvora, koji su bili kao dokazani ratni zločinci. Ono što bih želeo da vam ukažem da je meni kao saveznom ministru pravde u to vreme gospodin Koštunica uputio zahtev sa molbom da ja pomilujem Fljoru Brovinu. Međutim, ja sam taj njegov zahtev i predlog kao savezni ministar pravde i kao Srbin odbio. Nikada tako nešto kao Srbin ne bih potpisao. Međutim, ono što je za Vojislava Koštunicu i za DOS vrlo važno, da se zna i da se nikada ne zaboravi da je Koštunica i DOS isporučio haškom zločinačkom tribunalu najveće heroje i junake Srba. Prema tome, dame i gospodo, Srbija mora da vodi računa o svom narodu, o svojim interesima i da se vodi odgovarajuća politika koja ima za cilj da se obezbedi stabilnost, mir i bezbednost, ali ni po kakvu cenu da se šiptarima može više tolerisati i dozvoliti da oni mogu da rade šta hoće od Srbije i od srpskog naroda.
Hvala. Reč ima Miljan Damjanović.
Gospodine predsedniče, juče ste u svom izlaganju krenuli od istorijskih aspekata, to su pokazatelji, a onda ste prešli na Rezoluciju 1244, naravno, s obzirom na činjenicu da su nam isporučili rezoluciju ko nam je isporučio i potpisana kakva jeste, to je nažalost ostao jedan jedini papir za koji smo mogli da se uhvatimo nakon NATO agresije. Kada ste govorili o negativnim delovima Rezolucije 1244, treba napomenuti ključne delove koji su bitni za Srbiju, koji kaže – član 4. potvrđuje da će nakon povlačenja dogovornog broja jugoslovenskog i srpskog vojnog i policijskog osoblja da bude dozvoljeno da se vrate na Kosovo, da bi obavljali funkciju u skladu sa Aneksom 2. Zatim - demilitarizovanje Oslobodilačke vojske Kosova OVK i drugih naoružanih grupa kosovskih Albanaca, kako se zahteva u stavu 15, u daljem tekstu. Zatim, takođe vrlo bitno - promovisanje uspostavljanja značajne autonomije i samouprave u Kosovu itd, itd. Znači, u Rezoluciji 1244 Srbija kao naslednik SRJ i te kako ima mogućnost i pravo da se bori za svoju teritoriju i da kaže u samoj Rezoluciji povratak srpske vojske i policije. Kada ste govorili o Briselskim sporazumima da je to bilo jedina mogućnost, ono što je iza vas ostalo, jer su štetočine koje jesu uradili, Borko Stefanović i svi negativni ugovori i sporazumi koji su potpisani. Sećam se gospodina Tomislava Nikolića iz 2012. godine kada je u Kosovskoj Mitrovici obećavao da će ukinuti te sporazume. U redu. Došli ste na vlast, nije se moglo, potpisani su Briselski sporazumi, ako se ne varam Ivica Dačić. Ali sporan detalj ovog sporazuma je član 14. gde zaista treba da konačno neko objasni, a danas ste vi ovde, gde kaže – dogovoreno je da nijedna strana neće blokirati ili podsticati druge da blokiraju napredak druge strane na njenom putu ka EU. Da li to znači, s obzirom na činjenicu da u EU ne idu mesne zajednice, ne idu regioni, idu države, šta je u tom aspektu rečeno, da jedni druge neće blokirati? Jer ste vi rekli, podsetiću vas juče, mogućnost između 2025. i 2030. godine da Srbija pristupi EU, u kom obliku, sa kojim granicama? Takođe, gospodine Vučiću, želim da kažem da zaista možemo da se složimo oko velikog broja stvari kada ste govorili o histeriji šiptarskih terorista, zatim, kada ste govorili metaforično da bi vas oko mnogih drugih stvari obesili u Briselu, šta god da se pokuša, ali ste isto tako rekli da vam oni kažu da su srpski snovi o razgraničenju. Srpski snovi o razgraničenju, da su vaši i srpski snovi da izvršimo razgraničenje. Šta se tu postavlja pitanje? Vi kao predsednik države, prvi ovde među nama, morate kada ste govorili o prvoj, drugo, trećoj Prizrenskoj ligi, ako drugi nisu bili sposobni, mi treba da napravimo, ne srpski san, nego taj srpski san da stavimo na papir, pa, upravo kad ojačamo ekonomiju, vojsku, za 50, 100, 200, 300 godina, baš kako su Šiptari čekali 100 i više godina da dođu do svojih snova i polako realizacije velike Albanije, mi to isto treba da uradimo i da kažemo da ćemo se sa Grčkom razgraničiti u pojasu Drača i da definišemo naše granice i da poštujemo ovakav Ustav kakav jeste. Ali, naravno da smo svi svega toga svesni da je potrebno i da budemo ekonomski jači, vojno jači i nikako ne možemo vojno neutralni, jer vam je to pogrešna politika još od 1945. godine. Takođe, rekli ste - ne bude li kompromisa, očekujte napad od strane Šiptara. Naravno, da će oni non-stop provocirati, to je ono nešto što oni od prvog dana rade. Ali, dok mi ne definišemo našu poziciju i ne budemo rekli - ovo je crvena linija preko koje ne idemo, ovo će biti srpski san i srpski cilj, svakoga dana treba da govorimo i svakog meseca i svake godine i našoj deci da poručimo, i mi koji smo živeli na Kosovu i Metohiji, koji smo kršteni u Visokim Dečanima, Bogorodici Ljeviškoj, i drugim svetinjama, da šaljemo jasnu poruku i da ih učimo, dogodine u Prizrenu i dogodine u Kninu. Dok to ne ostvarimo, i narednih 300 godina, od toga nećemo odustati. Hvala vam.
Predsednik ima reč.
Pokušaću, uz zahvalnost gospodinu Jojiću, da sada na nekoliko stvari odgovorim. Ne mislim da je rukovodstvo Srbije danas manje srpsko nego što su bili gospodin Ranković i mnogi drugi u srpskoj istoriji, naprotiv, ali vreme i budućnost daće svoju ocenu na najbolji mogući način i generacije koje dolaze. Nikada savremenici nikada nisu dovoljno poštovali. Siguran sam da će budućnost i istorija dati svoj najbolji sud. Što se tiče vaših primedbi, postoji nekoliko stvari na koje sam veoma ponosan. Cenim strast sa kojom pristupate ovom problemu, jer to govori koliku emociju ulažete u sve, ali želim da vam kažem da u članu 14. da biste razumeli, nisu oni definisali ko, kako i u kojim granicama ulazi, jer potpisivanjem Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju to je domet dokle mogu da dođu. Oni nisu otvorili pregovore kao mi, pa da oni mogu da budu primljeni kao država. Upravo zato smo prihvatili da tačka 14. ne sadrži prijem u UN. I da vam kažem, samo o toj večeri mogu celu knjigu da napišem, pod kakvim smo pritiscima bili i šta se sve dešavalo. Dakle, dva su problema bila te večeri sa Briselskim sporazumom. Jedan je bio taj da pustimo nesmetano ulaz u sve međunarodne organizacije, uključujući i UN. Druga tačka je bila da region severa Kosova za policiju bude sastavljen od sedam opština. Ove četiri naše, plus Južna Mitrovica, Vučitrn ili Vuštrik kako Albanci kažu i Srbica ili Skenderaj kako Albanci kažu. Iako potpredsednik Vlade, u tom trenutku to sam odbio, mene su izbacili napolje. Pokušavali su da vrše pritiske na sve druge, a drugi su im rekli da se mene plaše i da zbog mene neće takve stvari da prihvate. Valjda sam služio kao poseban ludak i strašilo za sve to. Onda su deset dana vršili taj pritisak na mene ovde. Rekli su mi onda jednu – stvar ćemo da ti prihvatimo, a ti prihvati drugu i da idemo na potpisivanje Briselskog sporazuma. Ja sam još deset dana rekao da neću da prihvatim nijednu od te dve stvari, pa mogu da me ubiju. Nisam prihvatio nijednu od te dve stvari i onda smo potpisali Briselski sporazum. Dakle, u tački 14. za nas nema nikakve opasnosti u Briselskom sporazumu. Baš nikakve. On i Jadranka to znaju bolje, može i ona to detaljnije da vam objasni. Oni mogu da dođu do nivoa SSP. Mi njima o razlozima neću ni da govorim zašto sve podržavamo viznu liberalizaciju, ali pametan ste, mlad čovek, pa dobro razumete zašto to radimo. Tako da nije to nešto što je nekome nerazumljivo. Želeo sam nešto drugo da vam ukažem. Želim da ukažem na nekoliko stvari, pošto sada imamo više dokumenata, oko Rezolucije 1244. Vi ste pročitali ono i ja ću vam pokazati ovde da vidite kako to izgleda, ovo su obeležene pozitivne norme na koje se mi pozivamo. Nešto više imamo negativnih normi na koje se u Rezoluciji 1244 pozivaju Albanci. Želim samo da vam ih pročitam. Mislim da je važno da to ljudi znaju, mislim da je važno da ljudi znaju da Rezolucija 1244 nimalo nije jednoznačna i nimalo nije akt koji nama ne pravi mnogo problema. Naime, ključna negativna posledica te Rezolucije je ta što se njom suspenduje pravo naše zemlje na vršenje suvereniteta nad teritorijom Pokrajine KiM i u njoj ono što je mnogo opasnije za nas, a pročitaću vam kompletan član, dakle SRJ se optužuju za izbijanje krize i nasilja i represije u Pokrajini. Dakle, u članu 3. kaže se – naročito traži da SRJ odmah obustavi nasilje i represiju na Kosovu, na način koji se može verifikovati, da započne i okonča povlačenje u fazama sa Kosova, na način koji se može verifikovati, svih vojnih, policijskih i paravojnih snaga. Dakle, oni konstatuju da mi svakako imamo i paravojne snage. Dakle, u skladu sa hitnim rasporedom sa čime će biti sinhronizovano raspoređivanje međunarodnog bezbednosnog pristupa na Kosovu. Vi ste odmah iza toga pročitali tačku 4. pozivajući se na nju, na koju se i mi pozivamo. I samo jedan problem su oni nama napravili u skladu sa tom tačkom. Znate li ko odobrava ulazak snaga SRJ? Komandant KFOR-a. Dakle, bez dozvole komandanta KFOR-a mi ne možemo da uđemo na teritoriju KiM. Komandant KFOR-a posle napuštanja, u zavisnosti od njegove procene, posle napuštanja ruskog kontingenta 2003. godine, je komandant NATO-a. NATO nama da pusti da uđemo na Kosovo i Metohiju dok je odluke zemalja Kvinte, pre svega SAD, neće nikada i zato sam se i celo jutro lomio, kao mnogo jutara i kao mnogo noći, kako i na koji način da reagujemo, a da efektivno i efikasno zaštitimo naš narod. Oni takođe konstatuju da se na Kosovu ta Rezolucija, na koju se mi uvek pozivamo, konstatuju da se događa humanitarna tragedija i osuđuju se svi činovi nasilja protiv stanovništva Kosova, kao i svi teroristički akti bilo koje strane, što indirektno utvrđuje pretežnu odgovornost Savezne Republike Jugoslavije za kosovsku krizu. Konstatuje se i da situacija u regionu i dalje predstavlja opasnost po međunarodni mir i bezbednost što konstituiše osnov za korišćenje mandata Saveta bezbednosti da odlučuje o dodatnoj upotrebi sile. U članu 3, u članu 9a Rezolucije 1244, Savet bezbednosti se pod pretnjom upotrebe sile zahteva sprečavanje obnavljanja neprijateljstava održavanjem i gde bude potrebno nametanjem prekida vatre i omogućavanjem povlačenja i sprečavanjem povratka na Kosovo saveznih i republičkih vojnih, policijskih i paravojnih snaga, osim kako je propisano u tački 6. aneksa 2. Dakle, samo želim da vam ukažem na to, razumevajući vašu dobru nameru, ja se mučim i ne mogu da razgovaram sa onima, da vam iskreno kažem, koji bi se lako odrekli svega što je srpsko, a nemam problem da razgovaram i da vam pokažem, jer nemoguće je da to sve znate. To ja moram da znam zato što se time bavim sedam godina, sa tim živim sedam godina. To ne zna niko drugi u Srbiji, sve moguće akte. Svim razgovorima sam prisustvovao. Ljudi, ja sam se 150 puta sa njima sastajao, da sam najgluplji na svetu morao bih da znam najviše, da nema nijedan gluplji na celom svetu od mene morao bi da znam najviše. Na Rezoluciju 1244 u početku su se Albanci mnogo češće pozivali na nju nego mi, a onda su kao po komandi negde od 2014, 2015. godine, kao da im je neko rekao – ništa drugo ne radite, pozivajte se na odluku Međunarodnog suda pravde. Evo, tu su pored mene i generalni Vladisavljević i Vujić, pa mogu to da vam kažu ovde, ali kao pijani plota ništa drugo ne rade, samo se toga drže. E, Vučići ne može to tako, uostalom tvoja zemlja, tvoj ministar spoljnih poslova je tražio, tvoja zemlja je tražila, dobili ste mišljenje Međunarodnog suda pravde i to nije ad hok Tribunal, nego pravi Međunarodni sud pravde. Šta sad još hoćeš? To što je rekao UN me ne interesuje, nego što to nama kaže na svakim pregovorima i onda vas pogleda prethodno Ešton, posle toga vas gleda Mogerini, pogleda vas i Merkel. Šta je moj odgovor na to? Borim se, ne brinite, ne ostanem ja da ne kažem ništa. Pozivam se na hiljade drugih dokumenata, ali vam samo kažem da su oni promenili i odjednom su se u potpunosti orijentisali na taj dokument i to im je postao ključni argument. U članu 11a Rezolucije, se navodi da će glavne odgovornosti međunarodnog civilnog prisustva uključivati promovisanje, uspostavljanje značajne autonomije i samouprave na Kosovu, slušajte me sada molim vas Miljane, to je najteži član za nas, do konačnog rešenja uz potpuno uzimanje u obzir aneksa 2 i sporazuma iz Rambujea. Zašto? Zašto sporazuma iz Rambujea? Zato što u sporazumu iz Rambujea oni vam stave jedan stav koji se nama sviđa, a onda vam samo napišu Rambuje, a Rambuje je da posle tri godine imaju pravo da se izjasne i donesu odluku o nezavisnosti. To su nam stavili u Rezoluciju 1244, samo što mi to nikada nismo hteli da čitamo, nikada sa našim narodom nismo hteli da čitamo. Sve su nam trikove prodali, sve. Sve su to uradili protiv našeg naroda. Imali smo ljude koji to nisu hteli ni da čitaju, koji to nisu hteli da pročitaju, koji nisu hteli ni da ih pitaju – a, gde vam je referendum njihov? Ono gde su Albanci pravili greške i suprotno Rezoluciji 1244, oni nikakav ni referendum nisu obavili. Pozvali se na Kačanički referendum iz 1991. godine, pozvali se na Kačanički Ustav iz 1991. godine potpuno protivpravno proveden, u tri šatora se sastajali i njih 25 je nešto zaokruživalo. U članu 11d se propisuje da će nakon osnivanja privremenih institucija samouprave na Kosovu, ovlašćenja međunarodnog civilnog prisustva uključivati prenošenje svojih administrativnih odgovornosti na te institucije uz nadgledanje i podršku njihovom konsolidovanju. Dakle, oni su sve vreme programirali jačanje prištinskih institucija prema Beogradu i prema svetu, „er gaumnes“. Sve vreme su to planirali, to su nam nacrtali u papiru, a mi smo uzeli jednu rečenicu na koju smo se hvatali i bezbroj puta ponavljajući na televiziji sami poverovali u to. Samo želim da vam kažem da razumete koliko je teška pozicija Srbije, a ne zato što mi to treba da kukam. Ja sam ovo čuo 500 puta od njih i sad mi to više ni ne pominju, zato što ja nađem jednu normu koja je u koliziji sa tim i oni onda o tome ćute. Šta ću da odgovorim na ovo iz 2010. godine? Samo mi kažite šta da odgovorim? Da to nije obavezujuće mišljenje, presuda Međunarodnog suda pravde? Šta da kažem? Mišljenje? Šta da kažem? Dakle, naša pozicija svakako nije laka, ali moram da kažem da ni pozicija svih onih koji su protiv Srbije više nije onako i onoliko laka koliko je bila do pre nekoliko godina. Ta pozicija im svakako neće biti mnogo lakša ni u budućnosti. Borićemo se za svoju zemlju, borićemo se za svoj narod i gledaćemo na svaki mogući način da, kao što sam rekao, u budućnosti gubimo najmanje što moramo, a dobijemo najviše što možemo. Da ja govorim ljudima kako teče med i mleko i kako smo mi najjači na svetu, ja to stvarno ne mogu, ne bi bilo fer i ne bi bilo istina. Vama hvala na tome što ste želeli da me saslušate i samo jedna važna informacija, izvinite. Pošto ste govorili o dijalogu o Briselskom sporazumu, svi, to je glavna tema, samo da čujete jedan važan podatak. Dobili smo zvanični podatak iz MUP Srbije. Dakle, od 1999. godina do danas na KiM tačno 9.000 etnički motivisanih napada, 9.000 etnički motivisanih napada. U periodu od 2014. godine do danas, nešto manje od 500 napada. Samo hoću da vam pokažem da ti rezultati nisu tako mali kako izgledaju. Kada pogledate proporcije, videćete da je ovo višestruko manje nego što je bilo u prethodnom periodu kada su govorili da je sve mnogo bolje nego što je danas. Taj dijalog nam je doneo i mir i stabilnost i iako svakako nedovoljna prava za Srbe, nešto veću bezbednost za naš narod i za naše građane. To je stvar zbog koje sam zadovoljan. Evo, da vam pročitam sad precizne podatke oko današnjeg hapšenja. Uhapsili su 28 lica, 19 policajaca, devet građana. Od tih 19 policajaca 11 je Srba, sedam Albanaca i jedan Bošnjak. Od toga je 12 sa severa, sedam sa juga, a svih devet građana su ljudi iz Zubinog Potoka Srbi, obični građani, koji su im se suprotstavili kod mesta Varage. Sad, samo da mi kažu ovi iz međunarodne zajednice kako je to dva meseca, tri meseca planirana akcija protiv kriminala i korupcije i onda me pitajte – a, šta posle toga možete i da im kažete. Osmehnete se i kažete – da, da u pravu ste i čestitam vam na vladavini prava za koju se zalažete, pošto će da dođe neki stručnjak da me pita preksutra – što ste zadržali na granici nekoga 17 minuta? Za ovo će da nam kažu – ovo je izvanredna akcija u borbi pravnu državu i vladavinu prava. Šta da radimo, to je situacija sa kojom moramo da se suočimo i u kojoj moramo da se borimo za najbolje interese našeg naroda i za to ćemo da se borimo i od toga nećemo da odustajemo nikada. Hvala još jedanput.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Vučiću, pre svega hvala vam što ste jutros kao vrhovni komandant, svojom odlukom da podignete borbenu gotovost Vojske Srbije i da policijske jedinice takođe stavite u pripravnost, još jednom potvrdili ono što mi oduvek tvrdimo, a to je da je upotreba vojske i policije legitimna opcija i legitimno sredstvo u odbrani kako ustavnog poretka, tako i građana Srbije na teritoriji Kosova i Metohije. To jeste konačno i pravi način na koji treba razgovarati sa Albancima i to je opcija koja mora kao Damoklov mač stalno visiti nad njihovim glavama. Znate, ne može se ići u pregovore i širiti defetizam, govoriti da mi uvek nešto moramo, da vreme ne radi za nas, da ćemo mi ako ne postignemo pod hitno sporazum pre svega odložiti ulazak u Evropsku uniju, da ćemo u narednih 40 godina, kako navodno kaže statistika, izgubiti 44% stanovništva. Nikada se iz naših usta ne sme čuti da je Kosovo i Metohija izgubljena, jer nije. Situacija jeste teška na terenu, to je činjenica, ali nije izgubljeno i nikada neće biti izgubljeno, dok god se mi Kosova i Metohije ne odreknemo. Ako smo ga izgubili, zašto nam ga onda i dalje otimaju i zašto onda i dalje traže da mi damo svoj pristanak na nezavisnost Kosova i Metohije? Sutra,, gospodine Vučiću, da se odreknemo Kosova i Metohije, da ništa ne tražimo, da nas ništa ne zanima, čisto priznanje da priznamo, da li vi mislite da će to zadovoljiti apetite Albanaca? Ja sam potpuno siguran da neće i da će oni sutra tražiti i Preševo i Bujanovac i Medveđu, kojih nema ni 10%. Potpuno je jasno da bi priznanje nezavisnosti Kosova i Metohije zapravo bio otvoren poziv svim zainteresovanim stranama na dalje čerupanje ostatka Srbije. Mislim da je potpuno naivno verovati da je moguć održiv kompromis sa Albancima, kao i da je potpuno naivno verovati u iskrenost zapadnih sila koje učestvuju u tom procesu. Vi veoma dobro znate i maločas ste rekli da je Zapad sve trikove iskoristio. Vi ste rekli šta god da urade Albanci da su oni uvek na njihovoj strani. Bombardovali su nas da bi ostvarili nezavisnost, naoružavali ih, daju im političku podršku. Mislim da je potpuno jasno da ne možemo verovati, čak i da se postigne neki kompromis, da bi oni bili šta ispunili iz tog kompromisa što ide u interes srpskog naroda, kao što nisu ispunili iz Rezolucije 1244, i kao što nisu ispunili ni tu jednu jedinu svoju obavezu iz Briselskog sporazuma. Da li mislite, gospodine Vučiću, da će Hrvatska dozvoliti da Srbija uđe u Evropsku uniju dok ne otmu 10 hiljada hektara na levoj obali Dunava ili dok nas makar ne nateraju da prihvatimo neku arbitražu u kojoj ćemo sasvim sigurno izgubiti, kao što je to uvek i do sada bio slučaj? Srbiji je potrebna temeljna promena državne politike, da ne jurimo za Evropskom unijom koja nas očigledno neće i da se okrenemo za svojim tradicionalnim prijateljima i branimo isključivo o interesu srpskog naroda. Vi imate ogromnu podršku građana Srbije i to je mislim činjenica. Vi ste juče dobili frenetične aplauze u Skupštini, imate ogromnu poslaničku većinu, iako ste i sami rekli da ste u Skupštinu došli bez ičega, da ne nosite ništa, da ne možete ponuditi ništa i da nema nikakvog kompromisa na vidiku. E sad, postoji izreka koja kaže – svaka vlast kvari, apsolutna vlast kvari apsolutno. Potpuno je sigurno, gospodine Vučiću, da ste vi makar delimično opijeni tom podrškom i tim aplauzima i potpuno je jasno, bez obzira na to, kao što ničija nije trajala do zore, niti bilo čija vlast večno, tako neće ni vaša, da li će trajati još pet, deset godina, potpuno je nebitno, ali morate biti svesni da ćete onoga dana kad ne budete na vlasti biti najusamljeniji čovek u Srbiji i da neće biti nikoga od ovih koji vam sada izigravaju prijatelje i koji vam sada aplaudiraju. Postoji još jedna izreka koja kaže – danas vezir, sutra rezil. Potpuno je jasno da vama ta ogromna podrška nameće obavezu i želju da učinite nešto veliko po čemu će vas pamtiti srpski narod, međutim, mislim da to ne treba da bude rešavanje pitanja Kosova i Metohije, jer mi treba da čekamo povoljne istorijske uslove u kojima ćemo moći da ostvarimo svoje nacionalne interese, a ne da trčimo da to pitanje rešimo što pre. Potpuno sam siguran da odricanje od Kosova i Metohije nije nešto što u istorijskom smislu može dobro da prođe, jer istoriju neće pisati ni „Pink“ ni „Informer“ ni mnogi drugi, pisaće je neke generacije koje će doći posle nas i na koje nećemo moći da utičemo. Vi možete čitavu Srbiju, odnosno ostatak Srbije optočiti zlatom i kadifom, ako se ne daj bože odreknete Kosova i Metohije, to je ono što će biti ono po čemu će vas narod pamtiti. Moj je savet da to veliko što treba da uradite za Srbiju bude otvaranje fabrika, da bude ekonomsko osnaživanje, da bude podizanje nacionalnog ponosa kako bismo nekada u budućnosti, ako nismo sada, da onda nekada u budućnosti budemo u stanju da ostvarimo svoje interese. Što se tiče ove teze, kako mi u Beogradu nemamo pravo sto godina da čekamo na nekakvo rešenje, ljudi na Kosovu i Metohiji žive tamo svaki dan, vi sprovedite referendum o kome ste govorili na teritoriji Kosova i Metohije i dobićete rezultat koji znate, da oni imaju samo jednu želju, a ta je želja da žive u Srbiji, oni žele da žive slobodno, slobodu nemaju od 1999. godine, ali imaju nadu da će živeti u slobodi i u Srbiji. Priznate li nezavisnost Kosova, vi ćete njima tu nadu ugasiti i bez nade u slobodu neće biti ni opstanka Srbima na tom prostoru, već je samo pitanje vremena i tehnike kada će nestati. Srpski narod nije tokom vekova očuvala ni statistika ni visok životni standard, već sloboda, borba za slobodu i osećaj nacionalnog ponosa i identiteta i to je ono na čemu morate raditi.
Hvala. Izvolite.
Nemam nikakvo naivno verovanje u zapadne sile, nemam naivno verovanje u bilo koje sile. Sve sile imaju svoje interese. Ono u šta imam veru to je Srbija, to su građani ove zemlje i posvećen sam napretku naše zemlje. Nekoliko ste stvari tačno primetili. Nemam nikakvih iluzija i nemam nikakve sumnje da će postojati i drugi uslovi za prijem u Evropsku uniju, i pored Poglavlja 35, bilateralni, da će neko reći da je to granica na Dunavu, da će moći da imaju šest različitih aršina za svoje različite granične sporove sa svim susedima, od Slovenaca, Bosne i Hercegovine, Srbije, pa i Crne Gore ako hoćete, svih drugih, dakle, negde morskih, negde kopnenih, negde su im reke problem, kao što je to sa Bosnom i Hercegovinom i Srbijom. Moguće. Samo nisam razumeo šta to suštinski menja. Ja nisam opijen ni podrškom ni aplauzima. Mislim da smo više puta pobedili na najubedljiviji način u savremenoj srpskoj istoriji upravo zbog toga što nisam dozvolio da budemo time opijeni, niti da to doživljavamo na sladostrastan način. U svakom trenutku smo se ponašali ozbiljno, nismo, ni radovali se previše, ni seirili, ni napadali naše protivnike, već se okretali radu, okretali se napornom radu. Što se rezultata tiče na njih sam ponosan. Gde god da krenete videćete da fabrike koje smo otvarali. Kada krenete prema Zrenjaninu i Kikindi, kad krenete prema Šidu i Zagrebu, kad krenete prema Novom Sadu, kad krenete prema Nišu ili u samom Nišu, uskoro i šest ili sedam fabrika, kad krenete prema jugu Srbije i u Leskovcu, i u Vranju, i u Lebanu, i u Vladičinom Hanu prve fabrike posle desetina godina, prve fabrike u Kraljevu i to dve, u Kruševcu i „Kromberšubertu“, Čačku „Forverk“ veličanstveno izgleda. Molim vas da odete da vidite, uskoro otvaraju tu prelepu i veoma dobru fabriku, dve u Loznici, u Šabac je „Jazaki“, za koji smo 10 miliona evra samo platili, iako tamo nismo na vlasti. U Kragujevcu smo napravili „Simensovu“ i „Milanović“ fabriku, nešto van Kragujevca, uskoro će imati više hiljada zaposlenih, ali nije dovoljno i u Kragujevac ćemo morati da pojačamo, ali to su stvari koje će ostati i mnogo toga ćemo morati da uradimo u Kragujevcu i u Šumadiji. Još nisam time zadovoljan, nisam sobom zadovoljan pre svega. I, to je ono čime se ponosim kao i merama fiskalne konsolidacije i uređivanjem javnih finansija domaćinskim odnosima i poslovanjem i onim što Vlada Srbije danas ima mnogo više snage, pa čak i da ima tu vojsku i da ima tu policiju o kojoj ste vi govorili, što sve gotovo da nismo imali u prethodnom periodu, osim formalno i samo na papiru. Kada govorite da li želim da učinim nešto veliko? Tačno je. Želim da učinim što više velikih stvari i žuri mi se. Ja ne mislim da sam neko ko ima mnogo vremena. Hoću da sprintom trčim koliko dugo mogu, a ne da kilavim i da idem klaj-klaj i da se borim samo za to da ostanem što duže na vlasti, a da iza mene ne ostane ništa. Ali, za mene je jedna stvar neverovatna. Dakle, ja već 10 put slušam danas, kao da sam došao sa nekim dokumentom koji priznaje nezavisnost Kosova, ili ne znam šta, niti sam sa tim došao, niti mi je to ideja. (Nemanja Šarović: Strah postoji.) Strah postoji? Aha? Sad smo opet došli u fazu iracionalnog gde nečiji strah postoji, gde se neko plaši, zato što je to čuo od komšije ili od komšinice i ništa više. Ako taj strah postoji, ne treba da postoji, ali nas to neće spasiti, to nas neće sačuvati, neće nam dati više od KiM nego što imamo danas. Vi ste za jednu stvar u pravu. Šta god uradio jedan od vladika u Srpskoj crkvi je to tačno primetio. Šta god uradiš, kajaćeš se, i šta god da uradiš, bićeš svima kriv. Ja to znam. I to znam već duže vreme. Zato sam, i kada smo donosili Briselski sporazum bio jedini koji je otišao u Kosovsku Mitrovicu, suočio se ne samo sa zvižducima, već i sa fizičkim napadima, iako sam se trudio i mislio da sam uradio, i danas vidim da smo uradili svi zajedno najbolji i najveći mogući posao za Srbe, pošto da budem iskren nisam mnogo brinuo za Albance u Kačaniku, Glogovcu, Srbici, čitavoj Drenici, brinuo sam o Srbima. I danas vidim te rezultate. Njihova nervoza mi posebno ukazuje koliko smo bili u pravu i ne bi slučajno Kadri Veselji danas išao u Čabru, to je jedino selo albansko u opštini Zubin Potok. Da vas podsetim zbog Čabre i incidenta u Čabri, više lažnog, nego stvarnog, oni su započeli pogrom nad Srbima 2004. godine. Ja mislim da smo napravili veliki i dobar posao. Trudim se, jer na kraju kada prođe vreme laži, ispiranja mozga, priča o nameštenim događajima, priča o izmišljenim stvarima… ja sam doneo ovde punu kesu najgorih gadosti koje sam o sebi čuo samo u poslednjih mesec dana. To normalna čovek ne može lako da podnese, kod nas se ljudi uzbude kad mu komšija nešto kaže teško, pa obično reaguju zlovoljno. Da ponovim, juče sam doživeo to da jedan narodni poslanik pokušavao da me omete da uđem u Narodnu skupštinu Republike Srbije (Nemanja Šarović: Zato je dobio od nas.) Nisam vas razumeo. Ne, hteli su da kažu da pošto su njih sprečavali oni su zato reagovali, ali ja ne mogu da reagujem na taj način. Ja sam predsednik Republike. Ja ne mogu i ne smem da reagujem. A pošto me dobro poznajete, da li mislite da mi je bilo lako da ne reagujem? Mislite li da mi je bilo lepo da ne reagujem? Mislite li da mi je lepo da gledam nekoga ko se zaleće na mene, a trese se od straha dok se zaleće i da moram da ćutim i da gledam? Da moram da ćutim, da budem pristojan i gledam dok nešto psuje, nešto vreči, vrišti, a bukvalno mu se celo telo trese od straha? Ali, šta da radite. I ne razumete da li je moguće da je to nekome palo na pamet da to radi. Pored svega toga nisam reagovao ni na šta od svega. Danas mi pridike ljudi, eno ga u Njujorku je taj Jeremić. On je u Njujorku, ja sam ovde i borim se svojim narodom da gledam kako da ga izvučemo od napada Albanaca. On je veliki rodoljub, on koji im je dao mišljenje Međunarodnog suda pravde 2010. godine, eno ga sedi u nekoj kafani u Njujorku, radi šta hoće, dok se ja borim ovde sa našim naroda. E, ja sam izdajnik. Po kojoj to ljudi logici? Po kojoj to pravdi? Po čijoj? Šta sam uradi? Šta sam to potpisao? Šta smo to napravili loše za naš narod? Da li ima neko da mi kaže konačno sem čapraz-divana koje slušam svo vreme. Sve vreme slušam šta mi ko kaže šta će da bude, pa sa tim nisam došao u Narodnu skupštinu. I pri tome vam ne krijem kada budem imao bilo šta doći ću u Narodnu skupštinu, predočiću vam šta i to ću hrabro da uradim i boriću se za to. Nemam ništa u rukama. Nemam nikakav plan. Nemamo ništa, nemamo ni razgovore. Borimo se za život i opstanak našeg naroda. Nemamo mi dokaz, nisi ti ništa Vučiću uradio, ali postoji strah u narodu da hoćeš. Ne znam šta na to da kažem, ljudi. Ne znam, najbolje je što ovaj u Njujorku neće. Najbolje je ovaj što svaka tri dana u Londonu, kupio svoje apartmane, najbolje je da on neće. Svi su sve svoje sklonili, svi su svoje milijarde sklonili, ja što ih nemam i što sedim i stojim sa svojim narodom i borim se svakog dana i radim svakog dana, kriv sam, za šta više ljudi? Za bratovu kafanu „Franš“ koji nikad ušao nije. Nikada ušao nije. To slušam dve godine. A šta biste radili da to slušate svaki dan i za milion drugih stvari. A ono mu je kuća na moru. Kakvo more, nisam video more četiri dana ukupno u prethodnih sedam godina. I to je sve tako, to je svaki dan neko mora da kaže. I, priznaćeš nezavisno Kosovo. Ja ima kažem – neću. A ne, ne, to što ti kažeš neću, to u stvari znači hoćeš. A da sam rekao – hoću, oni bi rekli, eto da li ste videli priznao je da hoće. Pa, šta ljudi hoćete da kažete. Šta ljudi želite da kažem? Vi dobro znate da se borim za Srbiju, samo vas pitam da li je fer, da li je to uvek fer? Samo to razmislite ljudi, jesam li vas nečim uvredio? Šta možete da kažete po pitanju ekonomske snage Srbije? Znam da se radujete većoj vojnoj snazi Srbije, i imate čemu. Šta je to što je lošije? Da li je sve idealno? Naravno da nije, neće nikad biti, dok smo živi neće biti. A kad je pa to bilo dobro u Srbiji? A u kom smo to periodu mi bili zadovoljni? Evo, sada vam kažem, sada je bolje i ide na to da će biti najbolje vreme. Imamo problem Kosova i Metohije. I šta sada? Da li sam ja za taj problem kriv? Da li sam ga doneo, na bilo koji način jesam li ga generisao, stvorio, napravio, bilo šta uradio? Nisam. Nemam nikakav plan. Boriću se za kompromis, zato što mislim da je bolje da čuvamo živote ljudi, zato što mislim da je bolje da čuvamo budućnost Srbije. Ako je to pogrešna politika, nemam ništa protiv da to bude pogrešna politika, ali to takođe znači, kada kažem da ću se boriti za živote ljudi, da ću se boriti za živote Srba na Kosovu i Metohiji, za naš narod na Kosovu i Metohiji. Ne potcenjujte naše ljude na Kosovu i Metohiji, znate da tamo nisu pokradeni izbori, kao što nigde nisu pokradeni izbori. Znam da to dobro znate i zato nisam hteo da razgovaram sa onima koji su 2017. godine protestovali zbog lažne krađe na izborima, a znali su da nikakve krađe nije bilo, jer su imali po 16 kontrolora na biračkim mestima, a mi nismo imali ni po četiri, mi i socijalisti zajedno. Oni su imali po 16. Kako smo ukrali pored 16 vaših kontrolora? Znali su sve to, nego je to lakše da se objasni. Ja samo vas molim, poštujući vaš patriotizam, poštujući vaše rodoljublje, vašu brigu za otadžbinu, samo vas molim, molim vas kao Boga, probajte samo s vremena na vreme da malo budete fer. Nemojte da mi kažete, e hvala za ovo ili ono što ste uradili. Evo, ovo je dobro što ste uradili, ovo je loše. Ne tražim to. Kritikujte sve, samo kažite i ono što je loše, ali o tome što je loše, bazirajte na činjenicama, a ne na tome, postoji strah u narodu ili rekla je baba Vanga da će to da se desi, jer ja svake godine slušam Nemanja, svake godine, e, Vučić je obećao, zato su ga doveli na vlast 2012. godine, obećao je, potpisaće do 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019. godine. I evo, sedam godina ja ne potpisah to što sam obećao. Šta sam ja? Hudini? Izvinjavam se, poštovana predsednice Narodne skupštine i vama narodnim poslanicima na višku strasti u ovom odgovoru. Hvala na pažnji još jedanput.
Ja moram nešto proceduralno da uradim, takav nam je Poslovnik. Saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova. Možemo da nastavimo raspravu. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Vučiću, slušajući juče vaš izveštaj i ono što nam je dala za ovu sednicu Kancelarija, mogu da se složim sa ovim istorijskim kontekstom stradanja srpskog naroda na Kosovu i Metohiji, ali ova demografska sinteza, naučna koju ste nam vi predstavili kroz taj metodološki pristup je nešto što ne može da nam bude putokaz za rešavanje problema na Kosovu i Metohiji i za budućnost, kako nas, tako i budućih generacija. Podsetiću vas na to da su te velike zapadne sile bile na našoj strani kao naši saveznici u Prvom i u Drugom svetskom ratu. U Prvom svetskom ratu, ostali smo bez trećine srpskog stanovništva, pa smo opet čuvali naše jedinstvo naroda i države i našu južnu pokrajinu, KiM. Sve ono što, a vi ste jedan deo pomenuli, što su kasnije radili svojom zlikovačkom politikom prema srpskom narodu Brozovi komunisti, ta čuvena demarkacija granica iz 1956. godine, pomenuli ste Lešak i okolna sela, Leposavić, ko zna dokle bi to išlo, možda i do Raške i do Kraljeva, ali jednostavno to mora da vam bude za nauk da mi sada u ovim promenjenim ipak geostrateškim okolnostima uradimo nešto, odnosno vi kao predsednik države i vaša vlast, kako bismo to pitanje ostavili budućim generacijama da znaju kako to da čuvaju i na koji način da razgovaraju upravo sa svetskim moćnicima od kojima nam zapadne sile, sve one koje su pod NATO okriljem ne žele dobro. Danas je bilo polemike oko Rezolucije 1244, a pripremajući se za ovu sednicu i anekse sam ponovo pogledala, Rezoluciju, Vojno-tehnički sporazum, međutim, mi moramo da se složimo sa tim, da je to u poslednjih 20 godina jedini međunarodno-pravni dokument, koji je nama davao osnova da se borimo za ono što su uradili, pre svega, izdajnici iz dosovske vlasti posle 2000. godine, jer patriotska pljačka Kosova i Metohije, pod Đinđićevom, Čovićevom, Koštuničinom vladom, Tadićevom Vladom je imala takve razmere, što vi dobro znate, jer ste tada bili poslanik iz iste naše poslaničke grupe, da je dosegla do preko 30 milijardi dinara koje su oni opljačkali. Šta je predlog? Vi kažete, budite fer i korektni, izađite sa tim predlogom. Odreknite se politike da vežete sudbinu Kosova i Metohije iz Srbije ka EU. Ekonomske parametre takve, a to bi trebalo posebna sednica, ne mogu, odnosno mi ne možemo u potpunosti da prihvatimo, naročito, imajući u vidu novi pojas i put Narodne Republike Kine, sve ono što možemo da očekujemo od bratske Rusije, a pre svega vojnu pomoć i političku pomoć. Pokazala se još pre početka pregovora u Briselu koji je ovaj nesrećni Vuk Jeremić i izdajnička Tadićeva vlast izmestila iz Saveta bezbednosti UN, da zapadno-evropske zemlje nisu iskrene prema nama i da već u startu ne govore o tome da se čuva ono što je potrebno za Srbe i pre svega da se drže našeg ustavnog okvira, već da žele, a dali su time krila Haradinaju, ubici srpske dece i zlikovcu, da on sada vama, Aleksandru Vučiću, predsedniku Republike u lice kaže – ne, interesuje me samo dobrosusedski odnosi, ništa drugo. Dakle, jedini način da se krene nekim putem, da nađete neku novu formulu, da sada sve ovo što nam ide u prilog i u korist, pre svega, takva podrška, bezrezervna koju imamo od Kine, Rusije, Indije i svih drugih zemalja i od ovih manjih, uslovno rečeno zemalja koje su članice UN, a koje opozivaju to priznanje, da tražite, insistirate da se upravo tamo pod okriljem UN o pitanju Kosova i Metohije raspravlja i da imamo potpunu političku i ekonomsku i vojnu integraciju sa Ruskom Federacijom. Ne možemo to da ostavimo tek tako i da kažemo, sudbina nam je EU, pa šta ćemo, jer brzo će proći 15, 20 godina, gospodine Vučiću. Evropa će potpuno ekonomski da potone, a mi ćemo, ne daj Bože da izgubimo našu teritoriju i zato uvek morate da imate u vidu ono što je Sima Milutinović Sarajlija, kao učitelj Njegošev njemu rekao – svaki Srbin mora svoju sudbinu, bez obzira, bio on predsednik države, poslanik, ministar u Vladi, što pojedini vaši ministri ne razumeju, da veže za sudbinu Kosova i Metohije. Kada ga je učio, on je njemu rekao – Milošu mač i srce, tebi duša i pesme. A mi moramo da kažemo sebi i da tako radite da biste spasili i sačuvali Kosovo i Metohiju i da svakom čoveku u srcu i u duši, samo to treba da bude na pameti, da je Kosovo i Metohija zauvek Srbija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Gospodine predsedniče Srbije, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, problemi Srba na Kosovu i Metohiji počeli su odavno, a kulminirali su 1998. i 1999. godine kada su Srbi otvoreno i bezmučno proganjani i ubijani i to bez ičije odgovornosti. Kao svedok brojnih događaja i previranja na prostoru Kosova i Metohije, mogu da posvedočim da su Srbi, ne samo tokom NATO agresije na tadašnju SRJ, te 1999. godine štitili svaku albansku kuću, baš kao da je srpska. I sam sam sa članovima SRS učestvovao u zaštiti Albanaca, a to smo činili 1999. godine za vreme bombardovanja. Poštovali smo svoje komšije i verovali da je to uvažavanje uzajamno, ali izgleda da su u to samo verovali Srbi. Međutim boli me činjenica da su sve dosadašnje vlade Srbije uporno do sada prećutkivale tragičnu činjenicu da su Srbi s prostora KiM doživljavali stradanje ranga genocida i da su najviše stradali odmah posle potpisivanja Kumanovskog sporazuma i usvajanja Rezolucije 1244. Samo u periodu od juna 1999. godine pa do jula 2000. godine na području Gnjilana i okoline počinjeno je više od 10.000 najrazličitijih zlodela i ratnih zločina, isključivo prema Srbima i drugim nealabancima. U tih godinu dana registrovana su 132 ubistva i 153 kidnapovanja. Albanski teroristi su u tom periodu izvršili 75 granatiranja iz minobacača i ručnih raketnih bacača. Tada je izvršeno i 80 miniranja. U pogromu Srba i drugih nealbanaca sa područja Gnjilana i okoline samo od jula 1999. do juna 2000. godine podsetiću vas 232 osobe su bile pretučene. Zapaljeno je 638 kuća i pomoćnih objekata. U istom periodu čak 1.323 kuće ili stanova u vlasništvu Srba opljačkano, a 966 kuća i stanova je nasilno uzurpirano. Takođe, ako je neko zaboravio, podsetiću vas, da je tada otuđeno 123 vozila, 103 lokala, kao i 824 grla stoke. U periodu od juna 1999. do juna 2000. godine samo na prostoru Gnjilana i okoline porušeno je i oskrnavljeno 57 crkava i manastira, a takođe je porušeno ili oštećeno 885 nadgrobnih spomenika. Po zvaničnim podacima kojim raspolažem od 1998. do 2002. godine na području Gnjilana, Kosovskog pomoravlja ubijeno je 202 lica, a kidnapovano 260 lica srpske nacionalnosti, a nijedan Albanac nije stradao. Na žalost ta tužna brojka o genocidu nad Srbima sa KiM i to pod okriljem međunarodne zajednice. Očito ne podrazumeva na stotine i hiljade onih neprijavljenih slučajeva. To vređa i boli, jer nas ponižava. Na žalost kada su dosmanlije 2000. godine došle na vlast u Srbiji, kosovsko-metohijski Srbi su bili prepušteni sami sebi. Amnestirani su zločinci Đakovačke grupe, Fljore Brovine, braće Mazreku i još više od 1.000 Albanaca bilo je kako su predstavnici tadašnjeg režima govorili, signal za pomirenje, a za nas Srbe sa KiM to je bio znak da smo ostavljeni na milost i nemilost. Albancima, pre svega onima koji su pušteni iz zatvora, i koji su se vratili na KiM da nastave svoj krvavi pir, takvi potezi države terali su Srbe s KiM. Da li je toga iko svestan? Tada je samo Srpska pravoslavna crkva bila uz nas, a mi njom i uz nju. Da li možete da zamislite naše razočarenje kada je početkom 2014. godine sud za ratne zločine u Beogradu zbog nedostatka dokaza oslobodio Gnjilansku grupu optuženu za surovu smrt više od 80 Srba i 34 osobe se vode i danas nestale. Živih je više od 150 koji su zverski mučeni. Tužno je što je ovaj podatak nekom sudskom veću predstavljeno samo nedostatak dokaza. Prepuštanje rešavanja problema na KiM Euleksu neoprostiva je greška, ali je izdajnički potez Borisa Tadića i Vuka Jeremića. Od ove vlasti i od vas gospodine Vučiću očekujem da se ta greška ispravi. U rešavanju ovih problema jednostavno mora da se uključi Ruska Federacija, koja je naša sila zaštitnica, i da se na KiM vrati Rezolucija 1244, što i gospodin Putin uvek naglašava. Rusija je sa ostalim nama prijateljskim državama jedini garant da će KiM ostati u sastavu Republike Srbije. Jedino tako je moguće rešavati probleme. Za nas Srbe sa KiM nije prihvatljiva nikakva podela ni bilo kakvo razgraničenje. To misli ogroman broj Srba. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Dubravko Bojić.
Hvala predsednice. Gospodine predsedniče Republike, ministri u Vladi Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, dobro je što je tema Kosova i Metohije danas u Narodnoj skupštini, i da budem iskren trebala je i morala je mnogo ranije, zašta smo se mi poslanici SRS i zalagali. Ono što nije dobro, to je što i ove klupe sa naše desne strane nisu ispunjene poslanicima, ali to je stvar njihove politike. Kosova i Metohija je pitanje, nije stranačko pitanje, to je pitanje iznad svih ideologija i partija. Pripremajući se za današnju sednicu iščitao sam pažljivo izveštaj koji smo dobili o KiM. Da ne idem previše u istoriju, gospodine predsedniče vi ste juče dali jedan veoma dobar presek istorijskih odnosa srpsko-albanskih odnosa još od vremena Ilira. Pod pokroviteljstvom međunarodne zajednice počeli ste pregovore sa međunarodnom zajednicom. Ti pregovori su stalno bili minirani i opstruisani sa strane Albanaca. Počeću od ekonomskog foruma kada su otvoreno pripremili ratom, ako ne budu iznedrena rešenja koja se ne dopadaju Albancima. Izborom Fatmira Ljimaja osvedočenog ratnog zločinca na mesto šefa pregovaračkog tima, brisanjem državne granice sa Albanijom, uvođenjem taksi od 100% na robu iz Srbije i BiH, usvajanjem, takozvanog, statuta Trepče, zatim, donošenjem Rezolucije o navodnom genocidu Srbije preko osnivanje suda za ratne zločine, itd.. do otvorenih pretnji i pritisaka, krađa, pljački, zastrašivanje i fizičkih napada sa jasnim ciljem pojačanog iseljavanja Srba. Moje pitanje za vas, gospodine predsedniče – zašto ste pod ovakvim uslovima i ovim pritiscima pristajali na pregovore, na nove runde pregovora, kada albanska strana nije ispoštovala ni ono što je već ranije dogovoreno, a pre svega, mislim na zajednicu srpskih opština? Još jedno pitanje, gospodine predsedniče, vi koji ste prošli najbolju političku školu, da li ste previše verovali vašim međunarodnim prijateljima, kako ste ih nazivali? Nisam siguran u njihovo iskreno prijateljstvo, a ti su nam prijatelji uveliko kumovali danas za probleme koje imamo. Iskoristiću priliku da vas podsetim kako su vas lično udostojili i ispoštovali u Parizu, na proslavi 100 godišnjice Prvog Svetskog rata. Srpska radikalna stranka ostaje verna svom principijelnom zalaganju, da je Kosovo neotuđivi deo Srbije koji nam je jedan deo međunarodne zajednice silom oduzeo, a sa čime se mi i jedan deo međunarodne zajednice nikada nećemo pomiriti. U svemu ovome ima dosta i naše krivice. Govorim o onim koji su na vlast došli peto-oktobarskim prevratom i koji su pitanje Kosova i Metohije izmestili iz Saveta bezbednosti UN i dali ga u ruke onim koji nisu baš osvedočeni naši prijatelji. U prilog ovom je i podatak da je upravo za vreme njihove vlasti najveći broj država priznao nezavisnost Kosova. Da podsetim da je i njihov produkt mišljenja Međunarodnog suda pravde koji je danas najjači argument Albancima za sticanje nezavisnosti. Zločinačko NATO bombardovanje oni su nazivali kampanjom i intervencijom, a najveće srpske junake političko i vojno rukovodstvo su predali Hagu. Dame i gospodo, sramotna je i za ljudsko dostojanstvo poražavajuća činjenica da mi tek danas, posle 20 godina, smemo i možemo da govorimo o Košarama, o njihovim junacima i podvizima. Gospodine predsedniče, znam da ste dobar šahista, poslužiću se šahovskom terminologijom da vam postavim jedno pitanje. Zašto mi uvek igramo crnim figurama? Zašto mi ne preduzimamo određene inicijative? Konkretno, rekli ste da ćete tek posle susreta sa Makronom izaći sa jasnim planom kontramera Prištini na uvedene takse koje su više od šest meseci na snazi? Kad smo kod EU, reći ću vam da je EU kao voz - ko uđe ranije, imaće dobro mesto, moći će da sedi, a ko kasnije uđe, neće imati dobro mesto, moraće da stoji ako se uopšte ukrca da uđe u voz. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima poslanik Veroljub Stevanović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodo ministri, kolege poslanici, jednostavno, i juče i danas moram da budem ovde. Ja to tako shvatam i nije moglo da se desi da ne budem ovde. To je moja potreba, to je moje shvatanje i ja tu nisam imao nikakve dileme. Ja ću možda nešto reći što će različito da se tumači, a nije me za to briga valjda zato što sam i dugo u politici izato što sam možda iz Šumadije i zato što sam mnogo toga prošao teškoga u životu i u politici i lično. Dakle, vi na ovoj temi meni ne možete da budete politički protivnici, niti ja vama i valjda to treba da bude polazno bar jednom u životu svih nas, da se oko nečega ovako važnog, možda najvažnijeg, dogovorimo a da nismo politički protivnici. Ja to shvatam, ja ću tako da pričam, a tako ću i da se ponašam, jer smatram da je to obaveza svih nas. Ovo je i nacionalno i državno pitanje. Ja ovu zemlju ne volim više od bilo koga od vas, niti vi više od mene. Ako je to tako, dakle, ja moram da budem ovde i moram da kažem šta mislim o ovome. Pripremajući se za ovo, ja nisam tek tako došao sa nekim svojim razmišljanjem o ovome, nego sam, naravno, razgovarao sa ljudima i pripremio sam jedan veliki skup koji je bio u subotu kod mene. Pričao sam sa ljudima i jednoglasno su rekli ovo što ja sada vama pričam. Dakle, moram da budem ovde, moram da kažem da je ovo ovako i moram da zamolim da ukažem na potrebu jedinstvenog stava po ovom pitanju. Izveštaj je veoma iscrpan. Iz njega se mnogo toga vidi. Dosta toga smo znali, a mnogo toga i nismo, ali postoje neke stvari koje su jasne. Prva je da smo mi Srbi krivi za ono što nam se desilo na Kosovu. To je jasno iz činjenica ako smo četrdesetih godina prošlog veka imali 40% ljudi Srba na Kosovu a sada nema nekoliko procenata, to je, dakle, krila naša politika. Dalje, iz izveštaja se vidi da opet zadnjih tridesetak godina opet ta politika ne zlonamerna, zlonamerna vođena od ljudi, ali je ipak dovela do nekih problema koje smo imali i meni jako godi ono što ste rekli, gospodine predsedniče, da vidite i svoju malu krivicu u nekim momentima i trenucima, mislim na 1999. godinu i pripreme sve one i probleme koji su se desili i to tako treba gledati. Dakle, izveštaj kao pravi izveštaj koji govori u detalje o mnogim stvarima do ovog trenutka i koliko god da sam neki čovek ili hajde da kažem kao stranka spreman da ukažem na nešto, ne mogu nikako da prilepim etiketu izdajništvo i tako nešto slično što se čuje i zato sam ja i rekao na početku, ja sam različit možda od drugih, jer, jednostavno, ne mogu o ovoj temi da govorim na način kako se to govori. Dakle, ako bih rekao nešto što će se nekima svideti i dobio neki plus, to bi za mene bio minus upravo zbog toga što ne vodi jedinstvu, nego jednostavno ti plusići mali su minusi. Ko to tako ne shvata ja ne mogu da mu pomognem, ali ja zaista to tako shvatam. Imam svoj stav po svim pitanjima vezanim za Kosovo i svako od nas ih ima, ali ja neću javno da ga kažem. Zašto neću javno da ga kažem? Zato što me je malo strah, zebnja je neka u meni da zbog ozbiljne situacije, samo možda malo se razlikuje od onog opšteg stava koji bismo morali mi da imamo, a onda bude za sve stav. Dakle, moj će stav da bude stav svih nas i ako tako postavimo stvari, onda smo napravili veliki iskorak. Zato ja i zagovaram jednu možda sednicu koja bi možda bila zatvorena, da se svi mi lepo tu zatvorimo i da donesemo taj stav. To je stav svih nas, bez obzira što je naš lični malo različit. Zamislite samo poruku svetu – Skupština Republike Srbije, 250 poslanika jednoglasno je donelo tu i tu odluku. To je velika odluka. Oni mogu da budu jaki, oni mogu da urade šta god hoće, ali to je velika priča. Nejedinstven stav, zna se šta je posledica. To su oni koji se svađaju, to su oni koji se ne vole, to su oni koji se oko svega svađaju, ni u čemu se ne slažu itd. Dakle, dame i gospodo poslanici, mislim da nam o ovoj temi sutra u Ustavu upravo treba ovakav pristup. Sve drugo nam nije dobro. Gospodine predsedniče, pomenuli ste me jutros kada ste me pitali da li je bilo ovako loših scena u neko naše davno vreme. Nije ih bilo. Vi i ja smo zajedno ušli u parlament 1994. godine. Vi i Stevo Dragišić ste bili najmlađi poslanici i po Poslovniku ste predsedavali vas dvojica. Jedan stariji gospodin, čini mi se da je sa Kosova i da je bio veterinar, puno puta smo nas dvojica imali polemiku i neslaganje političke sa govornice. Vi i ja i nikada ni jedna ružna reč, ni jedna insinuacija ružna ni sa jedne strane nije bila upućena. Ja se na to ponosim i ja to samo pričam da kažem da nam i to treba, ali toga nema nekoliko godina, nije važno sa koje strane. Dakle, to je jedna vrlo, vrlo bitna stvar. Dakle, mi smo u jednom trenutku koji je vrlo specifičan, vrlo izazovan i potrebno je da budemo i mudri i pametni i jedinstveni. Kada sam rekao na početku da mi ne možemo po ovoj temi da budemo politički protivnici, da vas samo pitam, da vas podsetim jesmo li bili politički protivnici 1999. godine, kada je Srbija bombardovana? Nismo. Srbija je bombardovana, mi smo je branili. Ja sam bio komandant štaba za teritoriju grada i ponosim se sa tim vremenom i onim što smo radili. Bogu hvala, niko nije poginuo u Kragujevcu. Sve je bilo pod kontrolom. Izuzetno smo funkcionisali. Meni sada ovo nešto liči. Slično je u smislu toga da je teško. Pa, možemo li i po ovom pitanju da se postavimo isto? Zašto bismo bili politički protivnici kada je u pitanju ova tema ili tako važna tema, tih tema je više? Zato jednostavno i ukazujem na to i molim sve da se tako i ponašaju. Shvatite najdobronamernije ovo što vam kažem, jedinstven stav po ovom pitanju, odnos naš po ovom pitanju je vrlo bitan kao poruka svetu i ja vas molim da se tako ponašamo. Očekujte od mene da u buduće tako bude. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Vladimir Đurić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovani predsedniče, uvaženi ministri, kolege poslanici i poštovani građani, jedna mala digresija na početku. Mislim da nije zgoreg još jednom se ukratko osvrnuti na rezultate prekjuče okončanih izvora za Evropski parlament, jer integracije Srbije u EU usko su povezane sa politikama Srbije prema Kosovu, jer su tim politikama te integracije uslovljene. Često se govori da nema potrebe bilo šta tim integracijama podređivati i ikako im se prilagođavati, jer će se svakako EU raspasti, kao neki centar moći od kojeg zavisi naš uspeh, uspeh naših namera na Kosovu. Vrlo kratko. Rezultati izbori kažu da su vladajući narodnjaci i socijaldemokrate pali, da su evroskeptici porasli, ali nedovoljno za bilo šta, a da su značajno skočili liberali i zeleni, kao izrazito proevropske grupacije. Ono što raduje je prvi put posle 25 godina izlaznost preko 50%, što takođe pokazuje da je Bregzit zapravo učvrstio EU. Naši građani treba da znaju da dovoljno evroskepticizma nema čak ni među glasačima Fidesovog, Orbanovog Fidesa, iako možda postoji selektivno prihvatanje evropskih vrednosti, ali dovoljnog evroskepticizma čak ni tamo nema. Očekivati raspad EU i promenu međunarodnih centara moći usled toga, nerealno je i zato i treba nastaviti evropski put Srbije. Postoji argument da politiku prema Kosovu ne treba prilagođavati EU, jer nas ona svakako ne želi. Kao najveći protivnici proširenju i našem pridruživanju EU najčešće se spominju, recimo, Francuzi. Nedavno je u našim medijima objavljen tekst sa naslovom „Makron je spremio pakleni plan za Srbe na Kosovu“. Ja sam pročitao taj tekst, pročitao sam ga i iz drugog izvora gde je taj isti tekst imao potpuno drugačiji naslov. Radi se o sledećem, u pitanju je nova strategija Francuske koju je objavila njena ambasada u severnoj Makedoniji sa ciljem da se Francuska približi zemljama zapadnog Balkana i da pomogne njihovo približavanje EU. Najavljena je posete francuskog predsednika u junu, planira se osnaživanje vladavine prava, reformi, održivog razvoja, tranzicije na zdravije, zelenije i ekološki kvalitetnije energije i Francuska je čak voljna da za to potroši i svoj novac. To je zaista paklen plan i ako nas to ne uništi, sve ćemo preživeti. To pokazuje kolika je zabluda odustajanja od evropskih integracija, jer nas Evropa neće, pa je moguće sprovoditi i korisno je sprovoditi kosovske politike bez obaziranja na evropske standarde. Verovatno je tačno da će se zbog novog odnosa snaga u Evropskom parlamentu teže odlučivati i teže odlučivati i o Srbiji, ali možda će se teže odlučivati upravo zato što će se u odlučivanju više pitati liberali i liberalne demokrate, upravo zahvaljujući rastu koji duguju upravo Makronu, kao politička opcija manje sklona političkom kompromisu sa istinskim evropskim vrednostima, te ćemo i mi morati te istinske vrednosti u svom procesu evropskih integracija brže, jače i bolje, da kažem, sprovoditi u našim evropskim integracijama. Ali, uostalom, to će potkačiti i sve naše regionalne susede koji su involvirani u proces evropskih integracija, pa očekujmo da to potkači i Albance. Danas se, takođe, često postavlja i pitanje da li je opoziciono pravoverno biti za Briselski sporazum i nastavak u sprovođenju obaveza koje iz njega proističu, Poglavlje 23 koje proističe iz Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, gde je ova država, ova Skupština njena, glasovima izabrane većine, preuzela na sebe neke pravne obaveze i kao odgovorno društvo bi, valjda, trebalo da ih sprovodi? Taj Briselski sporazum izglasan je sa 173 glasa za i za njega je glasala i SNS i DS, dakle i opozicione stranke koje su danas u nekim udruženjima koja traže poništavanje Briselskog sporazuma. Nisam za to da se međunarodno preuzete obaveze revidiraju svakih godinu, dve, tri ili pet godina, jer tako kao država i kao društvo pokazujemo potpunu neozbiljnost i nepouzdanost ako pravimo tako radikalne strateške zaokrete toliko često. Sublimirao bih kratko par teza koje smo čuli juče i danas u izlaganju predsednika. Mislim da je veoma važno što su te stvari u Skupštini Srbije izgovorene sa pozicije vlasti. Sa pozicije vlasti u Skupštini Srbije, da srpska javnost sebe obmanjuje kada je o kosovskoj realnosti reč, slažem se, da smo devedesetih pogrešili, jer smo potcenili međunarodnu zajednicu. Prethodno izlaganje jednog od poslanika preko puta, on je doduše i političku karijeru razvio na tom takvom tadašnjem shvatanju međunarodne zajednice, danas smo od njega čuli da nam druge osim NATO-a nema. Realnost je i tada i danas bila surova. Čuli smo da su UN konstatovale da su naše snage vršile teror na Kosovu. Politički problem rešavali smo primenom vojne i policijske sile pred kraj 20, na pragu 21. veka. Čuli smo da je za osam godina vlasti Slobodana Miloševića Srbija praktično izgubila suverenitet na Kosovu, da smo u Kumanovu 1999. godine, praktično, potpisali svojevrsnu kapitulaciju, da Srbije danas na Kosovu nema, osim u školstvu i zdravstvu. Možda prekasno, ali je ipak došao trenutak za otrežnjenje i hvala na tim informacijama saopštenim u Narodnoj skupštini sa pozicije vlasti, vreme je i bilo da se čuju. Čuli smo da nas Kosovo kroz oprost računa za struju košta 150 miliona evra godišnje. Na to treba dodati dupla primanja činovnika, kosovski dodatak itd, ali smo isto tako čuli i da nam je EU najveće tržište, najveći partner, investitor i donator bespovratnih sredstava. Pozdravljam tu konstataciju. Da možemo da trpimo zamrznuti konflikt, to nisam siguran, da ga Albanci neće trpeti i da će udariti na Srbe, udarili su, evo, baš u toku ove sednice, iako su do duše oni uveli takse da bi konflikt zamrzli i rešenje odložili ili onemogućili trajno, pa smo obavestili NATO od koga očekujemo da nas brani, NATO da nas brani, da javno mnjenje želi status kvo, iako je on nemoguć i ne daje nikakve garanciji srpskog strani, čak ni osnovne bezbednosne garancije za normalan ili bilo kakav život ljudi. Stvari zvuče dosta zbunjujuće, ali istovremeno zvuče i poprilično završeno i izgubljeno. Deluje da prosto tu nema načina da se neko proslavi, ali je kod nas u našoj političkoj debati Kosovo i dalje tema pogodna za obračunavanje sa političkim neistomišljenicima, za pripisivanje krivice, da se Kosovom osvaja i brani vlast i da se lepe izdajničke etikete, uprkos realnosti. Stvari u javnosti, srpskoj, treba da budu predstavljene onakvima kakve jesu, a to je da smo odavno poodmakli u Poglavlju 35. Ono je otvoreno i proizvodi pravne obaveze po Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju koji je ova vlast, kao tadašnja opozicija, zajedno sa sadašnjom opozicijom, tadašnjom vlašću, usvojila i ja to pozdravljam i ja bih glasao za njega jer je reč o evropskim integracijama i jedinom pravom strateškom spoljno-političkom opredeljenju ove države koje garantuje konačne i prave istinske reforme u kojima Srbija treba da postane onakva kakva nikada u istoriji svoje državnosti bila nije. Dakle, odavno smo poodmakli u razgovorima o izborima pod kosovskim sistemom, zajednici srpskih opština. Naravno, tu imamo problema u realizaciji, nacionalni konvent kao telo koje okuplja nevladine organizacije, ima radnu grupu za poglavlje 35, puno toga su napisali o zajednici srpskih opština. Nedavno su objavili jedan opširan dokument, njihove političke analize gde je zapelo, zbog koga i kako stvar i kada možda može biti rešena i da li će uopšte biti rešena zajednicom srpskih opština, ukoliko bude razgraničenja ili ne, itd. Građani to treba da čuju i treba ih informisati, možda će tako biti manje skloni samoobmanjivanju. Energetika, telekomunikacije, civilna zaštita, carina, zajedničko upravljanje prelazima, graničnim ili administrativnim, ko ih već kako naziva itd, dakle, sve su to odavno poodmakli razgovori, odavno se otišlo od toga, što građani misle kada kažu da se politički pregovara o Kosovu, oni misle politički pregovara samo o statusu. Pregovori su statusno neutralni. Ispada da je nepopularno u Srbiji promovisati evropske integracije, kao što je i u EU nepopularno promovisati proširenje. Da vam kažem, strah od populizma zbog kog su ove političke stvari nepopularne za promovisanje, političari misle o sledećim izborima, državnici gledaju naredne generacije. Ja želim da 1. jula 2025. godine svi lideri regiona, pa i sa Kosova, budu ispred Narodne skupštine i da se ispred nje digne zastava EU zajedno sa srpskom zastavom. Ne znam da li je to realno, ali ja želim u to da verujem, 1. jul 2025. godine je možda suviše daleko, ali iz ugla političkih aktera involviranih u procese je jako blizu, jako blizu. Mnogo juče izgovorenog bilo nam je poznato 1989. i 1999. godine. Ne želim prozivati nikoga za naknadno stečenu pamet ili za naknadnu hrabrost da se istini pogleda u oči i da se to tek sad kaže, ali ću podsetiti na reči koje je tada davno izgovorio poslednji premijer zajedničke države Ante Marković, države u kojoj su svi Srbi jesu živeli u jednoj državi, što je bio cilj zbog kog smo ušli u ratove, da svi Srbi žive u jednoj državi. Svi Srbi jesu živeli u jednoj državi, zvala se Jugoslavija, živeli su pod kompromisima na koje zajednički život obavezuje. Tada je Ante Marković rekao da ćemo zablude plaćati siromaštvom i položajem daleke periferije u Evropi. Nadam se da ćemo se uskoro sa tog položaja pomeriti. Šta nam je kao društvu na Kosovu cilj? Šta od Kosova želimo? Državno-pravni status, to je pravna kategorija. Teritorije, ili želimo sve ono što uz Kosovo kao najširi mogući pojam ide. Građane Kosova, sve građane Kosova, i one koje pogrdno nazivamo, želimo li i njih? Postavljeno je pitanje referenduma o tome gde građani Kosova žele da žive. Šta je birački spisak za taj referendum, svi građani Kosova ili samo deo građana Kosova odeljen nacionalnom linijom? Da li za tako nešto možemo računati na međunarodnu podršku? Koji međunarodni centar moći će nam to legitimisati, ako odlučimo tim putem da krenemo? Status bez suštine je ništa. Da bi neko društvo bilo prihvatljivo za život, ono mora da ispostavi svojim građanima uslove za kvalitetan život. Evo analize društva. Reformski procesi su spori, pravosuđe je i dalje osetljivo na politički uticaj, državna uprava je politizovana, borbe protiv korupcije i organizovanog kriminala ne napreduju previše, politički pritisak i napad na novinare su uobičajeni, što medijsku scenu čini ranjivom i pristrasnom u definisanju tema u javnoj debati, slabe institucije, nacionalizam i korupcija, slabost obrazovnog sistema, podstiču odliv mozgova. Ovo nije analiza srpskog društva, ako ste to u prvi mah pomislili, ovo je analiza kosovskog društva iz izveštaja jedne međunarodne nevladine organizacije. Očigledno je da nas povezuje mnogo više nego što mislimo. Interesantna korupcijska afera, veteranske penzije na Kosovu, navodno im je to ušlo u poslednji izveštaj o napretku ka EU, podelili su mnogo više veteranskih penzija nego što je bilo boraca OVK, a tužilac koji je to istraživao dao je ostavku i pobegao u SAD. Vrlo zanimljivo. Na kraju, nešto što je naša istoričarka Dubravka Stojanović rekla o zamrznutom konfliktu. Nužno je reći šta zamrznuti konflikt znači zapravo za našu kolektivnu svest, kako ga u našoj kolektivnoj svesti i istorijskom sećanju poimamo. Zamrzavanjem konflikta zamrzavamo poraz i poziciju žrtve. To stvara empatiju. Žrtva ima unapred indulgenciju i oprost za sve i položaj žrtve je sjajan za homogenizaciju nacije i mobilisanje na dalje akcije. Zamrzavamo i neprijatelja, zamrzavamo Turke. Imamo sjajan istorijski izgovor za sve. Pored njih, zamrzavamo i Albance kao neprijatelja pored kog mi delujemo sjajno, bolje, evropejski u većoj meri nego oni. I zamrzavamo vreme. Istoriju posmatramo kao jedan večni nepokretni trenutak u kom svi mi živimo zajedno sa svim svojim precima i svim svojim trajnim istorijskim neprijateljima. Turci od pre 600 godina, kojima smo se svetili, su isti ti Turci kojima smo se svetili 1995. godine na onim prostorima. Nema nikakve razlike u tome. Svi naši istorijski računi ostaju večito neraščišćeni, svi naši istorijski neprijatelji i konflikti su večito otvoreni i imamo sjajne izgovore za sve istorijski propuštene prilike. Zbog toga sam protiv zamrznutog konflikta, jer gubimo jednu varoš godišnje i gubili smo 650.000 ljudi, to je više od jednog Novog Sada. I ovo nekako mora da se reši. U krajnjoj liniji, u zajedničkoj evropskoj porodici naroda pitanje nacionalne države, nacionalne omeđenosti i nacionalnog suvereniteta je potpuno relativizovano i Srbija na taj način ima priliku da nad Kosovom ima veće ingerencije nego ikada i da bude deo najveće državne zajednice.
Hvala. Potrošili ste vreme vaše poslaničke grupe. Još jedan govornik na listi je prijavljen, Đorđe Vukadinović, i onda ako je nekome preostalo vreme, a vidim da je samo jedna poslanička grupa u pitanju.
Zahvaljujem. Predsednice, nešto nije radila ona jedinica. Žao mi je što nisam dobio priliku odmah da odgovorim, ali evo, srećom, mogu da izvučem par poenti. Neću odgovarati na ono što su bile ipak, rekao bih, nekorektne stvari i napada i uvrede, bez obzira što ste vi, gospodine Vučiću, trudili verovatno da ostavite utisak tolerantnosti. Bilo kako bilo, ovo je suviše važna tema da bismo se vređali ili da bismo neozbiljno ili neodgovorno raspravljali zarad prikupljanja nekih poena sa jedne ili druge strane, mada ste mi mnogo toga rekli i netačnog. Hoću da ispravim samo dve činjenične stvari, odnosno jednu neistinu i jednu poluistinu, koje su tu izrečene načelno, nema veze sa mnom i kritikom ili mojih političkih prijatelja ili saveznika. Prvo se tiče poluistine, da je Vlada, odnosno prethodna Vlada i Borko Stefanović, da su prihvatili prelaz administrativni ili granični, to je tačno. Kažem da je to poluistina. Ali, ima isto tako jedna dopuna tog podatka, a to je da je vaša Vlada ili Vlada ove većine to implementirala. Dakle, implementirala je ova Vlada, i to uz velike otpore Srba i tadašnjih Srba, lidera Srba na Kosovu i Metohiji. Imam pred sobom zaključak Vlade od 6. decembra 2012. godine, koji je potpisao predsednik Ivica Dačić, gde se govori o tome, govori se o izradi tih prelaza i kaže se, eksplicitno stoji u tački, čini mi se 3, Vlada smatra da je postignut dogovor u skladu sa stavom EU o statusnoj neutralnosti i da ne prejudicira konačno rešenje statusa, i tačka 5. – na administrativnim prelazima Jarinje i Brnjak neće biti naplate carina i drugih dažbina za robu namenjenu severnom delu Kosova i Metohije, a te carine se naplaćuju. Hoću da vam kažem, druga stvar, još opasnija, još problematičnija jeste vaše konstatovanje, da je bilo upada ROSU i naveli jul mesec iz 2011. godine. Dakle, to je bio jedini slučaj i znamo kako je loše završio, gospodine Vučiću. Dakle, hoću da kažem, i to je činjenica, sviđalo se to vama ili ne, o odgovornosti prethodnih vlasti možemo govoriti ovako i onako i stvarno nisam neko ko će to da brani, ali da ROSU nije mogao ovako da vršlja po severu, to je činjenica. Vi kažete da ste sada mnogo ojačali državu i vojno i ekonomski i politički. Kako smo ojačali kada vam se sada svako malo, svakih nekoliko nedelja dešavaju stvari, pa vi onda dižete borbenu gotovost, pa se prave specijalne emisije po televizijama, pa se čini kao da je počelo ratno stanje i onda se povučemo, onda vi najavite neke kao oštre mere koje ćete saopštiti ne znam kada, pa onda prolongirate. Dakle, prosto, činjenica je, ja vas gospodine Vučiću, najljubaznije pitam, zaista sam bio najkorektniji moguće, šta biste vi, lično vi, nekada kao predstavnik šef, lider opozicije rekli za takvu situaciju? Šta biste vi rekli za Briselski sporazum? Ne vi nekadašnji, pa kažete ja sam se promenio, mada i to može da stoji kao pitanje, nego uopšte vi ovakav kakav ste sada, da imate Vladu pred sobom, koja je potpisala sporazum, poput Briselskog, i onda se ispostavi da šest tačaka, odnosno sve što se tiče Srba iz tog sporazuma, nije ispunjeno, a vi ste, odnosno ne vi nego vlast neka je primenila i ispunila sve što je bilo do njih. Zar ne biste grmeli ovde, ne bi mogao čuti se niko drugi od vas koliko biste vešto… Vi ste vešt da vratim kompliment, vi ste vrlo vešti, dobar govornik, ali naravno imate i sve resurse moguće, pa vam se još pojačava efekat tih vaših govora i teško je dobiti priliku da vam se odgovori. Dakle, šta biste vi rekli, kako biste vi grmeli, kako biste ih nazivali, da li izdajnicima ili nesposobnjakovićima, vi odaberite izraz, da šest godina stoji neki sporazum potpisan od kojih ste vi, odnosno vaša država ispunila sve, a ovi drugi ništa. Vi ste 2015. godine čestitali građanima Kosova i Metohije posle drugog, uslovno rečeno, Sporazuma sa Isom Mustafom, avgusta 2015. godine. Citiram vaš tvit: „Mislim da naš narod na Kosovu i Metohiji ima razlog za zadovoljstvo. Postigli smo dobre sporazume. Večeras se uspostavlja zajednica srpskih opština“. To su vaše reči 25. avgusta 2015. godine. „Večeras se uspostavlja zajednica srpskih opština“. Marko Đurić je tada izrekao onih čuvenih pet nula, kako smo pobedili sa pet nula. Sada je 2019. godina. Još malo pa četiri godine, a nema ni „z“ od zajednice srpskih opština. Naravno da su odgovorni oni, ali zar nema vaše odgovornosti za to što je do toga došlo? To moram da vas pitam. Zar ne bi bilo u redu da na neki način, barem samokritički, kažete – pogrešio sam, prevarili su me ili pak to je cena koju moramo da platimo? Nemojte, gospodine Vučiću, bez obzira na sve razlike među nama, da vam se dogodi da ta zajednica srpskih opština na kraju bude neka vrsta kompenzacije za ovaj pravno obavezujući sporazum, pa da nešto što je njihova stara neispunjena obaveza, prosto vas pitam i skrećem pažnju i drugarski upozoravam, prijateljski, dakle, nemojte da nam to ponude, da vam to ponude kao kompenzaciju za taj pravno-obavezujući sporazum. Drugo, ovde ste mnogo pričali, kažem efektno, mnogo toga, ali ja nisam čuo, bar ne dovoljno, da li postoji, pod kojim uslovima je Srbija spremna da prihvati stolicu za Kosovo u UN? Izjave koje ste vi, pa i gospodin Dačić, davali tim povodom, uvek su malo neodređene. Vi kažete – mi nećemo bez ikakvog dogovora, mi nećemo da priznamo jednostrano proglašenu nezavisnost ako ne dobijemo neku kompenzaciju. Šta može biti kompenzacija za priznanje nezavisnosti Kosova i Metohije? Šta može biti kompenzacija? Da li je ova podela, odnosno ovo razgraničenje, da li je možda to kompenzacija? Dakle, najdobronamernije kažem, ako smo pogrešili kao država, vi kao vlast, jednom, nemojte da pogrešimo ponovo. Možemo se mi prepucavati vrlo efektno, medijske resurse koje imate, prebacivati na opoziciju odgovornost, ali činjenica je da niti su Srbi na severu, mi o severu pričamo, gospodine Vučiću, bili ovako nemoćni kao što su sada, niti je ROSU mogao ovako da vršlja pre toga, niti su naše pozicije bile ovoliko loše. Ja ne sporim dobre namere onih koji su potpisali ili podržali Briselski sporazum ovde, ali da se nisu stekli uslovi, tokom svih ovih godina, da kažete, kao što ste najavljivali više puta, dosta je bilo, da nema smisla da se na ovakav način odnosite prema državi, kakvoj, takvoj, jednoj suverenoj, nezavisnoj državi. Ne vi, nego ovi prijatelji. Na kraju krajeva, pričamo o silnim prijateljima, a kao što vidite, kada treba u ključnim stvarima podržati Srbiju, onda tih prijatelja, barem ovih evropskih prijatelja, nešto i nema. Ostaju onda ovi ruski, ali njihov je uticaj limitiran. Zašto se stiče utisak kao da ste ovde, svesno ili nesvesno, pripremali ljude, javnost, na šta, na kompromis? Da. Koji kompromis? Kao da smo se svi trudili, kao da se većina govornika trudila, uz retke izuzetke, da objasni kako Kosovu nema spasa, da ne možemo da sačuvamo, a neće nam dati, to su vaše reči, ništa, čak ni podelu, odnosno ovo ne daju i za to ste okrivili, ne znam, neke neodgovorne faktore u zemlji i inostranstvu. Dakle, da li je zaista moguće, prvo, da je to platforma koju nismo čuli? Da li je to plan, razgraničenje? Ivica Dačić, čije izjave imamo ovde, jedan dan, doslovno jedan dan, kaže – to jeste platforma, 19. februara, a onda 20 februara kaže – razgraničenje sa Kosovom nije zvaničan predlog, nego ideja državnih zvaničnika. Dakle, u dva dana, dve različite izjave. Da li je to zaista predlog? Da li je to naš predlog? Da li je to tajni plan ili nije? Drugo, vi ste rekli da su ga odbili i građani Srbije, misleći verovatno na rezultate anketa, a sa druge strane, da i javnost, odnosno međunarodni faktori ne prihvataju podelu. Poslednje, doslovno poslednje, kada sam rekao, to nije fraza bila, ne branimo mi Kosovo, nego Kosovo brani nas, a na to se niko nije osvrnuo. Zašto? Ne samo iz simboličnih, istorijskih i svih mogućih razloga, značaj Kosova i Metohije za srpski narod i srpski identitet, nego vrlo praktično, iz političkih razloga. Ako se reši problem Kosova i Metohije, kao što to hoće većinski deo zapada ili međunarodne zajednice ili tog dela međunarodne zajednice, odmah će nam otvoriti pitanje Republike Srpske i vi to znate, verovatno, jednako dobro kao i ja. Nije li bolje onda da se bave, da zategnemo ovde u granicama mogućnost, ne upirući ratne bubnjeve, ali ne popuštajući i ne dozvoljavajući da damo više nego što se mora, ne pristajući na to. Da li vi znate, da li verujete da ima i jedan poslanik u britanskom parlamentu koji bi prihvatio nezavisnost Foklanda ili Maldiva od britanske krune? Šta znači Kosovo Srbiji, a šta su Foklandi za Veliku Britaniju? Ni jedan jedini poslanik britanski to ne bi, bez obzira na sve razlike, prihvatio. Kod nas se, pod različitim izgovorima, zapravo provlače, čuli smo juče i danas ovde, predlozi kako je Kosovo i Metohija balast kojeg se treba osloboditi. Dakle, da li je Rezolucija 1244 na snazi? Da li je ova skupštinska rezolucija od 13. januara, završavam, 2013. godine na snazi? O čemu ćemo mi glasati na kraju krajeva? Da li postoji neki dokument o kojem se glasa ili samo glasamo o vašem usmenom izveštaju? Možda ćemo ovim glasanjem dati neko zeleno svetlo za neke dalje pregovore sa mandatom i platformom za koju niko od nas nije čuo, niti zna srpska javnost zvanično šta se u tome nalazi? Teoretski se može unazad podržati izveštaj o prethodnom radu, ali ne shvatam da je to i mandat za buduće aktivnosti i buduće pregovore. Hvala.
Hvala. Predsedniče, hoćete da sačekate poslednjeg govornika ili ćete odmah? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici Niste vi poštovani, gospodine Vukadinoviću, ni jednog trenutka pokušali da budete tolerantni, osim što biste želeli da se pravite da jeste. Želim da prevedem građanima Republike Srbije i vama, narodni poslanici, šta je to što je gospodin Vukadinović rekao. Molim vas za samo malo pažnje. Dakle, gospodin Vukadinović je jutros rekao da smo mi potpisali dogovor o integrisanom upravljanju granica i da smo mi krivi za postavljanje granica na Jarinju i Brnjaku. Odmah posle toga sam izneo dokument sa parafima Borka Stefanovića iz 2011. godine. Na svakoj stranici se vidi da je pet prelaza postavio kolega iz „jedan od 300 miliona“ ili kako se već zovu gospodina Vukadinovića, iz partije njihovog glavnog gazde Dragana Đilasa. Tako se levičari udružuju sa tajkunima. Toliko o njihovoj ideji i ideologiji. Dakle, na svakoj stranici piše Borko Stefanović, na svakoj stranici. I došao je Đorđe Vukadinović, ručao je, svratio u salu i rekao je sledeću stvar – vi, gospodine Vučiću, niste rekli istinu, kaže - jeste on to potpisao, jeste to tada prihvaćeno, ali krivi ste vi i Ivica Dačić, vi ste to implementirali. Pa šta da radimo? Znate, Srbija je država i tako rade sve normalne i ozbiljne države u svetu. U tome se država razlikuje od nekih drugih vidova zajednica, što država poštuje sporazum i što država ne prekida svoj kontinuitet kada dođe do promene vlasti, a ovo ima snagu međunarodno pravnog ugovora. Mi ćemo da srušimo međunarodno pravni ugovor? Šta ste vi to tačno nama zamerili, što smo poštovali domaće zakonodavstvo i međunarodno pravo? Što smo se ponašali jedino kako smo mogli? Ivica Dačić je kriv što se ponašao jedino kako je mogao u tom trenutku? Što je proveo u delo ono što ste nam nametnuli kao obavezu? Jel vi razumete na šta moram danas da odgovaram, ljudi? Čovek je rekao jutros, podsećam vas, citiram – nikada ROSU nije ušao na sever pre Briselskog sporazuma. Onda smo ustanovili da je to neistina. Onda smo ustanovili da su ušli tamo 26. jula 2011. godine i to je bio najveći i nateži incident kada je ROSU upao. Svi ovi posle toga su bile neuporedivo manji incidenti. On kaže - to je bio jedan jedini slučaj. Znači, malo sam izmislio da toga nije bilo, pa sam se onda setio da je to bio jedan jedini slučaj. Baš zbog tog jednog jedinog slučaja su ove granice na Jarinju i Brnjaku između Srba i Srba uspostavili. Baš zbog toga i samo jednog jedinog slučaja i nije im bio potreban drugi i treći. Evo nama se to dešava peti put kako to rade i ni jednom nismo postavili novu granicu između Srba i Srba. I ni jednom ništa slično nismo prihvatili i potpisali. Vi kažete da priznam da je greška Briselski sporazum. Fascinirani ste i opsednuti ste Briselskim sporazumom. Ne znate šta biste rekli o Briselskom sporazumu. Sve vreme sam se trudio da čujem bilo koju primedbu. Briselskim sporazumom dobili smo četiri gradonačelnika na severu Kosova, međunarodno priznata po prvi put jer do tada nisu bili međunarodno priznati. Možda je to vama smešno. Meni nije nimalo smešno. Vi ste nešto drugo uradili međunarodno priznato, nešto što mi nikada nismo uradili. Ovde je Republika Srbija. Ovo Jojić dobro zna. Ministarstvo pravde i državne uprave, Uprava za izvršenje krivičnih sankcija, a inače je sve potpisano pod odlukom predsednika Savezne Republike Jugoslavije, najpre za Fljoru Brovinu koja se oslobađa 2000. godine. Da pokažem i taj papir, da ne bude da čitam nešto sa izmišljenog papir. Ovo je potpis predsednika Savezne Republike Jugoslavije, u to vreme, ali je ono o čemu smo mi zaboravili da govorimo i nikada nije rekao –izvinite. Nikada nije rekao – pogrešio sam zbog toga ili pogrešili su ovi moji. Predmet – Izvršenje kazne za osuđene, molim vas, slušajte me, ne za one protiv kojih se vodi postupak, već za osuđene, Mazreku Ljuana, Mazreku Bekima i Aljbina Kurtija. Zaboravili ste i vi i mi svi da je tada i Aljbin Kurti kao osuđeni terorista bio u našim rukama, ali je odlukom njihove vlasti sva trojica, braća Mazreku, osuđeni za krivično delo silovanja, a za silovanje, Nela, ako se ne varam, nikada nismo davali bilo kakve akte milosrđa, milostinje, nikada niko nije davao, ali su zato doneli odluku o puštanju na slobodu pravosnažnim presudama osuđenim Mazreku Ljuana, Mazreku Bekima i Kurti Aljbina. Taj Aljbin Kurti, od oca Zaima, rođene 1975. godine, prebačen je na izdržavanje kazne u Okružni zatvor u Nišu. Osuđen je na kaznu zatvora u trajanju od 15 godina zbog krivičnog dela iz člana 125. KZ SRJ. Kazna je trebala da mu istekne 2009. godine, 27.1. Međutim, zbog odluke o pomilovanju predsednika Savezne Republike Jugoslavije, broj 112-03005/2001. od 7.12.2001. godine imenovani je oslobođen daljeg izvršenja izrečene kazne zatvora, te je istog dana i otpušten iz Kazneno-popravnog zavoda u Nišu. Sada da vam kažem, sada razumem, ljudi, zašto oni po ceo dan i zašto se Ramuš Haradinaj i Hašim Tači se danas onoliko iživljavaju na meni. Što da napadaju nekoga drugog? Vi ljude teroriste koji su 15 godina osuđeni za najteža krivična dela protiv našeg naroda puštali ste na slobodu, osuđene, ne one protiv kojih se vodi postupak. Bili su u našem zatvoru na izdržavanju kazne i pušteni su sa izdržavanja kazne i taj danas se zalaže za veliku Albaniju i soli nam pamet. Sada su glavni koalicioni partneri sa ovima ili onima. Kažete – ima neki tajni plan. Ima neki tajni plan. Nema nikakav tajni plan. Kod vas je bio tajni plan dok je narod mislio da se borite za Kosovo, dok je narod mislio da poštujete Ustav iz 2006. godine, a 2008. godine se niste ni setili Ustava. Proglasili su nezavisnu državu Kosovo dok ste vi ćutali i nijedan tekst niste napisali, a kamoli šta drugo po tom pitanju zato što je bilo važno tada da li će Koštunica da pobedi Tadića ili Tadić Koštunicu, a ne da li će od Kosova i Metohije nešto da ostane. Da vam nešto kažem, u pravu ste za jednu stvar – Kosovo brani nas, ne čak u teritorijalnom i u geografskom smislu, ne ni u smislu naše istorijske baštine. Na Kosovu se vidi, tačno je, sve ono što smo radili i sve ono što ćemo da radimo. Vidi se i poštenje i čast, ali se vidi i sve ono suprotno od toga baš kod onih koji se na to najviše i najčešće pozivaju. Sve ste vi to lepo sastavili, pričali o tajnim planovima, o stolicama u UN. Što mašete rukama? Jel to nešto pretite ili vam je prešlo u naviku da mašete ili imate neki drugi problem? Nemojte da mašete rukama. Nemojte da mašete rukama, odgovoriću vam ja precizno. Ja sam, za razliku od vas, koji ste im dali nezavisnost u ruke 2008. godine i ćutali kao zaliveni, pogazili Ustav Srbije, koji ste doneli, bio protiv toga i nisam dozvolio da stolica u UN uđe u Briselski sporazum, i neću to dozvoliti ni ubuduće. Ali, zamislite ljudi da nas kritikuju što smo implementirali međunarodno pravni ugovor koji su oni doneli. Ljudi, jeste li čuli nekada za takvo nešto? Jeste čuli u nekoj zemlji da se to dogodilo? Pokažite mi, molim vas, u kojoj se zemlji to dogodilo, da vas neko napadne za tako nešto što poštujete međunarodno pravne ugovore koje su prethodne vlasti prihvatile i potpisale. Ja jesam sve u životu video, pa mi sad ne možemo da vratimo ni ove u zatvor, zato što moramo da poštujemo njihovu odluku da su to danas slobodni građani, teroristi koje su puštali iz zatvora. Ne iz pritvora, već iz zatvora. Nisu oni obustavljali postupak protiv njih, nego osuđene teroriste puštali, pravosnažnim presudama osuđene. Da odgovorim i drugim ljudima. Što se tiče Republike Srpske, da ne zaboravim, da sve narod vidi za šta ste u pravu zašta niste. Za Republiku Srpsku, a poštujući istovremeno integritet BiH, kako kaže predsednik Dodik i kako kažu drugi zvaničnici Republike Srpske, i lično i Vlada Republike Srbije, uradili smo više nego svi prethodni predsednici i sve prethodne Vlade zajedno. Zato što to nije bio rad u busanju u prsa i o argumentima kojima se vi služite, da li ćemo da poštujemo međunarodno pravne ugovore, koje je neka ranija vlast potpisala ili ne, već u tome koliko smo im stvarno pomogli. Pa kad Republika Srpska ima krizu, a čudo bi bilo da nema finansijsku krizu, jer ne može da ima zbog političke situacije, veliki broj investitora, tu je Srbija da pomogne. A što to Srbija nije uradila u ranijim godinama? A što Srbija u ranijim godinama nije finansirala projekte u svim opštinama Republike Srpske, kao što danas može? Što nije Republika Srpska ranije sa Republikom Srbijom obeležavala sve značajne datume iz naše istorije, kao što danas radimo? A što nisu ranije vlasti radile sa Republikom Srpskom na stvaranju Memorijalnog centra u Donjoj Gradini, da bismo napravili mesto Hodočašće za sve Srbe da znaju kako smo stradali u Jasenovcu? Pa, što ništa od toga nisu uradili, što ništa od toga niste napravili, nego je to ostalo za mene izdajnika da na tome radim? Ako je to mera izdaje pristajem da sam sve što vi kažete, pa puta 10, jer to znači da Srbiju mnogo više volim i da cenim slobodu, koju su neki pomenuli više nego bilo šta, jer od slobode nema veće i važnije vrednosti za naš narod. General Vladisavljević bi hteo da im još odgovaram, imam ja još ovih papira iz 2008. i 2009. godine generale, biće prilike za to. Dame i gospodo, gospodin Dubravko Bojić je postavio jedno pitanje. Nisam Dubravko pogrešio u imenu? (Dubravko Bojić: Ne.) Izvinjavam se, u redu je. Rekli ste - zašto sam pristajao i da li sam razočaran međunarodnim prijateljima? Ne, za onih malo za koje znam da su prijatelji. Za ove druge znam da imaju interese kao što i mi imamo interese. Što se tiče vašeg ključnog pitanja - zašto stalno igramo crnim figurama? Pa, primorani smo i ne samo crnim figurama Dubravko. Pošto vidim da poznajete šah, naterali su nas da damo i damu, ali nam pešaka ne mrdaju napred, nego samo stopa na H liniji jednog napred i to je to i crnim figurama i dama i top manje. I ne možete drugačije. Ako vi mislite da mi možemo da igramo belim figurama i posle Kumanovskog sporazuma i posle 2004. i posle 2008. godine i u ovakvoj konstalaciji snaga u svetu, to Dubravko nije realno. To nije ni moguće, to prosto nije stvarno. Veroljub Stefanović, bilo bi Veroljube veoma važno kada bismo mogli da realno govorimo o problemima sa kojima se suočavamo, to bi nas dovelo do toga da budemo mnogo složniji. Nažalost, vidite da i u ovoj situaciji za koju jedino što ne mogu da se saglasim jeste da podseća na ono vreme iz 1999. godine, ali tačno je da nam je možda sloga i jedinstvo potrebnije, ali uvek je najvažnije da čuvamo demokratiju i da svakome bude dozvoljeno da izgovori šta hoće, kako hoće, koliko hoće. Zato sam srećan što su neki danas mogli da govore i duže od pola sata i da govore sve što misle i kako misle i da dobiju adekvatan odgovor [[Vjerica Radeta: I ja što nisam dobila repliku.]] To mi je posebno žao. A što se ovoga tiče… (Vjerica Radeta: I treba da bude. Napisala sam na Tviteru.) Dobio sam još jednu repliku na Tviteru, inače ih nemam dovoljno. Samo da Veroljubu Stevanoviću nešto kažem. Ukoliko bismo mi uspeli da razumemo da imamo zajedničku budućnost i da imamo zajednički cilj i zajednički interes, pa makar drugačije videli politička sredstva kojima do toga treba da dođemo, siguran sam da bi smo lako postigli to jedinstvo. Ovako, plašim se da ga još dugo nećemo postići i to će biti još jedna slaba karika u lancu odbrane naših nacionalnih i državnih interesa. Nažalost, ne mogu to da promenim, nisam u stanju i nemam tu vrstu snage da to mogu da uradim. Neko je rekao da sam 2015. godine počinje da se formira ZSO. Ljudi, ja sam to rekao. Mi završili dogovore, potpisali principe o formiranju ZSO, avgust 25. 2015. godine. Noćne more od razgovora i pregovora sa Albancima i EU. Izašao napolje srećan da objavim narodu, da kažem ljudi dobili smo principe, krećemo u formiranje ZSO. I vi meni kažete da sam kriv zbog toga što Albanci i Evropljani nisu hteli da provedu u delo to što je potpisano. Moja krivica je u tome što sam bio lakoveran, što sam pomislio da međunarodno pravni ugovori važe za sve druge kao i za nas. U tome je moja krivica i odgovornost. Hvala vam na tome, uvek ću tako da se ponašam, jer ono što potpiše Srbija, Srbija će to da ispunjava. Tako se ponašaju ozbiljne zemlje, tako se ponašaju ozbiljne države. Izvinjavam se i kriv sam, što sam verovao u ozbiljnost EU da će to da provede, ali nisam šef ni Evropske komisije, ni šef Evropskog saveta, niti bilo šta drugo, da sam o tome mogao da odlučujem. Ja to njima svakog dana kažem, pa šta sada, da se ubijem zbog toga što oni neću da ispune svoju obavezu? Brojimo dane od tada kada to nisu ispunili. Koliko je to 2200 dana već, u dan znamo. Ne razumem samo šta je tu naša krivica? Za šta smo mi tu odgovorni? Na kraju celog dana i ceo dan juče nisam dobio odgovor na to pitanje. Da, borimo se, pravili najbolji mogući papir, ja srećan izašao, radostan. Sećam se, imam Pavlovljev refleks kada idem u Brisel, nikad me nešto lepo ne vodi tamo. Ana je dva puta išla i nešto lepo da se desi, a mene nikad, tamo me vode samo da me muče oko Kosova, ni oko čega drugog. Imam bukvalno Pavlovljev refleks kad god idem tamo i to mi je bilo jedino lepo veče. Izašao napolje i još srećan sav što sam postigao nešto, što mogu da obradujem Srbe. I sada sam kriv zbog toga što oni to nisu ispunili. (Ana Brnabić: Predsedniče, kada su oni dogovarali, to su tamo svi trčali da ispune. Kada su oni dogovarali, Priština je trčala da ispuni.) Ana bi bila mnogo oštrija od mene. Dakle, samo jednu stvar da vam kažem ljudi, hoću građanima Srbije da kažem. Ljudi, sedam godina, dakle u sedam godina od devedesete pa nadalje došli smo do Kumanovskog sporazuma, u sedam godina posle 2000. godine od svih priča da je to demokratsko pitanje, samo da smenimo Slobodana Miloševića. Kad se smeni Slobodan Milošević lako ćemo da rešimo kosovski problem. Koliko ste puta to čuli? Koliko puta Steviću ste to čuli? Milion puta smo to čuli od svih njih. Onda su ga tako demokratski rešili, da smo 2008. godine dobili nezavisno Kosovo, a tako smo ga rešili Ustavom iz 2006. godine da nam preambula i dalje stoji, a ne što nas nisu slušali 2008. godine. Te 2008. godine nismo poštovali ni preambulu, ni duh Ustava, ni slovo Ustava, ništa nismo poštovali. Zato ti Vučiću 11 godina posle toga si kriv za to. Gde to ima ljudi? Gde to ima? Da vidim šta imam još u papirima zapisano. Govorio je Filip Stojanović, koji je sam svakako stradao i porodica cela, ugledna srpska porodica iz Gnjilana, kao i dobar deo našeg naroda na Kosovu i Metohiji. Mi ne prećutkujemo stradanja Filipe, naprotiv, mi govorimo o stradanju našeg naroda. Ne prećutkujemo stradanja ni drugih naroda, ali prvi put da neko otvoreno i nedvosmisleno sme da govori o stradanju našeg naroda, kao što znate. Prvi put, nikada ranije to nije bio slučaj. Zbog toga se i vi, ma koliko da vam je teško zbog svega kroz šta ste prošli, sasvim sam siguran, osećate ponosnim, zato što neko konačno sme da kaže šta su Srbi preživali i kroz šta su Srbi prošli, i da se ne plaši da će neko da ga lupi po glavi. Mogu da me lupaju koliko god hoće, nastaviću da govorim istinu i nastaviću da se borim da se zna istina o našem narodu. Nećemo da ćutimo ni o Košarama, ni o Paštriku, nećemo da ćutimo ni o svim našim junacima koji su položili svoje živote na oltar otadžbine, ni o nesreći našeg naroda proteranog iz Hrvatske, ni o nesreći našeg naroda iz mnogih delova Bosne i Hercegovine, kao što nećemo da se pravimo da nije bilo zločina i na drugoj strani i gonićemo naše zločince koji su to počinili nad pripadnicima drugih naroda. Mislim da je to toliko fer odnos, toliko otvoreniji, iskreniji, bolji i pošteniji odnos nego što su sve prethodne vlasti imale. Ja znam da se vi sa tim slažete, znam ja šta je politika, nećete vi to da kažete, ali ja znam da se kao čovek sa tim slažete. Znam ja, osećam ja puls srpskog naroda koji to vidi, koji to zna. Znate šta su mi rekli veterani, još smo napravili tu neke greške u proceduri, neke smo ljude ostavljali van kolone, zato što se neko plašio ne znam čijih reakcija. Ti ljudi su mi rekli - ovo nama niko nije uradio, mi smo ostajali bez ruku i nogu pre 20 godina, niko nam nije rekao ni hvala, a kamoli da nas neko pozove ne neku manifestaciju, da vam ništa ne pruži, da vam ništa ne da, samo da pokaže poštovanje i da skine kapu za te heroje koji su naš narod branili širom prostora bivše Jugoslavije. Nemam problem sa tim, ja sam ponosan na to. Onda su me napali, pomešali dvojicu Lazarevića. Nataša, rekli ste za odluku oko promene i vraćanja iz UN na EU, odnosno na Euleks. Ja sam dobio slike razbijenih automobila, uništenih kamiona, potpuno uništenih kamiona danas iz Zubinog potoka. Pretpostavljam da ćete i vi moći da ih vidite. Sve što su ti NjSO, FIT, kako god da se zovu, taj novi ROSU, sve što su uradili danas. Dakle, ja samo hoću da vam kažem da smo i ovde morali da poštujemo ono što je Rezolucija UN i ono što je pismo odobrenja predsednika Tadića iz 2008. godine, 26. novembra 2008. godine. Dakle, tu nema promena, nema to sad vi hoćete ili nećete, to je za vas zakon i to morate da poštujete. Dakle, predsednik Tadić je odgovorio na pismo generalnog sekretara UN, prema kojima inače je na to trebalo da odgovori Vlada Srbije, nije ni važno, a Savet bezbednosti je i bez njegovog pisma mogao da donese odluku o rekonfiguraciji UNMIK-a i raspoređivanju Euleksa, ali bi bez njegovog pristanka je to faktički bilo neizvodljivo zbog najavljenog veta Ruske Federacije na sve odluke sa kojima se ne saglasi Srbija. To je učinjeno, dakle, tim saopštenjem njegovim zapravo je usvojen izveštaj generalnog sekretara o radu UNMIK-a od 24. novembra 2008. godine. Mi posle toga nemamo šta da radimo i šta da tražimo. Ja ne mogu da vam kažem da se žalim na ponašanje ni Federike Mogerini ili Ketrin Ešton. One su vodile na korektan način, koliko je to moguće, pri čemu smo naravno uvek mi pod većim pritiskom nego što je druga strana. To ko hoće da vam kaže da je drugačije, nije drugačije. To je nešto što je potpuno jasno. Dakle, situacija za nas je, da se vratim na rezultat. Rezultat je da smo sačuvali mir, da ništa strateški u sedam godina nismo izgubili, a u sedam najtežih godina koje nisu za poređenje sa onim od dvehiljaditih ili onim od devedesetih, jer smo tad nešto imali, tad nije bilo nezavisno Kosovo ni iz ugla Albanaca, ni iz ugla Amerikanaca i Evropljana, danas jeste. U takvim nemogućim uslovima izborili smo najviše za srpski narod, investirali najviše na KiM, investiraćemo najviše na KiM i ni jedno od ključnih prava nismo izgubili u međuvremenu, ni jednu od poluga moći nismo izgubili. Šta mislite, zašto, ponavljam pitanje, zašto i danas i Haradinaj i Tači i svi albanski mediji sa takvom sladostrašću napadaju mene, a ne napadaju druge? Zašto podržavaju moje političke protivnike u Beogradu? Šta mislite zašto? Zašto im oni odgovaraju više nego ja? Možete li da razmislite samo zašto? Kažite to i sebi, pa ponekad bi bilo fer da se to kaže javnosti, nema tu slučajnosti ljudi. Perfektno oni prepoznaju ko je taj ko štiti naše nacionalne i državne interese, kao što to prepoznaju i Srbi na KiM. Mogu da ih teraju koliko god hoće da glasaju za neke druge, uvek oni dobro znaju kako i za koga da glasaju. Neću da se javljam više, ako ima samo još jedan govornik. Hoću da se zahvalim svim narodnim poslanicima na veoma korektnoj i na veoma ozbiljnoj i odgovornoj diskusiji. Danas je bio užasno težak dan zbog onoga što se zbiva na KiM i imaćemo još mnogo teških dana, ali sam siguran da razgovorima, da dijalogom, pa zašto da ne otvorenim neslaganjem, možemo da se približimo nekakvim zajedničkim stavovima, da budemo složniji, da budemo jedinstveniji i da možemo još jače da štitimo naše nacionalne i državne interese. Završiću današnji dan onako kako sam počeo. Povukli su se sa severa Kosova, ne mislim da zbog toga treba da budemo mnogo srećniji nego jutros, jer će oni to ponovo pokušati, ne još jednom, nego još mnogo puta zato što im je to san, nedosanjani san i taj san će ostati nedosanjani. Završiću time što ću reći da ćemo se svi zajedno boriti za Srbiju, za interese našeg naroda na KiM, za interese naše države i kao što sam rekao, ja sam čovek poznat po karakteru koji ne zrači optimizmom, već upravo obrnuto, ali sam potpuno siguran da ćemo mudrijom, ozbiljnijom i odgovornijom politikom stvoriti uslove da iz nemogućeg ostvario najviše što možemo za našu zemlju i za naš narod, a izgubimo najmanje što moramo. To znači da će Srbija da pobedi. Hvala vam najlepše. Živela Srbija.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja pretresa pitam da li žele reč predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa koji imaju vreme po članu 96. Poslovnika. Da li se neko javlja? (Ne) Zaključujem pretres. Zahvaljujem predsedniku Republike Srbije Aleksandru Vučiću, predsednici Vlade, ministrima u Vladi Republike Srbije, direktoru Kancelarije za Kosovo i Metohiju Vlade Republike Srbije i njegovim saradnicima, naravno posebno zahvaljujem svim poslanicima koji su uzeli učešće u radu ove sednice i u diskusiji. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem utorak, 28. maj 2019. godine, sa početkom u 17 časova i 15 minuta, kao dan za glasanje jedine tačke dnevnog reda Dvadeset druge posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Ostanite molim vas u sali, samo da ministri mogu da napuste salu. [[Posle pauze.]] Molim vas da zauzmete svoja mesta kako bi pristupili glasanju. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tački dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvoru za rad postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika, što znate. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 145 narodnih poslanika. Prelazimo na odlučivanje. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje Izveštaja, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Izveštaj o Kosovu i Metohiji. Zaključujem glasanje: za – 145, protiv – četiri, uzdržanih – nema, nije glasalo 13 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Izveštaj o Kosovu i Metohiji. Poštovani poslanici, pošto je Narodna skupština obavila razmatranje jedine tačke dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njoj, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem Dvadeset drugu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Poštovani poslanici, sutra sednica počinje u 10.00 časova. Molim vas, odmah nakon razmatranja sedam, osam amandmana pristupićemo glasanju. Sutra je poslednji radni dan u ovom zasedanju. Hvala.