Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuju 103 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 93 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečena da prisustvuje sednici narodni poslanik Živodarka Dacin. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – IZBOR ČLANOVA NACIONALNOG SAVETA ZA VISOKO OBRAZOVANjE Za ovu tačku dnevnog reda primili ste izveštaj Odbora za prosvetu, sa listom kandidata koju su podneli ovlašćeni predlagači, i to: 1. Konferencija univerziteta Srbije (10 kandidata), 2. Konferencija direktora viših škola Srbije (dva kandidata), 3. Vlada Republike Srbije (tri kandidata), sa izmenom liste, 4. Izvršno veće Autonomne Pokrajine Vojvodine (jednog kandidata), sa izmenom liste. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Da li se izvestilac nadležnog odbora javlja za reč? (Da.) Narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući iz Demokratske stranke Srbije, poštovane kolege narodni poslanici, samo ću vas podsetiti na nekoliko stvari kada je u pitanju izbor Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, zato što većinu stvari već znate. Da vas podsetim da smo početkom septembra izglasali Zakon o visokom obrazovanju, koji je sistemski reformski zakon. Tim zakonom je predviđeno formiranje Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje radi obezbeđivanja i unapređivanja kvaliteta visokog obrazovanja. Kao što je predsedavajući rekao, stigle su liste kandidata od ovlašćenih predlagača. Naime, ovlašćeni predlagač Konferencija univerziteta Srbije je dostavila valjanu listu kandidata od deset članova. Konferencija direktora viših škola je imala obavezu da dostavi listu kandidata sa dva člana, što je učinila. Vlada Republike Srbije je imala zadatak da dostavi listu od tri člana, s tim što se moralo voditi računa da je jedan od kandidata sa Univerziteta u Prištini, što je učinjeno, i četvrti predlagač je Izvršno veće Autonomne Pokrajine Vojvodine, koje je imalo zadatak da predloži takođe jednog kandidata. Inače vas podsećam da ovo veoma važno telo treba da ima 16 članova, tako da vas molim da u danu za glasanje pomognete da izaberemo ovo izuzetno važno telo. Fakulteti i univerziteti su u veoma ozbiljnom procesu reformi i transformacije. Između ostalog, jedan od prvih zadataka ovog saveta, kada ga formiramo, jeste formiranje nove akreditacione komisije. Inače su fakulteti i univerziteti započeli proces reformi i transformacija i već nekoliko meseci čekaju na Skupštinu da formira ovo vrlo važno telo, tako da vas pozivam da u danu za glasanje izglasamo Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Hvala.
Da li se predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa javljaju za reč? Da, Milisav Petronijević. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo kratko. Naravno, izveštaj koji je podnela gospođa Donka Banović, u izradi njega sam učestvovao i ja i ne govorim o njemu, to je tako, ali želim da ukažem na dve stvari zbog javnosti. Prvo, u ovoj oblasti u kojoj smo doneli dva ključna zakona, jedan o osnovnom sistemu obrazovanja i drugi o visokom obrazovanju, nekako u primeni tog zakona u najvažnijem delu nam je trapavo. Kada je u pitanju sistem obrazovanja, Nacionalni savet, evo, već dve godine ne funkcioniše. Kada je u pitanju visoko obrazovanje, ovo što sada treba da izaberemo Nacionalni savet za visoko obrazovanje ponovo nam ukazuje na to da nećemo imati baš nešto mnogo sreće od toga, a veoma je nužno i veoma je bitno da se što pre izabere. Zašto izražavam sumnju? Govorim principijelno, ne govorim o imenima. Vidite, Konferencija univerziteta prilikom predlaganja kandidata prosto nam je poslala poruku da su rektori seli, dogovorili se ko da bude, sproveli proceduru i poslali. Tako od svih naučnih oblasti i umetničkih polja imamo listu gde su tri kandidata iz oblasti tehničkih nauka. Iz Beograda, gde ima četiri kandidata, dva su sa Elektrotehničkog fakulteta. Zar stvarno ne postoje još neki veoma ugledni, zar nema Mašinski fakultet, zar nema još nekih uglednih fakulteta? Zar je moguće da među deset vrhunskih profesora nema nijednog iz oblasti Pravnog fakulteta, Ekonomskog fakulteta, a najjači su, političkih nauka? Zar je moguće da nijedan kandidat iz tih oblasti, iz te sfere nema mesta u savetu za visoko obrazovanje? Na ovo sam hteo da ukažem iz još jednog razloga. Imam utisak da sve ingerencije polako preuzima rektorski kolegijum. Sedne rektor univerziteta, naravno zajedno sa rektorom BK univerziteta, valjda oni misle da je to jedino što vredi od privatnih univerziteta, dogovore se, sprovedu proceduru i pošalju vam. Pogledajte listu od deset imena: tri iz oblasti tehničkih nauka, dva sa Filozofskog fakulteta, medicina jedan. Prema tome, sve ostalo nema, bar po ovom predlogu, kompetentnih stručnjaka, što ne verujem i što mislim da nije tačno. Takođe, želim da ne verujem da je ovo prvi početak formiranja nacionalnog saveta za visoko obrazovanje trapav i loš, a nužno je da se što pre formira, da ne doživi sudbinu onog Nacionalnog saveta za obrazovanje. Zašto? Da bi što pre prestao da funkcioniše Savet za razvoj univerzitetskog obrazovanja. Zašto? Zato što se pokazao kao stariji od zakona. Navešću vam za to samo jedan primer: preduzeća koja su podnela zahtev za osnivanje fakulteta 2004. godine, preduzeća "Fineks", "Mikro" itd., uopšte me ne interesuju oni, niti me interesuju da li treba da dobiju dozvolu, ali evo druga godina ne dobijaju, i ne odbijaju ih. Savet za razvoj univerzitetskog obrazovanja, jednostavno, stalno odlaže. Za to vreme oni koji osnivaju fakultet imaju ogromne troškove, za to vreme očigledno postoji neka lobi grupa koja ne dozvoljava da se formiraju neki novi fakulteti. Imamo situaciju da je Savet za razvoj univerzitetskog obrazovanja stariji od zakona. Imamo ponovo rektorski kolegijum kojiprošle godine, samo nekoliko dana posle usvajanja zakona, kaže – o osnivanju fakulteta raspravljaćemo po novom zakonu; mogu biti kandidati oni koji će dostaviti dokaze da su udruženi u univerzitet. Prelazne odredbe zakona kažu, a on bi valjda trebalo da bude stariji, da se svi započeti postupci moraju završiti po starom zakonu, u roku od šest meseci. Dakle, očigledno da se Savet za razvoj univerzitetskog obrazovanja postavio iznad zakona, rektorski kolegijumi su postali glavni u donošenju odluka, za šta je dokaz i ovo i ono malopre. Želeo sam da upozorim poslanike i javnost na neprihvatljivost takvog ponašanja i da nije dobro urađen posao oko utvrđivanja liste, a i na potrebu da se što pre konstituiše ovaj savet za visoko obrazovanje, da bi preuzeo one poslove, veoma važne i velike, koji stoje pred njim.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe DSS i SRS. Dajem reč narodnom poslaniku profesoru Velimiru Simonoviću iz poslaničke grupe DSS.
Dame i gospodo, imam skoro slične primedbe kao i kolega Petronijević iz SPS-a. Naime, kada sam dobio ovaj materijal koji vi svi imate i video spisak šta je predložila Konferencija univerziteta Srbije, bio sam donekle iznenađen kad sam video dva imena profesora sa Elektrotehničkog fakulteta u Beogradu. Odmah da vam kažem, ne osporavam njihove kvalifikacije, daleko od toga. Oni su vrlo kvalifikovani da budu članovi Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, i jedan i drugi, što se vidi i iz njihovih biografija. Nije u redu da sa jednog Elektrotehničkog fakulteta budu dva kandidata, a nema kandidata sa drugih tehničkih fakulteta, ni iz Kragujevca ili Niša, a znam vrlo dobro da je bilo vrlo kvalifikovanih kandidata i sa Mašinskog fakulteta u Beogradu i Mašinskog fakulteta iz Kragujevca. Ne znam da li je fakultet iz Niša imao kandidata, nisam se raspitivao. Kad sam dobio ovaj spisak, razgovarao sam sa nekim dekanima beogradskih tehničkih fakulteta; oni su i sami bili iznenađeni, a ja sam im rekao – gospodo, i vi ste krivi što niste bili aktivniji u Konferenciji univerziteta, pa da umesto ova dva kandidata prođu neki drugi kandidati sa nekih drugih fakulteta, takođe vrlo kvalifikovanih. Baška, što reče kolega, da nema nikog, recimo, iz pravnih i ekonomskih nauka. No, shodno situaciji u kojoj se nalazimo, treba da izaberemo što pre ovaj Nacionalni savet, da bi mogao da radi i da sređuje naše visoko školstvo, nemam nameru da osporavam ovaj izbor, to neću da radim. Treba da ih izaberemo kako-tako. Kažem vam, krivi su i dekani pojedinih fakulteta što i sami nisu bili aktivniji u predlaganju kandidata itd. Prema tome, ne vredi sada ovo osporavati. Treba da izaberemo članove kako su predloženi, s obzirom na to da, kao što sam rekao, oni stvarno imaju kvalifikacije, da bi Nacionalni savet što pre mogao da počne da radi i da počne da sređuje mnoge stvari u našem visokom školstvu. Toliko i hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović iz poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi srpski radikali, kao i u samom predlogu zakona za visoko obrazovanje, bili smo protiv izbora nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, kao i onog sistemskog Zakona o osnovama obrazovanja, kada se birao Prosvetni savet za osnovno i srednje obrazovanje. Naime, mi smo to tada obrazložili. Sigurno se sećate da smo gotovo celu noć proveli raspravljajući se oko tog zakona. Vi tada niste uvažili naše primedbe, nego tvrdoglavo idete dalje da sprovedete ono što ste naumili. Naime, mi smo Nacionalni prosvetni savet izabrali još pre dve godine, a do današnjeg dana se taj savet sastao samo jednom i tamo je samo prebrojano koliko ima članova, bez izbora predsednika ili nametanja izbora predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta, akademiku i čoveku koji nije hteo to da prihvati. Već dve godine taj savet ne radi, iako, prema Zakonu o osnovama sistema obrazovanja, ima izuzetno velike ingerencije. Mi smo i tada govorili da je to dalja birokratizacija našeg društva, iz razloga što pri Ministarstvu za prosvetu imamo nadležne sektore u oblasti osnovnog, srednjeg, predškolskog obrazovanja itd. Isto je za visoko obrazovanje. Bili smo protiv izbora Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. On će verovatno doživeti sličnu sudbinu kao i prosvetni savet koji smo izabrali pre dve godine. Ta njegova sudbina se vidi iz diskusije vas koji činite većinu ovde u Skupštini, a normalno i u Vladi Republike Srbije. Naime, između vas samih ima podela oko samih predloga kandidata za Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Vidite i sami da taj raspored nije dobro urađen. Znači, nema predloga iz svih grana visokog obrazovanja, već je to sumirano na predloge iz Beograda, čak ignorišući univerzitet iz Niša, Kragujevca. Prema tome, kada je u pitanju taj Nacionalni savet za visoko obrazovanje, koji ćete vi verovatno usvojiti ovih dana i izabrati ove ljude, uz puno uvažavanje njihovih imena i titula koje nose, verujem da će se i dalje nastaviti ona agonija koju smo mi srpski radikali i predvideli prilikom usvajanja Zakona o visokom obrazovanju. Zato želim da kažem da to što donosite nekakve zakone, nešto što se ne primenjuje u praksi, u stvari jeste novi namet na građane Srbije. To su novi izdaci, novi troškovi koji koštaju sve građane u Republici Srbiji. Zbog toga, mi se nećemo mešati u imena koja ste predložili, neka to bude vaša svađa i vaša razlika, ali želim ovom prilikom da naglasim da će ovo usvajanje i izbor Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje u stvari biti samo još jedna obmana u visokom obrazovanju i još veća podela, vezano za visoko obrazovanje. Jedan kolega je pomenuo da rektorati rešavaju gotovo samostalno sve probleme i predloge, posebno vezano za osnivanje novih fakulteta. Znači, sve je to u rukama rektorata. Ovo će biti samo jedna farsa, gde će se ponovo pitati isti ljudi, pitaće se oni koji vladaju državom Srbijom, a ovaj Nacionalni savet za visoko obrazovanje biće još jedan namet i trošak za građane Srbije.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, imali smo izuzetno obrazovanje u ovoj državi. Naši fakulteti, naše srednje škole, naše stručne škole davale su visoko kvalifikovane i kvalitetne stručnjake koji su se onog trenutka kada su prešli granicu i ušli u fabrike, u projektantske biroe, iskazali. Danas svet ima nekoliko vrlo zvučnih imena iz svih oblasti nauke, koja potiču sa ovih prostora. Poslednji primer vam je doktor rodom iz Leskovca, ne znam mu ime, koji je napravio bum u oblasti genetike. Onda dođe "buldožer revolucija", dođoste vi i počeste da mašete prvo nekakvim drugim deklaracijama, a sada mašete Bolonjskom deklaracijom. Odrediste ovog nesretnog Vuksanovića i on se ponaša u ministarstvu za prosvetu kao slon u staklarskoj radnji, čega god se dohvati to uništi. Imali smo nacionalni savet za obrazovanje i, po meni, on je relativno dobro funkcionisao. Stvaramo sada nacionalni savet samo za visoko obrazovanje. Zbog čega? Osnovno je da ste počeli polako već od 2002. godine pa naovamo da gubite uporište na fakultetima i sada fakultete pretvarate, raznim podzakonskim i zakonskim aktima, u radne jedinice, a odlučivanje dižete na nivo rektorata i onda vam trebaju ljudi koji će biti podobni, koji će prihvatiti i sprovoditi ovo. Zašto u ovom nacionalnom savetu nema predstavnika svih naučnih oblasti? Vrlo jednostavno, nemate ljude iz svojih struktura. Nije bitno na čemu je doktorirao, nego koju člansku kartu u džepu ima. To vam je osnovnoopredeljenje. Zbog toga može sa elektrotehnike, a pri tom uopšte ne zalazim u to koliko su ljudi stručni, koliko su naučnici, šta su sve ostvarili iz oblasti kojom se bave, ali su oni članovi onog većeg ili manjeg DOS-a koji sada vlada. Ministar Vuksanović, dame i gospodo, sistematski uništava naše školstvo, od osnovne škole do univerziteta. Naše obrazovanje svodi na nivo koji će obezbeđivati jeftinu i polustručnu radnu snagu za one koji vas savetuju i koji treba sa Zapada da vam dođu i da pokupe sve ostalo. Nedavna izjava je šokirala sve koji bar malo misle u Srbiji – ukoliko uspe referendum u Crnoj Gori, da se ništa neće promeniti u odnosu na crnogorske studente. Posle dva dana ispravlja tu svoju izjavu, nije mislio tako, on je rekao, ali nije mislio tako. Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko referendum u Crnoj Gori uspe i Crna Gora postane država, studenti iz Crne Gore biće strani državljani koji će plaćati onoliko koliko plaćaju grčki studenti, koliko plaćaju studenti svih okolnih zemalja. Apelovao bih na predsednika Vlade i na Vladu da učini nešto, i to hitno i temeljno, u oblasti obrazovanja, da pod hitno smeni ministra Vuksanovića. Veće štetočine u oblasti obrazovanja od njega nije bilo.
Reč ima poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, skupštinska većina je, na predlog Vlade Republike Srbije, predložila dnevni red koji je juče jedva usvojen. U tom dnevnom redu je napabirčeno, uglavnom su u pitanju kojekakvi izbori i verovatno da vi u skupštinskoj većini, a i Vlada, mislite da su ovo potpuno nebitne stvari. Naravno, mi u SRS ne mislimo tako i zato smo vrlo iznenađeni da danas ovde ne sedi ministar Vuksanović, jer ako izbor članova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje nije tema o kojoj treba narodni poslanici da pričaju i koju treba da čuje ministar Vuksanović, onda stvarno ne znam šta jeste. Doduše, ministar Vuksanović je najglasniji u hvatanju Ratka Mladića. On drži konferencije u Vladi i ja sada očekujem da će ministar da kaže nešto vezano za svoj resor, za svoje ministarstvo, a on određuje rokove za hapšenje Ratka Mladića, priča o značaju i prioritetu tog hapšenja. Prosto je neverovatno koliko su Vlada Srbije i njeni članovi izgubili kompas. Niti se zna više šta je u čijoj nadležnosti, niti ko se čime bavi. Očigledno je da odbrojavaju poslednje dane i onda pokušavaju da završe neke svoje lične poslove, zbog kojih su zapravo i došli u Vladu Srbije i to je ono što je pogubno i što će ostaviti negativan trag posle odlaska ove vlade. Kada je u pitanju Nacionalni savet za visoko obrazovanje, kao moje kolege ni ja neću govoriti o imenima. To je inače principijelni stav SRS – kada su u pitanju neka postavljenja smatramo da je onaj ko ima većinu, ko je vladajuća koalicija odgovoran za ta konkretna postavljenja i naravno prepuštamo mu da sam predlaže i bira. Uglavnom ne glasamo kada su u pitanju konkretna imena i ne dajemo nikakve konkretne primere, ali govorimo principijelno, govorimo o institucijama, govorimo u ovom slučaju o sistemu visokog obrazovanja i obrazovanja uopšte. Samo ću vas podsetiti, kada smo donosili ova dva zakona iz oblasti obrazovanja, da smo mi srpski radikali koristili maksimalno vreme, da smo imali mnogo amandmana i da smo pokušali da vam skrenemo pažnju na ono što je, nažalost, već počelo da se dešava u oblasti obrazovanja. Naravno, gospodin Marković je rekao da smo mi kada se govorilo o ovom zakonu rekli da pored jednog nacionalnog saveta nema potrebe da se formira i drugi savet za visoko obrazovanje, da je to potpuno nepotrebno dupliranje funkcija koje, nažalost, u suštini ništa ne znače. Čak dozvoljavam da ste imali dobru nameru kada ste glasali za ovo i da ste mislili da će to zaista da ima pravu funkciju, ali takođe verujem da ste svesni koliki je to bio promašaj. Uništavanje obrazovanja u Srbiji, a pogotovo visokog obrazovanja, krenulo je od početka 2001. godine, od Gaše Kneževića naravno, a sada se završava sa Slobodanom Vuksanovićem. Razlika između njih je, nažalost, kada je u pitanju ono o čemu hoću da govorim, nikakva, odnosno ne postoji. Šta je problem? Problem je to što je glavni i jedini cilj ministara nadležnih za obrazovanje, od Gaše Kneževića do danas, bio denacifikacija Srbije. O tome je Gašo Knežević svojevremeno javno i otvoreno govorio. Podsetiću vas samo na ono vreme kada je Gašo Knežević, tadašnji ministar, isterao sa fakulteta profesora Vojislava Šešelja, kada je objavljivao ono njegovo čuveno – on ili ja. Naravno, on je tada imao moć i uradio je to što je uradio. Naravno, profesoru Vojislavu Šešelju nije mogao da uzme profesorsku titulu, to je nešto što je on lično zaradio. U postupku koji je vođen pred Prvim opštinskim sudom postoji pravosnažna odluka da se Vojislav Šešelj vrati na fakultet, ali niti je njemu to bilo interesantno, niti je želeo na taj način da se vrati, ali je vodio taj postupak da bi dokazao da je on bio u pravu. Postoji pravosnažna presuda da jeste bio u pravu. U to vreme na Pravnom fakultetu pored Gaše Kneževića gazdovao je i onaj Stevan Lilić, podli i prljavi plagijator, za koga takođe postoji pravosnažna presuda i objavljena je u jednoj od knjiga Vojislava Šešelja "Dosmanlijski sejmeni na Pravnom fakultetu", presuda Vrhovnog suda gde je dokazano da je Stevan Lilić plagijator. Takvi ljudi su počeli nekakve reforme visokog obrazovanja, a ovi koji su došli posle tako su se lepo uklopili i nastavili tu denacifikaciju da je to zaista zabrinjavajuće. Kada smo vam govorili o Bolonjskoj deklaraciji, kada smo vas ubeđivali da Bolonjsku deklaraciju i te obaveze iz Bolonjske deklaracije brišete iz zakona mislili ste da ste vi nešto veći, više proevropski orijentisani nego mi kada zagovarate tu Bolonjsku deklaraciju. Tvrdili smo vam da je niko u Evropi ne primenjuje, da Bolonjska deklaracija nije obavezujuća, jer da je obavezujuća zvala bi se, a to kolege pravnici znaju, rezolucija, a ne deklaracija. Sve smo vam to pričali, vi to niste hteli da čujete i šta danas imamo? Danas imamo činjenicu da nam se udžbenici istorije pišu u Bolonji. To će biti najstrašnija tekovina ove vlade. Sve ono što ste upropastili, što je Vlada upropastila i što upropaštava i u sferi privrede i u drugim oblastima, sve to nekako može da se nadoknadi. Više će da se radi, privreda će da oživi, ljudi će da počnu da rade, počeće bolje da se živi. Naravno, to je dug proces, ali ima nade. Pitam vas – gde nam je nada kada se upropasti jedna ili nekoliko generacija studenata? To je zaista nenadoknadiv gubitak i tu neće pomoći ni neka nova vlast. Naravno, hoće za buduće generacije, ali ono što ostane osakaćeno Bolonjskom deklaracijom i ovim vašim Zakonom o visokom obrazovanju ostaće trajno osakaćeno. Sećate se, i o tome smo vam govorili, onih nekoliko generacija koje su uništene tzv. šuvaricama, trajno su ostali osakaćeni za jedno opšte obrazovanje koje u takvim školama nisu mogli da steknu, pa iz te generacije učenici koji su završavali, a sada već ljudi koji su završavali te "šuvarice"... Gledala sam sopstvenim očima u komšiluku da učenica, koja je tada išla u treći razred trgovačke škole, popunjava ukrštenicu i tamo stoji – grad u Vojvodini, a tri slova su u pitanju, upisuje Peć. To je tada bila posledica "šuvarica", a danas imamo takve i još drastičnije posledice Bolonjske deklaracije. Samo se smeškajte, kolega, ovo je toliko tužno da zaista ne bi niko smeo da se nasmeje na ove komentare, pogotovo što svi dobro znate da govorim apsolutnu istinu, a to znaju i građani Srbije. Naravno, građani Srbije ne znaju da danas postoje samo dva profesora srpske istorije u Srbiji, zapravo profesora objektivne istorije, koji pokušavaju da se nametnu i da njihovi udžbenici dođu do učenika u srednjim školama i na fakultetima. Jedan od tih profesora je profesor Nikola Žutić. Drugog sada ne mogu da se setim i izvinjavam mu se, ne mogu da se setim imena. Svi ostali su anacionalni, svi ostali su neobjektivni na štetu Srbije, na štetu srpskih nacionalnih interesa i, nažalost, prodaju našu istoriju za male pare, za lične interese. To nam se isto dešava kada je u pitanju srpski jezik. Svi znate da su skoro svi srpski pisci izbačeni iz nastave iz srpskog jezika i u osnovnim i u srednjim školama, ali, hvala bogu, moram da kažem da 80% prosvetnih radnika, bez obzira na ove preporuke koje dobijaju i od ministra Vuksanovića i od ovih vaših kojekakvih saveta, rade po onim starim programima; i dalje naša deca u školama uče i pravu istoriju i pravi srpski jezik. Zašto intervenišem? U čemu je problem? Problem je u tome što će nestati profesori koji su već ljudi u godinama, koji predaju onako kako znaju da treba da se predaje i koji nisu podlegli svim ovim novotarijama. Kada oni odu iz škola, naravno u međuvremenu će se promeniti i vlast i zakon, ali moram da upozorim da kada i ti ljudi odu iz škola da ćemo dobijati potpuno obrazovno osakaćene generacije. A onda i ovo na fakultetima... Je l′ vidite šta se dešava? Je l′ čitate novine šta se dešava u školama, od osnovnih, srednjih, do fakulteta? Je l′ vidite ko sve formira fakultete, kako ste zakonom lepo stavili na tacnu mogućnost svima, pa sada imate bivše ministre, i Pitića, i Gašu Kneževića i tako dalje. Svi imaju fakultete, profesori univerziteta, ovde su sebi pripremali teren kroz zakone, kao što i ovi sada pripremaju sebi kroz zakone. Vi, drage moje kolege, kao i mi nećemo biti u tom filmu i onda ćete valjda shvatiti, kao što pretpostavljam da su mnogi shvatili, i koji ne sede sada u poslaničkim klupama DS-a, šta smo im mi govorili u vreme kada nam je Gašo Knežević ovde, u polupijanom stanju i u trenerci, predstavljao zakon o visokom obrazovanju. Dakle, znam da ovo što danas govorim, nažalost, može samo da ostavi nekog traga u javnosti, da vi svi razmišljate da možda inicirate da Vlada predloži izmene zakona. Zakon je takav kakav je, ali možemo bar da vodimo računa i da javno skrećemo pažnju i ministru, i ovim savetima i ovom koji ćete danas izabrati, onome koga ste izabrali, da vode računa da ne sme da se nastavlja denacifikacija Srbije, da nam je obrazovanje najvažnija karika, da je svaki gubitak u obrazovanju nenadoknadiv. Zato vas molim da vi koji poznajete ove ljude, koji predlažete, vodite računa da li bar ispunjavaju te kvalifikacije, da li će bar voditi računa o tom trenutno, zapravo uopšte najvećem nacionalnom interesu Srbije.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Skupština grada Kragujevca je na sednici koja je održana prošle nedelje proglasila u našem gradu godinu univerziteta. Pošto je gradonačelnik grada Kragujevca i danas, kao po običaju, odsutan sa ove sednice Skupštine, zaista me čudi da nije našao za shodno da se suprotstavi, kao neko ko podržava ovu koaliciju na vlasti, ovakvom predlogu koji je došao pred Narodnu skupštinu, ne iz lokalpatriotizma, jer to je nešto što normalni ljudi i političari koji treba da brinu o celoj državi, o celoj naciji, o obrazovanju nacije ne treba da rade, nego prosto iz razloga što se ovde postavlja zaista jedno logično pitanje – zašto su pre toliko godina, pre 30, 40, 50 i više u Srbiji osnivani univerziteti u drugim gradovima, ne samo u Beogradu, da bi se danas pred poslanicima našao jedan ovakav predlog. Jedan profesor sa Niškog univerziteta i način na koji se u konferenciji predstavnika profesora koji su predlagali i drugih koji su davali mišljenje dolazilo do ovakvih kandidata je nešto što niko razuman ne može da prihvati. Malopre je jedan kolega spomenuo Mašinski fakultet u Kragujevcu; ne samo Mašinski, koji je zaista jedna prestižna visokoškolska ustanova, nego i drugi fakulteti u okviru Kragujevačkog univerziteta nisu tretirani. Postavlja se jedno drugo logično pitanje – ako nije poštovan reciprocitet, šta će ovaj Nacionalni savet za visoko obrazovanje kada već imamo jedan nacionalni savet? Doduše, za taj nacionalni savet, koji tretira niži stepen obrazovanja, takođe su stizali predlozi navrat-nanos, da i sami poslanici, u onoj noći kada se oko četiri ili pet ujutru glasalo o tim predlozima, nisu znali ni kako da odluče, ni da li je to usaglašen predlog sa predstavnicima svih vaših koalicionih stranaka i ovih što vas podržavaju. Moram da vam kažem i da vas podsetim na to da je izbor pojedinih članova tog prethodnog saveta jednostavno nelegitiman, jer ne samo da je predsednik Skupštine Predrag Marković pozivao poslanike da glasaju za samo jedan od predloga i da na takav način treba da se Skupština izjasni o tome koji je predlog prošao, odnosno ko ima najviše glasova, nego se dešavalo da pojedini poslanici glasaju više puta, da se zapravo ne zna ko je pravi i legitimni predstavnik. Sa druge strane, potpuno je nedopustivo da Vuksanović nije ovde. Ako ste gledali pre neko veče, a ja sam zaista u promeni programa na raznoraznim našim kanalima, jureći za ovim vestima dokle stižete kada je u pitanju Karla del Ponte i ostali zlikovci i lovci na srpske glave, došla do situacije da gledam (a pošto danas dolazi u Beograd, verovatno ste srećni, ozareni, vidim da vam je sve lepo i šareno), da 20 minuta pratim njegovo izlaganje, odnosno svađu sa novinarom Studija B. Zaista nemam ništa da kažem ni u prilog, niti u superlativu, niti negativno za ženu koja je urednik i autor te emisije, ali da ministar onako nastupa, a mi smo imali prilike to da vidimo u Skupštini, niko ne bi mogao to da opravda. Možemo mi poslanici i predstavnici stranaka u jednom duelu da tako govorimo o svim negativnim posledicama sada usvojenog zakona, ali da on tako jednostavno kaže, pošto žena govori o činjenici da su stigle mnogobrojne primedbe što roditelja, što onih koji rukovode našim školskim ustanovama, a on kaže – vi se niste dobro pripremili za emisiju, nemam ja šta sa vama da pričam itd. Da li je to normalno i da li je normalno da danas ministar nije ovde? Šta za njega ima preče nego da dođe i da brani takav sastav Nacionalnog saveta, jer u pitanju je buduća smernica i ono šta će ti ljudi da rade po zakonima koji su izglasani. Ali, opet, i to me ne čudi, jer kada je bio na dnevnom redu Zakon o visokom obrazovanju, on je dva puta izašao ovde i lepo mu je rekao tada naš ovlašćeni predstavnik prof. dr Mileta Poskurica – niti znate nešto o ovome, a imate kolege redovne profesore koji su prisutni u klupama u vašoj koalicionoj grupi, pa pitajte njih ako bar toliko ne znate. Da li su njega uopšte obavestili, pošto je ovaj predlog došao pred nas, ko su ovi ljudi i kako se dolazilo do tih kandidatura? Sada vi možete da kažete – jesu sve to ljudi sa referencama, eminentni stručnjaci u svojoj oblasti, ali u pitanju je Nacionalni prosvetni savet. Prvo, zašto uopšte postoji, to je naše mišljenje i to smo vam govorili prilikom izglasavanja zakona, onog prethodnog paketa, pa onda ovog o visokom obrazovanju, da će nesumnjivo da dođe do takvog lobiranja i do nepoštovanja onoga što ljudi u nauci daju na području cele Srbije. Gde su vam ljudi koji su sa izmeštenog, nažalost, Univerziteta u Prištini, gde su ljudi sa drugih univerziteta, da ne bude da pričam samo o Kragujevcu, ali to potenciram namerno, zato što je celokupna Skupština grada odlučila da se u ovoj godini univerziteta našeg grada to ne samo kroz raznorazne manifestacije obeleži, nego da se da jasno upozorenje i ministru i celokupnoj Vladi da zaista sve probleme koje imaju pojedini fakulteti Kragujevačkog univerziteta oni zanemaruju, i sada se to videlo na osnovu ovih predloga. Kada je koleginica Radeta govorila o svim negativnim posledicama Bolonjske deklaracije, a spominju se i profesori koji se predlažu sa Elektrotehničkog fakulteta, ne znam da li ste pratili pre nekih 15 ili 20 dana šta ti mladi ljudi, studenti, zaista budućnost ove zemlje, ljudi koji su ne samo dobri studenti, nego očigledno oni koji brinu o naciji i o sudbini svoje države i o činjenici da žele da ostanu ovde i da tu zasnuju porodice i da grade karijeru i budućnost, misle o Bolonjskoj deklaraciji. Oni nisu zbunjeni zato što su uspeli za ovo kratko vreme, za ovih nekoliko meseci, da shvate u kojim se to okvirima kreće i čemu moraju da se prilagode, ali u anketi koju je napravila redakcija, čini mi se, "Beogradskog programa", ili "Jutarnjeg", ne sećam se, uglavnom je to bila RTS, jasno su i nedvosmisleno rekli da je to katastrofa, da će njima biti mnogo teže da rade, što smo mi govorili, i da se time devalviraju sve one pozitivne, godinama i decenijama, uz neke izuzetke i one eksperimente koji su sprovođeni u onom kratkom vremenu jednoumlja i komunizma, tendencije u obrazovanju u Srbiji, koje se na ovakav način, i na ovakav način izbora Nacionalnog saveta, gase. Mi smo raspravljali o tome dokle je stigao Univerzitet u Kragujevcu, kojim fakultetima treba pomoći, zašto baš ta godina jubileja i onda smo se dotakli jedne činjenice koja sada u ovom kontekstu i ove priče, i u današnjem vremenu i načinu na koji Vuksanović i ova vlada sve te novotarije i amerikanizaciju školstva i sve to što stiže sa Zapada bespogovorno prihvataju... Prisećajući se osnivanja Liceja i tog prvog čitališta u Kragujevcu, i početka visokog obrazovanja u Srbiji, školovanja najumnijih Srba, govorili smo o tome, a to su zaista nepobitne istorijske činjenice, da su se Srbi i državnici iz tog perioda u modernoj Srbiji s kraja XIX i početka XX veka rukovodili činjenicom da su nam Rusi kao narod i bratska Rusija najbliži zbog činjenice da su uvek bili na ceni njihovi univerziteti, njihovo visoko školstvo. U to vreme, kada su u Kragujevcu krajem XIX veka počela prevođenja prvih stručnih časopisa, prvih naučnih izdanja sa mnogobrojnih stranih jezika, uglavnom svi ti budući profesori i naučni radnici usmeravali su se na rusku školu i trudili se, naročito u svim oblastima društvenih nauka, a pogotovu pravne nauke, da se poštuju dostignuća koja je imala Rusija, odnosno njihovi naučnici. Ne samo da se podsmevate danas kada mi govorimo o tome i o činjenici da je i privreda i saradnja sa te strane zapostavljena, a da ne govorim ta razmena iskustva sa Rusijom uopšte i u oblasti nauke, već su vam šamar, u pravom smislu reči, dali i ovi studenti koje sam malopre spomenula, anketirani pre 15 dana. Oni su rekli da je Bolonjska deklaracija i zakon koji je stupio na snagu nešto što će i te kako da im otežava školovanje u Srbiji i da te novotarije i način na koji oni sada moraju da rade, a sada sve pod patronatom ovog nacionalnog saveta, ovako predloženog, mogu samo da donesu još veće probleme. Sve ono što smo imali kao država i narod, a što su ljudi u oblasti nauke dostigli, jednostavno se baca pod noge. Vidi se da ste odbacili 80 posto tog kadra i onoga što su ti naučni radnici uradili, pojedinci koje uopšte nemate na spisku i za koje ne znate uopšte da li postoje ili ne postoje, jer ste na ovakav način dali predlog za koji, jednostavno, niko razuman ne može da glasa.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Reč ima gospodin Albijanić, poslanički klub G17 plus.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas je na dnevnom redu Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Mislim da su za obrazovanje u Srbiji u celini neophodne dve stvari. Prvo, potrebno je veće ulaganje u obrazovanje u Srbiji u celini. Drugo, važno je da institucije koje se bave obrazovanjem, institucije koje smo mi formirali zakonima koje smo doneli, dobro funkcionišu. Ovo prvo je važno zbog toga što se danas u Srbiji u obrazovanje ulaže tri posto bruto društvenog proizvoda. Zemlje koje su u razvoju ili koje su se bavile razvojem prethodnih decenija su značajno više ulagale u domen obrazovanja, znači između šest i deset posto bruto društvenog proizvoda. Dakle, mislim da je potrebno u Srbiji doći do strateškog dogovora, zbog ulaganja u budućnost, za buduće generacije, da zaista osmišljeno pristupimo finansiranju obrazovanja u Srbiji i da se svake godine taj iznos poveća. Danas, naravno, imamo predlog i spisak kandidata za sastav nacionalnog saveta. G17 plus uvažava predloge koje su nam dostavile odgovarajuće institucije, a naravno, uvažavamo i primedbe koje je profesor Simonović rekao, jer on je čovek koji radi u visokoškolskoj ustanovi i na to ima puno pravo. Izbor nacionalnog saveta je vrlo značajan iz sledećih razloga. Nacionalni savet u svom delokrugu rada ima akreditaciju visokoškolskih ustanova, dobijanje dozvole za rad, što je jako važno, jer danas se u Srbiji sporimo, a posebno preko štampe, kako i na koji način su određeni univerziteti, posebno privatni, dobili dozvolu, da li je to sve po kriterijumima koje zadovoljavaju državni fakulteti i univerziteti. Istovremeno da kažem, zalažemo se da svi imaju jednake šanse i po istim kriterijumima i da nema Ministarstvo samo tu ingerenciju da preseče određene stvari, ali ovde je važno da se formira ovo stručno telo, nacionalni savet za visoko obrazovanje, kako bi otklonili te nedostatke u sadašnjim procedurama ili naše primedbe koje, možda, nisu ni osnovane. Dakle, potrebno je da neko sa visokim renomeom kaže određene kriterijume po kojima će svi imati jednake šanse da se akredituju i budu institucije od značaja za našu državu i normalno rade. Druga stvar koju nacionalni savet ima u svojoj ingerenciji je reforma visokog obrazovanja. O tome se različito polemiše i diskutuje, ali ako pogledamo strukturu visokog obrazovanja, višeg i visokog sada, videćete da više škole koje su dvoipogodišnje imaju manji problem da pređu na trogodišnje visoke škole. Ima određenih stvari i kriterijuma koje moraju da ispune. S druge strane, imamo problem određenih nejasnoća u procedurama primene zakona, šta je sa četvorogodišnjim fakultetima, na koji način će oni nastaviti da funkcionišu u budućem periodu i kako će da se prilagođavaju zakonu koji smo ovde doneli. Postoje daleko veće teškoće nego što to mi na prvi pogled vidimo, a nama se ljudi obraćaju i to i kažu. To pitanje će otkloniti, takođe, Nacionalni savet za visoko obrazovanje, jer mu to i jeste dužnost. Treće što sam hteo da kažem, to je da smo novim zakonom otvorili mogućnost doktorskih studija na našim univerzitetima. Na ovaj način stvara se mogućnost da Beograd i Srbija budu centar doktorskih studija Balkana, istočnoevropskih zemalja, ali i šire za druge zainteresovane zemlje, jer nama je i razmena studenata jako važna, ali i da budemo kao zemlja centar za sve druge za tako važno školovanje. S druge strane, to zahteva, što sam već rekao na početku, određena dodatna finansijska izdvajanja da bi sve to moglo na dobar način da funkcioniše. Što se tiče Vlade Republike Srbije, ovde smo imali prilike u javnosti da čujemo da je formiran fond za mlade talente, pa da đaci dobijaju nagrade kada postignu rezultate na međunarodnim takmičenjima i osvoje medalje. Takođe, najbolji studenti dobijaju stipendije za školovanje u zemlji, ali i za određeni broj studenata koji se školuju u inostranstvu, što je jako dobro. To izdvajanje i dalje nije dovoljno da zaista na najbolji mogući način motivišemo mlade ljude da ostanu ovde i doprinose razvoju naše države. G17 plus će podržati ove predloge, uvažavajući činjenicu da ih zaista značajne institucije predlažu. Pokušao sam na određeni način da ukažem na stvari koje će se dešavati i na značaj ovog što danas radimo. Hvala puno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje pristupiti glasanju o predloženim kandidatima za članove Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – RAZREŠENjE I IZBOR PREDSEDNIKA NACIONALNOG PROSVETNOG SAVETA Primili ste izveštaj, sa ispravkom, Odbora za prosvetu Narodne skupštine Republike Srbije o razmatranju informacije Ministarstva prosvete i sporta od 24. februara 2006. godine o radu Nacionalnog prosvetnog saveta. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ono raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram jedinstveni pretres. Da li se izvestilac nadležnog odbora javlja za reč? (Da.) Reč ima predstavnik Odbora za prosvetu Donka Banović, predsednik Odbora.
Poštovani predsedavajući, kolege narodni poslanici, da ne bi kasnije bilo opet primedaba na račun ministra prosvete i sporta gospodina Vuksanovića, ja ću da pojasnim zašto se javljam – zato što su i prethodna i ova tačka nešto što Skupština mora da obavi. Slažem se da izbor članova Nacionalnog saveta, onog prethodnog, i sada razrešenje i izbor novog predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta može da bude povod da otvorimo diskusiju o stanju u visokom obrazovanju, predškolskom, osnovnom i srednjem, međutim, ja sam prilično praktična osoba i mislim da bi trebalo da se koncentrišemo na ovo. Bile su, naravno, opravdane neke primedbe iz ranijih diskusija i od strane poslanika koji čine skupštinsku većinu i od strane opozicije, ali bih vas zamolila da se usredsredimo na ono što se traži da se uradi u ove dve tačke. Treća tačka, dakle, ovog zasedanja glasi – razrešenje i izbor predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta. Opet ću da vas podsetim na nekoliko činjenica, a to je da smo u martu prošle godine izabrali članove Nacionalnog prosvetnog saveta. Da ne bismo te dve stvari mešali, znači ovaj o kome smo ranije razgovarali je savet koji tek treba da se formira, tu je sve u redu što se procedure tiče. Dakle, imate pred sobom kandidate, odnosno četiri liste za koje je odbor zaključio da su valjani i o njima ćemo odlučivati. Ovaj Nacionalni prosvetni savet smo izabrali, dakle, u maju 2005. godine, izabrali smo 41 člana. Prema Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja se kaže da Skupština bira takođe i predsednika. Mi smo izabrali predsednika, međutim na osnovu izveštaja koji smo primili od Ministarstva se vidi da je to telo u nekoj vrsti blokade, odnosno da iz ličnih razloga izabrani predsednik ne može valjano da obavlja tu funkciju. U izveštaju ste takođe dobili informaciju da se taj Nacionalni prosvetni savet sastao jednom, međutim zbog nedolaska predsednika mogu da kažem da je više to bila jedna svečana sednica, nije čak usvojen ni poslovnik o radu, prosto zbog nemogućnosti predsednika da dođe. Znači, moram da priznam, jeste da tu dolazi do nekih loših pojava, ne loših pojava nego možda, što reče jedan kolega, da su malo traljavi, da se to malo traljavo odradilo, međutim ovo su nove metode, nove procedure, nešto što Skupština, koliko ja znam, u prethodnim mandatima i nije radila, tako da je to razumljivo. A ne možemo uvek da predvidimo šta može da se desi nekoj osobi koju, recimo, izaberemo za predsednika. Ministarstvo, kao i udruženja i članovi koji su izabrani nas mole, odnosno mole Skupštinu da izvrši deblokadu ovog tela, odnosno jedini način je da razrešimo predsednika i da izaberemo novog. Dakle, u danu za glasanje, od 41 člana koji čini Nacionalni prosvetni savet ja vas molim da dobro razmislite i da izaberemo novog predsednika, kako bi ovo telo moglo da funkcioniše.
Da li se predstavnici poslaničkih klubova javljaju za reč? Da. Gospodin Albijanić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, vrlo kratko što se tiče izbora predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta. Tu instituciju smo formirali donošenjem Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Značaj izbora predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta je ogroman iz razloga što su ingerencije Nacionalnog prosvetnog saveta: donošenje nastavnih planova i programa, predlaganje udžbenika i mnoge druge stvari, kao što su standardi znanja itd. Dakle, temeljne stvari u školstvu, osnovnoj i srednjoj školi, u ingerenciji su Nacionalnog prosvetnog saveta i zbog toga je važno da institucija konačno profunkcioniše. Ja ću vam sada reći, Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja imamo formirane, dakle: Ministarstvo prosvete i sporta, Zavod za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja, Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja i Nacionalni prosvetni savet; ili još bolje da sam rekao, obrnutim redom: Nacionalni prosvetni savet kao vrh, zavodi, ministarstva. I tu zapravo jeste funkcionisanje čitave prosvete, što sve tri institucije treba na međusobno dobar način da koordiniraju i donose ono za šta su nadležni. To je jako važno, a najveća nadležnost, po zakonu, pripada Nacionalnom prosvetnom savetu, a stručno pripremanje materijala za Nacionalni prosvetni savet daje pre svega Zavod za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja. Ministarstvo ima funkciju nadzora, kontrole i ostalih stvari, ali ove dve institucije biće nosioci posla u prosveti u Srbiji danas i sutra. Hvala vam lepo.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? Da, izvolite, narodni poslanik Veselinović, ovlašćeni predstavnik Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada ovde slušamo predstavnike vlasti kako govore o značaju Nacionalnog prosvetnog saveta obični ljudi mogli bi da shvate kao da do sada nije postojalo ništa u obrazovanju i vaspitanju, kao da sada počinje nešto novo formiranjem ovog Nacionalnog prosvetnog saveta. Pa, pobogu, evo dve godine već ima kako smo formirali Nacionalni prosvetni savet i zbog jednog predsednika, kao, izvršena je blokada rada Nacionalnog prosvetnog saveta. Jednom smo se okupili, to je bila kao svečana sednica i na tome se završilo. Zar su moguće ovolike slavopojke i ovolike hvale za neko novo telo koje ste vi izmislili pod nalogom Evropske unije ili vaših nalogodavaca, kao da do sada nije ništa dobro postojalo u obrazovanju i vaspitanju, nego od sada nešto novo počinje, posebno izborom predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta. Danas ovde nema ministra prosvete, jer on se svim i svačim bavi, samo se ne bavi svojim poslom. Vama je poznato da sada, zavisno šta mu se i gde ponišani od Vlade Srbije, on to čini u cilju očuvanja ove skupštinske većine. Primer je i slučaj Novog Pazara, Trgovinsko-ekonomska škola, gde je van zakona i svih propisa postavio direktora i, normalno, školski odbor, ne uvažavajući odluke lokalne samouprave, odnosno lokalne skupštine. To čini širom Srbije. Čuli ste sa ove govornice da sada čak preuzima i ingerencije ministra unutrašnjih poslova, preti poterom za generalom Mladićem. Eto kakvog imamo ministra prosvete, eto kakva je to štetočina, kojeg smo mi izabrali. Pa ne znam, od 2000. godine do današnjeg dana da li je bio gori koji ministar, upoređujući njega i Gašu. Ne znamo dalje šta će se desiti, ali ovo je stvarno kraj za prosvetu i na tom putu moramo stati po cenu da i prosvetni radnici, pedagoške službe i svi oni koji se bave obrazovanjem podignu glas javno protiv ministra prosvete Vuksanovića. Danas kada govorimo o Nacionalnom prosvetnom savetu dobro smo konstatovali da već dve godine taj savet ne funkcioniše. Nacionalni prosvetni savet ne funkcioniše, ali i dalje se poslovi odrađuju u Ministarstvu prosvete. Normalno da će se velike obaveze i odgovornost koja će pripasti Nacionalnom prosvetnom savetu oduzeti onim sektorima u Ministarstvu prosvete koji su da sada to radili. Pre svega, donošenje plana i programa za sledeću godinu, izrada udžbenika i sve ono što je neophodno za obrazovanje i funkcionisanje školstva u sledećoj školskoj godini. Sve ove diskusije svode se na to da smo mi srpski radikali bili u pravu kada smo pre gotovo dve godine za ovom govornicom govorili da izbor Nacionalnog prosvetnog saveta, u stvari, jeste balast u obrazovanju, a da ne kažem i novi finansijski izdaci iz budžeta Republike Srbije. Međutim, zbog vaših nalogodavaca ste to usvojili i danas ćete verovatno izabrati predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta, ali je dovoljno da on ponovo, ne daj bože, bude sprečen da vrši tu funkciju, da ponovo bude blokiran rad Nacionalnog prosvetnog saveta. Zato govorim da ovo što radimo, gubeći ovoliko vreme, u stvari jeste uzaludno, a posebno je štetno za obrazovanje i vaspitanje u našoj zemlji. Umesto da smo se posvetili pre svega materijalnom stanju u obrazovanju, opremljenosti škola, da smo se posvetili samom usavršavanju prosvetnih radnika, mi danas idemo unazad, poštujemo nekakve deklaracije koje nisu obavezujuće nigde u svetu, već su samo preporuke. Vezujemo se za te deklaracije ne bismo li se dodvorili nekim vašim mentorima u inostranstvu. Danas, kad govorimo ponovo o Nacionalnom prosvetnom savetu, sistemu zakona o osnovnom obrazovanju, srednjem obrazovanju i vaspitanju, možemo konstatovati da ove dve godine nije učinjen nikakav pomak u toj oblasti, iako imamo talentovane učenike, iako naši talenti osvajaju i prva mesta širom Evrope i sveta. Možemo slobodno reći da se u toj oblasti vrlo malo učinilo i dosta malo ulagalo u protekle dve godine. Zato apelujem sa ove govornice da temu sa izbora predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta prenesemo tamo gde stvarno problemi postoje, a to je, pre svega, materijalni položaj prosvetnih radnika i uopšte materijalni položaj celog obrazovanja u našoj zemlji. Hvala.
Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika želi reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o razrešenju i izboru predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – IZBOR ČLANOVA SAVETA KOMISIJE ZA ZAŠTITU KONKURENCIJE Primili ste liste kandidata za izbor članova Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, koje su podneli ovlašćeni predlagači: Udruženje pravnika Srbije, Naučno društvo ekonomista Srbije, Vlada Republike Srbije umesto Advokatske komore Srbije, Privredna komora Srbije i Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaj Odbora za trgovinu i turizam, sa ispravkom. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3. a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Da li želi reč izvestilac Odbora za trgovinu i turizam narodni poslanik Rajko Baralić, predsednik Odbora? (Da.) Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, na nekoliko stvari da ukažem, pošto nisu ispoštovani svi rokovi u vezi sa ovim, a nisu ispoštovani zbog toga što Odbor za trgovinu i turizam nije blagovremeno uradio deo posla koji je njemu po zakonu pripadao. Dužan sam da dam objašnjenje. Dakle, Odbor za trgovinu i turizam Narodne skupštine broji 11 članova: četiri iz SRS, dvoje iz DS i svi ostali imaju ukupno pet. Dakle, ne odražava većinu onih stranaka koje tvore ili podržavaju Vladu. Mi smo sa izvesnim zakašnjenjem održali ovu sednicu, zahvaljujući dobroj usluzi i kooperativnosti kolega iz SRS, ali ne u propisanom roku. Sledeća stvar na koju želim da ukažem – po zakonu su ovlašćeni predlagači bili dužni da u propisanom roku našem Odboru dostave predloge kandidata. To pravo nisu iskoristila u zakonskom roku dva ovlašćena predlagača, a to su Vlada Republike Srbije i Advokatska komora. Pošto je, po zakonu, po isteku tog roka Vlada Republike Srbije nadležna da predloži u ime onih koji to nisu učinili u zakonom propisanom roku, onda je Vlada Republike Srbije to učinila u skladu sa zakonom, a nakon toga je Advokatska komora uputila prigovor. Ovih dana, moram da kažem, ponovo se Advokatska komora sa tim u vezi oglašava i meni pismom, i Narodnoj skupštini i Ministarstvu. Pošto u Advokatskoj komori sede isključivo pravnici, moram da kažem da Advokatska komora nije iskoristila pravo koje joj je u zakonskom roku pripadalo, Vlada Republike Srbije je, u skladu sa zakonom, to pravo iskoristila i predložila kandidate za koje je mislila da treba da ih podrži, pri čemu nije uvažila predlog Advokatske komore, što joj takođe po zakonu pripada. Dakle, nije ovde Advokatska komora oštećena time što je Vlada Republike Srbije uradila nešto protivzakonito, već je Advokatska komora propustila rok i nije, u skladu sa zakonom, blagovremeno podnela odgovarajući predlog. Dakle, nema nikakve druge priče u vezi sa tim. Želim da kažem da je dragoceno da u ponedeljak izaberemo, na osnovu zakona, pet od 10 predloženih kandidata. Tu postoji jedna komplikovana procedura, žreb. Već smo tako birali članove Radiodifuznog saveta. Na različiti broj godina biramo pojedine članove. Dakle, veoma je važno da izaberemo te ljude zbog toga što je nadležnost ovog saveta veoma značajna u pogledu sprečavanja koncentracije na tržištu, nelojalne konkurencije i svih drugih efekata koje ova pojava nosi. Dakle, ovo je regulatorno telo koje će na najbolji mogućinačin da se bavi ovim poslom. Pozivam kolege da, po svojoj savesti, na osnovu lične procene i poznavanja kandidata, u ponedeljak, u danu za glasanje (kako sam razumeo, to će biti dan za glasanje), od 10 predloženih kandidata izaberu pet. Hvala vam lepo.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Srpske radikalne stranke sam zamenik predsednika Odbora za trgovinu i turizam. Ovaj odnos snaga koji je spominjao gospodin Baralić zapravo je reciprocitet izražen u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Najjači smo, najviše nas ima i nije slučaj hteo, nego tako je morala da se poštuje prilikom izbora predsednika, zamenika predsednika i broja članova snaga koju ima SRS. Drugo je pitanje da li se mi sa nekim predlogom zakona ili sa rešenjima koje nam nudi ministar Dimitrijević, Koštunica, Republička vlada slažemo ili ne slažemo. Prilikom izglasavanja predloga zakona o zaštiti konkurencije i zbog činjenice da je iz zakona proisteklo da mora da se bira komisija koja će se baviti tim poslom, govorili smo da je to nepovoljno rešenje, da će da košta državu, da će ti ljudi da budu plaćeni iz budžeta, a da se zapravo stvara privid. U suštini, desiće se farsa istovetna kao i sa nacionalnim savetom za obrazovanje, da će komisija i članovi komisije moći da spreče ono o čemu je govorio kolega Baralić, nelojalnu konkurenciju da zaštite domaće tržište, naše proizvođače i da ćemo na takav način da krenemo u uređenje odnosa na našem tržištu i da sistem ponude i tražnje bude jedini merodavan kada je u pitanju opstanak na tržištu i kada je u pitanju poslovanje privatnih preduzeća i onih koji se pojavljuju sa svojim proizvodima na srpskom tržištu. Situacija je zapravo sasvim drugačija. Ovde imate predlog Slobodana Milosavljevića ispred Privredne komore Srbije. Njega da pitate, pošto je lobijem Demokratske stranke i direktnim uplivom Borisa Tadića došao na to mesto, šta je on kao predsednik uradio za sve ovo vreme – ništa, osim što se slikao na svakom mestu, svuda govorio i samo je govorio o programskim razlikama, kao da postoji neka razlika između DS-a i vladajuće koalicije. Nikakve razlike nema, jer dok su oni bili u Skupštini nikakvu suštinsku primedbu nisu ni dali na taj zakon. Ali, ako je neko na čelu privredne komore jedne države mora da ima na umu i to da neke druge države, nama prijateljske, pre svega kao što je Rusija, imaju svoje predsednike i predstavnike komora ovde i da je ekonomska diplomatija, pored ove opšte diplomatije koju predvodi onaj nesrećni Vuk Drašković, nešto čemu bismo morali da posvetimo mnogo veću pažnju, ali ne na mestima i u državama gde su se oni uhlebili, predstavnici komora i atašei u ambasadama za trgovinu da bi primili dobre plate, da bi bili smešteni u lepim rezidencijama, nego da suštinski urade nešto na tome da promovišu našu proizvodnju, tržište i ono što smo spremni da izvezemo u druge zemlje. Moram da vas podsetim na onaj fijasko koji se desio prošle godine u novembru kada smo mi kao država, odnosno ti koji su preuzeli na sebe tu ulogu, i onaj Anđelko Trpković, Milosavljević, Koštunica i Vlada, pokušali da promovišu ono što srpska privreda ima ili što bi trebalo da ima, tek da se postavi na svoje noge, ali očigledno da od tog posla nema ništa, organizovanjem jedne sajamske manifestacije u Moskvi. Prvo, Koštunica nije otišao na tu manifestaciju da tamo promoviše srpsku privredu, jer, zaboga, nije ga primio Putin. To je njegov problem, a i Putinovo je da kaže koga hoće i kada hoće da ga primi. Naši poslanici koji su narodnom voljom, pre svega dr Blažić i dr Cvetanović, voljom odbornika predsednik Skupštine u Leskovcu, otišli tamo da zastupaju interese svog regiona i svoje opštine svedoci su toga da je to bio fijasko. Umesto da se i predstavnici Vlade (koga je poslao Koštunica tamo da ga menja, to je nevažno), ministar za trgovinu, predsednik Privredne komore, direktor Sajma vrate sa gomilom potpisanih ugovora sa ruskim privrednicima – nema jednog jedinog ugovora. Rusi su hteli, moram na to da vas podsetim, a govorićemo i kasnije po sledećoj tački dnevnog reda između ostalog i o tome, da kupe Kulsku banku. Ko je taj ko sprečava da ruski kapital dođe u našu zemlju? Ovih dana se obeležava 15 godina od osnivanja i veoma uspešnog poslovanja kompanije „Lukoil“, došli su u situaciju da sada renoviraju, odnosno preuzmu „Beopetrolove“ pumpe. Pitajte ih u pojedinim opštinama i gradovima u Srbiji na kakve teškoće nailaze. Sada ćete da nas ubedite da je sve to odlično, tržište super funkcioniše, naša privreda cveta, proizvoda iz srpskih fabrika koliko hoćete, a sa druge strane uvoznički lobi radi šta hoće. U jednom današnjem dnevnom listu, neću da ga reklamiram, ali jedan od čitanijih u Srbiji, pomoćnik ministra za trgovinu i turizam Srđan Srećković kaže da ne vodi knjigovodstvenu evidenciju pojedinih privrednika u Srbiji, ne zanima ga uopšte šta se dešava sa kupovinomproizvoda iz Hrvatske, da li je odliv kapitala iz naše zemlje toliki i toliki, čovek se u to ne razume, a pomoćnik je ministra privrede. Lepo su ga tamo nazvali Hrvoje i napisali u naslovu Hrvoje, pročitaćete danas u novinama, jer on to zaista jeste. Ako on dozvoljava, i Ministarstvo, da toliko proizvoda dolazi iz hrvatskih fabrika, a da naše ništa ne rade i da se gase, kako će onda članovi ovog saveta, koji su ispod ranga ministra i pomoćnika ministra, eto tog Srećkovića, da učine nešto (on zaista jeste srećković, ali za sebe) da se reguliše situacija na našem tržištu? Da nije žalosno, bilo bi smešno, ali jako je žalosno, jer kada pogledate kakav je spoljnotrgovinski deficit, šta smo uradili prošle godine, samo uzmite našu prehrambenu industriju, uzmite pokušaj pojedinih fabrika da zaštite pojedine srpske brendove. Nisu uspeli u tome, pregazili nas oni Slovenci, banana republikanci, Hrvati i ko sve ne zato što svačega ima u Srbiji i u srpskim prodavnicama, ali najmanje ima u ovim hipermarketima, i to se ne poštuje, to vi vrlo dobro znate i znaju članovi Odbora za trgovinu i turizam, reciprocitet u zastupljenosti tih proizvoda. Nema proizvodnje u Srbiji i niko ništa nije uradio, osim donošenja zakona, komisija, izbora članova, da se nešto suštinski u tom smislu promeni i da se nešto menja. Kako bi moglo da se promeni? Tako što ne bi dolazili ovi hrvatski tajkuni onako nesmetano, očigledno zbog naklonosti ministra i ovog njegovog pomoćnika Srećkovića, da rade i vršljaju kako hoće, nego bi zdrav kapital, poput pokušaja tih ruskih kompanija, a ostvarena su samo ta dva sporazuma koje su potpisali grad Leskovac i grad Kikinda i to samo zato što imaju odnose, odnosno pobratimili su se sa nekim gradovima u Rusiji da mogu na takav način da posluju. Moram da vam dam jedan podatak, da ne kažete da samo govorimo, a zaista je najveća vrednost tog ogromnog kapitala i zdravog novca koji može da dođe ovde, ali samo da vam navedem jedan primer. Formirana je komora srpsko-grčka, na inicijativu grčke Privredne komore u našoj zemlji. To društvo srpsko-grčkog prijateljstva iniciralo je, došli su u situaciju da se naprave neki povoljni aranžmani. Grčka vlada, njihovo Ministarstvo za ekonomske odnose je prošle godine odobrilo bespovratnu pomoć Srbiji u iznosu od 40 miliona evra. Jedan ekonomski magazin koji je počeo da izlazi na našem tržištu pre mesec dana, tri broja su ukupno izašla, detaljno je pisao o tome. Zamislite bespovratnu pomoć od skoro 50 miliona evra i sada dolaze ljudi iz Privredne komore Grčke, odnosno te srpsko-grčke asocijacije, pojavljuje se ministar ekonomskih odnosa Grčke i kaže – pa znate koliko je aplikacija stiglo za te donacije iz Srbije u prošloj godini. Dakle, to su bespovratna sredstva za preduzetništvo, a stalno nam govori ministar za ekonomske odnose kako je nivo usluga najniži mogući u okruženju, kako bismo nivo preduzetništva mogli da podignemo na viši nivo, što stvarno jeste, jer mi smo još u 19. veku prednjačili u Evropi kao država u tom smislu i taj duh preduzetništva je i te kako razvijen kod nas. Onda, za izradu projekata kada je u pitanju naše ratarstvo, stočarstvo, kompleksi zasađeni voćem, povrćem, to su veoma jasno definisani uslovi, i za sajamski prostor, za prostor koji je u funkciji preduzetništva i male privrede – prošle godine, verovali ili ne, za ta sredstva je konkurisalo nekoliko pojedinaca, u celokupnom iznosu od tri ili četiri miliona evra. Oni kažu da im je interes da sarađuju sa zemljama u regionu, 45 miliona evra hoće da poklone pojedincima koji mogu da pokrenu svoju proizvodnju, malim i srednjim preduzećima. Niti se država oglasila po tom pitanju, niti je ko govorio o tome, ništa se ne dešava. Kako onda da očekujete da se spreči nelojalna konkurencija na tržištu ovim izborom? Konkretno, diskutabilni su zaista pojedini kandidati i njihove reference i ono što su radili, ali svejedno, hajde da ne ulazimo, pošto ovo nije izbor nosilaca pravosudnih funkcija, kao juče, pa da ne idemo od imena do imena i da govorimo o tome. Ali, kako će oni da rade pored svih ovih očiglednih ne barijera, nego skandala koji se dešavaju i prepuštanja srpskih privrednika na milost i nemilost izuzetno nelojalnoj konkurenciji koja preko uvozničkog lobija dolazi ovde, teško da će bilo ko moći da objasni. Kada se sastanu i kada ih bude Narodna skupština Republike Srbije izabrala, sve da pogledaju, osnovne ekonomske parametre u kojima se danas nalazi naša privreda, naša trgovina, kakav je odnos naše robe prema izvoznim kvotama, kakav je uvoz, u kojoj meri, šta je to što se najviše forsira preko tih uvozničkih lobija i da ne poverujete i takav još jedan frapantan podatak, evo da li će tome recimo da se suprotstave, da je za 56 miliona dolara, verovali ili ne, sveže ribe i prerađene uvezeno na tržište Srbije. Iz naših ribokombinata koji postoje širom Vojvodine i u Srbiji ne da nije mogao da se izveze jedan jedini kilogram direktno, to može da se radi isključivo preko tri za to registrovana preduzeća u Crnoj Gori, o čemu mi onda govorimo? Mi riblju ikru uvozimo iz Češke, a ovde imamo ribokombinate, a i taj uvoz je negde oko 30, 40, možda i do celih 50 miliona dolara ili evra. Ovo je sve farsa i obmana javnosti da će nešto da bude bolje. Ovi ljudi, izabrali ih ili ne, mi naravno nismo za ovakva rešenja, neće moći da spreče sve ovo što se radi na srpskom tržištu, a ponajmanje nelojalnu konkurenciju.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se nisam okretao, pravo da vam kažem, iz svoje klupe; u sali imamo ukupno deset predstavnika vladajuće većine, 11, izvinjavam se. Dakle, to je važno da građani Srbije znaju kako, sa kakvom pažnjom i odgovornošću pratite ne samo diskusiju, već koliko vas interesuje ono što se zbiva u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Neki će posle toga da glasaju onako kako im kažu partijski lideri, a da pojma nemaju ni o čemu glasaju i za šta glasaju, ni kako je tekla rasprava, niti bilo šta slično. Uzgred da kažem da je negde oko tri ili četiri puta više poslanika srpskih radikala nego svih predstavnika vladajuće koalicije zajedno. Toliko o odnosu prema građanima Srbije, prema našoj državi, prema našem narodu u celini. Ovo je dobra prilika da govorimo o nečemu o čemu se često govorilo u domaćim medijima, a to je konkurencija, tržište, zaštita od monopola, nešto što bi trebalo da predstavlja pravilo, odnosno rezultat reformskih procesa, kako to neki kažu, u periodu tranzicije, u periodu od početka, kako oni kažu, demokratskih promena iz oktobra 2000. godine. Od tog trenutka do danas stvorili smo, verovali ili ne, hiljade, ne desetine i stotine, hiljade raznih agencija, komisija, čuda za pranje para, kojima je jedini posao kako da svoje članove obogate u što je moguće kraćem roku i kako će što više državnih para da uzmu, a da se ne zna na šta su utrošene i koja je svrha potrošenog novca. Nije slučajno malopre Nataša Jovanović pomenula, recimo, Slobodana Milosavljevića i nije slučajno ni to što kada SPS kaže – pa možda bismo da rušimo, a možda i ne bismo, kao rezervna stranka SPS-a se pojavljuje Demokratska stranka koja će da kaže – e sada ćemo mi da ih podržimo. Jer, ne bi valjda Milosavljević slučajno bio na čelu Privredne komore Srbije i da Vlada ćuti i privrednici ćute, da niko ništa ne govori, a svoju sposobnost, odnosno nesposobnost je pokazao i u prethodnom periodu. Istovremeno govorimo o razvoju turizma, trgovine, predstavlja nam svoje projekte to ministarstvo, a ja vidim da ni u medijskom smislu ni u bilo kojem drugom nismo u stanju da se takmičimo sa mnogo manjim zemljama i neuporedivo manje atraktivnim i za trgovinu i za turizam. Makedonija uzima svoje reklame – 253 emitovanja na CNN-u; mi nismo u stanju nigde ni na koji način da predstavimo ni turističke lepote, ni proizvodno-trgovinske prednosti Srbije, a one su mnogostruko veće u odnosu na Makedoniju, u odnosu na neke druge zemlje u okruženju. Nismo, zato što u to treba da se uloži novac potpuno javno i zato što tu nema prilike da se neko dočepa koferčeta, kese ili nečeg sličnog i da nosi kući pare. To je ključna razlika između naše i nekih drugih zemalja u regionu. Istovremeno, da li nam to o tom reformskom procesu zaštite konkurencije i suzbijanja monopola govore oni koji su pokazali kako se konkurencija suzbija na našem prostoru. Ja ću da pođem od jednog primera: slučaj privatizacije Cementare "Novi Popovac", u kojoj je, kao što ste videli, dozvoljena jedna široka konkurencija – svi koji su iz kabineta Zorana Đinđića mogu da učestvuju, a svako ko je bio van tog kabineta nije smeo ni da priđe, ne Novom Popovcu, nego nije smeo da prođe autoputem tih dana. Znači, ne smeš da prolaziš kroz Paraćin ni slučajno. Neki su dobijali pretnje, poznati srpski biznismeni. Rečeno im je – nemojte slučajno da se pojavite na privatizaciji, inače ćete bez ruke da ostanete. Sve je to bilo moguće da danas vidimo, neki od njih su samo za jednu privatizaciju uzimali po milione evra; to je samo za jedan taj slučaj, to je ono što je ustanovljeno, a ko zna koliko je bilo, a da nije baš utvrđeno. To je ono što je išlo preko računa, a ono što je išlo u kešu niko živ ne može da pohvata. Sada kada vi to kažete, onda dođu i kažu – kako smete, jeste li videli kako su drski, kako su bezobzirni? Kada ja vas pitam po kom zakonu ste dali neku vilu, a vi mi kažete iz Vlade Srbije – pa po zakonu o imovini Republike Srbije, članu tom i tom. Sada ja mislim ko zna šta piše u tom članu, sada ću da pročitam, pošto nisam čuo za taj zakon. Možda sam ja pogrešio, ne znam o čemu se tu radi. Znate li šta piše u tom članu po kojem su oni dodelili nekakvu vilu na Dedinju? Piše u članu – Republika Srbija ima pravo da raspolaže svojom imovinom. Pa, vi zavitlavate naciju. Još kažete – u skladu sa zakonom. Ne, mi smo mislili da Republika Singapur ili ne znam kraljevina ta i ta ima pravo da raspolaže imovinom. Onda još kažete – jeste videli, drznuli se da pitaju. To kažu oni koji sede ovde i ćute kada se održava minut ćutanja, oni koji kažu da onaj ko je preminuo ili ubijen dan ili dva pre toga treba da gori u paklu. Pa nam držite još i moralne pridike i moralna predavanja. I više još oni žuti nego vi. Pogledajte sa čim se mi danas suočavamo. Ti mučenici ništa. Što se tiče ovoga o čemu govorimo, pogledajte, ljudi, kako se suzbija na neviđeni način svaka vrsta konkurencije u svim sferama društvenog života. Danima slušate, kao tata i mama se skupe ovi sa B92 da nam sole pamet i drže predavanja kako su oni jedini profesionalni i objektivni medij, a kako je loša medijska situacija, treba pogasiti sve druge da oni ostanu, a sada treba da nam dođe još jedan i još gori od B92 – ovaj RTL sa ovom Majom Divac ili ne znam kim, još gori da budu i to građani Srbije da gledaju i da daju svoje nacionalne resurse strancima da bi oni razarali njihovo nacionalno biće na takav način. Nemam ništa protiv stranog kapitala. Naprotiv, to u opštinama gde vladaju radikali vidite kako funkcioniše, najviše stranih investicija. Izgleda slučajno, kako bi to neki rekli. Izgleda slučajno, hoće tako. To uglavnom sa Zapada, ali hoće tako. Uglavnom, manje korupcije, manje kriminala, manje lopovluka, pa hoće tamo da ulažu pare, ljudi, šta da vam kažem. Izgleda da ne slušaju mnogo B92. Kažu – nemojte da imaju te i te, a oni moraju da imaju. Ja sada postavljam pitanje – šta će da se desi u ovoj zemlji ako neko kaže da oni ne dobiju frekvenciju? Šta će onda da rade? Reći ću vam: poništiće konkurs, zato što neki moraju da dobiju. Dakle, da li je to ta zaštita od konkurencije, o čemu vi pričate? Izađite i kažite, bilo ko, da nisam u pravu, izađite i kažite mi – lažeš, Vučiću, nije istina to što si rekao. Ima vas koliko hoćete koji mislite drugačije od mene. Kažite da ovo nije istina i da se neće dogoditi. Kažem vam unapred da će B92 da dobije, koji ničim nije zaslužio jer je najprljavija televizija na medijskoj sceni Srbije. Jeste najprljavija, jeste, znate to i vi. Hoće da dobiju frekvenciju? Hoće. Gde je zaštita konkurencije, da li je to poziv iz ambasade zaštitio konkurenciju? Da li je to to? Ja vam unapred kažem, a vi recite da lažem. Čuj, profesionalni i objektivni kriterijum – Toma Nikolić ubijao nekoga, pa nema ni izvini, kaže – nismo mi rekli, rekla je Nataša Kandić, a oni slali dvojicu nesrećnika, nose sliku Tome Nikolića, videli ste one mučenike, nose sliku kao za Tita, pa u stilu – da li znate ovoga, da li ste videli ovoga, a onda ključni dokaz za velike zločine, kažu – sećam se tog osmeha. Kažu – sećam se tog osmeha. I onda dalje na B92 je najviše zastupljena SRS tako što je bilo – majku vam vašu, srpski radikali, vi zločinci srpski radikali, vi ludaci srpski radikali, vi psihopate srpski radikali, eto tako. Sada kažu – dajte malo konkurencije, neuređen je prostor, treba da bude samo B92. Vi mislite da je to srpski medij, nije. Zašto to ne kažete nekome, zašto neko ne kaže ko je vlasnik te televizije. Hoćemo isto to sa RTL-om, da bude još gore? Čuj, Maja Divac, tačno ono najgore što bi zadesilo Srbiju. Taman da više Skupština ne bira ni Savet za radiodifuznu agenciju niti bilo koga drugog, a ne daj bože da neko negde kaže nešto protiv njih, taj će na stub srama da ode, nego mene, pravo da vam kažem, nešto baš briga. Svaki put kada me pomenu to je za mene velika čast, jer u sopstvenim očima prvo osećam, vidim da sam učinio nešto dobro, onda znam da me narod mnogo više ceni. Koga god napadne B92, a bogami sve češće i Pink i RTS, narod ga voli, to je čudo jedno. Pogledajte poslednja istraživanja, moram to da vam kažem. Dakle, što se tiče turizma i trgovine, naročito trgovine, to vam ide od ruke, ali ne da zaštitite konkurenciju, nego da nelojalnu konkurenciju ojačate trgujući koferima, kesama, raznim čudima. Što se tiče turizma, tu imamo jednu veoma ozbiljnu temu; Beograd, pre svega, ali i cela Srbija svoju budućnost mora da vidi u razvoju turizma i usluga. To je ono u čemu najviše zaostajemo i u čemu bismo najviše mogli da napredujemo. Jedna Budimpešta ima profit od dve milijarde evra na godišnjem nivou samo od turizma. Dakle, da li Beograd, koji ima povoljniji geografski položaj, pre svega zahvaljujući Savi i Dunavu, koji ima Kalemegdan, izvanredno blago i turistički potencijal, može bar da dođe do 500 miliona? Može, ali su za to potrebna ulaganja, a ne trange-frange beogradskih vlasti ko će od advokata veći procenat da uzme i koliko će u Nemanjinoj jedna firma da uzme, koliko druga firma, koliko treća firma i koliko će da se naprave aneksi koji će da povećavaju cenu radova jedanput, dva puta i tri puta. Nema sto miliona za mostove, naravno da nema, jer sve živo pokradoše i oteše. Šta bi od spektakularnih velikih projekata, da li ima nešto od toga? Nema ništa. Da li ima para – ima, ali te pare prvo moraju u njihove džepove, zato što u svemu imaju kombinaciju i vi to dobro znate. Ima jedan vaš advokat koji je u kombinaciji sa "žutima", rade tamo, ima ih trojica advokata koji kada dođete kod njih (pominjao ih je i Đinđić, video sam u beležnici, jednog od njih) ne možete da uđete a da se ne uhvatite za džep i da izvučete 10.000 evra, to da vas vide da li su vam oči plave, braon, zelene, žute, crvene ili crne, dakle, morate 10.000 evra da tresnete. Šta god hoćete, kako god hoćete, ali toliko mora da se plati da se zaštiti konkurencija, da se zna ko može da radi taj biznis i onda oni otvaraju nogom sva vrata u gradskim službama. Zna se kako taj posao ide i tačno se zna koje firme mogu da dobiju posao, a koje firme ne mogu da dobiju posao. Mislim da danas ljudi vide. A da ne pričam recimo ko radi, na primer, pozorišta, znate li ko? To da se zaštiti konkurencija, da ne bude sada mnogo tih konkurenata koji će uzeti pare. Pa radi sin Gorice Mojović, ni manje ni više, gradskog sekretara za kulturu. To je zaštita konkurencije, to je da konkurencija bude između sina, ćerke, mame, tate, da oni konkurišu, a van familije ne može niko. Tako se oni lepo dogovaraju, tako to lepo funkcioniše, milina jedna, a u Beogradu kada pristanu ovi sa brodovima, kada izađu, nemaju ni prodavnicu suvenira, a kamoli nešto drugo da dobiju, kamoli da neko zaradi nešto na tim turistima. Ne može, zato što su sve stavili u svoje džepove, zato što to tako funkcioniše u ovoj zemlji, zato što to jedino tako može da ide. U našoj zemlji zaštitili smo naše proizvode, to je čudo jedno. Takva konkurencija, 28.000 tona jabuka je uvezeno i to je bilo strašno potrebno, pošto mi nemamo srpske jabuke, pošto nigde ne rastu, nigde nemamo šljive, kruške, zato je bilo potrebno 28.000 tona jabuka. Zato je bilo strašno važno da vređamo sve one koji su nekada Srbiji pomagali sa robnim i novčanim kreditima, da govorimo kako su kineski lekovi... Sada ću da vas podsetim na nešto što su nam pričali 2000. godine, kažu – kineski lekovi su pravljeni za manje ljude, za žutu rasu. Da li se sećate toga po njihovim novinama, da li se sećate tih psihopata koji su takve reči izgovarali? Na kraju se ispostavilo da je to jedna od tri najjače zemlje u svetu u farmaceutskoj industriji, medicinskoj službi, kako god hoćete. Sada su dobri lekovi kineski, sada je dobra Kina; dobra je kada je juče postala zemlja sa najvećim deviznim rezervama u svetu, 853 milijarde dolara. Pa dobro kada ste videli rezultate u Ukrajini, koje su ovi mediji od konkurencije pokušali da sakriju, pa lagali svaki dan. Evo vam, građani Srbije, kakvi su to prevaranti i lažovi, kako su završeni izbori u Ukrajini, oni su nas obavestili da Janukovič vodi, narodni čovek Janukovič sa 27%, da je iza njega Timošenko sa 24,5%, a 17 i nešto Juščenko. Lagali su građane Srbije, zato što Janukovič nije na 27% nego na 31%, ova nije na 24,5%, nego je na 21,9%. Znači, i to su svesno lagali, iako su znali unapred da su im stigli rezultati iz Kijeva, a ne iz Sevastopolja, Dnjepropetrovska i drugih delova istočne i južne Ukrajine, zato što im je i za to potrebno da im se kaže da je njihov poraz mnogo manji nego što zaista jeste, a znate li zašto, poštovani građani? Zato što u vreme kada su rušili Janukoviča rast industrijske proizvodnje u Ukrajini je bio 13%, a danas, odnosno do juče je rast industrijske proizvodnje zahvaljujući tom ruskom delu, istočnom i južnom, bio svega 2,5% stravična glad i siromaštvo u Kijevu. Sada ljudi rešili – čekajte, pa mi hoćemo da živimo bolje, vi ste nas lagali, vi ste nam pričali bajke, kao što su nam i ovde pričali bajke i lagali narod. Zato su tako i glasali. Ja sada i dalje očekujem kako će da lažu, šta će dalje da izmišljaju, kakve će dalje priče da smišljaju, kako dalje da razaraju zemlju u ovom regionu, samo čekam kako će naši politički protivnici da govore da smo mi krivi. Ne znam da li ste primetili nešto, ovo je sada, Vjerice, zaštita od konkurencije, ovo sada. Dakle, šest godina radikali nikakve veze sa vlašću nemaju, apsolutno nikakve. Bili smo manjinski partner i bili smo učesnici u Vladi Srbije od 1998. do 2000. godine. Šest godina mi smo izašli i nismo hteli da učestvujemo ni u onoj prelaznoj vladi, nećemo ništa da krijemo. Videli smo, mnogo lopova se skupilo na jednom mestu, iz DS i svih drugih stranaka i hajde, ovih kešolovaca, kako ih narod popularno zove. Jeste, sve kešolovci, sve su vrhunski lovci, a ponajbolji kešolovci. Videli smo mi to i sklonili se odmah iz prelazne vlade. Danas im je najveći problem SRS u njihovim medijima zaštićenim od konkurencije. Ne znam da li ste to primetili. Svaki dan oni imaju neki prilog protiv SRS, pa da ih pitate – čekajte, ljudi, da li ti radikali vladaju šest godina. Kažu, čuli ste za to, u prethodnih 10-15 godina; pa vi vladate poslednjih šest godina sami, kao avet radite šta hoćete u ovoj zemlji, opljačkaste šta ste stigli i gde ste stigli. Ko vam smeta, pa krivi radikali. Znate zašto su krivi? Ne zbog toga što bi oni delili na demokratsku, nedemokratsku ili ne znam ni ja kakvu, već zato što bismo mi sprečili njihovu konkurenciju. Da li znate u čemu konkurenciju? Konkurenciju u takmičenju ko je veća lopuža. To je suštinski razlog zašto oni ne dozvoljavaju srpskim radikalima ni za živu glavu da dođu na vlast i zato će ovako brutalnim sredstvima da se bore, kao što su u vreme Miloševićeve sahrane, a videli ste kako su mediji izgledali. Videli ste kako su se prljavo ponašali svi mediji, kažu, oni da se drznu da nekoga nazovu, izvinjavam se što govorim, nije sve sa konkurencijom vezano, malo je šire, ej, oni kažu – neko politički zloupotrebljavao negde nešto. Kakve su to barabe, kakvi su to ljudi, pa najgori politički nekrofili, pa tri godine ništa drugo ne slušam nego samo o Zoranu Đinđiću! Tri godine nam lepe plakate sa očima Zorana Đinđića, sa ovim, sa onim, sa ne znam čim. Ništa drugo ne rade nego pričaju o Zoranu Đinđiću. Oni nam govore da je neko politički nekrofil. Oni koji su organizovali balonijadu u vreme sahrane nečije, da kažu – mi se radujemo zato što je neko negde umro. Ko je to radio? Da li je neko balonijade organizovao kada je ubijen Zoran Đinđić? Nije. Da li hoćete da vam kažem zašto, a sa tim završavam, i zbog toga sam ponosan što pripadam poslaničkom klubu SRS – zato što smo mi normalni ljudi, a neka neki dobro razmisle šta rade.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Gospodine predsedavajući, nećete da se ljutite, pošto je ovih 5-6 tačaka, praktično sve, vezano za neki izbor, pa ukoliko u ovom što kažem pronađete nešto što se tiče prethodnih tačaka dnevnog reda nećete da zamerite, jer je ovo sve jedno isto. Mislim da je predsednik Narodne skupštine pogrešio, jer od druge do ove poslednje tačke dnevnog reda nije ispunjen formalni uslov da se ovo nađe na dnevnom redu. Zašto? Zato što je kod nas u službenoj upotrebi u Narodnoj skupštini srpski jezik, a pismo ćirilično. Mi smo ovde dobili ne samo uz upotrebu latinice, nego čak i nekog latinskog jezika. Više to nije radna biografija, nego je sada cururicum vitae (curriculum vitae). Svi ovi što su pisali svoj cururicum vitae neka požure ovde, jer je još danas ovde Karla del Ponte i neka daju svoju radnu biografiju njoj i neka istaknu svoju kandidaturu, pošto je konkurencija dozvoljena da bi pretekli Natašu Kandić. Ovi sa cururicum vitae nemaju potrebe da se javljaju Narodnoj skupštini na ovaj način, a da je ova skupština u jednom normalnom zasedanju i da ne postoji strah da li će 126. poslanik da dođe i da se ovde nešto na silu izglasa, verovatno bi stručna služba primetila da ovako nešto ne sme da bude u materijalima koji se dele poslanicima u Narodnoj skupštini. Sada sam uzeo kao primer ovo što se tiče ove tačke dnevnog reda, kada je u pitanju savet po zakonu o zaštiti konkurencije, ali slična je situacija i sa prethodnim tačkama koje su se ticale prosvetnog saveta, predsednika prosvetnog saveta i ovog saveta za visoko obrazovanje. Pored prve načelne primedbe, moram da istaknem i drugu primedbu, konkretno pored izbora članova ovog saveta, ovde je samo formalno-pravno dato dva puta više kandidata od broja koji se bira od strane ovlašćenih predlagača koji su određeni zakonom. Ima pet zvaničnih predlagača. Međutim, izražavam sumnju da li ovi ljudi ispunjavaju uslove da rade ovaj posao. Evo, jedan od uslova da bi neko bio izabran za člana ovog saveta jeste jedna malo rigoroznija odredba koja ima za cilj da spreči sukob interesa. Praktično, onaj ko se predlaže da se u Narodnoj skupštini izabere za člana ovog saveta ne bi smeo da bude u upravljačkim strukturama, niti kod pravnog lica, niti bi smeo da bude u radnom odnosu u nekom od tih pravnih lica. Ovde imamo najmanje dva kandidata koja su iz JAT-a. To stoji u biografiji da su dan-danas oni u JAT-u, kaže – trenutno zaposlen u JAT-u; to je, recimo, ovaj kandidat Miroslav Stanković i ovaj posle njega Petar Trojanović. Da niko pogrešno ne shvati što citiram imena, samo radi preciznosti i apsolutno ne poznajem ove ljude i nemam ništa lično protiv njih. Samo ukazujem da formalno nisu ispunjeni ti uslovi da bi ovaj predlog mogao da uđe u raspravu i odlučivanje. Ako se pogledaju radne i stručne biografije, 50 posto predloženih kandidata nema blage veze sa tržištem. Blage veze nema, a naročito ovi kandidati ekonomskog savetnika predsednika Republike. Ovi Milosavljevićevi. Nema. Nemaju nikakve veze, ali dobro, vi ćete to da rešite na svoj način, kako obično rešavate, jer se demokratija svodi na većinu, pa sada da li je dan ili je noć, nije bitno. Kakva će biti sudbina ovog saveta kada završite sa glasanjem? Čujem da najavljujete da će to biti u ponedeljak. Biće ista sudbina kao i sa drugim kolektivnim organima koji su u ovoj Narodnoj skupštini birani u skladu sa nekim zakonom. Malopre ste imali prilike da čujete kakva je situacija sa Nacionalnim prosvetnim savetom. On se nekako konstituisao, posle koliko godina, a mislim da smo krajem 2004. godine doneli zakon, odnosno izmenili zakon i predvideli drugačiji način izbora članova tog saveta. Malopre sam čuo od ovlašćenog predstavnika odbora da je taj gospodin koji je izabran za predsednika održao jednu sednicu i kraj priče. Tu se sve završava. Tada smo pričali da nije dobar način izbora propisan zakonom i tada smo vam ukazali i onda smo se malo čak i pošalili sa vama da biste shvatili koliko je to ozbiljna stvar. Sećate se onog akvarijuma što je Marković držao ovde, pa je muvao rukom po onom akvarijumu da vidi da li se ovaj bira na tri godine ili na pet itd. Ne može Narodna skupština da bude državna lutrija. Državnu lutriju kontroliše Željko Mitrović. Ne možemo mi tako da funkcionišemo. Ne može izbor da bude puka sreća, žrebanje, ne može. Mora struka da dođe pre svega do izražaja, ako se govori o nečemu kao stručnom organu ili je zakonom propisano da to bude stručan organ. Ovde očigledno nije to kriterijum, nego naklonost. Ne mogu da kažem politička pripadnost, mogu samo da kažem neka naklonost, blagonaklon stav nekoga koji predlaže prema nekome ko se obavezuje da će sve da uradi kako mu bude predlagač rekao, ukoliko bude izabran. To je – nije šija nego vrat. Znači, opet neka pogodnost. Kod ovog saveta apsolutno polovina ljudi ne zna šta treba da radi. Uz sve ograde da u zakonu postoji i problem nadležnosti tog saveta Komisije za zaštitu konkurencije. Upozorili smo vas i kod visokog obrazovanja da će ista situacija da bude, upozorili smo vas i kod Saveta Narodne banke, ali o tome ću posebno malo kasnije. E sad, zašto se insistira na tome da se prave organi sa kvazi nadležnošću, koji treba da glume da sve institucije imamo, ali šta vredi, opet se ništa ne dešava, naravno nabolje. Mi formalno-pravno imamo institucije, one ne funkcionišu, njihova nadležnost nije definisana i to je razuđeno po kapilarima, tako da sistem ne funkcioniše. E to je ono što je DOS hteo da uradi od 5. oktobra 2000. godine. To se zove uništavanje države. Nije to slepi trag ili sled nečega što je standard u Evropi, ne, nego na papiru postoje institucije, oni koji rade u tim kolektivnim organima dobiće poprilično dobre plate samo da ćute, kao što sam ja neki put i komentarisao, Labus će sve da da samo da se ovde sve izglasa, jer kaže – plati samo da prođe. Za to ima para, samo neka prolazi ovde, a državna struktura se uništava i ona je krenula od 5. oktobra. Ja ću da vam pobrojim prve krivce zbog čega i ova komisija i ovaj savet ima da postoje samo na papiru. SPO u ovoj upravi, u ovom sajmištu ima dobro da posluje dok se prodaju pljeskavice Danice Drašković, i to je krajnji domet politike Srpskog pokreta obnove, to zapamtite. I kada je sajam knjiga, i kada je sajam automobila – samo pljeskavice i pivo, jer to ide porodici Drašković. E sada, uništavanje te državne strukture je krenulo onog momenta kada je Vojislav Koštunica tražio da se Srbija i Crna Gora, odnosno u to vreme Savezna Republika Jugoslavija primi u članstvo Ujedinjenih nacija kao nova država. Nije tražio da se skine suspenzija, nego da se primimo kao nova država. Nije konsultovao Saveznu vladu, nije konsultovao Saveznu skupštinu, konsultovao je samo nekoga ko je na vlasti u Americi, a taj mu je rekao – podnesi taj zahtev, mi ćemo to da rešimo pre nove godine, jer januara sledeće godine biće problema na predsedničkim izborima u SAD. I, gle čuda tako je i bilo, a onaj Svilanović je potrčao da bude prisutan sa onim službenikom kada se diže naša zastava; tada se podigla, a posle nekoliko godina te države više nije bilo. Drugi u tom dvojcu bez kormilara bio je gospodin Labus. On je dozvolio totalnu liberalizaciju našeg tržišta. Poslednji efekat te liberalizacije jeste onaj zakon o carinskim stopama; navodno ne mogu da se dogovore sa Crnom Gorom, mi treba da štitimo tekstil, oni tamo nemaju tekstil, oni treba nešto itd; to je ta obična priča koja treba da zamajava nekog. Mi danas imamo situaciju da su svi građani Srbije uzorni voajeri dok se šetaju, jer gledaju izloge koji su prepuni strane robe, ali šta vredi, nema para da se kupi. Znam da je nekome srce puno što može da gleda, ali krči mu stomak i nije zadovoljan. Kakvo je stanje sa konkurencijom? Mleko proizvode ustaše, prehranu vam prodaju Slovenci, samo da vas podsetim, oni isti koji su ubili naše vojnike, naše regrute u Sloveniji 1991. godine bez municije, bez naoružanja, srpsku decu. U ovoj skupštini je bio protest majki koje su jednostavno tražile pravo na život svoje dece koja su otišla da služe vojsku, koja nisu ni bila u vojnoj formaciji. Zašto su došli ovde? Zato što postoji jedan sporazum koji je zaključila nenarodna vlast sa Ruskom Federacijom o carinskim olakšicama, odnosno o nultoj carinskoj stopi, kako bismo imali gde da izvozimo i da održavamo privrednu i trgovačku saradnju. E oni su došli da osvoje naše tržište i naše tržište je osvojeno. Nema naše robe, nešto malo ima naše robe, ali to je beznačajno. Samo da vas podsetim, kada je Svilanović zapošljavao svoju ženu u "Merkatoru", a "Merkator" je bila najbolja investicija Demokratske stranke... Između ružičastih ili graorastih u Ukrajini i ovih naših žutih nema nikakve razlike, to budite sigurni. Za procenat i državu ima da prodaju, sve ima da prodaju. E, kada je on zapošljavao svoju ženu na mestu opet tamo nekog curuuri itd, menadžera, onda su ti isti Slovenci, koji tretiraju Srbe da su primitivan, prost narod, rekli – pa da, mi ćemo da ubacimo i srpsku robu u "Merkator", mi imamo nekog interesa. Ali, kada je neka naša firma, bilo koja, otišla u Sloveniju, pa da kaže – molim vas, dajte mi neku lokaciju za sličan objekat, otprilike u istoj zoni kao što je "Merkator". Kaže – a, pa ne može, to smo mi rezervisali za našu firmu. Kako oni mogu da kažu da su rezervisali za njihovu firmu, a ovde u Srbiji niko ne sme da kaže da je rezervisano za našu firmu? Što je sramota reći u Srbiji da je rezervisano za našu firmu? Oni koje je sramota to da kažu neka podnesu ostavke. Neka idu u penziju, neka idu kući, neka se gube sa vlasti. Šta će sutra da ostane za našu decu? 70% ustaše drže prehranu. Čujem i ovaj Draškovićev brat, navodno u svađi, kupuje nešto, širi se ovde, kažu – ili ustaški ili šiptarski kapital. Kome vi prodajete državu, kome ste vi prodali tržište? I ove spodobe koje predlažete, oni će da brane naše tržište i da štite konkurenciju u ovoj Srbiji? To pričajte nekome drugom. To možete da idete na ovaj U 92. Kaže, Berluskoni hoće da ih kupi, nego hoće prvo da ih pregleda, jer ne veruje da su svi normalni. Pa evo, idu na sistematski pregled. Što ne kažete vi iz G17 plus da ste obišli taj B92, koliko ih ima koji nisu u radnom odnosu, ko njih plaća, ko plaća doprinose. Što ne naplatite, što ne zatvorite kao druge novine? Ne, ne smete, gazda postoji. Došla je gazdarica Del Ponte, Nataša Kandić je prva koja je dočekala, Nataša Kandić komanduje našim pravosuđem, našim životima. Ko je ona, ko je glasao za nju, od kada je ona na vlasti, ko je njoj omogućio da bude na vlasti? Vi na vlasti, što ne proterate ambasadora Amerike? Da li ste ga čuli šta priča dva dana, direktno se meša u unutrašnje stvari ove države. Ko je njega ovlastio da on daje vrednosne kriterijume ko može da živi, ko može da postoji u ovoj državi, a ko ne sme? Uskratite mu boravak, vratite ga kući. Prekoračio je sva moguća ovlašćenja. Ko vodi ovu državu? Ova vlada ne. Zašto pristajete da vam neko zavrće ruke? Vidite šta je sa bankama, čiji je kapital tu, ko crpi kapital odavde, ko ga izvlači. Pogledajte kako se pere mozak našim ljudima: prvog dođeš i gotovo. Pa naravno, ljudi teraju svoje direktore – zaključite, aman, da imamo prvog. A šta će biti sutra sa firmama, kako će da se obezbedi potraživanje, kako će banka da naplati svoja potraživanja ako ulazi roba sa strane, konkuriše našoj robi? A šta naši ljudi da proizvode? Pa kaže – ne može da se uklopi. Pa kako će da se uklopi kad dolaze sa takvim cenama? Ono što dođe preko neke carinske deklaracije sa nekom šifrom, ali dolazi i sa nekom drugom šifrom, ta ista roba... Ili dolaze, kako kažu, ove cigarete bez bilo koje šifre. Nemojte, molim vas, od nas iz Srpske radikalne stranke da tražite. Mi ovo nećemo da vam podržimo. Ja sam, gospodine predsedavajući, ukazao na dva velika formalna nedostatka zbog kojih ovaj predlog i ne sme da bude na dnevnom redu. Konsultujte se sa predsednikom Skupštine i ovlašćenim predlagačima, a ima ih više, pa povucite ovo i usaglasite sa onim što je napisano u vašem poslovniku, onom što ste vi glasali. Potpuno sam siguran, ako čitam odredbu Poslovnika koji ste vi doneli, da ćete vi pogrešno da protumačite, da ćete da me napadnete. Zato bolje vi pročitajte, da se ne bi desilo, kao pre nekoliko dana, kada Mirčić citira Šutanovcu šta je napisao neki Kostić, a on kaže – vi izmišljate. Razlika je samo u tome: da je Šutanovac to pročitao, to bi bilo demokratski; ako neko drugi čita, to nije demokratski, a isti je tekst. Povucite ovo, doterajte i vratite ovde, ali imajte u vidu sve ove primedbe, jer ne znam koga bi oni štitili i od čega. Ovde je sve prodato.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo usvajali Zakon o zaštiti konkurencije upozorio sam vas da to neće biti Zakon o zaštiti konkurencije nego zakon o zaštiti od konkurencije, zakon o zaštiti onih koji vama plaćaju provizije od onih drugih koji nisu sa "žutom" ili sličnom članskom kartom i onih koji ne plaćaju. Upozoravao sam vas onda da se mnoge stvari u Srbiji dešavaju upravo pod pokroviteljstvom i pod šapom onih koji ne dozvoljavaju konkurenciju u ovoj državi. Uostalom, ako je taj zakon donet i ako je trebalo da se primenjuje, da li nađoste neko od ruskih preduzeća koje je konkurisalo i dobilo pravo da kupi neku od naših fabrika? Ne, jer Rusi ne daju proviziju. Oni hoće da plate cenu, hoće socijalne programe do kraja da sprovedu, hoće da nastave proizvodnju ovde, ali ne daju proviziju. Mnogi od ovih vaših koji sede ovde u prvim redovima, kad dođu, ako dođu, a retko dolaze, tačno se zna – od pet do 10%, pa možemo da razgovaramo. Uostalom, kasnije ću o tome. Da li je zaštita konkurencije to što tri tajkuna otkupiše celo poljoprivredne zemljište u Vojvodini? Da li je zaštita konkurencije to što će oni sada moći bukvalno da diktiraju i cenu zalogaja hleba i cenu bilo kog poljoprivrednog proizvoda? Da li je zaštita konkurencija to što "žuti Krmivoje" kompletnu soju – doduše genetski modifikovanu, ali pitajte ministra poljoprivrede gospođu Dulić-Marković zašto se i dalje ta soja uvozi ovde – uveze, pretvori u krmivo i prodaje čak i poljoprivrednim kombinatima, nije više zadovoljan snabdevanjem ovih srednjih preduzeća koja se bave proizvodnjom, koja troše to krmivo. Da li je zaštita konkurencije to što gradonačelnik Beograda Bogdanović već ima dve pumpe, za dve znam, odnosno nema on, ima njegova žena, onu pumpu kod "Limesa" i onu na autoputu prema Nišu, kako li se već zove. Pod imenom je trebalo da se sakrije identitet vlasnika. Sećate se kada se ta pumpa gradila usred centra grada, pod prozorom solitera, kolika je bila povika. Na kraju sve leže i ta pumpa odlično funkcioniše. Uostalom, pitajte Bogdanovića. Naravno, nemojte ga pitati odakle mu onaj stan za koji je slagao u predizbornoj kampanji da ga nema, pa se posle ispostavilo da ga ima. Ja ću da vam kažem, dao mu ga Kolesar; to je onaj isti Kolesar, o njemu ću malo kasnije, što je prodao "Popovac", pa je uzeo milion i 200.000 evra bakšiša ili provizije, kako god hoćete. Ima njegovih prstiju i oko "Sartida", Brodogradilišta i mnogih drugih stvari. Vi koji ste rekli da ste napravili otklon 2003. godine od te "žute buldožer revolucije", da ste krenuli – do 2003. smo ovako, sada ćemo ovako, vi to sve isto trpite. Da li to beše ona kohabitacija, gde se izleteste u nekoj predizbornoj kampanji, mislim da je bila kampanja za predsednika Srbije? Da li je to ta kohabitacija – za svet smo u zavadi, kritikujemo jedni druge, a ispod žita se sarađuje? Uostalom, ko vam je predsednik Privredne komore Srbije? Kojoj stranci pripada? Ako ste već smenjivali sve i dovodili svoje, naravno, kritikovali smo to, ali vam predsednik Privredne komore Srbije ostade bivši ministar Milosavljević. Da li je zaštita od konkurencije to što se već sad zna, pitajte ministra, ja znam, ako on ne zna, ja ću da vam kažem ko će da dobije koncesiju na autoput od Horgoša do Požege, i već po ovim cenama preko milijardu i 100 miliona evra da stavi čistih para u džep, odnosno neće sve da stavi, pola će da da ministru. Da li je zaštita od konkurencije to što NIS žestoko pripremate da stavite na tacnu i predate Vojinu Lazareviću i Vuku Hamoviću? Pitajte čija je firma "Trizon" i koliko je ona zadužila i ko plaća dugove "Trizona" i na koji način? Pitajte ko uvozi kompletnu sirovu naftu za NIS? Ako ne znate, ja ću da vam kažem – bivši ministar Novaković, njegova firma. Kako to zaštitiste konkurenciju? Zaštitiste Novakovića od konkurencije. Da li će biti zaštita od konkurencije to što ćete frekvencije da dajete, gospodin Vučić je pomenuo tri-četiri firme koje će dobiti nacionalnu frekvenciju: U 92, RTL itd; i "Avala", naravno, bivšeg ministra Vlahovića, i ona će da dobije nacionalnu frekvenciju. Već ste napravili dilove šta sme da se pušta, šta ne sme da se pušta, a građani Srbije plaćaju. Nacionalna frekvencija je nacionalno bogatstvo i ako se normalno i pravilno proceni, ako se normalno i pravilno proda i ako se ne prodaje da bi se uzela provizija, mnogo veća vrednost leži u nacionalnoj frekvenciji nego u mnogim drugim oblastima. Sada dolazimo na onu zaštitu konkurencije: "Popovac" – prodade predsednik Upravnog odbora Kolesar "Popovac", uze milion i 200.000 evra, naravno, u ime DS i ondašnjeg predsednika Đinđića, ali ne mislim ni da je ovaj preko puta nas ostao praznih ruku. Ne mislim na vas, gospodine predsedavajući, nego na onog iz one zgrade preko puta nas. Ostade i on, jer kad je Ministarstvo pravde pokrenulo neke krivične prijave, da istražuje, zataška se to, gurnuše se krivične prijave u fioku. Kohabitacija. Da li je prodaja "Sartida" zaštita konkurencije? Koliko i ko je sve uzeo para, provizije? Ako ne znate, onda se javite vi iz zadnjih redova, sada ću da vam ispričam ko je koliko uzeo. Da li je prodaja Nacionalne štedionice i svih ostalih banaka, odnosno bankarskog tržišta, da li je to zaštita konkurencije ili zaštita od konkurencije? Taj isti, sedeći ponekada ovde, doduše, kad dođe u farmericama onda sedne u prvi red, Dinkić, koga vi zovete ministrom, prodade 7,5 hiljada kvadrata najkvalitetnijeg i najekskluzivnijeg prostora bivše službe za platni promet kroz Nacionalnu štedionicu Grcima. Sad kaže da su Grci dali pet puta više nego što je bila početna cena. Koliko su njemu dali? Nahvataše neke koferčiće, ali Dinkićevo koferče niko da uhvati. Doći će vreme, uhvatiće i njegovo. Obećavamo, kad srpski radikali dođu na vlast, da će dobiti jednokrevetnu sobu, sa pogledom na Ministarstvo finansija, gore u Bačvanskoj. Da li je zaštita konkurencije kad ste rasprodali tržište? Što reče gospodin Krasić, neki marketi, Metro, Merkator i ostali dođoše u Srbiju i zauzeše tržište i naša proizvodnja ne može da bude konkurentna. Ovo im je odskočna daska upravo za rusko tržište, zahvaljujući onom ugovoru koji je potpisao nenarodni režim pre 2000. godine, po kome naši proizvodi idu samo sa 1% carinske administracije u Rusiju. Hoće ovde da dođu, pa da odavde odlaze i koriste te privilegije. Uostalom, Rusi su hteli da kupe Kulsku banku. Šta bi sa tim? Izgleda da ne daju proviziju. Mnoge je mudre odluke ova vlada Srbije donela, evo ova poslednja odluka će se danas ostvariti. Zahvaljujući mudroj Vladi i mudroj odluci Vlade danas će da bude pomračenje Sunca, pisalo juče u novinama. Ništa ova vlada, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, dobro ovoj državi donela nije i krajnje je vreme da se raspišu izbori, da dođu neki pametniji, bolji, časni i pošteni, da sačuvamo bar ovo malo što je još ostalo, od vaših dugih prstiju.
Da li želi reč još neko ko nije iskoristio pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o izboru članova Saveta Komisije za zaštitu konkurencije sa lista koje su podneli ovlašćeni predlagači. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZBORU ČLANA SAVETA NARODNE BANKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke o izboru člana Saveta Narodne banke Srbije, koji je podneo Odbor za finansije. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Nemamo predstavnika predlagača. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik Srpske radikalne stranke.
Za ovu tačku dnevnog reda javio sam se samo zbog toga da bih vas podsetio da je i kada je u ovoj Narodnoj skupštini donet Zakon o Narodnoj banci Srbije Srpska radikalna stranka rekla da će upravo ovo da se desi što se desilo. Samo da vas podsetim: kada je biran Savet Narodne banke Srbije Srpska radikalna stranka osporila je kandidata koji ne ispunjava uslove da bude član Saveta, ne ispunjava uslove propisane u izuzetno lošem Zakonu o Narodnoj banci Srbije. Radilo se o čoveku koji nije ekonomista, nego je matematičar, predaje matematiku i statistiku na Ekonomskom fakultetu. Dobro je poznat iz vremena kada je Vuk Drašković palio i žario gradom Beogradom, to je period najvećih pljački; doduše, Bogdanović mu konkuriše sa ovim njegovim Stanojevićem; to je onaj što se stalno javlja medijima, predstavlja se kao ekonomista, ali je matematičar, mislim da je Kovačević. Kada su ga izabrali za člana Saveta Narodne banke Srbije bio je zamenik direktora Republičkog zavoda za statistiku. Imao je sukob interesa, nije ispunjavao osnovni uslov, nije diplomirani ekonomista. Doduše, ni Labus nije diplomirani ekonomista. Što reče Vuk Drašković – aman, Labuse, kada si to završio ekonomiju kada smo zajedno upisali pravni fakultet i završio si pravni fakultet? Kod nas sve to može. Zašto? Zato što postoje parcele i ova vlada je tako precizno isparcelisana, ne diraj mi atar. Ono što je dograbio Vuk i Dana, oni to guraju do kraja i koriste ove nesretne ljude, Srećkovića, Trpkovića i ove druge, zna se koliko mora da se donese Danici, kao svojevremeno kada su bili u gradu pa su morali dnevno po pet miliona da podele iz budžeta. To je svrha bavljenja politikom Vuka Draškovića i Danice Drašković. Naravno, ovaj čovek je sada podneo ostavku i treba da se izabere neko drugi. Predložen je čovek koji formalno-pravno ispunjava uslove po Zakonu o Narodnoj banci Srbije. Kada se govori o izboru članova Saveta Narodne banke propisano je da to bude ipak eminentni ekonomista, poznavalac iz oblasti ekonomije, pa čak je navedeno i makroekonomista. Ovaj kandidat stvarno zadovoljava taj uslov. Verovatno ne zadovoljava uži uslov koji je potreban, a to je da je stručnjak iz oblasti monetarnog sistema. To je najmanji problem, to moram da vam kažem. Osnovni problem tog saveta je što imamo loš Zakon o Narodnoj banci Srbije. Po tom zakonu prva stepenica do boga je guverner, on bira maltene svoje viceguvernere, ima tamo svoj monetarni savet, a ovaj Savet Narodne banke Srbije je "društvo staraca" gde se prima naknada, a oni ništa ne rade iz nadležnosti Narodne banke Srbije: niti sagledavaju monetarnu politiku, niti utiču na primarnu emisiju, niti utiču na intervencije na bankarskom tržištu. Oni su jedan običan nadzorni odbor, razmatraju izveštaje, prihvataju i ne prihvataju izveštaje o radu, neke završne račune, "društvo staraca" po sistemu – podelila se braća, podelile se delije, isparcelisale. Međutim, to nije vaša originalna misao kada ste menjali Zakon o Narodnoj banci Srbije, toga se setio neko pre vas, ali opet ovi iz G17 plus. Devalvirali su taj savet, mi imamo prepisan hrvatski zakon, ovde je predlagač izbora guvernera i članova Saveta nadležni odbor Narodne skupštine, to je Odbor za finansije, naravno, Bogdanovića nema, tu se predlažu eksperti, stručnjaci. Međutim, taj savet je nadležan da utvrdi da li su ispunjeni uslovi da se razreši guverner NBS. Nikada taj savet neće doći u situaciju da utvrdi da li su ispunjeni uslovi, što je, uostalom, dodatni uslov da bi se predlog za razrešenje našao pred Narodnom skupštinom. Dva puta sam pisao predlog, odnosno inicijativu Savetu da pokrenu postupak za razrešenje Jelašića. Prvi put zbog masakra koji je u sticaju napravio sa Mlađanom Dinkićem, a drugi put zbog drugog masakra koji je uradio sa osiguravajućim društvima. Mislim da sam još jednu inicijativu napisao, ali za dve sam siguran. Naravno, ništa od toga se nije desilo. Ta treća je bila u vezi sa čekovima, prošle godine. Visokoumni savet ne prihvati inicijativu; a zašto bi oni prihvatili inicijativu kada imaju lepu naknadu. To je nastavak one priče koju sam malopre započeo. Labus kaže da sve to plati, mnogo je skupo da se nateraju normalni ljudi da izglasaju glupost i ovde se velikim platama plaćaju velike gluposti. Tako vam je u ovom Savetu Narodne banke Srbije. Oni stave prst na čelo pa razmišljaju o teškim monetarnim problemima, navodno, zlopate se, dok ne uzmu naknadu koja ide mesečno. Ovaj je malo preterao, ima puno, a verujem da ovaj što je podneo ostavku ima oko 650.000 mesečno legalnih prihoda. Nešto malo više ima nego neki udarni novinar RTS-a, onaj veterinar, onda ona Nataša Miljković, što se školovala za filmsku delatnost u Budimpešti, onda ovo što su doveli ove svoje, gde Tijanić ide pa vodi svoje, a ostali novinari RTS-a 20.000, a ovi kamermani ne znaju dapređu 20.000, ali njihove kolege, zna se, onaj za frizuru daje 80.000 mesečno. To je isto. Ovde je neko dao 80.000 nekom članu saveta da on bude miran, da ćuti, devizne rezerve rastu. Zbog čega rastu, šta se time brani? Brane se potraživanja ljudi iz inostranstva, firmi iz inostranstva. Mi imamo suficit, privreda ne radi, svi zadovoljni, matematički sve ispravno, sve tačno, samo nešto fali, nikako ne može da se uklopi. Naravno, o gospodinu Kosti Josifidisu ne želim da pričam, i ako prati ovaj prenos verovatno će da shvati da se sve ove primedbe ne odnose na njegovo ime i prezime iliti na ovo što je do sada radio. Jednostavno kritikujem takav koncept, kritikujem takav način Saveta Narodne banke Srbije. Videli ste i sami, svi su se izjasnili povodom te afere, a Savet jednostavno ćuti i smatra da guverner nema nikakve veze. Guverner, kako reče ono – ja sam uzeo veliki kredit za kuću, pa je ponudio, kaže – hoću i da prodam; pa kada su neki rekli – evo dajemo tolike pare, on ne da, neće da proda, pravi prostor za banku gde radi njegov brat. Ali, to smo najavili još prošle godine, sada se to desilo, znate i sami. Nije nam baš drago što se desilo onako kako smo najavili. Bilo bi nam drago da nas neki put demantujete, ali vi nepogrešivo sledite ono što mi najavimo. Znači da vas vrlo dobro znamo, da znamo koji su vam motivi što vršite vlast – da se završe do krajnjih konsekvenci strani nalozi. Ako Karla del Ponte dobije kijavicu ili u Sarajevu padne sa stepeništa pa preživi, vi ste u stanju da se mnogo više nasekirate nego njeni najmiliji. Sada ste sve planirali do 5, 6. aprila, da li možete da napravite sa njom neki aprililili, jer navodno ona stiska. Ako ne bude, pregovori staju i tako dalje. U prethodnoj tački dnevnog reda imali ste neke stručnjake koji su navodno doktorirali, bave se profesionalno ekonomijom EU. Sada da vam kažem šta su ti isti napisali. Možda baš ne oni koji su malopre bili na dnevnom redu, ali neki koji takođe prate profesionalno ekonomsku politiku EU. U najboljem slučaju, da sve ide u najboljem redu, da Karla del Ponte ne dobije ni kijavicu, mi moramo da čekamo minimum 12 godina. Ja ću da vam kažem da nikada nećemo biti članovi EU, jer to oni ne žele, ali u toj imaginaciji koju šaljete našim građanima biće mnogo bolje kada dođe EU. To vam je isto kao 5. oktobra: sve će da bude dobro, samo da njega nema; evo, 6,5 milijardi čeka na granici, evo na Kosovo se vraćamo, sve ima da bude, sve ćemo da rešimo bez ikakvih problema; mi da se mešamo u pravosuđe, u sudstvo, u policiju, ne dolazi u obzir, za živu glavu. Sve je otišlo u svoju suprotnost. Sledite naloge iz inostranstva, a građane varate da je najveći domet demokratije skinuti gaće. Jeste, jeste. Svaki vaš ponizni potez tumačite kao vrhunsku manifestaciju demokratije, ali ste zaboravili samo jednu stvar: za ovih nekoliko godina reč demokratija je postala sinonim za gubitak posla, za plaćanje školarine, za nemogućnost lečenja, za prodaju firme. Postala je sinonim za nešto najgore što postoji u jednom društvu. Vi samo pričate – demokratski blok. Građani prepoznaju da je to neki strašan blok, u kome se nalazi toliko mračnih stvari da ne mogu da se izmere. Ja ću da vam pomognem u tom predstavljanju i svakodnevno se trudimo ovde da sve više razgolitimo to, da bude svima jasno šta znači demokratija u režiji DOS-a: nemamo vojsku, nemamo policiju, ne zna se ni ko pije ni ko plaća, ne zna se ništa u ovoj državi, u ovoj državi se apsolutno ništa ne zna. Sve može da postoji dok postoji neki lični interes nekome. Kada se izgubi taj lični interes, onda i vi ima da kukate na državu. Eno ga malopre Albijanić, ovde je izneo sijaset kritika na stanje u obrazovanju, a ja ga pitam – dobro, što to nisi rekao Mlađi Dinkiću, on kaže da ima suficit, sve si sveo na problem para; što sada ti nas ubeđuješ da Mlađa ne daje pare za obrazovanje? Sedneš kod Mlađe i dogovorite se. Ja znam da je i vama iz G17 komplikovano da shvatite monetarnu politiku i makroekonomsku politiku G17+. Znam da vam je teško da shvatite. Znam da vi to ne možete da objasnite na tribini, na ulici, u komšiluku, u zgradi, u kući. Kako da objasnite nekome? Počnete ekspertski i tako dalje, a ljudi vas pošalju tamo gde nije mesto. Vraćam se na ovaj savet. Ovakav savet nama nije potreban. Zašto? Zato što je on tako namešten da aminuje sve Jelašiću, a ukoliko se pojavi malo problema Jelašić da nalog da se neko od članova isplati, da bude miran. Ja ne želim da saučestvujem u tome, a znam da se to radi tako. Znači, institucije imamo, ništa ne funkcioniše, a kada bi one i počele da funkcionišu u skladu sa nadležnostima koje su njima propisane haos bi bio isti. Samo da vas podsetim kako ste izvršili zamenu sistema vrednosti. Rekli ste da je najveći stepen demokratije da se hitno skinu optužnice, odnosno da se naredi okružnom javnom tužiocu da povuče optužnice protiv predsednika onih država koje su nas bombardovale. Zašto? Kako da primite Havijera Solanu, pošto je on postao tata nacije, u vašoj režiji. Samo ste zaboravili jednu stvar: u međuvremenu se pojavio izveštaj grupe eksperata angažovanih od strane tužilaštva Haškog tribunala, koji su na 29 stranica napisali izveštaj šta se to dešavalo tokom bombardovanja. Samo nekoliko stvari da vas podsetim. Oni su konstatovali da je NATO pakt izvršio udare svojom avijacijom bez odluke Saveta bezbednosti, kažnjivo po međunarodnom pravu. Dva, da predstavnici NATO pakta komisiji tužilaštva nisu hteli da dostave informacije, dokumentaciju i bilo šta drugo da bi se utvrdilo da li postoji neki stepen odgovornosti – kažnjivo. Tri, na bazi desetak analiziranih slučajeva bombardovanja sa posledicama konstatovana je prekomerna, nedozvoljena, zabranjena upotreba oružja protiv civila. Namerno kažem civila. Kažnjivo. Četvrto, nigde nisu utvrdili krivicu SRJ. To ste zaboravili. Peto, u završnom izveštaju nisu mogli da preporuče pokretanje postupka protiv nekih iz NATO pakta pred Haškim tribunalom, već su dali preporuku i u toj preporuci konstatovali, pošto su gledali one vaše knjige, gospodine Anđelkoviću, koje ste vi izdali, one dve bele knjige sa spiskom žrtava i sa dokumentacijom i tako dalje, i tu su nas pogotovo omalovažili, jer su rekli da 495 mrtvih i 1.500 ranjenih ne predstavlja dokaz za ratne zločine i genocid, ali da ima mesta zločinu koji se zove agresija, zločin protiv mira. Međutim, za to nije nadležan Haški tribunal. Vi ste se sa takvim uhvatili u koštac. Dakle, vi ste njih spasili krivične odgovornosti, a oni sada neprincipijelno gone i vas kao njihove sluge.
Zahvaljujem se, gospodine Krasiću. Gospodine Krasiću, vi ste govorili kao prvi ili kao uvodničar, hoćete li ponovo sada ili ne? Moje je da pitam. U tom slučaju, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Gospodin Krasić je ovde govorio i malo šire od ove teme i čudio se šta se sve dešava u zemlji Srbiji, a ja ću da se čudim šta se dešava u ovom parlamentu. Jasno mi je zašto danas ovde nema nikog od predstavnika Vlade, naravno, oni su danas u stavu mirno ispred Karle del Ponte, ona ih podučava kako da sprovedu nemoguću misiju hvatanja Ratka Mladića, ali ne znam gde nam je predsednik Skupštine, gde je gospodin Obradović koji je predsedavao do pre izvesnog vremena, a sada ga nema a on je predstavnik predlagača za tačku dnevnog reda o kojoj trenutno govorimo. Dakle, vrlo čudne i interesantne stvari se dešavaju ovde. Ne znam da li će da im pomeri ovaj rok, može da im pomera koliko god hoće, ali, hvala bogu, hvatanje Mladića je ipak nemoguća misija. Kada je reč o ovom delu, o imenovanju ovog kandidata Josifidisa u Savet Narodne banke, kada sam govorila o prvoj tački dnevnog reda rekla sam da mi srpski radikali uglavnom ne govorimo o imenima, osim ako nemamo nešto baš izuzetno negativno za nekoga koga vi predlažete; ne govorimo, jednostavno zato što su sva ova predlaganja i eventualna imenovanja odgovornost vas koji danas niste u sali, odnosno vas koji jeste, i onih mnogo više koji nisu u sali, ali u svakom slučaju, odgovornost vladajuće koalicije. Zato takođe neću govoriti ništa konkretno o ovom kandidatu, osim što bih se zapitala da li, dakle ovo što je rekao gospodin Krasić, ovaj gospodin Josifidis ispunjava uslove za člana Saveta Narodne banke. Pogledala sam njegovu biografiju, pitam se i nisam sigurna da li ovde ne postoji neki sukob interesa, s obzirom na njegovo članstvo u Savetu Narodne banke Vojvodine, ali ni sukob interesa u Srbiji više nije ništa neobično, i to nažalost svakodnevno. Čini mi se da kako donesemo koji zakon, umesto da se ponašamo u skladu sa tim zakonom, naprotiv, ponašamo se potpuno suprotno i mnogo lošije nego u vreme kada u određenoj oblasti uopšte nismo imali zakon. Tako je sa zaštitom konkurencije, o čemu se govorilo malopre, tako je i sa sukobom interesa – donet zakon, popunjavali su se neki obrasci, tamo neka dobro plaćena komisija je to pregledala i onda se pojavi u javnosti podatak sukoba interesa ovog potpredsednika u Vojvodini, Simića, i onda izađe Bojan Pajtić (a to je onaj Bojan Pajtić koji je učestvovao u aferi Bodrum) i kaže da njega baš briga za sukob interesa, on kaže zadržaće i dalje Tihomira Simića. Naravno, to je njegov izbor i baš nas briga za to, ali je neverovatno da neko ko je na tako visokoj državnoj funkciji, a usput je pravnik, pa i profesor Pravnog fakulteta u Novom Sadu, može tako da se ogluši o neki zakon. Slično je uradio svojevremeno Velja Ilić kada je rekao da Zakon o javnim nabavkama nije dobar, pa ne treba ni da se primenjuje i da ne valja pet para. Stvarno, iz dana u dan saznajemo i čujemo takve stvari da se zgražavamo da li je moguće, da li neko toliko svesno uništava sve u ovoj zemlji, ne samo u materijalnom smislu. Danas sam govorila, ono što uništite u materijalnom pogledu još imamo šanse da popravimo i da povratimo, ali ovo drugo što radite zaista je strašno. Pre nekih mesec ili dva dana moj kolega Moma Marković i ja smo bili u Pančevu na jednoj manifestaciji našeg opštinskog odbora, radilo se o promociji knjige Vojislava Šešelja – Svedok odbrane Slobodana Miloševića u haškom procesu. Tamo smo došli znatno ranije. Malo smo prošetali po Pančevu, hteli smo da vidimo šta se tamo dešava, namera nam je bila da negde popijemo kafu. Ali, u centru Pančeva, verovali ili ne, izbrojasmo 11 banaka, sve sa nekim stranim nazivima, manje ili više poznate u ostalom delu Srbije, nigde nema ničega, ima nekog poslovnog prostora, neki se renoviraju, neki pesak stoji ispred, znači, samo banke funkcionišu. To je prosto neverovatno. Mi smo to govorili i kada je bilo reči o Zakonu o Narodnoj banci, reče Krasić da je loš zakon, jeste loš zakon, ali je problem što je vrlo loš guverner, što je vrlo loš ministar finansija, što je mnogo loša Vlada Republike Srbije. To su mnogo veći problemi. Onda guverner Narodne banke izađe i upozorava građane Srbije da ne uzimaju kredite, jer, kaže, krediti su skupi, dovešće nas u dužničko ropstvo, svakog pojedinačno. To jeste tačno i mi to stalno govorimo, i kada smo govorili o Zakonu o Narodnoj banci, i o nekim drugim zakonima i svaki put kada smo u prilici, ali nažalost, građani Srbije veoma loše žive, mnogi ne primaju plate, odnosno ostali su bez posla, a oni koji primaju plate primaju vrlo male plate i onda možda i nedovoljno razmišljaju ili nemaju drugog izlaza. Naravno, ne osuđujem građane, moraju da uzmu te bankarske kredite, veoma skupe, i rizikuju da će doći u situaciju da ne mogu da plate te kredite, a guverner vrlo onako sebično, dakle, upozorava građane, ali nikako neće da kaže ovom narodu gde je on uzeo onaj povoljan kredit za kupovinu one svoje vile, kažu da je to neki nepovratni kredit. Ne znam zašto ne objasni građanima, jer možda bi još neko uzeo takav kredit, čak bi platio porez na kupovinu te vile, čak bi rekao koliko je stvarno platio, a ne bi se igrao kao što se guverner Jelašić igra sa javnošću Srbije. Naravno, Krasić je rekao da smo tri puta podnosili inicijativu ovom savetu za smenu guvernera Narodne banke Radovana Jelašića i to je tačno, ali je vrlo interesantno da taj čovek, kao i svi, odnosno kao njegove stranačke kolege, mogu ovoj zemlji da urade šta god hoće a da ni dlaka sa glave ne može da im fali. Neverovatno je da i posle afere "kofer" Radovanu Jelašiću ne fali dlaka sa glave. Onaj tamo Simić i Zagrađanin, stalno nešto čitamo, pustiće ih iz pritvora, danas, sutra, za pet dana, štrajkuju glađu, ne štrajkuju glađu, ne ulazim uopšte, jer to je stvar pravosudnih organa. Ne mešam se u to i ne želim da govorim da li oni jesu umešani u to ili nisu umešani, ali je sasvim sigurno da je, ako ništa drugo iz moralnih razloga, umešan guverner Narodne banke ako je viceguverner uhvaćen sa koferčetom para koje je trebalo da služe kao mito. Naravno, to sve u Srbiji može da funkcioniše. Cena sedenja u Vladi i opstanka Vlade zaista je po želji onih koji žele da podrže Vladu, šta god hoće mogu da urade, mogu da pljačkaju, kradu, ubijaju, mogu da rade šta god hoće, ali je dovoljno da kažu da će da podrže Vladu i sve im biva oprošteno. Naravno, kaže naš narod, mogu kako hoće, ali ne mogu dokle hoće. Ovih dana je vrlo aktuelno, posle ubistva Slobodana Miloševića u Hagu, i nagađanje u medijima da li će SPS da podrži Vladu Vojislava Koštunice i da li će dalje da je podržava ili neće. Onda smo počeli da u medijima, takođe, čitamo međusobna nutkanja, koja meni zaista liče na prostituisanje između Koštunice i Tadića. Nude se jedan drugom da sarađuju, da ne sarađuju, da čuvaju leđa jedan drugom. Prosto neverovatno. A u svemu tome provodadžiše Mlađan Dinkić. Građani Srbije kojima oni pokušavaju na taj način da stave do znanja, ovo što Krasić je malopre govorio, kako su oni demokratska opcija, odnosno stranke DB-a, oni će da žrtvuju svoje stranačke interese samo da bi funkcionisala Vlada, jer, bože moj, funkcionisanje i opstanak ove vlade je u direktnoj vezi sa opstankom Srbije, što naravno nema veze sa pameću, jer opstanak Srbije ne može biti uslovljen opstankom nijedne vlade, a najmanje ovako loše vlade kakva je Vlada Vojislava Koštunice. Šta je suština tog međusobnog nutkanja i prostituisanja Koštunice i Tadića uz pomoć, odnosno provodadžisanje Dinkića, najrečitije govori primer iz Pećinaca. Predsednik Opštine Pećinci zove se Nikola Pavković, on je član DS. On je od Miodraga Kostića, koji je u to vreme bio direktor DS, u vreme kada je kupovao tri šećerane za po tri evra... Dakle, tada je Kostić kupio pećinačku šećeranu za tri evra, pa je ovom Nikoli Pavkoviću dao poslovni prostor. Sada je predsednik opštine Nikola Pavković u tom poslovnom prostoru otvorio "Meridijan banku" i sada će sve poslovanje Opštine Pećinci i javnih preduzeća da ide preko "Meridijan banke", koja je ekspozitura i vlasništvo, zamislite, predsednika opštine. Takav sukob interesa, takav lopovluk, takav kriminal, to valjda nije zabeležno. Zašto sam ovo povezala? Dakle, predsednik opštine je iz DS. On je zaštićen kao član DS od strane G17 plus, koji jedva čekaju DS u Vladi Vojislava Koštunice, a opet su zaštićeni od Vojislava Koštunice zato što je njemu da sedi u fotelji predsednika vlade, pa neka ga podržava ko god hoće, može i Agim Čeku, samo neka je on na funkciji predsednika vlade. Dakle, dame i gospodo i poštovani građani Srbije, krajnje je vreme da Vojislav Koštunica i ova vlada shvate da im je vreme isteklo. Neka se lepo danas pozdrave sa Karlom del Ponte. Neka joj lepo kažu da ne mogu da joj predaju Ratka Mladića, ne zato što neće, oni to vrlo rado bi, nego zato što, hvala bogu, nisu u situaciji. Neka lepo raspišu izbore, pa da vidimo posle narednih izbora, neka se građani Srbije opredele između vas demokrata koji ste ih doveli na prosjački štap – a svi ste vi jednako demokrate, koji su davali otkaze, uništavali privredu, učestvovali u lopovskim privatizacijama, uništili srpske banke, a doveli inostrane, smanjili realnu vrednost penzija itd – i stranke koja je zaista stranka iz naroda i razume svoj narod i koja je spremna, juče sam to rekla, ne samo da preuzme vlast, već i odgovornost za Srbiju. Vi možete da crknete od smeha, svaki put se smejete kada ja govorim. Kada sam bila pre tri dana u Aranđelovcu kažu mi građani Aranđelovca – neka ste onoj rekli da se kezači, nju u Aranđelovcu niko živ ne podnosi.
Zahvaljujem se Vjerici Radeti, narodnom poslaniku. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a da se pripremi Miloš Dišić.
Dame i gospodo narodni poslanici, baš nemamo sreće sa guvernerima, kao da nas je neko urekao, ne daj bože, kao u onoj reklami. Sećam se nultog guvernera, odnosno Mlađana Dinkića, koji je sa čarapom na glavi i sa kalašnjikovom uleteo u Narodnu banku Srbije odmah posle "buldožer revolucije" i po sistemu "što oko vidi ruka ne ostavlja" sredio Narodnu banku. Posle toga, dođe ona gospođa guverner za koju glasate na daljinu iz Bodruma, pa što propusti Dinkić ona privede kraju i od Narodne banke ostadoše, da ne kažem, samo zidovi. Ostalo je ono zlato koje posle prodadoste, a ne sećam se koji je od guvernera završio taj posao. Uglavnom, od tih para od prodatog zlata, zlata koje je još od Kraljevine Srbije stajalo, nikakve vajde Srbija videla nije. Onda se opet vrati Mlađan Dinkić, kao vampir, pa uništi četiri domaće banke, oslobodi poverenike, oslobodi dužnike para koje su dugovali domaćim bankama i tako osiromaši maksimalno Srbiju i omogući da se ti privredni subjekti koji su se zaduživali u "Beobanci" mogu prodati za džabaluk. Naravno, za male pare, ali uz veliku proviziju. Ovde dobismo guvernera, tačnije prvo je bio viceguverner, koga nijedna država poželela ne bi. Prvo, kao viceguverner bio je stranac. Dva dana pre nego što ste mu dali državljanstvo postavili ste ga za viceguvernera. Nigde u svetu to nema, osim u ovoj državi Srbiji. To je isti onaj Jelašić koji je bio predsednik Komisije za likvidaciju "Jugobanke" i koji je za 15 hiljada dolara kupio mercedes te iste "Jugobanke" koju je likvidirao, mercedes star nekoliko meseci, čija je vrednost oko 120 hiljada dolara. Uzeo čovek, kada je rasprodao sve i raskrčmio ostao je taj mercedes i da baš ne propadne uze ga on za 15 hiljada evra. To je onaj isti guverner, dame i gospodo narodni poslanici, koji, kako reče gospođa Radeta, podiže bespovratni kredit od 380 hiljada evra i kupio je vilu na Dedinju koja košta milion evra. Ubio joj je cenu sa milion evra na 380 hiljada evra. Sada pitam Dinkića da li je on platio porez na tu vilu, bar tu država da uzme. To je onaj isti guverner kome viceguverner služi za nošenje koferčeta; i usput da raščistimo i ovu dilemu, u koferčetu nije bilo 100 hiljada evra provizije, nego je to bio kusur od 500 hiljada evra kada mu je vraćeno za vilu. Nije stiglo do njega, pojaviše se policajci, ne razumeju te finansijske transakcije i zapleniše tih 100 hiljada evra i po akciji što je bilo itd. U državama koje drže do svog imena, kada se desi da bilo koji činovnik u narodnoj banci napravi svinjariju kakvu su napravili ovi, guverner podnosi ostavku iz moralnih razloga. Naravno, tamo gde ima morala onda moralni razlozi postoje. I nikom ništa. I, molim vas iz vladajuće garniture, ne odvajajte žute od vas, žuti su vam u tkivu, u porama, u svakom delu strukture vlasti, između vas i njih nema razlike, svi ste ista politička opcija, nema razlike. Buldožer opcija. Jedno upozorenje za građane Srbije – uđeš prvog i gotovo; to gotovo ne kažu šta je, to gotovo podigneš kredit, a hipoteka je stan. Svi građani Srbije koji pod ovakvim uslovima budu podizali kredite ostaće bez stanova, biće izbačeni na ulicu. Domaće banke su možda mogle da tolerišu, ovi neće, ovi nisu došli da podignu standard građana, nego su došli da im crno ispod nokta pokupe. I to što se povećavaju devizne rezerve zemlje, to znači samo da građani Srbije i zadnji evro, i zadnji dolar prodaju za leba. Niko ne radi, ništa ne radi, jedino rade banke i jedino radi guverner danonoćno. Naravno, primajući koferčiće. Dame i gospodo narodni poslanici, da se ja kojim slučajem nalazim na mestu ovog čoveka koga ste predložili, ne poznajem ga, ali smatram da je častan čovek, ne bih prihvatio da budem savetnik ovakvoj lopuži od guvernera kakav je Dinkić, naravno kakav je i Jelašić i kakvi su svi ostali, razlike nema. Razlikuju se samo po broju cipela.
Miloš Dišić. Gospodine Markoviću, nisam hteo da vas ispravljam sa ovim dinarima i evrima. Ne, nego rekli ste milion dinara, a mislili ste na milion evra verovatno. Izvolite, gospodine Dišiću.
Poštovani narodni poslanici, šta reći posle ovakvog izlaganja gospođe Vjerice Radete i Momira Markovića. Ovde je sve rečeno, ništa novog nema, možda se danas nešto izrodi novo, pošto ovde nema nikog iz Ministarstva. U mom izlaganju će se pominjati gospodin Rodoljub Šabić, tako da ću ga na neke stvari podsetiti iz tog vremena. (Predsedavajući: Kakve Šabić ima veze sa bankom?) Ima, ima. U svojoj uvodnoj diskusiji sam rekao da zaista posle Momira Markovića nema šta da se ovde kaže. Ja ću ići nešto malo dalje. Pošto je gospodin Dinkić, a on je ministar finansija... Nažalost, mi ga ovde ne viđamo danima, ni kada su njegovi zakoni i predlozi njegovih zakona na dnevnom redu, pa ni danas ovde nije, jer bi on trebalo da nam objasni o čemu se zapravo radi i koje još finansijske transakcije, odnosno zloupotrebe treba da se dese u ovoj državi. Juče je gospodin Dinkić bio u Inđiji i moram da ga pitam šta je to lepo video u Inđiji kad se tako lepo i dobro reklamira Inđija u sredstvima javnog informisanja, na prvom, drugom, trećem kanalu, Pinku, BK i ostalim sredstvima javnog informisanja, odnosno Radio-televiziji, koja su, ajde da kažemo, bilo je ovde reči o nacionalnim frekvencijama, koja su dobila nacionalne frekvencije. Da ga pitam da li je i on bio na ručku koji je pripremio gospodin Ješić kao njegov radnik negde u novembru, decembru, koji je otišao da prekontroliše poslovanje, odnosno budžet lokalne samouprave u Inđiji; da li zna da je taj radnik ministarstva isto odlazio sa gospodinom Ješićem na ručak i da li zna da li je lokalna samouprava vozila takvog radnika od Beograda do Inđije i nazad. Da li je upoznat da je gospodin Rodoljub Šabić, kada je bio ministar za lokalnu samoupravu, 2003. godine poslao jedan dopis o nekim mutnim radnjama u Inđiji koje su se u tom vremenu dešavale? Ja ću samo gospodina Rodoljuba Šabića, pošto je ovde, podsetiti da se radi upravo o nekim privremenim ugovorima, o nekim privremenima poslovima u opštini Inđija iz tog vremena. Ako nije imao materijala i dokaza trebalo je da se obrati meni, jer ja sam mu za ovom govornicom tražio da Ministarstvo finansija izvrši budžetsku kontrolu u opštini Inđija. Nisu našli za shodno da im dostavim te materijale. Ali, hoću da ga podsetim samo da je UBPOK priznao javnom tužiocu u Inđiji da je pronašao šest miliona pronevere, za izgradnju kulturnog centra, koji su prebačeni preko jedne firme iz Inđije za kupovinu stana u Novom Sadu, da li gospodinu Ješiću ili njegovom bratu. A njegov brat je dobro poznat, barem Velji Iliću, sa televizije Apolo ili Most, kako beše ona u Novom Sadu, ne znam tačno. To pitajte gospodina Velju Ilića. Evo dobijam sugestiju da je to Apolo. Pa, gospodin ministar tačno zna, mislim Velja Ilić tačno zna o kome se radi. Znači, imao je načina da dosta toga sazna o Inđiji. Dalje ću ići redom, nadam se da ima toliko vremena, da je ostalo ovih sat i 37 minuta da mogu izneti sve ono što treba. Da pitam gospodina ministra Dinkića da li je upoznat da je lokalna samouprava izgubila, odnosno Vodovod i kanalizacija iz Inđije jedan spor vredan 74 miliona dinara gde je "Put inženjering" iz Beograda u sporu dobila 74 miliona, a da je sledeći spor koji će dobiti, znači ovaj presudni izvršni spor, oko 110 miliona, sve zahvaljujući lokalnoj samoupravi iz Inđije. Kad je tako lepo i dobro u Inđiji, da vam pokažem ovde šta je to donela Privredna komora Srema februara meseca ove godine, 2006. godine, gde su jasno izneti podaci i kaže da opština Inđija u odnosu na broj stanovnika koji živi u Inđiji ima najviše nezaposlenih. Zamislite, od 49.500 stanovnika 8.615 lica nezaposlenih; što se tiče Srema, to je najveći broj nezaposlenih u odnosu na broj stanovnika. Pa dalje, ako je tako lepo u Inđiji, da cveta Inđija i da je tamo med i mleko, da vas podsetim da je u Republici Srbiji nacionalni dohodak po glavi stanovnika 1631,2 evra, za Vojvodinu je to 1818,8 evra, a za Sremski okrug je 1153,8 evra. Inđija je ovde na poslednjem mestu sa 983,3 evra i sve opštine u Sremu su iznad nje. Pa tako ćemo uzeti, evo, Irig, znamo šta znači, Pećinci, to su najnerazvijenije opštine u Sremu: sa 1198 evra je Irig, Pećinci su sa 1219. Ako tako lepo hvalimo Inđiju kao primer, je l′ neki probni balon koji Zapad želi da izvrši u Inđiji, zašto je ovako drastično na poslednjem mestu, odnosno po broju nezaposlenih na prvom mestu? Ako je tako fino i lepo i tako se dobro radi, ima ulaganja i investicija u opštini Inđija, zašto nema barem nacionalnog dohotka i da su plate veće? Nema ništa osim lopovluka, verujte, samo lopovluk, a to bi i vi iz ministarstva trebalo da znate. Opština Inđija će ostati bez Javnog preduzeća "Vodovod i kanalizacija" sve zahvaljujući lokalnoj samoupravi. Da vas pitam da li je opština samo strogi centar grada ili je i selo i ono u okolini? Pa neka malo odu u sela i pitaju van centra kako se to živi u Inđiji i šta su oni dobili. Ništa nisu dobili, verujte mi. Ovde je samo lepa priča, i dalje živimo, sa televizijskih emisija prvog i drugog kanala i dnevnika, kao u vreme koje ste vi ranije kritikovali, u vreme Slobodana Miloševića. Ja sam u to vreme, i sada imam firmu, izuzetno dobro radio, a sada ništa ne radim, nemam kome da prodam. Nemojte više da se služite ovakvim lažima, neistinama. Pitajte građane Inđije da li ima novijih preduzeća u Inđiji, da li te firme rade i šta je sa preduzećima koja su u Inđiji postojala, a bila su nosioci razvoja. Zamislite kožarsku industriju u Inđiji, koja je bila pojam i primer u staroj Jugoslaviji, koja je radila padobrane za američku vojsku, a sada ne postoji. Zamislite druge firme koje su izvozile; "Srem nameštaj" sada nema ni temelja i ne zna se ko je odneo sve to. Ima dosta toga da se kaže. Nažalost, nema danas ovde predstavnika vlasti da mi odgovore na ova pitanja. Meni je jasno zašto štitite gospodina Ješića. Štiti ga i Zapad, i Soroš i sve nevladine organizacije, upravo zato što Inđija treba da bude zamorče i preko Gorana Ješića mora da uradi ono što treba da uradi. I prethodna vlast, do 2003. godine, isto je morala da radi po nalozima Zapada. Mene to ne čudi, ali čudi građane Inđije koji ne poznaju situaciju, zbog čega se gospodin Ješić štiti i koji je razlog da se o Inđiji pričaju laži. Trebalo bi vi iz vlasti da objasnite. Zašto nema investicija u opštini Inđija? Laži se proturaju svakodnevno, a u Inđiji se ništa ne radi, niti se šta dešava. Reći ću vam zašto nema investicija u Inđiji. Lokalna samouprava, gospodin predsednik opštine koji ode na pregovore da neku firmu dovede u Inđiju, a bilo je reči da će tu banja da se pravi, pa "Merkator", sada je još uvek tema "Merkator" u opštini Inđija, pa "Gorenje" – nisu ljudi hteli da dođu. Iz kog razloga? Gospoda iz lokalne samouprave Inđija prvo za sebe obezbeđuju provizije, a onda idu da rade i grade za Inđiju, a normalan svet ne želi takve za pregovore. Oni žele izuzetno sposobne, časne i poštene ljude, a toga u Inđiji neće biti sve dok srpski radikali ne dođu na vlast. Ima dosta toga da se kaže. Nešto ću sačuvati i predati neke materijale kad gospodin Dinkić bude ovde. Možda gospodin Albijanić ima odgovor na to da li je gospodin Dinkić juče bio na ručku, jer "jagnjeće brigade" i dalje rešavaju probleme po Srbiji, a nadam se da su i u Inđiji rešili te probleme. Sačuvaću nešto kad gospodin ministar Dinkić bude ovde, pa da ga pitam. Pošto je sad ovde gospodin Rodoljub Šabić, mogao bi da kaže da li sam bio u pravu ili nisam, da li su njegovi dopisi stizali u Inđiju. Mogu da dam jedan takav dokument gde je potpis gospodina Šabića. Za divno čudo, niko nije odgovarao. Znala su i ministarstva, i Vlada i svi znaju, a ne odgovara niko. U ovoj državi mogu da rade svi šta god hoće. Da li je to po zakonu ili nije, nikog se ne tiče. Oni koji bi trebalo to da spreče baš ne haju mnogo za to.
Zahvaljujem se gospodinu Dišiću na doprinosu povodom izbora članova Saveta Narodne banke. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZA IZBOR ZAMENIKA POVERENIKA ZA INFORMACIJE OD JAVNOG ZNAČAJA Primili ste Predlog za izbor zamenika Poverenika za informacije od javnog značaja, koji je podneo Poverenik za informacije od javnog značaja. Primili ste izveštaj Odbora za kulturu i informisanje. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat 36 minuta, Demokratska stranka Srbije – jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić – 43 minuta 12 sekundi, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta 24 sekunde, Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 – 20 minuta 24 sekunde, Za evropsku Srbiju – šest minuta i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SPO-a, tri nezavisna poslanika, po pet minuta po nezavisnom poslaniku. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu za izbor zamenika Poverenika za informacije od javnog značaja. Da li predlagač Rodoljub Šabić, poverenik za informacije od javnog značaja, želi reč? (Da.) Izvolite.
Uvažene dame i gospodo, neću potrošiti mnogo vašeg vremena. Predlog za izbor zamenika Poverenika je pred vama, dostavili smo ga još pre šest meseci. U prilogu se nalazi i biografija. Neću ponavljati elemente iz biografije. Želeo bih samo da podvučem kriterijume kojima sam se rukovodio prilikom formulisanja. Dakle, imajući u vidu da tek pravimo jednu novu državnu instituciju mislio sam da čovek koji treba da bude na toj drugoj po važnosti funkciji u novom državnom organu treba da zadovoljava tri kriterijuma i nadam se da ćete podeliti moje mišljenje u pogledu ta tri kriterijuma. Mislio sam da treba da bude čovek koji ima potvrđene organizacione i rukovodeće sposobnosti. Drugo, mislio sam da treba da bude čovek koji treba da bude dobar poznavalac upravnog prava, posebno upravnog postupka. Treće, mislio sam da je u redu da bude drugog pola u odnosu na Poverenika. Dakle, ličnost koju sam vam predložio je gospođa Stanojla Mandić, koja trenutno vodi dužnost sekretara službe Poverenika. Kada govorimo o njenim kvalitetima kao rukovodioca, ona je dva puta bila sekretar ministarstva. Ona je, što je za mene najvažnije prilikom definisanja predloga, bila sekretar ministarstva koje sam, sticajem okolnosti, imao da pravim, dakle Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Tada me ubedila u odlične sposobnosti rukovodioca i organizatora. Što se tiče drugog kriterijuma, lično je učestvovala u radu na više vrlo složenih upravnih predmeta. Takođe je bila učesnik i na nekoliko ozbiljnih projekata iz sfere upravnog prava. Konačno, bila je član i predsednik Komisije za polaganje državnog ispita, posebno za oblast upravnog prava. Treće, ona je dama. Ono što ona jeste, rekao sam. Možda je red da spomenem i ono što nije. Dakle, gospođa Stanojla Mandić nije član nijedne političke stranke. Mislim da su kriterijumi koje sam naveo i činjenica da ona te kriterijume potvrđuje dovoljni da Narodna skupština podrži taj predlog Poverenika i ja vas u tom smislu molim da ga i vi podržite, u skladu sa izveštajem matičnog odbora, jer verujem da ćete na taj način doprineti boljoj primeni zakona.
Da li želi reč neko od predstavnika poslaničkih grupa? (Ne.) Da li neko od poslanika želi reč? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres, da li predlagač želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu za izbor zamenika Poverenika za informacije od javnog značaja. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda, na osnovu člana 85. stav 3. Poslovnika, određujem 3. april 2006. godine, u 10,00 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini.