Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 100 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da prisustvuje sednici narodni poslanik Esad Džudžević. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JAVNOM DUGU REPUBLIKE SRBIJE PO OSNOVU PREUZIMANjA OBAVEZA REPUBLIČKOG FONDA ZA PENZIJSKO I INVALIDSKO OSIGURANjE POLjOPRIVREDNIKA NASTALIH PO OSNOVU NEISPLAĆENIH PENZIJA I NOVČANIH NAKNADA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milorad Krstin, Veroljub Arsić, Zoran Mašić, Paja Momčilov, Radiša Ilić, Zoran Antić i Zoran Anđelković. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima koji su podneti na Predlog zakona. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, evo i druge tačke dnevnog reda koja je vezana za penzije, samo ovaj put za penzije poljoprivrednika. Članovi Vlade, odnosno ministar Dinkić stalno najavljuju, valjda zarad svojih političkih poena, da će te penzije biti isplaćene. Izgleda mi da u tim svojim najavama ne žele da razočaraju one koji treba da prime te penzije, pa neće da kažu da je konačna isplata u 2010. godini. Daj bože da neko sačeka te penzije, od lica koja treba da ih prime. Znači, reč je, na prvom mestu, o poljoprivrednim penzijama, tako da se prva isplata garantuje do kraja 2007. godine, a podeljeno je u četiri rate – svake godine po jedna rata. Evo kako to izgleda kada Vlada mora nešto da isplati, pa voli da se hvali kako će to da isplati i onda donese poseban zakon da bi sa tom isplatom taj rok odložila koliko je moguće. U najmanju ruku, to je nemoralno. Zašto je nemoralno? Prvo, zato što je sredstava u budžetu i ove godine bilo za isplate zaostalih penzija, kako po osnovu radnog staža, tako i po osnovu poljoprivrednih penzija. Znači, potrebno je obezbediti nekih 20 milijardi. Mi ćemo preneti 31.12.2005. godine u 2006. godinu negde oko 19 milijardi dinara, za šta ne postoje stavke gde će se trošiti. Jednostavno, nema rashodne stavke u budžetu za 2005. godinu. Nešto malo veći iznos preneće se i u 2007. godinu, ukoliko ne bude bilo rebalansa budžeta Republike Srbije. Razlozi za ovakvo ponašanje ministra Dinkića, odnosno njegovo obrazloženje jeste da će, ukoliko isplati ove penzije koje su zaostale i koje ima obavezu da isplati, doneli mi ovaj zakon ili ne, bio on izglasan ili ne, doći do poremećaja gotovog novca na tržištu, da će se izvršiti pritisak na stabilnost dinara, da će se izvršiti pritisak na robu, odnosno da je moguće povećanje cena. To su njegova obrazloženja, koja možda i mogu proći kod nekoga ko nije završio više od četiri razreda osnovne škole. Onda su imali hvale o tome kako su devizne rezerve Republike Srbije 5,6 milijardi dinara, kako 2,6 puta prebacuju novčanu masu koja je u opticaju. Sada se postavlja pitanje čemu onda služe te devizne rezerve. Navodno služe za neku stabilnost dinara. Ako će tih 20 milijardi dinara koje će biti isplaćene kao poljoprivredne penzije ugroziti stabilnost dinara, zašto jednostavno ne aktivira te devizne rezerve? On tvrdi da one ne služe za to. U svom obrazloženju pokazuje čemu služe devizne rezerve. Rekao je da ukoliko Srbija više ne dobije ni dinara, imamo dovoljno deviznih rezervi da uvozimo robu široke potrošnje sledećih šest do osam meseci. Evo čemu služe devizne rezerve ovoj vladi i Dinkiću, znači, za pokrivanje uvoza. Njegova priča da ova vlada radi u interesu građana pada u vodu, jer da radi u interesu građana, ovih 20 milijardi dinara bilo bi isplaćeno. U čijem onda interesu radi Dinkić? U ovom slučaju, u interesu uvozničkog lobija. Njima mora da se obezbedi dovoljno deviza da mogu nesmetano da uvoze robu i zarađuju novac. Dalje, nikada se nije zapitao u kom bi smeru ovaj novac bio upotrebljen ako isplati te poljoprivredne penzije. Najviše u to da ti isti poljoprivredni penzioneri izmire svoje poreske obaveze prema državi i to poreske obaveze koje su nastale od kada ste vi na vlasti, od 5. oktobra naovamo. U toj svojoj nemoralnosti idete do kraja. Zašto nije ostavljena mogućnost poljoprivrednicima da sami odluče hoće li uplaćivati u penzioni fond ili neće? Ta mogućnost im nije ostavljena, a programski ste se zalagali za to i u predizbornoj kampanji obećanje skoro svih stranaka koje su sada u vladajućoj koaliciji bilo je da poljoprivredne penzije treba da budu na dobrovoljnoj osnovi. Sada ste omogućili dobrovoljnost tako što ste im ostavili mogućnost ili da budu fizička lica, znači da se registruju kao preduzetnici, ili da plaćaju poljoprivredne penzije, s tim da će država da im odredi kolike će im te penzije biti, koliki će biti taj porez kao naknada za penzije. To je ono što je u ovom slučaju nemoralno od strane Vlade Republike Srbije. Dalje, kada se pročita sam Predlog zakona vidi se da Vlada Republike Srbije gleda da na još jedan način, što je moguće više, zakine poljoprivrednim penzionerima i penzionerima uopšte. To se vidi već po tome da se obračunava kamata na te zaostale penzije od dana kada ima obaveza da se isplati penzija, po ovom zakonu, znači tu Vlada Republike Srbije i Dinkić žele da oštete građane, a ne od dana nastanka obaveze, znači kada je tu penziju trebalo da prime, a nisu je primili. U toj svojoj nemoralnosti idete dotle da kažete da je to samo 8,5% na godišnjem nivou. Zašto tu kamatu ne primenjuje poreska uprava za one koji ne uplate porez na vreme? Izjednačite situaciju kada dugujete i kada vam neko duguje. Znači, u tome jeste problem. Da li ste stvarno optimisti da će inflacija biti 8,5% sledeće godine? Da do 2010. godine inflacija neće premašiti 8,5% na godišnjem nivou? Vrlo ste optimistični. Za ovu godinu planirali ste 9,8%, a izašli ste već na preko 20%. To što malo preko Republičkog zavoda za statistiku spuštate inflaciju, to je druga stvar, ali ona je već preko 20%. Jedan od razloga povećanja inflacije jesu baš poreski zakoni koje ste uveli, na prvom mestu porez na dodatu vrednost, pa kada pričamo o poljoprivrednicima i poljoprivrednim penzijama oni sada prvi put u svojoj istoriji plaćaju porez na dodatu vrednost na repromaterijal. Znači, plaćaju na sve, nema više subvencija za naftu, nema više subvencija za veštačko đubrivo, za rezervne delove, nema više ničega. Ko hoće da ostvari pravo na te subvencije moraće da se registruje kao preduzetnik, ali sve što uspe da ostvari kroz subvencije vratiće se kroz porez na zarade i porez na dohodak građana, tako da uopšte ne znaju da li se vredi prijavljivati i registrovati kao preduzetnik ili se odreći svih prava i subvencija. Večita nedoumica, od kada je porez na dodatu vrednost stupiona snagu. Dalje, u toj svojoj navodnoj brizi za građane pokazujete kolika je na sledećem primeru: imali smo rebalans budžeta Republike Srbije za 2005. godinu, pa se postavlja pitanje šta je sa zaradama lica koja su ostala bez posla u postupku privatizacije i platu treba da prime sa biroa? Koliko je meni poznato, čak i oni koji su maja meseca ostali bez posla, uredno se prijavili na biro, uredno svakog meseca odlaze da prijave svoj status nezaposlenog, ne dobijaju naknade po osnovu toga što su izgubili posao, i to od države. Ne možete da kažete da niste znali koliko ih ima, jer ste rebalans imali u julu 2005. godine. Znači, već tada ste mogli da opredelite dovoljno sredstava da i ti građani prime te plate po osnovu toga što su ostali bez posla. Znači, nema, jednostavno, želje. Najvažnije je da se država zadužuje sa kreditima, i to velika javna preduzeća, koja ćete uskoro da privatizujete, neće ostati u državnoj svojini, ali bitno je da za nove gazde i vaše gazde infrastruktura bude uređena, da građane koji rade u tim preduzećima izbacite sa posla i dovedete do onog broja koliko to odgovara vašim gazdama, da ti isti građani koji su ostali bez posla vraćaju dugove i kontragarancije koje dajemo u Republici Srbiji, a novi gazda da dođe na gotovo. Znači, tu se upotrebljavaju sredstva koja treba da se vrate građanima kroz penzije, na prvom mestu. I, voleo bih da mi ministar odgovori zašto se kasni sa isplatama lica koja su ostala bez posla, a treba da budu isplaćena sa biroa za nezaposlene po osnovu godina radnog staža koliko su bili u radnom odnosu.
Reč ima poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na amandman, s obzirom da se ministar Dinkić nije izvinio poslanicima SRS, zadržavam pravo da kad god pomenem njegovo ime u kontekstu, ukoliko mi odgovara, da mu vratim istom merom. Jedina je razlika što bilo kojom merom da mu vratim takav epitet odgovara. Prema tome, zadržavam pravo, kada je Mlađan Dinkić u pitanju, da kažem da je mufljuz, hohštapler, kriminalac, bitanga i sve ostalo. Evo, koliki je mufljuz ministar Mlađan Dinkić upravo u ovom zakonu imamo primer. Bili ste svedoci koja se halabuka digla oko toga – mi hoćemo da isplatimo penzije, radikali ne daju, radikali zadržavaju sednicu, ne možemo da donesemo zakon po kome ćemo da isplatimo. A, kada se pogleda taj isti zakon, umesto da se penzionerima, u ovom slučaju poljoprivrednim penzionerima, isplati 1. januara 2006. godine, kako je bilo ovde, jedna petina, prva isplata penzionerima poljoprivrednicima će krenuti 1. januara 2007. Sada nije petina, nego četvrtina, i po stopi od 8%, a zakon po kome su mogli da isplate do sada sve zaostale dugove... I, da se razumemo, ovo su dugovi nastali od 2001. godine, od dolaska buldožer revolucije, od onda kada ste na krilima tog vašeg Zapada došli ovde, kada ste govorili – penzionere ste osiromašili. Sada im uskraćujete za godinu dana jednu petinu onoga što je odavno trebalo da dobiju. Dame i gospodo narodni poslanici, onaj, neću da iskoristim epitet, hvali se kako ima silne milijarde budžetskog suficita, a istovremeno penzionerima poljoprivrednicima (da se razumemo, ovo su male penzije, ne verujem da prelaze 8.000) ne isplaćuje, nego im proteže dug do 2010. godine. Nećete vi ni 2006. godine da vladate, nemojte ljudima da tovarite te dugove koje ste napravili; 2006. godine niče trava, odoste vi sa političke scene. Narodni poslanik Milorad Krstin podneo je amandman kojim traži da se kompletna isplata penzija poljoprivrednim penzionerima isplati od početka 2006. godine do kraja 2006. godine. Samo tako ćete ono što ste već opljačkali za ovih pet godina i pare kojima se služite već pet godina vratiti penzionerima.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Pošto je napokon svima jasno da od opozicije ne zavisi isplata penzija, da od opozicije ne zavisi ni namirenje duga prema penzionerima i svima onima kojima država duguje, pošto je sve to jasno, pošto je jasno da je jedna trećina veća od jedne šestine, i to smo napokon završili, sa tom matematikom, da pređemo na ovaj drugi zakon o javnom dugu. Gospodin Arsić je podneo amandman na član 2, gde se na konkretan način izlaže ova ideja kako da se dug isplati u roku od godinu dana. Znači, isplata bi krenula u martu 2006. godine, a poslednja rata bi se isplatila u decembru 2006. godine. Kvartalno bi se isplaćivala po jedna četvrtina tog duga, sa daleko većom kamatnom stopom, uvećanom za iznos kamate obračunate po stopi rasta cena na malo na mesečnom nivou od trenutka nastanka obaveze do dana isplate. To je daleko veći procenat od ovih 8,5%. Sad da se vratimo na nešto što može da liči na načelnu raspravu povodom ovog predloga zakona. Znači, pre otprilike dva meseca je na dnevnom redu bio epohalni zakon i tim zakonom je predviđeno da kompletan dug penzionerima poljoprivrednicima prerasta u javni dug, da se zato izdaju obveznice i sa različitim rokovima dospeća, tako da se dug u periodu od februara 2006. zatvori februara 2010. godine. Posle mesec i po dana Vlada se setila da još epohalniju stvar predloži, a to je da se taj dug namiri od 1. januara 2006. godine, pa do konačne isplate u 2010. godini. Ovako kako je određeno, 2010. godina, to bi moglo da znači i decembra 2006. godine, s tim što je u članu 2. Predloga zakona data određena dinamika i ona ne kreće 1. januara 2006. godine, nego praktično kreće u 2007. godini. Čak se ni ne navodi mesec. Znači, Vlada sama sebi za svoj dug daje neki stendbaj aranžman i ovo u stvari nije zakon o javnom dugu, ovo je zakon o reprogramiranju duga na jedan vrlo interesantan način. Osnovni predlog bi bio rok 48 meseci po jedna petina, a sada to ide otprilike pet godina, odnosno šest meseci, s tim što isplata ide u poslednje četiri godine sa po jednom četvrtinom, a u 2006. godini ništa. Ako iz ove matematike, a nas su ubeđivali u načelnoj raspravi da je to pozitivna matematika, neko može da nađe nešto pozitivno, onda svaka čast. Na šta bih još ukazao povodom ovog amandmana na član 2. Predloga zakona? Mi predlažemo drugačiju dinamiku. Mi imamo pokriće za ovaj predlog. Pokriće za ovaj predlog nalazi se u činjenici da je 2005. godina bila suficitarna. To bukvalno rečeno znači da je ove godine država toliko para zaradila, odnosno toliko je obezbedila javnih prihoda da kada namiri sve javne rashode ostaje još. Pošto je takva situacija, onda, po principu prioriteta, treba država da namiri obaveze koje ima prema građanima, ove obaveze po osnovu državne garancije, gde država garantuje stabilnost tog fonda koji reguliše PIO poljoprivrednika. Moram da kažem da je taj fond nametnut poljoprivrednicima još 1985. godine. Taj fond je trebalo da bude na principima dobrovoljnosti, ali te godine je neka politika zaključila da posle obaveznog zdravstvenog osiguranja poljoprivrednika treba ići sa obaveznim PIO, pa su se čak i neki hvalili, međutim, odmah posle godinu i po dana se videlo da je taj koncept obaveznog penzijsko-invalidskog osiguranja poljoprivrednika promašen koncept. Odmah se to videlo. Uporno se istrajava, evo otprilike 20 godina, na tom sistemu. Verovatno je sada mnogo stvoreno i obaveza i mnogi ljudi, verujući u zakon, očekuju sa pravom neka prava; sada praviti neku transformaciju je vrlo teško, odnosno moguće je, ali ova vlada ne razmišlja u tom pravcu. Jednostavno ne želi da se uhvati u koštac sa ovim problemima. Šta će da se desi već na prvim čekovima od januara meseca 2006. godine? Desiće se to da će u februaru mesecu, kada se vrši isplata penzija, na čeku da stoji da se isplaćuje penzija za januar 2006. godine, a ovaj dug, ja mislim da je to 22 i po penzije, praktično se definiše i uvećava za odgovarajuću kamatu, kako je ovde to predloženo, i praktično, ako se ima u vidu kakva je kamatna stopa koja se predlaže, onda realno taj iznos pada. Vrednost tog novca pada realno u odnosu na dan kada bude sukcesivno taj dug u četvrtinama bio izmiren. Samo bih podsetio da se ovim zakonom završava još jedna vrlo krupna stvar za državu i ceo ovaj zakon je, u stvari, zakon koji pomaže Vladi i državi. Nije ovo zakon koji pomaže penzionerima. Prošli put vas nismo mnogo kritikovali povodom ovog zakona, ali smo tražili da se izjednače rokovi dospeća za naplatu obveznica koje se budu izdavale, da penzionisani poljoprivrednici i penzionisani koji su nekada bili zaposleni budu u istom položaju. Samo smo tu primedbu stavili, drugo ništa nismo prigovarali. Sada moramo da kažemo šta se krije iza svega ovoga i ove operacije sa prvim i drugim zakonom. Znači, država želi da zaštiti pre svega neke svoje interese; to nisu interesi ove vlasti i ove države, to su interesi MMF-a, jer on diktira makroekonomsku politiku i želi se ovim zakonom da se spreče eventualni sporovi. Ovim zakonom se zaustavlja, ako tako mogu da kažem, primena pravilne kamate ili kamatne stope na nešto što je dug. Ovo dobija neki svoj poseban status. Država, odnosno ova vlada može da se hvali kako penzioneri u februaru primaju penziju za januar, a kada se kaže – dužni ste 20 i nešto penzija, kaže – to smo regulisali posebnim zakonom. Na ovaj način se, u stvari, negira nekoliko odredaba Zakona o PIO. Prvo, negira se ona odredba, mislim da je to član 108, koja propisuje da se početkom sledećeg meseca isplaćuje penzija za prethodni mesec. Moram da kažem da će opet biti u neravnopravnom položaju penzioneri poljoprivrednici i penzioneri koji su bili nekada zaposleni, iz prostog razloga što je period dugovanja različit. Ovamo je mesec i po dana, a ovamo 22 i po meseca. I sami vidite da sada penzioneri kada dobijaju, ili ovih meseci kada su penzionisani poljoprivrednici dobijali čekove sa obračunom penzija i onim papirom za isplatu, dobijali su da se to odnosi na neki mesec iz neke godine, otprilike i pre nego što je ova vlada formirana. Ovim zakonom očistiće se taj deo, pa će u februaru da bude da se prima januarska penzija. Verovatno računaju da će ona biti nešto malo viša, tako Vlada zaustavlja neki rast penzija. Ona će prividno u februaru biti veća, zato što prati neko usklađivanje, pa će doći do nekog malo većeg iznosa od one koja bi bila kada bi se redovno mesec za mesec vršila isplata penzija. Imajući u vidu sve ovo, mi predlažemo da u toku 2006. godine izvršite tu sanaciju i isplatite sve zaostale penzije penzionerima poljoprivrednicima, jer vi tvrdite da za to postoje sredstva. Vi tvrdite da postoje sredstva za to. U pitanju je suficit. Vi ste suficit planirali i za 2006. godinu. Potrebno je samo da malo porazgovarate sa ovim vašim nalogodavcima iz MMF-a, da im otvoreno kažete – ova vlada ima da padne ukoliko prioritet u namirivanju dugova budu neke obaveze prema MMF-u; zato smo prinuđeni (to ja sada vama sugerišem kako da im kažete) da isplatimo ove penzije, kako bismo obezbedili koliko-toliko stabilnost i prevarili buduće birače za buduće izbore da nam poklone poverenje. Na taj način se kandidujete kod vaših sponzora iz MMF-a, pošto ste vi sa Borisom Tadićem garancija stabilnosti da će politika MMF-a, NATO pakta i ostalih koji su nas bombardovali da se dosledno sprovodi na ovom prostoru. Ja vam to predlažem. Možete slobodno da se hvalite na taj način, neće niko da vam zameri u Srbiji, pošto svi ljudi to znaju, ali ako bude makar neka korist, da se isplati ovim ljudima ta penzija koja zaostaje, vi ste napravili stvarno dobar posao. Možda ćete nekoga od ovih da prevarite, pa da glasaju za vas, jer očigledno vodite računa o tim stvarima. Na kraju želim da kažem da isplata penzija ni po ovom zakonu, ni po onom prethodnom ne zavisi od Srpske radikalne stranke. Dug može da se namiruje i bez ovih zakona. Oba ova zakona u suštini nisu potrebna, ni onaj od pre dva meseca, ni ovaj, samo da je Vlada imala smelosti, hrabrosti i želje da namiri dug, tim pre što se hvalila da ima strašan suficit. Samo da vas podsetim da je ovo prva vlada u istoriji koja je obezbedila ovako značajan suficit. Znate da su se javili neki predlozi za Nobelovu nagradu, da bi to bilo epohalno. A verujem u to što ste rekli da postoji suficit, verujem da postoji mogućnost da izmirite i ovaj dug. Ohrabrujem vas, slobodno izmirite dug prema penzionerima. Srpska radikalna stranka neće da vas proziva zbog toga, neće pronaći u tome povredu nijednog procesa, nijednog zakona. Kada imate suficit, ponašajte se suficitarno. Ispunite sve svoje obaveze koje imate prema građanima, a ovde se radi konkretno o penzionerima. U krajnjem slučaju, aplaudiraćemo zajedno sa penzionerima. Ali, nemojte istovremeno da idete sa jednom pričom o velikom suficitu, a onda dajete predloge zakona gde tražite da se vrši reprogramiranje dugova, uz smanjivanje realnih obaveza države prema penzionerima, odnosno smanjivanje realnih potraživanja po osnovu neisplaćenih penzija, pa da se onda još ljutite što vas neko kritikuje i što neko pomeri malo tu prašinu da javnost vidi o kakvoj se operaciji radi u vašoj režiji. S obzirom da smo stvarno zašli u veliki spor oko ovoga, pozivam predstavnike G17 plus, pošto smo im obećali, mi 15 minuta po amandmanu, vi 15 minuta po amandmanu, izađite i kažite u čemu se ogleda kvalitet vašeg predloga, odnosno u čemu je bolji vaš predloženi član 2. Predloga zakona od onoga što mi predlažemo našim amandmanom.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Mašić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću objasniti suštinu mog amandmana i onoga za šta se zalaže Srpska radikalna stranka kada se radi o isplati zaostalih penzija zemljoradnicima. Kao što ste mogli primetiti, polazište našeg zalaganja je upravo iskazani suficit u budžetu Republike Srbije u 2005. godini i pogotovu projektovani suficit u budžetu za 2006. godinu. Koliko se sećam, kada smo pravili budžet za 2006. i kada smo raspravljali o njemu, ovde za ovom govornicom od strane ministra finansija je izneto da se planira suficit od 39.560.212.000 dinara. Ako je suficit realno projektovan i ako mislite da je realno to ostvarenje, onda stvarno ima osnova da se isplati dug najugroženijoj populaciji u ovoj našoj zemlji, a upravo su to staračka domaćinstva. Znači zemljoradnici, dakle oni koji teško obrađuju svoje njive, jer ili nemaju mehanizaciju ili je ta mehanizacija stara maltene onoliko koliko su i oni stari, a pogotovo ako se uzme da je taj dug koji država ima prema zemljoradnicima, kako je ovde izneto, 20 milijardi dinara. Ako predlažete da se tih 20 milijardi dinara isplaćuje tek od 2007. godine, pa do 2010. godine, a u ovoj godini smo imali inflaciju, neka bude i 18% ili 20%, koliko se zvanično operiše, i ako je projektovana inflacija za sledeću godinu, izneta ovde kod obrazlaganja budžeta, a projektovana inflacija za 2006. godinu je 9,3%, sa ovih 18 ili 20%, to je 25 ili 27% inflacije u ovoj i sledećoj godini, za toliko će se obezvrediti tih 20 milijardi dinara. Znači, ako bi ostalo na tome što vi predlažete, zemljoradnici u 2007. godini neće imati, neće moći da dobiju u naredne tri godine, pa možda i četiri, 20 milijardi, već će 2007. godine biti manje od 15 milijardi. Da li smatrate da činite uslugu zemljoradnicima time što u suštini reprogramirate, kako je gospodin Krasić rekao, taj dug, a ne da realno želite da isplatite to i da stvarno pomognete tim zemljoradnicima koji žive na rubu egzistencije? Prema tome, ima osnova apsolutno da se prihvati ono što mi predlažemo kao poslanička grupa, da se tim penzionerima, zemljoradnicima isplati penzija u ovoj godini, znači, taj dug da se isplati, a naš je argument da 94% tih penzionera prima najnižu penziju. Najniža penzija u ovoj državi je 25% prosečnog ličnog dohotka radnika. Ako uzmemo da je prosečni lični dohodak ovih meseci 17.800 dinara, najniža penzija je oko 4,5 hiljada dinara. Da li mislite da stvarno neko sa 4,5 hiljada dinara u kući, tamo gde je jedan ili dvoje penzionera zemljoradnika sa 9.000 dinara, može preživeti? I, uostalom, kako će živeti te 2007. godine, koja će visina penzije biti; biće otprilike na ovom nivou kako predlažete, ovu isplatu mesec za mesec, da taj dug počne da se vraća od 2007. godine. Mislim da nemate pošten odnos prema zemljoradnicima, prema onima koji su ovu državu održali ovih proteklih 15 godina. Ako ništa drugo, zemljoradnici svojim radom i angažovanjem nisu dozvolili da narod ove države gladuje prolazeći kroz inflaciju, kroz ratove, nego su marljivo radili i neki su u međuvremenu stekli pravo na penziju. Mislim da je pošteno da im se država oduži, pogotovu država koja već ostvaruje suficit, znači ima pozitivno poslovanje, postaje bogata, postaje država koja se ubraja u one koji imaju dobru ekonomiju, a sa druge strane, nije darežljiva prema svojim građanima. Nerealno je projektovana i kamata kojom vi želite da ta sredstva kroz četiri godine uvećavate, od 8,5%. Ako je već projektovana inflacija, prema vama, prema Vladi, 9,3% u 2006. godini, zašto niste bar u 2006. godini uvećali za projektovanu inflaciju, a ne 8,7, koliko ste predložili, ili 8,5? Zašto niste bar u 2006. godini, ako ste već projektovali inflaciju na 9,3, išli na 9,3? Svesno idete na umanjenje tih sredstava. Isto tako je nerealno da 2008. godine treba da bude inflacija 4,5. Ne znam na čemu se temelji takva procena, kakvu ćete makroekonomsku politiku voditi da biste ostvarili tako nizak inflatorni rast u ovoj državi. Mislim da je nerealno i daj bože da ostanemo na jednocifrenoj i da ne prelazi 10%, a bila su strašna obećanja i zalaganja, kada smo ovde raspravljali o budžetu za 2005. godinu, da se neće probiti tih 10%; sada se to više ne spominje i niko se ne smatra odgovornim zašto je tolika inflacija u ovoj godini. Želim da kažem da je pored ovog odnosa prema penzionerima zemljoradnicima, nažalost, i kroz vođenje agrarne politike Vlade, ova staračka populacija posebno pogođena, jer upravo ta staračka domaćinstva najmanje dobijaju podsticajnih mera, gde se, istina je, u protekle dve-tri godine u većem obimu izdvaja za poljoprivrednike, ali to opet dobijaju samo određeni ljudi. Ta sredstva podeljena su u protekle dve godine u iznosu od 10 milijardi dinara. Javnost ove države nije saznala ko su ti ljudi koji su dobili ta sredstva, a deljeni su krediti od 5.000 do 200.000 evra. Voleo bih da bar za jednog ili pet zemljoradnika u ovoj državi Ministarstvo poljoprivrede i Vlada kažu – to su ti poljoprivrednici koji su dobili 100, 150 ili 200.000 evra, koji će za pet godina svojim radom i angažovanjem, kakav oni treba da imaju kapital i potencijal i koliku površinu zemlje, kakav stočni fond, kakvu mehanizaciju da bi za pet godina, a pogotovo tamo gde je grejs-period od godinu dana, da će vratiti za pet godina i da će ta sredstva dalje da se koriste. Nažalost, saznanja su, i to je jasno rečeno i ministru poljoprivrede i indirektno predsedniku Vlade, da su ta sredstva u značajnom obimu dobijali opet ljudi koji pripadaju vladajućim strankama. Bojim se da će ova agrarna politika i ovo što država čini i deli pare građana poljoprivrednicima propasti u značajnom obimu, kao što su propadali "zeleni planovi" i mnogi drugi potezi i investicije u poljoprivredi, jer nema nikakve transparentnosti. Drži se pod velom tajnosti, sa obrazloženjem da to nije u skladu sa bankarskim zakonima i propisima i da se ne može obelodaniti i reći ko su ti ljudi koji su dobijali tako enormne iznose kredita, i kako će oni, uostalom, vratiti. Obaveza je bila, pre svega, Ministarstva poljoprivrede da posle pola godine od dodeljivanja podsticajnih sredstava izvrši proveru namenskog korišćenja tih sredstava. Odbor za poljoprivredu je tražio informaciju na tu temu, da budemo informisani koja je provera napravljena i da li su utvrđene određene nepravilnosti. Tražili smo da formiramo jednu komisiju od tri člana i tražili smo od ministra da odaberemo ljude, a to nismo još realizovali ne greškom ministra, nego greškom nas poslanika iz Odbora za poljoprivredu. Budite sigurni, to ćemo uraditi i, ako ništa, kroz to informisati javnost. Kroz vođenje agrarne politike ne vodi se računa o staračkim domaćinstvima. Oni teško mogu unapređivati poljoprivredu proizvodnju.Kroz projekat ruralnog unapređenja poljoprivrede finansiraju se, a to je dobro, mladi ljudi koji ostaju na poljoprivrednim gazdinstvima. To su poljoprivrednici do 40 godina i mi to pozdravljamo, treba da budu finansirani. U politici dugoročnog razvoja poljoprivrede, tj. strategiji razvoja poljoprivrede izneto je od strane Ministarstva poljoprivrede, i u krajnjem je Vlada to usvojila, da će postojati mnogo značajnija briga upravo o staračkim domaćinstvima. Ovakvom politikom ne daju se dobri signali ni mladim ljudima da ostaju na selu, jer ako će njihova budućnost i perspektiva biti da će živeti od penzije od nekoliko hiljada dinara, onda će se mnogi zapitati da li treba da ostaju na poljoprivrednim gazdinstvima i da se bave poljoprivredom. Svi smo svedoci da naša sela odumiru, čak i u žitnicama kakva je Vojvodina, ali i u Mačvi i Šumadiji, gde je sve veći broj staračkih domaćinstava. Ova država mora povesti veću brigu o tome da ostaje veći broj mladih ljudi na tom poljoprivrednom zemljištu i da se tu unapređuje poljoprivredna proizvodnja, proizvodnja hrane, pre svega, ali i da se od strane države pomognu ta staračka domaćinstva koja su na rubu egzistencije i jedva sastavljaju kraj s krajem. Prema tome, zalagaćemo se da se promeni ovo što je predloženo ovim zakonom i da se prihvate amandmani Srpske radikalne stranke i da se učini napor da se u 2006. godini taj dug koji je stečen po osnovu penzija u proteklom periodu isplati zemljoradnicima, jer ima osnova za tako nešto. Ovim će valjda građani shvatiti laži koje su iznošene sa ove govornice da SRS opstruira donošenje ovih zakona, da ne bi, zaboga, penzioneri ili poljoprivrednici penzioneri dobili. Mislim da se kroz naše rasprave i diskusije mogu osvedočiti ko iznosi istinu, a ko neistinu. Ako ministar finansija ode u Suboticu, u opštinu i kaže – vi prema zakonu imate pravo da dobijate kao transferna sredstva nekih 100 i nešto miliona dinara, dajem vam još 120 ili 150 miliona, kao da su to njegove pare, zašto onda nije tako darežljiv prema poljoprivrednim proizvođačima. Takvu politiku ne podržavamo i ne možemo je nikada podržati, ona je na štetu ove države. Razmislite dobro, vi koji treba da glasate i da podržite ovaj zakon, mislim da ima osnova da prihvatite naš predlog da se prihvate amandmani i da se taj dug prema poljoprivrednicima isplati u 2006. godini, po dinamici koju smo i predložili, a nikako da se prolongira do 2010. godine, a pogotovo da isplata počne od 2007. godine. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.
Dame i gospodo narodni poslanici, napraviću neke ekvivalente u odnosu na vaš rad i angažman, odnosno svih nas ovde, da bi poljoprivrednicima bilo jasno s kim u Srbiji danas imaju posla i koji su to poslanici skupštinske većine koji će da glasaju u danu za glasanje da se po ovakvoj dinamici, koju nam je predložio ministar o kome je ovde reč i kome ne želim ime da spominjem i ministar Lalović, isplate zaostale poljoprivredne penzije. Kada je u septembru došlo do objavljivanja vesti kako će Republička vlada da krene sa isplaćivanjem zaostalih penzija poljoprivrednicima, naravno, nije bilo ni reči o ovoj prevari, prevari koja se zove 2007. godina, period od tri godine, do koliko se razvlači isplata tih penzija, komšinica u mom selu, jedna čestita domaćica, komšinica Cana me je pitala – ako je to tako i ako meni ministar finansija duguje 73 i nešto hiljada dinara (to je bilo početkom septembra, jer je došla na kafu i donela svoj poslednji obračunski ček), znači, mogu da očekujem da ću nešto da prinovim u kući. Jer, upravo je ona jedan od primera o kojima je govorio profesor Mašić – tipično staračko domaćinstvo, ona i suprug, u već poznim godinama, privređuju velikim radom, velikom mukom i svaka nova stvar u kući jednog takvog seoskog domaćinstva, kao što je slučaj te uvažene gospođe, prava je radost i nešto što oni mogu da nazovu za svoje domaćinstvo kapitalnom investicijom, zato što se bore za goli život i preživljavanje. Dakle, prosta reprodukcija, koju oni nekako uspevaju da održe sa ishranom stočnog fonda koji imaju, sa obrađivanjem zemlje. Ne znam da li vam je dovoljan slučaj Božurnje kod Topole, u kojoj je pre tri godine ugašena osnovna škola koja je radila sto godina. Dakle, škola se, uoči proslavljanja stogodišnjice, potpuno gasi zato što su ostala staračka domaćinstva. Da prođete putem Topola-Kragujevac, dakle kroz plodnu Šumadiju, i to selo, svako ko bi došao sa strane rekao bi – kakva Švajcarska, kakvi drugi obećani predeli i zemlje o kojima vi pričate, ovo je raj na zemlji i ovde treba da se živi i radi. Međutim, to je nemoguće zato što Republička vlada, njen premijer i resorni ministri, ministar za poljoprivredu, nemaju nikakvu ozbiljnu strategiju šta rade narednih godina sa poljoprivredom i da je to jedna od strateških grana, u koju treba da se ulaže, ali ne samo radi održivog razvoja poljoprivrede, kako se to kaže, već da se izvrši kompletno restrukturiranje po granama poljoprivrede na osnovu regionalne zastupljenosti pojedinih poljoprivrednih grana. Jer, to što su najosnovniji izvor prihoda u mom kraju povrtarstvo, plastenici i rodne njive pored Zapadne Morave ne znači da tim istim putem treba da krenu poljoprivrednici u području gde je voćarstvo imperativna poljoprivredna grana, koja je takođe potpuno po strani od petooktobarskog puča naovamo, zato što su ljudi prevareni i niko od njih nije dobio te strateške kredite. Kada idete u kampanju za lokalne izbore, to ste radili sad i u Bačkoj Palanci, pa je ubedljivo pobedila Srpska radikalna stranka, kao i Kuli, naročito u mestu Ruski Krstur, uporno govorite – mi ćemo za nekoliko dana, samo se pojavite u Ministarstvu, da vam odobrimo poljoprivredne kredite. Dođu ljudi i od tog posla nema ništa. Ovi koji su radili i koji su ovo sa teškom mukom stekli, izdvajali po visokim stopama poreza i doprinosa u Fond za isplatu poljoprivrednih penzija, ne mogu da shvate da ovako, blago rečeno, monstruozan predlog, da upotrebim reč koja bi se nekome od vas učinila kao najgrublja, neko može da da ljudima koji čekaju penzije, imaju preko 70 godina i da im se sada kaže da će 2007. godine otpočeti isplata tih zaostalih penzija. U međuvremenu, gospodine Laloviću, treba da odgovorite, pošto je to jedna od informacija koja prati ovu pompeznu najavu isplata penzija poljoprivrednicima od 2007. godine, a arčite pare na sve strane i ceo smo vam republički budžet za 2006. pretresli, ne samo da se pojavljuje suficit od 21 milijarde... Znači, ovim putem poručujem poljoprivrednicima, odmah može da im se najmanje polovina duga isplati, ili ceo dug, u 2006. godini, samo kada biste to hteli, a očigledno je da nećete, nego da ih mučite, tlačite i da vidite ko će da preživi do 2007. godine, jer ljudi obolevaju na selu i nemaju ni za lekove, nemaju osnovna sredstva za život. Evo, klima i profesor Poskurica, on je poreklom iz seoske sredine, njegovi roditelji i dan-danas žive i rade na selu. Šta bi radio njegov otac Živan sa nekom bednom penzijicom da nije doktorove pomoći, da mu ne kupuje lekove i sve ono što treba jednom starom i bolesnom čoveku ili drugim ljudima na selu? Ima takvih primera u selu Kloka kod Topole. Doktor, koji je jedan častan čovek, član SRS, sa svojom porodicom se vratio u selo da živi i da radi, želeći time da da doprinos razvoju sela, iako on ne radi tamo u ambulanti, u zdravstvenom centru, nego putuje u Smederevsku Palanku na posao. Mnogo je takvih ljudi. Umesto da razmišljate o tome da ubrzano vršite, bar za sela koja se naslanjaju na grad, gasifikaciju, da napravite potrebnu infrastrukturu i omogućite njen razvoj, vi pričate o tome kako ćete da isplaćujete zaostale penzije poljoprivrednicima od 2007. godine. To je da čovek ne poveruje. Sada da napravim neke ekvivalente. Ogromna većina vas nije danas na sednici, 11,02 časa. Živo me interesuje šta će da se desi danas sa saldom skupštinske blagajne. To vam pričam ne samo zbog supermena, nego i zbog drugih koji dobijaju određene nadoknade za svoj veliki i mukotrpni rad ovde. Uvek cenim i poštujem poslanika koji ovde sedi, koji sluša i koji je spreman argumentima da brani ono što je stav, ovakve kakva jeste, vladajuće grupacije, ali neradnike i one koji mlate praznu slamu, što bi moji Šumadinci rekli, a za to uzimaju ogromne nadoknade, da pitam da li znaju koliko novca može da se zaradi na uzgoju 10-20 prasića danas. Ako bi znali kolika je cena trenutno žive mere prasića na pijaci, evo, to je neko nagradno pitanje za binga ili za milionera, pojma nemaju. Evo, ja ću da vam kažem – 130, u najboljem slučaju 140 dinara. Mladi ljudi, poput mog brata od strica i njegove supruge, koji su ostali da žive na selu, a školovani su, mogli su da odu u grad posle završene srednje škole i da žive u gradu na čijoj su teritoriji opštine – opština Čačak, ili da odu u obližnje Kraljevo. Želeli su da pokažu i uzgojem stoke i kroz proizvodnju povrća da hoće da ostanu i da školuju to svoje dvoje dece. Šta su zaradili? Zaradili su bednih 200 evra na uzgoju 15 ili 20 prasića. Ako vas neko pita kakva je situacija i kako stoje vaši budžeti, vas to ne interesuje, vi razmišljate, naročito oni što imaju to u dnevnom redu za vreme božićnog posta, koliko ćete prasića i jagnjića da pojedete, a da to proizvedete i prodate na pijaci, to vas uopšte ne zanima. Što ćete da se mučite nekoliko meseci, i veoma je rizičan ishod, da li ćete kao oni da zaradite 200 evra, briga vas za to, nego hajde, stiskaćemo dugmiće, glasaćemo, dođe 2007. godina, pa ko pretekne, pretekne, ko dotle, ne daj bože, završi svoj životni vek, samim tim i radni je završio odavno, niko ga ne vidi. Gospodine Laloviću, vi sad niste tu, kao ovaj vaš drugi kolega ministar o kome je ovde reč, jer neću ime da mu pominjem, baš kao ni poslanici SRS, reč je o tome da će da usledi kamata na dospele rate, odnosno na ove penzije, hajde sad da nam lepo kažete, verovatno vas je on obavestio koja će to kamata da bude i koja će kamata da se primenjuje, koja se primenjuje od dana otkako su penzije zaostale? Oduševljeni bi bili poljoprivrednici informacijom da će da im se isplati celokupan dug u 2006. godini, što je finansijski moguće, s obzirom na stanje u budžetu i projekciju za 2006. godinu, opet ponavljam, i kada biste im dali kamatu koju od njih traže ove banke, kojih ima raznoraznih po celoj Srbiji, za keš kredite kojima oni mogu da obnove stočni fond, da kupe nešto u kuću, ili za pozajmice, a te kamate su 25 i više posto na godišnjem nivou. Vi lepo izračunajte sada, pošto oni moraju u međuvremenu da se zaduže da bi nešto kupili, da bi imali osnovne životne uslove, ako ne mogu da prihoduju od svog mukotrpnog, teškog i krvavog znoja i rada, da im kamate budu tolike, ili primenite ovu nepostojeću kamatu u zakonu koju primenjujete kada obračunavate zaostale neisplaćene poreze i druga davanja državi. Vi i dan-danas obračunavate u upravi prihoda kamatu od 0,2%, a to ne postoji, odgovorno vam tvrdim, ni u jednom od onih Đelićevih zakona iz 2001. godine. Po ko zna koji put ponavljam, ministar o kome je ovde reč namerno izbegava da da odgovor na to pitanje, baš kao što je radio i Đelić dok je bio ministar finansija, jer ta kamata ne može da se primenjuje po zakonu zato što je usvojen amandman SRS, nekim pukim spletom okolnosti te 2001. godine, koji lepo kaže da će se ubuduće zatezna kamata za porez i sva druga davanja državi obračunavati po eskontnoj stopi Narodne banke Jugoslavije, Srbije, ili kroz usklađivanje rasta troškova na malo. To je mnogostruko manje nego što je obračun ovakve kamate, koju takođe ovi poljoprivrednici, teški mučenici, pod ovakvom vlašću i pod prethodnom, moraju da plaćaju za svoje dospele obaveze, a vi ih tako ponižavate i govorite im da će da im otpočne isplata penzija od 2007. godine. Više je nego jasno da ne želite dobro ni njima, a samim tim ni Srbiji, jer je poljoprivreda jedna od vodećih grana u našoj privredi, o kojoj bi odgovorna vlast morala da vodi računa. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Imate nešto manje od 2,5 minuta. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dovoljno mi je tri minuta da kažem šta mislim o ovom zakonu i njegovom predlagaču. Dame i gospodo narodni poslanici, pogledajte koji je to hohštapleraj. Pročitaću član 4. koji se menja, gde kaže – radi izmirivanja obaveza prema licima koja ostvaruju prava u skladu sa ovim zakonom po osnovu neisplaćenih penzija itd. obveznicama iz stava 1. ovog člana (u daljem tekstu: obveznice) izmirivaće se obaveze za svakog korisnika, u visini i prema sledećoj dinamici: 20. februara 2006. godine jedna petina od duga koji su od 2000. godine naovamo napravili poljoprivrednicima. U članu koji je predložen, i koji će verovatno vladajuća većina da usvoji, piše da je prva isplata u 2007. godini i to jedna četvrtina ukupnog iznosa za korisnika prava uvećanog za iznos kamate od 8%, pri inflaciji od 20% itd. A kamata se obračunava od 1. januara 2006. godine. Dakle, oni nisu napisali ni kada će u 2007. godini da počne isplata; može da bude i u decembru, ali je onda već 2008. na pragu. Mene ne iznenađuje što onaj ne daje pare, ali me iznenađuje ministar Lalović; doduše, ni on me više ne iznenađuje, pre neki dan je izjavio da će ukinuti minuli rad. Ukinuće stečeno pravo za radnike koji su 40 godina ili 30 i kusur godina radili i ostvarivali 0,5%. Ima li nešto, ministre Laloviću, što ćete da date? Dokle više ukidanja? Sa ovim predlogom zakona poljoprivrednicima, onaj što nećemo ime da mu pomenemo, mogu da kažem hohštapler, ali neću, išao je u predizbornu kampanju u Bačku Palanku – evo, mi vam dajemo, a radikali vam ne daju. Evo, koliko vam daju. Ono što vam je trebalo dati 2006. godine on vam isplaćuje u 2007. godini, a ne piše kada u 2007. godini. (Predsedavajući: Vreme.) Piše da vam obračunava kamatu od 8,5%, pri inflaciji od 20%, do sada, do nove godine, kada se svede statistika, osim ako ne skinu, onoliko koliko misle da će proći kod naroda. Dame i gospodo narodni poslanici, vi iz vladajuće koalicije, mislim da bi najpoštenije što biste mogli uraditi bilo da za ovaj zakon i za ovakvo pljačkanje pre svega poljoprivrednika, a takav je isti i onaj zakon gde se radi o isplati duga drugim penzionerima, ne glasate.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona koji glasi – u članu 2. stav 1. alineja 3. reči "u 2009. godini" zamenjuju se rečima "u septembru 2006. godine". Danas poslanici Srpske radikalne stranke sve ovo najviše govore zbog građana Srbije, i to penzionera, u nadi da će uvideti da se jedino SRS zalaže za rešenja koja su za penzionere najbolja. Ovde danas nije prisutan ni ministar finansija Mlađan Dinkić, niti bilo ko iz Ministarstva finansija, doduše, tu je ministar Lalović, ali opet to pokazuje koliko Vlada uvažava Narodnu skupštinu, odnosno građane Srbije. Kategorija penzionera koja je najugroženija u Srbiji svakako su poljoprivredni penzioneri, jer dug prema njima iznosi 20 penzija. Svakako se mora pronaći drugi i brži način za isplatu tog velikog zaostatka. Ministar finansija se neprestano hvali suficitom ove godine od 39 milijardi, ali nikako da ga utroši. Znači, potrebna je 21 milijarda dinara za isplatu ovih zaostalih penzija, ili za isplatu drugih socijalnih davanja. Kada su u pitanju raznorazne agencije, saveti, kancelarije, situacija je sasvim drugačija i za njih u budžetu uvek ima sredstava. Umesto da se dugovanja poljoprivrednim penzionerima izmire u što kraćem periodu, oni će morati da čekaju pet godina da bi dobili ono što im pripada, kao da se zaboravlja da je to kategorija starih lica kojima je svaki dinar potreban, s obzirom koliko je danas skupo lečenje, prevoz, hrana itd. S druge strane, upravo su ti poljoprivredni penzioneri, koji su korisnici ovog fonda, izloženi drastičnim poreskim dažbinama. Pre svega mislim na one poljoprivrednike koji ostvaruju neku poljoprivrednu proizvodnju, koji su bukvalno prisiljeni da se registruju kao poljoprivredno gazdinstvo samo da bi jednog momenta i oni mogli da izdvajaju prilična sredstva za doprinose ili, bolje rečeno, poreze. Takođe, mnogi poljoprivredni penzioneri žive sami na selu, obično zaboravljeni od svih, i ove penzije im dođu kao jedini prihod od koga oni nekako jedva preživljavaju. Članom 2. njima se ostavlja da čekaju čak do 2010. godine da bi dobili ono što im pripada. Ovako Ministarstvo finansija svesno doprinosi da se ono malo živih sela i zaselaka, udaljenih od urbanih centara, sasvim ugasi. Kada neko od tih poljoprivrednih penzionera umre, prava je misterija kada će se Fond za PIO poljoprivrednika setiti da isplati zaostale penzije njihovim porodicama. To je još jedna dodatna činjenica koja ide u prilog obrazloženju da treba prihvatiti ovaj amandman, čime bi se izašlo u susret velikom broju poljoprivrednih penzionera. Poražavajuće za naše penzionere je uslovljavanje MMF-a, a znajući kako se Vlada i Dinkić suprotstavljaju gorepomenutom MMF-u, teško da će naši penzioneri moći da očekuju povoljan ishod po njih same. Dinkiću nisu bitni ni penzioneri, ni prosvetari, ni zdravstveni radnici, njemu je bitno da li mu je neko na Zapadu iz bankarskog lobija uknjižio prelaznu ocenu za slepu poslušnost i uništenje finansijskog sistema Srbije. Dakle, umesto predviđene rate za 2009. godinu, ovim amandmanom se predlaže isplata obaveze prema poljoprivrednim penzionerima za septembar 2006. godine. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, želim ponovo da ukažem na nekoliko segmenata ovog zakonskog predloga sa kojima se ne slažem i sa kojima se poslanička grupa SRS ne slaže i na koje smo ukazivali u načelnoj raspravi. Međutim, čini mi se da to nije dovoljno ili nije ozbiljno shvaćeno. Prvo, ovde se radi o javnom dugu Republike Srbije prema penzionerima i ovo se odnosi na zakon koji smo upravo završili prethodnog dana, o dugu prema tzv. radničkim penzionerima. Naime, radi se o dugu, što znači da postoji poverilačko-dužnički odnos. Postoje dve strane: jedna je poverilac, to su penzioneri u ovom slučaju, druga je dužnik, a to je u ovom slučaju država. Nije logično i nije jasno kako može dužnik da propisuje pravila po kojima će vratiti dug poveriocu. Ako su dve strane u jednom odnosu, onda treba da postoji dogovor koji će prihvatiti obe strane i da se po tom dogovoru utvrdi dinamika vraćanja tog duga. Ovde je država uzela sebi za pravo da sama skroji kapu penzionerima, da sama odredi dinamiku isplate, rokove, iznose, kamatu i da to na taj način vrati. Nenormalno je da se to radi na taj način, nije dobro da se vraćanje prolongira ovako dugo, pogotovo za penzionere poljoprivrednike i nije dobro da kamatu određuje dužnik, država u ovom slučaju, i da ta kamata bude bar dva puta niža od inflacije u ovoj godini, a verovatno će to biti i u narednim godinama isto tako. To je prva stvar na koju sam hteo da ukažem. Druga stvar, nije logično, i to je zamerka predsedniku Skupštine, da opet nemamo ministra i nemamo nikog iz Ministarstva ko bi mogao da prenese ovo ministru. Logično je da ministar sedi ovde kada pričamo o amandmanima, da pokušamo da nađemo neko rešenje koje je u interesu tih građana. Radi se o kategoriji ljudi koji su u poznim godinama, uglavnom preko 70 godina, ljudi koji možda neće dočekati ni prvu ratu, a kamoli poslednju 2010. godine. Logično je da ministar sedi ovde i da pokušamo da nađemo zajedničko rešenje, na zadovoljstvo pozicije i opozicije, a najviše onih koji zavise od ovoga ikoji čekaju. Mislio sam da smo u raspravi objasnili dovoljno građanima koji su za ovo zainteresovani o čemu se ovde radi. Nažalost, juče sam shvatio da to nije tako, jer sam čuo od mojih roditelja koji su korisnici ovog prava, kažu da će dobiti krajem ovog meseca prvu ratu tog duga. Čuli su na televiziji, videli od ministra Dinkića. Molim vas i molim ministra da ne obmanjuje građane. Rekao je to verovatno dvosmisleno, tako da su penzioneri shvatili da će dobiti prvu ratu krajem ove godine. Moram još jednom da kažem, mada smo svi govorili o tome već dva dana, da penzioneri poljoprivrednici neće dobiti ove godine ništa, neće dobiti ni sledeće godine ništa i, upravo po ovim izmenama i dopunama zakona koje su sada na dnevnom redu, ono što je trebalo stići u februaru 2006. godine stići će u toku 2007. godine. Ministar Dinkić obmanjuje građane, jer kaže da radikali sprečavaju usvajanje ovog zakona i na taj način sprečavaju isplatu duga penzionerima. Da ima logike, da ima razuma u ovoj skupštini, onda bi poslanici većine glasali protiv ovih izmena i na taj način omogućili da poljoprivredni penzioneri dobiju prvu ratu 20. februara, kako je to u osnovnom tekstu zakona predviđeno. Ovako, ako usvojite ovakve izmene i dopune zakona, onda će poljoprivredni penzioneri dobiti prvu ratu u najboljem slučaju za godinu i jedan mesec, a u najgorem slučaju za dve godine. Prva rata za dve godine, što je vrlo verovatno i verovatnije nego ovaj najpovoljniji slučaj. Naime, Vlada je u ovim izmenama predložila da dinamiku isplate utvrđuje u stvari Vlada i dinamika nije utvrđena uopšte ovim predlogom zakona. Ona je izbrisana iz postojećeg zakona, nema precizno utvrđenih rokova. Ostaje Vladi da odluči kada će to učiniti, da li će to učiniti jednokratno u toku 2007. godine, odjednom isplatiti tu prvu ratu ili će to iz pet, šest ili ko zna koliko rata isplaćivati. Molim poslanike, s obzirom da ministra nema i da je besmisleno pričati o njemu, da razmisle o ovome, poslanike većine, pošto će poslanici SRS glasati protiv ovakvog zakona, da ne vršimo diskriminaciju jedne kategorije građana ove zemlje. Na ovaj način preko 200.000 ljudi svrstavamo u građane drugog reda, a radi se o najugroženijim ljudima, najugroženijoj kategoriji ljudi, koji imaju preko 70 godina u ovom momentu. Ko će od njih doživeti prvu ratu za dve godine pitanje je, a onu zadnju 2010. godine, da i ne govorimo o tome. Na kraju, interesuje me, u septembru je usvojen postojeći zakon, koji jepredviđao obveznice, znači zakon je naložio da se ovaj dug vrati kroz obveznice koje bi se podelile penzionerima, bivšim zaposlenim i poljoprivrednim penzionerima. Interesuje me, imam informaciju da su te obveznice već odštampane, ko je kriv ili ko je odgovoran za taj trošak i koliki je taj trošak. Štampanje milion i po obveznica nije jevtino, verovatno je vrlo skupo, neko je takvu odluku doneo zakonom, neko je takvu odluku sproveo, jer je zakonska obaveza. Posle mesec i po dana odustaje se od te ideje i sve to mora da se uništi i baci, a novac je za to utrošen. Interesuje me, i ovo može biti poslaničko pitanje, pošto ministra ovde nema, da li su odštampane obveznice koje su bile predviđene postojećim zakonom i koliko je to koštalo državu Srbiju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je izuzetno nezadovoljna ovim predlogom zakona zato što ova rešenja nisu bolja od prethodnih. I prethodnim rešenjem poljoprivredni penzioneri su bili zakinuti, oni ionako imaju izuzetno niske penzije, a ovim rešenjem situacija je još lošija. Kad ste se već odlučili za obveznice kojima ćete isplatiti dug penzionerima, eventualno smo mogli da očekujemo kao neko poboljšanje vezivanje iznosa tih obveznica za devize, pa bi penzioneri sasvim sigurno bili u situaciji da te obveznice jako lako i brzo unovče u svakoj banci u Srbiji; bez obzira što su obveznice za veliki broj njih nepoznanica, snašli bi se jako brzo kada je novac u pitanju. Želeo bih da kažem da se obveznice stare devizne štednje sa rokom isplate 2010. godine naplaćuju sa 75% od stvarne vrednosti. I, penzioneri bi onda stvarno bili u situaciji da odluče da li će od tog duga koji im je dužna država uz jedan manji deo naplatiti odmah, uz izvestan gubitak, ili će čekati eventualno 2010. godinu. Siguran sam da bi se većina njih, s obzirom na godine, odlučila da taj dug naplati odmah, pa makar i to bio gubitak od nekih 20-30%. Ovako ste ih ostavili u situaciji da moraju da poštuju ove rokove koji su pred nama, uz izuzetno nepovoljnu kamatu, s obzirom na ono što su već govorili moji prethodnici o inflaciji. Nema nikakvog razloga da inflacija u narednoj i onoj tamo godini bude manja nego što je u ovoj godini. Činjenica je da je to jedna generisana inflacija od 2000. naovamo, pre svega kroz jednu nerealnu politiku kursa i da ćemo u narednim godinama biti u situaciji da se i te kako borimo protiv inflacije. Uostalom, nije to problem samo naše zemlje, to je problem svih zemalja u tranziciji i ne bi trebalo da zavaravamo penzionere ovim iznosom kamate. On je premali. Samo u toku naredne godine, 2006. izgubiće verovatno desetak, dvanaest posto od svog osnovnog duga, a neće dobiti ni prvu ratu penzije, a u toku naredne godine isto tako gubitak će biti znatan. Sve u svemu, do 2010. godine verovatno će izgubiti oko 40 - 50% realno od iznosa duga koji država ima prema njima, i to je neuporedivo lošije rešenje nego da smo kroz obveznice, koje bi bile garantovane jednom deviznom klauzulom, išli na isplatu ovih penzija, odnosno duga prema penzionerima. Očigledna je loša namera predlagača i Vlade da se ovaj dug na sve načine umanji, da se penzionerima što manje isplati, a radi se o pre svega o poljoprivrednicima koji izuzetno teško žive i koji su možda najveći tranzicioni gubitnici ovih prethodnih godina, jer ste ih stavili u situaciju da se bore za svetske cene koje ste formirali na osnovu jednog nerealnog kursa, s jedne strane, a isto tako ste ih liberalizacijom uvoza poljoprivrednih proizvoda, svega i svačega u Srbiju izložili nečuvenoj konkurenciji. S druge strane, cene inputa, repromaterijala pratile su rast inflacije. U makazama između cena i troškova poljoprivrednici danas nisu u situaciji da zarade bilo šta. Većina njih ne može niti doprinose za socijalno osiguranje da isplati, pa smo, nažalost, došli u situaciju da ne mogu ni da se leče, da dođu do lekova, osnovnu zdravstvenu zaštitu sebi da obezbede. Ovim predlogom zakona, ono što im je država dužna i eventualno neku mogućnost koju su imali kroz isplatu tog duga da obezbede sebi lečenje, izgubili su, tako da sve u svemu imamo pred sobom jedno loše rešenje, za koje SRS dokazuje, evo već jedno sat i po, ministru da će značiti samo smanjenje iznosa koji je država dužna penzionerima. Ostaje nam na kraju da pozovemo i poslanike ostalih političkih partija da ovakva rešenja na prihvate, jer ovo nije u interesu građana, a u ovom slučaju penzionera poljoprivrednika.
Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Dame i gospodo narodni poslanici, izneo bih samo još jednu dopunu onoga što u toku rasprave o amandmanu koji sam podneo nisam rekao, a radi se o nedovoljnoj brizi ili nebrizi upravo o zemljoradnicima koji su pred penzijom ili su stekli pravo na penziju. Faktički, ta njihova zaslužena penzija, isplata te zaslužene penzije se prolongira, a znamo svi da ti ljudi izuzetno teško žive. Vlada Republike Srbije, Ministarstvo poljoprivrede imali su obavezu ove godine da donesu zakon o poljoprivrednom zemljištu, jer to je bilo prema projekciji Ministarstva za poljoprivredu u čvrstoj najavi, a tim zakonom upravo bi se značajno olakšao život i obrada poljoprivrednog zemljišta kojim raspolažu ta stara seoska domaćinstva. Predlogom ili nacrtom zakona o poljoprivrednom zemljištu daje se mogućnost davanja zemljišta u zakup. Znamo da ta staračka domaćinstva izuzetno teško obrađuju svoju sopstvenu zemlju, ili je ne obrađuju, ili je nekvalitetno obrađuju ili daju kojekakvim mešetarima u najam za sitan novac, a predlogom zakona o poljoprivrednom zemljištu trebalo bi zakonski da se reguliše davanje zemljišta u zakup, čime bi se značajno, prvo, povećala površina obradivog zemljišta, a s druge strane obrađivalo i zemljište tih poljoprivrednih proizvođača. Koristim ovu priliku kada raspravljamo o poljoprivrednim proizvođačima da podsetim pre svega ministra poljoprivrede, ali i Vladu na obavezu koju su svojim programom, i na kraju dugoročnom strategijom razvoja poljoprivrede, dali, da puste u proceduru i da u ovoj skupštini bude donet zakon o poljoprivrednom zemljištu. Time bi se značajno olakšao život upravo tih stari poljoprivrednih gazdinstava. Smatrao sam da je radi javnosti, pre svega, i značaja teme o kojoj raspravljamo, bitno da ljudi znaju da ova vladajuća većina obećanja koja daje pre svega zemljoradnicima ne ispunjava ni blizu, a pogotovo dinamikom koju sami predlažu.
Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, kao član Odbora za poljoprivredu mogu da kažem da kad je u pitanju ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu Republike Srbije po osnovu preuzimanja obaveza Republičkog fonda za PIO poljoprivrednika nastalih po osnovu neisplaćenih penzija i novčanih naknada, smatram da bi gospodin ministar trebalo da se udostoji i sasluša amandmane koje su podneli poslanici SRS. Ova njegova želja da se pomogne staračkim domaćinstvima prema kojima postoji dug po osnovu neisplaćenih penzija bila bi dobra kada bi se to desilo samo u prvoj polovini 2006. godine, a ne da razvlačimo to na 2007, 2008, 2009. i 2010. godinu. Moje kolege poslanici iz SRS, obrazlažući ove ranije amandmane, lepo su dali do znanja, ali s obzirom da ministra nema ovde, niti nikog od njegovih saradnika, ne znam da li će to uopšte biti preneto, da su pitanje penzije onih zemljoradnika koji su pri kraju svog životnog veka. Plašim se, kao i većina njih, da mnogi od tih poljoprivrednika koji očekuju te penzije možda ih neće ni dočekati. Ministarstvo bi moglo da se pozabavi i vama, ozbiljnije da shvati ovaj problem, kako oni rekoše koji su hteli da isprave, od nekih ranijih vlasti. Ali, ja moram da kažem da je poljoprivreda bila ta koja je nosila ovu državu kada je bilo najteže, kada su bile sankcije i sada posle sankcija u poslednjih pet godina nosi ovu državu na svojim plećima. Mi smo mnogo više očekivali od nekog strateškog dugoročnog plana Ministarstva poljoprivrede u razvoju i saniranju svega ovoga što se dešava, a tiče se same poljoprivrede. Međutim, ovo ministarstvo, pa ni ova vlada, jedan strateški i dugoročni plan o revitalizaciji, oživljavanju poljoprivrede nemaju nikako. To bi se moglo tumačiti time što vidimo konkretno da je sama ova penzija deljena na četiri godine, kada vidimo da Vlada ove koji bi to dobili stimuliše tako što bi se obračunavala kamata u iznosu od 8,5% ili, kako reče predsednik Odbora za poljoprivredu Zoran Mašić, zašto se to ne koristi, ako već znamo da je plan buduće stope inflacije da će biti nešto veća. Prema tome, mislim da moramo sagledati ovu situaciju koja se tiče poljoprivrede, moramo sagledati da je poljoprivreda izgubila puno sa nekim merama, posebno Ministarstvo poljoprivrede, a to se odnosi na to da već u 2006. godini gubimo premije za suncokret, za soju, na putu smo da još neke veoma bitne stavke koje čine poljoprivredu, koja je u teškoj i lošoj situaciji; dovodimo do još goreg položaja zemljoradnika. Mi nemamo ni sigurnost ove vlade da izađe i da kaže – vidite, imate zaštitnu cenu pšenice, ispod te ne može biti, imate zaštitnu cenu suncokreta, ispod te ne može biti, imate zaštitnu cenu kukuruza, imate zaštinu cenu šećerne repe i ispod toga ne može biti, imate zaštitnu cenu soje, ispod te ne može biti. Međutim, ova vlada je prepustila poljoprivrednicima da se bave sami sobom, da se snalaze kako znaju i umeju. Nadam se da ćete imati toliko razumevanja za amandmane koji su podneti od strane SRS, prihvatiti ih i time samo pokazati deo dobre volje za budući život zemljoradnika i razvoj sela. Hvala.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SOCIJALNOJ ZAŠTITI I OBEZBEĐIVANjU SOCIJALNE SIGURNOSTI GRAĐANA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Nemanja Šarović, Nataša Jovanović, Vjerica Radeta, Miroslav Nedeljković i Rajko Baralić, kao i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja prihvatili su amandman sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman sa ispravkom pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u načelnoj raspravi o ovom zakonu rekli smo tri najvažnije stvari. Dakle, pored jednokratne pomoći tim ugroženim licima, neophodan je njihov fizički pristup objektima koji im nisu dostupni, tako da u tom kontekstu, kada je u pitanju neki objekat, neki prostor, treba razmišljati o tome. Naravno, po tom pitanju je već nešto urađeno kada je u pitanju grad Beograd, ali i ostali gradovi u Srbiji moraju da vode računa. Takođe, treba istaći i to da ta pomoć našim ugroženim građanima... Ipak, ove godine pokreću se mnoge inicijative, mnoge akcije, humanost je na visokom nivou, ali ja bih ovom prilikom hteo da iskoristim jednu situaciju i da zamolim sve poslanike, mi smo obavešteni da je Marko Teodorović na operaciji srca, pa bih zamolio poslanike svih stranaka da i mi pokažemo humanost na delu, na taj način što ćemo izdvojiti po dve dnevnice i dati tom mladiću koji se bori za život. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Predstavnik predlagača na sednici Odbora prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, dolazimo do onog ključnog problema za građane Srbije, koji takođe muči i penzionere o kojima je do sada bilo reči, zbog toga što se Vlada Republike Srbije prilikom ustanovljavanja svih ovih "davanja" igra sa građanima; manipuliše se brojkama i podacima koji neobaveštene građane mogu da dovedu u zabludu da je reč o dobrom pokušaju i nameri predlagača, što u ovom slučaju ne važi i zato sam ja morala u ime poslaničke grupe SRS da reagujem u članu 4, zapravo novom članu 25a i to u stavu 5. Da biste znali o čemu se radi, govori se o pravu na uvećani dodatak za pomoć i negu drugog lica i sada se kaže na osnovu člana 23. osnovnog zakona ko ima pravo na to, procenat utvrđenog telesnog oštećenja, lica koja su po propisima PIO ostvarila pravo na novčanu naknadu za pomoć i negu drugog lica, a takođe ispunjavaju sve prethodne stavove. Onda stav 3. definiše kako se podnosi zahtev za dodelu ove pomoći i da se taj zahtev daje nadležnom centru za socijalni rad, a da se ta pomoć priznaje po propisima o PIO, od dana podnošenja zahteva. Onda se lepo kaže u sledećem stavu da se mesečni iznos uvećanog dodatka za pomoć i negu drugog lica utvrđuje u iznosu od 70% prosečne mesečne zarade, bez poreza i doprinosa, ostvarene po zaposlenom, pazite, u Republici u 2005. godini. To je prva stvar gde se krije obmana, i kod načina utvrđivanja pomoći svakako će građani biti uskraćeni. "Utvrđeni iznos uvećanog dodatka za pomoć i negu drugog lica iz stava 4. ovog člana usklađuje se 1. januara i 1. jula tekuće godine", samo dva puta godišnje. Sada dolazimo do ključne stvari, što tražim da se promeni, u ime poslaničke grupe SRS, gde se u nastavku rečenice kaže: "na osnovu podataka organa nadležnog za poslove statistike", znači republičkog statističkog zavoda, "sa indeksom troškova života u prethodnih šest meseci." Ma, nije moguće, ministre Laloviću. Želim da nam kažete kako se kreću troškovi života na osnovu ovog fingiranog statističkog prikaza u šest meseci u toku godine, koji se to procenat inflacije inkorporiše i da li su obuhvaćeni baš, na način na koji oni rade, realni troškovi života; da hoćete realno da govorite, što vi nećete, doći ćemo do saznanja da je sve to laž i obmana. Zato sam tražila da se umesto sa tzv. indeksom troškova života ova davanja usklađuju sa porastom prosečne zarade u Republici. Ako gledate indeks troškova života u šest meseci u Srbiji i pogledate kako izgleda ta lista (svako od vas može na sajtu Republičkog zavoda za statistiku, evo danas, da izvuče kako to izgleda za prošli mesec) videćete da se apsolutno gotovo ništa nije promenilo za proteklih šest meseci, ili minimalno. Kod njih nema povećanja cena jestivog ulja, šećera, mesa, suhomesnatih proizvoda, komunalnih usluga, struje, koja će da se promeni u toku ili krajem juna meseca, a vi radite to početkom jula i vi ste uradili za prvih šest meseci. Ne želim da govorim o svim onim cenama, a žao mi je što ispred sebe nemam taj pokazatelj, što mi je u noć u onom maratonskom zasedanju to isto trebalo za skupštinu grada Kragujevca, kada smo neprekidno radili 22 sata, da takođe njima pokažem da onih cena koje Republički zavod za statistiku daje kao reper za obračun ovih davanja nema na pijacama u Srbiji, ni u supermarketima, ni u ovim megamarketima. Izračunala je, još pre nekoliko meseci, koleginica Radeta da 23 jela, bez ulja i soli, bez ičega, samo od povrća, mogu da se skuvaju sa onim pregledom namirnica koji nam je dao Republički zavod za statistiku. O čemu onda pričate? Zar to nije nehumano da se na takav način igrate sa osećanjima tih ljudi i da im kažete da ćete na osnovu tog prikaza koji stiže od Republičkog zavoda... Pogledajte malo, da li vi čitate neku štampu ili neke novine, ili samo slušate slepo šta vam oni kažu i ove vaše istomišljenike iz Vlade. Zašto se ne osvrnete da vidite šta kažu oni koji su vlasnici tih radnji? Koleginice, vi koja dobacujete svojoj drugoj koleginici i negodujete na ovo što pričam, malo se potrudite da shvatite, pošto ste lekar i navodno ste humanista, situaciju u gradu iz kog dolazite i vi baš kao i ja. Nemojte da odmahujete glavom na ono što su egzaktne činjenice. Vi biste mogli u Skupštini grada Kragujevca o tome da pričate da ste parlamentarna stranka, ali vi niste ni do 2% mogli da dogurate sa sve onoliko koliko vas ima i zato ćutite i slušajte one koje je narod birao, ovde i tamo u mnogo većem broju. Što se tiče ovih podataka, gospodine Laloviću, samo ako napravite uporedan pregled videćete da je to u procentima umanjenja. Ako bi se prihvatio moj predlog to bi bilo skuplje za državu, naravno za budžet, za Vladu, ali to je mnogo humanije, a naročito kada su u pitanju ova lica. Nikako ne može da se primeni ovaj model indeksa troškova života koji je objavio Republički zavod za statistiku, a da ljudi budu sigurni da će to da prati realno troškove života u Srbiji. Oni znaju da to nije tako i zato što Republički zavod za statistiku u onom proseku kojim barata mora da se služi takvim podacima i takvim, uslovno rečeno, podmetanjima koja nemaju primenu u realnom obračunu svih naših troškova. Ovako, rast zarada, i po onome kako ste vi to prikazali i kako se one usklađuju na osnovu neke inflacije koja je zvanična, a nezvanično je mnogo veća, ipak donosi i veća primanja za ove ljude, odnosno za lica koja po osnovu ovog zakona i ovog člana imaju pravo na uvećani dodatak. Volela bih da znam koliko je takvih lica u Srbiji. Onda ćete na osnovu jednog takvog podatka i takvog poređenja (i da li ste uopšte razmišljali o mom amandmanu, od vas bih želela da čujem) da dođete do saznanja koliko je to veće davanje u odnosu na ono što predviđate, a što tražim u ime poslaničke grupe SRS da se promeni. Da li su to toliko enormni izdaci iz budžeta i da li mogu da se pronađu (uverena sam da mogu) uštede na drugoj strani da bi se ovaj princip poštovao. Ako se rast zarada u jednom delu primenjuje kao neki obračunski parametar, onda bi bilo dobro da se u stavu 5. u članu 4. to promeni. Ako ste vi to izračunali i došli do saznanja da je to neverovatno probijanje budžetskih stavki, u šta ne verujem, onda opet nemamo opravdanja, zato što uvek može da se za one kojima je pomoć najpotrebnija, a to su invalidna lica, pronađe mogućnost da dobiju dinar više, ali da to bude poštenije. Poštenije je ovo što predlaže SRS, odnosno ja kao predlagač amandmana. Vi verovatno intimno znate, i ne možete možda da branite taj stav ovde, ali budite toliko pošteni i priznajte da nije isto da se usklađuju ove nadoknade sa indeksom troškova života, na uštrb ovih lica, u odnosu na realan rast zarada, odnosno prikazan, koji svakako nije realan, na nivou ili u periodu od šest meseci u Republici. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o dve stvari. Prvo, ko su korisnici ovih sredstva, koji su to invalidi koji su 100% invalidi. Radi se o paraplegičarima, kvadriplegičarima, ljudima nepokretnim, ljudima kojima je potrebna pomoć i nega i na njima stvarno ne treba zakidati. S druge strane, ako ste malo pratili rast troškova života i potrošačku korpu, kako se to popularno zove, videli ste da su prvo smanjivali, vladajuća garnitura od "buldožer revolucije" pa naovamo, prvo se smanjivala korpa, pa su se smanjivale namirnice, pa se opet smanjivala korpa, pa se smanjivala količina, pa se smanjivao broj namirnica i mnoge namirnice su izbačene iz te korpe. Onda na osnovu toga statistika izvodi koliki su troškovi, odnosno koliki je rast. Na osnovu toga će se utvrđivati visina po članu 25, odnosno 25a ovog zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik gospođica Nataša Jovanović je tražila amandmanom da se umesto indeksa troškova života, kao parametar utvrdi porast prosečne zarade u Republici Srbiji. Zarade ipak malo više rastu od ovog indeksa troškova života, kako je predviđeno. Drugo, ako se utvrđuje jednom u šest meseci, obično, evo već pet-šest godina unazad, cene rastu, komunalne cene, cene industrijskih proizvoda, sve cene na koje mogu Vlada i Ministarstvo da utiču, ili na kraju šestog meseca, ne uđu u obračun statistički, ili na kraju 12 meseca, odnosno prvog u sledećoj godini, pa opet ne uđu u statistički obračun. Dolazimo u situaciju da ljudi koji su stvarno bespomoćni, koji su sto posto invalidi i koji ostvaruju ova prava bivaju uskraćeni za određenu visinu materijalnih prinadležnosti. Zato predlažem da u danu za glasanje stvarno glasate za ovaj amandman gospođice Nataše Jovanović, pa da bar ovaj zakon u tom delu malo ispravimo.
Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo, jutros vidim u medijima da ministar Lalović obećava reformu socijalne zaštite, kaže, iz najmanje dva razloga: prvo, da socijalna zaštita bude u interesu korisnika i da korisnici budu oni kojima je ona potrebna. Ovde se postavlja više pitanja. Ako ministar Lalović priprema neku reformu, zašto onda mi trošimo vreme na izmene i dopune postojećih zakona, jer valjda reforma podrazumeva neke nove zakone, neko sistemski potpuno drugačije rešavanje, mada ne znam na koji način misli to da reši. Drugo pitanje koje se postavlja je – kakva to saznanja ministar Lalović ima ako kaže da će ubuduće ta reformisana, posle njegove reforme, socijalna zaštita da bude u interesu korisnika i da korisnici budu oni kojima je ona potrebna. Da li to znači da do sada socijalna davanja nisu bila u interesu korisnika i da korisnici nisu bili lica kojima je ta zaštita potrebna? Zaista očekujem od ministra da to objasni, jer je on inače poznat kao biserko, jer toliko bisera u medijima iznosi da to prosto nije moguće. Nikad ne može čovek da shvati šta on to kaže, a ovde izađe sa nekom sasvim drugom pričom i opet u svom maniru, kad mi završimo, on priča sat vremena, valjda da dopuni i ono što bi trebalo kao poslanik, pošto je on narodni poslanik. A zaključak, moj i naše poslaničke grupe, odnosno odgovori na ova pitanja na koja ministar neće da nam da odgovor su baš u ovom članu 9. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana. U članu 9. ste predvideli nešto što smo već videli i u Zakonu o državnoj upravi i u Zakonu o državnim službenicima. Vlada Vojislava Koštunice predlaže, a skupštinska većina donosi, zakone koji, u stvari, znači produžavanje vlasti ovih koji su sada na vlasti i posle narednih izbora, bez obzira na izborni rezultat, naravno, zato što su svesni da će izborni rezultat biti takav da mnogi neće ni sedeti u ovim klupama, pogotovo neće upravljati, hvala Bogu, državom Srbijom. Zato je i u ovom članu 9. predviđeno da, kada su u pitanju centri za socijalni rad, u nekom neodređenom roku, dok se ne imenuje, u skladu sa zakonom, direktor centra za socijalni rad, može da se postavi vršilac dužnosti do imenovanja, kaže, u skladu sa zakonom, a to znači na neodređeno vreme. To znači upravo ono što sam već rekla, kako ste predvideli za ove državne sekretare i za razne funkcije po ministarstvima, Vladi, da vi, kad budete odlazili, postavite neke svoje ljude i da onda, na osnovu zakona, oni moraju i dalje da vrše određene funkcije, kao da se ništa nije desilo, kao da neće biti izbora i kao da neće biti promene izbornih rezultata. Zato sam u ime poslaničke grupe SRS predložila da se u članu 9. posle stava 1. doda novi stav 2. koji bi trebalo da glasi: "U stavu 10. reči "imenovati vršioca dužnosti direktora do imenovanja u skladu sa zakonom" zamenjuju se rečima "produžiti mandat direktoru do imenovanja u skladu sa zakonom, koje se mora obaviti u roku najdužem od šest meseci". Znači, ovim amandmanom je oročeno koliko duže od onog zakonskog roka neko može biti direktor centra za socijalni rad. Ovo rešenje koje postoji u zakonu, da se neko postavi za vršioca dužnosti, da to radi na neodređeno vreme, znači da može da bude još jedan mandat vršilac dužnosti. Imamo mi mnogo loših iskustava sa tim postavljenjima raznih vršilaca dužnosti na neodređeno vreme. Najviše je to prisutno u sudovima. Svi znamo, svi znate i o tome govorite, naravno ne za ovom govornicom, šta znači postaviti nekoga za vršioca dužnosti i držati ga bukvalno na uzdi, jer onaj ko je vršilac dužnosti zna da mora da sluša, jer od njegovog odnosa zavisi da li će taj vršilac dužnosti postati i direktor. U slučajevima predsednika sudova imamo tu "igranku" već nekoliko godina, da neki sudovi u Srbiji imaju, umesto predsednika, vršioce dužnosti predsednika. To negativno utiče na rad tih sudova i uopšte na stanje u pravosuđu. Dakle, poučeni tim iskustvom, predložili smo ovaj amandman kada su u pitanju direktori centara za socijalni rad. Prvo, ne znam zašto u vašem predlogu zakona, i to što ste predvideli da imenujete vršioca dužnosti, zašto to niste oročili? Da li je moguće da skupština opštine ili skupština grada neće u tom roku moći da odredi nekoga ko će biti direktor centra za socijalni rad? Ako to ne može u roku od šest meseci, onda niti je sposobna da radi svoje poslove predviđene zakonom, niti treba da postoji u tom sastavu i u takvom sazivu. Naravno, ne očekujem da ovaj amandman bude prihvaćen, a zaista bi trebalo. Ne znam zašto je ministar napustio salu. Trebalo bi da bude prihvaćen ovaj amandman. Jer niti koncepcijski ugrožava zakon, niti je u suprotnosti sa nekim ministrovim stavom, jer se zaista radi o jednom rešavanju tehničkog pitanja na mnogo normalniji i logičniji način. Dakle, s jedne strane bismo obavezali skupštinu opštine, odnosno skupštinu grada da mora u roku od šest meseci da izabere direktora ustanove za socijalni rad, a s druge strane bismo imali čoveka koji bi bio odgovoran, jer bi vršio određenu funkciju, odgovarao bi skupštini koja ga postavlja. Ovako, imenovanjem vršioca dužnosti, niti se zna ko će kome biti odgovoran, niti se zna kako će se sredstva za socijalnu zaštitu deliti. To je problem i sada, to će biti problem i posle ovog zakona, pogotovo ako ne prihvatite ovaj amandman i neke druge amandmane Srpske radikalne stranke. Za taj problem i uopšte za probleme u centrima za socijalni rad znaju građani Srbiji, jer je, nažalost, svaki dan sve više građana Srbije koji ispunjavaju uslove da budu korisnici socijalne zaštite. Ne znam da li iz tog razloga ministar najavljuje reformu, svestan da pogubna tzv. demokratska vlast u ovih pet godina sve više ljudi dovodi u situaciju da postaju korisnici socijalne zaštite. Mene su danas zvali predstavnici firme "Zorka" iz Subotice. Zamolili su da pitam ministra i ja ga pitam, iako nije tu. Kada sam razgovarala sa tim ljudima rekla sam: izneću vaš problem, ali vam garantujem da od ministra neću dobiti odgovor, jer on nema pojma o čemu se radi. Očigledno je da je tako, jer ga nema ni da bar sasluša ovo što ću da prenesem. Dakle, fabrika "Zorka" iz Subotice je imala nekoliko hiljada zaposlenih, a sada je tamo negde 640 radnika na platnom spisku. Tih 640 radnika već dve godine nisu primili ni jedan jedini dinar na ime plate. Potpuno svesno, ta fabrika je dovedena do prosjačkog štapa. Sada je tamo u toku stečaj; ti ljudi kažu, s vremena na vreme dođe neko ko na crno doveze određenu supstancu, onda traže po kućama nekoga od tih 640 radnika koji su kao zaposleni, koji bi trebalo da prime platu, njih angažuju da rade desetak dana, plate ih po ugovoru o delu, plati ih neki mafijaš iz svog džepa koji se inače time bavi. Ovi ljudi, njih 640, imaju pravosnažne i izvršne presude nadležnog suda da im se isplati određeni iznos, iznosi su poveliki i različiti, zavisno od toga ko je imao koliko radnog staža u momentu raspadanja firme. Očigledno, neka sredstva postoje, jer ako mogu da se plaćaju ljudi po ugovoru o delu za neki posao koji urade, znači da bi mogle da se izmire obaveze koje "Zorka" iz Subotice ima prema tih 640 zaposlenih, odnosno 640 porodica. Kada su me zvali predstavnici tih bivših zaposlenih, rekli su mi – danas će vas, gospođo Radeta, gledati 640 porodica. Svi će željno čekati da čuju šta će ministar Lalović da kaže, da li ima nameru da na bilo koji način zaštiti 640 porodica u Subotici, ili će da prepusti da ti ljudi nemaju šta da jedu, pokušavaju da rade najteže poslove, ako mogu da dođu do bilo kakvog posla, a to je sve teže, kao što svi znamo. Ja sam svoju obavezu prema tim ljudima ispunila tako što sam obavestila javnost o tom problemu. Nadam se da ministar u nekoj kancelariji sedi i gleda ovaj prenos i možda će da dođe sa nekim podacima ovde. Volela bih da me demantuje u onome što sam rekla tim ljudima, da ne očekujem da će ministar Lalović da odgovori na njihovo pitanje, niti bilo koji ministar u Vladi Republike Srbije, jer su to neodgovorni ministri, neodgovorna Vlada, nezainteresovani za stvarne probleme građana Srbije. Oni se bave rešavanjem, verovatno, nekih svojih ličnih problema, baš njih briga za zaposlene i za one koji su ostali bez posla, za penzionere, jer da vode računa, da su iole ozbiljni i odgovorni ljudi, državni funkcioneri, sigurno da ne bismo danas imali ovakve zakone na dnevnom redu. Sve ovo što govore predstavnici SRS kroz ove amandmane koje smo podneli na ove zakone govori u prilog tome koliko ova vlada zaista loše radi. I, onda se pojavi onaj ministar, koji je pokušao incidentom da spreči ove rasprave, ali mu nije uspelo, pa kaže – iako SRS sprečava Vladu u njenom radu, mi ćemo, eto, ipak da podelimo zaostale penzije penzionerima. Dakle, najveću laž koju je mogao da izgovori predstavnik Vlade je upravo taj ministar izgovorio. Niti je Srpska radikalna stranka na bilo koji način ikada opstruisala podelu penzija, niti će on da podeli zaostale penzije, jer to što on nudi je tek jedna šestina napravljenog duga. Taj dug je napravljen od 2000. godine do danas. Laž je i juče u jednim novinama, da ih ne reklamiram, "Pisma čitalaca", predstavnik jednog opštinskog odbora G17 piše kako srpski radikali opstruišu ministra da podeli zaostale penzije, a dugovi su nastali još u vreme kada su srpski radikali bili u Vladi. To je laž. Naravno da je laž. Istina je da je Vlada mogla svoj posao da uradi i bez donošenja novog zakona, kao što ni ovi zakoni, ova dva socijalna zakona, nemaju nikakvog smisla. Ove izmene ništa ne znače. Suština je da konačno Vlada Republike Srbije počne da radi svoj posao, ili da shvati da zaista za to nisu sposobni, da se lepo zahvale i da se sklone sa grbače građana Srbije.
Hvala vama. Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Prema Poslovniku, član 85, jedno obaveštenje o načinu rada. Dakle, kao što smo najavili prošle nedelje, sutra od 10,00 časova vodićemo raspravu u pojedinostima Predloga zakona o hipoteci. Znači, danas radimo samo do završetka pretresa u pojedinostima 5. tačke dnevnog reda, što je 10 amandmana. Pokušaćemo da radimo bez pauze. Izvolite, gospodine Nedeljkoviću.
Dodaću još malo argumentacije za prethodni amandman koji je obrazlagala narodni poslanik Vjerica Radeta, a to je regulisanje pitanja izbora direktora centra za socijalni rad. Najpre da kažem da ono što je predlagač predvideo, da se i politikolog može imenovati na funkciju direktora centra za socijalni rad, po nama nije sporno i tu nismo intervenisali. Intervenisali smo u onom delu koji se tiče problema šta se radi kada direktoru centra istekne mandat, a novi se ne imenuje u zakonom predviđenom roku i po predviđenoj proceduri. Taj amandman smo pisali oslanjajući se na naša iskustva u praksi. Naime, posle donošenja Zakona o lokalnim izborima, vidimo šta se sve događa širom Srbije u pojedinim opštinama i gradovima, da je vrlo često situacija da postoji paraliza odlučivanja na nivou skupština opština, da se vrlo često ne može blagovremeno profilisati, stabilizovati odbornička većina, da postoje veoma velike i brze fluktuacije u tom pogledu. Često se taj problem manifestuje i na planu imenovanja nosilaca tih javnih izvršnih funkcija, između ostalog i direktora centra za socijalni rad. Pošto je mandat direktora centra za socijalni rad četiri godine, mandat odbornika je takođe četiri godine, događa se da se poklopi promena u sastavu skupštine opštine, odnosno odbornički izbori, sa prestankom funkcije direktora. Često je potrebno puno vremena da se uopšte formira odbornička većina i iz tog razloga predvideli smo da se funkcija direktora centra za socijalni rad može produžiti još šest meseci, da se da dovoljno vremena skupštini opštine da se uspostavi stabilna odbornička većina i da se donose odgovarajuće odluke. Sadašnji tekst zakona kaže da Ministarstvo može imenovati vršioca dužnosti kada dođe do te situacije da skupština opštine ne imenuje direktora. Teorijski, to je možda sasvim logično rešenje, ali šta će se u praksi događati? Događaće se u praksi da Ministarstvo, naravno, neće tek tako odrediti vršioca dužnosti, nego će opet na nečiji predlog, u ovom slučaju neformalni predlog neke od stranka koje učestvuju u lokalnoj vlasti, doneti takvu odluku, pa kada se uspostavi odbornička većina ispostaviće se da taj direktor nije po volji te odborničke većine i onda će ministarstvo, odnosno skupština opštine razrešiti, po zakonom predviđenoj proceduri, tog direktora. Šta smo dobili? Igranje sa ljudima. Neko će obavljati tu funkciju nekoliko nedelja ili nekoliko meseci, biće razrešen i postupak kreće iz početka. Što se tiče amandmana na član 16, želeli smo da malo pooštrimo proceduru priznavanja prava na naknadu za tuđu negu i pomoć kod onih kategorija koje će primati zaista respektabilnu naknadu od 70% od prosečne zarade u Republici. Sigurno da će biti velikog pritiska potencijalnih korisnika na Fond i centar za socijalni rad, biće veliki broj predmeta i želeli smo da, osim po proceduri kako je navedena, obavezno lekarske komisije ostvaruju neposredan uvid u zdravstveno stanje pacijenta, a to bi važilo, po nama, kod onih starih slučajeva koji su već korisnici naknade za tuđu negu i pomoć, kod kojih treba da dođe do neke vrste revizije ovog postupka, pogotovo zato što je po ovom članu rok da se ovaj posao završi, odnosno da se obavi ta revizija 30. jun 2007. godine. Dakle, ima više nego dovoljno vremena da se i po ovoj proceduri podvrgnu naknadnom preispitivanju sva rešenja za naknadu za tuđu negu i pomoć.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O FINANSIJSKOJ PODRŠCI PORODICI SA DECOM (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Miroslav Nedeljković, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Mileta Poskurica, Radiša Ilić, Paja Momčilov, Vojislav Milajić i zajedno Hranislav Perić i Milisav Petronijević. Primili ste izveštaj Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Ovim članom 2. se kaže da će se činjenica sa kojim roditeljem deca žive utvrđivati prema nalazu nadležnog centra za socijalni rad, a mi predlažemo da tu stoji – prema odluci nadležnog suda. Zbog čega? Zato što je Porodični zakon, koji smo ove godine doneli, upravo uveo tu novinu da što se porodično-pravnog statusa dece tiče sve odluke donosi sud. Po prethodnom Zakonu o braku i porodičnim odnosima mnoge odluke je donosio centar za socijalni rad. Dakle, sada sve odluke donosi sud, i to je nešto što je kao princip usvojeno. Podrazumeva se da sud svoje odluke po pravilu temelji na stručnom nalazu centra za socijalni rad, na osnovu nalaza stručnog tima u kome su pravnik, pedagog, psiholog i socijalni radnik, tako da mislimo da je ovo u stvari naš pokušaj da se različiti zakoni dovedu u nekakav međusobni sklad i harmoniju, da sve to bude konzistentno, koherentno i mislimo da bi ovaj amandman, ako se usvoji, samo doprineo toj nekoj doslednosti, a ništa ne bi poremetio.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Podneli smo amandman na član 3. Predloga zakona. Moram da navedem da se tim članom donekle menja član 4. Zakona. Ne menja se ono što stoji u prvom stavu. Da bi bilo jasnije na šta se odnosi naš amandman pročitaću deo člana 4. koji nije promenjen, a to je stav 1: "Prihodi od uticaja na ostvarivanje prava predviđenih ovim zakonom, a koji se utvrđuju u prosečnom mesečnom iznosu, na osnovu ostvarenih prihoda u tri meseca koja prethode mesecu u kome je podnet zahtev, jesu: 1) prihodi koji podležu oporezivanju prema zakonu kojim se uređuje porez na dohodak građana". To stoji. Radi se o mesečnom prihodu, mesečno se ostvaruje, a u obračun se uzima tromesečni prihod. Ako tu logiku primenimo na tačku 2) koju ste promenili ovim predlogom zakona o izmenama i dopunama, naravno nešto ste zadržali od postojećeg, što je bilo u ovom tekstu, vi ste tu ubacili – prihodi ostvareni od otpremnina u slučaju prestanka potrebe za radom zaposlenih usled tehnoloških, ekonomskih ili organizacionih promena ostvarenih u godini dana pre podnošenja zahteva. To nije mesečni prihod. Znači, po definiciji onoga što stoji u prvom stavu te dve stvari su neuporedive, ne predstavljaju mesečni prihod. Ne predstavljaju nešto što svakog meseca dospeva, već predstavljaju nešto što je jednokratno. To se odnosi na podtačku (4). Podtačka (5) – naknada po osnovu socijalnih programa. Rešava se tehnološki status ljudi koji su zaposleni po osnovu socijalnog programa Vlade, nekog programa restrukturiranja, da bi neko, to u prevodu znači, bio izbačen sa posla, dobio određen iznos sredstava i vi to njemu uzimate kao mesečni prihod, svodite na tromesečni i uzimate u obračun prilikom utvrđivanja da li su ispunjeni uslovi za dečiji dodatak, jedno od prava koje se predviđa ovim zakonom. Treći prihod je naknada za vreme nezaposlenosti. On je već u socijalnom položaju, prima naknadu kao nezaposleno lice i vi to primanje, koje je vremenski ograničeno po trajanju, opet uzimate u obračun za ostvarivanje nekog od prava koja su propisana Zakonom o finansijskoj podršci porodici sa decom. Naravno, druge osnove nismo amandmanom obuhvatili. Obuhvatili smo samo ova tri. Predlažemo da se ova tri izbrišu, tako da ostanu podtačke (1), (2) i (3), kao stalni prihodi ili, da budem precizniji, relativno stalni prihodi. Znači, uzima se u obračun penzija, invalidnina, primanja po propisima o pravima ratnih invalida, srodnika koji imaju zakonsku obavezu izdržavanja; to su ti redovni prihodi i ovo što vam je pod (8) zapisano, a tražimo da se brišu podtačke (4), (5) i (6) iz ovog člana koji menjate. Na ovo što sam rekao u prilog amandmanu gotovo da nemaju nikakav uticaj stavovi 2. i 3. postojećeg člana, koje ne menjate. Moram da skrenem pažnju, pošto se praktično u ovom zakonu tretiraju dva pitanja, dva su ključna pitanja: to je pravo na dečiji dodatak i ova pomoć za novorođenče. Tu ste promenili karakter jednog prava, ali to ćemo kasnije, kada dođe član 69. zakona, kada bude amandman na taj član. Tu ste promenili karakter ovog prava koje postoji od 2002. godine. Međutim, ja prosto čekam da, nezavisno od prihoda, napokon neka vlada smogne snage i da odredi dečiji dodatak, bez obzira da li je on simboličan, da li će biti neki značajniji iznos itd. Verovatno smo svi svesni toga da su deca bogatstvo. Znate i sami kako su ti cenzusi podeljeni – ukupno materijalno stanje porodice koje se uzima u obračun; zbog nekoliko dinara preko nekog cenzusa neko ne može da ostvari pravo na dečiji dodatak, a ja se lično zalažem da za svako dete koje se rodi u ovoj državi dođe neka novčana satisfakcija kao pomoć roditeljima, nezavisno da li je ono prvo, drugo ili treće i nezavisno od toga kakvi su prihodi porodičnog domaćinstva. Onome ko ima mnogo više taj dečiji dodatak dolazi kao priznanje države i društva zato što misli o reprodukciji svog naroda. Onaj ko je u lošijem materijalnom položaju dobija ta sredstva takođe, za njih ta sredstva nešto znače kao pomoć u vaspitanju, nezi i obrazovanju dece. Čim se mi upustimo u ove cenzuse, grupe, ukupne prihode porodica itd, onda dolazimo na teren nepravde. Ima ljudi koji to pravo ne mogu da ostvare zbog nekog cenzusa koji je propisan. Treba da se napravi jedna stručna analiza da se kaže koliko to ima dece, koliko do 15 godina itd. i koliki bi to troškovi bili. Mislim da u tom pravcu dati ovaj vid socijalne pomoći i socijalnog stimulansa porodicama mi kao društvo generalno dobijamo, bez obzira, uvek ministar finansija može da kaže na toliko i toliko hiljada dece, ako se propiše dečiji dodatak, da toliko i toliko iznosi, u masi iznosi toliko i toliko, to je veliko opterećenje za budžet. Ta matematika uvek može da se izvede. Da je nešto veliko opterećenje za budžet može da se izvede povodom svake stavke, ali ja mislim da više nemamo opravdanja da se pravdamo iznosom sredstava u budžetu kao limitirajućim faktorom, nego da treba na neki način da pomognemo sa tom politikom dečijeg dodatka svakoj porodici koja ima decu, pa neka to bude i simboličan iznos, ali na taj način ova država jasno stavlja do znanja da joj je stalo do jedne normalne populacione politike, da se ovo stanovništvo obnavlja. Vidite i sami da svakodnevno u proseku starimo kao društvo. Ako uđemo u ove priče o limitima, o cenzusima, da li su ispunjeni materijalni uslovi, da li nisu ispunjeni materijalni uslovi, vređamo pre svega te ljude. Znate i sami, društvo sa nižim socijalnim statusom ima veći broj dece. Društvo sa blagostanjem, sa bogatim materijalnim statusom ima manje dece. Sada kod nas svi koriste sve i svašta za izgovor. Kada pitate neke mlade oni kažu – ja bih imao dece, ali nemam stan, pa nemamo ovo, pa nemamo ono. To može samo da se prihvati kao izgovor. Valjda je dete rezultat ljubavi i potrebe, a ne potrebe za stanom. Značajan doprinos društva i ove Narodne skupštine jeste da za svako dete propišemo dečiji dodatak, da ne ulazimo u ovaj galimatijas koliko prihoda ima, šta ima itd., svesni te situacije da onaj ko je bogat, njemu ništa to ne znači. Znači mu kao satisfakcija društva. Onaj ko je u lošijem položaju, za njega je to značajna pomoć. To treba reći. Ovako imamo posebne kategorije ljudi koji su na prelomu. Ne ispunjava uslove za dečiji dodatak zbog nekog prihoda koji prelazi ne znam koliko dinara preko toga, ili 100, ili 200 ili 1.000 dinara, nije u krajnjem slučaju bitno, a za tu porodicu verovatno i tako nizak dečiji dodatak mnogo znači. Predlažem da se napravi jedna analiza da se vidi koje su te starosne grupe, koliko ima dece u Srbiji, kako može da se pomogne, a da se u budžetu tako predvide sredstva, uz sav rizik da ona mogu u jednom trenutku da budu čak i simbolična. Ne znam zašto je ovom društvu, ako se samo ovo posmatra kroz dečiji dodatak, važnije dete iz siromašnije porodice od onog deteta iz relativno bogate porodice. Nama su sva deca valjda draga. Decu ne treba da delimo. Ako treba, uštinite taj budžet na nekoj drugoj stavci tamo, ali ovde dajte da na jedan širok i objektivan način pomognemo svaku porodicu koja ima dete i za svako dete, naravno vodeći računa o starosnom dobu, školovanju itd. i onim starosnim granicama dokle se koristi pravo na dečiji dodatak. Ako sam ovim amandmanom uspeo da samo malo naznačim ozbiljnost ove teme... Mi smo amandmanom tražili da se izbace iz obračuna ovi prihodi, zato što su oni po svojoj prirodi jednokratni, nisu mesečni, ne predstavljaju stalno mesečno primanje, jednokratno je. Drugo, sve je ovo privremeno, jer je sada moguća situacija da je neko primio otpremninu i u nekom periodu nema pravo na dečiji dodatak. Kada mu izađe taj period do kada bi mu se ta otpremnina računala, on se ponovo vraća i dva puta i tri puta računate jednu istu stvar. Kada pogledate sve efekte toga, a nije ni pravično uzimati nešto što je jednokratna pomoć, ovo su sve socijalne kategorije. Ove tri kategorije koje predlažem da se promene, to su sve socijalne kategorije: i otpremnina, i naknada po osnovu socijalnog programa i naknada za vreme nezaposlenosti. To je sve oblik socijalne zaštite. Sada vi sankcionišete socijalnu zaštitu države i paradržavnih organa, pošto ovde ima ovaj fond za zapošljavanje itd, radi drugog socijalnog prava, nepotrebno ubacujete ovu matematiku i mislim da se dešava velika nepravda.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Da li je neko od lekara oftamolog? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nedeljković.
Pročitaću član 5. zakonu iz 2002. godine i izmenu. Dakle, u članu 6. kaže: "Prava predviđena ovim zakonom koja su uslovljena materijalnim položajem", a to je uglavnom pravo na dečiji dodatak, "mogu se ostvariti ukoliko podnosilac zahteva, odnosno članovi njegove porodice ne poseduju nepokretnosti, osim odgovarajućeg stambenog prostora koji odgovara potrebama pojedinca, odnosno porodice, i okućnice u površini od jednog hektara." Šta je sada Vlada predložila, koju izmenu u ovom članu? Predlaže da se ova rečenica na kraju "i okućnice u površini od jednog hektara" briše. Šta to u praksi znači? To u praksi znači da porodica koja nije poljoprivredna, ako ima okućnicu u površini od jednog hektara ne može uopšte ostvariti pravo na dečiji dodatak. Doduše, u stavu 2. ovog člana predviđene su neke olakšice, ali to se odnosi na poljoprivredna domaćinstva, domaćinstva koja prihod ostvaruju isključivo od poljoprivrede, i tu je limit od jednog hektara po članu domaćinstva povećan na dva hektara po članu domaćinstva. Šta iz ovoga možemo da zaključimo? U članu 1. su malo skresana prava, a u članu 2. su proširena. Međutim, samo na osnovu ovako jednog površnog gledanja se može zaključiti da je to kompenzirano jedno drugim. U suštini, o čemu se radi? Domaćinstva iz stava 2, poljoprivredna domaćinstva kojima se dozvoljava i dva hektara po članu domaćinstva, vrlo retko u praksi mogu ostvariti pravo na dečiji dodatak. Zašto? Jednostavno zato što nema podmlatka na selu, bar u poljoprivrednim domaćinstvima, znamo da su to uglavnom staračka domaćinstva, nažalost, bez dece, tako da je ovo, mogu slobodno da upotrebim reč, jedna demagogija od strane Vlade, da se proširuju potencijalna prava onih koji to ne mogu da iskoriste. Ovde gde je vrlo osetljivo pitanje, a to su domaćinstva gde jedan član ili više članova radi, u radnom su odnosu, imaju neku okućnicu do jednog hektara, oni uopšte ne mogu da koriste pravo na dečiji dodatak, a takvih porodica ima mnogo. To su uglavnom porodice gde zbog niskih plata članova porodica moraju da dopunjuju svoje prihode, dakle, oni ispadaju iz sistema dečijeg dodatka. Tu će biti mnogo pogođene porodice koje su dečiji dodatak koristile, a sada ga više neće koristiti. Neka poboljšanja po nekim drugim osnovama za korisnike socijalne zaštite verovatno će se namiriti uštedom na ovim pozicijama. Mislim da ovo ne bi smelo da ostane. Mi smo amandmanom predložili da se nepoljoprivrednim domaćinstvima dozvoli da ako poseduju okućnicu od jednog hektara mogu biti korisnici dečijeg dodatka. Siguran sam da Vlada nema valjanu argumentaciju, osim uštede sredstava da bi se namirile neke druge pozicije u sistemu zaštite.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, po istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, hajde malo da se prisetimo kako je počeo sunovrat standarda građana odmah posle "buldožer revolucije", dakle posle 5. oktobra. Krenulo je prvo sa onim vašim kriznim štabovima, kada ste sa čarapama upadali u državne institucije i izbacivali zaposlene u tim institucijama i automatski ih ostavljali bez radnog mesta. Zatim je došla ona vaša transparentna tranzicija, u kojoj se više nije znalo koliko će ostati, uglavnom su svi bili sigurni da će tri četvrtine zaposlenih da izgubi posao. Onda su došle sanacije banaka, tako što su desetine hiljada zaposlenih u četiri najveće banke ostali bez posla. Onda je došla ona "burazerska" privatizacija, u kojoj je za sitne novce kupljena imovina građana Srbije i države Srbije. Uvek je, posle svakog tog procesa, deo radnika ostajao bez posla, deo zaposlenih ostajao bez prinadležnosti, bez primanja, bez socijalnog, bez PIO. U članu... A propo standarda, i to da vam kažem, onih 50 maraka i u odnosu na cene i troškove života, to je bilo mnogo više nego 200 evra, a to građani Srbije najbolje znaju i ne treba vi da im objašnjavate, jer ste uvek živeli na visokoj nozi. Ovim amandmanom pokušavamo da bar deo nepravde ispravimo, jer ako je neko kupio okućnicu, ostao bez posla, živi na toj okućnici, nema nikakvih primanja, a zato što ima okućnicu do jednog hektara ne može da primi dečiji dodatak. Narodni poslanik Vjerica Radeta je tražila da se u članu 5. na kraju stava: "Pravo na dečiji dodatak može se ostvariti ukoliko podnosilac zahteva, odnosno članovi njegove porodice ne poseduju novčana i druga likvidna sredstva (ostvarena prodajom nepokretnosti, akcije i druge hartije od vrednosti i slično) u vrednosti većoj od iznosa 30 dečijih dodataka po članu porodice u momentu podnošenja zahteva"... Narodni poslanik Vjerica Radeta traži da bude iza ovoga – i okućnice u površini od jednog hektara. Da ne bude to što ima okućnicu u površini od jednog hektara kočnica i da njegova deca nemaju pravo na dečiji dodatak. Smatram da ovaj amandman treba usvojiti u danu za glasanje. Neće se broj korisnika povećati, ali će oni koji budu ušli po ovom osnovu moći, bar ta deca će moći malo normalnije da žive i da se školuju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Samo kratko, ovde je jedna tehnička intervencija. Dakle, u članu 7. zakona se kaže: "Prosečna mesečna zarada po zaposlenom u Republici utvrđuje se prema podacima koje objavi republički organ nadležan za poslove statistike." Stav 2. tog člana zakona bi bio, dakle, to isto, samo što se kaže – po zaposlenom u Republici bez poreza i doprinosa. Znači, imamo dva stava koja otprilike definišu jednu istu stvar i ja sam samo hteo da se jednim stavom kaže ono što se kaže u dva stava postojećeg zakona.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom smo hteli ne samo da stvar vratimo na postojeće stanje, dakle, da ne menjamo odlukama ovo. Mi smo od ministra čuli razloge zašto je doneta odluka da se ovom zakonskom izmenom revidira način obračuna zarada za porodiljsko odsustvo i ostala odsustva koja su u vezi sa negom deteta itd., jer su navodno neki probili limit plaćajući više, podižući prosečnu zaradu porodilje na viši nivo, koja je rasla više nego što su rasle zarade kod poslodavca; verovatno se odnosi na privatne poslodavce. To istovremeno može da govori o dve stvari. Prvo, mi stojimo na tom stanovištu, treba favorizovati te trudnice, natalitet, treba pomoći kada je god moguće, ne gledati toliko striktno; ne znamo tačno, kada smo pisali amandmane, koliko to u milionima evra ili stotinama hiljada iznosi, taj dodatak koji kobajagi oštećuje državnu kasu ako privatnik podigne nekoliko puta zaradu i ona ne prati zarade u preduzeću. Ali, postoji druga strana gde zaista može ta osoba, ta žena koja radi u preduzeću da bude efikasan radnik, sposoban radnik, kome bi se realno podizala zarada i za svako podizanje zarade država se utali u porez; dakle, neće biti tu štetnog efekta, tako da će neko sada biti uskraćen, neko ko je dobar i ima ugovor sa poslodavcem, ima mesto gde, recimo, ostvari dobit. Vi znate da u Sloveniji kada su "Elan" digli na noge, koliko su direktori itd; šta da je žena bila trudna, a direktor, ali je podigla toliko "Elan" na noge da se sve preporodilo. Oterali su Hrvata, vratili Slovenca, digli fabriku na noge. I da je neko takav bio i sklopio ugovor, a ko je po porastu plate višestruko veći od proseka same Slovenije, da neka takva firma radi i da može dobro da radi i da tokom svog rada zaista ta žena, koja će kasnije otići na porodiljsko, ostvari doprinos preduzeću i ima pravo da joj podiže više nego što raste prosek plata drugima, tako da sada ostaje šansa da neke druge umanjimo u svojim pravima. Možda to nije trebalo dirati, možda zakon nije predviđao takvu mogućnost, a to znači da naš narod uvek može da se snađe, i poslodavac. Da li se ošteti država kada legalno neko dobije novac, kada neguje dete ili ako je već odsustvo u pitanju, i posle porođaja zbog nege, to je obično pitanje bolesti ili nešto drugo, pitanje je štete, ili da li neko može enormno toliko da podigne platu. Može li ministar finansija, pošto je u stanju sve da smisli i svašta da kaže ovde, da smisli drugi mehanizam kojim bi to inkorporirao i to sprečio, jer to, ovako rigidno, deluje kao ukidanje nekih postojećih prava. Mi smo zato protiv uvek kada se ta prava ukidaju, a činjenica je da je tako kako jeste i da se u prethodnoj doradi, a to nije bilo tako davno, kada je zakon donošen, o tome nije razmišljalo. Neko ide ispred zakonopisca. To treba ozbiljnije, kada se zakon donosi, shvatiti, a ne retrogradno posle skidati prava; to deluje prilično grubo. Mi nismo za to. Mi smo za to da se mogu naći mehanizmi kojima bi se to moglo sprečiti. Zato smo izašli sa ovim amandmanom. Hvala.
Hvala, gospodine Poskurica. Da li neko želi reč o istom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, neću mnogo da govorim o amandmanu. Mislim da je sve rečeno. Iskoristiću priliku da postavim jedno poslaničko pitanje u želji da pomognem oko nekih nejasnoća koje se pojavljuju i radi bolje primene ovog zakona koji ćemo usvojiti, odnosno postojećeg zakona. Odnosi se posebno na problem kašnjenja sa obračunom isplate zarade poslodavca i po tom osnovu, pošto ste vezali u članu 13, odnosno članu 10. Predloga zakona, obračun isplate zarade poslodavca istovremeno se obračunava sa isplatom zarade. U praksi veliki broj poslodavaca kasni sa isplatom zarada dva, tri, pet, šest meseci, neki čak i ne isplate zaradu. U tom smislu želeo bih da dobijem odgovor, kao narodni poslanik, odnosno Skupština, da vidimo kako naše ministarstvo, odnosno resorni ministar primenjuje doslovno Zakon o radu koji smo usvojili 8. marta 2005. godine. Mislim da već ima pet meseci, postoji mogućnost da se proveri kako se taj zakon u praksi sprovodi. Znači, posebno me interesuje obaveza poslodavca iz člana 121. i 122. Zakona o radu, gde je zaprećena kazna za prekršaj od 600.000 do milion dinara za pravna lica, ako poslodavac ne obračuna i ne dostavi obračun zaposlenom u skladu sa članom 121. stav 1. tačka 5) Zakona ili ako ne vodi mesečnu evidenciju, ono što je napisano u članu 122. To bi pomoglo vama i da vidimo kako ministar sprovodi sopstveni propis koji smo ovde usvojili, koliko izvršna vlast poštuje odluke Skupštine i da se otklone problemi u naplati, a posebno kada se izvrši naknada za dečiji dodatak i ono što ide i što obračunava poslodavac, a isplaćuje država. Rekao sam da je zaprećena kazna za prekršaj od 600.000 do 1.000.000 dinara za pravna lica, a za preduzetnike od 300.000 do 500.000, za odgovorno lice u pravnom licu od 30.000 do 50.000 dinara. Ima li do sada ijedan slučaj da je napisana prijava i da je pokrenut prekršajni postupak i da je naplaćena kazna kod bilo kog poslodavca u Srbiji, po bilo kom osnovu, ako se nije poštovao Zakon o radu? Interesuje me taj podatak, a onda ćete videti koliko ima problema da se primeni sve ovo o čemu danas pričamo. Hvala.
Hvala vama. Biće zabeleženo kao pitanje za slučaj da ne bude odgovora odmah. Da li želi još neko reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 11. ovog predloga zakona gde se reč "majka" u odgovarajućem padežu zamenjuje rečju "roditelj" u odgovarajućem padežu, a stav 5. se briše. Razlog zašto sam podneo ovaj amandman je činjenica da je veliki broj dece u Srbiji ostao bez roditeljskog dodatka upravo iz razloga što majka nije bila u mogućnosti da ostvari pravo na roditeljski dodatak. Pročitaću prvi stav i stav pet u članu 14. gde se decidirano kaže pod kojim uslovima samo majka ima pravo na roditeljski dodatak – roditeljski dodatak ostvaruje majka za prvo, drugo, treće i četvrto dete pod uslovom da je državljanin Srbije i Crne Gore; a peti stav – pravo na roditeljski dodatak, ako ispunjava uslove iz stava 1 - 3. ovog člana, može ostvariti i otac deteta, ukoliko majka deteta nije živa, ukoliko je napustila dete ili je iz objektivnih razloga sprečena da neposredno brine o detetu. Pre svega, to je neravnopravan odnos roditelja deteta, mada mi nije jasno da se tzv. zagovornici ljudskih prava i prepisivači direktiva i propisa iz EU u ovom slučaju ne izjašnjavaju. Svuda se insistira na ravnopravnosti polova, kao i ugroženosti žena, a sada u ovom slučaju otac kao roditelj ne može ostvariti pravo na roditeljski dodatak, osim u par situacija koje su navedene u stavu 5. Ovakvim zakonskim rešenjem koje je predložilo resorno ministarstvo direktno su oštećene na hiljade porodica sa decom u Srbiji, odnosno na desetine hiljade dece u Srbiji. Vama se možda čini nebitno, ali za te porodice i za tu decu je veoma bitno. Jedan od najbitnijih razloga za prihvatanje ovog amandmana je problem državljanstva majke deteta. Primenjivao bi se u situaciji kada majka deteta nije u mogućnosti da zbog ovakvog zakona ostvaruje pravo na roditeljski dodatak, pa bi automatski to pravo pripalo ocu tog deteta koji sa majkom živi u zajednici, obično vanbračnoj. Baš zbog tih problema oko dokumenata oni ne mogu da osnuju bračnu zajednicu. Vanbračna je zato što postoji opstrukcija kod administracije stranih država, a pogotovo onih koje su nastale na prostorima bivše SFRJ, u izdavanju potrebnih dokumenata. Ko najviše trpi u ovoj situaciji? Deca koja su ovde rođena i koja su naši državljani, a ne mogu da ostvare pravo na dečiji dodatak, odnosno njihovi roditelji. Veliki broj izbeglih lica iz Republike Srpske Krajine, danas okupirane od strane Republike Hrvatske, Federacije BiH, Slovenije, Makedonije došao je u Republiku Srbiju. Godinama unazad sklapani su brakovi pred bogom, ali ne pred matičarem, baš zbog ove problematike između tih lica i države iz koje su oni došli u Srbiju. U obrazloženju koje ste dali narodnim poslanicima pomenuli ste neke činjenice. Samo bih prokomentarisao. Što se tiče ovog prvog stava, kažete: "Amandman nije prihvatljiv, jer je majka ta koja rađa i svi pokazatelji rađanja vezuju se za broj rođene dece po ženi, odnosno majci." Mislim da je osnovni cilj roditeljskog dodatka da taj dodatak bude namenjen pre svega podizanju tog deteta, a ne majci. "Pokazatelji rađanja vezuju se za broj rođene dece po ženi, odnosno majci" – kako onda ovo može da se prilagodi ovom stavu 5. Predloga zakona, gde postoji situacija kada otac ima pravo na roditeljski dodatak? Takođe, naveli ste u obrazloženju odbijanja amandmana: "Ukoliko je majka deteta sprečena iz subjektivnih ili objektivnih razloga da se neposredno brine o detetu, zakonom je data mogućnost i ocu deteta da ostvari pravo na roditeljski dodatak." Faktički, ovde se briše pravo roditelju - ocu da dobije pravo na roditeljski dodatak, dok je majka ta osoba koja bi po ovom zakonu imala pravo na roditeljski dodatak. Imam nekoliko primera gde majke koje imaju decu u Republici Srbiji već dve, tri godine ne mogu da sklope brak, baš iz razloga opstrukcije državnih organa Republike Hrvatske. Šta se sada dešava? Vi to pravo ne dajete ocu deteta. Čak sam i dobio od nekoliko njih domovnice koje su tek posle perioda od tri godine uspele da dobiju kako bi mogle da zasnuju ovde brak. Istovremeno, ovde imaju dvoje, troje dece, ali nisu mogli ostvariti pravo na roditeljski dodatak. Takođe, veliki je broj vanbračnih zajednica sa državljankama Rusije, Belorusije, Ukrajine, Moldavije itd. Ali, zbog zakonskih propisa, gde je predviđena dužina boravka za sticanje državljanstva, one takođe nisu bile u situaciji da ostvare pravo na roditeljski dodatak, a sa našim državljanima ovde u Srbiji imaju decu. Rekao bih vam samo situaciju što se tiče opštine Paraćin, s obzirom da sam upoznat sa tom cifrom i da su me kontaktirali mnogi od roditelja koji nisu mogli da ostvare ovo pravo na roditeljski dodatak. U Paraćinu je najmanje 200 porodica kojima je uskraćen ovaj roditeljski dodatak, odnosno deci koja žive u tim porodicama, pa bih vas molio da ispred Vlade prihvatite ovaj amandman na dobrobit te dece koja danas, nažalost, nemaju pravo na roditeljski dodatak zato što im majka još uvek nije državljanin Republike Srbije.
Još neko po istom amandmanu? Izvolite, gospođice Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo sam htela još da dopunim sa jednim slučajem koji smo razmatrali na odboru u Skupštini Srbije, čega se seća i gospodin Krasić, koji nije član Odbora za ravnopravnost polova, gde se to našlo na dnevnom redu, ali je dao svoj nemerljiv stručni doprinos u tumačenju jednog dopisa koji je došao od jednog roditelja; u pitanju je otac, iz šabačke opštine, i ostvarivanje prava na ovu jednokratnu pomoć, to može u tom kontekstu da se posmatra kada je u pitanju drugi roditelj, nije majka, nego otac, za četvrto dete. Naime, majka jeste ostvarila pravo, s obzirom na činjenicu da je to njoj bio drugi brak, a on nije mogao, zato što mu se računalo da je to u novom braku, on je imao troje dece iz prethodnog. Rekli su mu iz ministarstva da on ne može da ostvari pravo na pomoć. Naravno, tu smo mi reagovali i posle toga je došlo do izmene tog člana. Ne vidim razlog što ne prihvatite, a mnogo dopisa je stiglo na adrese poslanika i pojedinačno, kod ovakvih slučajeva neostvarivanja prava na državljanstvo, vanbračne zajednice, pripadanje deteta, po odluci suda, da bude kod drugog roditelja, odnosno kod oca. Da nam se ne bi dešavali slučajevi kao što je ovaj malopre pomenuti slučaj iz Šapca, apsolutno je realno da prihvatite ovaj amandman. Uostalom, vi znate da je to jedini ispravan stav. Nije to samo principijelno zalaganje nas srpskih radikala. Mi smatramo da je dečiji dodatak kategorija koju dete svojim rođenjem dobija, bez obzira na to šta će dalje da se dešava, ali od momenta kako ga kolevka zaljulja da to bude njegovo stečeno pravo, da ono može da ga koristi i da je država obavezna da mu to pruža i daje. Mi smo sa ovom bivšom ministarkom iz ove propale dosovske vlade jednog celog dana vodili raspravu u vezi sa tim, kada su te skale i osnovice utvrđivane još 2002-2003. godine. Uporno smo joj objašnjavali da je i žena koja živi na selu nezaposlena, dakle, ona se bavi poljoprivredom, da li je u okviru ove vaše registracije poljoprivrednih gazdinstava prijavljena ili nije, ali slabo to ide zato što se ljudi opiru tome, i majka i otac, da su to roditelji te dece, ali da to nema nikakve veze sa statusom i položajem deteta koji treba da ima u društvu, dakle, danom svog rođenja da dobije mogućnost i pravo. Vi ovde pravite problem kod jedine moguće intervencije koja je mogla da se napravi, a da bude pravična, kolege Ilića, i dajete nekakva obrazloženja koja blage veze nemaju. Ono što je on izneo kao argumente i ovaj slučaj sa ocem iz Šapca, koji se obratio Odboru, a kasnije smo došli do zaključka da treba da se reaguje i da se ta nepravda ispravi, samo su neki od primera iz života, a mnogo će biti takvih, budite sigurni, ako ne izvršite intervenciju na način kako je to u ime poslaničke grupe SRS predložio kolega Radiša Ilić.
Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Ovaj četvrti stav člana 11. kaže: "Uz zahtev za ostvarivanje prava na roditeljski dodatak podnosi se potrebna dokumentacija i uverenje nadležnog organa starateljstva", odnosno centra za socijalni rad, "o ispunjenosti uslova iz stava 3. ovog člana". Predložili da umesto "organa starateljstva" treba da stoji reč "suda". Mogu samo da ponovim argumentaciju iz obrazloženja amandmana 1. Dakle, porodično-pravni status se isključivo određuje odlukom suda, a sud svoje odluke temelji, po pravilu, na mišljenju stručnog organa centra za socijalni rad. Da bi Porodični zakon i ovaj zakon bili u skladu, mišljenja smo da treba izvršiti ovu intervenciju. Samo bih prokomentarisao prethodni amandman poslanika Radiše Ilića. Mislim da je pominjanje majke, a ne roditelja, zaista danas anahronizam, ako se setimo koliko se velika "borba" vodi za ravnopravnost polova. Čudi me da i nadležni Odbor za ravnopravnost polova i čitav taj nevladin sektor u ovom slučaju nisu reagovali, što bi verovatno bio slučaj da je na neki način izvršena "diskriminacija" majke. Obrazloženje, da je sada postupak sticanja državljanstva toliko pojednostavljen da nije nikakva smetnja u praksi ako stoji "majka", a ne "roditelj", zaista ne stoji, zato što je to principijelno pitanje. Ako je pojednostavljen postupak sticanja državljanstva, opet u zakonu treba da stoji "roditelj". Taj institut se inače zove roditeljski dodatak, a ne materinski itd. Dakle, što se tiče ovog amandmana na član 11. poslanika Radiše Ilića, stvarno bi trebalo da se usvoji. Ništa se u praksi ne bi poremetilo, osim što bi se ispoštovao princip i pojednostavio postupak, ne bi se zagorčavao život tim porodicama koje imaju tu specifičnu situaciju.
Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Što se tiče amandmana na član 12, želeli smo da tu nešto korenito promenimo. Naime, Vlada je odlučila da iz temelja promeni karakter tog roditeljskog dodatka, tako što će umesto jednokratne isplate te novčane naknade za drugo, treće i četvrto dete podeliti taj isti novčani iznos u 24 jednake mesečne rate. Ono što je pozitivna novina jeste da se uvodi roditeljski dodatak i za dete prvog reda rođenja u porodici. Doduše, taj dodatak u nominalnom iznosu je znatno manji nego što je dodatak za drugo, treće i četvrto dete, koji progresivno raste. Kako se odnositi prema toj promeni karaktera roditeljskog dodatka – umesto jednokratne isplate, dakle, isplata u 24 rate? Finansijska podrška porodici sa decom se deli, uslovno rečeno, u ovom zakonu na: 1) poboljšanje uslova za zadovoljavanje osnovnih potreba dece; 2) poseban podsticaj rađanja dece; 3) podrška materijalno ugroženim porodicama sa decom. Ako sa tog stanovišta analiziramo, doći ćemo do zaključka da je roditeljski dodatak, onakav kakav je bio uveden 2002. godine, imao za svrhu da ispuni ovu tačku 2) - poseban podsticaj rađanja dece. Dakle, to je bila jedna stimulativna mera za rađanje dece. Kada se roditeljski dodatak isplaćuje u 24 rate verovatno to prestaje da bude podsticajna mera rađanju dece, nego postaje ono što je predviđeno tačkom 1) i 3), a to je poboljšanje uslova za zadovoljavanje osnovnih potreba dece i materijalna podrška porodicama sa decom. Ako Vlada želi da popravi materijalni položaj porodica, za kritiku je to što se odustaje na ovaj način od podsticaja rađanja dece kroz ovu meru. Amandmanom smo pokušali da napravimo kompromis između ova dva cilja. Predvideli smo da se jedna trećina tog roditeljskog dodatka isplaćuje jednokratno odmah po rođenju deteta, a da se dve trećine pretvore u 24 jednake mesečne rate i da se tako zadovolje ove druge potrebe porodice sa decom. Što se tiče nominalnih iznosa koje smo predvideli, ne slažemo se sa tim da prvo dete treba stimulisati roditeljskim dodatkom koji je osetno, čak desetostruko, niži nego što je naknada za četvrto dete u porodici. Dobro je što je uveden roditeljski dodatak i za prvo dete, ali ako je to već zamišljeno kao podsticajna mera rađanju dece, treba da bude i po svom nominalnom iznosu. Predvideli smo, s obzirom na izuzetno tešku situaciju sa prirodnim priraštajem, da podsticaj za prvo dete bude najveći i da bude 108.000 dinara, tako što bi se jedna trećina isplatila odmah, i to bi bila nekakva zamena za onu, 2002. godine ukinutu, naknadu za opremu novorođenčeta, a da se dve trećine tog iznosa isplaćuje 24 meseca; to bi bilo nominalno sada, pri usvajanju zakona, 3.000 dinara mesečno. Za dete drugog, trećeg i četvrtog reda rođenja ukupni iznos bi bio 90.000 dinara. Trećina bi se isplatila odmah, a mesečno bi se isplaćivalo dve godine po 2.500 dinara. To bi, donekle, zadovoljilo sve ono što je zamišljeno da se postigne ovim naknadama iz ovog zakona. Naravno, daleko od toga da bi mogla samo izolovano ova jedina finansijska mera da nešto bitno poboljša što se tiče ovog tragičnog stanja sa prirodnim priraštajem u Srbiji, ali bi možda bio početak, temelj da se naknadno dorađuju i rade druge stimulativne mere, a one nisu samo finansijske prirode. Verovatno bi računica pokazala da su potrebna i značajna dodatna sredstva iz budžeta. Sigurni smo da bi se uštedom na drugim budžetskim stavkama, pozicijama došlo do više nego dovoljnog izvora sredstava i za ove namene, pogotovo kada se setimo koliko smo za ove dve godine doneli zakona kojima smo formirali raznorazne paradržavne institucije, agencije, koje troše novac, a da realno u životu ne vidimo nikakav konkretan efekat, rezultat od toga. Kada bi se na papir stavili svi troškovi, u suštini nepotrebni, za ove svrhe, videlo bi se da je to više nego dovoljno da se pokriju dodatne obaveze budžeta za ovu namenu. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Nedeljkoviću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, pa potom narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospođice Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo pre nekoliko dana podatak, koji nije tačan. Moram da vam kažem, jer sam proverila u Kragujevcu, da su mnoge jedinice lokalne samouprave donele navodno odluku da iz budžeta za ovu i za sledeću godinu izdvajaju za prvo dete 30.000 dinara, što uopšte nije tačno. U Kragujevcu je za tu svrhu, u budžetu koji je usvojen pre neku noć, odnosno jutro, predviđeno 20.000 dinara. Nije prihvaćen amandman SRS, koji smo podneli kao tamošnja odbornička opoziciona grupa, da to bude najmanje 30.000 dinara, zato što smo tamo pronašli preko 100.000.000, pre svega, lokalnog finansiranja lokalnog propagandnog servisa televizije, troškova putovanja i svega ostalog, mogućnost da se sve to poboljša. Zamislite, i da je tih 20.000 dinara, što nije dovoljno, kakva je briga i uloga države ako ne prihvatite amandman kolege dr Miroslava Nedeljkovića, sa ovakvim novim, jedinim realnim načinom pomoći, pre svega za prvo dete, a onda za drugo, treće i četvrto. Pošto je ostalo još malo vremena, u vezi sa ovim amandmanom želela sam da vam kažem da nije dobar pristup i svakako da je, i prema deci i prema roditeljima, taj pristup promenjen tzv. reformama od 2000. godine kada su u pitanju ove kategorije – roditeljski dodatak i dečiji dodatak. Država je, naročito Zakonom o finansijskoj podršci porodici sa decom, smanjila mogućnost, odnosno broj dece, porodica koje koriste dečiji dodatak. To izgleda ovako: u periodu od 1996. do 2002. godine bilo je oscilacija, ali na štetu dece i porodica u Srbiji. Za vreme sankcija, nezapamćenih u civilizovanom svetu, 1996. godine, četiri godine posle iznurivanja, iscrpljivanja i onakve situacije koju smo imali sa blokiranom privredom, sa apsolutnim nemogućnostima da se nešto izveze i da se više privređuje, broj porodica koje su koristile dečiji dodatak (sada se vraćam na kategoriju dečijih dodataka, da ovo povežem) bio je 409.508, odnosno 710.820 dece. Onda je od 2000. godine usledio dramatičan pad. Zapitajte se zbog čega. Da li je zbog toga što su ljudi nezainteresovani da podnose zahteve ili zato što su u međuvremenu vaši apetiti, ili tadašnjeg DOS-a, porasli, pa ste onda krenuli da se iživljavate i nad decom i da takve skale pravite da je apsolutno nemoguće da neko ostvari to pravo, da bismo došli do podatka, to je zadnji koji imam, ali verujem da je samo promenjen nagore, odnosno da je broj dece koja koriste dečiji dodatak opao još više, umesto 710.820 korisnika dečijeg dodatka, odnosno dece, taj broj je 2002. godine pao na 573.187. O čemu ovde pričamo? Gde su te pare? Gde odlaze? Gde odlaze budžetska sredstva? Kako možete da opravdate ovako minimalnu, da ne kažem bednu, nadoknadu za prvorođeno dete? Da li ste svesni toga koliko koštaju osnovne stvari da bi se ono zbrinulo? Nemoguće je da glasate, obraćam se poslanicima iz vladajućih struktura, da se osnuju onolike agencije koje će da troše budžetske pare, a da ne glasate za amandman dr Miroslava Nedeljkovića. Ako jedna jedinica lokalne samouprave, iako je to malo, može da nađe mogućnosti da da jednokratnu pomoć od 20.000 dinara, zar nije bruka i sramota za republički budžet? Zavisi kako ko, koleginica, evo, kaže – Valjevo, da je to više. To nije obavezujuće, to je sve stvar odbornika i lokalne samouprave kako će da se dogovori. Ovo je nešto o čemu država treba da brine i ovo je pogrešno nazivano, u studijama koje beleže kretanja, koje imam i odakle vadim ove tabele, kao kategorija pomoći i društvene brige o najsiromašnijima. To uopšte ne treba da se posmatra tako. To treba da bude podsticaj, kao što je dr Nedeljković rekao, i treba da bude metod obraćanja potencijalnim korisnicima, odnosno mladim roditeljima i onima koji zasnivaju porodicu i majkama koje treba da rode prvo dete, da se usude na takav korak, a da će država, uz sve drugo, i taj stimulans da im pruži, a da ne govorimo o drugom, trećem i četvrtom detetu i o našoj jasnoj nameri da se apsolutno zanemare svi drugi nepotrebni troškovi, a da se u budžetu pronađe... Trebalo je da se mnogo bolje spremite za ovu sednicu, gospodine Laloviću, jer nikako da izađete. Sedite tu i ćutite sve vreme. Taman ja otišla gore da uzmem ove podatke, koleginica Radeta takođe ispred po neku fasciklu, pogleda na monitor i kaže – vidi, Lalović priča; ali, samo joj se učinilo. Ličite na nekog, verovatno, od ovih vaših ovde koji se javio, jer nije bio radikal za govornicom. Nikako da izađete i da kažete šta to predlažete. Ovde imate rast zarade umesto indeksa troškova, ovde imate povećanje skale za prvo, drugo, treće i četvrto dete, pa lepo dođite sa egzaktnim podacima koliko je to više u budžetu nego što je po vašem predlogu previđeno i gde mogu da se pronađu te uštede. Samo tako možemo, jezikom brojki i činjenica, da razgovaramo. Ovako, da se na ovakav način ponižavaju nerođena deca koja tek treba da se rode, i njihovi roditelji, ovo je zaista više nego bezobrazluk, ne zna čovek šta da kaže na sve ovo. Prosto je neverovatno kako ste se usudili, kako ste smeli, ministre Laloviću, da dođete sa ovakvim skandaloznim predlogom u Skupštinu Srbije pred narod i pred narodne poslanike.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Hranislav Perić i Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, otprilike nastavak priče, u nešto drugačijoj varijanti, u vezi sa ovim članom. U načelnoj raspravi mi smo kao poslanička grupa SPS izneli svoj stav o izmenama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom i naše primedbe na tako predložen zakon. U ovom slučaju, pre nego što obrazložim amandman koji smo podneli u vezi sa tim, želim da podsetim ponovo na suštinu ideje zakona o finansijskoj podršci porodici, u čemu se ona ogleda – ogleda se u tome da država preduzme mere, koje može da preduzme, da se u Srbiji zaustavi proces bele kuge, dakle jedan dugoročno najveći problem sa kojim će Srbija da se suočava. Dakle, od toga treba poći. Naravno, u obrazloženju zakona stoji da je suština ovog zakona o finansijskoj podršci porodici u tome da je on zasnovan na pravu i dužnosti roditelja, s jedne strane, da podižu i vaspitavaju decu, i na pravu deteta, sa druge strane, na uslove života koji omogućavaju pravilan razvoj, i treće, ono o čemu pričamo, na obavezi države da podrži takve porodice i naravno decu. Ako to imamo u vidu, onda ćemo lakše moći da obrazložimo ovaj amandman. Iz ovoga se jasno vidi da ovo pitanje finansijske podrške porodici nije samo socijalno pitanje, nije ni ekonomsko pitanje, nego pre svega populaciono pitanje, pitanje populacione politike ili čak instrument populacione politike. Do sada važećim Zakonom o finansijskoj podršci porodici sa decom je važilo sledeće: da se roditeljski dodatak isplaćuje jednokratno za drugo, treće i četvrto dete. Tada je to bilo 50, 90 i 120 hiljada. S obzirom da se u međuvremenu usklađivalo sa indeksom troškova života, to je sada oko 75.900 za prvo dete, 136.000 za drugo dete i 182.000 za treće dete. Dakle, isplaćivano je za drugo, treće i četvrto dete u iznosima o kojima sam govorio, jednokratno. Predlogom izmena ovog zakona suština promena kada je u pitanju ovaj član je u sledećem: da se uvodi pravo na roditeljski dodatak i za prvo dete, što smo podržali i smatramo pozitivnim. Ne znamo zašto to nije bilo u prethodnom zakonu. Druga značajna promena kada je ovo u pitanju jeste da se za drugo, treće i četvrto dete roditeljski dodatak isplaćuje u 24 mesečne rate. Podržavajući predlog da se uvede roditeljski dodatak za prvo dete, a s obzirom da je niska visina tog dodatka od 20.000, amandmanom smo skromno predložili da bude 30.000 mesečno, imajući u vidu svakako da su to ozbiljna sredstva, ali isto tako smatramo da su ozbiljni izdaci, možda čak najveći, baš kod prvog deteta, kada je potrebno kupiti kompletnu opremu i sve ono što već ide uz prvo dete. To je jedan veoma krupan izdatak za porodicu, pogotovo za socijalno slabije porodice. To je prvi deo amandmana. U drugom delu amandmana mi smo, uvažavajući donekle razloge koje je Vlada dala, pokušali da predložimo neko srednje rešenje, da ne bude isplata za drugo, treće i četvrto dete u 24 rate, već da se na neki način stepenasto to uradi, zavisno od visine iznosa. Šta to znači? Čuli smo ovde podatak da je za četvrto dete, a njih je nažalost veoma malo u Srbiji, roditeljski dodatak 180 i nešto hiljada i da je to mesečno oko 7.000. Isto tako, što je dobro, za drugo dete je 75.000; to je mesečno oko 3.000 dinara. To nije isto. Stoga smatramo da za drugo dete treba da bude kraći rok, od 12 meseci, što je približno oko 7.000, za treće 18 meseci, što je opet približno oko 7.000 mesečno, i neka ostane za četvrto dete 24 rate. Smatramo da se na taj način postižu približno iste mesečne rate, bez obzira o kom detetu se radi, što smatramo mnogo pravednijim i celishodnijim rešenjem od rešenja datog u Predlogu zakona. Ovde je Vlada odgovarajući na ovaj amandman rekla sledeće: "Amandman nije prihvatljiv iz razloga što za njegovu realizaciju ne postoje potrebna sredstva u budžetu Republike." Ja želim da dovedem taj razlog u pitanje, jer do sada važeći zakon je terao Vladu da budžetom predvidi sve odjednom. Dakle, važeći je zakon, nije ovo nešto što nastaje posle donetog budžeta, pa je sada neka nova obaveza, pa sada ne može da se to istrpi. Zakon je važio i on je bio, za budžet govorim, veće opterećenje nego što je u ratama. Mi smo ponudili prihvatljivo srednje rešenje da se ujednače rate, a da se smanji broj meseci od broja dece. Potpuno je isto obrazloženje kao, nažalost ta rasprava je prošla, kod zakona o javnom dugu za penzije poljoprivrednika – Vlada je odgovorila da nema tih sredstava za sledeću godinu. Isto tako dovodim i sada to u pitanje, jer taj zakon je donet u septembru, kada je poljoprivrednicima rečeno da će svake godine po petinu dobijati. Znači, pre budžeta. Naravno, veoma cenim napore Vlade što je došla u situaciju da isplaćuje penziju u tekućem mesecu za prethodni mesec, i to jeste bitno povećanje za poljoprivredne penzionere, ali i sa tim bitnim povećanjem to su izuzetno niske penzije. I kakvo je onda obrazloženje, ako je zakon donet pre budžeta da je iza budžeta donetog, kaže – to će da košta puno. I ovde na isti način, mnogo više bi koštalo budžet da je ostalo onakvo rešenje, nego ono koje mi nudimo. Dalje, obrazloženje ministra da su se ta sredstva zloupotrebljavala, pa čim dobiju u komadu ta sredstva, onda roditelji odu i to popiju itd. i nije više u funkciji deteta. Mislim da takvi slučajevi, i ako ih ima pojedinačnih, ne mogu da budu razlog za izmene ovog zakona. Iz tih razloga još jednom ponavljam – nudimo rešenje koje zadovoljava osnovnu ideju i osnovnu svrhu i obaveze države da podrži porodicu i decu, a ne odstupa bitno ni od ekonomske politike za narednu godinu. Pozivam Vladu da još jednom preispita svoj stav prema tom amandmanu, a poslanike da u danu za glasanje glasaju za ovaj amandman.
Zahvaljujem se gospodinu Petronijeviću. Inače, amandman vam je odličan. Gospodin Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, svakako da je ovaj naš amandman dobar, ali još je bolje rešenje jednokratna isplata roditeljskog dodatka, jer česte promene mera i rešenja u sistemu populacione politike smanjuju podsticaj za rađanje. To je sasvim izvesno. Jednokratna isplata roditeljskog dodatka je svakako bolje rešenje, pogotovo kad je reč o siromašnim slojevima. Jednostavno, kada se jednokratno isplaćuje 70.000 dinara, 136, 185, kako je sada za drugo, treće i četvrto dete, svakako može da bude značajan podsticaj da se ljudi opredeljuju za više dece. S druge strane, kada govorimo o jednokratnoj isplati roditeljskog dodatka treba da imamo u vidu i prednost, jer ako nešto isplaćujemo godinu dana, ako isplaćujemo dve godine, svakako da će doći do inflacije i svakako da će se ta sredstva na neki način obezvrediti, bar u onoj drugoj godini, a i u prvoj godini isplate. Ministar Lalović je u svom prvom obraćanju pre nekoliko dana konstatovao da je omladina izgubila poverenje u državu pre 15 godina, devedesetih godina, da je počeo proces iseljavanja i manjeg rađanja. Svakako ovu tačku možemo da pobijemo, ovo nije tačno što je ministar Lalović govorio. Centralna Srbija i Vojvodina su se sa problemom nedovoljnog rađanja suočile još šezdesetih i sedamdesetih godina; već u drugoj polovini 20. veka došlo je do znatno manjeg rađanja u Vojvodini i u Srbiji. Stopa ukupnog fertiliteta bila je za 15 - 20% manja. Za 15% je bila manja u centralnoj Srbiji, a za 20% u Vojvodini. Zbog takvog višedecenijskog ponašanja i događaja mi smo imali u centralnoj Srbiji i u Vojvodini jedan demografski proces starenja koji je dostigao velike razmere. Prema popisu iz 2002. godine više od 900.000 ljudi je preko 65 godina života, a u samoj Vojvodini ta cifra je negde oko 300.000. Znači, jedna šestina stanovništva u Srbiji je starija od 65 godina, što jasno govori u prilog činjenici da su danas Srbi najstarija nacija. Mislim da smo drugi u svetu, odmah posle Japana. Znači, finansijska podrška jeste važna. Mi se kroz ove amandmane, kroz podršku ovim zakonima zalažemo za to da roditeljski dodaci budu što veći, da ti dodaci obuhvataju celokupno stanovništvo, nezavisno od materijalnog položaja, iako je najvažnije da se ta sredstva dodeljuju onima kojima su najpotrebnija. Nije to presudan faktor. Da je to tako, najbolji primer je Evropa. Danas imamo negativnu stopu priraštaja u velikom broju zemalja zapadne Evrope, u razvijenom svetu, u Nemačkoj, u Francuskoj, u Španiji. I, tačno je da domicilno stanovništvo ima negativnu stopu priraštaja. Kada je reč o doseljenicima iz Afrike, o Turcima u Nemačkoj, tu je stopa priraštaja i te kako velika. Znači, i Srbija na neki način u ovakvoj situaciji deli sudbinu Evrope, jer cela Evropa danas ima 720 miliona stanovnika. Ako se nastavi ovakva stopa priraštaja, mi ćemo u Evropi za 40 godina ili 45 godina, negde 2050. godine, imati 100 miliona manje stanovnika, znači u samoj Evropi. Šta želimo da istaknemo? Da ta finansijska podrška porodici jeste važna, ali nije presudna. Mnogo je važnije razvijati svest o obnavljanju stanovništva. To je posebno važno za našu državu, jer činjenica je, ako govorimo o Evropi, o razvijenom svetu, o delu našeg stanovništva, da je na sceni pre svega, kada imamo jedno dete ili dva deteta, to je nedovoljno za prostu reprodukciju, emancipacija žena sa materijalističkom svešću i potrošačkim mentalitetom, sve po sistemu – hoćemo bolji život. Kada je reč o Srbiji nema opravdanja za tako nešto, jer će bela kuga u Srbiji zavladati do te mere da će nas za nekoliko decenija u Srbiji biti toliko malo da će nas biti ispod četiri miliona, to su neki podaci, 2050. godine, ako imamo ovakav priraštaj stanovništva, ovakav stepen rađanja, da će nas biti ispod četiri miliona. U tim uslovima, em smo mali teritorijalno, em sa ovako malim brojem stanovnika, bez potrebnog broja stanovnika, a treba da nas bude više od sadašnjeg broja od sedam miliona, nema ni razvoja, ni napretka, ni prosperiteta. Ministar Lalović se vratio, govorio je u svom prvom obraćanju o državi, o poverenju. Ministre, ne radi se o poverenju omladine u državu, pa kada omladina izgubi poverenje onda imamo svašta, između ostalog i manje rađanja. Radi se o poverenju, jer ako uzmemo neku današnju situaciju, kakvo poverenje treba da ima omladina i Srbija u celini prema predsedniku države Borisu Tadiću? Evo, Boris Tadić je pre nekoliko dana boraveći u Francuskoj rekao da mi moramo da se borimo da očuvamo kulturu i religiju na Kosovu i Metohiji. Kakva glupost, kakva neozbiljnost, kakva neodgovornost! Boris Tadić predstavlja ovu državu, on je predsednik Srbije. To je do te mere glupa izjava, toliko neozbiljno, toliko neodgovorno. Bar se od njega kao predsednika države očekivalo da kaže za šta se on kao predsednik države zalaže, kada se govori o odbrani naše teritorije. Da nama Kosovo i Metohija pripada po svakom međunarodnom pravu, da sva dokumenta govore o tome, da je Kosovo i Metohija deo Srbije. Ali, to je jedna neodgovornost. Te odgovornosti nije bilo devedesetih godina. Devedesetih godina je bilo stvarno teško, država je bila ozbiljna, odgovorna, ali bili smo napadnuti sa svih strana, morali smo da branimo naš narod, morali smo da obezbedimo elementarne uslove za život. To je sve bilo teško, ali odgovorno se radilo, jer su u najvećem broju slučajeva odgovorni ljudi bili na čelu i države i svih ministarstava, a kada govorimo o ovoj politici, u neko vreme devedesetih godina na čelu Ministarstva za zdravlje bio je profesor dr Miloš Banićević, ugledni doktor, profesor, ekspert za ovu temu o kojoj govorimo danas.
Po istom amandmanu reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, sigurno je da vi nećete, gospodo iz koalicije, vi koji predstavljate većinu, usvojiti ovaj amandman koji je podnela Socijalističke partije Srbije, a o čemu je govorio gospodin Toma. Međutim, sigurno je da vi nećete usvojiti ni amandman SRS, ali ću vas samo podsetiti, i da podsetim javnost, nije na odmet, jer je veoma značajno i korisno za našu javnost, evo kako u opštini Pančevo misle o deci, o njihovom zdravlju, o natalitetu i beloj kugi. Upoznati ste i vi, gospodo iz Vlade Republike Srbije, da je Pančevo najzagađeniji grad u Republici Srbiji, da je grad u kome građani umiru od raka usled posledica, između ostalog, bombardovanja NATO pakta. Možete misliti da je danas zasedao Savet za urbanizam i zaštitu životne sredine u Pančevu i na dnevni red uvrstio je predsednik opštine Pančevo i doneo i utvrdio zaključak da treba park da se pretvori u parcelu na kojoj treba da se gradi benzinska pumpa nekog, samo lokalnoj vlasti poznatog, investitora. Pančevo ima 12 benzinskih pumpi. Pančevo ima Rafineriju, Azotaru, Petrohemiju i, da zlo bude veće, usred centra grada ima i deponiju. Deponija je počela da se gradi pre 10 godina, a o ostalom otpadu u svakoj ulici da ne govorim. Zar je moguće da se ovako vodi briga o deci? Tamo je predsednik opštine demokrata. Što reče gospodin Krasić, tamo vlada, koliko znam, 12 odbornika od ukupno 70. Malo DSS, pa i ostali koalicioni partneri pridaju značaj brojnim problemima građana Srbije, odnosno Pančeva. Dakle, sve se radi pod komandom i kontrolom DS-a. Da li je palo na pamet predsedniku opštine, koji je ujedno i u DS-u, da predloži da se površina parka, za kojom vapi grad Pančevo, pretvori u parcelu na kojoj treba da se gradi benzinska pumpa? Gledajte, verovatno je, ovo što reče gospodin Krasić, on se seti veoma važnih stvari, malo pumpi u Pančevu po glavi stanovnika. Moram da vam priznam, nisam izašao ovde radi bilo kog drugog razloga, osim da poručim Pančevcima da smo mi danas uspeli da se suprotstavimo na Savetu za urbanizam i zaštitu životne sredine da se tako nešto dozvoli nekome, da usred grada gradi benzinsku pumpu i još dodatno da opterećuje i ugrožava životnu sredinu u Pančevu. To je grad najugroženiji po pitanju zaštite životne sredine, a i lokalna koaliciona vlast kada je dolazila 5. oktobra, ujedno i na izborima krajem 2004. godine, obećavala je da će sve da učine da reše probleme kada je u pitanju zagađenje životne sredine. Međutim, od svega toga nema ništa. Građani Pančeva su izloženi jednom pomoru nezapamćenom na ovim prostorima. Šta su uradili predsednik opštine i lokalna vlast? Ugradili su jednu sirenu samo da obaveste građane da zatvore prozore i da ne izlaze napolje kada dođe do prekomernog zagađenja, 10.000 puta više od dozvoljenog. On i ta lokalna vlast uspeli su samo da ugrade na jednoj zgradi, odnosno to je višespratnica, sirenu, koja će samo da obavesti građane – ne izlazite, zatvarajte prozore i vrata, jer samo tako možete da opstanete u gradu. Mi smo vam na taj način, oni kažu, obezbedili zaštitu životne sredine u ograničenom zatvorenom prostoru. Vidite, Pančevo je jedan od gradova kojima Vlada nedovoljno poklanja pažnju, a radi se o gradu koji mora da zasluži prioritet u odnosu na ostale gradove. Pančevo je opština sa najvećim budžetom kao opština u Republici Srbiji. Dakle, 2,5 milijarde dinara je u pitanju. Možete misliti da su iz budžeta planirali da finansiraju američku fondaciju, izdvajaju milione, a poznato je da su građani Pančeva, kao i Srbije i ostalih delova, siromašni. Vidite, bogate Amerikance treba da finansiraju organi i građani Pančeva i okoline iz poreskih davanja i komunalnih dažbina. Da li je to primer domaćinskog poslovanja? Nije, to je najveći zločin i, što je najružnije i najnepravednije, to se može dogoditi u jednom gradu. Zamislite da je kabinet predsednika opštine malo manji od kabineta predsednika Vlade; koja su to davanja, gde idu pare? Niko ne zna, a ono što je najbitnije, gospodin ministar Lalović je tu, prenesite ministru finansija neka uputi budžetsku inspekciju u Pančevo da za poslednje četiri godine utvrdi pravo finansijsko stanje, jer niko ne zna... Jutros sam od načelnika za finansije tražio izveštaj i podatke – dajte, recite gde su otišle pare iz budžeta. Kaže – ima para kod banaka, dali smo bankama. Tu se nalaze, između ostalih, Delta banka, AIK banka, Kula banka, Privredna banka Pančevo, a građanima Pančeva nedostaje 90 kilometara kanalizacije. Da zlo bude još veće, nedostaje 90 kilometara kanalizacije, a građani plaćaju i dobijaju račune da plate troškove u odnosu na poziciju - otpadne vode. Četiri i po hiljade domaćinstava prema našoj proceni ima septičke jame, a nemaju gde da puste tu otpadnu vodu, ali lokalna samouprava naplaćuje. Zato je budžet opštine Pančevo dve i po milijarde, zato je 380 miliona ekološke takse, kojoj nema ni traga ni glasa. Građani umiru, bolnica je u katastrofalnom stanju, i zdravstveni centar. Niko da okrene glavu, niko da pomogne. Zamislite, kažu neki, to je investicija da gradimo benzinske pumpe u parku. Pa napravite neku fabriku, imate prostora u okolini Pančeva koliko god hoćete u onoj ravnici, ali ne ugrožavajte životnu sredinu, ne ugrožavajte zdravlje građana Pančeva. Penzionerima i invalidima, kojih je 23.000 u Pančevu, namenili su da im za neku pomoć, crkavicu izglasamo 28.000 dinara. To je nešto što čovek ne može... Mi srpski radikali se protivimo takvoj politici, jer to nije politika koja vodi u pravcu pomoći građanima i sirotinji. Ne. Videćete koliko je uvećano zapošljavanje u javnim komunalnim preduzećima. Dakle, 30 - 40% je zaposleno za poslednjih godinu-dve dana. Otkud tim ljudima smelosti? Drugo, određene su pare i odlukama Skupštine predviđene za izgradnju puteva, za kapitalnu investiciju nekih fiskulturnih sala, za izgradnju i asfaltiranje ulica i trotoara. Međutim, od svega toga nema ništa. Kada pitamo gde su pare, mi smo, kaže, dali na siguricu. Kakvu siguricu? Kaže – neka budu kod banke, pa banka da osigurava pare poreskih obveznika. Ljudi hoće da vide ulice, kanalizaciju, hoće da vide da se u Pančevu bar jedna stambena zgrada gradi, jedan kran da bude podignut, kao što je to u drugim gradovima u Republici Srbiji. To je ono što moram, evo bio sam prinuđen, po ko zna koji put, da apelujem na vas, gospodo iz koalicije koji činite aktuelnu vlast u Republici Srbiji, da preduzmete neke mere, jer je bilo od strane Vlade pre godinu dana obećanje da će se nešto u Pančevu dogoditi. Kažem vam, dok se ne pošalje budžetska inspekcija iz republičkog resora, niko neće znati gde su pare i u kom pravcu se troše. Odgovorno tvrdim, a neka me demantuje predsednik opštine, neka me demantuje lokalna samouprava, jer niko od građana ne zna gde su pare. Pre neki dan na skupštini opštine, kada smo mi poslanici SRS postavili pitanje – gde su pare, predsedniče, zašto nije investicija izvršena i zašto nije odluka realizovana kada je doneta odluka i izdvojena su po pozicijama određena sredstva, predsednik opštine je rekao – ja ću to na kraju godine da napišem i da vam dostavim. Šta mi imamo od toga, šta građani Pančeva imaju od toga što će predsednik opštine na kraju godine da kaže ko je kriv što nije izvršen budžet. On odgovara o izvršenju budžeta po Zakonu o budžetskom sistemu, on odgovara po Zakonu o lokalnoj samoupravi. Vidite, opet gospodin Krasić ukazuje na bitne činjenice kada je u pitanju ovaj problem. Ozbiljan je problem i zato srpski radikali nikada neće dozvoliti da se vodi ovakva lokalna politika. Moram reći da su građani Pančeva ugroženi po brojnim pitanjima, ali da lokalna samouprava, usled stranačkih interesa, nestručnosti, neznanja i nesposobnosti, ne radi ništa, osim što radi na štetu građana. Neka ta lokalna vlast u Pančevu pokaže i saopšti javnosti da je izvršila jedno od stotine obećanja. Ovde vam tvrdim, nijedno obećanje nije izvršila. Odbornici Srpske radikalne stranke će... A, danas smo poslali saopštenje za javnost preko lokalnih sredstava javnog informisanja da ukažemo lokalnim glavešinama da povedu računa i da istraže i vide kako će izaći pred birače, kako će izaći pred odbornike 27. i da im objasne gde su pare i šta su uradili. Ovo moje zalaganje danas u okviru ovog amandmana jeste samo jedna poruka građanima Pančeva, poruka Vladi i jedan predlog Vladi da pod hitno pošalje budžetsku inspekciju da utvrdi činjenično stanje i da obavesti poreske obveznike i građane. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Jojiću, na ogromnom doprinosu u obrazloženju amandmana na član 12. gospodina Perića i gospodina Petronijevića. Skroman doprinos, da, da... Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Ne znam da li je neko obavestio Vojislava Koštunicu i njegovu vladu u kakvoj ekonomskoj krizi i socijalnoj bedi danas žive građani Srbije. Čini mi se da nije, s obzirom na nedomaćinsko ponašanje te vlade. U okviru ovoga, volela bih da mi se odgovori na pitanje ko finansira ove silne bilborde ovog feminističkog pokreta Leile Ruždić, tamo nešto u ćošku stoji – Odbor za ravnopravnost polova Vlade Republike Srbije. Povezala sam to sa tim feminističkim pokretom za koji se ovde zalaže Leila Ruždić, naravno, u vreme kada su bili u ovoj skupštini. Ne znam zašto je potrebno Vladi da daje tolike pare za te bilborde, jer svi znamo da reklamiranje na bilbordima mnogo košta. Ne znam ko se udilovao sa vlasnicima tih bilbord panoa, da li neko iz Vlade, da li Boris Tadić. Ne znam zašto je potrebno da na tim bilbordima stoji samo da smo svi ravnopravni i da možemo biti ravnopravni. Imamo Ustav Republike Srbije, ministre, iako je vama to smešno i vašim saradnicima, u kome piše da smo svi ravnopravni. Sada očekujem, kako naiđem kroz Beograd, da ću svaki dan da vidim po jedan član Ustava na bilbordima širom Beograda. To je neozbiljno, to je neodgovorno, ministre, za ovu oblast za koju ste zaduženi, a pogotovo je za vas to neozbiljno i neodgovorno. Član 15. Predloga ovog zakona govori o članu 22. osnovnog zakona čiji se stav 2. menja i glasi, po predlogu Vlade: "Visina dečijeg dodatka usklađuje se 1. aprila i 1. oktobra tekuće godine, na osnovu statističkih podataka, sa kretanjem troškova života na teritoriji Republike u prethodnih šest meseci." Ovakav pristup, i mi srpski radikali principijelno svaki put govorimo kada pokušavate da prevarite građane Srbije, a to su radili i oni pre vas, to je moderno od 2000. godine, to je jedna od tekovina savremene tzv. demokratije i na taj način varate građane Srbije da sve usklađujete sa kretanjem troškova života. Vi onda podatke o kretanju troškova života, u dogovoru sa statistikom, objavljujete onako kako vama odgovara. Dobro znate da sada govorim istinu i da ste vi to nekad pričali, takođe, prisetite se, građani Srbije se verovatno sećaju i svih obećanja u izbornim kampanjama. Zato smo predložili, odnosno kolega Vojislav Milajić u ime poslaničke grupe SRS, da u članu 15. umesto troškova života piše da se visina dečijeg dodatka usklađuje sa prosečnom zaradom. To je jedino realno i to je jedino što može da se prati i to je jedino logično rešenje kod usklađivanja dečijeg dodatka. Inače, problem dečijeg dodatka zaslužuje posebnu priču, poseban komentar i govori na jedan egzaktan način o odnosu Vlade Republike Srbije, i ove i one dve prethodne vlade, prema problemu bele kuge, o kojem samo pričate kad se pojavite negde u medijima, a u suštini ne radite ništa da se taj problem zaista reši. Oni pre vas su 2002. godine... U stvari, vi ste bili i u onoj prethodnoj vlasti, tako da vi niste tu novi, promenili ste onaj zakon o društvenoj brizi o deci ovim novim zakonom koji se zove Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom. Danas su na dnevnom redu izmene i dopune tog zakona. Zašto ste menjali jedan zakon koji je bio bolji od ovog ne znam, možda vam ovaj naslov izgleda evropskiji od onog našeg prethodnog, vrlo jednostavnog naziva. Šta je karakteristično za onaj zakon i ovaj vaš sada? Onaj zakon je koliko-toliko, pored ove socijalne kategorije, vodio brigu i o populacionim problemima u Srbiji, a ovaj vaš danas se sveo samo na socijalnu kategoriju, i to na vrlo karakterističan način. Učešće u budžetu Republike Srbije 1998. godine za društvenu brigu o deci je bilo 10,1% u odnosu na budžet Srbije. To je bila 1998. godina, da vas podsetim, pred bombardovanje, vreme sankcija, veoma teško vreme. Dakle, u tom periodu je 10,1% bilo predviđeno za društvenu brigu o deci. U vreme tzv. demokratskih promena 2002. godine, po proceni tadašnje vlasti, samo 7,4% budžetskih sredstava je opredeljeno za društvenu brigu o deci. Svake godine procentualno to pada. Svake godine se sve manje sredstava odvaja za društvenu brigu o deci, odnosno konkretno za dečije dodatke. Onda imamo podatke kako se broj korisnika dečijih dodataka smanjuje. Zašto? Zato što je gotovo nemoguće u Srbiji ostvariti dečiji dodatak. Bilo je potrebno 2003. godine 3.054 dinara u poslednjem kvartalu za dobijanje dečijeg dodatka. Danas je to nešto preko 5.000 dinara. Prvo, niko nam nije objasnio na osnovu čega je od 2003. godine do danas taj iznos povećan za 2000 dinara. Da li je to priznavanje koliko su porasli troškovi života u Srbiji, da li to govori o inflaciji, o povećanju plata, o povećanju broja onih koji su nekada bili zaposleni, a u međuvremenu ostali bez posla? Naravno, govori o svemu skupa. Neverovatno je da je preko 5.000 dinara potrebno po članu porodice da se ostvari dečiji dodatak. Nešto ću da vas pitam. U komšiluku imam porodicu koja ima trojke, troje dece, hvala bogu, žive, zdrave, lepe, pametne. Oni ne mogu da ostvare dečiji dodatak zato što njihov ukupni iznos primanja za oko 200 dinara prelazi tu kvotu. Suština je da oni, u stvari, nemaju redovno ta primanja, jer majka je medicinska sestra i ona ima redovnu platu, otac radi u jednoj propaloj zemunskoj firmi koja neki mesec dobije, pa im se onda nešto sakupi, pa dobiju možda odjedanput dve plate, ali onda se to obračunava statistički. Kako oni mogu sa nekih, na taj način dobijenih, 25.000 dinara da prežive i da ne dobiju dečiji dodatak, to samo oni znaju. Dalje, dobila sam podatak konkretno iz jedne porodice iz Smederevske Palanke, a takvih sigurno ima koliko hoćete u Srbiji. Oni imaju desetoro dece i dobijali su dečiji dodatak. U međuvremenu je od desetoro dece troje završilo srednju školu i posledica toga je da nijedno dete više ne može da dobije dečiji dodatak. Kao, ovo troje se iškolovalo i sad oni neka se brinu o ostalima. Tako je napravljen ovaj vaš zakon. Naravno, nema više ni onoga što je bilo po ovom prethodnom zakonu o društvenoj brizi o deci, da se za treće dete automatski dobija dečiji dodatak. Ne, nego je kod vas potrebno da se četiri, pet puta godišnje dostavlja nova dokumentacija, potrebno je toliko papira za ostvarivanje dečijeg dodatka da se ljudima prosto smuči i sama pomisao da treba svaka tri meseca novu dokumentaciju da sakupljaju. Zamislite da moraju da donose nekakvo uverenje iz mesta rođenja i jednog i drugog roditelja. Ako su dobili neko nasleđe, neku zemlju, 300, 500 ili ne znam koliko, čak se sada u nekoj drugoj republici ta zemlja nalazi, oni su u međuvremenu postali državljani Srbije, takvi roditelji ne mogu da ostvare dečiji dodatak zato što imaju neku zemlju u BiH ili Hrvatskoj. Naravno, ako imaju u Srbiji zemlju, ali ako je to mnogo daleko od mesta njihovog stanovanja, niko ne obrađuje tu zemlju, kakav oni prihod imaju od toga; kao što ja imam koristi od onoga što imam u Livnu. Dakle, na taj način ste to regulisali da ste sa svih strana ovaj zakon tako koncipirali da što manji broj građana Srbije uopšte može da ostvari dečiji dodatak, a činjenica je da je sve više ljudi kojima je taj dečiji dodatak neophodan, jer sve više ljudi ostaje bez posla. Valjda je to prvi i osnovni razlog da se ostvaruje pravo na dečiji dodatak. Vi na osnovu ovakvog zakona možete da frizirate statističke podatke i da se onda hvalite po novinama kako je broj tih porodica kojima je potreban dečiji dodatak manji, kako to znači poboljšanje životnog standarda, a ne kažete da država 9,8 evra mesečno odvaja za društvenu brigu o deci. Šta može sa toliko para da se uradi, s obzirom na one razne zakone koji su prethodili i ovom ili su donošeni istovremeno sa ovim zakonom, kojima je oporezovano sve što se oporezovati može? Dakle, vi, gospodo iz Vlade Republike Srbije, ne vodite računa o građanima Srbije, ni o jednoj kategoriji. Baš vas briga za belu kugu. Doduše, na vas lično, ministre, ovo se ne odnosi, bar ste dali lični doprinos i svaka vam čast, govorim o odnosu Vlade Republike Srbije i vlasti prema ovom velikom problemu. Zbog toga smo naše amandmane, pogotovo ovaj amandman na član 12, dali, možda se čak nismo do kraja pridržavala našeg stranačkog opredeljenja da roditeljski dodatak treba i mora da se isplaćuje odjedanput, nego smo čak i tu popustili i rekli smo – jedan deo odjedanput, a drugi na rate, da bismo ublažili ovo vaše razvodnjavanje tog roditeljskog dodatka na 24 rate, očekujući da ćete možda, kada vidite da smo predložili jedno kompromisno, a svakako bolje rešenje, prihvatiti taj amandman. Naravno, vi niste bili tu da saslušate kolege koje su govorile o tom amandmanu. Mene slušate. Ali, ne znam šta još treba da vam kažem da vas ubedim da je amandman koji je podnet na član 15. zaista jedino pravo, realno i pošteno rešenje – da se visina dečijeg dodatka usklađuje ne sa kretanjem troškova života, već sa prosečnom zaradom. Očigledno vi to nećete da razumete, ili je to stav novih vlasti, pošto se za to zalagala i ona prethodna vlada. Hoćete da imate takve zakone da posle, kada tumačite primenu zakona, možete da zamazujete oči građanima Srbije. Ali, možete da pričate koliko hoćete i o porastu troškova života, visini inflacije itd., građani Srbije znaju u kakvim uslovima žive, građani Srbije znaju da jedva preživljavaju. Ako imate ministarstvo koje se zove Ministarstvo za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku, hajde bar o nečemu od ova tri segmenta povedite računa, osim što ćete da dovedete Kineze u Srbiju da rade umesto građana Srbije. Ni kao ministar rada, zapošljavanja, a evo ni kao ministar socijalne politike, zaista niste uradili ništa dobro, ništa što bi doprinelo boljem životu građana Srbije. Još jednom vas pozivam, prihvatite ovaj amandman, ili neka to bar učine kolege kada budu glasale o ovom zakonu.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača ministar Lalović želi reč? (Da.) Reč ima ministar rada, zapošljavanja i socijalne politike Slobodan Lalović.
Rekao bih samo nekoliko stvari za koje mislim da je bitno da se naglase. Kada je u pitanju reforma socijalne zaštite, o kojoj sam govorio, u koju ulazimo sada, 2006. godina biće godina ozbiljnih poslova u toj oblasti. Rezultat toga će biti za dve godine, otprilike, od danas – donošenje novog zakona o socijalnoj zaštiti koji će na drugačiji način da uređuje celokupnu ovu oblast. Da bismo doneli novi zakon o socijalnoj zaštiti nećemo ništa da lomimo preko kolena i preko noći. Jednostavno, u naredne dve godine ćemo proveravati na određenim pilot projektima, određenim aktivnostima, pojedina rešenja. Dakle, umesto da nešto presečemo, pa da bude loše, mi hoćemo da proverimo mnogo toga i onda ćemo doneti novi zakon o socijalnoj zaštiti koji će na drugačiji način ovu oblast regulisati. Kada kažem - na drugačiji način, pre svega mislim na jednu jednostavnu stvar, a to je da je čitav ugao pomeren u tom smislu da ćemo posmatrati ovu oblast pre svega iz ugla korisnika. Sve ono što budemo sada radili u oblasti reforme tog sistema biće, kao uporišna tačka, zapravo interes korisnika i čitava reforma će ići u tom pravcu. To dajem kao informaciju, jer je to pitanje bilo na neki način otvoreno za ovom govornicom. Što se tiče drugog dela, takođe jedna primedba koja je bila rečena i ovde je pomenuto oko ovih famoznih naknada za porodilje, gde sada unosimo jedno drugačije zakonsko rešenje u odnosu na ono koje je bilo do sada. Nažalost, zloupotrebe u toj oblasti su bile toliko raširene da smo morali da reagujemo izmenom zakona. Nažalost, zloupotrebe i u nekim drugim segmentima, u korišćenju prava iz ove oblasti su toliko raširene da ta raširenost ugrožava ostvarivanje samog prava. Želim da naglasim, bez imenovanja grada i mesta, prosto nije dobro, zato što mislim da je ta pojava šira, na primer, zloupotrebe u oblasti korišćenja prava na dečiji dodatak u Srbiji u mnogim gradovima su toliko raširene da možemo reći da procentualno u pojedinim mestima preko 50% korisnika nema pravo na dečiji dodatak po bilo kom osnovu po važećim propisima. Zašto naglašavam obe ove stvari, obe ove masovne zloupotrebe? Zato što bismo sa raspoloživim sredstvima koja imamo, kada ne bi bilo toliko zloupotreba, mogli da mnogo korisnije ta sredstva upotrebimo, polazeći od onoga što su ovde neki poslanici potpuno rezonski govorili – da bi bilo dobro kada bismo imali nešto veći cenzus za ostvarivanje prava na dečiji dodatak. Da bismo imali veći cenzus, moramo da imamo potrebna sredstva. Da bismo imali potrebna sredstva, naravno pored nužnosti da se nastavi snažan ekonomski razvoj u Srbiji, treba da se zloupotrebe u korišćenju pojedinih prava, koje su masovne, bar svedu na pojedinačne i sporadične. Da budem vrlo konkretan: problem, na primer, našeg ministarstva rada, ne samo ovog ministarstva, jeste u tome što imamo nekoliko ljudi zaposlenih u onome što se zove nadzor. Malopre je kolega poslanik pomenuo potrebu da budžetska inspekcija ode u neku opštinu ili grad, naravno, to ću preneti kolegi Dinkiću, ali ukazujem na jedan problem, pre svega zbog građana Srbije: imamo četvoro-petoro ljudi zaposlenih u nadzoru, a znate koliko Srbija ima opština. Ako u većini tih opština ili u velikom broju njih imate tako raširene masovne zloupotrebe kod korišćenja pojedinih prava iz oblasti socijalne zaštite, onda smo zaista kao država, kao narod u veoma velikim problemima šta god ko pričao sa ove govornice. Kada ste u situaciji da u jednom gradu pregledate 300 predmeta oko korišćenja prava na dečiji dodatak i u tih 300 nijedan korisnik ne koristi to pravo u skladu sa zakonom, odreda prvih 300, šta onda možemo da zaključimo, šta se tu zapravo događa? Šta možemo da zaključimo, šta bi trebalo, takođe, lokalne samouprave i lokalna vlast da osete – mnogo veći stepen odgovornosti za ono kakva je situacija u njihovoj sredini. Ovde postoji apsurdna situacija, s jedne strane se govori o potrebi decentralizacije, da lokalna vlast ima što više vlasti, što naravno lepo zvuči, evropski je trend, ali sa druge strane izgleda da mnoge lokalne vlasti ne smatraju da istovremeno treba da bude i odgovarajuće odgovornosti. Što su veća prava, to je veća odgovornost. Ono što se događa u ovom segmentu, znam da nije popularno o tome govoriti, a to je istina o nama. Ko su tih 300 ljudi u tom nekom mestu u Srbiji, ono što zovemo establišment, grubo rečeno, jedne lokalne sredine, koji odreda zloupotrebljavaju zakonsko pravo i neosnovano uzimaju i koriste dečiji dodatak? Mislim da su to jako ozbiljne stvari. Ceo sistem tako urušavamo. Ovo ministarstvo će sada doskočiti ovoj zloupotrebi oko naknada za porodilje; šta god ko rekao, mi ćemo sada tome doskočiti. Isto tako, kod dečijeg dodatka ćemo pokušati da nađemo rešenje, imajući u vidu ograničenje sa ljudstvom, da prošaramo Srbiju i da pravo na dečiji dodatak ima stvarno onaj ko treba da ima to pravo. Onda možemo verovatno ići u tom pravcu da cenzus bude 5.000 ili 5.500, ili već koji bi bio. Apsolutno sam za to, samo morate stvoriti uslove u kojima možete da radite. Inače, to je priča za malu decu, priča koja se priča zbog javnosti, a ne zato što nešto hoće da se uradi. Mislim da tu, znači, treba nešto da uradimo. U okviru ovoga je pomenuta i ova priča o tome kako usklađivati primanja u oblasti socijalne zaštite, kao centralno pitanje, kao jedno od važnih pitanja. Dakle, uopšte u sistemu socijalne zaštite u celini, nedavno ste videli kada je bio penzioni zakon da idemo takođe u tom pravcu, i sada već postojeće rešenje, da se sva primanja usklađuju sa rastom troškova života. To je jedno opšte pravilo, ono postoji u celom sistemu socijalne zaštite i ono će i dalje biti u tom sistemu socijalne zaštite, jer je tu ideja realnog očuvanja vrednosti socijalnog davanja, a ne njegovog stvarnog rasta, u smislu da čovek ne može da zarađuje ako prima pomoć od države. Ono o čemu država treba da vodi računa jeste da se očuva realna vrednost tog socijalnog primanja. Zato se primanja usklađuju sa troškovima života. Naravno, za ovom govornicom može se govoriti da Republički zavod za statistiku falsifikuje podatak ovaj ili onaj, ali ja govorim o suštini, ovo drugo je politika. Ovde ne govorim o politici, nego govorim o suštini. Zašto govorim o suštini, iako znam da je vrlo često prisutno, kada se govori u ovoj sali i šire u javnosti, kaže se – kada je u pitanju politika, važno je da napraviš utisak, nisu važne činjenice. Važno je kakav utisak ostavljaš. Iskreno govoreći, mene to ne zanima i ja sam tu vrlo staromodan. Mislim da su činjenice mnogo važnije od utiska, skupljanja poena. Činjenice u vezi sa ova tri zakona, o kojima ću reći nekoliko stvari, vrlo su jednostavne. Kada su u pitanju poljoprivredni penzioneri i poljoprivredne penzije, ono što imamo kao situaciju, što je ovde i rečeno, taj sistem uvođenja obaveznog socijalnog osiguranja za penzionere od početka je bio pogrešna priča, traje 20 godina. Taj sistem se muči 20 godina. Ono što smo mi zatekli, ova vlada, jeste kašnjenje od 22,5 penzije, nastalo odavno. Sada je to kašnjenje 20,5 penzija. Ovde se takođe preskače jedna stvar kada je u pitanju poljoprivredni fond za penzionere, a to je da oko 12% obveznika uplaćuje doprinos, od mogućih 100%. Da li uopšte taj fond kao takav treba da postoji i da li treba da funkcioniše? Ova skupština će na proleće biti suočena sa predlogom izmena, bez obzira na dobacivanja, Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, gde ćemo pokušati da sistemski rešimo problem poljoprivrednih penzionera. Ovo sada ne vodi ničemu. Ako uplaćuje 12% od ukupnih obveznika, znači da taj sistem ne funkcioniše. Ili ćemo ići sa rešenjem da to bude potpuno budžetska obaveza, državna, pa onda doprinos uopšte nije bitan, ili neko drugo rešenje, ali svakako može očekivati srpska javnost da ćemo na proleće naredne godine trajno dati odgovor na pitanje poljoprivrednih penzija, s tim što je moje lično opredeljenje da moramo imati taj sistem i da moramo omogućiti penzije poljoprivrednicima. Kako ćemo to ostvariti, to ćete imati prilike da vidite sledećeg proleća. Što se tiče ovog predloženog vama danas, radi se o jednoj jednostavnoj stvari. Imajući u vidu takve prihode, takvu situaciju, mi smo dali predlog, pred vama je, da dug od 20,5 penzija na ovaj način vraćamo. Možemo pričati i natezati se da nije trebalo od 2006. i slične stvari, suština priče je da za dug koji je velik, koji se redovno ne može isplatiti iz prihoda, preuzmemo obavezu da do 2010. godine prema tom rešenju to isplatimo penzionerima, da uvedemo redovnu isplatu poljoprivrednih penzija, posle toliko godina, u narednom mesecu za prethodni mesec. To su vrlo jednostavne stvari koje mi ovde predlažemo. Siguran sam da će to prihvatiti većina, a drugo, da je to u najboljem interesu tih poljoprivrednika; istovremeno, njima će sada penzije skočiti u odnosu na postojeće penzije. To je u vezi sa tim zakonom. U vezi sa druga dva zakona koja su pred vama, ili pred nama,nekoliko jednostavnih stvari, znam da je nekima neprijatno i ne mogu da slušaju zato što su činjenice. Ja te reči ne koristim, za razliku od vas. Očigledno su vrlo nervozni; kada god dođete do činjenica, kada pobegnemo od stvaranja utiska nekakvog, onda su nervozni. Govorim o činjenicama. Kada su u pitanju druga dva zakona, nekoliko vrlo jednostavnih stvari smo predložili. Prvo, kada su u pitanju civilni invalidi, stopostotni invalidi, radi se o tuđoj nezi i pomoći, tim ljudima je potrebno da im neko pomaže jer su ili slepi ili nepokretni, to su najteži invalidi. Njih je oko 12.500 u Srbiji. Kao prvi korak u poboljšanju ukupnog položaja invalida u Srbiji, to isto želim da naglasim, pred ovom skupštinom na proleće će biti dva takođe vrlo važna zakona, sistemska, za invalide u Srbiji, to je zakon o zapošljavanju i rehabilitaciji invalida, da se od njih ko god može vrati u radni proces i pokuša da zaradi za život, a ne da se oseti degradiranim. Drugi zakon koji ćete imati ovde jeste zakon o sprečavanju diskriminacije. Dakle, ovde povećavamo za ovih 12.500 tuđu negu i pomoć od 60 do 160%, vrlo jednostavno. I, u poslednjem, trećem zakonu imamo dve stvari: uvođenje dodatka za prvo dete i imamo ovo da u 24 meseca isplaćujemo za drugo, treće i četvrto dete, pre svega zato što posmatramo interes deteta, a ne onoga koji te pare dobija i spiska za nekoliko dana. To su osnovne stvari o ova tri zakona o kojima smo danas razgovarali. Sva tri su u interesu tih grupa kojih se tiču: prvi zakon je u interesu penzionera poljoprivrednika, drugi u interesu invalida, stopostotnih, i treći zakon je u interesu dece. Da završim ovu priču sa jednom optimističkom i pozitivnom informacijom, za koju mislim da treba da se kaže, jer su ovde vrlo često skloni širenju defetizma, katastrofičnosti itd. U periodu od 2002. do 2004. godine, posle dužeg vremenskog perioda, zahvaljujući svim ovim naporima koje činimo, došlo je konačno do pozitivnog prirodnog priraštaja u Srbiji. Znači, nezavisno od svih drugih priča koje ovde slušate i vi i građani Srbije, procesi započeti pre nekoliko godina, ukupni procesi, bez detalja, dovode do toga da je prirodni priraštaj u Srbiji posle toliko vremena ponovo pozitivan i to je zapravo pravi i suštinski odgovor na priču o beloj kugi.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sutra u 10,00 časova nastavljamo rad.