Nastavljamo sa radom Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 102 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vera Paunović i Saša Dujović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam povodom zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa o predlozima zakona iz tačaka 2, 3, 4, 5 i 11 dnevnog reda pozvao da današnjoj sednici pored predstavnika predlagača Nikole Selakovića, ministra pravde i državne uprave prisustvuje i: dr Danilo Nikolić, državni sekretar u Ministarstvu pravde i državne uprave; magistar Miroslav Čogurić, pomoćnik ministra pravde i državne uprave; Goran Matić, direktor Kancelarije saveta za nacionalnu bezbednost i zaštitu tajnih podataka; Biljana Pavlović, direktor Agencije za upravljanje oduzetom imovinom; Jovan Ćosić, načelnik Odeljenja za normativne poslove u oblasti pravosuđa u Ministarstvu pravde i državne uprave i Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde i državne uprave. Nastavljamo rad zajedničkim načelnim i jedinstvenim pretresom o predlozima zakona iz tačaka 2, 3, 4, 5 i 11 dnevnog reda. Prema redosledu prijavljenih narodnih poslanika, reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, oko Zakona o oduzimanju imovine stečene krivičnim delom, SPO je bio aktivan učesnik u donošenju ovog zakona i ono što smo smatrali da je trebalo da ide u korak sa ovim zakonom to je i borba protiv korupcije, jer se oduzimanje imovine stečene krivičnim delom, uglavnom odnosi na organizovani kriminal ili dominantno. Dobri su rezultati postignuti u međuvremenu i sve mere koje ovaj zakon, sada propisuje, za nas su apsolutno prihvatljive i treba da, ipak, nagovestimo da nas raduje stav ministra koji je malo različit u odnosu na neke prvobitne stavove, zato što je sve ono, što je zaista dobro u prethodnoj vladi javno pohvalio, a SPO nije zaljubljen ni u jednu Vladu, u prethodnom periodu. Ono što smo pokazali juče, prilikom glasanja o mnogim zakonima, bez obzira iz koje poslaničke grupe dolazili predlozi zakona mi smo za sva rešenja koja vode ka normalizaciji odnosa unutar države glasali. Nije nas radovala činjenica da mnoge poslaničke grupe za mnoge dobre predloge zakona nisu glasale zbog toga što dolaze od nekih drugih poslanički grupa. Mislim da iz tih rovova, političkih ostrašćenosti, zaista treba da izađemo, jer građani Srbije od nas očekuju da dajemo konkretna rešenja. Što se tiče Zakona o krivičnom postupku, mi smo, kada je donošena odredba po kojoj se ograničavaju prava na zastupanje advokatima i advokatskim pripravnicima ukazivali da je to diskriminacija, da je to neodrživa odredba i da je sigurna posledica učešća u radnoj grupi advokatski lobi. Dobro je što se to menja, kao i što se uređuje pritvor nakon izricanja prvostepene presude. Zakon koji je sigurno za nas najinteresantniji to je Predlog zakona o posebnim merama za sprečavanje, vršenje krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima. Srpski pokret obnove i DHSS smatraju da su zaista do sada sva zakonska rešenja i sudske presude išle na ruku učiniocima ovih krivičnih dela i da su bila usmerena protiv žrtava. U najkraćem naši stavovi su sledeći, i od njih nećemo odstupati, borićemo se da nema zastarevanja ovih krivičnih dela, što je jednoglasan stav Odbora za prava dece čiji sam član. Zatim, da se maksimalno poštre krivične sankcije za pedofile, da država i sve njene institucije u sadejstvu, uz prevenciju represiju i edukaciju povedu organizovanu borbu protiv ove, pre svega, jako opasne bolesti. Zalažemo se za hemijsku kastraciju za višestruke povratnike, a bez obzira što se ovaj zakon zove Marijin zakon, ne smemo zaboraviti, uz dužno poštovanje prema svim žrtvama, ni jednu devojčicu koja je pre tri godine bila u dužem periodu silovana i koja je pored toga što je bila silovana takođe izgubila svoj život. Ono što SPO i DHSS smatraju, a što kažu i sociolozi da je u svetu doživotna robija, hemijska kastracija, stavljanje lokatora, registracija pedofila itd, da su jedne od popularnih mera za suzbijanje pedofilije. Da je u Srbiji situacija drastično drugačija. Da je naše društvo prilično zatvoreno i nespremno da javno žigoše devijacije i njene pojave, posebno u nerazvijenim krajevima. Mi smo apsolutno svesni da je to posledica jedne inercije nastale nakon izlaska iz totalitarnih režima kada se sve devijantne pojave su se prikrivale, jer je trebalo da se predstavi da smo mi društvo srećnih, pravednih i jednakih ljudi u kojima nema devijantnih pojava. Naravno da će ovo sve biti jako teško sprovesti uz paralelnu antikampanju koja ide redovno pre svega na medijima sa nacionalnom frekvencijom koje promovišu emisije poput "Trenutka istine", "Farme", "Velikog brata" itd. i posebno mislim na emisiju "Trenutak istine" gde neko govori kako je jako zadovoljan zato što je opštio sa članom svoje porodice gde se promovišu incesti i gde se dovode razni psihijatrijski slučajevi, koji umesto da budu u zavodima za lečenje, promovišu sve ono protiv čega normalno društvo treba da se bori. Naravno da mi, iako pripadamo demohrišćanskim strankama i strankama zasnovanim na Hristovom učenju, moramo da ukažemo da su mnogi i u crkvi, pozivajući se na Hrista, upravo skrenuli sa Hristovog puta i da su mnogi zalutali, što se tiče i pedofilije, ali da je odgovor društva do sada uglavnom bio, a sa puno razumevanja se odnosilo prema crkvenim velikodostojnicima koji su krenuli ovim putem devijacije, a ono što klinički psiholozi kažu i čega ovo društvo mora da bude svesno, da je pedofilija, pre svega bolest, da su pedofiličari uglavnom bili sami u ranoj mladosti žrtve nekog seksualnog nasilja ili zlostavljanja i da oni ne mogu da uspostave dubinske i zrele odnose sa odraslim partnerima, zato za objekte svog seksualnog interesovanja odabiraju decu. Prema tome, znam da će se sigurno najveća rasprava voditi po pitanju hemijske kastracije, ali mi ne predlažemo hemijsku kastraciju za benigne slučajeve i za prvi slučaj pedofilije. U slučaju povratnika, sigurno je da su mnoge zemlje to primenile i sigurno je da je to dalo dobre rezultate i mi iako pripadamo demohrišćanskim strankama, pripadamo ujedno i desničarskim strankama koje traže red i poštovanje.
Reč ima narodni poslanik Svetislava Bulajić.
Uvaženi predsedniče Skupštine, gospodine ministre, članovi ministarstva i drage koleginice i kolege, veoma mi je drago da primetimo, obzirom da sam sinoćnju raspravu odslušala do samog kraja, objedinjeni pretres, nije omeo činjenicu da je svakako najznačajniji predlog zakona u ovom setu zakona, zakon koji svi nazivamo "Marijin zakon" i vrlo je dobro da su podaci koje je uvaženi ministar u svom ekspozeu istakao, potvrdili ono što i javnost želi i zahteva u podršci za ovaj zakon, a to je potpunija krivično-pravna zaštita maloletnih lica koja su izložena deliktima protiv njihove polne slobode. Dobro je takođe da je ministar javnost podsetio da je ovaj Predlog zakona delom i posledica obaveze koju je naša zemlja preuzela prihvatanjem odgovarajuće konvencije Saveta Evrope, a veoma je važno pri tome što je ogromna većina ovlašćenih predstavnika poslaničkih klubova juče i apostrofirala, da ovaj Predlog zakona koji svi zovemo "Marijin zakon" ne sme ostati samo uspomena na jednu tragičnu žrtvu, devojčice Marije, već mora postati trajna opomena koja će u toliko postati trajnija, ukoliko ovo bude zakon koji će se poslednji put nazvati imenom žrtve, pogotovo jedne devojčice i koja će utoliko pre postati integralni deo Krivičnog zakonika, pa vas u tom smislu i upućujem na tako nešto. Ono što u ovakvim okolnostima ume da onespokoji jeste to što smo svi juče čuli na samom početku načelnog pretresa i što ljudi nisu komentarisali, a što je ličilo na prvi pogled podržavanja jednog određenog rešenja kazneno-pravne politike, kada je u pitanju ovaj zakon, a u stvari je dobilo jednu formu moralne pridike. Ne smatram se lično uopšte prozvanom u tom smislu, kada je to određeno kazneno-pravno rešenje u pitanju i koje je malo pre spomenuto i od prethodnog govornika, smatram da ne postoji nikakvo pravo nikome da ikome oduzme pravo na suprotna mišljenja, a kamo li da argumentuje suprotno mišljenje. Stvar je opšte obrazovanja i kulture, a pogotovo jednog školovanog pravnika, da upozna se sa istorijom i razvojem krivičnog prava, način na koji se dolazi do inkriminacije pojedinih krivičnih dela, a pogotovo načina na koji dolazi do jedne ustaljenje i učvršćene kazneno-pravne politike. Dakle, da bi različito sagledavanje kaznenih rešenja smelo uopšte značiti nekome oduzimanje prava na reč, a kamo li debatu, pogotovo moralno pravo, to je nešto na šta sam morala da reagujem. Analogija u krivično-pravnoj materiji da smo se u istoriji rukovodili istom logikom, abolicionisti nikada ne bi uspeli i većina pravnih sistema u svetu bi još uvek imala smrtnu kaznu. To sam iskoristila kao pravo da iskomentarišem ono što se čulo u raspravi juče. U iskazivanjumoje pune podrške, lične, a i poslaničkog kluba LDP kojoj pripadam na "Marijin zakon", ja se takođe nadam da ćemo pozdraviti i većinu, odnosno podržati većinu najavljenih amandmana na Predlog zakona, kako bi se rešenje još više usavršilo, a pogotovo ono rešenje za koje se mi naročito zalažemo, a to je pitanje trajne nezastarivosti seksualnog delikta prema maloletnim licima. Što se tiče ostalih tačaka objedinjene rasprave, ne mogu reći mnogo više nego što smo u prethodnim prilikama imali prilike i da razmenimo, kao komentare uz svo razumevanje za vašu potrebu da promovišete strategiju koju najavljujete i naročito akcioni plan koji će implementirati tu strategiju u budućnosti, ali moram konstatovati da smo ponovo na terenu intenzivnog rada na parcijalnim rešenjima, a ne na sistematskim rešenjima izmene zakona, pa čak i u slučaju ovog velikog zakona oduzimanja imovine proistekle iz krivičnog dela, jer o priznanju samog ministra, polovina teksta zakona sadrži niz identičnih odredaba, neposredno prethodećeg zakona, a da li će se na taj način otkloniti rđave strane koje su u primeni ovog zakona iskazale, ostaje da se vidi. Ono što je posebno značajno, mislim da nema garancije da će se ovim načinom promene zakona ojačati dobre strane kako je to ministar primetio u svom ekspozeu, jer podsećam, kada su u pitanju novi, kako ih je ministar nazvao, pionirski zakoni, koji pokazuju određene pomake u regulisanju ovako delikatnih materija, ovakav način čestih izmena zakona ometa mogućnost da se dođe do ujednačena sudske prakse, što je pretpostavka stabilnog i koherentnog pravnog poretka, pogotovo u tako delikatnoj materiji kakva je krivično-pravna. Na samom kraju, htela sam još, kada je u pitanju pravosudna materija da kažem da se bavljenjem tom materijom mora pomeriti sa parcijalnog na sistematsko rešavanje, na unapređenje zakonodavnog okvira, da je to i u onim predlozima za koje LDP nema nikakvih primedbi, pa i u onom delu kada se interveniše u Krivični zakon i kada se eliminiše to limitiranje ustavnog prava na branioca, tako što se izjednačavaju prava advokatima pripravnicima i omogućava im se da neposredno stiču neophodno profesionalno iskustvo od samog početka svog radnog veka. Uz moje lično uvažavanje, i angažovanje, obzirom da se po profesiji uglavnom bavim obrazovanjem, podržavam nastojanja da mladi ljudi steknu iskustva što je moguće pre, a čini se da, kada sagledate celinu predloženih rešenja, u ovom Predlogu zakona zaista takvu akciju ne možemo nazvati drugom do kozmetičkom, parcijalno, pa se nadam da ćete taj manir u budućnosti menjati. Hvala.
Gospodine Čikiriz, vi ste se prijavili za repliku, na izlaganje gospođe Bulajić? Izvolite.
Pošto sam direktno pomenut i moje izalganje, ono što je porazno za naše društvo, to je da ne postoji statistika o onome o čemu mi sada pričamo što se tiče zakona, o našoj kaznenoj politici, mislim da je dosta toga i sam ministar rekao i mi se u potpunosti slažemo, ona je zaista blaga i bez obzira što smo mi ukinuli smrtnu kaznu po našem krivičnom zakonodavstvu i Brejvik masovni ubica bi dobio maksimalnih 40 godina zatvora i svaki potencijalni ubica koji bi ubio, dakle, hipotetički, milion ljudi i dva miliona ljudi dobio bi maksimalnih 40 godina zatvora, što ćemo se složiti svi, nije u duhu onoga što zaslužuje krivična sankcija. Po sadašnjim rešenjima, maksimalna kazna za pedofile koji izvrše silovanje, a koje ima za posledicu i smrt deteta je 18 godina, što ćemo se složiti da nije adekvatna kazna, ali u mnogo uređenijim državama SAD, još uvek nije ukinuta smrtna kazna i rasprave o tome se vode sa mnogo argumenata za i protiv. Svi oni koji se pozivaju na ljudska prava, uvek treba da imaju pred očima ljudska prava žrtve. Ne možemo samo gledati ljudska prava osumnjičenih ili izvršilaca krivičnih dela, jer ja sam sa mnogim aktivistima za ljudska prava razgovarao i kada postavite pitanje – kada bi neko vaše dete od tri godine silovao i za posledicu silovanja proizvelo smrt deteta, kakva bi bila vaša reakcija? Da li bi se tada pozivali na ljudska prava žrtve? Znate li kakav odgovor najčešće dobijate – sam bih mu presudio. Prema tome, ne možemo da imamo dva aršina kada su u pitanju događaji koji se vas lično ne tiču, a drugi sasvim aršin kada se duboko neki događaj... (Predsednik: Vreme, gospodine Čikiriz. Zahvaljujem.) Hvala.
Reč ima gospođa Bulajić, replika. Izvolite.
Samo kratko, neću ulaziti u veliku raspravu. Dao sam primedbu ne sa aspekta ljudskih prava, nego sa aspekta prava na drugačije mišljenje, dakle, jednog ustavnog prava koje je drugačije po svojoj vrsti, o kazneno-pravnim politikama, blagosti ili strogosti, o tome možemo debatovati, o tome se i debatuje. Samo sam uputila na neophodnost da se dozvoli alternativno mišljenje, sučeljavanje mišljenja, debata i da se u takvoj debati iznađe bolje rešenje, nikakvu drugu vrstu ambicije nisam imala, a naročito ne neku lične vrste. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, poštovana javnosti Srbije, danas imamo pred sobom pet zakona iz domena pravosuđa, ali svakako nas najviše interesuje i javnost Srbije najviše interesuje donošenje tzv. "Marijinog zakona", upravo zbog toga što je proistekao iz nemilog događaja i događaja koji nas je kao društvo i dirnuo i pokazao brzinom kojom smo reagovali da je naša svest i savest još uvek prisutna. Zahvaljujem gospodinu ministru što je pre svega juče rekao da je zakon donet u prošloj Vladi, znači neposredno posle samog događaja, znači da su društvo i država reagovali u pravom trenutku i to je ohrabrenje za sve nas. Naravno, ovaj široki front podrške koji taj zakon ima, gospodinu ministru daje jedan veliki kompliment za hrabrost što je zakon pred nama i daje mu veliku obavezu da se zakon sprovodi. Svi imamo svoje mišljenje o tom zakonu, o blagosti kazne, o ovoj pojavi kojoj trebamo da se kao društvo suprotstavimo. Samo bih vas podsetila da postoji još jedna pojava o kojoj ćemo verovatno ubrzo morati da govorimo na ovaj način, legislativno, znači, to je pojava zlostavljanja dece. To je u našem društvu takođe prisutno, ne samo pojava pedofilije, nego zlostavljanja dece od strane roditelja, staratelja i onih kojima su oni neposredno povereni ili su njihovi. Znači, to je fizičko kažnjavanje dece koje vrlo često ima smrtni ishod. Znamo da smo imali takve slučajeve isto u neposrednoj prošlosti. Sa time se moramo suočiti jer to jeste naša svakodnevnica. Naša država treba da bude sigurno mesto gde ćemo živeti mi i gde ćemo podizati našu decu, jer to jeste naša budućnost. Samo bih vas podsetila na nešto što je svojevremeno rekao Bora Pekić: "Između prava i pravde postoji razlika od koje često zavisi i ljudski život. Ona nije u tome što pravo često nije u pravu, a pravda to uvek jeste, nego u tome što je pravo uvek samo i jedino ljudsko, a pravda je nešto iznad, nešto što je čak božansko". Ta potreba da se pravda uvek i u svemu vaspostavi jeste potreba svih nas i zato stalno unapređujemo prava. Svojevremeno je posle ovog nemilog događaja otac Marije Jovanović, zbog toga smo mu svi kao društvo posebno zahvalni, smogao snage da svoju ličnu bol pretoči na način i u predlog jednog zakonodavnog rešenja. Integralni tekst tog zakona koji je on predložio stoji na internetu. Ministarstvo je u 19 tačaka jasno, vrlo konkretno, predložilo kako da se sa ovom pojavom izborimo zakonodavno, kako da je u društvu obeležimo i sankcionišemo i tu zaista nema mnogo razlike u političkim stavovima, gotovo da je nema uopšte, jer to su ljudski stavovi. Polemišemo samo oko toga kakve treba da budu kazne, a definitivno smo svi na stanovištu da kazne moraju da postoje i da nikako nismo dovoljno strogi u tim kaznama. Pojava je tu i mi je moramo rešavati. Ono što jeste pozitivno, posebno u zakonu, što se uočila još jedna bolest svakodnevnice i današnjice savremenog društva i prepoznata je u članu 2, to je pogubni uticaj interneta na decu. Ograničiti upotrebu interneta, jer vrlo često deca u savremenom dobu nemaju toliku pažnju porodice, porodica je pritisnuta egzistencionalnim problemima, nemaju vremena za decu i smatraju da je dovoljno da im obezbede kompjuter i da ih kompjuter često čuva umesto njih. Kompjuter pokrije njihovo vreme i često su upravo te internet mreže prave klopke za decu. Dakle, i ta pojava je ovde zakonom regulisana. Ono što takođe smatramo dobrim rešenjem, to je upravo ta baza podataka koja će se stvoriti, da takva lica budu praćena, da takva lica postoje i šire uočena i njihovi podaci dostupni, da oni nikada više posle jednog uočenog takvog istupa, ne budu slobodni i ne budu građani, da kažem, bez obzira na ljudska prava, istog reda. Priznaćete, to jeste devijantna pojava, to jeste bolest koju treba dugo i konstantno lečiti, sa neizvesnim krajem, vrlo često mislim da je i nelečiva. Poznavajući psihologiju ličnosti, mislim da se takvi oblici ponašanja vrlo retko mogu promeniti i zbog toga društvo mora biti strogo, jedinstveno i spremno, mobilno da u svakom trenutku na ovakvu pojavu odreaguje blagovremeno, da ne bismo bili među onim državama koje moraju po imenima svojih država da nazivaju svoja zakonska rešenja. Drugi zakon koji takođe posebno izaziva pažnju građana Srbije u ovom trenutku jeste Zakon o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela. Mi smo već doneli u prethodnom sazivu ovaj zakon. Ministar je objasnio da je ovo novo zakonsko rešenje u odnosu na prethodni zakon, dakle, nije se pristupilo samo izmenama i dopunama zakona i smatramo da je i ovo rešenje svakako napredak, jer građani Srbije, osiromašene Srbije, osiromašeni građani, svakako vrlo pažljivo prate šta se događa sa onima koji su se kriminalom u njihovom neposrednom okruženju bogatili enormno, nesrazmerno i beskrupulozno. To je pojava takođe koju moramo žigosati i vrlo strogo kažnjavati. Smatramo da je ovo zakonsko rešenje koje je pred nama dobro. Mi smo kao poslanička grupa NS, podneli nekoliko amandmana, ali u prethodnom slučaju kada je zakon bio pred poslanicima i tada smo reagovali i tada smo smatrali da je iznos od milion i 500 hiljada dinara suviše visok prag. Smatrali smo da ga treba spustiti na 500 hiljada dinara, jer 500 hiljada dinara je, gospodine ministre, godišnja plata profesora u Srbiji. Nije to mali iznos koji neko može nezakonito da prisvoji. Svakako treba ono što na taj način prisvoji, oduzeti mu. Svakako se nadam da ćete sva amandmanska rešenja i predloge, znajući vaš pristup, vrlo pažljivo pogledati i najbolje usvojiti. Smatramo da ćemo posle ove plenarne sednice imati u zakonodavnoj praksi Srbije između ovih pet zakona, ova dva sigurno vrlo efikasna i brza, jer građani Srbije u savremenom društvu više ne očekuju samo to da pravda bude spora ali dostižna. Mi želimo brzu i efikasnu pravdu. Samo brza i efikasna pravda je zaista pravda. Sve ono što mora da čeka neko drugo rešenje, za građane više nije pravda. Tako da, upravo u ova dva zakonska rešenja koja su pred nama i koja očekujemo, zaista vrlo brzo, njihov efekat u svakodnevnom životu, mislimo da ćete ispuniti očekivanja građana. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Lučić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, kolege poslanici, u okviru ove objedinjene rasprave o setu krivičnih zakona, zadržaću se samo na Zakonu o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne neslobode prema maloletnim licima. Kao što je u dosadašnjoj raspravi već istaknuto, seksualno iskorišćavanje i seksualno zlostavljanje dece je rasprostranjeno u alarmantnom obimu i svako organizovano društvo mora da im se najenergičnije suprotstavi. U prethodnim godinama u Srbiji je dosta urađeno na prevenciji i zaštiti dece od svih oblika nasilja, posebno seksualnog. Zato donošenje ovog zakona vidim u tom u kontekstu kao još jedan doprinos na zakonodavnom planu da se, pre svega, prevenira mogućnost da već sudski sankcionisani učinioci krivičnog dela protiv polne slobode izvršene prema maloletnim licima, budu ponovo počinioci istog krivičnog dela. Ovaj zakon zato predviđa čitav set mera koje bi to trebalo da preveniraju. Kao što sam već rekla, napori da se zaštite prava dece, posebno da se zaštite od svakog oblika nasilja, uključujući i seksualno, u Srbiji se intenzivno čine poslednjih godina. Stalno se dograđuju i institucionalni i zakonodavni okvir. Podsetiću samo na neka dokumenta koje su vlade posle 2000. godine usvojile, kao što je Nacionalni plan akcija za decu, Nacionalna strategija za prevenciju i zaštitu dece od nasilja i akcioni plan za njeno sprovođenje, Nacionalni plan akcije za borbu protiv trgovine ljudima. Usvojeno je i niz zakona. Pomenuću samo porodični zakon, Zakon o krivičnom postupku, Zakon o socijalnoj zaštiti, koji svojim odredbama štite decu od svih oblika seksualnog iskorišćavanja. U tom smislu posebno želim da istaknem važnost i usvajanja opšteg protokola za zaštitu dece od zlostavljanja i zanemarivanja, koji daje smernice i uputstva svim pružaocima usluga koje se bave decom i porodicom, kako bi mogli da rade na zaštiti dece od zlostavljanja i zanemarivanja, a u skladu sa njihovim najboljim interesom. Nažalost, poznato je da seksualno iskorišćavanje i zlostavljanje dece nije samo fenomen nekih zemalja, da to nije ni samo naša stvarnost, već najvećeg broja zemalja u svetu i u Evropi. Zato je Savet Evrope, kao što je poznato, oktobra 2007. godine u Lanzarotu, u Španiji predložio Konvenciju o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja. Srbija je Konvenciju ratifikovala maja 2010. godine i tako smo se našli među 19 zemalja ugovornica i time smo preuzeli veoma jasne obaveze u primeni ove Konvencije. Konvencija jasno definiše seksualnu eksploataciju i seksualno iskorišćavanje i posebno se bavi prevencijom od nasilja, zaštitom dece žrtava i krivičnim gonjenjem počinioca. Danas možemo reći da, kada se radi o prevenciji, ima još mnogo toga da se uradi. Posebno je važno da profesionalci koji rade sa decom u svim sektorima, od obrazovanja, zdravstva, socijalne zaštite, kulture, sporta, imaju odgovarajuća znanja i edukaciju da pre svega informišu decu da se štite od seksualnog iskorišćavanja i nasilja. Vrlo su važne i javne kampanje. One se poslednjih godina u Srbiji vode. Ovo posebno naglašavam jer neki ministri u aktuelnoj vladi pokazuju nekakav čudan zazor iz krajnje ne razumem iz kojih razloga, možda nekih kratkoročnih interesa, i negativno govore o javnim kampanjama, koje imaju za cilj, kao svaka javna kampanja, da skrenu pažnju javnosti na neki problem, da se senzibilišu javnost, da ohrabre tu istu javnost da podrži neke važne napore državne i društvene akcije. Ne mislim na ovu temu, ministre. Kada se radi o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja, Srbija je uključena u sve kampanje Saveta Evrope koje su pokrenute u septembru 2010. godine u Rimu. Naime, Savet Evrope je u svoj program "Izgradimo Evropu za decu i sa decom" uključio i borbu protiv seksualnog nasilja nad decom, u kome su Konvencija i javne kampanje glavni instrumenti te borbe. Kampanje imaju za cilj da deci, njihovim porodicama, pružaocima usluga i servisa i celom društvu pruže znanja i praktična rešenja za sprečavanje, ali i za prijavljivanje seksualnog nasilja nad decom, čime se podiže nivo svesti o stvarnim razmerama seksualnog nasilja nad decom. Osim prevencije, Konvencija se bavi i krivičnim gonjenjem počinioca. Pored ostalog, predviđa da se krivično gonjenje nastavi iako je žrtva povukla svoje izjave. Konvencija predviđa da rok zastarevanja gonjenja počinje da teče od punoletstva žrtve kako bi se detetu žrtvi dala mogućnost da, kada stekne zrelost i samostalnost, bez straha prijavi počinioca, što je posebno važno kada je taj počinilac u odnosu autoriteta i moći prema detetu žrtvi. Konvencija predviđa mere i obaveze države da vodi podatke o tim licima, uključujući i DNK profil, koja su osuđena za sva krivična dela ustanovljena tom Konvencijom. Mere koje seprimenjuju protiv počinioca mogu biti i ukidanje prava, na primer, na socijalne i sve druge povlastice i pomoć, uskraćivanje obavljanja profesionalne i volonterske aktivnosti sa decom, lišavanje roditeljskog prava itd. Konvencija zahteva od država da u svim fazama istražnog i krivičnog postupka u prvom planu budu prava i interesi žrtava, posebno njihova privatnost i sigurnost. Zakon koji je pred nama sadrži najveći broj preporuka iz ove Konvencije. Neke mere su čak i detaljnije razrađene. Očekujem da u skoroj budućnosti u zakonsku regulativu pretočimo i ostale preporuke iz Konvencije koje sada u ovom predlogu zakona nisu sadržane. Dakle, vrlo je jasno da postojeće zakonodavstvo treba i dalje dograđivati kako bi deca imala punu zaštitu, a počinioci krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima bili adekvatno sankcionisani i bili adekvatnim merama sprečeni da ponove ta krivična dela.Zato pozivam i Vladu i parlament, ali i druge nadležne službe da stalno rade na prevenciji i zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i zlostavljanja. Naime, podaci su i dalje teški i zabrinjavajući. Savet Evrope je objavio podatke iz kojih se vidi da je seksualnom nasilju izloženo jedno od petoro dece. To je jedan složen, osetljiv problem zastrašujućih razmera. U toj informaciji Savet Evrope procenjuje da u 70-85% žrtva poznaje počinioca. Rađena su i kod nas istraživanja. Napomenuću samo jedno, koje je radilo Pokrajinski zavod za socijalnu zaštitu sredinom 2011. godine, na osnovu petogodišnjih izveštaja centara za socijalni rad, u 41 opštini i gradu na teritoriji Vojvodine. Ono što zabrinjava u tom izveštaju jeste da je u tih pet godina porastao broj slučajeva, odnosno prijava seksualnog nasilja nad decom, što se samo malim delom može objasniti, senzibilisanjem javnosti na ovaj težak problem i uspostavljanjem sistema službi, uključujući i civilni sektor, kome se slučajevi mogu prijaviti. Samo kada se radi o prijavama centrima za socijalni rad, 2006. godine je bilo zabeleženo 56 slučajeva seksulanog nasilja, a 2010. godine već 131 slučaj. Dominiraju tri vrste krivičnih dela – nedozvoljene polne radnje, obljuba nad detetom i obljuba zloupotrebom položaja. Prema ovom istraživanju, u 90% slučajeva počinilac je muškarac srednjih godina sa osnovnim obrazovanjem, najčešće detetu poznata osoba, van porodicečak u 39% slučajeva. Po udelu u ukupnom broju slučajeva slede kao počinioci otac u 18% i očuh u 12%. Žrtve su najčešće devojčice uzrasta od 6-14 godina, a potom devojčice uzrasta od 15-18 godina. Ono što posebno zabrinjava jeste značajan porast broja devojčica žrtava uzrasta od šest do četrnaest godina u 2010. godini. Zato je jako važno uspostaviti sistem koji će omogućiti prepoznavanje dece koja su izložena riziku od seksualnog zlostavljanja ili su doživela zlostavljanje i osigurati da postoji brz i koordinisan postupak koji će dete zaštiti od daljeg zlostavljanja. Ovakvo prepoznavanje i odgovarajuća intervencija zahteva saradnju svih stručnjaka i profesionalaca od predškolskih ustanova, škola, socijalnih i zdravstvenih službi i drugi. Važno je obezbediti i rehabilitaciju dece žrtava, jer prema podacima iz spomenutog istraživanja svega 42% dece žrtava bude uključeno u neki program rehabilitacije u okviru sistema socijalne zaštite, a svega 4% u programe drugih sistema. Dakle, svi sistemi službe su odgovorni za prevenciju i zaštitu dece od seksualnog nasilja, a sigurana sam da ćemo usvajanjem predloženog zakona i mera koje on predviđa prema počiniocima krivičnog dela protiv polne slobode, prema maloletnim licima, kao poslanici, dakle i mi tome doprineti. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović. Zahvaljujem poštovani predsedniče, uvaženi ministre, drage dame i gospodo, koleginice poslanici i kolege poslanici, iskoristiću poslaničko vreme koje pripada Socijaldemokratskoj partiji Srbije da govorim samo o jednom od ova četiri zakona koje vodimo kao objedinjenu raspravu, pošto je moja koleginica Mirna Kosanović, juče obrazlagala i neke druge zakone. Govoriću o ovom poznatom i famoznom "Marijinom zakonu". Dobro je što smo mi kao Narodna skupština Republike Srbije i kao poslanici koje su izabrali građani Republike Srbije juče pokazali, rekao bih pravo ljudsko lice. Dobro je što smo bili jedinstveni po jednom tako važnom, osetljivom i specifičnom zakonu koji je danas ovde pred nama i to je dokaz da i kao društvo imamo šansu u borbi protiv ovog velikog zla. Govoriću možda o jednom drugom aspektu, vezano za ovaj predlog zakona, a koji ima veze i sa izmenama krivičnog zakonodavstva, koje bi trebalo da usledi, kako smo čuli od uvaženog ministra u toku ove 2013. godine. U nizu donetih propisa, kojima se preventivno i kazneno zaštićuju prava deteta, ovaj predlog ima za cilj, što su ponovile više mojih uvaženih kolega, da učinioce krivičnih dela izvršena prema deci, onemoguće da posle izdržane kazne zatvora ponovo to čine, što je bilo, nažalost slučajeva. Nasilje nad decom, da budemo jasniji u svetu zabeleženo je kao rasprostranjena pojava. Zlostavljanje ne zna za granice, ima ga u svim zemljama, u svim kulturama, u svim religijama. Međunarodnim konvencijama i domaćim zakonima, uspostavlja se sistem, kao što vidimo, koji će delovati preventivno, ili koji će kada do izvršenja takvog krivičnog dela dođe, biti u stanju da pokrene brz i koordinisani postupak da se zlostavljanje prekine i da se pre svega zaštiti dete. Na samom početku ovog izlaganja bih pročitao i nekoliko rečenica iz autorskog članka profesionalnog osoblja Incest trauma centra, profesora Ljiljane Bogavac i Dušice Popadić, u kome se kaže da institucije kojima su deca poverena na brigu i staranje, podsećaju na porodice u Srbiji, čim nastane pod navodnicima – loša tajna, počinje proces zatvaranja u sebe i pri najmanjoj mogućnosti iznošenja u javnost ove loše tajne, aktiviraju se prepreke, jer u patrijarhalnim društvima je uvreženo da lošu tajnu treba duboko zakopati i o njoj treba ćutati, da se ne bi narušio tzv. ugled kuće ili porodice, a počinilac je obično pomagač, odnosno zaposleni čak i u nekoj instituciji, opet, dakle, glava porodice. To se zove – zavera odraslih. Odrasli čuvaju sebe. Završen citat. Svi moramo i ovom prilikom da se setimo i famoznog slučaja – Pahomije. Šta čekamo? Da se Pahomije dobrovoljno javi i da učestvuje na nekoj "farmi" i da prizna ili da se pohvali da je vršio seksualne radnje nad maloletnicima. Zašto odrasli ćute? Uvažena koleginica Ljiljana Lučić je dala neke važne podatke. Dopunio bih sa nekim podacima koji su zaista zastrašujući. U proseku, kada je Srbija u pitanju, seksualno nasilje počinje nad decom u osmoj godini. U 71% procenat slučajeva radi se o višegodišnjem seksualnom zlostavljanju, a u proseku je seksualno zlostavljanje trajalo iznad pet godina. U više od 80% slučajeva izvršilac je neko od članova porodice, u polovini slučajeva da bude najtragičnije to je otac i to biološki. Od petoro dece koja su preživela seksualno nasilje četiri su devojčice, devet godina je period od početka seksualnog nasilja do prijavljivanja. To su iskustva iz podataka koje navodi Incest trauma centar. Polovina se prethodno obraćala državnim ustanovama, pre nego što je došla u Incest trauma centar. Samo 5% građanki i građana Srbije je spremno da prijavi seksualno zlostavljanje deteta u porodici koju poznaju. Najduža kazna koja je njima do sada poznata je devet godina, radilo se naravno o povratniku. Treba podsetiti da je 27 od 47 zemalja članica potpisalo konvenciju Saveta Evrope za zaštitu dece od seksualne eksploatacije i seksualnog zlostavljanja, poznatu Lanzarot konvenciju. Dakle, zašto odrasli ćute kada imaju neka saznanja ili slute da neko dete u nekoj porodici je zlostavljano? Mogući razlozi, koji bi poslužili neodgovornim građanima kao opravdanje, znamo i sami iz priča, godinama su znali za slučajeve zanemarivanja, ali su ćutali. Ti razlozi su obično sledeći – nemojte da se mešamo u tuđe porodične stvari, pitanje neke lične bezbednosti, izgubiću posao, kolegijalnost, nema smisla dobar je čovek na poslu, radi svoj posao savesno ili nedostatak volje da se naruši neki naš lični komoditet. Ovakvi razlozi, ogoljeni da se ne prijavi ili zataška zlostavljanje dece su i razlog da se svaki čovek postidi. To je samo jedan od primera koji pokazuje koliko Srbija nije uređeno građansko društvo u kome bi pojedinac preuzeo odgovornost da vrši direktan uticaj na donošenje odluka. Iako je niska svest ljudi o ozbiljnosti seksualne i svake druge traume, Srbija ima grupu građanski orijentisanih obrazovanih ljudi koji su vrlo svesni posledica koje u toku odrastanja imaju deca i društvo od doživljavanja trauma u detinjstvu i koji nastoje da svest o tome svakodnevno približe relevantnim institucijama društva kojima su deca poverena na brigu i staranje, školama i porodicama. Želim da napomenem da su to nevladine organizacije, Centar za prava deteta, Incest trauma centar, Dečiji romski centar, Zaštitnik građana Republike Srbije ili Viktimološko društvo, zatim Savet za prava deteta pri Vladi i skupštinski Odbor za prava deteta. Podsetio bih vas da je Skupština Republike Srbije jedna od retkih parlamenata u Evropi koji ima svoje radno telo, odnosno Odbor za zaštitu prava deteta na čijem čelu je predsednik Narodne Skupštine Republike Srbije. To dovoljno govori o značaju i o spremnosti našeg društva da se upusti u obračun sa ovim velim zlom. Isti organi i organizacije u pokrajini i na lokalnom nivou uprave su zaposleni i u ogranima uprave. Podsetio bih i na predloge Zaštitnika građana, za koje očekujemo da će biti u narednim izmenama Krivičnog zakonika. Samo još jednom podsećanje za sve vas - da zastarelost krivičnog gonjenja za ova krivična dela počne da teče od punoletstva žrtve, kako bi se omogućilo pokretanje postupka onda kada žrtva ojača i stekne samopouzdanje, da se starosna dob za maloletnike kada se smatra da oni nisu zreli da stupaju u seksualne odnose sa starijim licima pomeri sa 14 na 18 godina, da se obavezno uzme kao otežavajuća okolnost pri odmeravanju kazne da je počinilac takvog krivičnog dela iskoristio odnos poverenja i autoriteta prema detetu, da se pooštri kaznena politika, tako da se za ovo krivično delo potpuno isključi novčana kazna kada su u pitanju deca od 14 do 18 godina i da se iz Krivičnog zakonika briše mogućnost da se ova krivična dela gone po predlogu, jer interes države mora da bude suzbijanje i prevencija kriminala u ovoj oblasti. Upozorio bih i na ozbiljan nedostatak neprimenjivanja sankcije za neprijavljivanje ovog krivičnog dela kada se zna, kao što sam rekao da je samo 5% građana spremno da prijavi seksualno nasilje nad detetom. Nasilje i zlostavljanje kao tema moraju da budu u školskom, nastavnom programu, u udžbenicima, a preventivna obuka mora se sprovoditi prema redosledu nastavnici, roditelji, deca. Takođe potrebno je da se pored fizičkog i seksualnog zlostavljanja mora obratiti pažnja i na sve oblike psihičkog, emocionalnog zlostavljanja o čemu su govorile tokom jučerašnje rasprave moje uvažene kolege. Mediji imaju značajnu ulogu u podizanju društvene svesti u ovom problemu, ali se oni uglavnom, nažalost, na početnoj senzaciji zadržavaju, a zatim idu dalje na neke druge događaje, na koje ih dnevna politika goni. Vrlo retko ovakve slučajeve mediji prate do pravosnažnosti presude. Slažem se da vreme trajanja pravne posledice i osude umesto 20 godina treba da bude trajno. Jako je važno da se obezbedi da svi koji rade sa decom nikada nisu bili osuđivani za ovu vrstu krivičnih dela. Posebno je važno obavezno vođenje evidencije o izvršiocima ovakvih krivičnih dela, jer zabeleženi su slučajevi da su pomagači ili zaposleni za koje je postojala sumnja ili saznanje o izvršnom seksualnom nasilju nad decom sa kojom su radili prelazili iz prosvete u socijalu i obrnuto, ili su otvarali sopstvena udruženja građana za rad sa decom. Samo na osnovu ovog podatka, čak i oni koji do sada nisu kritički sagledavali ozbiljnost ovoga problema mogu da shvate koliko je važno da se donesu posebne mere prema učiniocima ovakvih krivičnih dela i koliko je važno da se ustanovi centralni registar posebne evidencije o ovim krivičnim delima. Bez evidencije i razmene podataka unutar organainstitucija države i među državama nije moguće voditi borbu protiv ovoga zla i ove počasti. Nema sumnje da nam je potreban ovaj zakon i ujedinjeni smo svi kao retko kada, kao što sam rekao, i svesrdno ga svi podržavamo, ali je potrebno da se u Krivičnom zakoniku izvrše sve nabrojane i možda još neke promene, kako bismo uspostavili čvrst i pouzdan mehanizam za zaštitu deteta i obezbedili njegovo pravilno odrastanje. Narodni poslanici Socijaldemokratske partije Srbije podržavaju zato donošenje ovog zakona, a u svojstvu predsednika Odbora za ljudska i manjinska prava i rodnu ravnopravnost, zalagaću se da potrebne izmene Krivičnog zakonika, koje je predložio Zaštitnik građana, i koje predlažu Incest trauma centar i druge nevladine organizacije budu usvojene do kraja 2013. godine, kada se ponovo budu menjale i dopunjavale odredbe Krivičnog zakonika. Zahvaljujem. Hvala. Reč ima narodni poslanik Slobodan Veličković.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, iz seta zakona koje danas razmatramo, izneću samo neke od mojih opservacija na Predlog zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela. Donošenjem Zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela 2008. godine Republika Srbija je po prvi put u svojoj istoriji regulisala jednu važnu oblast koja doprinosi anuliranju posledica izvršenih naročito teških i društveno najopasnijih krivičnih dela, te je time doprinela pravičnosti u krivičnom postupku. Time se, takođe, uvrstila u red razvijenijih država koji ovakav institut imaju u svojoj krivično-pravno i krivično-procesnoj praksi već duži niz godina. Prethodni zakona sadržao je rešenja na koja se ovaj zakon oslanja, ali ih u velikoj meri razrađuje u pravcu njihovog poboljšanja, prateći dosadašnja iskustva državnih organa koji su taj zakon primenjivali i probleme sa kojima su se susretali u praksi. Zakon zadržava organizaciju i nadležnost državnih organa koji ga implementiraju u obliku koji je bio predviđen ranijim zakonom. Novine koje uvodi tiču se samog postupka, što smatramo naročito važnim i dobrim, budući da se ranije važeće odredbe znatno podrobnije, kvalitetnije razrađuju u cilju efikasnije primene samog zakona, ali i zaštite prava učesnika u postupku, što u krajnjoj liniji treba da ima za cilj da se postupci oduzimanja imovine proistekle iz krivičnog dela sprovode na zakonit način, u relativno kratkom roku. Kao značajnu novinu istakao bih oročenje ovlašćenja javnog tužioca da izdaju zabranu raspolaganja imovinom u slučaju da postoji opasnost da će vlasnik njome raspolagati pre nego što sud odluči o zahtevu na najviše tri meseca. Naime, o osnovanosti zahteva za privremeno oduzimanje imovine odlučuje sud, te je ova mera tužioca, koja služi onemogućavanju vlasnika da osujeti oduzimanje imovine, samo privremenog karaktera. Stoga se na ovaj način postiže i efikasnost i ažurnost u vođenju postupka, jer tužilac u tom roku mora podneti zahtev sudu, ali i zaštiti prava i interesa vlasnika imovine. Međutim, zamerka koju možemo izneti ovoj odredbi jeste da je u određenom delu nepotpuna, obzirom da predviđenih tri meseca u kojima javni tužilac ima obavezu da podnese zahtev sudu može biti i suviše dug rok, s obzirom na svrhu njenog uvođenja. Naime, odluka javnog tužioca o zabrani raspolaganja imovinom trebalo bi da bez odlaganja bude dostavljena i bankama i drugim finansijskim organizacijama u kojima se nalaze deponovana novčana sredstva i hartije od vrednosti vlasnika. U tom delu smo i intervenisali podnošenjem amandmana. Takođe, značajne novine su i odredba da sud o zahtevu za privremeno oduzimanje imovine mora odlučiti u roku od osam dana, kao i da zahtev može podneti samo za imovinu čija vrednost prelazi iznos od 1.500.000. Time se organi nadležni za vođenje ovog postupka obavezuju da ovakve postupke pokreću izuzetno onda kada postoji naročito opravdani interes koji opravdava svrhu njihovog uvođenja. Takođe, značajne novine koje ovaj zakon uvodi tiču se mogućnosti preispitivanja rešenja o privremenom oduzimanju imovine, kao i mogućnosti zamene mere privremenog oduzimanje imovine merom zabrane raspolaganja njome. Kada se uređuje ovako osetljiva materija u zakonu, kao i kada sud primenjuje odredbe tog zakona, uvek treba imati na umu da se radi o merama privremenog karaktera, koje služe boljem ostvarivanju krajnjeg cilja, a to je krivično-pravna zaštita određenih vrednosti i dobara koji su zaštićeni Ustavom i zakonom. U tom smislu, ovakvim merama se kod jednog lica protiv koga se postupak vodi zadire upravo u te vrednost, te je stoga neophodno da se te mere postave restriktivno samo onda kada postoji opasnost da se krajnji cilj ne bi moga postići. S tim u vezi, raniji zakon nije sadržao odredbe koje su sudu omogućavale da preispita da li još uvek postoji razlog za privremeno oduzimanje imovine, pa bi u tom slučaju da tužilaštvo ne podnese zahtev za trajno oduzimanje imovine ili sud takav zahtev odbije, u krajnjoj liniji država vlasniku imovine, koja bi bila privremeno oduzeta, dugovala znatno veći iznos nadoknade štete. Ovakvim rešenjem se postiže da se tako nešto izbegne. Na toj liniji stoji novina i u pogledu trajnog oduzimanje imovine, kojom se propisuje da se postupak za trajno oduzimanje imovine pokreće po pravosnažnom okončanju krivičnog postupka. Dakle, imovina se može trajno oduzeti samo vlasniku koji je pravosnažnom presudom nadležnog suda osuđen na krivično delo koje mu je stavljeno na teret. Uzevši u obzir karakter postupka oduzimanje imovine, da je on vrsta sporednog pridruženog krivičnog postupka, uz onaj glavni u kojem se odlučuje o krivičnoj odgovornosti nekog lica, ovakvo ponuđeno rešenje predstavlja najlogičniji mogući izbor autora zakona i u tom smislu je mnogo bolje od dosadašnjeg. Odredbe dosadašnjeg zakona predviđale su mogućnosti paralelnog vođenja postupka, onog glavnog i ovog za oduzimanje imovine, pa se moglo dogoditi da se jednom licu trajno oduzme imovina, a da istovremeno to lice bude pravosnažno oslobođeno od optužbe da je počinilo krivično delo ili da optužba bude pravosnažno odbijena. U tom slučaju bi država tom licu dugovala ogromne iznose nadoknade šteta i zbog oduzimanja imovine. Ovakvim rešenjem upravo se onemogućava da do toga dođe. Kao što je već istaknuto, ovaj zakon predstavlja korak unapred u odnosu na dosadašnje, jer zadržava njegova dobra rešenja i znatno ih proširuje i poboljšava u najosetljivijim delovima. Poslanička grupa PUPS će ga stoga podržati uz korekcije u onim delovima u kojima smatramo da ga je potrebno podrobnije razraditi. Ostale zakone iz ovog seta će poslanička grupa PUPS takođe podržati u danu za glasanje, jer smatramo da su Srbiji ovakvi zakoni neophodni. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, danas na dnevnom redu imamo četiri zakona. Svakako neću govoriti o svim tim zakonima, jer neki od njih i ne zavređuju da se mnogo kaže, predstavljaju tehnička usaglašavanja sa drugim zakonima, ili predstavljaju neke male izmene koje suštinski ne menjaju te zakone. Dakle, Zakonik o krivičnom postupku se danas ne menja značajno i zakon koji se odnosi na državne organe, koji se bore protiv organizovanog kriminala i korupcije se, praktično, ne menja značajno već se samo usaglašava sa nekim u međuvremenu donetim zakonima. "Marijin zakon", kao što smo istakli, je praktično identičan onome koji je podnela Vlada koju je vodila DS. Demokratska stranka će taj zakon svakako podržati, jer na čelu tog tima koji je radio taj zakon, je bio Slobodan Homen, poslanik DS, tako da DS u potpunosti stoji iza tog zakona. On je sada podnet od strane Vlade u identičnom tekstu, kao što je bio podnet i od strane prethodne Vlade. Pred nama su i izmene Zakona o oduzimanju imovine. Moram da priznam da je dobro i drago mi je da je SNS odlučila da podrži ovaj zakon i dala, čak, neke predloge za unapređenje ovog zakona. Zašto to kažem? Kažem iz razloga što 2009. godine, kada je DS ovaj zakon predložila i kada je on usvojen, SNS nije htela da glasa za Zakon o oduzimanju imovine. Mislili ste 2009. godine da taj zakon ne treba doneti i da taj zakon nije potreban, 2013. godine smatrate da je zakon i te kako dobar i čak predlažete da se on unapredi. Mislim da je to jedan značajan pomak i promena u politici SNS. Sam Zakon o oduzimanju imovine je važan i predstavlja najznačajnije sredstvo u borbi protiv organizovanog kriminala i korupcije. Naravno, nije dovoljno doneti zakon i napraviti izmene zakona. Potrebno je taj zakon i primeniti. Dobro je što u obrazloženju, koje smo dobili od Vlade, piše da je ovaj zakon, koji je DS donela, dobar, da se on dobro i primenjivao i da ima veoma dobrih rezultata u primeni, pa čak piše da je i više miliona imovine privremeno oduzeto. Moram da podsetim građane da se ne radi o više miliona evra imovine, koji su oduzeti, već se radi o više od 350 miliona imovine evra imovine koja je privremeno ili trajno oduzeto od onih za koje se sumnja da su počinili krivična dela. Na taj način smo pokazali odlučnost u borbi protiv kriminala, organizovanog kriminala i korupcije. Rezultati na tom polju su sigurno bili i možda najbolji, kada se radi o prethodnoj Vladi. Ono što mi nije jasno – zašto se prestalo sa primenom Zakona o oduzimanju imovine? Zašto je tadašnja vlast prestala da primenjuje ovaj zakon? Ako imamo podatak da je 350 miliona imovine oduzeto u vreme prethodne vlasti, postavlja se pitanje, kažete da je zakon dobar, zašto ga vi ne primenjujete? Da li je privremeno oduzeta imovina nekome, u svim ovim aferama koje smo imali prilike da vidimo na TV i u svim postupcima koji se vode usred borbe protiv korupcije? Moj utisak je da se zastalo sa primenom zakona. Tražim od resornog ministarstva i od nadležnih organa da se po ovom pitanju izjasne zašto je to tako? Da li to znači da nema više onih koji su osumnjičeni da su izvršili krivična dela organizovanog kriminala, a da imaju imovinu za koju se sumnja da je nelegalno stečena? Da li je moguće da u svim ovim aferama nema nikakve imovine kod počinioca i nema potrebe da se bilo kome privremeno bilo šta oduzima? Postoji određeno unapređenje u ovom zakonu i ta unapređenja su dobrodošla. Ne smatram da je bilo potrebno donositi ceo novi zakon, naročito ako imamo u vidu da od 84 člana, 40 ili 42 člana su identična kao što su bili i u prethodnom zakonu. Mislim da je moglo da se ide samo sa izmenom određenih članova, za koje se slažem da je trebalo promeniti, i neki od njih su promenjeni na dobar način. Ali vas molim da razmislite i o tome da nije dovoljno doneti zakon, već je potrebno zakon i primeniti. Podneo sam jedan amandman, o tome ćemo razgovarati u pojedinostima, koji se odnosi na to da bi ovim zakonom trebalo da se obuhvate i oni koji su činili krivično delo terorizma. U krajnjem slučaju, u obavezi smo na to prema Rezoluciji Saveta bezbednosti, koja traži to od svih članica UN. Dakle, ne samo da se odnosi na one koji finansiraju terorizam, već i na same počinioce krivičnih dela terorizma. Hvala.
Reč ima ministar Selaković, Izvolite.
Uvaženi gospodine predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, iako zaista uvažavam i cenim što su naše rasprave u Narodnoj skupštini, pogotovo kada su u pitanju zakoni čiji je predlagač Ministarstvo pravde, odnosno čiji je predlagač Vlada Republike Srbije, a predstavnik predlagača Ministarstvo pravde i državne uprave. Smatram za potrebno i radi informisanosti svih vas narodnih poslanika, a i radi informisanja ukupne javnosti u Republici Srbiji, da reagujemo na nešto što je već neki po redu put od juče pomenuto ovde. Nekoliko puta smo čuli jedan zanimljiv podatak, a to je da je u prethodne tri godine, nešto više od tri godine od primene Zakona o oduzimanju imovine stečene krivičnim delom, oduzeta imovina u vrednosti od 350 miliona evra. Za ovih osam meseci, koliko se nalazim na čelu Ministarstva pravde i državne uprave, mogu da kažem da jedini put u javnosti kada sam čuo tu cifru jeste predizborna kampanja jedne od parlamentarnih stranaka, gde se to navodilo kao jedan od velikih rezultata te vlasti. Podaci,koje možete tražiti preko Poverenika za informacije od javnog značaja, sasvim su drugačiji. Ni jedan jedini put od 2009. godine pa do pre nekoliko meseci nije urađen popis imovine koja je oduzeta na osnovu ovog zakona. Cifra od 350 miliona može a i ne mora da bude tačna. Ona je možda veća, možda je manja. Kada ćemo dobiti tačna rezultat? Mogu da kažem da je kraj mene i direktorka Direkcije za upravljanje oduzetom imovinom, sproveden je prvi put popis imovine koja je oduzeta. U toku su predistražne radnje zbog onoga šta je i kako je rađeno u Direkciji za upravljanje oduzetom imovinom do sada. Svakako da podržavam tezu da nije dovoljno zakon doneti, da je zakon potrebno i primenjivati. Za primenu ovog zakona postoje nadležni organi. Verujem našim tužiocima, oni su samostalan organ i uveren sam da će nastaviti sa sprovođenjem ovog zakona onako kako su to radili i do sada. Samo vas molim da sa neproverenim informacijama ne izlazimo u javnost. Iz tog razloga je u mom govoru, prilikom predstavljanja ovih predloga zakona, ali i u obrazloženju, stavljeno da je to vrednost od nekoliko miliona. Ako ćemo da iznosimo cifru od 350 miliona, molim vas da navedete šta je to sve vredno 350 miliona? Možda je ta vrednost veća od te cifre. Postoje osnovi da tvrdimo i tako nešto. Dok ne proverimo, hajde da sačekamo rezultate procene. Obavljen je popis. Očekujemo procenu. Kada bude izvršena procena, izaći ćemo sa cifrom kolika je vrednost te imovine. Hvala.
Narodni poslanik Jelena Travar Miljević.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dozvoliću sebi danas da govorim samo o jednom zakonskom predlogu, o zakonskom predlogu za koji verujem da će po prvi put dobiti punu podršku parlamenta i očekujem da svih mojih 250, odnosno 249 kolega podrži. To je Predlog zakona o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima. Kao što je istakla moja koleginica juče u svom govoru, teško je govoriti o ovom zakonu bez emocija, naročito kada se zna da je on rezultat u jednom delu krivičnog dela koje je počinjeno prema maloletnom licu. Ne bih sada ponavljala sve one konvencije, strategije i dokumente koje je Republika Srbija usvojila kada su u pitanju krivična dela protiv polne slobode prema maloletnim licima, ali bi svakako naglasila da je bezbednost dece ujedno i bezbednost našeg društva i opstanak jednog društva i stoga očekujem punu podršku kada je usvajanje ovog zakona u pitanju. Pohvalila bih kontinuitet ove vlade i ministarstva po pitanju ovog zakona. Pohvalila bih činjenicu da ne postoji politizacija ove teme, već da smo svi shvatili da je usvajanje ovog zakona odgovor društva na ono što nismo bili u stanju da sprečimo, odgovor na sve ono što se do sada dešavalo i isto tako iskoristila ovaj parlament da ukažem na činjenicu da ovaj problem postoji, iako podaci kažu da je samo 5% onih koji pretrpe nasilje spremno da ga prijave kada govorimo o maloletnim licima. Naravno, da ono što se desi u detinjstvu ostavlja posledice do kraja života i mi smo ti koji treba da se pored posledica i te kako bavimo uzrocima koji dovode do krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima. Iako su ova krivična dela već regulisana Krivičnim zakonikom, kao što je silovanje, obljuba nad nemoćnim licem, itd, zatim, iskorišćavanje računarske mreže i komunikacije drugim tehničkim sredstvima za izvršenje krivičnih dela polne slobode prema maloletnom licu, to je onaj aspekt na koji bih ja posebno ukazala, jer se granica korišćenja Interneta kod dece pomera i u Ministarstvu za informacionu tehnologiju, koje je postojalo, odvijao se projekat "klikni bezbedno" i to je nešto što kasnije može da dovede nažalost i do silovanja i seksualne zloupotrebe maloletnih lica. Isto tako želela bih da povećam vidljivost tog problema i da ukažem da bi možda bilo dobro da negde kroz ovaj zakon postoje posebne mere kojima će se zabraniti pristup ili korišćenje Interneta onome ko je zloupotrebio tehniku, da bi isto tako na kraju zloupotrebio i maloletno lice. Naravno da bih pohvalila pravne posledice osude i to je jedna dobra stavka koja se prvi put uvodi kada su ovi zločini u pitanju. Moje lično mišljenje je da ne treba da traju 20 godina, nego da budu trajna, jer, u 80% slučajeva su u pitanju povratnici, kada govorimo o silovateljima i pedofiliji. Mi smo podneli amandman da u duhu našeg Krivičnog zakonika bude 40 godina. Dobro je stvaranje evidencije koja će se voditi. Naravno da se postavlja pitanje do koje mere ona treba da bude upozoravajuća, dobro je što poslodavci treba da traže kada je u pitanju rad sa decom potvrdu da ta lica nisu izvršila krivična dela. Svakako je dobro što imamo poseban protokol o postupanju policijskih službenika u zaštiti maloletnih lica od zlostavljanja i zanemarivanja, ali isto tako postavljam pitanje – koliko su sve naše institucije spremne da sarađuju, da postoji jedna multisektorska saradnja, ne samo na nivou Republike, nego i na lokalnom nivou? Podsetila bih na značaj obrazovanja i samog funkcionisanja pedagogije kada je ovaj problem u pitanju, iako će ovo pomeriti bar jedan milimetar stvari na bolje, iako će nas ovo sve naterati da se bavimo uzrocima i sprečimo zlostavljanje maloletnih lica, onda nema razloga da ovaj zakon ne dobije podršku, kako mene, tako i svih mojih kolega. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, danas ću u okviru ovog svog izlaganja govoriti o dva zakona, o Predlogu zakona o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima i o Predlogu zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela. Na početku želim da se zahvalim gospodinu Slobodanu Jovanoviću, koji danas nije sa nama, ali koji je uprkos velikoj porodičnoj tragediji, koju je imao, smogao snage i hrabrosti da svoju energiju usmeri jednom plemenitom, pozitivnom cilju, da predloži ovaj zakon. Zahvaljujem se gospodinu Slobodanu Homenu koji je njegove ideje predočio. Hvala i drugim ljudima koji su učestvovali u izradi ovog zakona, ali to je dobar pokazatelj i primer kako lična tragedija ne mora uvek da pobudi ono instiktivno želju za osvetom, već može da pobudi plemenita nastojanja, da drugi pojedinci i drugi ljudi u ovoj zemlji i drugi građani u ovoj zemlji ne dožive ono što je neko iskusio kao ličnu tragediju i vrlo bolno i neprijatno iskustvo. Naravno, svi smo kao poslanici dobili i molbu Fondacije "Marija Jovanović", pozivam vas da pozitivno odgovorimo na ovu molbu, da koliko je u našoj mogućnosti damo doprinos radu ove fondacije, da to urade i drugi građani Republike Srbije, da se kroz određene projekte obezbedi mogućnost da toj fondaciji donaciju daju i nadležna ministarstva u skladu sa zakonom, koji su konkurisali za projekte. Ne bih mnogo govorio o ovom zakonu, više bih se usredsredio na Zakon o oduzimanju imovine, ali se još jedanput zahvaljujem i gospodinu Slobodanu Homenu i Slobodanu Jovanoviću i svim ljudima koji su radili na izradi ovog zakona i smatram da je obaveza uređenog civilizovanog društva, pogotovo društva kao što je naše, koje se sreće ponovo sa pojačanom agresivnom kampanjom organizovanog kriminala, nasilnog kriminala, da se tim nasilnim, najtežim oblicima kriminala energično suprotstavi, pre svega kroz zakone koji su sprovodljivi u praksi. Naravno, imamo vrlo malo vremena, pa bih deo svog izlaganja posvetio i Zakonu o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela. Godine 2008, oktobra meseca, Narodna skupština Republike Srbije razmatrala je ovaj zakon i u načelu i u pojedinostima. Mi smo u to vreme prisustvovali nekim nemilim scenama u parlamentu. Jedna opoziciona stranka se cepala i bila je više usresređena na svoje unutrašnje sukobe i probleme, nego na suštinu donošenja ovog zakona, ali su, izvinjavam se. Predstavnici tadašnje opozicije, a sada vladajuće većine, ne samo da nisu glasali za ovaj zakon, evo ovde stenografskih beležaka. Dobro je da se podsetimo kroz istoriju, kako se jedan zakon rađao. Tada ste prvo žestoko kritikovali odluku da se formira Direkcija za upravljanje oduzetom imovinom, uz konstataciju da je to pogubno, štetno, loše, da to samo gomila direkcije i da to Srbiju i njene građane neće doneti ničega dobrog. Posle pet godina ste progledali drugim očima, i kao što biva, mi vam ne zameramo na tom kašnjenju, ali da ste pre 20 godina prihvatili program Demokratske stranke, načela, sistem vrednosti, danas ne bismo imali kao društvo, kao država muke sa kojima se suočavamo. No, neki su dobrodošli u prvi sat, neki u treći, neki u peti, deveti, dvanaesti, ali kad god došli dobrodošli. To me podseća na one naše građane koji kada uđu u tržni centar pa krenu onim pokretnim stepenicama, uglavnom se voze i stave dve ruke sa strane, da niko ne može da prođe pored njih, iako iza njih ima puno ljudi koji bi uz te stepenice ustrčali, bez obzira što su pokretne. Tako i vi. Tek kad dođete na vrh osvrnete se, vidite kakvu ste štetu napravili i onda prihvatite ono što ste mogli kada ste se nalazili na prvom stepeniku. Međutim ono što me mnogo više brine, a to je činjenica, ne da niste glasali za ovaj zakon, tada, a da sada njegove izmene, odnosno kompletno novi zakon predlažete uz određenu, u stvari izmene tog postojećeg zakona, jeste to da od kada ste preuzeli vlast ovaj se zakon, izgleda, više ne primenjuje. Hajde da prihvatimo sugestiju gospodina ministra, da ne licitiramo imovinom, ali onda da ne bude baš da i nekoliko miliona, jer samo je u novcu uzeto devet miliona evra. Znači to baš nije nekoliko miliona. Hajde da ne bude ni da je 350 miliona, neka se uradi, nova gospođa direktorka neka uradi zajedno sa svojim stručnim službama, analiza primene ovoga zakona i da vidimo koliko vrede te umetničke slike, stanovi, lokali, koliko je pomoći upućeno opštini Trgovište i nekim drugim organizacijama, institucijama i da prihvati vašu sugestijuda to možda nije 350 miliona evra, da je to možda više ili manje, ali, onda da ne bude da je nekoliko miliona evra. Voleo bih da mi vladajuća većina obrazloži kako u tako velikom jeku energične borbe protiv kriminala i korupcije nema nove oduzete imovine. Ne želim da remetim nezavisnost tužilačke funkcije, oni su… (Nikola Selaković, s mesta: Samostalnost.) … samostalnost. Izvinjavam se, nisam pravnik, samostalnost, ne bih da remetim te tužilačke funkcije. Oni ljudi samostalno odlučuju o krivičnim postupcima koji vode. Zatrpavamo se svakoga dana, onako plačnim glasom, prepodobnim glasovima, na konferencijama za novinare šta će sve biti urađeno u borbi protiv kriminala i korupcije, najavljuju se datumi, rokovi. Međutim, nema efekta u oduzimanju imovine. Da li je moguće da su najsiromašniji slojevi našega društva radili ta teška krivična dela ili se možda radi o strahu da im oduzmete imovinu koju su nezakonito stekli? Nije ovo čikanje, da ja vas sada čikam, ajde sada uzmite njemu, njemu, ili bilo kom čoveku koji je optužen. Prosto mi je neverovatno da ima toliko kriminala i korupcije čiju borbu koristite isključivo za političku promociju, a da nema efekta u oduzimanju imovine. Naravno, mišljenja o prethodnom zakonu, za koji sadašnja vladajuća većina nije glasala i pri tome ga je žestoko kritikovala, pokušavajući i da ga ospori pred Ustavnim sudom, završavaju se baš mišljenjem tog Ustavnog suda, gde Ustavni sud kaže da ovaj zakon predstavlja izraz nastojanja Republike Srbije da se izbori sa izazovima organizovanog kriminala i kriminaliteta koji je u trenutku uspostavljanja demokratskih institucija udario u same temelje državne organizacije i nosioce najviših političkih funkcija. Ne bih da tumačim odluke Ustavnog suda, nemam ni to pravo, ni tu sloboda, ali opet podvlačim, treba apostrofirati ljude koji su imali hrabrosti 2008. godine, kao što je to gospođa Snežana Malović, da udare svom snagom u organizovani nasilni kriminal. Treba poštovati ljude, kao što jeSlobodan Homen, treba poštovati ljude, kao što je Miljko Radisavljević, kao što je Saša Vukadinović i treba nastavljati tamo gde je prethodna vlada stala, kada je reč o obračunu sa organizovanim kriminalom i korupcijom. Hajde da ne čitamo spisak imovine, zna Srbija i znaju građani Srbije šta je i koliko oduzeto i kome dato, mada je podsećanje ponekada majka uspeha. Možda treba podsećati na datume u današnjoj istoriji, jer danas je dan kada smo organizovali puč 1941. godine ili oborili onaj "nevidljivi" avion tokom NATO agresije, ali danas je isto bio značajan dan u parlamentarnom životu Republike Srbije. Od 1. marta 2009. godine počelo se sa primenom ovoga zakona. Nekako baš na današnji dan u ovo vreme počeli su da se osećaju i efekti primene tog zakona, jer se u praksi, kažem, uveliko primenjivao. Naravno, dali ste dosta razloga za donošenje izmena ovoga zakona. Imam zaista razumevanja za neke od razloga zbog čega treba izmeniti zakon, a ne predlagati kompletno nov zakon sa kozmetičkim izmenama. Tokom primene zakona stvorila se praksa da taj zakon primenjuje i reguliše neke određene zakonske odredbe u pogledu očuvanja i rukovođenja imovinom, koja proističe iz procesa privatizacije, kako ta imovina ne bi propala. Bilo je potrebno da se decidno odrede nadležnosti Direkcije za upravljanje oduzetom imovinom i Agencije za privatizaciju. Naravno, neću mnogo da apostrofiram sastav radne grupe koja je radila izmene ovog zakona i ko je sve bio u toj radnoj grupi, ali mislim da kada se piše neki zakon treba voditi računa ko su ljudi koji zakon pišu, kreiraju, jer najčešće su to najbolji, najobrazovaniji, najmoralniji ljudi, ali nekada treba, kažem, voditi računa o tome ko u tim radnim grupama za izmenu zakona sedi i proveriti da li možda i sam nije bio odgovoran za neka krivična dela. Na kraju, moram da vam kažem da mi je drago što ste promenili svoje opozicione stavove, mišljenje i poslanička grupa Nove Srbije, koja je žestoko kritikovala ovaj zakon, i poslanička grupa SNS, što shvatate da nema borbe protiv kriminala i korupcije deklarativno, već suštinski, tako što se zakoni donose i sprovode i primenjuju. Drago mi je da ćete sada valjda glasati za ovaj zakon, s obzirom da ste ga predložili. Nemojte nikadada zaboravite, da bi Srbija bila mnogo bolja, uređenija i srećnija da ste neke korake pravili na početku svoje političke karijere, a ne na vrhuncu. Znate, uspeh je nekada divan dezodorans, najbolji dezodorans. On neutrališe sve što može da zaudara u nečijoj političkoj prošlosti, ali vodite računa da dejstvo tog dezodoransa može da bude vrlo kratkotrajno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan, replika, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, u vreme usvajanja ovog zakona radio sam na njegovoj izradi, ali sam, kada su se konačna rešenja pojavila u Skupštini, bio izrazito protiv ovog zakona kako ne bi bilo da je samo opozicija protiv. Zašto sam bio protiv ovog zakona? Zašto sam sve vreme kritikovao rešenja koje je usvojilo Ministarstvo pravde u pređašnjem režimu? Zato što se upravo stalno potenciralo da se imovina oduzima zarad dobrobiti građana i da će ta imovina koja je oduzeta biti data građanima na korišćenje, a od građana su kriminalci zapravo i uzimali pare. Šta se desilo u praksi? Desilo se da je oduzeta imovina po raznim političkim vezama ili po sistemu daj da dam šurnjaji, snaji, bila dodeljivana raznim ljudima, netransparentno i na bog zna koji način. Hajde čisto da postavimo pitanje – po kom kriterijumu je Ministarstvo pravde, u pređašnjem režimu, dalo na korišćenje kuću u ulici Ivana Franka broj 11, površine 400 metara kvadratnih, u Novom Sadu Vladi AP Vojvodine? Iz dokumentacije ne znam zašto je data Vladi AP Vojvodine, ni po kom kriterijumu. Zašto je kuća u Ivana Franka broj 10, isto tamo, u Novom Sadu, površine hiljadu metara kvadratnih, data Vladi AP Vojvodine, a ne znam opet po kom kriterijumu? To je ista ona Vlada AP Vojvodine koju danas SNS podržava. Zašto su stanovi u Novom Sadu, ulica Branka Bajića broj 66, površine 53 metara kvadratna i u ulici Narodnih heroja broj 5, površine 153 metara kvadratnih, dati Vladi AP Vojvodine, a bez ijednoga kriterijuma? Jako me zanima, od te navodno oduzete imovine od kriminalaca, zašto je mercedes "Brabus", crne boje, mg 55, dat na privatno korišćenje određenim licima? Tim povodom se vodi istraga, pa neću ovde da komentarišem. Ko je dao bentlija, takođe za privatne potrebe, pa se taj neko, ko ga je koristio, slupao? Zato smo bili protiv. Hvala.
Imam više prijavljenih narodnih poslanika. Samo moram da utvrdim osnov, pre nego što budem dao reč. (Srđan Milivojević, s mesta: Pogrešno sam protumačen.) Imate pravo. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsedniče Skupštine. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ne znam po kom osnovu je imovina davana ili nije davana, ali znam da je Univerzitetskoj dečijoj klinici u Tiršovoj data na korišćenje kuća u Ulici Živojina Lukovića Vajara broj 19/4, površine 100 m2, koja će se koristiti za potrebe roditelja i dece iz unutrašnjosti koja su obolela od malignih bolesti, a nalaze se na lečenju u Beogradu. Znamo muke kakve ljudi iz Beograda, iz Srbije imaju kada leče svoju decu od malignih bolesti, kada dođu u Beograd, gde da se smeste. Ne znam da li ima efekta ili nema efekta kada se kuća, koju su koristili kriminalci, da gradskoj opštini Zvezdara, koja će biti data za funkcionisanje opštinskih službi, kada je data Olimpijskom komitetu Srbije, kada je data za decu bez odgovarajućeg staranja, kada je data kuća i novac opštini Trgovište posle poplava. Ne znam sve te efekte, zaista, niti želim da ulazim. Evo tu gospođe direktorke, ona će u narednom periodu uraditi svrsishodnost trošenja te imovine, ali mislim da je mnogo bolje da ono što je uzeto od građana Republike Srbije i od budžeta Republike Srbije, jer nisu samo oštećeni građani, oštećen je i budžet Republike Srbije, bude vraćeno na ovaj ili onaj način budžetu Republike Srbije, nego da ostane kriminalcima. Vaše protivljenje da se ovaj zakon donese, rezultiralo je činjenicom da je do 2008. godine imovina proistekla iz krivičnih dela ostajala kriminalcima i čekala ih po izlasku iz zatvora. Sada vas pitam, da li je bolje … (Predsednik: Vreme.) Da li je bolje da imovina ostaje kriminalcima ili da bude data roditeljima koji imaju bolesnu decu, za vrlo plemenite potrebe? Hvala.
Gospodine Veselinoviću, vas imam u sistemu, ali ne znam na osnovu čega se vi javljate. Nije pomenuta vaša stranka, nije pomenuta poslanička grupa, jedino je pomenut bivši režim, ali ne možete govoriti u ime bivšeg režima. (Janko Veselinović, sa mesta: A ko bi trebalo da brani Vladu AP Vojvodine?) Vlada AP Vojvodine nije DS, bez obzira što DS učestvuje u tome. Gospodin Milivojević se javio i dobio pravo na repliku jer je on prethodno govorio. Gospodin Cvijan je dobio na osnovu toga što je gospodin Milivojević više puta pomenuo SNS, pa je samim tim gospodin Cvijan, kao ovlašćeni predstavnik SNS, mogao da dobije pravo na reč. (Janko Veselinović, sa mesta: Po Poslovniku.) Po Poslovniku? Izvolite.
Po Poslovniku, član 106. i član 107. Smatram da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine rečima izgovorenim od gospodina Cvijana, zato što je izneo poluinformacije i rekao bih neistine, dovodeći javnost u ozbiljnu zabludu da je imovina koja je oduzeta kriminalcima data na raspolaganje AP Vojvodini u, tobož, neke svrhe koje nisu javno poznate. Ta imovina je dodeljena Vladi AP Vojvodine, kako bi ona, kao osnivač ustanova, mogla dalje staviti na raspolaganje. Neke od tih lokacija koje ste pomenuli koriste se kao roditeljske kuće za decu obolelu od teških bolesti, kao i kuće u kojima su smeštene majke koje su zlostavljene u porodici. Dakle, ni jednu od tih kuća, niti lokacija, ne koristi Vlada AP Vojvodine kao, ne daj bože, rezistencijalni ili neki drugi objekat u kojem se odmaraju članovi Vlade AP Vojvodine, poštovani poslanici. Hvala.
Narodni poslanik Vladimir Cvijan.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, očigledno je da ovde predstavnici bivšeg režima barataju pogrešnim informacijama, daću vam nekoliko primera. Pomenuto je malo pre da je jedna kuća data Olimpijskom komitetu Srbije. Znam zato što sam ja član arbitraže Olimpijskog komiteta Srbije, u pitanju je kuća u Omladinskoj ulici broj 23, površine 411 m2, u Beogradu, koja je vraćena u međuvremenu Direkciji za oduzetu imovinu, uz obrazloženje – hvala, ne treba nama takva kuća, ne treba nam takva ruina, ne treba nam, jeste ona oduzeta od Šarićevog klana, ali je u katastrofalnom stanju. Ovo čisto kažem zbog toga što očigledno postoje pogrešne informacije kojima se ovde raspolaže. Očigledno je da oni koji su nekada oduzimali više ne mogu da dokuče ni kome su dali, ni zašto su dali, ni gde, kod koje, čije šurnjaje i snaje je završilo. Zaista me zanima, ali to ne piše u zvaničnoj dokumentaciji, nije transparentno – kome je data kuća u Ladislava Demaša broj 6, 300 m2, u Novom Sadu? Sada ponavljam pitanje od malo pre – kome je dat "Bentli" koji je naknadno slupan? Majkama sa decom? Kome je dat, otvoreno pitam, znamo, taj slučaj je bio u medijima, kome je dat "Mercedes Brabus" MG55 crne boje, sportski model, 2009. godište, koga viđamo na ulici? Da li je i to dato majkama sa decom? Očigledno je da je u ranija vremena netransparentno imovina oduzimana, da bi se neki mogli slikati sa tako oduzetom imovinom. Podsećam građana da u svim postupcima koji su eventualno i obustavljeni, imovina koja je oduzeta će morati da se vrati. Konačno, iskoristiću ovu priliku da podsetim da o oduzimanju imovine, privremeno ili trajno, odlučuje sud, sud je nezavisni organ, a ne Ministarstvo pravde ili narodni poslanici. Hvala.
Gospođo Đerić, vas imam u sistemu. Po kom osnovu? Izvolite
Pošto je gospodin Milivojević pomenuo Novu Srbiju, kao stranku koja je promenila svoj politički odnos prema donošenju Zakona o oduzimanju imovine, samo da napomenem, zbog javnosti i zbog građana Republike Srbije – mi nismo promenili svoj stav i apsolutno se zalažemo da imovina stečena krivičnim delom, odnosno kriminalom, ima biti oduzeta i sa njome raspolagati upravo po zakonu koji je donet i 2008. i ovaj novi zakon koji donosimo sada. Ono sa čime mi nismo bili saglasni ni 2008. godine, kada se zakon donosio, a saglasni smo da se zakon donese i da se, kako rekoh, ta imovina ima oduzimati, jeste visina od koje počinje oduzimanje imovine stečene proistekle iz krivičnog dela. Dakle, to je ono na čemu Nova Srbija insistira. Da li ćemo imati sluha kod ovog ministra, pa da prihvati naše amandmane, videćemo, ali ćemo svakako poštovati zakon koji bude donet. Zaista smatramo da je osiromašenoj Srbiji, u kojoj se samo obogatio broj krivičnih dela po kojima su se neki bogatili, svota od 1.500.000 dinara u odnosu 500.000 dinara, koliko mi zagovaramo, je u stvari previsok prag. To je ono na čemu mi i dalje stojimo. I dalje insistiramo, i dalje podržavamo upravo zakonsko rešenje da se imovina stečena krivičnim delom ima oduzimati i da se njome u Republici Srbiji treba transparentno upravljati. Građani Srbije su oštećeni i nije tačna konstatacija da je oštećen budžet Republike Srbije. Budžet Republike Srbije u stvari su sredstva građana Republike Srbije. Vlada nije firma, Vlada ne proizvodi sredstva, to su sredstva građana Republike Srbije koja oni poveravaju Vladi na raspolaganje. Uvek su oštećeni i opljačkani građani Republike Srbije i na tome insistiramo. Mi i dalje stojimo na tom stanovištu, kao politička stranka. Dakle, Nova Srbija se zalaže da se imovina proistekla iz krivičnih dela ima oduzimati i to je pravda, kako rekoh, brza i efikasna, koju građani Republike Srbije očekuju na delu. Hvala lepo.
Hvala. Gospodine Homen, povreda Poslovnika, izvolite.
Povreda Poslovnika, član 106, govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Tema jeste uopšteno Zakon o oduzimanju imovine, ali se ovde povela rasprava o rezultatima rada Direkcije, što mislim da nije tačka dnevnog reda. U tom smislu zaista imam potrebu nešto da kažem, da bi bilo jasno, jer na žalost mi, kao Narodna skupština, ne prozivajući ni vlast ni opoziciju, sada smo u stanju verovatno i nešto što je dobro da nekom našom raspravom predstavimo građanima kao vrlo loše. Duboko verujem, a verujem da će se složiti i vlast, da zakon je bio dobar, dobro je primenjivan, izmene … (Predsednik: Ali vas molim da o tome ne govorite u toku povrede Poslovnika, pošto u toku povrede Poslovnika možete govoriti samo o …) Govorim o povredi Poslovnika, šta se sve govorilo, a nije bila tema dnevnog reda [[Predsednik: Ali se govorilo u okviru replike. U okviru replike je tomoguće.]] Mogu li da vas zamolim da završim? (Predsednik: Ali ne mogu da vam dozvolim da govorite o nečemu što ipak nije tema povrede Poslovnika.) Znači, gospodin Cvijan je kroz svoj govor povredio Poslovnik, a vi na to niste ukazali, govoreći o rezultatima, načinu deljenja imovine Direkcije. Nadam se da se oko toga slažemo. Ono što je rečeno da su davani automobili, direktno o tome je govorio, da su davani privatnim licima, samo želim da kažem jednu rečenicu da se zna, a to je da su ti automobili dati MUP-u Republike Srbije. Ko je slupao ili šta je radio MUP Republike Srbije, to trebate da pitate starog i sadašnjeg ministra unutrašnjih poslova, a ne da pitate opoziciju. Naravno, detaljnije ću se javiti, ali vas opet molim da ne dozvolite raspravu jer smo otišli daleko od samog predloga teksta zakona. Hvala.
Smatram da nije povređen član 106. koji ste naveli, zato što je gospodin Cvijan o tome govorio u toku replike. Dakle, on nije govorio kao jedan od govornika o tački dnevnog reda, već u okviru replike na pominjanje njegovog imena na osnovu imena SNS, tako da smatram da Poslovnik nije povređen. Naravno, ako vi insistirate, Narodna skupština će se izjasniti. Ne insistirate? U redu. Za reč se javlja gospodin Veselinović. Po kom osnovu? (Janko Veselinović, s mesta: Replika na izlaganje gospodina Cvijana.) Na osnovu čega? Gospodin Cvijan je postavio samo nekoliko pitanja, a ovog puta čak nije ni pominjao bivši režim. (Janko Veselinović, s mesta: Ja bih njemu da postavim pitanje.) Ne možete postavljati pitanje, nije ovo sednica sa postavljanjem pitanja narodnim poslanicima. Gospodine Milivojeviću, po kom osnovu se javljate? (Srđan Milivojević, s mesta: Po replici.) Da, vi imate prava na to. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, zahvaljujem. Gospodine ministre, nisam kazao da je Nova Srbija značajnije promenila kao SNS stav, ali, ako baš hoćete da vas podsetim, a ovde imam stenografske beleške šta ste govorili 2008. godine... (Veroljub Arsić, s mesta: Hajde.) Pošto čujem: "Hajde", evo da vas zadovoljim. Dakle - Ovde bih postavio jedno izuzetno važno pitanje – zašto Direkcija za upravljanje oduzetom imovinom uopšte postoji? Treba sve to staviti u redovne sudove, kroz izvršna odeljenja i nikakvog razloga nema da se pravi i gomila jedan ovakav aparat, da se pravi posebna direkcija, da se stanovništvo Srbije izlaže troškovima kroz budžet. O tome sam govorio, o budžetu i građanima. To je kazao Srđan Spasojević, tada i sada poslanik Nove Srbije. Izvinjavam se što ga pominjem a nije u sali. Ako hoćete da odgovorim gospodinu Cvijanu, gde su automobili, da li je povređen Poslovnik ili automobil ili vozač automobila, mislim da govorite sa gospodinom Dačićem, da ste se dogovorili ko će biti premijer. Jeste Vlada bicefalna, ali pitajte gospodina Dačića, on je ministar unutrašnjih poslova, ko je vozio "Bentli", kako ga je slupao, kako je dobio? Apsolutno sam uveren i da sadašnja Direkcija i da prethodna Direkcija taj posao raspolaganja tom imovinom radi vrlo u skladu sa zakonom. Ne treba "Bentli" majkama koje imaju decu obolelu od malignih bolesti, njima treba mnogo više. Treba tim majkama saosećanja države, a ne treba deca da nam umiru mesec dana pred operaciju zato što nema para da se pošalju na operaciju, a ima para za razne hirove. Nemojte ta pitanja da postavljate, jer onda govorite o vrlo nesređenim odnosima unutar vladajuće koalicije. Nema tog leka, tog interesa koji može da vas sastavi. Ta pitanja koja upućujete DS samo malo zarotirajte glavu u desno i videćete vaše sadašnje koalicione partnere, oni znaju sve odgovore na vaša pitanja. Hvala.
Reč ima gospođa Đerić, replika. Izvolite.
Zahvaljujem se kolegi što je upravo citirao ono što je moj kolega tada govorio, Srđan Spasojević. Dakle, niste osporili ono što sam rekla, a to je samo jedan u nizu citata onoga što smo zastupali kao politička stranka, a i dalje zastupamo ekonomično trošenje budžetskih sredstava. I dalje smo protiv osnivanja velikog broja direkcija, agencija i svega ostalog što opterećuje budžetska sredstva. I dalje smatramo da Vlada ne može da bude najveći poslodavac u Srbiji, jer najveći poslodavac u Srbiji mora da bude privreda Srbije da bi nam budžet bio bogat i da bi građani ove Srbije napokon mogli da progledaju. Zahvaljujem vam se zaista što ste citirali nešto što nam samo ide u prilog kao političkoj stranci.
Reč ima gospođa Milica Vojić Marković.
Hvala. Građani Srbije su imali prilike da čuju šta je sve rađeno za decu i u ime dece, pa ću i ja nastaviti u istom smeru, pošto ću govoriti o Zakonu o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima. Uprkos zaklinjanju da mi kao političari i kao odrasli ljudi, roditelji, hoćemo da uradimo sve da zaštitimo svoju decu, građani su mogli da čuju deo toga šta su sve poslanici spremni da urade, moram da kažem da zakonski okvir za zaštitu dece od seksualnog zlostavljanja nije dovoljno dobar, niti štiti decu sa jedne strane, niti kažnjava počinioce sa druge strane. Jeste urađeno puno i na preventivi i na drugim delovima zakonske regulative, ali zapravo ceo zakonski okvir je još uvek prilično šupalj i ima mesta da se popravi. Naravno, ovaj problem nije problem samo Srbije, to je problem svih zemalja u svetu, dobrim delom u Evropi i Savet Evrope je 2007. godine usvojio Konvenciju o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja. To je tzv. Lanzarot konvencija. Odmah posle toga je pokrenuo jednu kampanju koja je trebala da upozori javnost na ovaj problem koji je sve prisutniji u svetu, a to je kampanja "Jedan od pet", koja se kod nas u zemlji takođe sprovodi. Molim i građane i poslanike da malo budu upoznati sa tim problemom. Statistika Saveta Evrope je takva da kažu da je jedno od petoro dece, kako se i zove ova kampanja, seksualno zlostavljano. Nažalost, Srbija ne raspolaže adekvatnom statistikom što se toga tiče. Mi koristimo podatke koje je uradio "Incest trauma centar", koje je pokupio "Incest trauma centar" kao zvanične podatke. Bilo bi dobro da država zaista počne mnogo ozbiljnije ovim problemom da se bavi, kako bismo imali zaista prave podatke sa kojima možemo da raspolažemo. Podaci "Incest trauma centra" kažu da je jedno od troje dece u Srbiji seksualno zlostavljano, a to bi značilo da je 30% populacije seksualno zlostavljano. Meni se čini da je taj podatak jako veliki, ali zaista ne bih da ga komentarišem, možda je on zaista i tačan. Zato bih volela da o tome otvorimo neku javnu debatu i da vidimo o čemu se tu radi. Srbija je 2010. godine u maju ratifikovala Lanzarot konvenciju i gospođa Lučić je o tome govorila jako mnogo, ali Srbija od 2010. godine nije uradila baš ništa da zakonski reguliše ono što su standardi Lanzarot konvencije. Ne mogu da kažem da nije bilo pokušaja, bilo je pokušaja. Zaštitnik građana je 2011. i 2012. godine podneo svoju inicijativu da se Krivični zakon u tom delu promeni, ali osim te inicijative se ništa naročito nije dogodilo, on se nije promenio i još uvek su kazne takve da su zaista neadekvatne. Meni se čini da svaki put kada se dogodi neka velika tragedija, kao što se dogodila u slučaju male Marije, čije ime nosi ovaj zakon, onda se javnost ustalasa i pritisak javnosti na političare je da donesu zakon. Međutim, ako pogledamo da tri godine mi kao država, kao društvo pokušavamo da donesemo jedan ovakav zakon i ovaj zakon je bio u proceduri u Skupštini u aprilu prošle godine, meni se čini, i to govorim u ime DSS, da Srbija zaista ispušta vreme da se donesu neke stvari koje bi popravile stanje u ovoj oblasti. Moram da kažem da je konačno pred nama predlog ovog zakona i volela bih da prokomentarišem nekoliko rešenja. Zakon propisuje nadzor nad učiniocima ovakvih dela posle izdržane kazne i predlaže, odnosno inicira formiranje registra učinioca ovog dela. Vrlo je važno da ovaj registar postoji. Pod određenim uslovima podatke iz ovog registra koriste drugi državni organi, koriste ustanove koje se bave radom sa decom, i tu pre svega mislim na škole, obdaništa, sportske klubove, domove zdravlja i sve druge institucije. Meni se čini da je ovakva evidencija vrlo važna. Vrlo je važna iz tog razloga što bi pomogla mnogim ustanovama da prilikom zapošljavanja lica koja treba da rade u ovakvim institucijama mogu da provere da li se ta lica nalaze na takvoj evidenciji i da ipak spreče neke stvari, jer statistika kaže da jako mnogo učinioca upravo zloupotrebljava svoju profesiju koja im omogućava direktne kontakte sa decom. Ovde moram da pomenem jedan problem koji se pojavljuje i koji nije direktno vezan sa ovim zakonom, ali je direktno vezan sa ovom oblašću, a to su neadekvatne kazne koje se nalaze u Krivičnom zakonu. Kaznena politika je takva da kaže, prema podacima "Incest trauma centra", drugih nema, da je prosečna zatvorska kazna jedna i po godina. Prema podacima Zavoda za statistiku, maksimalna kazna od 2008. godine do danas jeste tri godine. Pazite, neko će dobiti godinu i po ili tri godine, a neko dete će ostati sa traumama za ceo život. Zakon predviđa i novčanu kaznu u slučajevima izvršene nedozvoljene polne radnje čak i kada su žrtve deca od 14-18 godina. Poziva se na međunarodne konvencije koje smo prihvatili, 14-18 godina su takođe deca. Za mlađe, doduše, se ne koristi novčana kazna, ali ovo ovde je zaista nešto što treba promeniti. Moram da pomenem da jedna inicijativa koju je pokrenuo Incest trauma centar, a prihvatio Odbor za prava deteta, takođe treba da se nađe na dnevnom redu ove skupštine i molim predsednika da se ona nađe ovde, a to je inicijativa da se ukine zastarelost krivičnog gonjenja za krivično delo seksualnog zlostavljanja dece. Još nešto hoću da kažem, da se u svetu na različite načine bore protiv problema pedofilije i seksualnog iskorišćavanja i zlostavljanja dece. U mnogim zakonima, a vidim i u našem zakonu, u članu 7, se govori o tome da počinioci moraju posećivati terapije. Moram da kažem da ove grupne terapije nisu dale neke adekvatne rezultate, ali kao mera možda mogu i da se prihvate. U nekim drugim zemljama, kao jedna od mera je dozvoljena dobrovoljna hemijska kastracija. Govorim o Norveškoj, Danskoj, Španiji i Velikoj Britaniji. U nekim drugim zemljama nije potreban pristanakučinioca za hemijsku kastraciju, kao što je to recimo u Poljskoj ili u Rusiji. Meni se čini, govorim u svoje lično ime, da je trenutak da Srbija počne otvoreno da razgovara o jednoj od mera da se zaštite deca, da se otvori tema hemijske kastracije, jer mi se čini da ovu oblast mi moramo da zatvorimo, kako bismo zaštitili decu. Naravno, jedan od načina borbe jeste jedna ozbiljna i vrlo sistematična društvena edukacija. Jedan od načina jesu ove kampanje kojima se pridružujemo, ali ovde zaista mora društvo da uloži veliki napor da zaokruži sistem zaštite, kako bismo mogli da kažemo da smo uradili ono što je do nas. Hvala vam.
Samo kratko da kažem, da, naravno, pošto smo mi kao Odbor doneli tu odluku, već na sledećoj sednici ćemo imati predlog zakona. Čekao sam samo tehničko usaglašavanje da dam svim članovima odbora da ga potpišu i želim da to, kao Odbor, predložimo parlamentu, a pošto u Odboru svi učestvujemo, kao svi predstavnici svih političkih stranaka, mislim da ćemo onda to i kao Skupština jednoglasno usvojiti, nadam se. Reč ima gospođa Jovana Joksimović. Izvolite.
Hvala vam poštovani predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima je posledica ratifikacije Konvencije Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja od 2010. godine. U ovom parlamentu, kao što je poznato, prethodna vlada je uputila ovaj predlog zakona pred parlament. S obzirom da je ovo izuzetno veliki društveni problem i važna tema, nedopustivo je da je Vladi trebalo sedam meseci da ovaj predlog zakona uputi parlamentu. Ipak, želim da naglasim da je nama iz DS izuzetno drago što je ova vladajuća većina prihvatila politiku zaštite dece, za koju se mi zalažemo već godinama unazad. Ovaj zakon predviđa prevenciju, ali takođe predviđa da svi izvršioci ovih krivičnih dela, nakon odsluženja zatvorske kazne, budu pod nadzorom policije i društva. To će biti bitno za svakog građanina ove države, kako bi se osećali bezbedno i sigurno, pogotovo kada su deca u pitanju. Ovim aktom biće zabranjeno ublažavanje kazne ispod minimuma za pomenuta krivična dela, a osuđenima neće biti dozvoljen uslovni otpust, već će morati u potpunosti da izdrže zatvorsku kaznu na koju su osuđeni. Pod udar zakona će takođe doći ne samo neki budući počinioci ovih krivičnih dela, već i oni osuđeni počinioci krivičnih dela do 20 godina unazad. Suština zakona jeste da se uvede preventivna dnevna kontrola i smatramo da ćemo na ovaj način i ovim rešenjem uspeti da sprečimo ponavljanje krivičnih dela protiv polnih sloboda. Ovaj zakon takođe predviđa posebne mere za osuđenike posle izdržane kazne zatvora, kao što su obavezno javljanje nadležnom organu, Upravi za izvršenje krivičnih sankcija, zabrana posećivanja mesta na kojima se okupljaju maloletna lica, kao što su vrtići i škole i obavezno posećivanje profesionalnih ustanova i savetovališta. Takođe, oni će morati da obaveste nadležne organe i Upravu o svakom svom kretanju, kao što je promena prebivališta, boravišta, radnog mesta ili putovanje u inostranstvo. Zakon predviđa da okrivljeni neće moći da vrše bilo kakvu javnu funkciju i takođe neće moći da se zaposle u bilo kojoj instituciji, firmi ili ustanovi gde bi mogli da imaju bilo kakav kontakt sa decom. Te pravne posledice će trajati 20 godina nakon odsluženja zatvorske kazne. Registar osuđenih, o kojem smo takođe danas govorili, za krivična dela iz tog zakona, vodiće Ministarstvo pravde, što bi zapravo trebalo da pomogne nadležnim organima iz sredine u kojoj žive da vode računa o njihovom ponašanju nakon izlaska na slobodu jer su ova lica mahom povratnici u izvršenju istih tih krivičnih dela. Za one koji ne budu poštovali ove mere, predviđene su i zatvorske kazne, a za sve institucije koje bi eventualno zaposlile ovakva lica su predviđene velike novčane kazne. Javnost je i dalje ogorčena zbog ovog konkretnog slučaja, ali i svih ostalih krivičnih dela i zločina koji su se desili u prošlosti. Jedino što možemo da uradimo da bi ublažili ovu ogorčenost je da, kao odgovorna država i društvo, preventivno delujemo da se ovakvi zločini nikada više ne dese i kontrolno delujemo na potencijalne povratnike ovih zločina, a evidencija beleži i kritičan broj povratnika ovih zločina. Jedino rešenje je da se ustanovi nadzor nad licima koja su bila počinitelji ovih teških zločina. Statistike govore da ovakva dela mahom, čak u 70% slučajeva, čine lica koja su zapravo povratnici. Neophodno je da se, pored postojećeg sistema krivičnih sankcija, uvedu i posebne mere koje bi sprečile počinioce krivičnih dela da ubuduće vrše ta dela. Od najveće važnosti je da sprečimo ponavljanje ovih dela, a ovaj zakon jeste rešenje za to.Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem. Uvaženi gospodine predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je pet zakonskih predloga. Tiču se i odnose se na oblast pravosuđa. Ono što želim da kažem, na samom početku, zapravo ponoviću ono što je ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba SPS rekao u uvodnom izlaganju, poslanici SPS u danu za glasanje podržaće svih pet zakonskih predloga. Pokušaću nekoliko rečenica da saopštim i razloge za takav stav poslaničkog kluba, kada je reč o svim predloženim zakonima. Najpre, kada je reč o Predlogu zakona o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima, tačno je da je donošenje ovog zakona, između ostalog, o tome je bilo reči, i obaveza koja proizilazi iz Konvencije Saveta Evrope, koju je Narodna skupština Republike Srbije potvrdila, mislim, u maju 2010. godine. Ali, ono što želim da kažem jeste da neke stvari, ne samo stvari koje se tiču oblasti pravosuđa, već i ostalih oblasti, ostalih sfera života u Srbiji, mi treba da učinimo ne zato što one proizilaze kao obaveza koju nam nameće Konvencija Saveta Evrope ili obaveza koja nam proizilazi iz evropskih integracija, neke stvari prosto u Srbiji treba da učinimo zbog nas samih. U konkretnom slučaju, kada je reč o ovom zakonu, treba da ga usvojimo zbog naše dece, zbog sve maloletne dece u Srbiji. Suština je zapravo u sledećem, zakonski okvir za zaštitu dece nije dobar. Naprotiv, i to je navedeno u obrazloženju ovog zakonskog predloga, povećan je broj krivičnih dela protiv polne slobode koja su izvršena prema maloletnim licima.Dakle, postojeći zakonski okvir nije dovoljan da se na jednoj strani zaštite deca, a na drugoj strani,na najrigorozniji, ali hajde da ne budem previše grub, na najadekvatniji način, kazne počinioci ovih krivičnih dela. Mi zaista želimo da verujemo da će se usvajanjem ovog zakonskog predloga stvoriti pravne pretpostavke za bolju zaštitu dece od nasilja, i javni registar i nadzor mogu biti preventiva, ali znate šta, za najteža krivična dela, za najteže zločine treba izricati i najstrože kazne. Naravno, to ne može i neće biti rešeno ovim zakonskim predlogom. Mnogi osuđenici koji su odslužili kazne, danas šetaju, nažalost, Srbijom i ne postoji apsolutno nikakav vid kontrole, a registrovan je, kao što smo mogli čuti, i veliki broj povratnika jer su samo do pre nekoliko godina oni osuđivani na minimalne zatvorske kazne, od dve ili tri godine. Ovaj zakonski predlog zapravo treba da stvori mehanizme provere, kako se bivši osuđenik ponaša na slobodi da bi se time moglo kontrolisati i da li to ponašanje vodi ka ponavljanju možda, nekog zločina. Treba učiniti naravno sve da se spreči ponavljanje dela i mi verujemo da će se to postići ovom zakonskim predlogom. Vrlo jasno su definisane mere koje će se sprovoditi. Ne želim pojedinačno da govorim o tim merama, ali ponoviću i silovatelji i pedofili moraju biti osuđeni maksimalno zatvorskom kaznom. Što se tiče Predloga zakona o oduzimanju imovine stečene kriminalom, već je rečeno važeći zakon jeste donet oktobra 2008. godine, njegova primena jeste počela marta 2009. godine. Složiću se sa kolegama koje se malopre diskutovale, ta primena jeste dala i određene pozitivne rezultate. Ona jeste uticala da se realizuje jedan deo onih glavnih ciljeva, koji su zapravo bili i suština usvajanja ovog zakonskog predloga. Naravno, ministar je rekao, kroz četvorogodišnju primenu ovog zakona, mogli su se sagledati one pozitivne strane ali mogli su se uočiti i oni nedostaci, odnosno određeni problemi. Mi zapravo o tome danas govorimo kroz ovaj zakonski predlog. Naravno, ako je potrebno otkloniti nekih 60% odredbi članova, odnosno određenog zakona, onda je logično da idemo na usvajanje novog teksta zakona. Pri tome, želim da kažem da su razlozi koji su navedeni za usvajanje ovog zakonskog predloga za nas u potpunosti opravdani. Dakle, najpre 2011. godine usvojen je novi Zakon o krivičnom postupku, 2009. i 2012. godine izvršene izmene Krivičnog zakonika i logično je izvršiti određena usklađivanja. Zatim postupak za privremeno oduzimanje, uređen je, a o tome je već bilo reči, odredbama članova od 23. do 37. Zakona. Upravo taj deo ima za cilj da otkloni one nedostatke i uočene probleme, koji su se javljali u praksi. Ne želim da govorim o svim tim novinama pojedinačno, ali reći ću da mi verujemo da novine koje su unete će doprineti većoj efikasnosti u postupku privremenog oduzimanja imovine, ali sa druge strane da su veoma značajne sa stanovišta poštovanja ljudskih prva. Takođe, već je o tome bilo reči, jedna od najznačajnijih novina je da se postupak za trajno oduzimanje imovine pokreće tek nakon pravosnažnosti presude za krivično delo. Dakle, suština je da se ne povredi pretpostavka nevinosti i da se nekome ko nije pravosnažno osuđen oduzme imovina. Verujemo da to nije bio slučaj u proteklom vremenskom periodu, ali isto tako smatramo da je jako dobro i ovakvu situaciju pravno i zakonski regulisati. Dakle, pored jasno definisanih većih ovlašćenja, mi verujemo da će ovaj zakon omogućiti i lakši i efikasniji rad i direkcije i jedinice za finansijske istrage. Dakle, suštinski cilj koji se želeo postići i 2008. godine, kada smo usvajali tada zakonski predlog se naravno ne menja, ali se pokušavaju ispraviti sve one uočene greške, dakle otklanjaju se sve one eventualne, hajde da kažem, i zakonske rupe koje bi mogli iskoristiti advokati osuđenih i to se čini upravo kroz bolje regulisanje oduzetom imovinom i kroz, već je bilo o tome reći, povećanja ovlašćenja. Dakle, prioritet Vlade potpuno jasno i potpuno precizno želim da kažem jeste odlučna, kontinuirana i uspešna borba protiv korupcije i kriminala i kroz ovaj zakon Vlada želi da pošalje još jednu jasnu poruku. Predlog zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, korupcije i drugih posebno teških krivičnih dela je zapravo i o tome je već bilo reči – usaglašavanju ovog zakona sa izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, koji je usvojen 2012. godine i kojim je preciziran jedan veći broj krivičnih dela, ali na drugoj strani i usaglašavanje sa Zakonom o tajnosti podataka u delukoji se odnosi na službenu tajnu. Na samom kraju nekoliko rečenica i o četvrtom po redu zakonskom predlogu. Naime, novi Zakonik o krivičnom postupku donet je čini mi se septembra 2011. godine i nesumnjivo je da je donošenje novog Zakonika o krivičnom postupku jedna od najvažnijih novina u procesu reforme sudstva i krivično-procesnog zakonodavstva u Srbiji. Novine koje su predviđene tada ovim zakonikom imale su za cilj da nas uvrste u red zemalja koje na jedan moderan način, ali u skladu sa pravnim poretkom rešavaju pitanje krivično-procesnih pravnih procedura i ovlašćenja, odnosno odgovornosti učesnika u krivičnom postupku. Mi naravno podržavamo ciljeve procesnih zakona. To jeste jedan od suštinskih razloga zašto je potrebna uspešna reforma pravosuđa i po ko zna koji put ćemo reći da treba otvoreno da razgovaramo i o efikasnosti i o zaštiti prava ljudi u postupku kao i o kvalitetu, jer svaki od ovih segmenata može u negativnom, može u lošem smislu uticati na pravni poredak. Tri su osnovna razloga predloženih izmena i dopuna ovog zakona. Dakle, prvi u toku primene uočeno je da ne postoji odredba koja se odnosi na određivanje pritvora nakon izricanja prvostepene presude i važno je urediti ovu pravnu situaciju. Drugi razlog, ukida se obaveza posedovanja posebnog staža i svi advokati će na takav način biti jednaki, biti ravnopravni i obzirom da su krajem 2012. godine usvojene izmene i dopune Krivičnog zakonika, važno je intervenisati u odredbama procesnog zakona koja se odnosi na krivična dela za koja se mogu odrediti i posebne dokazne radnje. Na samom kraju, još jednom ću ponoviti, poslanički klub SPS, u danu za glasanje podržaće sve zakonske predloge. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Homen, a zatim Maja Gojković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, gospodine Ćosiću, pre svega želim da dam jedan opšti osvrt na sva četiri predloga zakona koji se nalaze danas pred nama. U principu, mogu na samom početku da kažem da ovo nisu loši predlozi zakona i nešto, ukoliko se usvoje amandmani narodnih poslanika, mogu predstavljati i dobra zakonska rešenja. Ali, pre toga, pre nego što krenem u pojedinačnu raspravu o svakom zakonu, želim da kažem da, bez obzira što možemo da se složimo da će veliki broj političkih stranaka glasati za ove zakone, da mi kao narodni poslanici smo skloni da i kada su u pitanju dobre stvari od opšte koristi za građene, da ih predstavljamo na jedan potpuno pogrešan način. Određeni instituti ove države, koji su pokazali zaista velike rezultate u borbi protiv kriminala i korupcije i za koje možemo reći da su u opštem interesu i u dobrobiti građana, budu predstavljeni na pogrešan način. U tom smislu ću se u drugom delu izlaganja malo i osvrnuti na pitanja koje su ostala iz prethodne rasprave. Mislio sam da to ne treba da bude tema dnevnog reda i zbog toga sam i reklamirao povredu Poslovnika, ali s obzirom i predsednik Skupštine je jasno ukazao da to ne predstavlja povredu Poslovnika, pretpostavljam da ću ja imati pravo takođe da proširim diskusiju, ne samo oko zakonskih tekstova, nego i na rezultate rada. Sve u svemu počeću od prvog, a to je čuveni Marijini zakonik, odnosno zakon, jedan izuzetno važan akt, nov u našem pravnom sistemu čije ćemo naravno rezultate primene videti u budućnosti i možda jednog dana raditi neke izmene i amandmane, nadam se kada već bude uspešno primenjen. Ovaj zakon je izuzetno važan iz nekoliko razloga. Naše društvo na žalost nema jasnu svest da silovanje i pedofilija su jedan od najtežih zločina. O našoj svesti obično ubistvo predstavlja nešto mnogo gore. Vi nekome prekinete život, a često zaboravljamo da neko ko je silovan bilo da je to dete ili osoba muškog ili ženskog pola, kako god, posledice tog čina nosi ceo život i nikad se ne zaboravljaju, pogotovo ako pričamo o deci. Nažalost bilo je slučajeva od svega nekoliko godina, pa naravno do punoletstva da te osobe žive ceo svoj život i nikada ne zaborave, nose traume onoga što se desilo. I u tom smislu ovaj zakon treba gledati pre svega ko prevenciju. Bilo je nekoliko rasprava danas o strožoj kaznenoj politici to mogu se složim, ali to bi bila tema izmena krivičnog zakonika i naravno, primene sudova kaznene politike zašto su oni nadležni, a ne mi. Suština ovog zakona, ponoviću još jednom je prevencija odnosno, najvažniji momenat jeste da će se po prvi put u našoj državi uraditi jasan popis registara silovanja. I ne samo što će se oni popisati što će biti lakše policiji da radi posle, jer ako pođete od one, a što jeste tačno pretpostavke da najveći broj pedofila i silovatelja su povratnici. Znači, to su ljudi koji imaju potrebu tu da rade stalno, čim izađu iz zatvora u roku nekoliko meseci oni ponove to delo. Često, prosto, vi kao običan čovek ne verujete da je neko bio dva meseca na slobodi i da je opet to uradio i da je opet otišao na 10 ili 15 godina u zatvoru, ili koliko god već sud izrekne kaznu. U tom smislu biće policiji daleko lakše da otkrije eventualne činioce krivičnih dela, a ono što je najvažnije biće daleko lakše da se oni spreče. Konkretno, tu se nalaze mere od toga da oni ne mogu da se zaposle u institucijama sa decom, od toga da moraju da se javljaju državnim institucijama svakih nekoliko nedelja ili mesec dana. Ono što je takođe važno da ne mogu da napuste zemlju pre nego što se jave,nadležnom organu, jer smo svedoci nažalost, bili pred samo dve ili tri godine da je bio jedan užasan čovek, ne znam ni kako bih ga nazvao, koji je išao po celom Balkanu i silovao je i u Srbiji, Hrvatskoj, Sloveniji, da bi tek na kraju kod petog ili šestog silovanja bio uhapšen, verovatno upravo koristeći mogućnost lakšeg prelaska granice i komplikovanosti u saradnji među pravosudnim organima. Ovaj zakon ću lično podržati, mislim da je dobar, ne kažem da je savršen, jesmo ga mi radili kao sastav Ministarstva pravde i izuzetno mi je drago što je on predložen u manje ili više izmenjenoj formi. Ja ću sada predložiti jedan amandman, sa kojim se, nadam, da će se gospodin ministar složiti, izuzetno je važan, nešto što, i mi kada smo ga radili, nismo stavili, a mislim da će zaista da poboljša kvalitet zakona. Ovaj zakon se faktički kako je napisan, odnosi samo na pedofile i tu dolazimo u jednu apsurdnu situaciju i zbog toga ću predložiti da se proširi i na silovanje, konkretno u stavu 1. i stavu 2. Zašto to predlažem? Znači, da i klasični silovatelji ne mogu da rade sa decom, da ne dođemo u jednu apsurdnu situaciju kao država, a to je, ako silujete devojčicu od 17 godina, a ako ima 18 godina i jedan dan, ove mere se neće primenjivati. Mislim da je dobro, mislim da neće povećati bitno troškove, jer ne pričamo o milionima silovateljima u našoj zemlji, pričamo o limitiranom broju ljudi i kada bude bila rasprava u amandmanima, malo ću detaljnije objasniti, ali sada pozivam ministra da razmisli, jer mislim da je to u principu dobar amandman, jer teško možemo da branimo granicu da neko ko siluje nekoga od 17 godina, ima posledice, a neko sa 18, 19, ili 20, sve jedno, da nema ovu vrstu posledice i mislim da će to bitno olakšati policiji da radi svoj posao. U tom smislu je izuzetno značajno, samo još jednu rečenicu da kažem, jer je vrlo važno, a važno je i za svest naših građana o ovom pitanju. Nažalost, daleko je veći broj silovanja i pedofilije u našoj zemlji, nego što se to prijavljuje u nadležnim organima, često od sramote, u društvu, pogotovo u malim sredinama, u seoskim sredinama, devojke ne mogu da se udaju nakon toga, nose trajne posledice i upravo registar svih vrsta silovanja će pomoći da se spreče takva događanja. Mislim da, ako išta znači, da mi treba kao skupština da pozovemo sve koji su bili žrtve ove vrste nasilja i da to prijave nadležnim organima, a da nadležni organi učine da se taj postupak sprovodi na najlakši način i da se izreknu najoštrije sankcije. U tom smislu, pozvaću još jednom Narodnu skupštinu i sve poslaničke grupe da glasaju za ovaj zakon. Druga teme o kojima neću mnogo da pričam, to su izmene zakona o krivičnom postupku i konkretno deo odredaba koje se tiču postupanja posebnih organa, odnosno tužilaštva za organizovan kriminal. U principu ovde ne bih imao mnogo šta da dodam, stručno, pravno gledano, ovo je usaglašavanje sa prethodno usvojenim zakonima i to je nešto što nije sporno da se podrži, čak mislim da i mora da se podrži, jer tu nema mnogo diskusije o ovim pitanjima. Tu imam jednu sugestiju, o tome sam govorio prošli put kada smo radili izmene Krivičnog zakonika i mislim da je to nešto što se tiče ovog zakona o postupanju organa u borbi protiv organizovanog kriminala, a to je pitanje termina zloupotrebe službenog položaja. U međuvremenu, od prethodne rasprave do danas, grupa zemalja za borbu protiv korupcije nam je rekla da od 15 preporuka, 10 smatraju ispunjenim i to zahvaljujući što je ova skupština izglasala Zakon o finansiranju političkih aktivnosti koji je potpuno usaglašen sa međunarodnim standardima, ali je na pet preporuka rekla da nisu zadovoljavajuće, da ne ispunjavaju, jer definiciju zloupotrebe službenog položaja treba definisati na drugi način. Mi smo to radili izmenama zakona pre nekoliko meseci, ali to nije dovoljno i to je jasna preporuka GREK-a. Pozvao bih Ministarstvo pravde da uradi još jednom analizu našeg starog predloga zakona, kako smo uradili izmenu zloupotrebe službenog položaja i da u nekom pristojnom periodu predloži Skupštini, jer mislim da ne treba da dođemo u situaciju da dobijemo negativno mišljenje GREK-a, samim tim i Savete Evrope. Sa druge strane, opet smo svedoci da i što se tiče advokata i postupanja i sudske prakse, da izmene koje smo uradili o zloupotrebi službenog položaja u mnogome deluje kao vrlo slično, ne zadovoljava evropske standarde. Mislim da nije kasno, da imamo godinu dana, ako se ne varam, koji je rok da se pristupi izmenama KZ i pozivam da se to uradi, jer samo bi time potpuno usaglasili zakonodavstvo, kako su to uradile i druge evropske zemlje. Ono što je treća tema, to je zakon o oduzimanju imovine, o čemu ću da govorim na širi način, same izmene zakona po meni nisu sporne, ima stvari koje nisu dobre, većina jesu, a to su stvari koje ću ja ukazati amandmanom, ali ono što je nekoliko prethodnih govornika reklo, mislim da izmene nisu do te mere velike, da je moralo da se ide na novi zakon, ali mislim da to nije od suštinskog značaja. U kojoj god formi se Vlada opredeli da Narodnoj skupštini predloži zakon, što se mene lično tiče, možemo da raspravljamo, ali smatram da na to treba ukazati. Činjenica je da je to jedan izuzetno važan zakon, zakon koji je revolucionaran u našoj zemlji, zakon koji je napravio najveći pomak u borbi protiv organizovanog kriminala i korupcije. U tom smislu želim da kažem samo nešto kao odgovor oko rezultata. Samo u novcu, kešu, oduzeto je 10 miliona evra, a ja sada pričam o periodu kada smo mi bili na vlasti, ne znam šta se događalo zadnjih sedam, osam ili devet meseci od izbora, ali na pitanje zašto se priča o 300 ili 350 miliona evra, tu mogu da se složim sa ministrom, ne znam da li je toliko ili 250, jer postoji jasan popis onoga što je oduzeto Direkciji, ne postoji jasna procena. Zašto ne postoji procena, to ću reći. Tužilaštvo su, i sudovi, oduzeli, između ostalog, što mi merimo, stanovi, kola, i 18 privrednih društava na osnovu rešenja suda i 34 privredna društva i dve zemljoradničke zadruge na osnovu naredbe tužilaštva, četiri hotela itd. Skoro je rađena analiza šta je Šarićev plan posedovao od zemljišta u Vojvodini? Urađena je procena da je to 8% do 9% zemljišta u Vojvodini. Nemojte da pričamo da 8% ili 9% zemljišta, što je oduzeto, vredi nekoliko miliona evra. Možda ne vredi ništa, ako su te firme otišle u stečaj, pa su napravile gubitke, ali to je jedna realna ozbiljna vrednost, a ja mislim da ni sadašnje ministarstvo, i niko ubuduće neće moći da odredi tačno cenu iz prostog razloga, jer suština pranja novca i poslovanja toplane je bila da se preuzimaju firme, da se zadužuju, da se kupuju novcem iz druge privatizacije, odnosno da se kroz njih pere novac. U tom smislu, znači oduzeti zemlju, zemlja da se vrati Republici Srbiji, ali mislim da u tim njihovim poslovanjima preko "of šor" firmi, preko svega, teško ikada možete utvrditi šta je tu realna vrednost, jer najveći deo tih međusobnih zaduživanja su fiktivna zaduživanja. Što se tiče pitanja dodele imovine, a mogu da vam kažem da sve što je davano u humanitarne svrhe, je rađeno odlukom Vlade Republike Srbije i to vrlo transparentno jasno. Sva vozila koja su data i nije ni jedno jedino dato fizičkom licu, data su, mislim 95% MUP-u Republike Srbije i tužilaštvima, u nešto manjem procentu sudovima, pa i vozila o kojima je govoreno danas je dato MUP-u Republike Srbije. Šta je MUP radio, kako je upravljao sa njime, ko ga je slupao, to može biti predmet nekih istražnih radnji, ali mislim pre svega u okviru MUP? Što se tiče, drugih ovih, mislim da je tu sasvim jasno, i tu bih, možda na samom kraju, hteo na neki način da upozorim gospodina ministra, da nije njegovo da nama priča o predistražnim radnjama, to je posao policije, eventualno tužilaštva, pa neka nadležni organi utvrđuju sve svoje, ali mislim da mi svi treba ovde da stanemo i da kažemo, neka rade nadležni organi svoje, da li je bilo neke zloupotrebe ili ne, nikad neko ne može da tvrdi za veliki sistem da nije bilo, ali da se načelno svi složimo, da je ovo jedna od najboljih stvari, koja je urađena u borbi protiv organizovanog kriminala jeste upravo donošenje ovog zakona. Još jednom, na samom kraju, pozdravljam promene, mislim da su većinski dobre. Nadam se da će biti usvojeni naši amandmani i da će možda biti jedna od retkih prilika da svi zajedno podržimo tekst ovog zakona. hvala.
Hvala. Reč ima Maja Gojković, pa zatim Nataša Vučković
Zahvaljujem predsedniče. Poštovani predsedniče, gospodine ministre, predstavnici Ministarstva pravde, poštovane kolege, evo ušli smo u drugi dan rasprave povodom četiri zakona iz tzv. pravosudnog seta zakona, kako mi to volimo da kažemo. Mogu da konstatujem da, prosto, ovaj saziv parlamenta može da obeleži Ministarstvo pravde, jer skoro svaka druga, ili treća sednica je posvećena zakonima iz nadležnosti Ministarstva pravde, što može da govori ili o hiperaktivnosti ovog ministarstva, ili o katastrofalnim greškama iz prethodnog perioda, koje treba iz sednice u sednicu ispravljati izmenama zakona, predlaganjem novih zakona, ili predlaganjem i stavljanjem na dnevni red ovog parlamenta, zakona koji su dugo bili u fioci, a koji su, bez obzira na dobre namere, stajali kod ministra pravde i ministarke pravde u prošlom sazivu. Naravno, čuli smo stavove poslaničke grupe SNS od ovlašćenog predstavnika, gospodina Cvijana i ne treba ih detaljno ponavljati, jer sigurno da će svi poslanici u poslaničkoj grupi SNS glasati - za. Malo konfuzije unose stavovi poslanika opozicionih stranaka, koji su ustajući i govoreći o pojedinim zakonima i govoreći da će ih sada podržati, na listi govornika ipak piše nešto drugačije i svaki drugi govornik iz opozicije iz bivšeg režima je označio da će glasati - protiv ovog seta zakona, što znači da to unosi u konfuziju ne samo u javnosti Srbije, nego i kod ostalih poslanika. Kao poslanica SNS, izražavam zadovoljstvo i što je zaista veliki broj poslanica, bez obzira na političku opredeljenost, uzele su udeo u raspravi. Hoću da naglasim jer su se koleginice ustezale da kažu da je pre nepunih mesec dana organizovana Ženska parlamentarna mreža, prvi put u istoriji ovog parlamenta, i da je jedan od prioriteta je bio upravo ulaganje napora da se donesu ovakvi zakoni koji su danas pred nama, a mislim naravno konkretno na, u javnosti poznat "Marijin zakon". Izbegla bih reč "slavan", kako je to rekao prethodni govornik, zato što to ne može da bude slavan zakon, jer je predložen pod vrlo, vrlo teškim okolnostima i motivima predlagača, a to je jedan težak zločin koji se desio na teritoriji grada Novog Sada, odnosno u Ledincima, pre nepune dve, ili tri godine. Mislim da se desio 2010. godine. Naravno, pozdravljam, ovo je samo još jedan od napora države u borbi protiv pedofilije koja je u Srbiji prisutna jednako koliko je prisutna i u čitavom svetu i u Evropi. Nedavno su ovde bili parlamentarci iz Velike Britanije i u Odboru za spoljnu politiku smo se dotakli u razgovoru sa njima ove teme. Oni su pozdravili donošenje ovakvog zakona. Naravno, podelili smo i naša i njihova iskustva i razmenili, jer oni imaju i sada su obuzeti jednom velikom aferom, dvadesetogodišnjim skrivanjem pedofilnih sklonosti ili pedofilije jedne poznate ličnosti, odnosno voditelja u Velikoj Britaniji, koji je na desetine i desetine dece silovao ili polno ugrožavao. U pitanju su maloletna lica i oni su nas podstakli da istrajemo u tome da u ovakvim krivičnim delima nema zastarevanja, zato što su sada to već u Velikoj Britaniji odrasle žene i muškarci, koji su tek sada posle smrti ove poznate britanske ličnosti ohrabrene da traže pravdu, ako sada naravno ne može doći do krivične osude, zatvorske, barem da mogu da ostvare nekakvu naknadu štete za sve ono što su pretrpeli, za umanjenu životnu aktivnost, za strah i bol pod kojim su živeli desetinama godina koliko se vršilo ovo nasilje nad njima. Naravno, treba ponoviti, svaki govornik treba da ponovi da je ovaj zakon i donošenje zakona iniciran od strane Slobodana Jovanovića, oca maloletne žrtve koja je silovana i ubijena 2010. godine u Ledincima pod stravičnim okolnostima. Zašto je važno ponavljati? Zato što da je do ovakvog zakona došlo ranije i ovakvih predloga mera, kao što predlaže ovaj zakon, možda se ovaj zločin i ne bi desio, jer je u pitanju silovatelj, pedofil povratnik. Tom rečenicom sam možda objasnila sve koliko je važno, koliko ovde nema mesta nikakvom politikanstvu, nema mesta ismevanju ili čak i ovome, da se, samo zato da bi se dobio prestiž u redosledu govornika, neko iz opozicije govorio da je protiv ovog zakona. Ili si protiv ili si za i treba da imaš jedan politički stav, a ne zbog liste govornika da pišeš da si protiv. Stvarno je sramota. Gospodinu koji je govorio šta se dešavalo u prethodnom mandatu, ko sve nije podržao jedan od ovih zakona koji su u setu pravosudnih zakona pred nama, mogla bih redom da pročitam, pa i njegovo ime, da se on izjasnio da je protiv "Marijinog zakona". Molila bih kolegu da po članu 107. ne dobacuje, nego da se javi ako smatra da je pomenut, ili ako se prepoznao u tome da jedno govori, a drugo radi skriveno od javnosti. Znači, on je protiv "Marijinog zakona" i to treba vrlo glasno reći, kao i svi poslanici koji su se javili za reč a u opozicionim su klupama. Ne treba da budemo licemerni pa da kažemo da to nije istina, kada je istina, evo spiska pred nama. Da se vratim konkretno na temu. Inače, u svetu se ovakvi zakoni donose kada se dese veliki slučajevi i kada su u pitanju žrtve isključivo deca i maloletnici. Želim da kažem nešto što u raspravi nismo pomenuli, da je prvi takav zakon nastao u Kaliforniji, opet po jednoj devojčici nazvan "Megan zakon" i čija je suština u stvari obaveštavanje javnosti internetom i sličnim sredstvima o počiniteljima ovih dela na teritoriji SAD. Treba razmišljati o tome, nisam videla da je to omogućeno ovim zakonom, dakle dostupnost informacije svakome, ne samo stručnoj javnosti, onima koji će se baviti preventivom, nego svima da budu upoznati i da znamo ko je u našoj okolini, možda neko ko ima pedofilske sklonosti ili je pravosnažno osuđivan za slična dela. Dakle, važno je usvajanje ovog zakona zato što je naša kaznena politika do skoro bila katastrofalna u tom pravcu. Osude silovatelja i pedofila su se kretali od prekršajnih kazni, što je nešto katastrofalno, vrlo niskim nekih zatvorskih kazni od po nekoliko meseci do godinu dana. Dok mi ovde govorimo i vodimo ovako manje-više ozbiljnu raspravu, pedofili i silovatelji se nalaze na ulicama Srbije zato što su oni odslužili svoje kazne, izašli napolje i dalje ne podležu nikakvim merama. Bitno je da se sada uzobiljimo, glasamo i donesemo ovaj zakon jednoglasno, da jednostavno pokažemo stav društvene zajednice, a mi smo predstavnici društvene zajednice u kojoj živimo i da smo u ovome jednoglasni da probamo, nećemo uništiti silovatelje i pedofile, ali da probamo da učinimo korak napred i da usvojimo ovakav zakon. U Srbiji nažalost zbog ovakve kaznene politike, registrovan je veoma veliki broj povratnika, kažem zbog malih kazni. Zato su bitne sve ove mere koje zakon predlaže, mere nadzora, zabrane posećivanja mesta, ovde su navedeni kao primeri škole i vrtići. Mislim da treba da razmišljanja u pravcu mnogih drugih javnih mesta gde se veća grupa dece nalazi. Naravno, profesionalno savetovalište i ustanove, obaveze, kako je rekao kolega Homen, obaveštavanja i o mestu prebivališta, boravka, putovanja u inostranstvo zbog naše saradnje sa zemljama u svetu, da bi znali ko dolazi kod nas i ko od ovih osuđenih lica se nalazi na nekoj drugoj teritoriji gde bi mogao da počini isto ili slično delo. Meni veliku dilemu ovih dana pravi nepoznanica, da li se činjenica da neće moći više da obavljaju bilo kakvu javnu funkciju, odnosi i na prisutnost u medijima, u javnim glasilima? Miimamo zloupotrebu, rekli smo u Velikoj Britaniji, ne treba da idemo tako daleko, imamo zloupotrebu danas u našim medijima. Danas možete sveštena lica, i to je popularno, da okarakterišete kao nekog ko možda ima pedofilske sklonosti ili je silovatelj, ali se svi licemerno uzdržavamo da kažemo da postoje estradne ličnosti koje se time hvale. U jednom od najgledanijih rijaliti šoua programa ovih dana, tako kaže televizija koja to emituje, jedna od estradnih ličnosti je priznala da ima pedofilske sklonosti i da je imao, kako on kaže, vezu, na šta sam zgrožena, sa devojčicom od 14 godina. Nisam čula nikog da je reagovao na to. Pitanje se postavlja da li je i tužilaštvo reagovalo na takvu katastrofalnu izjavu, a da ne kažem da ta osoba nije uklonjena iz medija, pa svakim danom ima sve veću šansu i priliku da nas upozna sa svojim pedofilskim sklonostima. To je nešto što me kao osobu užasava i kao predstavnika javnosti. Juče sam, prosto, vodilakonverzaciju na Tviteru sa mnogobrojnim ljudima koji gledaju ovo zasedanje i gledaju taj program. Svi su jedinstveni u tome da je tužilaštvo zakazalo u ovom slučaju i da su RRA i slične ustanove zakazale, jer nisu uklonile takvu ličnost iz medija. Znači, mi možemo da zabranimo da se bave javnom funkcijom, ali ne zabranjujemo da učestvuju i da nam saopštavaju kako su krivično delo počinili u svom životu. Kriminolozi kažu da je mentalni sklop pedofila takav da 70% njih se vraća i povratnici čine takva i slična krivična dela. Predlažem Ministarstvu pravde da razmisli o izmenama Zakona, koji nam predstoji, o hemijskoj kastraciji. Rekli smo da u Poljskoj, u Luizijani, Italiji i Francuskoj razmatraju ovu meru najozbiljnije zbog povećanog broja krivičnih dela pedofilstva i uvođenje mere provociranja. Ne znam da li postoji kod nas dozvola da policija to radi. Odnosi se na ova krivična dela koja se čine putem internet mreža. Vezano je za dečju pornografiju. Vrlo opasno i vrlo lako se širi takva vrsta pedofilije. Hapšenje je bilo i u Novom Sadu. Stalno smo upoznati sa takvim slučajevima. Šta znači provociranje? Policija provocira potencijalne učinioce takvih dela putem Mesindžera. Zakazuju im sastanke, jer su oni skloni tome da zakazuju maloletnicima sastanke, ne bi li počinili ovo krivično delo. Mislim da kod nas to još nije dozvoljeno i da ministarstvo ozbiljno mora da predloži ovakve mere - najefikasnije drastične zatvorske kazne za silovatelje i pedofile, jer mislim da je do sada samo jedan počinioc zbog četiri silovanja učinjena na teritoriji Beograda, dobio zatvorsku kaznu zatvora od 20 godina. Čini mi se da je jedno lice danas dobilo tako drastičnu kaznu - sramnu presudu od šest meseci. Sada vi uporedite koliko su oni, bez obzira na njihovu svest, prosto ohrabreni. Zastarevanje ili ne ovakvih krivičnih dela? Kao i skoro sve žene u ženskoj parlamentarnoj mreži, zagovornik sam da mora doći do nezastarevanja. Imamo praksu u Velikoj Britaniji. Nije granica 18 godina, pa da se računa zastarevanje od 18. godine, baš zbog svega što se dešava - zbog trauma koje doživljavate, osude sredine, zbog ekonomskih prilika u kojima neka od žrtava živi sa učiniocom takvog dela. Treba razmisliti da takva dela ne mogu zaista da zastare. Velika je uloga medija, kulture, svega. Osoba sam koja je saznala o merama koje se tek danas propisuju ovim zakonom i koje ćemo usvojiti. Saznala sam iz jednog izuzetno dobrog filma, iako je igran, ali je veoma edukativan, preporučujem da ga svi pogledaju, zove se "Slot", odnosno u prevodu našem Bagra" sa Ričardom Girom. Tu se vidi kakve probleme imaju ljudi koji se bave evidencijom i nadzorom nad silovateljima u jednoj veoma razvijenoj zemlji kao što je Amerika i kakvi su to opasni umovi koji čine ta krivična dela. Naravno, želim da odavde ode glas da smo mi saglasni da ono rijaliti dno ne sme da šalje ovakve poruke u javnost. To gledaju i deca i misle da je to nešto društveno prihvatljivo, da bolestan čovek može da nam saopštava svoja seksualna iskustva sa decom. Naravno, bez obzira što ste se izjasnili da nećete glasati, da ste protiv "Marijinog zakona", barem tako piše na ovom spisku na kojem ste se prijavili, pozivam i opoziciju da glasaju, da se predomisle i da glasaju za usvajanje "Marijinog zakona", jer je to društveno veoma korisno delo koje ćete učiniti, bez obzira što trenutno niste u poziciji, nego u opoziciji. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Povređen je član 107. Poslovnika. Povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine, jer narodna poslanica slobodno tumači legitimno pravo iz člana 96. Poslovnika, da se narodni poslanici zbirno o dnevnom redu izjašnjavaju da li su za ili protiv. Da ste koristili poslovničko pravo da budete redovno u sali tokom današnje sednice, gospođo Gojković, čuli biste da će DS glasati za "Marijin zakon". Vi ste uz "Marijin zakon" prilepili još tri zakona i ne možete da uđete u našu svest, a da ne budete u sali i da znate za koja od ta tri zakona ćemo glasati, a za koji ne.
Gospodine Milivojeviću, govorite o povredi Poslovnika. Nemojte da govorite o replici.
Da, govorim o povredi Poslovnika. Povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine, jer se imputira DS, iako smo više puta svi koji smo učestvovali u diskusiji kazali da ćemo glasati za "Marijin zakon", da mi za taj zakon nećemo glasati. Pritom nekima ne smeta da šefovi njegove poslaničke grupe i ovlašćeni predlagači ne daju izjašnjenje da li će glasati za taj zakon. Hvala.
Smatram da nije povređen Poslovnik. Koliko sam shvatio, gospođa Maja je iznela svoje mišljenje i nije u tom smislu grubo povredila Poslovnik, kako ste vi to shvatili. Za reč se javila gospođa Maja Gojković. Po kom osnovu se javljate?
Kolega me je spomenuo. Želim da odgovorim, da mu malo pojasnim.
Nemate pravo.
Apsolutno imam prava da odgovorim zato što je kolega izneo neistinit navod, da nisam bila u sali.
Gospođo Gojković, nemate pravo na repliku zato što je gospodin Milivojević reklamirao povredu Poslovnika, a na povredu Poslovnika nemate pravo na repliku.
Javljam se po Poslovniku. Član 107. Poslovnika. (Srđan Miković, s mesta: Ja sam se pre nje javio za povredu Poslovnika.)
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Javio sam se pre gospođe Gojković. Ukazujem da je povređen član 106. Poslovnika, jer smatram da govornik nije govorio o dnevnom redu. Govoreno je o tome ko je kako označio da li će govoriti za ili protiv pojedinih zakonskih predloga. Smatram da ni na koji način ne treba praviti konstrukciju i nekom imputirati kroz tu diskusiju, koja je praktično van dnevnog reda, nešto što je neistinito. Svi oni koji su bili u prilici da prisustvuju radu Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, na primer, bili su u prilici da čuju moj stav po pitanju svih ovih zakona, naročito po pitanju zakona koji se kao 1. tačka dnevnog reda razmatra ovde. Upravo u tom smislu smo učinili ogroman napor da, predlaganjem amandmana, se postigne još veća zaštita ne samo maloletnika, nego i posebno osetljivih grupa lica, da bi sve njih zaštitili i da bi dali predlog na koji će i maloletnici, ali posebno osetljive grupe lica, biti zaštićeni. Ukoliko ovde govorimo o zaštiti maloletnika, mi treba da govorimo i o zaštiti trudnica i o zaštiti svih onih protiv kojih mogu da budu usmerena ova dela. U tom smislu praviti konstrukciju i na ovaj način kršiti Poslovnik, pa to je zaista nedopustivo.
Gospodine Mikoviću, pravo je vaše da mislite da je to tako. Ja nisam stekao utisak da je tako i smatram da nije povređen Poslovnik. Ako želite, možemo se u danu za glasanje o tome izjasniti. Reč ima gospođa Maja Gojković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedniče, i ako ste pustili gospodina Mikovića, ali ja ću džentlmenski dozvoliti gospodinu Mikoviću, kao predstavniku opozicije, uvek da govori pre vlasti zato što je to osnovni red u parlamentu.
Gospođo Gojković, molim vas, vi morate kao narodni poslanik, ja vas molim, morate poznavati Poslovnik i ne možete koristiti pravo povrede Poslovnika na repliku. Molim vas i upozoravam vas, niste čak ni naveli ni koji je član. Nemoj te me dovoditi u poziciju, morate prvo reći koji je član povređen, a onda to obrazložiti. Izvolite. Prijavite se ponovo, jer niste to uradili.
Gospodine predsedavajući, prijavila sam se ponovo, molila bih vas da dozvolite da se rečenica završi, ili treba odmah da se kaže član 107. kao papagaj. Evo, biću papagaj, član 107. Dakle, smatram da je ugroženo dostojanstvo skupštine. Govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. ispunila sam formu i suštinski mislim da je gospodin, poslanik u stvari, gospodin Srđan Milivojević izneo grubu neistinu, time što je rekao da nisam bila u sali i da sam bila u sali, da bi primetila da je on ili još neko od opozicionih poslanika, u stvari, za usvajanje "Marijinog" zakona. Prvo ste pogrešili što ste dali članovima DS, odnosno poslanicima da se javljaju. Ja ni jednom jedinom rečju, molim stenogram, da se svi uvere, nisam spomenula poslanike DS, nego sam koristila reči opozicioni poslanici, neki poslanici i slično.
Gospođo Gojković, molim vas završite vaše izlaganje na povredi Poslovnika. Različito je shvatanje, ja moram da dam komentar, pojedinjenih poslaničkih grupa ili narodnih poslanika, po viđenju određenog problema, zakona itd, ne vidim da je time narušeno dostojanstvo skupštine. Prema tome, to što su gospoda Miković ili neko video da je, ili osetio da je u tom smislu, da se ne slaže sa vašim izlaganjem, to je njegovo pravo. Smatram da nije povređen Poslovnik, a vi imate pravo ako smatrate da je povređen Poslovnik, da se izjasnite u danu za glasanje i o tome raspravimo. Da li želite da se o tome izjašnjava Narodna skupština?
Ne želim, zato što je potpuno jasno da je Poslovnik povređen i meni je satisfakcija to što je jasno.
Dobro, to je vaše pravo da tako mislite. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlović, povreda Poslovnika.
Poštovani predsedavajući, član 27. – vođenje sednica skupštine. Hteo bih ovom prilikom da apelujem i na vas i na sve poslanike, da ne obesmišljavamo jednu raspravu o ovako važnoj temi koju svi podržavamo i gde postoji apsolutna saglasnost, raspravama i pričama koje je šta zaokružio na papiru, da li je ovaj mislio ovo ili ono. Mi sada gubimo deset minuta dragocenog vremena od jedne rasprave gde treba da se pokaže apsolutno jedinstvo, na besmislene priče ko je šta zaokružio. Treba i mi poslanici svi da budemo dostojanstveni i da raspravljamo argumentovano o ovom zakonu, a prvenstveno da ovaj tekst zakona bude bolji, a ne da gubimo vreme na ovakve, da kažem gluposti. Hvala.
Pridružujem se vašem stavu, ali isto tako i molim poslanike da u svojim raspravama ne citiraju poslanike iz drugih stranaka. Svako ima pravo da iznese svoj stav, ali čim citira nekoga iz druge stranke, čovek se nađe pogođen i smatra da treba da reaguje. Hvala na sugestijama, ali mislim da ipak nije povređen Poslovnik. Sada ćemo da napravimo pauzu da ne bi počeli sa novim diskutantom. Određujem pauzu do 15,00 časova. Obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akt iz dnevnog reda ove sednice. Hvala.
Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Nataša Vučković.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o "Marijinom zakonu", odnosno o Predlogu zakona o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima. Da bih izbegla nedoumice koje su se pojavile na kraju prethodnog dela rasprave, istaći ću da će DS podržati ovaj zakon. Mi ćemo ovaj zakon podržati iz više razloga. Jedan od njih, a i najvažniji, je zbog toga što smo duboko uvereni u njegovu opravdanost. Ono što je već istaknuto u raspravi, nama je drago da je jedan predlog zakona koji je utvrdila i prethodna Vlada, koju je vodila DS, i ova Vlada prihvatila i da je on sada pred nama. Jedino što može da nam bude žao, meni je lično žao je što on ranije nije usvojen, ne zato da bismo sebi pripisali uspeh, nego zbog toga da bismo imali godinu dana više prilike da primenjujemo ovaj zakon i da na taj način možda sprečimo pojedine povratnike ovih krivičnih dela. Poštovani poslanici, mislim da podaci koji su danas izneti, a dragocene podatke iznela je moja uvažena koleginica poslanica Ljiljana Lučić, svi podaci koje čujemo o jednom rastućem trendu pojave ovih krivičnih dela, povrat ovih krivičnih dela, dakle, o jednoj velikoj tendenciji da se uvećava ovaj broj krivičnih dela, govore u prilog tome da moramo kao društvo mnogo energičnije delovati kako bismo sprečavali i povrat ovih krivičnih dela, ali i kako bismo stvorili uslove da se pedofilija, da se vršenje krivičnih dela prema maloletnim licima i u ovoj sferi krivičnih dela protiv polne slobode maksimalno smanje. Mi smo, naravno, svi jako osetljivi s pravom na krivična dela protiv polnih sloboda nad decom i maloletnicima i to je zato što ona ugrožavaju jednu od osnovnih potreba svake ljudske zajednice, da se ona brine o dobrobiti dece i mladih, da ih zaštiti, da im omogući da odrastu u najboljim mogućim uslovima. Ljudska zajednica kroz istoriju ne bi opstala da nije imala tu solidarnost sa upravo najmlađim članovima zajednice, da nije brinula nad svojim podmlatkom. Zato jesmo svi jako osetljivi prema žrtvama pedofilije, dečije prostitucije, pornografije, jer su oni suštinski destruktivni i suštinski su opasni po dečije zdravlje i psihosocijalni razvoj. Verujem da će Skupština jedinstveno glasati za ovaj zakon. Zato smo svi za to da se deca i maloletnici posebno zaštite od krivičnih dela kojima se ugrožava njihova polna sloboda. Ima nekoliko rešenja u ovom zakonu koja su razumljiva i čiji su motivi izuzetno jasni. Samo neka od njih bih naglasila. Bez obzira što je bilo jako mnogo govora o ovom zakonu tokom prethodne rasprave i bez obzira što nisam pristalica toga da se neki argumenti ponavljaju tokom rasprave, mislim da ovaj zakon to zaslužuje i da zaslužuje da što veći broj poslanika o ovom zakonu govori, iz jednog razloga što je u našem društvu dosta dugo vladala jedna tišina o problemu pedofilije, o problemima sa kojima su suočene žrtve ovih krivičnih dela, što se nekako mislilo da se to dešava negde drugde, a ne baš kod nas. Poslednjih godina je učinjeno jako mnogo u raznim sferama, i kroz školu i kroz razne oblike edukacije, kroz obaveštavanje roditelja, roditeljskih udruženja itd. i naročito kroz neke institucionalne mehanizme, kojima se nastoji da se ovaj problem više osvetli i na neki način u javnosti promovisati debata i svest o tome koliko je ova pojava opasna za društvo u celini. Zato rešenja koja ovaj zakon predviđa jesu dobra, to da ne može sud ublažiti kaznu, da ne može uslovno da otpusti onog ko je izvršio neko od krivičnih dela iz ove oblasti. Iskorak iz Krivičnog zakonika čini se u pogledu dužine trajanja pravnih posledica osude. Krivični zakonik pravne posledice osude ograničava na deset godina, a ovim zakonom se čini iskorak u tome što se pravne posledice osude produžavaju na 20 godina. Potpuno je opravdana zabrana zasnivanja radnog odnosa ili zanimanja koje se odnosi na rad sa maloletnim licima. To je jedna od mera koja nastoji da spreči povrat vršenja krivičnih dela u ovoj oblasti. Nadzor koji se predviđa nakon izdržane kazne zatvora se apsolutno pokazuje kao neophodan i mislim da neka rešenja koja su preuzeta iz uporedne pravne prakse zaista jesu dobra, jer moramo svi imati u vidu da je procenat povrata kod najvećeg broja izvršilaca ovih krivičnih dela vrlo veliki, jer se radi o jednom poremećaju seksualnog ponašanja koje taj visok povrat i uslovljava. Zato jeste vrlo važna zabrana da se posećuju mesta na kojima se okupljaju maloletna lica, obaveštavanje o promeni prebivališta itd. Kada govorimo o primeni ovih mera nadzora, želim da ukažem samo na jednu potrebu da se institucionalno ojačaju svi mehanizmi koji će taj nadzor primenjivati. I moja prethodnica u raspravi je govorila o nekim britanskim iskustvima. Sticajem okolnosti i ja sam se u poslednje vreme upoznala sa nekim britanskim iskustvima u ovoj oblasti, koliko pažnje oni posvećuju izgradnji onih institucija koje se bave nadzorom nad izvršenjem mera odnosno nad bivšim kažnjenicima i onima koji imaju opasnost od povrata, a to je zbog toga što oni znaju u kojoj meri i sam nadzor može biti plodno tlo za korupciju, u kojoj meri može biti plodno tlo za kršenje ljudskih prava, u kojoj meri je potrebno da na nacionalnom nivou postoji jedna ujednačena praksa, vrlo obučeni kadrovi, koji jesu u stanju da zaista kvalitetno i kompetentno obavljaju funkciju nadzora. Dakle, procedura i institucionalni kapaciteti onih koji budu vršili nadzor jesu izuzetno važni, ukoliko želimo da ovaj zakon bude pravilno primenjen. Zbog toga želim da govorim o još jednoj stvari. Ovaj zakon ima za cilj da... (Predsedavajuća: Gospođo Vučković, samo da vas obavestim da je vašoj poslaničkoj grupi isteklo vreme.) Samo da završim poslednju rečenicu. Ovaj zakon ima za cilj da prevenira povrat krivičnih dela nad maloletnim licima, krivična dela protiv polne slobode, ali kao društvo moramo mnogo više raditi upravo na prevenciji uopšte pojave pedofilije i ovih krivičnih dela, kroz edukaciju, kroz škole i kroz medije. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slobodan Jeremić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poštovani prisutni članovi ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o krivičnom postupku je zakon kojim se uređuje krivična procedura i svojevrsni je test demokratičnosti i poštovanja zajamčenih prava građana u jednoj državi. Novim Zakonom o krivičnom postupku, koji je usvojen 2011. godine a još uvek nije stupio na snagu jer je njegova primena odložena, u potpunosti je zamenjen dosadašnji sistem krivične procedure koji je u Srbiji postojao od njenog prvog normativa, krajem 19. veka. Pravnička i stručna javnost iznela je mnogobrojne kritike na sveukupnostsistema rešenja tog zakona, te je isti ocenjen kao svojevrsni hibrid "američke krivične procedure" koju sprovode organi krivičnog gonjenja, urađeni prema sovjetskom sistemu. Taj zakon je ukinuo do sada postojeće načelo materijalne istine u krivičnom postupku, obavezavši sud da odlučuje samo na osnovu onih dokaza koji su tužilac kao i optuženi i njegov branilac izneli u toku postupka. Uveo je tužilačku istragu na čudan način, istovremeno predviđajući postojanje predistražnog i istražnog postupka kojim u oba slučaja rukovodi tužilac, pa se jednom od njih potpuno gubi svrha. Dalje, totalno je paralizovao sud u postupku, svodeći njegovu ulogu na nemog posmatrača. Po redosledu izvođenja radnji i karakteru i ulozi učesnika postupka u glavni pretres na kome se izvode dokazi i sud materijalno odlučuje o odgovornosti i kazni optuženog, gotovo je poistovetio sa parnicom. Sveukupna ocena toga zakona od strane stručne javnosti na kraju se svela na opšti zaključak, gotovo konsenzusom zauzet – da je zakon loš iz osnova i da ga treba promeniti. Ovaj zakon od početka prošle godine primenjuju organi nadležni za suzbijanje dela organizovanog kriminala, korupcije i naročito teških krivičnih dela. Njihova dosadašnja iskustva govore u prilog tome da je potreban ozbiljan i studiozan rad, ili na ispravkama, izmenama i dopunama postojećeg teksta zakona, ili na izradi potpuno novog rešenja koje bi zadržalo pojedine novouvedene institute, ali iste prilagodio evropskoj kontinentalnoj pravnoj tradiciji kojoj pravni sistem Srbije neosporno i pripada, kao i razjasnio masu nedorečenosti koje postojeći zakon sadrži. S tim u vezi, javnost je već upoznata da je Ministarstvo pravde formiralo radnu grupu koja ima za cilj da pripremi nacrt izmena i dopuna kojim bi se to i učinilo. Međutim, sada pred sobom imamo jedan predlog izmena i dopuna koji sadrži samo par odredbi iz seta mera koje je ta radna grupa pripremila i prezentovala javnosti. Jasno nam je da se ovim predlogom zakona interveniše u onom delu koji ne trpi odlaganje, kako bi se organima nadležnim za suzbijanje organizovanog kriminala i korupcije omogućilo zakonito postupanje u pogledu onih naročito teških krivičnih dela koja su predviđena izmenama Krivičnog zakonika iz 2012. godine. Takođe, prethodno rečeno važi i za odredbe koje se tiču odlučivanja o pritvoru okrivljenog posle objavljivanja presude, kao najteže mere za obezbeđenje prisustva okrivljenog u toku krivičnog postupka koji sud mora često preispitivati. U tom smislu, predloženo rešenje je dobro jer postavlja jasne uslove kada se pritvor mora ukinuti i dokle može trajati, što postojeći tekst zakonika nije sadržao, gde bi se stvorio pravni vakuum. Ujedno, izmenama se vraća i ranija odredba da advokata može zameniti advokatski pripravnik u svojstvu branioca u krivičnim postupcima za dela za koja je zaprećena kazna do pet godina zatvora, što smatramo dobrim jer omogućava tim licima da steknu potrebna praktična iskustva radi kojih uopšte i postoji zakonom propisani pripravnički staž. Smatramo da je, makar i u ovom obimu, dobro da se radi na izmeni tako bitnog zakona, te ćemo u očekivanju sveobuhvatnog rešenja kojim će se ova materija urediti, podržati Zakon o izmenama i dopunama Zakona o krivičnom postupku, uz jednu korekciju koju smo amandmanom predložili. Gospodine ministre, predlažemo da treba što pre izaći iz faze gašenja požara odnosno pisanja dopuna i izmena na kratkoročno vreme i ući u fazu celovitih rešenja, odnosno pisanja i rešavati zakone u celini, primerene demokratskim dostignućima 21. veka. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Slavica Saveljić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je nekoliko zakona koje razmatramo kroz objedinjenu raspravu u okviru jedne tačke dnevnog reda i svaki od njih ponaosob zaslužuje da bude detaljno obrazložen, ali ja ću se kao i većina poslanika osvrnuti na jedan, na onaj koji smo kao opomenu nazvali imenom devojčice koja je i sama postala žrtva seksualnog nasilja. Konvencija Saveta Evrope o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i zlostavljanja obavezala je sve one zemlje koje su je ratifikovale da preduzmu i opšte i posebne mere, radi zaštite dece od ove vrste zločina. Jasno je da proces zaštite dece od svake vrste zlostavljanja mora da bude jedinstven sistemski proces, saradnja ustanova, organizacija i organa, sa jasnom ulogom da se pre svega predupredi, ali u isto vreme i zaustavi nasilje, kao i da se obezbede adekvatne socijalne, zdravstvene i porodično-pravne mere zaštite, koje mogu da pruže i adekvatnu podršku, ali u isto vreme i da ublaže traumatične posledice. Zašto je važno doneti jedan ovakav zakon najbolje možemo razumeti ako govorimo sa pozicija žrtve. Kao što smo već čuli, prema zvaničnim podacima Saveta Evrope, svako peto dete doživelo je neku vrstu seksualnog nasilja, a od petoro dece koja su zlostavljana, čak četiri su devojčice. Seksualno nasilje je doživelo skoro 7,5% dečaka i preko 2% devojčica od 11 godina, a ta se cifra utrostručuje kad su u pitanju devojčice uzrasta od 13 godina, i takođe dostižu vrlo zabrinjavajuću cifru od 11,% kad se radi o srednjoškolskoj populaciji. Seksualno nasilje najčešće vrši odrasla muška osoba, a zaprepašćujuće je i to da zanemarljivo mali broj roditelja zna šta im se uopšte sa decom dešava, dakle oko 0,4%, što takođe ukazuje na samu težinu problema. Počinioci seksualnog nasilja najčešće deci nisu nepoznate osobe. Šta više, vrlo često su osobe iz najbližeg okruženja. Čak preko 81% su osobe koje dete poznaje i u koje ima poverenje. To su dakle, vrlo često otac, očuh, hranitelj, deda, nastavnik, komšija. Počinioci iskorišćavaju naklonost, zavisnost, strah i nemoć deteta. Iako se ono dešava u svim uzrastima, najčešće počinje u uzrastu dečijem od 4 do 8 godine ili u periodu adolescencije. Seksualno nasilje se najčešće čuva u tajnosti ili podmićivanjem ili posebnom pažnjom prema detetu, pritom se naravno koriste najrazličitiji mehanizmi da se detetu razvije osećaj krivice, osećaj straha, da se dete boji osvete, ucene, pretnje od gubitka pažnje, ljubavi roditelja, ili njihovim rastankom. Cilj je naravno, da zločin ne ostane otkriven i da se izbegne kazna. Dakle, seksualna zloupotreba dece je jedna izrazito patološka pojava i jedan je od najtežih oblika nasilja nad decom. Retko se dešava izolovana, vrlo često je kombinovana sa emocionalnim zlostavljanjem i fizičkim zlostavljanjem, ali bez obzira da li se desilo jedno ili se ponavljalo u dugom vremenskom periodu seksualno zlostavljanje kod deteta izaziva bolno i traumatsko iskustvo. Seksualno zlostavljeno dete ima dugu intenzivnu patnju koja prigušuje i njegov intelektualni razvoj i utiče i na njegovu intelektualnu radoznalost, kreativnost, ono je inhibirano, a oseća se i bezvredno, posramljeno, gubi poverenje u sebe i u druge. Time se vrlo često postavljaju temelji depresije koja ih prati kroz ceo život, ali i za druge vrste mentalnih poremećaja. Jedna studija iz daleke 1986. godine pokazala je da je čak 60% žena i 30% muškaraca koji su oboleli od depresije bilo seksualno zlostavljeno u ranom razvojnom periodu. Nažalost, podaci govore da su oni koji zlostavljaju najčešće i sami bili žrtve nasilja u porodici, odnosno zlostavljanja i verovatnoćaje da će seksualni nasilnici upravo biti ono koji će vršiti čin osam puta je veća nego što je to u redovnoj populaciji. Zato smatram da su predložene zakonske mere itekako sa svojom svrhom i između ostalog podrazumevaju i različite vrste psihosocijalne pomoći i podršku samim počiniocima. Da je ovo još uvek tabu tema u Srbiji pokazuje podatak da je samo 5% ljudi spremno da prijavi seksualno nasilje nad decom za porodicu koju poznaje. Zato i jeste ogromna disproporcija između ostalog između stvarnog stanja i broja prijavljenog nasilja. Na službama, na školama, prosvetnim radnicima, medijima, pa i nama poslanicima je izuzetno velika odgovornost da senzibilišemo jasno ove probleme, da jasno i glasno kažemo da problem postoji, da stvaramo uslove da ovakva krivična dela budu adekvatno sankcionisana i da dugoročno radimo na ovom problemu. Svako krivično delo mora da bude kažnjeno, ali je zločin nad decom najteži. U ime poslaničkegrupe URS naravno da ne treba posebno isticati da ćemo ovaj zakon podržati, ali želim i da pozdravim inicijativu koju je Savet za prava deteta podržao, da krivično delo koje se odnosi na seksualno zlostavljanje ne bude vremenski oganičeno već da se kroz naše zakone izmeni i da postane delo koje ne zastareva. Zahvaljujem se na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na početku ću reći nešto o zakonu koji se odnosi na zloupotrebu polnih prava maloletnika, a posle nešto više o zakonu o oduzimanju imovine stečenoj krivičnim delom. Svaka druga situacija osim one u kojoj smo sada da će svi poslanici podržati ovaj zakon bi bila potpuno neprirodna. Kao čovek i kao roditelj troje dece i kao građanin sam ozbiljno zabrinut za stanje u društvu, povećan broj ovakvih krivičnih dela, porast stope nasilja u porodici, promociju preko medija nemorala i izopačenosti, jednu opštu krizu vrednosti koja neminovno dovodi da iz ljudi na površinu izlazi ono najlošije, tako da se mnogo lakše osmele da urade nešto što je zabranjeno i moralno nedopustivo nego u nekim drugim situacijama. Stavljanje ili podizanje nivoa slobode ljudskih prava, slobode medija na uštrb vrednosti na kojima je zasnovana civilizacija čiji smo mi deo, a to je pre svega hrišćanska civilizacija, dovela je do toga da se bitno rasturila porodica i da samim tim smo došli u situaciju da raste broj svih ovih krivičnih dela. Što se DSS tiče porodica i deca moraju da uživaju maksimalnu zaštitu i pažnju. Država koja je jednako odgovorna sa svim drugim institucijama mora da se trudi da takvu zaštitu i obezbedi. Ni na jednom frontu ili kada su u pitanju određena ljudska prava, određene medijske slobode ne sme da bude izuzetka ako govorimo o sprečavanju ove vrste krivičnih dela koja se odnose na nasilje u porodici i nasilje kao model ponašanja koji se promoviše preko raznih medija. To je nešto što u najgoroj meri narušava sam koren hrišćanske civilizacije, svakog normalnog društava u kome sada živimo. Predložili smo amandmane koji pooštravaju odredbe ovog zakona i kroz amandmane smo predložili ovo o čemu je govorio predsednik Skupštine, predložili smo da ova krivična dela ne zastarevaju, da za ovu vrstu okrivljenih nema uslovne osude i nema pomilovanja. Znači, ova krivična dela i oni koji ova krivična dela ne treba da imaju nikakvu mogućnost da se prema njima postupa blaže od onoga što zakon prepisuje i da bilo koja vrsta pomilovanja ili uslovne osude ili bilo koji način samilosti prema njima u nekom trenutku može da se primeti, pogotovo što su ovi okrivljeni ti koji su u najvećoj meri posle i povratnici. Kroz amandmane koje smo predložili predviđamo preciznije kako da se izvrši kontrola evidencija i nadzor nad licima koja su nakon izdržane kazne ovog krivičnog dela. Smatramo i naše najdublje uverenje je da do ovog zakona i rešenja u ovom zakonu mora da se dođe bez ikakve stranačke i političke priče. Naprotiv, moramo da nađemo najbolja rešenja kako bi se u narednom periodu na što efikasniji način sprečio porast krivičnih dela ove prirode. Demokratska stranka Srbije će podržati ovaj zakon. Žao nam je što nije donet prošle godine. Smatramo da svi moramo da se založimo za primenu ovog zakona i da ona bude što brža i što efikasnija i da nema izuzetka. U drugom delu reći ću nešto više o Zakonu o oduzimanju imovine. Ovaj zakon je svakako bolji od prethodnog zakona zato što nije protivustavan i ne ugrožava ljudska prava koja se odnose na prezunkciju nevinosti, da niko nije kriv dok se ne osudi i da mogućnost da privremeno oduzeta imovina bude prodavana pre nego što neko bude osuđen. Za nas nije sporno da se privremeno oduzeta imovina čuva, da se stavi zabrana raspolaganja, da prosto ona imovina koja je sklona propadanju, kvaru ili se nešto proda i dariva u humanitarne svrhe, ali je sporno da vi nekome imovinu oduzmete i da se onda ta imovina uništi. Za nas je krajnje sporno da automobil koji uzmete od nekoga ko nije osuđen, neko vozi pa ga slupa. To je prosto neprihvatljivo, jer će građani biti ti koji će posle, u slučaju da taj ne bude osuđen, ili da taj predmet zastari, što je bilo slučajeva do sada, građani će biti ti koji će morati da naknade troškove nastale kao uništenje ili kao oštećenje imovine koja je oduzeta u tom postupku, tako da rešenja koja se nude u ovom zakonu su daleko bolja od prethodnih rešenja. Zakon je mnogo precizniji, jasniji, daju se veća ovlašćenja direkciji i definišu se mnogo bolje procedure nego što je to do sada bilo. Smatramo da je to poboljšanje ovog zakona koje je u dobroj meri usklađeno sa rešenjima koja postoje u zemljama koje su u borbi protiv kriminala i korupcije do sada bile mnoge efikasnije od nas i mislimo da ovaj zakon može da kvalitativno doprinese da se situacija promeni. Mi kao stranka, naravno i ja lično, nemamo ništa protiv toga da oduzeta imovina bude korišćena u opšte korisne svrhe. Uostalom, moj sin ide u jaslice, u kuću koja je oduzeta od Uskokovića, bivšeg direktora EDB. Prosto, to je normalno i to se svuda u svetu radi, kuće se koriste u tu nameni, za dečije boravke, ustupaju se zdravstvenim institucijama, prosvetnim, obrazovnim, nevladinim organizacijama koje se bave unapređenjima prava dece, omladine, i to je nešto što je prihvatljivo. Za nas je neprihvatljivo da, što je bilo u ranijem periodu, da su pojedini narodni poslanici bili u prilici da zakupljuju stanove koji su oduzeti u postupku po prethodnom zakonu. To je nešto što nije bilo primereno i nadam se da toga neće biti u budućnosti. Isto tako, pažnja na raspolaganju te imovine mora da bude visoka i mi kao poslanici insistiraćemo, kroz nadzor koji će se vršiti na sprovođenju ovog zakona, da sve to bude u skladu sa zakonom i na način kako se ne bi prouzrokovale štete za građane Srbije, ukoliko dođe do uništenja te imovine, kao što smo imali slučaj da vidimo da je bilo u nekom prethodnom periodu. Ono što je moja dilema i tu mi treba objašnjenje od ministra, u članu 82. ovog zakona kažete da - postupci oduzimanja imovine proistekle iz krivičnog dela započeti do dana stupanja na snagu ovog zakona, po odredbama Zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela – znači, po odredbama starog zakona – će se okončati po odredbama tog zakona. Mene buni jedna stvar. Ovim zakonom vi ste predvideli, odnosi se na nova krivična dela, odnosno, odnosi se na krivična dela koja smo izbrisali decembra prošle godine, kada smo menjali Krivični zakon, a to je zloupotreba službenog položaja i ostalo, i to je dobro. Imamo, samo da prosto razjasnimo da li postoji pravna praznina, ukoliko se postupci završavaju po starom zakonu koji su započeti sada, a imamo novi Krivični zakonik iz koga su izbrisana krivična dela po kojima se počelo oduzimanje imovine po starom zakonu, da ne dođemo u situaciju da postoji jedna prava praznina, da svima onima koji su započeli postupak zloupotrebe službenog položaja i ostalog, da dođemo u situaciju da ne može da im se oduzme imovina zato što se uvek primenjuje, bar je to u krivičnom pravu pravilo, primenjuje se povoljnije rešenje na okrivljenog. Prosto, treba nam objašnjenje, to je, čisto da kažemo, pravno pitanje – da li će ovaj zakon omogućiti da se izvrši oduzimanje imovine i onima kojima je postupak započet po starom zakonu, imajući u vidu da su ukinuta krivična dela koja su postojala u starom zakonu, a nisu ubačena ova krivična dela. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, narodni poslanici, stav poslaničke grupe SPS o predlozima svih pet zakona koji su na dnevnom redu je izneo naš kolega Neđo Jovanović, stav koji sadrži u sebi i politički i stručni pristup. Naravno, naš kolega Đorđe Milićević je takođe potvrdio u svom izlaganju te stavove. I ja, potvrđujući reči i jednog i drugog, želim da se zadržim samo na nekoliko detalja i to, pre svega, na dva zakona. Prvo, kada je u pitanju Zakon o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima, želim na početku da iznesem jedan opšti stav. Mere, aktivnosti, sve ono što se preduzima u smislu prevencije, u smislu sprečavanja nasilja nad decom, zaštite dece i naravno, kada je ova tema danas u pitanju, većeg stepena krivično pravne zaštite, SPS daće i davaće uvek snažnu podršku. Kada je u pitanju ovaj konkretan zakon, Zakon o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima, smatramo da je to samo deo mera i aktivnosti onoga o čemu sam malopre govorio. Ovaj zakon treba podržati zbog svrhe, zbog cilja, zbog onoga šta se želi time postići. Malopre sam već pomenuo, to je, pre svega, veći stepen krivično–pravne zaštite maloletnih lica, a zatim, pored postojećeg sistema krivičnih sankcija, a tako mu i naslov sam kaže, predviđa posebne mere da se učinioci krivičnih dela protiv polne slobode, izvršenih prema maloletnim licima, onemoguće da vrše ta dela ponovo. Dakle, pored opštih sankcija, naravno, radi se o predviđanju, prevenciji, da se ista dela ubuduće ne vrše. Ono što želim da istaknem kada je ovaj zakon u pitanju, samo nekoliko detalja. Svrha donošenja ovog zakona jeste ovo o čemu sam govorio, da se pored postojećeg sistema krivičnih sankcija donesu posebne mere, sa ciljem da se ne ponovi, da učinioci to ne urade posebno. Suština ovog zakona jeste u predviđanju tih posebnih mera i u ustanovljavanju jedne posebne kaznene evidencije za ova osuđena lica. Ono što želim kratko samo da kažem, kada su u pitanju krivične sankcije, to je da podržavamo stav koji je našao svoje mesto u ovom zakonu, da se učiniocu krivičnog dela ne može ublažiti kazna, niti pak osuđeni ne može da se uslovno otpusti. To je i na tragu našeg zalaganja na jednoj od prethodnih sednica, kada smo smatrali da ne treba omogućavati automatski otpust, već da treba selektivno gledati kako to da se radi. Ono što je suština ovog zakona, ogleda se u pravnim posledicama, osude i u posebnim merama. Pravne posledice, kada su u pitanju, od gubljenja javne funkcije, gubljenja posla, onog koji je vezan za rad sa maloletnom decom, do nemogućnosti da bude izabran na funkciju, nemogućnosti da dobije taj posao, je već jedna od tih mera koje zakon predviđa da se primeni. I naravno, onih posebnih pet mera, o čemu je bilo dosta reči, i ja ne bih o tome oduzimao vreme. Želim samo, kada je ovaj zakon u pitanju, na kraju da kažem, iako je ova veoma teška tema na dnevnom redu, da se pridružujem jednom stavu koji je ovde prisutan, jednoj vrsti jedinstva da se pokaže spremnost države da se suoči i da rešava ovaj problem, i to se vidi iz ove rasprava juče i danas. Ja se pridružujem tom. Imajući u vidu značaja ovoga zakona, pozivam gospodina ministra, znajući da je uvek spreman da se upusti u raspravu, u polemiku, u argumentovanu polemiku, da dobro pogleda sve amandmane i sve one koji doprinose poboljšanju ovog zakona da prihvati. Ovo je pre svega iz razloga što smo svi iskazali stav da želimo takav zakon da se donese. Dakle, nema nekih drugih razloga, osim da se popravi. Sasvim na kraju samo jedna rečenica. Ovo o čemu mi pričamo, pričamo o posledicama. Delo se dogodilo. Mi pored krivičnih sankcija sada uvodimo i posebne mere za učinioca dela. Mislim da treba da pošaljemo poruku svima nama, društvu u celini, da treba da uđemo na jedan organizovani način, da obezbedimo, da preduzimamo mere aktivnosti, da se suočimo sa uzrocima, da ne dođe do krivičnog dela. Molio bih da imate u vidu i tu jednu poruku. Kada je u pitanju ovaj drugi zakon, Zakon o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnih dela, želim samo kratko da potvrdim reči koje su moje kolege iz poslaničke grupe već rekle i, takođe, da zadržim vašu pažnju na nekoliko detalja. Pridružujem se onima koji kažu da je onaj zakon koji je donet 2008. godine dobar zakon, a da je ovo što je sada predloženo bolje. Dakle, i to me raduje, da ministarstvo i Vlada nisu bili gadljivi na dobra rešenja, već da ih i te kako preuzimaju. Značaj toga jeste u tome, bez obzira da li je 350, 360, 300 ili koliko miliona evra, značaj je veći. Značaj je veći i kada je ovaj zakon u pitanju, a to je da zakon omogućava i efikasno i celovito oduzimanje imovine stečene kriminalom. Time se odgovara i na zahteve EU, da unapredimo zakonodavstvo jačanja i da jačamo kapacitete za oduzimanje imovinske koristi pribavljene krivičnim delima, ali najvažnije je što se prekida praksa da učinioci krivičnih dela, pogotovo profitnih, da tako kažem, budu osuđeni za ta dela, a zadrže imovinu. To je u ovom trenutku najbitnije. Vrlo kratko, na koja dela se primenjuje? Ovde u članu 2. su nabrojana sva ta dela. Ono što je već bilo predviđeno prošireno je i opet, da ne oduzimam vaše vreme, mislim da ima prostora da se još proširi. Sada imam jedno pitanje. Odmah da kažem, nisam pravnik i ne bih želeo da poremetim ništa, pitam logičnim narodnim jezikom. Ako je ovo Predlog zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela, zašto se ne odnosi na imovinu svih tih krivičnih dela, na imovinu koja je proistekla iz izvršenja tog krivičnog dela? Ako je neko učinio krivično delo, a imovina kojom raspolaže je proistekla iz tog krivičnog dela, zašto se ne odnosi na sva krivična dela? Znam da je ovo što je nabrojano, da kažem pod znacima navoda, najprofitnije, najveći problemi su sa kojim država treba da se suoči i svakako treba dati prednost, ali isto tako, upozoravam, mnogo ljudi još ima u ovoj državi gde se vidljivim okom sumnja da im je imovina mnogo veća nego što su mogli da zarade. Kada je definisana imovina, ono što je ključni pojam da se radi o imovini koja je u nesrazmeri sa zakonitim prihodima, definiše vlasnika, definiše i nadležne organe, definiše i postupak. Tu bih samo opet imao jedno pitanje kada je u pitanju početak postupka, odnosno pokretanje finansijske istrage. Možda to tako treba, ali uvek imam tu neku rezervu kada se kaže: "znatna". Šta je to znatna? Koliko je to? Koliko je to veliko? Prosto neki detalj koji ne bi trebao da nam ostane nerazjašnjen. Kada je u pitanju postupak, takođe još želim samo da skrenem vašu pažnju, da ono što je najvažnije jeste da se trajno oduzimanje može vršiti tek posle pravosnažne presude za učinjeno krivično delo, ali istovremeno je sprečena opasnost da u međuvremenu ta imovina nestane kroz privremenu oduzimanje te imovine. Mnogo bitno pitanje je pitanje međunarodne saradnje. To je svima nama poznato kada je ova oblast u pitanju. Da ne bih dalje dužio, želim da završim sa tri poruke. Jedna je da je ovaj zakon veoma važan instrument u borbi protiv organizovanog kriminala, kriminala, korupcije i da predstavlja okvir da se učiniocima krivičnog dela oduzme imovina za koju ne dokažu da je zakonito pribavljeno. Dakle, imamo normu. Imam dve poruke za koje takođe mislim da su važne. Jedna je da niko ne može zadržati imovinsku korist pribavljenu izvršenjem krivičnog dela, a druga da niko ne može imati koristi od izvršenog krivičnog dela, pa ni lica koja su nasledila takvu imovinu. Sa ovim porukama želim još jednom da ponovim da ćemo dati punu podršku predlozima ovih navedenih zakona. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Biljana Pantić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, kolege poslanici, danas je pred nama veoma bitan set zakona iz oblasti pravosuđa, o kojima su moje kolege već dosta toga rekle. Ukratko ću se osvrnuti na neke od zakona o kojima danas raspravljamo. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku ima par veoma važnih izmena. Naime, izmenom člana 73. Zakonika briše se jedna diskriminatorska odredba, koja govori ko može biti branilac u krivičnom postupku. Smatram da je ova izmena izuzetno bitna, iako će ovaj zakonik morati pretrpeti još izmena, jer je izvorni zakon donet u reformi koja je donela niz problema sa kojima se sada susrećemo. Predloženom izmenom dozvoljava se da advokatski pripravnik može da zameni branioca u postupku za krivična dela za koja je propisana kazna zatvora do pet godina. Na ovaj način doprinosi se edukaciji advokatskog pripravnika. Takođe, propisivanje posebnog staža kada advokat može biti branilac narušavalo je u najmanju ruku ustavno pravo okrivljenog da izazove branioca. Ko može da garantuje da će bolju odbranu okrivljenom pružiti advokat sa najmanje pet godina radnog iskustva, ako je isti stekao to iskustvo u radu na opštim parnicama, na primer, od advokata koji ima staž dve godine, a bavio se krivicom? Takođe, uskraćivanje prava advokatskom pripravniku da zameni principala i da drži završnu reč na suđenju za krivična dela za koja je propisana kazna zatvora do pet godina ne može doprineti da advokatski pripravnik stekne neophodno radno iskustvo. Nadalje, odredba zakona koja se odnosi na pritvor kao meru obezbeđenja prisustva okrivljenog nakon izricanja prvostepene presude nije nikakva novina koju ne poznaje naše krivično procesno pravo. Ovakva odredba postojala je u našem prethodnim zakonima o krivičnom postupku, ali u najnovijim imamo pravnu prazninu koju je trebalo rešiti. Šta sa okrivljenim koji je u pritvoru ili šta sa okrivljenim kome je izrečena osuđujuća presuda, a nije u pritvoru, ali postoji osnov za određivanje istog? Predlagač izmena i dopuna ovog zakonika na ovaj način je samo nastavio pravni kontinuitet koji je postojao u našem zakonodavstvu, a koji je narušen lošom reformom pravosuđa. Što se tiče novog Zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela, istim su napravljene znatne izmene sadašnjeg zakona, posebno u delu u kojem su primećeni određeni problemi pri primeni postojećeg, a uz sugestiju stručne javnosti i relevantnih međunarodnih organizacija. Novi zakon poboljšava sada postojeći jer se vodi računa o pretpostavci nevinosti, pa do trajnog oduzimanja imovine može doći tek nakon donošenja pravosnažne presude. Takođe, smatram da je dobro što su novim zakonom data veća ovlašćenja Direkciji za upravljanje oduzetom imovinom, što će doprineti većoj efikasnosti rada ovog organa. Usvajanjem ovog zakona doprinosi se nastavku protiv borbe protiv korupcije i kriminala. Na kraju, osvrnuću se na danas, po mom mišljenju, najbitnijem "Marijinom zakonu", koji je pred nama, pred narodnim poslanicima, koji je došao pre svega trudom jednog čoveka, Slobodana Jovanovića iz Novog Sada, mog sugrađanina. O ovom zakonu zaista može dosta da se govori i moje kolege su dosta rekle, i sa pravne i sa moralne strane, ali smatram da je najbitnije da ćemo konačno dobiti jedan zakon koji može da nas svrsta u zemlje koje već imaju ovakvu pravnu regulativu i kojom ćemo doprineti većoj sigurnosti i zaštiti posebno osetljive kategorije lica. Ovaj zakon je odavno trebao biti donet, još 2010. godine, kada je doneta već pomenuta Konvencija, koju su kolege pomenule, ali je uvek bilo nešto hitnije i isti je stajao u fijoci. Ništa nije hitnije od pokušaja da se zaštite deca i da se uvede poseban registar za učinioce krivičnih dela protiv polnih sloboda. Ovim zakonom uređuje se da učiniocima krivičnog dela protiv polne slobode se ne može ublažiti kazna, da se isti ne mogu uslovno otpustiti i koje pravne posledice nastupaju, koje mere će se sprovoditi. To je nešto ukratko. Zakon nije savršen. Sigurna sam da će biti usvojen veliki broj amandmana koji će doprineti da ovaj zakon bude bolji, ali najbolje bi bilo da imamo bilo kakav zakon iz ove regulative koji reguliše ovu posebno osetljivu oblast, nego da ga nemamo, kako je do sada bilo. Zaista se zahvaljujem Slobodanu Jovanoviću, koji je uprkos svom bolu uspeo da nas nagna da se donese ovakav zakon i da pokrene priču o ovom zakonu, da se druga deca zaštite, kad već nije mogla njegova Marija i zaista pozivam sve kolege da podrže, kako ovaj zakon, tako i druge zakone koji su danas na dnevnom redu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, vreme u kome živimo nažalost je sve drugo, samo ne možemo reći da je normalno. Potvrda toj činjenici jeste upravo ovaj zakon o kome danas razgovaramo, kada usvajamo posebne mere za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima. Zašto je to tako? Zato što svakog jutra sa zebnjom prelistavamo novine sa strahom da ćemo pročitati da se u Srbiji dogodio još jedan stravičan zločin. Zato što izvršioci ovih monstruoznih krivičnih dela silovanja i pedofilije, čak i nakon odsluženja zatvorske kazne, oni su uglavnom povratnici. Upravo zbog toga moraju se naći pod budnim nadzorom policije i društva. Svrha ovog zakona jeste da se učiniocu takvog krivičnog dela onemogući da ponovo izvrši takvo ili slično krivično delo. Počinioci takvih zlodela proistekli su upravo iz ovog društva. Zato moramo delovati preventivno i zato moramo da prevrednujemo čitav društveni sistem. Sa pravom se postavlja pitanje kakvi smo to ljudi postali i šta je razlog za tako nešto. Mi više očigledno u ovoj zemlji ni svoje neprijatelje ni opasnost koja nam preti ne prepoznajemo. Gospodine ministre, ako imamo državu, onda imamo sve, onda imamo i privredu i ekonomiju i pravnu sigurnost i fudbalsku reprezentaciju, prosvetu i kulturu i samo u takvoj državi deca mogu normalno da rastu i da se razvijaju, onda Srbija ima budućnost. Zadovoljan sam što zakon ograničava kretanje učiniocu ovih krivičnih dela i treba ga ograničiti, kao životinju, bez uvrede za životinje. Demokratska stranka Srbije je zato i predložila u određenim odredbama da se pooštri predlog sa kojim ste došli u ovaj parlament. Odlična je novina što se uvodi DNK profil osuđenog. Naš Krivični zakonik poznaje krivično delo posedovanje i pribavljanje slika audio-vizuelnih i drugih predmeta pornografske sadržine, nastalih iskorišćavanjem maloletnog lica, ali svi smo svesni koliko je kompjuterski kriminal razvijen i koliko ga je teško dokazati. Zato treba pružiti posebnu podršku svim telima koja se bave ovim problemom. Drago mi je što ovaj zakon ne predviđa mogućnost ublažavanja kazne i što ne predviđa mogućnost uslovnog otpusta za osuđene. Odlično je rešenje da pravne posledice traju 20 godina, ali kažem još jednom, DSS predlaže da to bude trajno. Mi takođe tražimo i zabranu brisanja osude iz kaznene evidencije. Takođe tražimo i da krivično gonjenje za krivična dela izvršena na štetu deteta ili maloletnog lica ne zastareva. Zadovoljni smo kakve su kaznene mere predviđene i predložene u ovom zakonu i to ćemo podržati. Drago mi je što današnja rasprava nije iskorišćena za politički marketing i podilaženje srpskoj javnosti, kada su ovi problemi u pitanju, već što ćemo se konačno oko jednog pitanja saglasiti. Bez obzira na moju ličnu dilemu da li je ovaj predlog zakona u potpunom saglasju sa Krivičnim zakonikom, DSS će ga svakako podržati kada se bude o njemu odlučivalo. Kada je u pitanju Zakonik o krivičnom postupku, ovo su zaista najminimalnije moguće izmene sa kojima ste došli u parlament, izmene veoma lošeg ZKP. Ne menjate Zakonik koji u sebi sadrži neke odredbe koje su vrlo diskutabilne, čak po meni možda i protivustavne. Na sajtu Ministarstva pravde mesecima stoji šira verzija ovog zakonika. Zaista nas zanima – da li ste odustali od tog predloga i da li ćete uskoro doći u Skupštinu sa novim zakonikom? Nastavlja se stara praksa. Mi smo u septembru 2011. godine u parlamentu usvojili Zakonik o krivičnom postupku. Već u decembru je po hitnom postupku on menjan kroz izmene i dopune. Sada idemo na izmene i dopune tri člana, a za neki mesec ćemo raspravljati o novom zakonu. Ovaj važeći ZKP, nažalost, ima dve kapitalne anomalije koje potpuno kontaminiraju čitav tekst ovog zakona, a to se pre svega odnosi na devalvaciju načela istine i stranačku konstrukciju glavnog pretresa, uz drastično minimiziranje uloge krivičnog suda. Pored svega toga, danas ste predložili izmene koje se odnose na pritvor nakon izricanja prvostepene presude jer je praksa to pokazala. Ali, svakoga dana predstavnici vlasti govore o istini i pravdi koja nam je potrebna, a ZKP je možda dobar primer da ne daje odgovor šta je istina, jer istina je u ZKP-u praktično luksuz i jedan nepotreban balast, jedan teret u krivičnom postupku, jer se čak ni nagoveštaj istine za sve aktere u postupku ne označava kao cilj krivičnog postupka, što je, najblaže rečeno, nemoralno. Šta je pravda, danas smo govorili. Da li svi treba da vozimo "bentlije" ili niko ne treba da vozi "bentlije". Mislim da je to potpuno jasno svakom ko normalno razmišlja i ko želi dobro ovoj zemlji. Da li je vaša namera da menjate ZKP, koji je promovisao izrazitu pasivnost suda? Znači, prethodni ministar nas je ubeđivao da sudije treba da budu žiri koji će bodovati nastup tužioca i odbrane prilikom dokazivanja i ta uspešnost će biti presudna za donošenje odluke suda. Siguran sam da ste svesni da novokomponovana srpska istraga ne liči ni na rusku, ni na američku, da nije čak ni paralelna, da najviše liči na hašku istragu. Razlog što nije predložen i donesen ovoj Skupštini novi zakonik, a postoji velika opasnost, jer podsećam vas da u međuvremenu brojne sudije, tužioci i pripadnici određenih policijskih službi mesecima već idu na edukacije i na razne kurseve, kako bi primenili što uspešnije važeći ZKP. Možda je bilo najbolje rešenje da ste ovaj zakon stavili van snage i da smo primenili, naravno da se završe svi postupci koji su po njemu započeti, da se primeni ZKP iz 2001. godine, a da što pre menjamo Zakonik o krivičnom postupku. Jedanaest meseci je prošlo od izbora. Jedna četvrtina vašeg mandata predviđena Ustavom je već protekla, hajde da menjamo razoreno srpsko pravosuđe i pomognemo tim ljudima da čestito i pošteno rade svoj posao. Hvala vam najlepše.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, imajući u vidu da su moje kolege opširnije govorile o svim predloženim zakonima, svoje vreme ću posvetiti ovom "Marijinom zakonu". Socijalistička partija Srbije pozdravlja odlučnost Ministarstva pravde, da pored postojećeg sistema krivičnih sankcija uvede i posebne mere za sprečavanje vršenja krivičnih dela, protiv polne slobode prema maloletnim licima. Društvene pojave opterećene izvršenjima ovih krivičnih dela, predstavljaju jasan signal da se društvo sa takvim pojavama, mora suočiti i iznaći mehanizme kojima se te pojave eliminišu i sprečavaju štetne posledice takvih pojava. Svakako, uključivanjem svih nadležnih institucija i stručnih organizacija u jedan sinhronizovani sistem prevencije zaštite i sankcionisanja. U toku ove rasprave, a u samom obrazloženju koje ste nam dali uz zakon, navedeno je da se u poslednjih nekoliko godina u Srbiji i povećao broj krivičnih dela protiv polne slobode, koja su izvršena prema maloletnim licima. Međutim, ovaj podatak ne mora automatski da ukazuje na realno povećanje broja ovih krivičnih dela. Ona može biti pokazatelj da je povećan broj slučajeva prijavljivanja krivičnih dela nadležnim institucijama. Republika Srbija je u prethodnih nekoliko godina bila posvećena uspostavljanju i unapređenju sistema zaštite dece od svih oblika nasilja, kroz usvajanje strategija, izmenama zakona i ovde pomenutih međunarodnih konvencija. Zajedničkim aktivnostima državnih organa i organizacija civilnog društva, postigao se veći stepen poverenja u institucije kod građana Srbije, a samim tim i građani, pa i žrtve, ohrabrene su da ova krivična dela prijave, čak i ako su počinjena u okviru njihovih porodica. Na spremnost Vlade Republike Srbije da uspostavi efikasan sistem zaštite dece od svih oblika zloupotreba i nasilja, ukazuje Memorandum o saradnji o uspostavljanju efikasnog sistema zaštite dece od zloupotreba i iskorišćavanja putem informacionih tehnologija, koje je pre nekoliko dana Ministarstvo unutrašnjih poslova potpisalo sa organizacijom "Save the children" čime je nastavljena uspešna saradnja Ministarstva unutrašnjih poslova i ove međunarodne organizacije, koja se bavi zaštitom prava dece na globalnom nivou. Podsetiću vas da je 2011. godine, ministar unutrašnjih poslova Ivica Dačić, sa ovom organizacijom potpisao protokol o postupanju policijskih službenika u zaštiti maloletnih lica od zlostavljanja i zanemarivanja, kojim se unapređuju policijske procedure u oblasti prevencije i zaštite dece od nasilja. U cilju uspostavljanja sveobuhvatnog sistema zaštite dece, pred nama je Zakon o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima, kojim su predviđene posebne mere koje se sprovode nakon izvršene kazne zatvora, a kao i odredba koja zabranjuje mogućnost ublažavanja kazne i uslovnog otpusta učiniocima ovih krivičnih dela. Ovim zakonom stvara se prostor, da se društvo efikasnije posveti onima koji su direktno ugroženi izvršenjem ovih krivičnih dela, a to je populacija koja je potrebna najvećoj našoj pažnji. Vođenje posebne evidencije o izvršiocima ovih krivičnih dela, kao insistiranje da državni i drugi organi, kao i pravna lica, koja rade sa maloletnim licima, traže podatak iz registra pri zasnivanju radnog odnosa, jeste mera kojom se smanjuje mogućnost ponovnog izvršenja ovog krivičnog dela, što je u praksi veoma čest slučaj. Ovaj zakon treba sagledati u kontekstu širih socioloških aspekata. Ne treba zaboraviti da i oni koji su uzrokovali negativne društvene pojave, a to su učinioci ovih krivičnih dela, svakako moraju imati adekvatan tretman, koji podrazumeva i kažnjavanje, i mere resocijalizacije, čime se takođe umanjuje mogućnost da lice ponovo izvrši isto krivično delo. Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije podržava ovaj predlog zakona, jer se njime uspostavlja sveobuhvatan sistem zaštite dece od svih oblika nasilja, a sve nas ohrabruje ovde. Moj zaključak jeste da će u danu za glasanje svi narodni poslanici, odnosno sve poslaničke grupe podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojčić.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, kolege poslanici i poslanice, građani Srbije, pred nama je set pravosudnih zakona koji svakako i svaki sa svog aspekta na najbolji način tretira temu i problematiku kojom se bavi. Naravno, da će Srpska napredna stranka podržati sva četiri zakona koja su na dnevnom redu, ali fokusiraću se "Marijin zakon" i fokusiraću se na Zakon o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela. Zašto ću se fokusirati na Predlog zakona o posebnim merama za sprečavanje krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima? Pre svega, iz dva razloga, zato što smatram da je i on pod jedan, i te kako značajan, sa krivično-pravnog aspekta zaštite maloletnih lica, koja su najranjivija društvena grupa i koja su izložena najtežoj vrsti zlostavljanja, a to je seksualno iskorišćavanje i zlostavljanje. To je jedan razlog. Drugi razlog, zato što je ovaj predlog zakona u neku vrstu i preventivni zakon, zato što on propisuje posebne mere prema učiniocima krivičnih dela, protiv polne slobode, a sve u cilju da do recidiva, odnosno ponavljanja krivičnog dela ne dođe. Iako je Savet Evrope još 2010. godine, doneo Konvenciju o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja, iako je Narodna skupština Republike Srbije tu konvenciju ratifikovala 2010. godine, iako su države koje su ratifikovale ovu konvenciju bile dužne da urede zakonodavni okvir, kako bi se uredio jedinstveni registar, odnosno kako bi se prikupili podaci za utvrđivanje genetskog profila, odnosno DNK profila počinioca krivičnih dela, to do današnjeg dana nije urađeno. Pre svega, želim da odam zahvalnost Vladi i želim da pohvalim ministra pravde, zato što je to resorno ministarstvo, jer smatram da su kroz iznošenje ovog zakona u redovnu proceduru, odnosno pred narodne poslanike, pokazali i te kakvu osetljivost i te kakvu odgovornost prema najranjivijoj društvenoj grupi, a to su deca i prema zaštiti dece koja su izložena najtežem obliku zlostavljanja, a to je kako sam već rekla seksualno zlostavljanje i seksualno uznemiravanje. Naravno, ovaj zakon ima preventivni karakter, jer se predlažu posebne mere, koje traju 20 godina i počinju da teku nakon izdržane zatvorske kazne. Te posebne mere odnose se na to da počinilac krivičnog dela dužan da se javlja policijskoj stanici i Upravi za izvršenje krivičnih sankcija svakog 15. u mesecu, da je dužan da obaveštava i policijsku stanicu i Upravu za izvršenje krivičnih sankcija o promeni prebivališta, odnosno o promeni radnog odnosa, i to u roku od tri dana, od nastale promene. Takođe, je dužan da posećuje savetovališta i druge ustanove u cilju svoje resocijalizacije, dužan je da obaveštava policijsku stanicu i Upravu za izvršenje krivičnih sankcija i o svojoj nameri da napusti zemlju. Dužan je da da podatke u koju zemlju ide, koliko se tamo zadržava i iz kojih razloga ide. Ono što takođe želim da pohvalim, a tiče se ovog zakona, to je vođenje ovog jedinstvenog registra, jer on pored opštih podataka sadrži i podatke koji se odnose na DNK lica osuđenih za ova krivična dela. To je važno, ne samo sa stanovišta domaćeg zakonodavstva, nego i te kako važno u suzbijanju ovih krivičnih dela na međunarodnim nivou, a znamo da su ova krivična dela strašna, da je zastrašujuća pojava, ne samo u našoj zemlji, nego uopšte na kontinentu u čitavoj Evropi. Srpska napredna stranka nema dilemu kada treba podržati zakon koji stvara pravni okvir, zaštitu dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja. Zato ćemo u danu za glasanje da podržimo ovaj zakon. Drugi zakon koji bi isto želela samo u nekoliko rečenica da elaboriram, to je Zakon o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela. Građanima Srbije je poznato da SNS ima nultu toleranciju na korupciju, a ovaj zakon upravo tretira oduzimanje imovine koja je stečena kroz kriminalne radnje. To svakako jeste osnovni razlog, što ćemo ovaj zakon podržati u danu za glasanje. Toliko. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Đurović.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, kolege poslanici, Dostojevski je davno napisao da ni najveća sreća čovečanstva nije vredna jedne suze nevinog deteta. Mi koji sedimo ovde u ovom visokom domu dužni smo da kvalitetnim zakonskim predlozima omogućimo zaštitu, prvenstveno onih koji su najnezaštićenijih, a koji nažalost često postaju žrtve onih najsurovijih koji su u stanju da izazovu najveću dečiju patnju. Upornošću jednog oca koji je doživeo ličnu porodičnu tragediju i najgori mogući način se uverio, a onda uverio i sve nas ovde da zakoni koji Republika Srbija ima su nedovoljni da zaštite jedno nevino dete od monstruma, dovelo je do toga da mi danas raspravljamo o ovom zakonu. Nisu samo deca u Srbiji ugrožena, ugrožena su i u Evropi i u svetu, zato je Savet Evrope 2010. godine usvojio Konvenciju o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja poznatu Lanzarot konvenciju, a 2011. godine pokrenuta je kampanja "jedan od pet" koja govori o razmerama ovih teških krivičnih dela. Kolege su već govorile, tako da se na tome neću zadržavati. Srbija je ovu konvenciju ratifikovala još maja 2010. godine, ali nadležni dugo nisu preduzeli ništa da standarde sadržane u tom dokumentu pretoče u zakonska rešenja. Zakon koji bi uveo neku vrstu registra počinilaca teških krivičnih dela seksualnog nasilja učinjenih prema deci, čekali smo prilično dugo, skoro tri godine, ali dobro je što je on danas pred nama. Ova skupštinska većina je po prvi put formirala i Odbor za prava deteta, na čijem čelu se nalazi predsednik Narodne skupštine, Nebojša Stefanović, što je dovoljan pokazatelj da ćemo se ovom problemu posvetiti na jedna temeljniji način. Nedavno je formirana i ženska parlamentarna mreža, što želim da pomenem, u kojoj se nalaze poslanice iz svih stranaka. Jedna od privih zadataka koje smo navele, naš je, da se ukine zastarelost od šest godina za seksualni delikt prema maloletnicima, to je nešto što nas uskoro očekuje. Ovim predlogom zakona Srbija ispunjava obaveze iz člana 37. Konvencije saveta Evropa o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja. Zakon propisuje nadzor nad pedofilima posle izdržane kazne zatvora, kao i osnivanje registra takvih osuđenika sa podacima koji će pod određenim uslovima biti dostupni državnim organima i zainteresovanim firmama i pojedincima, što je sve u saglasnosti sa predlozima iznetim u Lanzarot konvenciji Saveta Evrope. Predviđen je niz posebnih mera koja traju dve decenije, a smatra da treba da traju i duže. Posle izdržane kazne koje podrazumevaju obavezno javljanje nadležnom organu policije, nemogućnost okupljanja tamo gde su maloletne osobe, vrtići i škole, igrališta, obavezno posećivanje profesionalnih savetovališta i ustanova, obavezno prijavljivanje promene boravka i putovanja u inostranstvo, što je jako bitno sa aspekta narodne saradnje. Registar osuđenih za krivična dela iz tog zakona vodiće uprava za izvršenje krivičnih sankcija, kao organ u Ministarstvu pravde, što bi trebalo da pomogne nadležnim organima i sredini u kojoj žive, da vode računa o njihovom ponašanju posle izlaska na slobodu, jer su pedofili i silovatelji najčešće povratnici u izvršenju istih krivičnih dela. Sa ovim svim merama teško je zamisliti da neko ko je jednom osuđen za ovo krivično delo, a nakon što je odslužio kaznu, može da se doseli u naš komšiluk, a da to prođe nezapaženo. Treba istaći da je prema postojećim podacima dostupni javnosti, profil pedofila u Srbiji prilično uopšten, te među privođenima i uhapšenima ima prosvetnih radnika, diplomiranih pravnika, sveštenika, fizičkih radnika, biznismena, novinara, lekara, nezaposlenih. Tako da i sami možemo biti prilično iznenađeni kada se za nekoga, za koga nikada ne bi smo mogli ni da pomislimo da može da uradi bilo šta loše, na kraju ispostavi da je u stvari pedofil. Državni i drugi organi, kao i pravna lica, ili preduzetnici koji rade sa maloletnim osobama, dužni su da zatraže podatak o tome da li je lice koje treba da zasnuje radni odnos kod njih, odnosno obavlja poslove sa maloletnim licima upisano u posebnu evidenciju. Zakon predviđa da okrivljeni neće moći da obavlja bilo kakvu javnu funkciju, i neće moći nikada da se zaposli u bilo koju instituciju ili u bilo koju firmu i ustanovu koja ima bilo kakav kontakt sa decom. Ono što je posebno važno jeste prevencija. Konvencija konkretno zahteva sledeće – da profesionalci u svim sektorima koji rade sa decom u obrazovanju, zdravstvu, socijalnoj zaštiti, pravosuđu, policiji, ali i u sportskim klubovima, institucijama kulture i zabave i slično, imaju odgovarajuća znanja o seksualnom iskorišćavanju i zlostavljanju dece, a posebno da nisu nikada bili osuđeni za ovu vrstu krivičnih dela počinjenih prema deci, te da među njima neće zalutati oni koji su bili osuđeni za ovu vrstu krivičnih dela. Takođe, prevencija podrazumeva i potrebu informisanja dece u osnovnim i srednjim školama, opasnostima od seksualnog iskorišćavanja dece, sredstvima i načinima zaštite. Ovaj predlog zakona će SNS podržati, zato što predstavlja jedan veliki korak napred u zaštiti dece. Međutim, mislim da usvajanje ovog zakona nije završetak poslova u imlementaciji Lanzarot konvencije. Ono što ostaje kao zadatak državnih organa jeste dosledna primena konvencije u svim njenim elementima. Smatram da je zaštita dece od seksualne eksploatacije primarni zadatak države i njenih organa, pa pozivam sve prisutne poslanike da glasaju za ovaj zakon.
Reč ima narodna poslanica Biljana Ilić Stošić.
Gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, uvažene kolege poslanici, kao neko ko je svojom profesijom vezan za rad sa mladima, izuzetno sam zainteresovana da se jedan ovakav dokument kao što je Marijin zakon, usvoji uz dužno poštovanje prema drugim zakonskim predlozima i ja ću danas govoriti samo o ovom predlogu. Prva dobra stvar jeste sama činjenica da je u društvu porasla svest o samoj potrebi da se jedna ranjiva grupa kao što su maloletnici, sistemski zaštiti i to ne samo postojećim krivičnim zakonodavstvom, nego i posebnim merama, što jeste suština ovog zakona o kome danas raspravljamo. Očigledno je da su stručne službe resornog Ministarstva, veoma pažljivo i sveobuhvatno pripremile tekst ovog predloga, uvažavajući, sa jedne strane, naše zakonske propise, kako krivične, tako i one koje regulišu ceo korpus ljudskih prava, a sa druge strane međunarodno pravne propise i to praksu koju smo ratifikacijomprihvatili u ovom domu, tokom prethodnog perioda. Ugrožavanje slobode maloletnika, naročito razni oblici njihove seksualne eksploatacije, teška je i mučna tema za svakog građanina ponaosob, ali i za državu i društvo u celini. Prvi i najteži korak smo već napravili, tabuizacija teme, odnosno prestali smo da se kao društvo poričemo da nam se tako nešto uopšte i dešava, pogotovo da nije marginalna i statistički beznačajna pojava, a to uopšte nije mala stvar. Pored krivično-pravnih sankcija, posebno je bitno osnaživanje niza institucija koje se ovom socijalnom, veoma delikatnom problematikom stalno bave, pogotovo je važna oblast prevencije seksualnog nasilja i zloupotrebe maloletnika. S tim u vezi neophodno je sistemski veoma precizno utvrditi i podzakonskim aktima urediti mere koje će mogućnost seksualne zloupotrebe maloletnih lica vremenom svoditi na sve manju i manju meru. Tu, pre svega mislim na brižljivu, stručnu proveru lica, koja po prirodi svoje profesije, svakodnevno rade sa maloletnicima. Jasno mi je da ove posebne mere onemogućavaju da te poslove obavljaju lica koja su registrovana kao prestupnici, ali šta je sa onima koji su latentni, potencijalni prestupnici. Da li postoji provera mentalnog statusa lica koja profesionalno rade sa decom, kako pre njihovog profesionalnog angažovanja, tako i kontinuirano tokom radnog veka. Seksualno nasilje nad maloletnicima je snažan oblik socijalne i medicinske patologije, a postoje stručni metodi da se utvrdi mentalni profil lica, koja svakodnevno rade sa decom, kao i da se njihov mentalni status stalno proverava. Živimo u stresnim vremenima u kojima određene socioekonomske situacije budu neretko onaj okidač koji dovodi do poremećaja u ponašanju ljudi. Tu se opet javljaju dve grupe problema. Prvo, prevencijom već u startu zaštititi decu od potencijalnog zlostavljača, a drugo što je tema osetljiva na kvadrat. Same te prestupnike tretirati na odgovarajući medicinski i socijalno prihvatljiv način. Krivične sankcije su samo jedan segment u tom delovanju. Humano društvo ne izopštava i ne getuizira svoje građane, ne diže sasvim ruke od onih koji u datom momentu počnu da se ponašaju društveno neprihvatljivo. Društvo im pruža mogućnost lečenja i resocijalizacije, naravno ograničavajući mogućnost da slična dela i ponove. Treća stvar jesu kanali zaštite maloletnika koji se osete ugroženim od potencijalnog zlostavljača. Svedoci smo brojnih slučajeva kojima su maloletnici bili prepušteni sami sebi ili nisu znali kome da se obrate, a trpeli su zlostavljanja. Lečenja trauma od seksualnog zlostavljanja u maloletničkom uzrastu daleko je teži i skuplji posao od uređivanja sistema da se to zlostavljanje na vreme spreči i društveno predupredi. Na kraju, nije nevažno ni pitanje zloupotrebe zaštite seksualnih prava maloletnika. U situaciji kada sudska presuda i visina odštetnog zahteva počiniocu rešava egzistenciju cele porodice, a svi smo mi pa i nosioci pravosudnih funkcija, ljudi od krvi i mesa, veoma osetljivi na ovakve delikte. Postoji realna mogućnost da se dobre namere institucije zloupotrebe i unište životi porodicama navodnih seksualnih prestupnika, pogotovo što uz to sleduje i socijalna sigmatizacija, moralna osuda i prezir sredine ne samo prestupnika, već i članova njihovih porodica. Ovo je, ponavljam, veoma teška i mučna problematika. Reč je po hodu na tankoj žici i zato je pored ovakvih zakonskih rešenja, koje ću lično podržati, neophodno učešće veoma širokog kruga aktera koji će učestvovati i u krivično-pravnoj zaštiti ranjivih kategorija, ali i u stvaranju pretpostavki za pravično i humano društvo. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, dragi građani Srbije, gospodine ministre drago mi je vas vrlo često viđamo u ovom visokom domu. Svestan sam da ste ovde zbog toga što je vaš prethodnik u ministarstvu očigledno slabije radio, pravio kardinalne greške i doveo do toga da morate sa dosta pažnje da pratite sve zakonske predloge, odnosno zakone koji su već usvojeni i da ih menjate, dopunjujete, dajete nam izmene, dajete nam predloge da nešto popravimo i mi smo voljni da to učinimo kada vi dajete takve predloge. Sa druge strane, drago mi je što ne pokazujete taštost i prihvatate ono što je u prethodnom periodu bilo zaista dobro i što kroz ovaj set zakona koji su o pravosuđu i koje će koristiti pravosuđe, dajete do znanja da ne mislimo da počinje sve to od onog momenta od kada smo mi na vlasti, nego da sve ono što je kvalitetno i što je dobro hoćemo da prihvatimo. Glasaćemo naravno za izmene i dopune određenih zakona i prihvatićemo zakone koje ste vi danas pred ovu Skupštinu dali sa određenim izmenama, naravno sa poboljšanjima koja su bitna i koja su važna i koja su se vremenom pokazala kao veoma korisna i potrebna da bi u zakonu određeni tekstovi zaživeli i na pravi način bili primenjeni u Republici Srbiji. Sa druge strane, takođe imam utisak da ste mnogo zakonskih predloga dali ovoj Skupštini. Očigledno ste rešili da svog naslednika na mestu ministra pravde u narednoj vladi oslobodite svih obaveza. Biće mu veoma lagodno, ili želite da dobijete i drugi mandat, pa da u drugom mandatu radite, odnosno ne radite ovoliko kao što sada radite. Ono što ste predložili i na šta bih se ja posebno osvrnuo, radi se o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku i mislim da će advokatska profesija veoma pozdraviti vaše odluke, odnosno vaše predloge. Znamo da što se branilaca tiče je postojalo određeno ograničenje da sa određenim brojem godina morate imati u advokaturi, da biste mogli da se javite kao branilac. Ovog puta, sa ovim predlogom vi omogućavate svim advokatima koji su položili zakletvu, upisali se u imenik advokata, da mogu biti branioci i time omogućavate naravno svim okrivljenim i osumnjičenima da mogu da biraju svog branioca, to je njihovo ustavno pravo, njihova sloboda i oni mogu raditi i birati svog branioca po nahođenju, kako misle da će to biti u najboljem redu. Takođe, dali ste mogućnost da se branioci, odnosno da advokate mogu zameniti advokatski pripravnici za krivična dela za koje je predviđena kazna do pet godina. Time otvarate širu lepezu aktivnosti za te mlade ljude koji su završili pravne fakultete, položili pravosudne ispite, ušli u advokaturu na jedan način žele da se bave tim časnim zanimanjem i mislim da će oni veoma brzo uspeti da se uklope samo tako što će raditi posao i, kako bi se u žargonu reklo, "pregoreti" ili se naučiti da rade taj posao ili će otići u neku drugu granu. Takođe, dobro ste primetili da je postojala jedna pravna praznina u Zakoniku o krivičnom postupku, gde se nakon izricanja presude nije označavalo kako će se određivati pritvor. Ovog puta je ta pravna praznina u potpunosti pokrivena, tako što će naravno veće suda kod koga se nađe optužni akt, da donese odluku o tome da li će se odrediti pritvor iz zakonom predviđenih razlika, to je član 211. stav 1. tačka 1) i 3), ukoliko ima potrebe da se pritvor odredi, naravno odrediće ga veći i to je sada potpuno i jasno, decidno i nedvosmisleno rečeno ovim izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Nadalje, par reči samo o zakonu o kome su svi danas veoma podrobno pričali, o Zakonu o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima. Možda smo zakasnili, možda je ovo trebalo predložiti ranije, možda je ovaj zakon trebalo usvojiti mnogo ranije, ali kažu da nikad nije kasno i kada ste vi sada ovo predložili sa određenim izmenama, naravno da će poslanička grupa SNS u danu za glasanje usvojiti ovaj zakon, odnosno glasati za njegovo usvajanje, s tim što bih ja možda dao neke primedbe, možda neko mišljenje, a tiče se područja primene ovog zakona. Moj predlog kao čoveka jeste da nema zastarelosti krivičnog gonjenja za sva krivična dela za koja će biti optuženi i osuđeni ljudi koji to čine prema maloletnoj deci. Kao profesionalac, ne znam, nisam baš siguran da će Ustavni sud sve ovo usvojiti, ali ću ja naravno ovo podržati i ukoliko Ministarstvo pravde, odnosno čitava Vlada da mišljenje da se ovako nešto usvoji, naravno da ćemo to glasati. Takođe, veoma je bitno reći da prilikom donošenja odluke, sudije su vezane zabranom ublažavanja kazne. Nemoguće je više ublažiti kaznu iznad zakonskog minimuma. Dakle, olakšavajuće okolnosti ne postoje za optužene za ova teška krivična dela koja se vrše prema maloletnim licima. Takođe, nemoguće je dati uslovni otpust, dati mogućnost da se nakon dve trećine izdržane kazne pusti na uslovni otpust ovakva osoba. Pravne posledice, osude su veoma značajne. O njima su kolege koje su pre mene pričale izrekle dosta pozitivnih stvari i naravno, to će biti sastavni deo teksta. Takođe su i posebne mere koje će se preduzimati prema osuđenim licima za ova teška krivična dela, između ostalog, obavezno javljanje nadležnom organu u policiji i Upravi za izvršenje krivičnih sankcija, zabrana posećivanja mesta na kojima se okupljaju maloletna lica. Zamolio bih vas samo, zato što sam uvek bio korektan i slušao sve svoje kolege kad su pričali. Hvala. Zabrana posećivanja mesta na kojima se okupljaju maloletna lica, obavezno posećivanje profesionalnih savetovališta i ustanova, obavezno obaveštavanje o promeni prebivališta i obavezno obaveštavanje o putovanju u inostranstvo. Sve ove mere će važiti 20 godina nakon izdržane kazne. Takođe, tu je moja sugestija da ove mere važe trajno, jer sam ubeđen iz profesionalnog iskustva da se ovakve osobe ne popravljaju, da ovakve osobe samo čekaju i vrebaju sledeću priliku. Mislim da sa ovim merama se mora potrajati do kraja njihovog života, a pogotovu posebna evidencija koja je predviđena ovim zakonom mora postojati i zajedno sa DNK profilom osuđenog, biti upisana i zavedena u evidenciji organa koji je zadužen za tako nešto. Ovaj zakon može da se nazove i kako smo ga već kolokvijalno nazvali "Marijinim", ali može da se nazove i "Miloševim zakonom", "Nemanjinim", "Nikolinim", zato što je bilo i više osoba koje su zbog pedofilije morale da se susretnu sa najgroznijim trenucima u svojoj mladosti, ali je zbog zastarelosti određenih slučajeva dolazilo do oslobađajućih presuda i samim tim ohrabrivanja ljudi da je ovako nešto dozvoljeno, ili u najmanju ruku da nije kažnjivo u Republici Srbiji. Na kraju bih pozvao sve kolege poslanike, kao i građane Srbije da pomognu fondaciji Marije Jovanović, koju je osnovao njen otac Slobodan Jovanović, čiji je zakon danas pred nama. Račun fondacije je otvoren kod Unicredit banke, broj je 170-0030015451000-60. Mi iz poslaničke grupe SNS ćemo uzeti učešća i pomoći finansijskiovu fondaciju, a u danu za glasanje poslanička grupa SNS će glasati za čitav set koji je predložilo Ministarstvo pravde u ovoj skupštini. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, po Poslovniku.
poštovani gospodine predsedavajući, reklamiram povredu člana 107, jer ste upravo ulazili u salu neposredno pre nego što je učinjena povreda dostojanstva Narodne skupštine. Ne mogu da dozvolim da nekoizriče kvalifikacije na račun Snežane Malović. Nije primereno ni radu ove skupštine ni radu ovog parlamenta ni temi o kojoj raspravljamo. Da li se neko bori protiv kriminala, borio protiv kriminala tako što donosi zakone, ili što rasvetljava paljevine automobila u Vranju, to je pitanje o kome možemo diskutovati na sednicama kada se postavljaju pitanja Vladi. Ali, kvalifikacije da je Snežana Malović bila nestručna, da nije dobro radila, to neka kažu birači, ali to neka kaže i vrednost oduzete imovine po Zakonu o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnih dela, a ne mi kroz ideološke rasprave, opterećene nekim drugim stegama. Nije pristojno na takav način vređati dostojanstvo narodnih poslanika i Narodne skupštine. Ako hoćete da se borite protiv kriminala, razrešite paljevine automobila u Vranju, verovaću da se borite protiv kriminala. Hvala.
Gospodin Radoslav Komlenović. Izvolite.
Poštovani predsedniče Skupštine, uvaženi gospodine ministre, uvaženi članovi ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas na dnevnom redu u ovom visokom domu je set od pet zakona koji su veoma bitni za naše društvo. Moram odmah da kažem da poslanička grupa JS će zdušno podržati svih ovih pet zakona u Danu za glasanje. Osvrnuću se na prvi zakon koga smo nazvali "Marijin zakon", po devojčici Mariji iz Novog Sada koju je pre tri godine silovao i obljubio jedan pedofil. Postavljam pitanje – da li je takav strašan zločin morao da se desi pa da društvo nešto preduzme? Ovaj predlog podržavamo zbog posebne društvene opasnosti koju takva krivična dela predstavljaju i zadiru u elementarne temelje porodice, a samim tim i društva. Radi se o posebno teškim krivičnim delima koja mogu da budu izvršena samo na posebno okrutan i svirep način, što ostavlja trajne posledice kod deteta nad kojim je to delo učinjeno. Posebnu pažnju bih skrenuo na član 3, koji se odnosi na učinioce koji su prema maloletnim licima izvršili sledeća krivična dela: silovanje, član 178. st. 3. i 4, kazna zatvora, gde je maksimalna kazna propisana do 15 godina; obljuba nad nemoćnim licem, član 179. st. 2. i 3, kazna zatvora, gde je maksimalna kazna propisana do 18 godina; obljuba nad detetom, član 180, kazna zatvora, gde je maksimalna kazna propisana do 10 godina; obljuba zloupotrebom položaja, član 181, kazna zatvora, gde je maksimalna kazna propisana do 18 godina; nedozvoljene polne radnje, član 182, kazna zatvora, gde je maksimalna kazna propisana do 15 godina; posredovanje u vršenju prostitucije, član 184, kazna zatvora, gde je maksimalna kazna propisana do 10 godina; prikazivanje, pribavljanje i posedovanje pornografskog materijala, iskorišćavanje maloletnog lica za pornografiju, član 185, kazna zatvora, gde je maksimalna kazna propisana do pet godina. Podržavamo i član 5. gde učiniocu krivičnog dela iz člana 3. ovog zakona sud ne može ublažiti kaznu primenom člana 57. stava 1, kazna zatvora. Na osnovu člana 7. podržavamo posebne mere prema učiniocima krivičnog dela iz ovog zakona, ali se ne slažemo da se mere iz stava 1. ovog člana sprovedu samo 20 godina, već da bude trajna. Smatram da se počiniocima tih i takvih krivičnih dela trajno treba onemogućiti bilo kakav kontakt i mogućnost dobijanja posla, gde bi imali kontakt sa maloletnim licima, a posebno sa licima sa posebnim potrebama. Ne znam kojim imenom bi se mogli nazvati počinioci takvih krivičnih dela, jer njima sve može da odgovara osim nazvati ih ljudima. Imajući u vidu uporedno pravo, možemo videti da u Švedskoj i Velikoj Britaniji nema zastarevanja za teške seksualne zločine, kao što je i Nemačka odlučila da podigne prag zastarevanja do 30 godina. Kao pravna posledica osude posle protoka određenog vremena se svaki počinioc krivičnog dela, ukoliko ne počini isto ili slično krivično delo, briše iz evidencije osuđenih lica, što bi značilo da ih stavljamo u red normalnih ljudi, što oni svakako nisu. Time možemo samo da pošaljemo ohrabrujuću poruku zlostavljačima da oni mogu da ponove takvo delo i da se nadaju zastarevanju. U Srbiji je prosečna kazna za počinioce seksualnog zlostavljanja bila od dve do dve i po godine, a najviše ikada izrečena kazna je devet godina. Pretpostavlja se da je svako peto dete žrtva seksualnog nasilja. Temelj, program i cilj JS je očuvanje porodice kao osnovne ćelije našeg društva u njenom izvornom obliku. Dosta je napada na porodicu i lažnih obećanja da negde postoji obećana zemlja, gde je sve lako. Dosta je priče da istopolne osobe žive zajedno. Nažalost, ovde se radi o napadu na decu od strane ljudi, u koje imaju najviše poverenja, njihovih roditelja i bliskih prijatelja, a osnovni cilj je da se uništavanjem porodice uništava i društvo. Žao mi je što moram da konstatujem i izvinjavam se ovom visokom domu zbog reči koje ću morati da upotrebim – da među ljudima žive takve životinje, izvinjavam se i životinjama koje vređam, jer toga nema ni u životinjskom svetu, jer se kod njih najmlađi štite i po cenu života. U sve ovo moramo da uvrstimo i digitalno nasilje, koje sve više uzima maha i kod nas i pravi velike probleme roditeljima, a samim time i društvu. Ovim predlogom zakona staje se na put trgovini ljudima, maloletnicima, iskorišćavanju putem masovnih elektronskih mreža. Svako peto dete izloženo je digitalnom nasilju. Osvrnuću se i na Predlog zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela. U članu 2. ovog zakona taksativno su nabrojana sva krivična dela zbog kojih sledi njihovo oduzimanje po pravosnažnosti presude. Novinu uvodi član 3, koji imovinom smatra i dobro svake vrste u Republici Srbiji ili inostranstvu, materijalno ili nematerijalno, pokretno ili nepokretno, procenjivo ili neprocenjivo, velike vrednosti i isprave u bilo kojoj formi kojima se dokazuje pravo ili interes u odnosu na takvo dobro. Stav 2 – Imovinu proisteklu iz krivičnog dela smatra se imovina vlasnika koja je u očiglednoj nesrazmeri sa njegovim prihodima. Na primer, u stavu 4. se kaže da se vlasnikom smatra okrivljeni, saradnik, ostavilac, pravni sledbenik ili treće lice. Ovakvim rešenjem država odnosno zakonodavac želi i hoće da jasno svima stavi do znanja da se ne isplati bavljenje bilo kojim vidom kriminala, jer će svako nezakonito stečeno dobro, ma gde se ono nalazilo, biti oduzeto i da neće moći da proisteknu kazne nezasluženo i nezakonito i protivpravno stečeno. Određuju se i organi koji će da sprovedu, kako finansijsku istragu, tako i direkcija koja će da upravlja oduzetom imovinom. Ovakav zakon je bio potreban jer smo do sada imali prilike u praksi da osobe koje su nezakonito stekle određenu imovinu istu prenose na treća lica ili, što je još gore, kupuju određena preduzeća koja su kasnije uništavana. Ovakvim rešenjem najviše koristi će da ima budžet Republike Srbije koji će biti u mogućnosti da pomogne socijalno ugroženim slojevima društva mnogo više nego do sada. Osvrnuću se i na Predlog zakona o izmenama Zakona o nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, korupcije i teških krivičnih dela. Ovim izmenama Zakona država je jasno stavila do znanja da je, na primer, tačkom 4. krivično delo zloupotreba položaja, odgovornost lica, iz člana 234. stav 3. kazne zatvora, uvela krivično delo – zloupotrebu u vezi sa javnom nabavkom, člana 234a. stav 3, kazna zatvora i krivično delo – zloupotreba službenog položaja, člana 359. stav 3, kazna zatvora, kada vrednost pribavljene imovinske koristi prelazi vrednost od 200 miliona dinara. Tačka 5. se menja – krivično delo, terorizam, član 391. Krivičnog zakonika i dobija nove oblike kroz član 393. i 393a, a to su krivična dela finansiranja terorizma, član 393. i krivična dela terorističkog udruživanja, član 393a. U navedenim promenama u članu 16. stav 5.staroga zakona, reč "službena tajna" zamenjujese rečima "tajni podaci određeni u skladu sa zakonom koji uređuje tajnost podataka". Na osnovu ovih promena, vidi se da je država rešila da se ozbiljno obračuna sa organizovanim kriminalom i korupcijom, stavljajući ih u red najtežih mogućih krivičnih dela tj. dela koja predstavljaju najveću društvenu opasnost. Još jednom ću ponoviti da će u danu za glasanje poslanička grupa Jedinstvena Srbija glasati za ove zakone. Hvala.
Po povredi Poslovnika, narodni poslanik Dragan Nikolić.
Reklamiram povredu Poslovnika člana 103. i člana 108. Gospodine predsedniče, malopre je u Skupštinu kao padobranac ušao jedan od poslanika, koji priča kao da jede vruć burek i pričao je o nečemu da sam ja to rekao, a ja to nisam ni pomenuo. Nisam ocenjivao, niti sam pomenuo ime Snežane Malović, niti sam rekao da je ona nesposobna, da ne zna da piše zakone. Da li se mi borimo protiv kriminala i korupcije? Naravno da se borimo. Jasno je svima da je nulta tolerancija i ove Vlade i skupštinske većine koja stoji iza svega toga, ali ste vi pustili da o nečemu što nije uopšte tema poslanik govori. Da li je tema paljenje automobila po Vranju? To mogu da shvatim ako neko priča ko jede pljeskavice iz svog kioska, pa se otruje ili aflatoksično mleko pije u prevelikim količinama, pa onda može da dođe, upadne ovde, ostavi karticu i kad ga nema, jer moram i to da ukažem, jer svi naši poslanici kada izađu iz sale, ponesu sa sobom karticu. Poneko ko ode na odbor ne ponese jer je u samoj zgradi, ali to je greška nekih ljudi koji tek sada uče kako se biva poslanik. To nije nikakva namera. Prema tome, u danu kada se bude odlučivalo o ovome, ja ću nerado, ali zaista ću tražiti da se vidi da li neki poslanici mogu da se ponašaju na ovaj način, da upadaju, da pričaju nešto što apsolutno nije tema dnevnog reda i da vode ovu Skupštinu na taj način što će sve nas poslanike ismejavati, bar to tamo njima izgleda da nas ismejavaju. Nažalost, mislim da su smešni, čak i tužni i bežimo od teme koja je veoma važna. Ministar pravde čeka ovde da svoju završnu reč. Mi poslanici iz vladajuće koalicije, naročito iz SNS, čekamo da čujemo odgovore na sve one predloge koje smo dali. Bili smo veoma smisleni i nadam se da će biti prihvaćeni. Mi ćemo glasati i usvojiti ovaj zakon, bez obzira na sve ove likove koji se ovde pojavljuju. Hvala.
Gospodine Nikoliću, moram da vam kažem da zaista ne mislim da sam povredio Poslovnik. Smatram da imate pravo da to istaknete, ali i vi ste u toku svog obraćanja o toku povrede Poslovnika iskoristili sve ono isto na šta ste ukazali i prethodnom govorniku, navodeći termine, izraze i držeći se potpuno drugih stvari koje nisu bile tema rada ove Skupštine. Trudim se kao predsednik parlamenta da u tim trenucima što manje iskoristimo vreme po povredama Poslovnika i da ja ne budem taj koji izaziva, jer predsednik je taj koji može da izazove povredu Poslovnika, a u duhu rasprave Narodne skupštine poslanici nekada u povredi Poslovnika je prošire i govore više kao repliku, a manje kao povredu Poslovnika, na šta sam više puta upozoravao. Zaista molim sve, s obzirom da je veoma važna tema na dnevnom redu, da razgovaramo o tome šta je tema dnevnog reda, o zakonima koji su na dnevnom redu, a manje da govorimo o povredama Poslovnika, pošto ne vidim da nas to nege vodi u Narodnoj skupštini. Naravno, ako vi insistirate, Narodna skupština će se o tome izjasniti u danu za glasanje. Izvolite, možete samo da kažete da li želite da se Narodna skupština izjasni o tome.
Ne tražim, zato što ste me ubedili i zato što svojom mirnoćom jednako tretirate sve narodne poslanike. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, delimično sam zadovoljan vašim objašnjenjem i odgovorom na reklamiranje povrede Poslovnika od narodnog poslanika gospodina Nikolića, ali samo delimično. Povređen je član 108, gde se kaže da se o radu na sednici Narodne skupštine stara predsednik Narodne skupštine. Možda jesam napravljen steltehnologijom, pa sam nevidljiv za neke poslanike, a možda i to aflatoksično mleko ostavlja određene posledice kad se posmatraju poslanici opozicije. Ali, nekad je mnogo bolje pre nego što se prihvatite teškog bremena osude drugih, da se prihvatite lakog bremena osude samih sebe, pa da povadite kartice, recimo, gospodina Cvijana, tu je do vas i da onda, pre nego što pogledate da li ja sedim na svom mestu ili ne, a sedim, da prvo pogledate u vašim redovima kako se te kartice prazne bore za "Marijin zakon" i za ostale zakone iz seta pravosudnih zakona. Možda i taj miris paljevine automobila u Vranju loše deluje na čulo vida, a mislim da će delovati i dalje loše… (Predsednik: Molim vas da ne zloupotrebljavate povredu Poslovnika kao repliku.) Hvala. Završio sam. Pametnom dosta.
Reč ima narodni poslanik Rističević, po Poslovniku.
Stvarno ću po Poslovniku. Reklamiram član 103. stav 2. – narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine na koju je već ukazano. Samo minut pre poslednjeg govornika, gospodin Nikolić je ukazao na povredu Poslovnika član 108. Dakle, smatram da je sledeći govornik, odnosno da ste vi povredili Poslovnik, zato što ste omogućili sledećem govorniku da reklamira povredu Poslovnika na koju je već ukazano, a da između njih nije bio nijedan govornik da bi se ta povreda Poslovnika mogla ukazati. Dakle, smatram da ste povredili Poslovnik, ali neću tražiti da se o tome glasa, niti ću ovo pretvoriti u repliku. Hvala.
Hvala. Smatram da nije povređen Poslovnik, s obzirom da o povredi Poslovnika se ne radi o ukazivanju na isti član, već o suštinskom biću povrede Poslovnika i za to predsedavajući čak ne mora ni da uzme mikrofon. Dovoljno je da ne postupi u toku sednice, dajem hipotetički, da postupi ili ne postupi u toku izlaganja jednog od narodnih poslanika, da time što nije intervenisao čini povredu Poslovnika. Da vam kažem, mislim da je to sad i nedorečenost našeg Poslovnika. Mislim da naš Poslovnik nije precizno definisao kako može da se spreči zloupotreba Poslovnika do kraja. Mi imamo situaciju da na isti član Poslovnika može sad da se javi stotine narodnih poslanika da ukazuju iz svog ugla, tumačeći šta smatraju da je učinjeno kao povreda Poslovnika. Vrlo je teško definisati šta predsedavajući može u tom slučaju da uradi, a da ne ugrozi pravo narodnog poslanika da ukaže na tu povredu. Hvala vama na razumevanju. Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan, po Poslovniku.
Član 107. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Gospodine predsedniče, zaista mislim da nije uredu da drugi narodni poslanici u vreme kada se svi mi trudimo, a naročito vi, da održimo jedan nivo kulture u ovoj Narodnoj skuppštini, evo uskoro će i kodeks ponašanja narodnih poslanika da dođe na red, da pojedini narodni poslanici koriste imena i prezimena i da se direktno obraćaju drugim narodnim poslanicima samo zbog toga što izađemo, evo da pokažem kolegi koji je to pomenuo, po čašu vode da donesemo. Evo ga i dokaz u mojim rukama. Ako je to nivo koji neki narodni poslanici ovde žele da održe, očigledno je da nemaju više ideja, da nemaju više programa, da možda više nemaju ni stranku za koju su izabrani, pa moraju nekim drugim metodama da se služe, stvarno vas molim nemojte to više dozvoljavati. Hvala.
Molim sve narodne poslanike da poštujemo Poslovnik, da se drugim narodnim posalnicima ne obraćamo direktno. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Privešću kraju. Samo želim sad da reklamiram član 27. Poslovnika, gde se kaže da predsednik Narodne skupštine predstavlja Narodnu skupštinu, saziva njene sednice, predsedava njima i vrši druge poslove u skladu sa zakonom i Poslovnikom i stara se o primeni ovog Poslovnika. Priroda nam je svima dala po dva oka i dva uva i jedan jezik da bismo više gledali i slušali, a manje govorili, jer se nikad ne može izreći toliko mudrosti koliko se gluposti može prećutati.Hvala.
Narodni poslanik Mirko Atlagić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, normalno da ćemo podržati ovaj set zakona, posebno ove zakone o oduzimanju imovine proisteklih iz krivičnih dela i organizovanog kriminala i korupcije. Zašto? Upravo zato što je organizovani kriminal i korupcija razorno tkivo srpske države i nacije. Nema ekonomskog napretka naših građana bez slamanja ovog najvećeg zla našeg društva. Zato je, dame i gospodo, borba protiv kriminala i korupcije u prvom redu patriotski čin ravan odbrani otadžbine. Naravno da ću reči nekoliko reči o ovom zakonu, tzv. "Marijinom zakonu", o kojima su mnogi prethodni poslanici rekli. Koliko su maloletna lica ugrožena od seksualnog iskorištavanja i zlostavljanja u čitavoj Evropi, pokazuje i podatak da je Savet Evrope 2010. godine usvojio Konvenciju o zaštiti dece od seksualnog iskorištavanja i zlostavljanja, a 2011. godine je lansirao kampanju "Jedan od pet", koja govori na slikovit način o razmerama ovih teških krivičnih dela usmerenih prema našoj deci. Naravno da je Narodna skupština Republike Srbije, prethodni saziv, ovu konvenciju ratifikovala još 2010. godine, ali nisu standardi koji su sadržani u toj konvenciji pretočeni u zakonska rešenja i dobru praksu stručnog rada. Istini za volju, dugo se najavljivao zakon koji bi, na neki način, uveo neku vrstu registra počinilaca tih teških krivičnih dela, seksualnog nasilja učinjenog prema maloletnim licima. Zato je hvale vredan posao gospodina ministra pravde, gospodina Selakovića, što nam je uputio jedan takav predlog zakona, zajedno sa Vladom, da ga sveobuhvatno raspravimo ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije i usvojimo vrlo brzo, kako bi ga primenjivali u praksi i pridoneli smanjenju broja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima. Dame i gospodo narodni poslanici, zaprepašćujuća je činjenica, odnosno saznanje da je broj krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima svakoga dana sve više u porastu. Međutim, ovih dana smo čuli podatak, preko sredstava javnog informisanja, a i ovde juče u Narodnoj skupštini, od nekih narodnih poslanika, da je broj žrtava počinitelja ovih teških krivičnih dela izuzetno velik - jedan prema tri, tj. da je svako treće dete bilo žrtva seksualnog iskorišćavanja i zlostavljanja. Dame i gospodo, lično mislim da takvi podaci nisu verodostojni, jer su oni u nedavnoj prošlosti, a i danas se koriste, bili u preuveličavanju tih podataka, sa ciljem satanizacije srpskog naroda od nekih nevladinih organizacija. Zato se zalažem da se izvrši jedno takvo istraživanje od strane naših državnih fakulteta i Ministarstva prosvete. Ako se pokaže da su ti podaci istiniti, onda bi Vlada Republike Srbije trebalo hitno doneti program mera, radi prevencije i suzbijanja ovog za državu i narod opasnog zla. Najznačajniju ulogu u tom poslu trebalo bi da odigra Ministarstvo prosvete Republike Srbije, koje bi trebalo napraviti akcioni plan rada koje bi obuhvatio sve faktore koji pridonose realizaciji sadržaja iz domena vaspitanja mladih generacija u duhu humanih odnosa među polovima, kako bi se smanjio broj eventualnih počinilaca ovih teških krivičnih dela, kako mi ne bi raspravljali o njihovim posledicama, već otklanjali uzroke. Zato se u ovom predlogu zakona, koji nam je dostavljen, propisuju dodatne mere koje će se sprovoditi prema osobama osuđenim za krivična dela protiv polne slobode učinjenih prema maloletnim licima nakon izdržane kazne zatvora, a i ustanovile posebne mere, posebne kaznene evidencije za ova osuđena lica. Dame i gospodo narodni poslanici, da se ne bi ponavljali, neću nabrajati sve mere koje ovaj predlog zakona nama preporučuje i građanima Srbije, ali dozvolite da sada citiram Zaštitnika građana, gospodina Sašu Jankovića, a to je da je Zaštitnik građana još 2011. godine podneo bivšem Ministarstvu pravde inicijativu za izmenu Krivičnog zakonika koji bi sadržao i nekoliko predloga koji se odnose na zaštitu deteta žrtve seksualnog nasilja, a koji su saglasni predlozima sadržanim u Konvenciji Saveta Evrope. Tadašnje bivše ministarstvo nije uopšte odgovorilo Zaštitniku građana, na njegovu inicijativu, i to stoji u Izveštaju Zaštitnika građana. Uporni i vrli Zaštitnik građana, gospodin Saša Janković, ponovo je 2012. godine podneo novu inicijativu, novom Ministarstvu pravde, na čelu sa gospodinom Selakovićem. Novi ministar pravde, kako se kaže u izveštaju Zaštitnika građana, gospodin Selaković je odgovorio, kao odgovoran čovek, na ovu inicijativu Zaštitnika građana, sa obećanjem da će prvom prilikom izmene Krivičnog zakonika biti uzeti u obzir i predlozi Zaštitnika građana, što je učinjeno i evo danas činimo ovom izmenom zakona. Na kraju, poštovani narodni poslanici, ono što je bitno a o čemu nismo govorili dva dana ovde, to je da je naša zemlja, kao demokratski uređena, mora imati jake institucije sistema. Zato preko tih institucija sistema treba preduzeti sve mere koje će osigurati takvu društvenu atmosferu da će ona direktno uticati na smanjenje broja počinilaca krivičnih dela i svesti ih na najmanju moguću meru, odnosno da do tih krivičnih dele neće doći. Kako se ta društvena atmosfera postiže? Normalno da se postiže vaspitanjem, koje smo u zadnjih 15 godina, izvinite, ali proterali iz škola, obdaništa, porodice, sportskih organizacija, društvenih organizacija, političkih stranaka, državne uprave – jednom rečju, iz društva. Zato su odgovorne sve bivše vlade i ministarstva prosvete. Moram da kažem da ovo Ministarstvo prosvete, čak u Zakonu o vaspitanju i obrazovanju, nije stavilo da stoji reč vaspitanje, već samo obrazovanje. Na kraju, gospodo narodni poslanici, pozivam vas da svi glasamo za ove zakone i da se izdignemo iznad stranačkih interesa. Na taj način ćemo bar malo pridoneti da iskorenimo ova velika zla koja su zadesila našu državu. Hvala lepo.
Po Poslovniku, gospodin Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, reklamiram čl 106. i 107. a vezano za diskusiju gospodina Cvijana, pre svega odnos i na izlaganje gospodina Milivojevića. Rekao je da ne zna da li gospodin Milivojević ima još uvek stranku. Gospodin Milivojević zasigurno ima svoju stranku, dok njegove kolege imaju i bivšu i sadašnju stranku. Kada je u pitanju kartica, koju gospodinCvijan nije izvadio iz poslaničke jedinice kada je izašao napolje, to jeste povreda Poslovnika. Jeste da je gospodin Cvijan išao da donese vodu, ali to nije morao da čini. Mogao je da uzme vodu iz sale. Ispred gospodina Selakovića stoje dve vode, jedna je ne otvorena i čak se ne radi o "Jani", srpska je voda. Hvala.
Istini za volju, ispred gospodina Selakovića se nalazi jedna prazna flašica vode. Po Poslovniku, gospodin Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 107. Svesno ću, gospodine predsedniče, makar me opomenuli i kaznili, zloupotrebiti Poslovnik. Molim vas… (Predsednik: Gospodine Babiću, molim vas samo da pokušate da govorite u okviru Poslovnika, nikako da ga zloupotrebite.) Naravno. Poverenje koje građani Republike Srbije imaju u Narodnu skupštinu Republike Srbije je na zabrinjavajućem nivou. Samo 8%-10% svih građanaRepublike Srbije ima poverenje u Narodnu skupštinu kao instituciju. Uz sudstvo, na najnižim smo granama po poverenju kod građana Republike Srbije. Obavestiću vas da samo 3% građana smatra da parlament i svi mi koji sedimo u parlamentu smatra da nismo korumpirani. Preko 30% građana Srbije veruje da je svaki treći građanin koje ste sreli jutros kada ste dolazili na posao, da smo izuzetno korumpirani. Molim vas da ono što nije tema dnevnog reda, da ono što građane Republike ne zanima, nadgovornjavanje, nadmudrivanja, jalova nadmudrivanja, da prestanemo jednostavno sa tim i da tražimo tačku oslonca, da tražimo i da razgovaramo o zakonu koji treba da okupi svih 250 narodnih poslanika, o nečemu što će spasiti neku decu u budućnosti. Zar je bitno ko je izašao po čašicu vode, ili nije bitno? Zar vam nije bitno da ostavljamo parlament nekim budućim sazivima i nekim boljim ljudima sa mnogo većim poverenjem nego što to radimo sada? Molim vas, hajdete da se ponašamo kao odgovorni ljudi.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, po profesiji sam zemljoradnik, nisam pravnik, nisam ni doktor, a nisam ni profesor na fakultetu, ali ću da reklamiram član 103. stav 1. "Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, ako smatra da je nije u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi". Dakle, gospodin koji je prvi reklamirao sad u ovoj seriji povredu Poslovnika, pošto nije dozvoljeno neposredno obraćanje tako moram da govorim, je to učinio sa zakašnjenjem za celo izlaganje Marka Atlagića. Dakle, nije reklamirao povredu Poslovnika posle izlaganja gospodina Cvijana, nego 10 minuta posle toga i stoga smatram da je predsedavajući nenamerno prekršio Poslovnik dozvolivši reklamaciju takve povrede Poslovnika. Nisam pravnik. Od mene toliko i ne tražim da se Skupština o ovome izjašnjava. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Gospodine predsedniče, mislim da je povređen član 40. Poslovnika o radu Narodne skupštine, koji definiše prava narodnih poslanika. Ne bih sada da čitam taj član, pošto je jako dug, ali narodni poslanik ima pravo da predloži zakone, druge akte, da predloži autentično tumačenje zakona, podnosi amandmane na predloge zakona i drugih akata, ali nigde ne kaže da kroz reklamiranje povreda Poslovnika može da nam drži političke govore kao da se nalazi na glavnom odboru svoje stranke, a ne na sednici Skupštine, i da nam govori o ugledu Skupštine, kakav je i koliki je. Onoliki je koliki je, jer da neki nisu pevali u majicama i da nisu dolazili kao sladoledžije u majicama sa kratkim rukavima i da nisu ovde puštali muziku sa mobilnih telefona kada govore strani predstavnici, možda bi građani Srbije ovaj parlament danas posmatrali drugim očima. Hvala.
Molim sve narodne poslanike da se vratimo na dnevni red i da meni dozvolite pravo iz člana 40, a to je da predložim zakon, pošto nikako da dođem do tog prava od povreda Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Mujo Muković.
Uvaženi predsedniče, poštovani ministre Selakoviću, dame i gospodo narodni poslanici, nakon serije javljanja po Poslovniku od kojih, moram priznati, su neka bila krajnje besmislena, pokušajmo da kažemo nekoliko reči pri kraju ove dvodnevne rasprave o vrlo važnom setu zakona, predlogu zakona, koji su objedinjeni u ovoj raspravi. Kada je u pitanju Predlog zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela, ovo je samo još jedan od najvažnijih zakona koji je bilo neophodno izmeniti, kako pravno tehnički, tako i suštinski, u pojedinim odredbama, kako bi se borba protiv kriminala i korupcije sprovela potpuno i bez zastoja. Izmene su neophodne zato što je 2011. godine donet Zakonik o krivičnom postupku, koji se već primenjuje u postupcima za krivična dela organizovanog kriminala, visoke korupcije i ratnih zločina, pa je neophodno da se izvrši usklađivanje ova dva zakona, imajući u vidu njihovu međusobnu povezanost. Takođe, 2009. i 2012. godine izvršene su izmene krivičnog zakonika, pa je bilo neophodno da se izvrši ažuriranje kataloga krivičnih dela za koje se Zakon o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela primenjuje. Ovaj zakon, kao i ostali zakonski akti koji tretiraju ovu materiju, predstavlja dobar pravni osnov za borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije, a svi građani danas u Srbiji mogu da vide da ova skupštinska većina i aktuelna Vlada imaju, kao jedan od glavnih pravaca, borbu protiv korupcije i organizovanog kriminala. Rekao bih da je to onaj najbolji deo ove Vlade i onaj deo Vlade koji daje najbolje rezultate, što svi građani podržavaju. Najznačajnija novina koju ovaj zakon predviđa, a za koju smatram da je sa stanovišta ljudskih prava veoma dobra u odnosu na dosadašnji zakon koji reguliše ovu materiju, je to što će oduzetom imovinom moći da se upravlja tek posle pravosnažnosti sudske presude. Šta to znači? Znači da se postupak za trajno oduzimanje imovine pokreće u roku od tri meseca nakon pravosnažnosti osuđujuće presude za krivično delo za koje se može oduzeti imovina u skladu sa ovim zakonom. Tim rešenjem se u potpunosti poštuje pretpostavka nevinosti u krivičnom postupku, jer se izbegava paralelno vođenje postupka za oduzimanje imovine i krivičnog postupka. Prema trenutno važećem zakonu, postupak trajnog oduzimanja imovine može da počne već sa stupanjem optužnice na pravnu snagu, a to je suviše rano, jer se tada ne zna da li će neko biti proglašen krivim ili ne. Takvo postojeće rešenje, u bitnoj meri, dovodilo je u pitanju pretpostavku nevinosti, jer je veoma teško sprečiti uticaj odluke u postupku za trajno oduzimanje imovine na odluku u krivičnom postupku u kome se utvrđuje krivica okrivljenog. Ono što je takođe dobro, a to je da je ovim zakonskim predlogom, pored krivičnih dela organizovanog kriminala i teške korupcije, proizvodnja i trgovina drogom, krivična dela protiv čovečnosti, protiv privrede, proširen katalog krivičnih dela na koja će se moći primenjivati ovaj zakon, a tu pre svega mislim na krivično delo otmice i krivično delo protiv imovine, što znači da će ubuduće povod za oduzimanje imovine moći da budu i ta krivična dela. Članom 16. Predloga ovog zakona je propisano da su nadležni organi dužni da u postupku oduzimanje imovine proistekle iz krivičnog dela vode računa o časti i dostojanstvu vlasnika. Kada govorimo o nadležnim organima, tu se misli na javno tužilaštvo i sud, kao i jedinicu MUP-a koja će se baviti finansijskom istragom i naravno na Direkciju za upravljanje oduzetom imovinom koja će ovim predlogom dobiti veća ovlašćenja, pa će sada moći da prodaje nepokretnosti po hitnom postupku ako postoji opasnost da one propadnu. Osim što će upravljati oduzetom imovinom, vršiće i njenu procenu i voditi evidenciju o njoj. Direkcijaće upravljati i imovinom koja je trajno oduzeta i posle pravosnažnosti rešenja o trajnom oduzimanju. Pošto moramo pravilno podeliti ovo vreme koje je ostalo našoj poslaničkoj grupi, skratiću i na kraju ću reći da kada je reč o Predlogu zakona o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima, kao poslanik Bošnjačke narodne stranke i kao član SNS, podržaću taj predlog. Ne bih ga obrazlagao, jer nemam sada vremena, ali ću i za taj predlog, i za sve ove predloge zakona koji su objedinjeni u ovoj raspravi, u danu za glasanje glasati za. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubica Todorović Mrdaković.
Hvala predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, članovi ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, nasilje nad decom nije nova pojava, ali nažalost sve je češća. Povodom sve učestalijih slučajeva krivičnih dela silovanja i pedofilije u Srbiji zalažem se za maksimalno pooštravanje kazni za izvršioce ovih krivičnih dela. Budući da sam se u svom profesionalnom radu kao lekar ginekolog susretala sa žrtvama seksualnog nasilja u postupcima veštačenja, mogu vam reči da su to veoma teške i mučne situacije za žrtve nasilja, jednom rečju potresne. Blagovremeni društveni odgovor na nasilje u velikoj meri može da ublaži njegove posledice i zato je država odlučna u nameri da u okviru svojih jurisdikcija preduzme pravne i druge potrebne mere, sa ciljem da se spreči, tj. prevenira nasilje nad decom i adekvatno kazne počinioci. Proces zaustavljanja zlostavljanja dece predstavlja suštinski jedinstven proces sistemske i planske saradnje između ustanova, službi organa i organizacija, gde svi imaju svoje jasno definisane uloge i doprinose kako bi se stvorila osnova za blagovremeno identifikovanje, prikupljanje i procenu podataka, zaustavljanje nasilja i obezbeđivanje adekvatnih socijalnih i porodično-pravnih mera, koje će bar donekle ublažiti traumatske posledice i pomoći u njegovom sprečavanju. Predloženi zakon u suštini biće miks metoda, poput onih u svetu, kojim će se takve osobe držati pod kontrolom, jer nažalost imamo veliki broj povratnika kada je reč o ovim krivičnim delima. Suština zakona je u stvari da se uvede preventivna dnevna kontrola i mislim da ćemo tim rešenjima uspeti da u velikom delu sprečimo ponavljanje krivičnih dela protiv polnih sloboda. Srpska napredna stranka će u danu za glasanje glasati za set pravosudnih zakona, kao i za ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, o Predlogu zakona o posebnim merama za sprečavanje i vršenja krivičnog dela protiv polne slobode prema maloletnim licima, odnosno kada je reč o "Marijinom zakonu", ne mogu da govorim sa pravničke strane, nisam pravnik, a mnogo vrsnih pravnika je u dosadašnjoj raspravi vrlo kvalitetno govorilo o ovom predlogu zakona. Ne mogu da govorim ni kao čovek koji se bavi politikom. Mogu da govorim kao roditelj, kao otac dve devojčice od osam i od 13 godina i kao čovek koji je zabrinut, kao i, verujem, svi mi koji sedimo u ovoj sali, za budućnost naše dece i za bezbednost naše dece. Mogu da govorim kao čovek koji je uvek u strahu ujutru kada otvorim novine, dnevnu štampu, šta će me zateći u onim stupcima crne hronike i na kakvo ćemo novo zlodelo naići. Zbog toga mi je drago što je ovo jedan od zakona koji nas je sve okupio, jer samo glasanje za ovakav zakon u punom kapacitetu, glasanje svih 250 narodnih poslanika, daje određenu dobru garanciju da će ovaj zakon u primeni napraviti ono što je predlagač, a i pisac ovog zakona, hteo da postigne, a to je opšta bezbednost dece u Srbiji. Pažljivo sam slušao raspravu, pažljivo sam slušao izlaganja kolega i juče i danas i ono što mi je lično zasmetalo, a upotrebio je i moj poštovani kolega, gospodin Cvijan, iz poslaničke grupe SNS, nazivajući, to nije prvi put, takve osobe jednim mističnim imenom – predatori, pa još – seksualni predatori. Mislim da ne treba takve stvorove da mistifikujemo, jer predator ne može da bude Dejan Anđelković, raseljeno lica iz Prizrena, koji je 2011. godine u hotelskoj sobi u Negotinu silovao trinaestogodišnjeg dečaka. Takav čovek ne može da bude predator, nego zlotvor. Predator ne može da bude ni 45-godišnji S.S. iz Kragujevca, osumnjičen da je seksualno zlostavljao sestričinu staru 14 godina, a 10 godina pre toga ubio njenog rođenog brata. Pun je internet ovakvih naslova. Želim da takve ljude, da takve stvorove nazovemo pravim imenima i da dobiju tretman u društvu, odgovarajući posledicama onoga što su učinili. Što se tiče silovatelja, oni su u vrhu liste krivičnih dela sa najvećim stepenom povrata. Oni koji su izvršili krađu jednom, 77% njih će ponovo izvršiti to isto krivično delo, oni koji su jednom prevarili, 65% njih posle izvršenja zatvorskih sankcija će ponovo to uraditi, oni koji su prodavali drogu, 60% njih će ponovo to isto raditi, a oni koji su jednom izvršili krivično delo silovanja, 50% njih će ponovo to isto uraditi. Zbog toga sam vam ja zahvalan, gospodine ministre, zato što ste pokazali jednu osobinu koja nije svojstvena u politici, a to je da nemate sujete. Zakon koji je bio u proceduri u prošlom sazivu, u identičnom obliku ste dali u proceduru i sada i siguran sam da će u danu za glasanje on u punom kapacitetu biti i usvojen. Siguran sa da je to jedan mali, prvi korak ka rešavanju jedne opšte bezbednosti za svu decu u Srbiji. SNS će podržati sve mere koje podrazumeva ovaj zakon. Podržavamo i obavezno javljanje nadležnom organu policiji, Upravi za izvršenje krivičnih sankcija, zabranu posećivanja mesta na kojima se sakupljaju maloletna lica, obavezno posećivanje profesionalnih savetovališta i ustanova itd. Ne bih da prepričavam ovaj zakon koji sam siguran da smo ga svi pažljivo pročitali. Ono što me zabrinjava, zabrinjavaju me dve stvari. Jedna je da u Srbiji ne postoje posebni programi rada sa počiniocima seksualnih delikata, a oni iz zatvora najčešće izlaze i gori nego što su bili. Nema posebnih programa sa izvršiocima takvih dela, oni su smešteni zajedno sa izvršiocima ostalih krivičnih dela i samo u pojedinačnim slučajevima imaju pojačan individualni rad sa psihijatrom. Molim vas da u budućem periodu razmišljamo da se to vreme koje oni provedu u ustanovama u kojima treba da provode jedan duži vremenski period, da to vreme ne bude potrošeno, ne bude samo tada izvršena sankcija pritvora, odnosno zatvora, već da se sa takvim osobama u to vreme radi, kako ne bi, kada izađu iz zatvora, ponovo izvršili krivično delo. Međutim, ono što me mnogo više zabrinjava je inertnost našeg društva. Podsetiću vas, a verujem da to jedan veliki broj narodnih poslanika u ovoj sali zna, da je 1994. godine u Americi donesen zakon koji se zove "Megan zakon", nazvan po sedmogodišnjoj devojčici Megan Kanka iz Nju Džersija koju je silovao i ubio višestruki povratnik. Godina 1994, a mi smo sada u 2013. godini. Dokle ćemo više, kao društvo, učiti na svojim greškama? Zar nije jeftinije da smo naučili iz ovog zakona, da smo za ovih 19 godina ovakav neki zakon, na osnovu te stradale sedmogodišnje Amerikanke iz Nju Džersija, napravili zakon? Mene zgrožava pomisao, da smo takav zakon usvojili za ovih 19 godina, da bi mala Marija sada bila živa. Dokle ćemo biti spori? Dokle ćemo samo onda kada nas nešto pogodi po glavi odreagovati? Zar nismo sposobni da idemo korak napred? Zar nismo sposobni da gledamo druga zakonodavstva, da gledamo druge države, da gledamo njihove primere i da idemo ispred svog vremena? Sada je kasno. Za Mariju je kasno. Velike stvari počinju malim koracima. Ovo je taj jedan mali korak. Pozivam vas, gospodine ministre, da ne stanemo. Nedovoljan je samo ovaj zakon. Dobar mali korak, ali nedovoljan. U nekim uređenim zemljama policija je dužna da obavesti komšiluk ako u njihovom komšiluku živi lice koje je osuđeno i izdržalo kaznu za silovanje. Mi na te ljude moramo da stavimo crnu tačku, moramo da upozorimo sve građane koji žive u okolini na takve ljude. U Americi postoji na "google" mapa obeleženih mesta, obeleženih kuća i stanova u kojima žive takvi ljudi. Ovaj zakon je dobar korak i ja sam vam zahvalan zato što ste ga predložili. Zahvalan sam i piscu, zahvalan i svima, i u ime moje dece, i u ime sve dece koja će na ovaj način biti zaštićenija i bezbednija, ali moramo samo da idemo dalje. Ono što mi je drago jeste što će Marija na neki čudan način, kroz ovaj zakon i kroz bezbedniju decu sutra u Srbiji nastaviti da živi. Što se tiče Predloga zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela, ono što mogu da kažem, a što do sada možda nije rečeno, jeste da je ovaj zakon imao jednu javnu raspravu, nije ušao po hitnoj proceduri, ovo je važan zakon, da je ovaj zakon urađen po preporukama eksperata Saveta Evrope i da u raspravi ni juče ni danas zaista nisam čuo nijednu značajniju zamerku na ovaj predlog zakona, osim što smo taj zakon ili ideju tog zakona svojatali, ko je pre, ko je posle. Ono što je dobro i što vas podržavam, gospodine ministre, da vi sa vašim saradnicima nastavite sa procenom vrednosti imovine koja nije urađena, da se uradi jasan popis imovine, da se zna gde ta imovina završava i sa kojim namenama završava. Podržavam i to što ovaj zakon tretira, odnosno obuhvat ovog zakona je proširen u odnosu na prethodni, i to mi se čini na dela otmice i protiv imovine, što nije predvideo prethodni predlog zakona. Ono što je po mom mišljenju ideja ovog zakona i što će se urediti jedna značajna oblast, imovinu koja je oduzeta privremeno ili trajno od ljudi koji su izvršili kriminalna krivična dela ne smemo staviti u jedan taman pojas i da se sa tom imovinom raspolaže na kriminalan način. Ovo je zakon koji će urediti pravila kako će se raspolagati tom imovinom koja je privremeno ili trajno oduzeta. Ovo su samo pravila igre i ja sam siguran da će u danu za glasanje ovaj zakon ne samo dobiti podršku SNS, već i najširu moguću podršku u parlamentu Republike Srbije. Zahvaljujem se.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li reč žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Uvaženi ministre, kao što sam istakao u prethodnom izlaganju, poslanička grupa DS podržaće "Marijin zakon", koji je već tako dobio ime u javnosti, nezavisno od toga koja vlada ga je podnela i koja parlamentarna većina će ga usvojiti. Smatram da ovde nema spora da će svi poslanici glasati za ovaj zakon. Nemam razumevanje za one poslanike koji su niskom politizacijom pokušali da iskoriste žrtvu jedne porodice. Odnosi se na sve one koji se prepoznaju u ovome. Smatram da govor gospodina Babića, koji je imao u vidu obraćanja po Poslovniku, ima elemente govora jednog političara koji zagovara totalitarizam. Predsedavajući, ne dozvoljavamo da nam bilo ko deli lekcije na koji način ćemo govoriti i odnositi se prema Narodnoj skupštini. Ukazali smo samo na povredu Poslovnika koja je bila vrlo jasna. Kada je u pitanju Zakon o oduzimanju imovine stečene krivičnim delima, moram da reagujem na, sada već mogu reći, grubu neistinu koju je danas izneo uvaženi kolega Cvijan. On je, naime, rekao da je prethodna Vlada, odnosno Direkcija šurnjajama, snajama itd. dodeljivala imovinu iz Fonda, koja je oduzeta činjenjem krivičnih dela. Gospodine ministre, i vi ste na to trebali reagovati, pošto pretpostavljam da te podatke imate. Pomenuo je i da je pet objekata dodeljeno Vladi AP Vojvodine. Sada ću vam reći kako se ti objekti koriste. Jedan objekat, otprilike 700 kvadratnih metara, koriste majke dece koja su obolela od malignih oboljenja, a deca su im smeštena u Institut za zdravstvenu zaštitu dece i omladine. Pošto tamo nema mesta i za majke, dakle, oni borave u toj kući.Drugi objekat koristi Ustanova studentskog centra za sportske i edukativne aktivnosti. Treći objekat koristi grad Novi Sad, tačnije Centar za socijalni rad, gde borave deca pod starateljstvom. Četvrti, odnosno peti objekat, to su dva stana, koristi Dečije selo, gde su smešteni štićenici koji su završili srednju školu, upisali fakultete i pružena im je mogućnost da u nešto boljim uslovima nastave svoje školovanje. Radi se o deci bez roditelja. Dakle, ne radi se o nikakvim šurnjajama, snajama, itd. Moj kolega Homen vam je dao odgovor kada je u pitanju korišćenje automobila koja su oduzeta u ovoj akciji, u akciji u kojoj je oduzeta imovina preko 300 miliona evra. Dakle, nije dobro zaplitati se u poluistine, misleći da nije moguće doći do pravih istina. Kažem, vi ih verovatno i posedujete, ali niste hteli da ih javno saopštite. Mislim da je ovo sramotno za vas i za vašu stranku, što ste koristeći neistine pokušali da omalovažite rad prethodnog ministarstva. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, na kraju praktično već dva dana rasprave o ovih pet pravosudnih zakona došlo je vreme da sublimiramo sve ono što je rečeno, da možda izvučemo neke zaključke, možda i da zamolimo Ministarstvo pravde da naročito obrati pažnju na neke diskusije, jer, složićemo se, bilo je u ova dva dana i nekih veoma korisnih diskusija, veoma suvislih komentara. Moram da vam kažem, gospodine ministre, preko 100 amandmana je ukupno stiglo, ima tu i jako, jako dobrih amandmana, bez obzira što će gledaoci koji ovo prate videti da je bilo i vrlo jalovih i nekorektnih rasprava. Ako sve podvučemo, mislim da je jasno da će "Marijin zakon" biti jednoglasno usvojen, da će sve parlamentarne stranke podržati da se za seksualne predatore ili, kako je rekao moj kolega Babić, seksualne zločince, možda je bolje taj termin koristiti, da ćemo svi podržati da se vodi posebna evidencija, da se u tu evidenciju stavi njihov DNK profil i mnogi drugi detalji koji će omogućiti da ti isti ljudi budu prepoznati. Dobro je što ćemo svi zajedno podržati da se zabrani tim seksualnim zločincima i predatorima da prilaze vrtićima, da obavljaju delatnost koja je povezana sa maloletnicima, da vrše javne funkcije ili da se bilo kada kandiduju za javne funkcije, da putuju u inostranstvo bez odobrenja nadležnih organa, odnosno bez javljanja nadležnim organima. Dobro je što će sva ova lica morati da prijave promenu prebivališta i da odrade redovno lečenje, da se redovno u periodu od najmanje 20 godina javljaju nadležnim službama. Kada bismo pogledali sve one korektne rasprave koje su povodom "Marijinog zakona" vođene ovde u Skupštini, mislim da se izdvaja jedan vapaj, jedna molba, jedna želja, a nadam se da će Vlada i Ministarstvo pravde imati sluha za tu želju, a to je da se uvede da se za krivična dela pedofilije i sa njima povezana krivična dela ukine zastarevanje. Dakle, da onaj ko je izvršio delo juče, danas, prekjuče, može da odgovora i za 20 godina, i za 30 godina, i za 40 godina. Ima nekoliko takvih amandmana, možda je to malo na granici onoga što je Ustav predvideo, ali čini mi se, dozvolite da kažem u ime celog parlamenta, da je to želja svih poslaničkih grupa. Što se Zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela tiče, mislim da smo se takođe svi složili, i za gledaoce koji prate, da će očigledno biti i taj zakon takođe široko podržan u Narodnoj skupštini, da je to jedan zakon koji je logičan nastavak zakona koji je donet u vreme 2008. godine, bivše vlasti, da je to zakon koji predstavlja evoluciju, da je dobro što će biti preciznije definisan postupak za oduzimanje imovine proistekle iz krivičnog dela, što će biti bliže definisan postupak finansijske istrage i što će, a meni je to lično naročito važno, biti definisane nadležnosti Direkcije za oduzetu imovinu, odnosno Direkcije za upravljanje oduzetom imovinom, jer je očigledno da je do sada bio čitav niz zloupotreba, čitav niz da ne kažemo i političkih zloupotreba od strane bivšeg režima u vezi s time koliko je imovine oduzeto, kako se ta imovina koristila i na koji način je ona dalje usmeravana. Izvinjavam se što sam u pređašnjim govorima rekao šurnjajama i snajama. Očigledno nije davana šurnjajama i snajama, no političkim prijateljima. U redu, dobro, onda je ovo verovatno precizniji podatak. Očigledno je da je u vreme prethodnog režima čitav deo te imovine, a naročito privredna društva, drago mi je što je ministar pravde rekao da se tim povodom vode istrage, davan na jedan netransparentan način određenim faktorima u zakup. Dobro je što ovaj zakon koji je sada predložen predviđa da će jednom transparentnom procedurom i u postupku ako treba i javne nagodbe, odnosno postupku ko ponudi više, dakle licitacije, imovina koja bude oduzeta zaista biti data onom ko najviše ponudi, a ono što je opet važno, i umetnička dela da se besplatno daju muzejima. Dobro je da će se zaista od sada imovina koja bude oduzimana koristiti za škole, za bolnice, za vrtiće, a ne za privatne potrebe ili za neke potrebe koje nam nisu do kraja jasne ili za, recimo, sindikate koji su bliski nekome iz partije ili za neke agencije koje su bliske određenima iz partije ili za komore pojedinih udruženja koje su bliske nekima iz neke određene partije. Naravno, voleo bih, ministre, da posebno pažljivo u budućoj primeniobratite pažnju na upotrebu automobila jer očigledno nismo dobili odgovor na to pitanje od predstavnika bivšeg režima. Nije policija bila ta koja je uzela određene automobile, nego je upravo Direkcija za imovinu dala. To što znamo da je od oduzete imovine jedan deo zlata nestao, verujem da će i oko toga i tog kaliranja zlata biti posebne rasprave. Što se tiče izmena i dopuna Zakonika o krivičnom postupku, to su dobre izmene. Više su tehničke prirode, ali svakako nije tehničke prirode to što će pripravnicima biti omogućeno da ravnopravno učestvuju u određenim suđenjima. Svakako je dobro što će svi advokati moći sada da učestvuju takođe u suđenjima bez diskriminacije. To je ostvarenje ustavnih prava, to je ostvarenje civilizacijskih normi, tako je, u krajnjoj liniji, i u većini zemalja EU. Nema sumnje, SNS i njeni koalicioni partneri će u danu za glasanje podržati sve ove zakone, svih pet zakona, uključujući i onaj zakon kojim se potvrđuje sporazum sa Bugarskom o razmeni tajnih podataka, ali uvereni smo i da će veći deo opozicije, bar smo danas tako čuli, glasati, ako ne za sve, onda bar za većinu ovih zakona. To je samo dokaz da Ministarstvo pravde dobro radi svoj posao, da predlaže dobre zakone i nadamo se da će tokom već ovog zasedanja biti još zakona u sklopu ispravki reforme pravosuđa koja je nasleđena. Hvala svima.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ko nije iskoristio pravo iz člana 96. želi reč? (Ne.)Da li želi reč ministar Selaković? Izvolite ministre.
Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kaže jedna narodna latinska poslovica "Quod rarum, carum" – Ono što je retko, to je i vredno. Zaista su retke prilike i retki predlozi zakona kada vi, narodni poslanici, ali i sveukupna srpska javnost može da nađe zajednički imenilac, gotovo jednoglasno mišljenje i zauzme gotovo identičan stav po pitanju određenih zakonskih predloga. Ova četiri zakona – dva u celini, dva predloga izmena i dopuna određenih zakona, naime svedoče da srpsko društvo i srpski pravni sistem svakako nisu sjajan sistem, svakako nisu idiličan sistem i svakako nisu operativan i efikasan sistem. Citiraću jednog od doajena srpskog krivičnog prava, srpske krivično-pravne nauke, univerzitetskog profesora Zorana Stojanovića, koji je jednom prilikom rekao da kada bismo u potpunosti primenjivali svaku od odredaba i svaki član Krivičnog zakonika, gotovo nikada ne bismo imali potrebu da noveliramo Krivični zakonik, da unosimo nova krivična dela, a sada ću reći da donosimo i neke specijalne zakone, kao što su neki od ovih zakona. Ovi zakoni su proizašli, sa jedne strane, iz blage kaznene politike srpskih sudova koji ne traje godinu, dve ili tri, već koja traje decenijama, sa druge strane, urušavanjem našeg pravnog sistema, sa treće strane, nepostojanjem zadovoljavajućeg nivoa pravne sigurnosti koje naše građanstvo, koje naša država iziskuje i za kojim vapi. Kada dođete na ruševinu, prvo što treba da uradite jeste da je raščistite, vidite čime raspolažete, a zatim napravite dobar plan šta ćete dalje da radite. Ovo što sam upravo u ovoj rečenici opisao mogu da identifikujem sa situacijom u kojoj se nalazim, kao ministar pravde i državne uprave Republike Srbije. Ono što mi radimo prethodnih osam meseci jeste raščišćavanje ruševine u kojoj postoji ono što je celo, postoji ono što je dobro i nemam apsolutno nikakav problem da to i kažem. Ima jedna poslovica čoveka sa kojim sam imao retku priliku da dok je bio živ provedem nekoliko časova razgovora, koja nikako ne može da se primeni na ovu Vladu i na ovu vlast, a ona glasi, jedan aforizam, ustvari, Brane Crnčevića, koji glasi – Pre rata nismo imali ništa, a onda su došli nacisti i uništili sve. Svakako da nije tako. Srpsko društvo, bez obzira na sve nedaće, na sve teškoće, na sve ono što ga je zadesilo, napreduje. Možda to nije toliko brzo, možda to nije toliko dobro, možda to nije na tom nivou da će zadovoljiti svakoga od nas i usaglasiti sve nas, kao što nas usaglašava ova nekolicina zakonskih predloga, ali je to evidentno. Međutim, zašto sam upotrebio ovu metaforu i zašto sam rekao da kada dođete na ruševinu, prvo je raščistite, vidite čime raspolažete, a onda napravite plan kako da dalje postupate? Uvaženi narodni poslanik dr Veselinović je rekao da su se pojedini koristili niskom politizacijom da bi gradili politički imidž na strahoti jedne porodice, ako sam dobro razumeo. Svakako da to ne podržavam, ko god stoji iza toga. Dopustite mi da kažem da ne podržavam ni nisku politizaciju koju nekada neki koriste nad strahotom jedne nacije i jednog društva. Ovde mogu slobodno da kažem - i jedne grane vlasti, a to je nešto što je u Srbiji bilo prisutno u jednom prethodnom periodu. Zašto ovo kažem? Do sada ste već videli da ja imam praksu da retko kad repliciram narodnim poslanicima, čak i kada preko svake granice pristojnosti znaju da zloupotrebljavaju svoje vreme i govore o onim stvarima koje nisu tema, ali ja ovo sve shvatam kao jednu veliku i povezanu temu. Izlazeći sa prvim predlogom zakona, Predlogom zakona o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobodne prema maloletnim licima, koji je u identičnom tekstu Narodnoj skupštini, prethodnom sazivu Narodne skupštine podnela prethodna Vlada Republike Srbije, pokazali smo, kao ministarstvo i kao vlada, da apsolutno nemamo problem sa tim, kada je nešto dobro, ko je predlagač toga što je dobro. Imali smo ovde, a svi ste svedoci, pre nekoliko nedelja jednu raspravu o stanju bezbednosti hrane u Republici Srbiji. Tu raspravu, odnosno postavljanje poslaničkih pitanja, predložila je opoziciona stranka, vladajuća većina je to prihvatila i ovde su došli pozvani ministri da odgovaraju na ta pitanja. Mislim da je to dobro, kao što mislim da je dobro i kada neka opoziciona stranka izađe sa predlogom nekog zakona ili sa predlogom izmena i dopuna nekog zakona, a vladajuća većina uvidi da je to dobro, da se to uvrsti na dnevni red, pa kada treba i po hitnom postupku, da se takav predlog razmatra i da se usvoji. Ono što još hoću da istaknem, a rekao sam u svom uvodnom izlaganju, kada govorimo o Predlogu zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela, da, tada sam rekao – jeste pionirski poduhvat, jeste, u suštini, dobra ideja, ali je opet specijalni zakon. Oba ova zakona svedoče da je naše društvo u teškom stanju. Ako vam je potreban lex specialis, to znači da imate specijalnu posebnu situaciju, to znači da tu situaciju ne možete da rešite postojećim zakonima, to znači da vam je društvo, da vam je država, da vam je pravni sistem u krizi, jer da primenjujete postojeće zakone do kraja, ne biste nikada došli u taj problem. Onda se nadovezala priča na naredne dve tačke dnevnog reda, a to su predlozi zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, korupcije i drugih posebno teških krivičnih dela, kao i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Hajde odmah da otklonimo jednu sumnju koju ovde neko izgleda postepeno navlači. Da, mi smo najavili izmene i dopune određenih bitnih sistemskih zakona. Ali hajde da se manemo nečega što je u Srbiji bilo prisutno u jednom entom periodu, većem, dužem od dve decenije. Kad god dođe nova vlast, očekuje se od nje da ona iz temelja neke stvari menja. Da li da očekujete potpuno novi zakon o sudijama? Nemojte da očekivati. Pre pet godina smo imali donet set potpuno novih velikih zakona, preko noći ušli u njihovu primenu, i šta smo dobili? Dobili smo ovu ruševinu koju sam malo pre pomenuo. Nemojte da izigravamo neozbiljnu zemlju. Za velike promene, velike zemlje se pripremaju godinama, nekada čak i decenijama. Zamerate što se samo nešto menja. Potpuno uvažavam i cenim kolege i njihova mišljenja, iz dve partije, naročito su govorili o nužnosti promene Zakonika o krivičnom postupku. Ali kada pogledate količinu nasleđenih problema, a problemi su ogromni, kada pogledate koji je broj krivičnih postupaka koji se već vode po jednom Zakoniku o krivičnom postupku kojim nisam zadovoljan, kao što niste zadovoljni ni vi, iz nekolicine razloga, ali vrlo bitnih razloga. Ali hajde, počnite da igrate utakmicu po jednim pravilima, pa dođete do tridesetog minuta, pa hajde onda da promenimo sva ta pravila. Lako je ustati i reći – obustavite primenu zakona, dajte Zakonik iz 2001. godine. Ja sam nesrećan, kao što pretpostavljam da je i većina vas, jer kad god smo išli u velike izmene ili potpuno nova donošenja sistemskih, procesnih zakona, pogledajte šta se dešavalo u prethodnih 10, 15, 20 godina u Srbiji, svaki put smo dobijali sve goru i goru primenu zakona, svaki put. Pomenuli ste ZKP iz 2001. godine. Znate koliko taj zakonik ima loših strana, kao što ima i ovaj koji se primenjuje od 2011. godine. Šta je tu problem? Donesite promenu jednog člana u jednom procesnom zakonu, jednog člana. Meseci su vam potrebni da ta promena zaživi u praksi i to naročito kolege pravnici koji sede u poslaničkim klupama vrlo dobro znaju. Zamislite da promenite 200 članova ili da promenite odjednom ceo zakon. Pa i kada bismo ga promenili, znate koliko je potrebno vremena da prođe svaki tužilac, svaki sudija koji postupa u toj materiji u Srbiji, da prođe obuku i da taj zakonik i njegova rešenja počnu da se primenjuju u punoj svojoj snazi. Pomenuto je i osvrćem se na to, žao mi je što je neko pročitao u nekim medijima koji su verovatno skloni da istrgnu iz konteksta neke moje izjave, da ih tumače na način kako to njima odgovara, da doprinesu senzacionalizaciji i estradizaciji politike. Jesam pomenuo pre nekoliko dana, na jednoj javnoj raspravi, i promenu Ustava. Da, rekao sam sledeće – svaka država koja je ušla u članstvo u EU bila je pre toga prinuđena da promeni svoj Ustav. Da li je to nešto sporno? Da li postoji država koja to nije uradila? Kada Srbija bude ulazila u EU i ona će pristupiti tome. Ne vidim šta je tu problem. Da li su naša rešenja, kada je u pitanju ustavno ustrojstvo pravosuđa, najsrećnija? Ne, mislim da su gora od onih koja su postojala u Ustavu koji je donet u jedno sasvim drugačije vreme. Zašto? Zato što odstupaju od naše ustavno-pravne tradicije, zato što odstupaju od onoga što je u biti države koja je samo u 19. veku donela šest ustava koji su primenjivani, koji su bili napredni za svoje vreme, koji su Srbiju izdvajali iz cele Evrope i iznad cele Evrope. Kaže opet jedna latinska poslovica "Plurime leges, corruptisima republica" Može, ali i ne mora da se primeni na tendenciju koja postoji u savremenim zakonodavstvima razvijenog dela sveta i Evrope. Ali evo jedan zakon o kojem smo danas raspravljali, o njegovim izmenama i dopunama, a dolazi u formi novog zakona, zato što je Narodna skupština tako definisala kriterijume nomotehnike, da kada se menja više od jedne polovine odredaba, onda to ne mogu da budu izmene i dopune tog zakona, već novi zakon, Zakon o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela. On može da bude primer za ovu latinsku poslovicu – mnoštvo zakona, korumpiranija država. Zašto ovo koristim? Nekada, dok je Srbija bila mnogo uređenija država, kada se pisao nacrt zakona, kada je utvrđivan kao predlog, automatski su naše normativne službe, zajedno sa tekstom nacrta zakona, pisali i nacrte podzakonskih akata. Šta je problem kod ovoga zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela? Donet je zakon i stupio je na snagu 2009. godine. Zaista je to dobro. Zamislite da smo recimo 2003. godine imali ovaj zakon, onda ne bismo pompezno uz kamere rušili hiljade kvadradnih metara nekih zgrada koje su napravili kriminalci sredstvima koja su stekli izvršenjem krivičnog dela, pa tako možda uništavali i dokaze o izvršenju krivičnih dela, već bismo takvu jednu zgradu upotrebili u svrhe humanitarne koje su ovde toliko puta pominjane, pa 1991. ili bilo koje druge godine, međutim, šta je ovde problem? Problem je što nisu postojala podzakonska akta, problem je ovo što ste vi, dame i gospodo narodni poslanici danas u raspravi ukazali što se imovinom koja je oduzimana, prva stvar što ne znamo koliko je čega oduzeto i koja je vrednost toga i to je prva stvar. Druga stvar, što nemamo jasna pravila kako se tom imovinom raspolaže i to je ono što će ministarstvo uraditi nakon donošenja ovih zakona, a već se radi na izradi pravilnika, uredaba i sve podzakonske regulative koja je potrebna za dobru primenu ovog zakona. Jeste, istina, zaista, neke od tih nekretnina, neke od stvari, neke od novčanih sredstava otišle su u humanitarne svrhe. Ne znam da li postoji neko normalan u Srbiji ko ne može da podrži to. Međutim, ima tu i mnogo imovine i mnogo sredstava koja nisu otišla u humanitarne svrhe. Ima mnogo toga čime se na potpuno nejavan način raspolagalo. Pomenuli ste sami koliki je zemljišni fond koji je oduzet jednom od lica kome se sudi za izuzetno teška krivična dela. Kako se time upravljalo? Privrednim društvima? Pitajte bivšeg direktora Direkcija za upravljanje oduzetom imovinom, jer ova priča o kaliranju zlata i o tome da zlato kada negde stoji i gubi na vrednosti, to je priča koju sam ja dobio od tih službi kada sam došao na dužnost, jer su mi rekli, znate, stajalo je zlato dugo u sefu suda, pa je tako stajajući izgubilo na vrednosti. To su alhemičari iz nekadašnjeg Ministarstva pravde, najodrživiji element u prirodnom sistemu elemenata, kalirao, vrhunska stvar. Prema tome, da, jesam za to da nadležni organi postupaju po svojim zakonskim ovlašćenjima, da sprovode i predistražne i istražne radnje, neću se mešati u to, moja je bila dužnost da ih o tome obavestim, da ih pozovem da reaguju i oni to dobro rade, uveren sam. Zašto se ne postupa i dalje po ovom zakonu, postavljeno je i to pitanje? Zajedno se pridružujem vašem pitanju i postavljam ga tužilaštvu. Oni su nadležni da o tome vode računa i pozivam ih danas kada se sprovodi organizovana borba protiv korupcije, kada sve više pokazuje da Srbija, koliko god da smo nekada sumnjali, da ima svoje sistemske kapacitete, ljudske potencijale i sve ono što treba, ona pokazuje da ih ima. Trebalo ih je probuditi. Trebalo im je dati odrešene ruke i reći, radite u okviru svojih ustavnih i zakonskih ovlašćenja, pa ih pozivam da se primenjuje i ovaj zakon. Međutim, ono što sam malo pre rekao, pominjali su narodni poslanici neke od pokretnih stvari koje su nekima dodeljivane na korišćenje. Šta je problem? Problem je bio što nisu postojali kriterijumi. Znate, Direkcija predloži ministru, a ministarstvo predloži Vladi, a Vlada donese zaključak kojim dodeljuje stvar koja je nekome privremeno oduzeta, ne trajno, privremeno. Onda tu stvar delimično ili u potpunosti uništi i onda se postavlja pitanje, pazite, hipotetički sasvim moguće, sutra se dokaže da to nije imovina proistekla iz krivičnog dela, ko će da vrati, da nadoknadi štetu koja je pričinjena? Dakle, nije se vodilo računa o tome. Nisu sprovođene javne nabavke uopšte u poslovanju Direkcije za upravljanje oduzetom imovinom. Da li je to dobro? Zamislite da vam neko ponudi imovinu koja je vredna nekoliko miliona evra, dobro ste me čuli, da vam neko privredno društvo i sa vama zaključi ugovor u kome piše, Direkcija za upravljanje oduzetom imovinom daje tom i tom licu na upravljanje to i to privredno društvo i tačka. To lice kome se poverava imovina na upravljanje, ima obavezu da tom imovinom privremeno upravlja, ali Direkcija prema njemu nema nikakvu obavezu, apsolutno nikakvu. Pošaljete taj ugovor svom javnom pravobraniocu, a on kaže, na formu ovog ugovora nemamo nikakve primedbe. Takvi su ugovori zaključivani od 2009. godine do sredine 2012. godine u Direkciji za upravljanje oduzetom imovinom. Kada pitate lice koje je zaključilo taj ugovor sa Direkcijom, izvinite, a šta je vaša korist iz ovog ugovora? Onda vas taj čovek prvo gleda, pa spusti glavu, pa gleda u patos, pa kaže, meni je nešto obećano. Onda pogledate kako je to lice upravljalo tom imovinom, o više lica, i možete slobodno da zatražite te informacije i dobićete i imena. Hajde da ne ugrozimo istragu. Govorim vam o onome što je zatečeno, do čega dovodi situacija kada hoćete da primenjujete jedan zakon, pa onda date u humanitarne svrhe nešto što podržavam da date, ali dajte i to po nekom pravilu, donesite pravilnik kako se to radi. Tamo gde nema tih pravila, to su otvorena vrata za korupciju, to su širom otvorena vrata za korupciju. Nemojte onda da pričamo priču, mi oduzimamo od kriminalaca, izigravamo Robina Huda, ali smo malo Robin Hud, a malo smo dobar partijski ili ne znam kakav drugar. Što se mene tiče, možete kada hoćete da dođete i u naše ministarstvo, vaše, svih nas ministarstvo i u Direkciju za upravljanje oduzetom imovinom, da tražite bilo koji podatak kako je rađeno, poslovano od kraja jula, odnosno avgusta meseca 2012. godine i dobićete sve, ali nemojte da mislite da je takva situacija i sa onim što je bilo pre jula 2012. godine, jer je meni trebalo nekoliko nedelja nekada i nekoliko meseci da kao resorni ministar dobijem te podatke. Šta je dovelo do toga? Dovelo je nezakonito poslovanje, korišćenje praznina koje su postojale u zakonu, dovelo je to poslovanje koje nije smelo da zna ni za partiju, ni za srodstvo, ni zašta drugo, već isključivo za pravila i za zakon. Ako mi imamo situaciju da posle tri godine efektivne primene zakona nismo imali popis imovine koja je oduzeta, šta mislite, koliko je onih stvari koje su oduzete, jer imam pravo da sumnjam, koje nisu registrovane uopšte, koje su završile u tuđem stanu, u tuđem džepu, tuđoj firmi, tuđem kapitalu, jer nema građanina Srbije koji ne podržava donošenje ovakvog jednog zakona i koji ne podržava da se ovde zna šta je čije, da se zna kako država funkcioniše. Drago mi je što to pored građana, prepoznaju i njihovi direktno izabrani predstavnici u Narodnoj skupštini. Dozvolite mi da kažem još nešto što mislim da je izuzetno bitno, rečeno je da se radi o sitnim tehničkim izmenama nekih zakona, a ako je nešto sitna tehnička izmena, onda se bez toga i moglo, a oni koji misle da se moglo bez tih izmena, da su u prilici da predlažu te izmene, pa da ih ne predlože, suočili bi se sa situacijom da, kada smo doneli u novom obliku krivično delo zloupotrebe službenog položaja, pa definisali novo krivično delo od strane odgovornog lica, objasne građanima kako to da imovina koja je oduzeta, upravo zbog takvih krivičnih dela sada treba da se vraća. Dozvolićete, to nisu tehničke izmene, to su veoma bitne izmene, jer bi posledice nepostojanja takvih izmena dovele do velike štete po čitav pravni poredak i po pravnu stabilnost. Očekujte ono što sam malo pre na početku izlaganja rekao – ne da se pojavi ministarstvo, ja kao ministar ili ova vlada sa buzdovanom u ruci i uništava sve što je do sada postojalo, kada su u pitanju Zakon o uređenju sudova i Zakon o sudijama i Zakon o javnom tužilaštvu – očekujte jedan konstruktivan pristup. Znate, auto-projekcija nekada stvarno pravi velike probleme, jer zamisli čovek kako bi on radio da je na mestu onoga koji je u prilici da nešto radi, pa onda često kritikuje sa toga stanovišta. Na kraju, dozvolite mi da se osvrnem na neke stvari za koje mislim da su bitne, a koje su pomenute u raspravi. Rekao sam šta sam imao o tzv. neznatnim tehničkim promenama zakona. Pomenuto je da imamo nesređeno pravosuđe, da se kod nas dugo vode krivični postupci. Da li imamo nesređeno pravosuđe? Jel ima nekoga među vama ko će reći da imamo sređeno pravosuđe? Ja ću prvi da kažem – imamo nesređeno pravosuđe. Nemam problem da to kažem, ali imam problem sa tim što je to tako. A da bi se isto to pravosuđe uredilo, drage dame i gospodo narodni poslanici, potrebno je mnogo više od mandata jedne vlade i bilo kog ministra pravde. Potreban je kontinuitet državne politike, potrebno je podržavanje nezavisnosti pravosuđa, potrebno je nezloupotrebljavati vlast i položaj, potrebno je mnogo toga što nije bilo prisutno u nekim prethodnim mandatima, naročito u jednom. Sada se stvaraju uslovi i koliko god vi bili sumnjičavi prema tome, ne u ovoj zgradi ali u instituciji Narodne skupštine, pre nekih 130 godina, kada se povela rasprava o izgradnji prve železnice u Srbiji, postojao je onaj deo opozicije koji je tvrdio da tamo kuda železnica prođe biće crna trava od dima pa će krave koje budu pasle tu travu davati crno mleko, pa će to crno mleko da piju naša deca pa će i ta deca postati crna i nezdrava. Hvala bogu, ništa se od toga nije desilo, ali je Srbija dobila svoju železnicu. Više sam nego zahvalan svojim kritičarima, jer da nije njih, moguće je da moji motivi za dobar rad ne bi bili tako jaki. Zato je dobro da ne postoji jednoumlje i da postoji polarizacija na poziciju i opoziciju. Ali, u svemu postoji neka granica ukusa. Reći ovde meni da sam ja birao vršioca funkcije predsednika Kasacionog suda je krajnji bezobrazluk. Ne postoji prikladnija reč od te reči. Onaj ko je to mogao da izrekne, prvo što je mene lično uvredio, drugo, uvredio je čitav Vrhovni kasacioni sud, jer je na tu funkciju sudiju izabrala opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda, a ne ni Narodna skupština ni bilo koji pojedinac. Izabrala ga je većina njegovih kolega. Izabrala ga je većina i od sudija koje su bile izabrane krajem 2009. godine i onih koje nisu izabrane krajem 2009. godine. Ako neko uzima u usta sam vrh sudske vlasti a da pri tom taj vrh nije u stanju da mu uzvrati, na isti način, u istoj prilici i na istom mestu, na takve reči, onda to čini neviteški i potpuno nefer. Vežete čoveka i krenete da ga šamarate, a onda pred javnošću izigravate velikog heroja. Nisam se usudio nijedan jedini put da govorim, govorim, kolege drage, o onome o čemu je govoreno juče, ali ovo je ista sednica i govorim o istim stvarima, a kao ministar pravde i državne uprave Republike Srbije moram da reagujem na tako nešto. Ko god se nalazio na takvom mestu, čak i prethodnica gospodina sudije Milojevića, nije od mene za svoje stručno postupanje nikada doživela kritiku, jer ja cenim funkciju i cenim državu, a iznositi ovde takve ružne i neutemeljene priče, u najmanju ruku je kao ono što sam rekao. Rečeno je da sam lično javno demonstrirao način rukovođenja ministarstvom kada sam podržavao ekstremiste ispred Doma Narodne skupštine. Ja mislim da je ta priča više puta ispričana i drago mi je svaki put kada bude pominjana i evo, unapred pozivam one koji su me za to prozivali da samo nastave to da govore. Jer, vrlo predano, vrlo vredno i vrlo lepo čine da moja popularnost među ljudima bude veća jer samo izgleda jedna mala grupa ljudi veruje da je reč o ekstremistima, pogotovo kada iz te male grupe ljudi se izdvoji jedan pa dođe na skup tih ekstremista i to podrži. (Predsedavajuća: Ministre Selakoviću, ja vas molim da se vratimo na temu dnevnog reda.) Vraćam se ja na temu, gospođo predsedavajuća, ali, ovo je sve juče rečeno i tada niko nikoga nije opomenuo da se vrati na temu. Ja sam sačekao završnu reč da se osvrnem na to i da o tome nešto kažem. Na kraju, želim da pohvalim, dame i gospodo narodni poslanici, da i pored ovih tamnih trenutaka, ova rasprava u Domu Narodne skupštine je bila jedna od najboljih rasprava do sada. Ovakvo jedinstvo narodnih poslanika po nekim predlozima, kontinuitet u dobru, jeste nešto što treba da se pohvali. Vaš žar u diskusiji, broj prijavljenih govornika, broj podnetih amandmana, među kojima je zaista veliki broj dobronamernih, dobrih, pravno mogućih amandmana, svedoči da ste svi vi odgovorili na poziv Ministarstva pravde i državne uprave i uključili se u nešto što mislim da će svima nama, celom našem društvu, celoj državi i svim građanima doneti dobro. Pozivam vas da budete i onaj bič izvršnoj vlasti koji treba da bude Narodna skupština kada dođemo u situaciju da ovakva zakonska rešenja primenjujemo. Bez vaše pomoći i bez pomoći celoga društva, mnoge od ovih zakonskih rešenja je teško primenjivati. Tu moramo da se uključimo svi. Specijalni zakoni traže specijalnu primenu, traže specijalno okruženje i traže specijalan odnos ljudi prema njima. To je ono što nam je svima potrebno. Da nam nije stanje u društvu vanredno, ne bi nam trebali ni vanredni zakoni, ali ne bi nam bilo potrebno ni vanredno ponašanje. Zahvaljujem vam na ovoj raspravi, kao i na podršci koja je, kako iz redova vladajućih, tako i iz redova opozicionih stranaka, došla ovim predlozima zakona. Zahvaljujem onim ljudima koji su i u prethodnom ministarstvu pokazali želju da se ovako nešto na dobar način reši, kao što izražavam svoje žaljenje što nisu imali tako ne samo dobru želju već i dobra rešenja i dobro delovanje u nekim stvarima koje su dovele do mnogo većih posledica. Pozivam vas, dame i gospodo narodni poslanici, da kao što ste uzeli učešća u ovim raspravama, uzmete učešća i imate konstruktivan pristup u svim budućim raspravama koje nas, nadam se, kroz svega nekoliko dana ili nedelja čekaju pod svodovima iste ove skupštine. Pozivam vam vas da uzmete učešća u raspravama u Nacrtu strategije za reformu pravosuđa, o Nacrtu strategije za borbu protiv korupcije, to je jedan krov, jedna kapa i za ove zakone o kojima smo danas raspravljali i da ono što će se dešavati ovde pred očima čitave javnosti Srbije zato što su ovde prisutne televizijske kamere bude samo jedna konstruktivna, kvalitetna i dobra slika cele pređašnje rasprave. Hvala vam na prilici da čujem ovako dobru raspravu. Hvala vam na prilici da sam konstatujem da naš parlament, kao i naša Vlada svakim danom u svakom pogledu sve više napreduje. Hvala vam.
Hvala. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o Predlozima zakona iz tačaka 2, 3, 4, 5. i 11. dnevnog reda. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADU Primili ste Predlog zakona koji je podneo narodni poslanik mr Nebojša Stefanović. Primili ste izveštaje Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva, Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupnovreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Raspored vremena po poslaničkim grupama dobili ste u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača narodni poslanik mr Nebojša Stefanović želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik mr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prema podacima poslednjeg popisa stanovništva u Srbiji, imali smo priliku da vidimo jednu tužnu činjenicu, da je prirodni priraštaj u Srbiji negativan. Kod nas se deca više ne rađaju. Srbi su stari narod, ali narod koji izumire. To je istina koja se ovde često, ali veoma tiho konstatuje. Tiho se izgovara i čini mi se da se nedovoljno čini unazad uopšte, ne ukazujući da je za to neko konkretno kriv, jer mislim da ovde treba da govorimo o onome šta možemo da učinimo. Rezultati popisa stanovništva pokazuju da svake godine izgubimo grad veličine Vršca ili Apatina, možda čak i Požarevca i da u velikom broju mesta u Srbiji se deca skoro uopšte više i ne rađaju. Zastrašujuće je da nas je, u odnosu na 2002. godinu, danas skoro 311 hiljada manje. Na tržištu rada negativni doprinos tome daje se diskriminacijom nad ženama. Taj podatak izuzetno zabrinjava, pogotovu kada žena dođe da se zaposli. Suočava se sa pitanjem da li nameravate da se udate, da li nameravate da rađate decu, da li sada imate decu i na osnovu toga se često odlučuje da li će ona taj posao dobit ili neće. To je nešto što nam se dešava svakoga dana u ovoj zemlji. Nedozvoljeno pitanje o planiranju porodice drastično utiče i na pad nataliteta. Odricanje od materinstva na takav način pravimo jedan strašan zločin nad našom budućnošću. Promene radnog mesta, otkazi, prevremeno prekidanje porodiljskog odsustva ili neredovna isplata naknade za porodiljsko odustvo su problemi sa kojima se žene, majke, trudnice i porodilje susreću svakodnevno i o tome se, čini mi se, nedovoljno govori. S druge strane, vrlo često smo suočeni sa prilično često upotrebljavanim parolama i floskulama da nam je potreban veći natalitet, da nam je potrebno veće zalaganje, da nam je potrebno više dece, a da pri tome nismo spremni da dovoljno učinimo. Primera radi, samo jedan broj beba ima tu sreću kod roditelja koji su imućni da ima jedan lep početak života, da mogu redovno da dobijaju poklone, paketiće, da imaju normalan život. S druge strane, često se dešava da jedan deo dece nema mogućnosti da ima normalno detinjstvo u smislu najnormalnijih životnih potreba. Trudnice i porodilje nisu briga samo njihovih porodica. One moraju biti briga države, ali i briga svih nas, jer to nije stvar o koju možemo tek tako olako da se oglušimo i to nije stvar koju treba olako shvatiti, neko će drugi uraditi umesto nas. Svako od nas mora da učini korak koji je doprinos pomognemo da se ovaj problem rešava. Ne kažem da ćemo ga rešiti preko noći, ali prvi korak mora da bude učinjen, za njim sledeći i da pokažemo jasnu nameru ovog parlamenta, a uveren sam da će sve moje kolege to podržati, da ovaj problem uzimamo veoma ozbiljno. Predlogom izmena i dopuna Zakona o radu, koji se odnosi na status žena tokom trudničkog i porodiljskog odsustva, odsustva radi nege deteta i odsustva radi posebne nege deteta, treba da utičemo na poboljšanje postojećeg zakonskog rešenja i unapredimo položaj zaposlenih trudnica, majki i uopšte roditelja. To znači veća briga, veća sigurnost, sprečavanje diskriminacije na radu trudnica i porodilja, uopšte dama. Poslodavci neće tek tako moći da daju otkaz ženama koje su na radu na određeno vreme ili da po isteku ugovora o radu odluče, čak iako je žena u devetom mesecu trudnoće, da taj ugovor ne produže. Iako po dosadašnjem zakonu koji želimo da promenimo, oni imaju pravo na to, smatram da je ovo jednako kao da su im direktno uručili otkaz. Posledice su iste. Veliki je broj slučajeva koji je došao do ove Narodne skupštine i do Odbora za prava deteta, gde se majke žale na postupanje poslodavaca, gde se žale na nepostupanje određenih državnih institucija, gde se žale na veoma težak položaj u kome se nekad nalaze. Moramo da sagledamo celokupnu sliku i da nađemo rešenje koje će sveobuhvatno pomoći rešavanju. Nije reč samo o Ustavu i zakonu. Ovde treba da bude reč i o našem unutrašnjem osećanju, o osećanju morala, da ovo ne sme da bude samo slovo na papiru, već nešto što ćemo svi, a naročito kao Narodna skupština oštro gledati i oštro protestvovati kada se taj zakon ne sprovodi. Usvajanjem predloženih izmena i dopuna zakona koje predlažem naše domaće zakonodavstvo biće usaglašeno i sa Konvencijom o materinstvu broj 183. koju je Srbija ratifikovala 2010. godine, ali i sa očekivanim izmenama direktive Saveta EU 92/85 o uvođenju mera kojima se podstiče unapređenje bezbednosti zdravlja na radu trudnici, porodilji i dojiljama, pre nego što to uradi sama EU. Dakle, i na ovom primeru možemo da pokažemo da smo zemlja koja zaista brine o standardima, standardima svog stanovništva i pokazujemo brigu koju do sada nisu iskazale mnoge zemlje koje su razvijenije od nas. Članom 1. Predloga zakona dopunjuje se deo u Zakonu o radu koji uređuje zaštitu materinstva u skladu sa odredbama Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 183. o zaštiti materinstva, koja propisuje da ženi treba obezbediti pravo na jednu ili višednevnih pauza ili na skraćenje radnog vremena u trajanju od 90 minuta. Članom 44. definisano je i pravo svakog zaposlenog da ima pauzu od 30 minuta, što bi za porodilje bilo 120 minuta u ukupnom trajanju, kako bi ona mogla da doji svoje dete i da se za vreme svog radnog vremena bavi svojim detetom, koje bi na takav način mnogo manje osećalo odsustvo majke. Naravno, radi se o onim ženama koje odluče da ne iskoriste svih 12 meseci porodiljskog odsustva, odnosno odsustvo radi nege deteta, već da se vrate na posao, želeći da u kraćem vremenskom roku dođu nazad na posao i da rade na svojoj karijeri. Dakle, još jednom samo da definišem – navedena dopuna odnosi se, kao dopuna odredbe u članu 44. Zakona o radu, koja predviđa već 30 minuta pauze za svakog zaposlenog građanina Republike Srbije. Ovo je, dakle, dodatnih 90 minuta. Nisam svojim predlogom, i o tome ćemo možda govoriti detaljnije kada dođu na red amandmani, nisam predvideo precizno kada ta pauza može da se iskoristi. Zbog čega? Svaki slučaj je individualan. Konsultovao sam se sa velikim brojem žena koje su već imale takvu vrstu problema, sa ženama koje su se nedavno porodile i imaju veoma male bebe, sa ženama koje imaju više dece i njihova iskustva govore da su i bebe potpuno individualne, da se njihov ritam, čak i u prva tri meseca, da kažem i godinu dana menja i nemožete danas predvideti da li će beba za mesec dana da spava u ovom periodu ili onom, da li će spavati dva ili tri sata, da li je podoj u ovo ili ono vreme. To je nešto što trudnica, porodilja mora da dogovori sa poslodavcem, a naš posao je da nadgledamo da to ne bude slovo na papiru. U članu 2. u stavu 1. menja se dosadašnji stav 2. člana 187. prema kome zaposlenom za vreme trudnoće, porodiljsko odsustvo, odsustvo sa rada radi nege deteta i odsustva sa rada radi posebne nege deteta, a koji je zasnovao radni odnos na određeno vreme, može da prestane radni odnos po isteku roka za koji je zasnovan. Tu smo imali nekoliko teških, tragičnih primera u poslednjih nekoliko meseci, u narednih nekoliko godina ne bih ni pobrajao, da je čak ženama koje imaju jednu malu bebu, od 12 ili 13 meseci, 15, 16, i drugo na putu, u osmom ili devetom mesecu po isteku ugovora o radu prestalo zaposlenje. Ta žena koja treba da se koncentriše na odgajanje svog deteta, treba sada da brine da li će imati makar i u tih godinu dana egzistenciju. Kako to utiče na dete, kako utiče na nju, na njenu psihičku stabilnost? To je stvar o kojoj moramo da brinemo. Cilj izmena je da se zaposlenima pruži opšta zaštita otkaza ugovora o radu za vreme trudnoće, porodiljskog odsustva, odsustva sa rada radi nege deteta i odsustva sa rada radi posebne nege deteta, koje je garantovano u članu 187. stav 1. važećeg zakona. Ovom izmenom neće biti oštećeni ni poslodavci, jer se isplata zarada za vreme porodiljskog odsustva, odsustva sa svih pobrojanih nega deteta vrši na teret budžetskih sredstava. Poslodavac je dužan da vrši isplatu samo za prvi mesec, nakon čega se taj iznos refundira. Obaveza poslodavca je takođe vremenski ograničena do isteka korišćenja prava na odsustvo. Šta to znači? To znači da će poslodavac morati u tih 12 meseci da produžava ugovor o radu i da taj ugovor neće moći da istekne pre isteka 12. meseca, da kažem – od trenutka porođaja, tako da će porodilja imati pravnu zaštitu i zaposlenje svih 12 meseci dok traje porodiljsko odsustvo, odnosno odsustvo radi nege deteta. Mislim da je to suština koju moramo da prihvatimo. Nema uopšte takvo puno žena koje danas ostaju u drugom stanju, pa zar i tom malom broju koji je zaposlen po osnovu ugovora o radu, ne treba da pružimo zaštitu? Apsolutno moramo da im pružimo zaštitu, pogotovo u slučajevima kada poslodavci uopšte ne vode računa o tome. Mi moramo, naravno, da zaštitimo ekonomiju zemlje, ali rađanje dece je nešto što je prioritet. Ako nećemo da zaštitimo našu budućnost onda se postavlja pitanje u kakvoj ćemo to zemlji živeti za 20, 50 ili 100 godina, šta je onda važno za nas? U stavu 2. u dodatnom stavu 3. se pruža dodatna zaštita zaposlenom za slučaj da poslodavac prenebregne zabranu otkaza ugovora za rad za vreme trudnoće, porodiljskog odsustva sa rada i radi nege deteta i odsustva sa rada radi posebne nege deteta i kaže se da ako porodilja u roku od 15 dana dostavi dokaze o tome poslodavcu, onda će otkaz ugovora o radu postati ništavan i povlači se iz pravnog dometa. Time dodatno štitimo porodilje. Predlažem da se ovaj zakon donese po hitnom postupku kako bi se što pre zaustavio talas diskriminacije štetnih posledica koji i dalje postoji u Srbiji. Ne kažem da je to jedina stvar koja će sprečiti ovo i da je ovo krunsko rešenje koje će rešiti sve probleme, ali važan je prvi korak. Korak koji će poslati poruku i trudnicama, porodiljama, majkama sa decom da i ovaj parlament i ova zemlja hoće da vode računa o njima, ali poslaće i snažnu poruku poslodavcima da mi posmatramo način kako će se zakon sprovoditi. Zato vas pozivam da kao Narodna skupština svi uzmete aktivno učešće u tome da pratimo kako se ovaj ali i svi drugi zakoni sprovode, da ne dopustimo da bilo ko izigrava zakon, da traži rupe u zakonu da bi nekome uskratio pravo, da pokažemo da je briga o deci, o majkama, zaposlenim ženama nešto na čemu ova država insistira. S druge strane zamolićemo i preduzeća i poslodavce da imaju svest o trenutku u kome se nalazimo, da se pozovemo na njihovu društvenu odgovornost i apelujem na njih da se u donošenju ovih odluka ne vode samo zakonom, da se vode moralom, da shvate da je otkaz trudnici ili porodilji zločin. Jedan ili dvoje više zaposlenih neće uništiti preduzeće, ali će spasiti neku porodicu i to je nešto na šta moramo da apelujemo i molimo poslodavce da razumeju šta je razlog donošenja ovakvog zakona. Ovo je početak i to je naša dužnost i obaveza, ali očekujem da se svi uključimo u sledećim postupcima u donošenju novih propisa, novih akata koji će obezbediti da garancije za majke, decu i budućnost ove zemlje budu što čvršće i da budu trajne. Zahvaljujem se svima koji su svojim sugestijama pomogli da poboljšamo ovaj tekst zakona. Zahvaljujem se svima kojisu svojim predlozima i ohrabrenjem postali nova nada za sve ljude koji imaju ove probleme danas i zahvaljujem se svim kolegama uz nadu i očekivanje da će ovaj zakon kada dođe na red da se glasa o njemu, imati punu podršku i potpuni konsenzus parlamenta Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodna poslanica Elvira Kovač. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, predsedništvo, gospodine predsedniče, predlagaču, dozvolite da u ime poslaničke grupe SVM iznesem naše mišljenje o predloženim izmenama i dopuna Zakona o radu. Kao što smo to naglasili u našem izbornom programu SVM zaista želi da aktivno doprinese izgradnji jedne normalne države, kako smo to formulisali. Mi iskreno želimo da živimo u jednoj zemlji koja svojim stanovnicima obezbeđuje životni standard koji je dosledan evropskom građaninu. Zalažemo se za izgradnju zdravstvenog i socijalnog sistema koji su najpre zasnovani na demografskim parametrima. Očekujemo da se u skorijem periodu odradi celokupna i sveobuhvatna reforma u oblasti socijalnog osiguranja. Smatramo da je prilikom izrade zakonskih propisa o socijalnom osiguranju neophodno da svi mi i predlagači zakona u prvi plan stave motivisanje rađanja. Kao što smo to čuli i u uvodnom izlaganju gospodina predsednika, predlagača ovog zakona, jedan od najvećih problema svih nas je da se broj građana Republike Srbije a između ostalog nažalost i vojvođanskih Mađara konstantno smanjuje. Osnovni razlog za iskazani pad broj stanovnika i za starenje populacije je veoma nizak nivo nataliteta. Smatramo da je zbog toga neophodna izrada jedne potpune sveobuhvatne strategije za podsticanje rađanja i zaustavljanje depopulacije, ne samo da razgovaramo o raznim dokumentima i strategijama, već da se sedne i izradi jedan primenjivi dokument koji za svoj cilj treba da ima efikasnu pomoć kako porodicama tako i majkama sa decom. Svi smo svesni da je praksa takozvanog porodičnog dodatka takva da su to uglavnom improvizovana ad hok rešenja, kako kad. Nekad kada se rodi beba, pričam o prvom detetu, Republika dala određeni iznos. Ranije su ovi koji žive na teritoriji AP Vojvodina primali od AP Vojvodine. Od ove godine oni ne primaju. Prošle godine je došlo do problema, bebe koje su rođene do septembra, ti roditelji su primili dodatak i oni koji su rođeni posle septembra nisu, očekuju da će to naknadno dobiti. Znači, smatramo da ova improvizovana ad hok rešenja nisu dobra, već da ako se izgradi zaista jedna dobra strategija, treba da se zameni dugoročnim, predvidivim sistemom podrške porodicama, da jednostavno mladi roditelji znaju šta mogu da očekuju, kakvu vrstu pomoći od države. Porodica je osnovna ćelija društva i samo uravnotežene porodice su sposobne za izgradnju zdravog društva. Kao što sam to već spomenula, realna, tužna slika je da je, nažalost, dece u Republici Srbiji sve manje, da je broj abortusa ogroman, naročito broj abortusa među mlađim ženama. Mi smo kao žene imale priliku da slušamo predavanje na nekim seminarima i zaista je poražavajuće da smo imali samo zvanične podatke o namernim prekidima trudnoće koji su iz zvaničnih državnih klinika, a verovatno ih ima mnogo više u privatnim klinikama i da je ne tako davno, pre par godina, zvaničan broj namernih prekida trudnoće, abortusa i živo rođenih beba u toj godini bio skoro identičan. Realna situacija u našoj zemlji je da se žene, naročito one visoko kvalifikovane, obrazovane, sve kasnije odlučuju za rađanje. Mnoge imaju veoma ozbiljne teškoće pri usklađivanju svojih porodičnih obaveza sa poslovnim. Neke od njih su, jednostavno, čak i primorane da biraju između majčinskih obaveza i svoje karijere. Uzimajući upravo u obzir okolnosti ovih zaposlenih žena i potrebu da se obezbedi zaštita trudnoće kao zajedničku obavezu svih nas, kako državne tako i samog društva, potrebno je adekvatnije regulisanje nekoliko oblasti, kao što su na primer, spomenuto pravo na novčanu naknadu tokom porodiljskog odsustva i odsustva sa rada radi nege deteta i posebne nege deteta. Ove nakande, najpre bi trebale da se isplaćuju redovno, a iznos bi trebalo da bude takav da zaista obezbeđuje održavanje dobrog zdravlja majke, odnosno žene i deteta, uz odgovarajući životni standard. Drugi veliki problem o kome cenjeni predlagač nije pričao, pošto se ne tiče konkretno ovih izmena, ali tiče se situacije upravo trudnica je da nisu sve trudnice u tom položaju da imaju zdravu i laku trudnoću i mnoge od njih moraju da budu na takozvanom održavanju trudnoće ili na bolovanju. Mi smo u ovom cenjenom domu već pričali o ovom problemu koji država još uvek nije uspela da reši. Planira se, ali nema adekvatnih sredstava i one koje su na bolovanju, odnosno održavanju trudnoće, uglavnom primaju 65% plate. Zaista nije u redu da u Srbiji danas još uvek nije svejedno da li je trudnica iz Beograda, Jagodine, ili živi u nekoj drugoj opštini. Smatramo da je neophodno unaprediti ravnopravnost žena u radnoj snazi, kao i zdravlje i bezbednost majke i deteta i razvoj zaštite materinstva u našem domaćem pravu i praksi i ove predložene izmene i dopune, koje ćemo mi svakako podržati, su upravo jedan korak ka tome. Pravo majki na porodiljsko odsustvo je nešto osnovno. To osnovno sredstvo da se zaštiti zdravlje majke i njenog deteta, odnosno ono o čemu, možda manje pričamo, pravo na porodiljsko odsustvo može da ima ne samo majka, već roditelj, znači bilo majka ili otac. Pravo roditelja na to porodiljsko odsustvo je sredstvo zaštite porodice. Mene izuzetno raduje što se konačno u Narodnoj skupštini priča o pravu na dojenje, jer mislim da nismo imali prilike da razgovaramo o tome ovde. Pravo na dojenje generalno je izuzetno značajno, a naročito dojenje nakon povratka na posao, naročito u slučajevima povratka na posao pre isteka od godinu dana na porodiljsko odsustvo, jer dojenje je veoma bitan deo zaštite materinstva. Dojenje je izuzetno značajno za zdravlje, najpre za zdravlje deteta, pa i same majke. Svetska zdravstvena organizacija preporučuje, ukolikoje to moguće, da se beba doji do šest meseci i sa odgovarajućom komplementarnom hranom čak i do dve godine svog života. Zbog toga je zaista potrebno obezbediti ove pauze. U idealnom slučaju, bilo bi dobro da se radi o, ako se priča o tom vremenskom periodu, radnom vremenu dužem od šest sati, recimo, od osam sati, idealno bi bilo da se obezbede dve pauze, kako bi žena zaista mogla da podoji svoje dete. Stoga, kao što sam rekla, poslanička grupa SVM svakako podržava ovaj predlog, mada je možda bilo bolje, kao što je sam predlagač rekao, da se možda konkretnije definiše, pošto u predlogu stoji jedna ili više pauza, znači, da li mislimo na jednu ili više pauza? Ukupno trajanje je ovde predloženo od 90 minuta. Mi smo predložili, pošto u razgovoru sa tim majkama, kada se priča o dve pauze, onda bi idealno bilo kada bi za to imali 120 minuta ili dva sata. Predlagač je dao objašnjenje da kada saberemo 90 minuta i 30 koji već postoje, onda dolazimo do te cifre od 120 ili od dva sata, ali smatram da i žene dojilje treba da ručaju, jer tih pola sata imaju da bi se hranile. Mi smo predložili amandman. O njemu ćemo detaljnije pričati kada budemo pričali o ovom zakonu u pojedinostima. Smatramo da ove pauze treba da se računaju kao redovno radno vreme i da se plaćaju u skladu sa tim. Moram da naglasim da su novinari danas već pitali da li je to primenljivo u Srbiji, da li su poslodavci spremni da primene ove odredbe zakona. Mi smo tu da kažemo da je to pitanje za poslodavce i da se nadamo da će zakon zaista da zaživi u praksi. Kao što ste vi rekli, gospodine Stefanoviću, iz predloženih izmena i dopuna neke stvari nisu baš potpuno jasne, odnosno nedvosmislene. Odnosno ne vidi se da li se predlaže dnevna pauza ili dnevne pauze, da li dojilja tu pauzu ili te pauze dobija ili ostvaruje na sopstveni zahtev, znači, da li je to obavezno ili ona mora da se izbori za to, da li ona sama na osnovu ovog predloga ima prava, to nije jasno, da traži jednu pauzu ili dve pauze, znači, da ona sama odluči. Da li ona sama odlučuje da li možda umesto ove jedne ili više pauza, kako vi to predlažete, jednostavno želi skraćenje radnog vremena, pošto je i to u samom predlogu? Pretpostavljam da ste vi mislili na ovo da dojilja sama to odlučuje, ali bih volela da to malo razjasnite. Ono o čemu nismo razgovarali i čega nema u predlogu je, a pretpostavljam da neće biti tako, pošto toga nema, da li će poslodavci biti obavezni da obezbede prostorije za ličnu higijenu, znači, prostorije gde bi se dojile bebe ili se najverovatnije, a pretpostavljam da je drugi slučaj, misli na to da će majke iskoristiti ove pauze, ovo vreme, da odu kući, da tamo podoje dete i da se vrate. Možda smo i zbog toga trebali da razmislimo o dve malo duže pauze. Odavde se ne vidi gde će se to dojenje vršiti i da li će neko doneti bebu na radno mesto, da li će tu biti adekvatnih uslova, prostorija. Ima tu dosta nejasnoća. Zanimljivo je i mišljenje Poverenice za zaštitu ravnopravnosti, gospođe Nevene Petrušić, koja je stigla u Narodnu skupštinu čini mi se juče ili prekjuče. Upravo ovim predloženim izmenama i dopunama Zakona o radu, Poverenica za zaštitu ravnopravnosti predlaže i neke specifičnosti. Ona kaže da bi trebalo predložiti posebna pravila npr. za zaposlene majke čije je radno vreme kraće od šest sati, jer mi smo se ovde bazirali samo na one koje rade duže od šest sati ili, što je vrlo zanimljivo,zaista nismo razgovarali o tome, nije se razmišljalo o tome, ali nije kasno do usvajanja zakona. Trebalo je razmišljati o dužim pauzama za majke koje su rodile npr. blizance, ili čak više od dvoje dece, kao i za one koje su prevremeno rodile svoje dete i ono što nedostaje su i usvojitelji koji, takođe, treba da hrane malu decu koju su usvojili. Značajno je, pored zabrane, otkaz ugovora o radu. Nismo razgovarali, a vrlo je značajno pitanje, da kada roditelj, uglavnom majka,iskoristi porodiljsko odsustvo i kada se vrati sa tog porodiljskog odsustva, izuzetno je značajno da se ona vrati na isto radno mesto, ili bar na radno mesto sa istim uslovima i, naravno, sa istom platom i to odmah po povratku sa odsustva. Trebalo je i to nekako regulisati, da žena ili muškarac, ja volim da kažem i muškarac, mada po statistikama znamo da bez obzira što postoji ova mogućnost, u Republici Srbiji je izuzetno nizak procenat onih muškaraca koji koriste svoje pravo na porodiljsko odsustvo, da se oni vrate na odgovarajuće radno mesto, sa istom platom. Nažalost, praksa je najčešće takva da se roditelj, uglavnom majka, zaposlena žena koja se vrati sa porodiljskog odsustva, bilo ranije, bilo po isteku 12 meseci, ona uglavnom bude raspoređena na neko drugo radno mesto, na manje plaćeno radno mesto ili na neodgovarajući posao, tako da apelujem da je možda trebalo razmišljati o tome da se zakonom izričito prizna pravo zaposlenog roditelja da, kada se vrati sa porodiljskog odsustva, poslodavac jednostavno mora da obezbedi da ta osoba radi iste poslove koje je radila i pre odlaska na porodiljsko odsustvo. Naravno, postoji mogućnost, i verovatno bi se na ovo pozivali i poslodavci, da npr. u međuvremenu prestane potreba za obavljanjem tih poslova, ali i tada bi trebalo naći rešenje da se ponude poslovi čiji uslovi nikako ne mogu biti nepovoljniji od uslova onih prethodnih poslova koje su radile pre odlaska na porodiljsko odsustvo. Odsustvo sa posla zbog trudnoći ili roditeljstva, takođe ne bi trebalo nikog da sputava, kao što ste to naglasili, u razvoju karijere, odnosno da bude smetnja, recimo, za izbor u više zvanje, napredovanje uz stručno usavršavanje, kao ni osnov za raspoređivanje na neodgovarajuće poslove i otkaz ugovora o radu. Ovde bih naglasila i ono o čemu se isto u našoj javnosti malo raspravlja, a što predlažu same majke iz iskustva sa bebama, da bi se posle par meseci one vrlo rado vratile na posao, možda za početak sa nepunim radnim vremenom, tzv. "part tajm džob" i ta mogućnost postoji u našem Zakonu o radu. Nažalost, praksa koja živi je potpuno drugačija, zato što su u tim situacijama poslodavci obavezni da plaćaju pune poreze i doprinose kao da je puno radno vreme. Naravno, ovo se čini potpuno besmislenim za njih i obeshrabrujuće, zbog neisplativosti. Garancija za trudne žene i žene nakon porođaja da neće izgubitiposao, osnovna je komponenta zaštite materinstva. Za trudnice i majke je izuzetno značajno da znaju da će im biti sačuvan posao. Želela bih da podvučem i zaista da naglasim da materinstvo nikako ne sme biti osnov diskriminacije u zapošljavanju, uključujući i mogućnost zapošljavanja. Prvobitni cilj ovih predloženih izmena i dopuna je da se upravo tim trudnicama, koje su zasnovale radni odnos na određeno vreme, obezbedi opšta zaštita od otkaza ugovora o radu, i to kako za vreme trudnoće tako i za vreme porodiljskog odsustva. Ova izmena, kao što smo čuli, dobro je što neće nikako oštetiti poslodavce, pošto će isplate zarade ići na teret budžeta. Kao neko ko aktivno učestvuje u raduParlamentarne skupštine Saveta Evrope, želela bih samo da podsetim da je Republika Srbija članica Saveta Evrope i da od 47 zemalja članica, neke jesu neke nisu članice EU, i neke jesu neke nisu uvele zajedničko porodiljsko odsustvo. Možda bi u bliskoj budućnosti trebalo razmišljati i o tome da uvedemo podeljeno porodiljsko odsustvo za roditelje, da uvedemo nekoliko meseci koje bi morali da iskoriste očevi. Postoji značajna razlika, upravo zbog ovoga, u zemljama članicama Saveta Evrope, između plata muškaraca i žena, pa kasnije i penzija, baš zbog toga što se žene, verujte i u drugim evropskim zemljama, suočavaju sa teškoćama prilikom povratka na tržište rada. Naravno, ovo je uglavnom posle perioda posle porođaja, porodiljskog odsustva. Njima je teže da nađu posao i vraćaju se na manje plaćene poslove. Zbog toga imaju te manje ispade u svojim karijerama, manje plate, a samim tim i niže penzije. Sve ovo naglašavam upravo zbog toga što su žene potpuno diskriminisane na tržištu rada. Da zaokružim, LSV će podržati ove izmene i dopune. Drago nam je što zajedno sa svima, pretpostavljam, možemo da učestvujemo u izmeni, pa i u poboljšanju zakonskih rešenja i u unapređenju zaštite i položaja zaposlenih trudnica, majki i roditelja. Iskreno se nadam da u praksi neće doći do problema u sprovođenju ovog zakona. Naravno, zajedno ćemo raditi na praćenju sprovođenja, ali smo svesni da neće svi poslodavci oberučke prihvatiti ove predloge i verovatno da ćemo onda čuti i neke kritike. Nadamo se da će ova rešenja u budućnosti zaista obezbediti bolju zaštitu materinstva, veću sigurnost radnih mesta za trudnice i roditelje, da će smanjiti razlike u radnom angažovanju žena sa i bez dece i da će se jednostavno sprečiti diskriminacija naposlu na osnovu pola. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hvala vam na konstruktivnim predlozima i hvala vam na podršci. Voleo bih da kažem da sam srećan što donosimo ovaj zakon. U stvari, nesrećan sam što moramo da ga donosimo. Bio bih mnogo srećniji da se ove negativne pojave u Srbiji ne dešavaju, da su poslodavci svesni da porodiljama, trudnicama, majkama sa decom, roditeljima uopšte, ljudima koji imaju posebne potrebe, da uopšte ne moramo da ukazujemo na važnost da te ljude zadrže na poslu. Užasnut sam ne samo onim što se dešava na svetskom nivou nego,pre svega, u Srbiji. Žene su mnogo manje plaćene na istim radnim mestima od muškaraca. To je teška činjenica. Užasnut sam da one imaju mnogo lošija radna mesta od muškaraca. To mi teško pada kao čoveku koji hoće da veruje da je ovo zemlja koja je odlučila da dostigne određene standarde i čije je društvo spremno da prihvati ideje moderne Srbije. Žao mi je što jedan zakon i nekoliko članova tog zakona ne mogu sve to da isprave, ali vas potpuno uveravam, mogu da govorim u ime SNS kojoj pripadam, moja stranka je potpuno spremna da sa svima ostalima radi, da gradimo uspešniju zemlju, ekonomski jaču, koja će jednoga dana omogućiti mnogo više izdvajanja za trudnice i porodilje, mnogo više novca za decu. Voleo bih da danas možemo da im damo brdo novca. Voleo bih da ne moraju da rade po dve – tri godine, da se posvete svojoj deci. Nažalost, država to danas nije u stanju da uradi, ne krivicom SNS. ali se borimo da popravimo situaciju. Borimo se i trudimo da ova zemlja bude i ekonomski snažnija, da i kada se izdvaja za trudnice i porodilje, a to se svuda kada se izdvaja, izdvaja iz budžeta, iz budžetskih sredstava – nema veze da li to radi Republika ili lokalna samouprava, to se radi budžetskim sredstvima, sredstvima svih nas. Niko se ne hvata za svoj privatni džep da daje nešto trudnicama. Svi im pomažemo. Ne govorim o pojedincima, pričamo o brizi koju pokazuje sistem. Zato hoću da gradimo jednu snažniju državu koja će ekonomski moći da podmiri sve socijalne potrebe. Potpuno vas podržavam u nekim od ovih predloga. Što se tiče dojenja, odnosno pauza koje se određuju za dojenje, u predlogu sam rekao – imaju prava na jednu ili više dnevnih pauza u toku dnevnog rada u ukupnom trajanju od 90 minuta, ili na skraćenje vremena dnevnog rada u ukupnom trajanju od 90 minuta. Pošto je tolika različitost u kompanijama, u uslovima, da li će kompanija imati prostoriju da odvoji za dojenje, kako će da je uredi, da li će da je sredi, da li je nekoj ženi možda zgodnije da napusti posao, da živi blizu, pa joj je mnogo lepše da ode u svoju kuću gde će se osećati komfornije da podoji svoje dete ili će kompanija morati da odvoji određenu prostoriju, što se isto zalažem. Voleo bih kada bi mi ovde u parlamentu imali vrtić, mislim da bi više roditelja moglo da se igra sa svojom decom i ljudi koji rade ovde, ali to su stvari na kojima moramo da radimo. Voleo bih da imam magično rešenje za sve, nažalost, nemam. Trudim se da popravimo postojeće stanje, ali molim i sve ostale, dajte rešenje, predlažite, učinite korake da situacija bude bolja nego što je danas. Hajdemo sledeći korak! Potpuno vas podržavam. Spreman sam da stanem i da glasam za svaki predlog koji vodi ka tome. Verujte, biću poslanik, kao i sve moje kolege u Skupštini, koji će uvek dići ruku, glasati za predloge koji pomažu, ojačavaju položaj majki, roditelja uopšte i naravno dece. Što se tiče povratka na radno mesto, to je stvar o kojoj ćemo isto morati da razgovaramo sa poslodavcima. Biće potrebe da se vrše revizije, biće potrebe da se uključe i inspekcijski organi, biće potrebe da se i Skupština zainteresuje jer ne smemo pokazati indiferentnost, naše glasanje u danu za glasanje. Nije kraj ove priče. Mi smo time samo dali preduslove da se stvari poprave. Naša kontrola, pokazivanje pažnje, brige, interesovanja, pritiska, ako hoćete, biće pravi instrumenti da obezbedimo da ove žene, majke, roditelji, deca, dobiju sva ona prava koja moraju da im pripadaju u ovoj zemlji. Hvala.
Hvala. Elvira Kovač, replika. Izvolite.
Zahvaljujem. Vrlo kratko. Gospodine predsedniče, potpuno se slažem sa vama, ali smatram da je jedna od osnovnih stvari da moramo ekonomski da osnažimo žene i ukoliko one budu ekonomski samostalne i jače, onda će se verovatno lakše, brže i na vreme odlučivati i za to da imaju jedno, dvoje, troje, pa možda i više dece. Drugi problem je, znam da vi to ne možete da rešite, o tome sam govorila kada je tu bila i poštovana ministarka zdravlja, da je danas veliki broj lekova koji je potreban upravo trudnicama koje održavaju trudnoću skinut sa liste lekova. One to moraju da plaćaju. Znači, treba da ih koriste u raznim količinama i to nekima dosta znači. Znači, uzmu kutiju lekova koja traje dva, tri dana, a to treba da koriste ili u prvom trimestru ili do kraja i to uopšte nije mali novac. Drugi problem o kojem sam pričala je, pošto sam poreklom iz Mihajlova, odnosno živim u Zrenjaninu, da treba da se reši organizacija zdravstvenih ustanova u Zrenjaninu. Jedno jedino savetovalište za žene opslužuje sve žene Srednjebanatskog okruga i trudnice koje imaju mogućnosti idu kod privatnika. Strašno je! Znači, žene godinama plaćaju zdravstveno osiguranje, onda idu kod privatnika zato što doktorke, sestrice koje rade u tom savetovalištu su takve, da one, naročito trudne, ne mogu satima da čekaju i da trpe sve do čega dolaze. Znači, problema ima mnogo, ali hajde da probamo da krenemo zajedno od sitnih koraka, pa da radimo na tome. Što se tiče vrtića, u potpunosti podržavam i nadam se da ćemo u nekoj formi naći rešenje, jer to bi zaista bio idealan primer. Čak ni žene mislim da ne pričaju o tome, nama nije potreban ovde frizerski salon, zaista nam je potreban vrtić.
Hvala. Narodni poslanik Bojan Kostreš ima reč. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, kolega Stefanoviću, poslanička grupa LSV će glasati za Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu jer mi smatramo da je on u duhu ustavnog načela, prema kome u Republici Srbiji majka treba da uživa posebnu zaštitu, kao i posebnu podršku i pre i posle porođaja. Mislimo da je ovo jedan dobar korak, ali samo ako bude prvi korak u rešavanju ovog problema jer, kao što ste i vi rekli u vašem uvodnom izlaganju, u Srbiji i kod nas u Vojvodini vlada "bela kuga", 311.129 stanovnika Srbije, između dva popisa, između 2002. i 2012. godine je manje. U Vojvodini je to negde oko 115.000, znači, moj rodni Zrenjanin. To je problem sa kojim treba da se ovaj visoki dom suoči i da probamo zajedničkim snagama da ga rešimo. Da probamo da ga rešimo na taj način, da prosto damo jednu perspektivu i da samo pitanje trudnoće i svega onoga što ide uz trudnoću, uz porođaj, postporođajni period, nemojte da posmatramo kao što je to do sada u mnogo prilika, nažalost, posmatrano kao bolest, nego kao jedna situacija koja ide u korist ne samo razvoja našeg društva i naše države, nego i porodice i svih onih vrednosti za koje se, nadam se, svi mi zalažemo. Zato mislim da je potrebno da u ovom visokom domu pokušamo da pronađemo saglasje oko toga, iako je vrlo moguće da ćemo imati vrlo različite poglede na određena zakonska rešenja i na određene predloge. Neophodna je podrška trudnica. Pomenuću jedan slučaj koji je našoj javnosti poznat zbog toga što su se sredstva javnih informisanja bavila time, ali lično sam upoznat još sa nekoliko situacija. Siguran sam da takvih situacija u Srbiji ima puno i da mi moramo to da razrešimo. Protekle godine u Fabrici "Toza Marković" u Kikindi tri žene su dobile otkaz kada su pri kraju pripravničkog radnog staža ostale u drugom stanju. Ono što je čudno jeste da je naše zakonodavstvo reagovalo na način koji je nesvakidašnji. Od tri slučaja koja su ista, dva su bila u korist tih žena, jedan je bio protiv. Znači, Tamara Jurkić i Vesna Sivčev su dobile pozitivnu presudu, a Sunčica Aleksić je dobila presudu koju je izgubila. Dakle, mislim da ovaj predlog zakona i ovaj član 2. vašeg Predloga zakona će pomoći da se ovaj problem reši i da se ovakve situacije više ne pojavljuju jer mislim da je važno da ne može niko da bude diskriminisan zato što je ostao u drugom stanju. Moramo, kao najviši zakonodavni organ u ovoj državi, prosto to da stavimo do znanja svim poslodavcima. Naravno, moramo voditi računa i o njihovim interesima, ali na način da se interesi trudnica ne ugrožavaju. Ovde govorimo o tom problemu. Ne mogu da se ne setim da je ovaj visoki dom, Narodna skupština Republike Srbije, u decembru 2005. godine načinio jednu veliku nepravdu prema ovom delu populacije o kojoj danas govorimo, pri čemu, čini mi se, želimo svi da budemo konstruktivni i da pomognemo. Tada je Zakonom o zdravstvenom osiguranju doneta odluka da naknada za porodiljsko odsustvo vezano za održavanje trudnoće sa sto posto plate bude smanjeno na 65%. Mislim da je to bila jako loša i jako negativna odluka. Znam da će po važećim zakonskim rešenjima ova nepravda biti ispravljena 1. januara 2014. godine, ali šta ćemo sa prethodnih osam godina? Šta ćemo sa svim tim ženama i trudnicama koje su bile u problemu i koje nisu mogle da dobiju ovu naknadu na način kako su trebale, po mišljenju LSV? Da bih pokazao i ilustrovao koliki je to bio atak na te žene i na te porodice, pročitaću podatke Republičkog zavoda za statistiku iz novembra 2005. godine, gde je prosečna zarada u Srbiji u tom momentu bila 18.697 dinara. Pretpostavimo da, recimo, posmatrana žena koja je otišla na porodiljsko odsustvo da bi održavala trudnoću ima tu prosečnu platu, njena primanja 65% pune plate su 12.153 dinara bila u tom momentu. Minimalna potrošačka korpa u tom momentu je bila 14.784,59 dinara, a prosečna 23.941,37 dinara. To znači da ove žene nisu mogle na adekvatan način da isfinansiraju svoje potrebe jer su svojom platom mogle da zadovolje samo 50,7% prosečne potrošačke korpe ili 82,2% minimalne potrošačke korpe. To je jedna velika nepravda koja je učinjena svim ženama koje su se našle u toj situaciji. Nadam se da ova Skupština više nikada neće dolaziti u priliku da donosi ovakve negativne odluke. U momentu kada je donošen taj zakon imao sam tu čast i odgovornost da predsedavam Skupštinom AP Vojvodine i AP Vojvodine i vojvođanska administracija su uložile veliki napore da utiču na republičku administraciju, u tom momentu, da se ova, po nama, pogubna i loša odluka izmene, ali na žalost nismo imali sluha od naših kolega ovde u Beogradu. Nažalost, nismo imali ni mogućnosti da te probleme rešavamo samostalno i došli smo u situaciju da su žene na taj način obespravljene. Dakle, nadam se da ćemo u periodu koji dolazi imati mogućnost da donosimo odluke, zakonska rešenja koja će bita u korist i ovog dela populacije, ali i drugih grupa u našem društvu. Liga socijaldemokrata Vojvodine je u pokušaju da prevaziđe ovaj problem kroz niz inicijativa, pored toga što smo kroz Skupštinu Vojvodine pokušali da utičemo, na lokalnom nivou. To ne sme i ne može da bude problem i pitanje kojim treba da se bave lokalne samouprave. Dobro je kada lokalna samouprava, kao što je na naš predlog uradio grad Novi Sad, opština Bela Crkva. U Kikindi, Somboru su bile donošene odluke kojima je na neki način pokušano da budu prevaziđeni problemi, ali o tome će govoriti moja koleginica Olena. Nije dobro kada moramo da dođemo u situaciju da se zbog loših zakonskih rešenja, koje usvaja ovaj parlament, lokalne samouprave moraju dovijati da isprave te greške. To nije bilo rešenje svojstveno samo u Vojvodini, to je urađeno i u Beogradu, Jagodini i još nekim opštinama i gradovima u centralnom delu Srbije. Ono što želim da pošaljem kao poruku jeste da to ne treba da se događa. Liga socijaldemokrata Vojvodine je spremna da podrži ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o radu. Mislimo da je ovo dobar početak. Nadamo se da ćemo, bez obzira na sve političke razlike koje među nama postoje, uspeti da nekoliko pitanja, koja su značajna za naše društvo i državu, postignemo i da ćemo uspeti da postignemo saglasnost i rezultat koji će biti u interesu građanki i građana Republike Srbije. Gospodine Stefanoviću, ukoliko vi, vaše kolege iz vaše poslaničke grupe ili bilo koja druga poslanička grupa budete predlagali ovakve i slične zakone, možete očekivati od nas punu podršku i konstruktivnu saradnju. Liga socijaldemokrata Vojvodine će pokušati da utiče i da zakonodavnim aktivnostima da svoj doprinos. Nadamo se da će ovaj parlament imati više sluha za predloge koji budu dolazili iz Pokrajine Vojvodine, ali i od malih poslaničkih grupa. Mislim da samo tako možemo zajedničkim snagama da funkcionišemo u korist svih građanki i građana Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospođo predsedavajuća, gospodine Stefanoviću, dame i gospodo narodni poslanici, SPO je zadnjih godina vodio kampanju pod sloganom "Prva porodica, porodica na prvom mestu". Želeli smo tom kampanjom da ukažemo na katastrofalnu demografsku situaciju, na katastrofalni pad nataliteta i čini nam se da je tema da li će u Srbiji biti održana ili neće biti održana gej parada, kako će ona proteći, ko će biti za, ko će biti protiv, bila u medijskom smislu isturenija tema i angažovanija od ove teme koja je mnogo bitnija. Kao poslanik u ovom parlamentu sam nekoliko puta postavio pitanje Vladi ukazujući na ono što kažu demografi, što kaže SANU, što kažu svi koji se bave ovom problematikom, a to je da ova Vlada mora da uradi ono što nisu uradile mnoge prethodne Vlade, da mora da u svakom segmentu svoga delovanja, u okviru nadležnosti skoro svakog ministarstva, preduzme niz mera za poboljšanje nataliteta, za poboljšanje položaja porodice i za poboljšanje demografske situacije u Srbiji koje je izuzetno loše. Nekoliko puta sam ukazivao na ono što je predlagač rekao, a to je da, nažalost, u poslednjih 10 godina u Srbiji u 360 sela nije rođeno ni jedno dete, da demografi ukazuju da će, ako država ne preduzme niz sveobuhvatnih mera, u narednih pet godina nestati sa geografske mape Srbije 25% sela ili 1.200, da smo po starosnoj strukturi stanovništva najstarije evropsko društvo, da imamo više lica starijih od 65 godina nego mlađih od 15 godina. Nije taj problem nastao juče. U Srbiji nedovoljno rađanje dece se beleži još od sredine 20 veka, posebno od 1971. godine kada je za 20% bila manja stopa rađanja od potrebe za prostom reprodukcijom stanovništva u Vojvodini, a oko 15% u ostatku Srbije. Nisko natalitetna područja se posebno javljaju u devedesetim godinama, gde se karakteriše jasan pad rađanja. Samo od 2000. do 2005. godine imali smo u toj eri javljanje nade, opravdane nade, da će Srbija što pre postati normalna zemlja, što pre preslikati na svoje društveno stanje sve ono što je dobro u najrazvijenijim zemljama sveta. Imali smo taj blagi porast rađanja, porast nataliteta. Međutim, upravo nizom mera koje su preduzele tadašnje vlade, od katastrofalnih privatizacija, od katastrofalnog Zakona o radu, od katastrofalnog odnosa ljudi koji su kupovali preduzeća, pre svega, prema radnicama koje su bile izložene raznoraznim neprijatnostima i uslovljavanjima prilikom dobijanja posla. Jedno od uobičajenih pitanja – ako planirate da rađate decu, recite nam otvoreno. To je išlo u pravcu - nećemo vas primiti u radni odnos. Bilo je i drugih primera, pozitivnih primera, ali su oni bili usamljeni i mogu da istaknem jedan pozitivan primer iz jedne ugledne kragujevačke privatne kompanije. Radnica je položila sve testove, prošla sve razgovore, pokazala se kao najbolji kandidat. Danom zasnivanja radnog odnosa, došla je kod poslodavca i rekla je da neće moći da počne da radi zato što je ostala u drugom stanju. Poslodavac joj je čestitao i rekao – neka je tebi sa srećom, ti si primljena u radni odnos i da rodiš što više dece. To treba da je u moralnom smislu ponašanje koje bi trebalo da bude uobičajeno, ali nažalost nije. Nije i zbog onoga što sam danas ukazao kada sam pričao o nekoj drugoj temi, a na šta ukazuje SPO svih ovih godina. Nije ovo samo zadatak Vlade. Ovo je zadatak institucija, zadatak medija, zadatak svih ljudi koji utiču na kreiranje mišljenja javnog mnjenja. Mi paralelno sa, kažem, tom snažnom kampanjom, da li će biti ili neće biti gej parade, imamo na nacionalnim televizijama emisije koje promovišu nešto drugo. Mislim da Ministarstvo kulture i nadležna ministarstva i RRA moraju preduzimati niz mera u sprečavanju slanja negativnih poruka javnosti. Kažem, više smo imali promocije trenutka istine, gde su se pojavljivali razni duševni bolesnici u poodmakloj fazi duševne bolesti, od promocija rađanja, od promocija pomoći trudnicama, porodiljama, od upozoravanja na to da je katastrofalna situacija što se tiče demografskog pražnjenja još gora posle 2000. godine u jugoistočnoj Srbiji, u istočnoj Srbiji, ali i u mojoj Šumadiji, kao i u razvijenijoj Vojvodini. Zbog toga će SPO i DHSS ovo podržati sa obe ruke, ali očekuju i od ostalih ministarstava, a to smo rekli i ministru poljoprivrede, upravo ukazujući na njegov resor i na obaveze ministarstva da preduzme ono što su uradila druga ministarstva poljoprivrede u zadržavanju stanovništva na selu, u sprečavanju demografskog pražnjenja, a to se pre svega tiče većih podsticajnih mera. U razvijenim evropskim društvima ili nama susednoj Sloveniji na selima imate domove zdravlja, ambulante makar, pošte, obdaništa. Situacija u Srbiji je drugačija. Ovo su sve dobre mere. Ovo su jako dobre podsticajne mere. Ovo je dobra poruka koju mi zajednički šaljemo javnosti, ali ako se sve zadrži samo na ovim merama, mi nećemo imati neko bitno poboljšanje stanja u ovoj oblasti. Istovremeno, mi smo 2008. godine doneli Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom i Strategiju podsticaja rađanja, koja je imala osam pravaca i 70 pojedinačnih mera. Međutim, nekako istovremeno sa donošenjem ove strategije nastupila je, nažalost, svetska ekonomska kriza i mnoge planirane mere nisu sprovedene. I u prethodnoj Vladi sam ukazivao tadašnjem ministru zdravlja da je sramota za državu da jedna medijska kuća "B92", svaka čast medijskoj kući "B92", želim u ime naših političkih stranaka da im iskažem zahvalnost, kao i Fondaciji "B92" koja je vodila kampanju i još uvek vodi "Bitku za bebe", gde su obezbedili preko 100 inkubatora, ali smo mi smatrali da je to pre svega obaveza države, a zatim moralna obaveza i raznoraznih fondacija i medijskih kuća, ali i onoga što se u Srbiji zaboravilo, a što je krasilo velike i ugledne trgovce, privrednike, industrijalce pre Drugog svetskog rata - ktitorstvo, zadužbinarstvo, fondacije, dobrovoljni prilozi. Ovde i širom gradova Srbije danas možemo videti zgrade, evo i nedaleko od nas u Takovskoj ulici gde je smeštena Skupština opštine, a to je Fondacija generala Srđana Srećkovića. U jednom selu pored Čačka, selu Bresnica, škola je zadužbina generala Marka Katanića. Da ne pričam o zadužbini Ilije Kolarca i o svim ostalim zadužbinama širom Srbije. Da ne pričam o domovima za decu, siromašnu decu bez roditelja. Čak je postojalo pozitivno takmičenje industrijalaca i bogatih ljudi koji su smatrali, ako su zahvaljujući društvu i državi stekli određeno bogatstvo, da je sramota da ga ne daju, makar jedan deo bogatstva, u humanitarne svrhe. Tu vrstu promocije, tu vrstu vraćanja normalnoj srpskoj desnoj Srbiji, očekujemo i od ove Vlade. Naravno da i ovaj zakon o radu sa svim svojim nedostacima, a nedostaci se pre svega tiču i samih odredbi zakona i do ovih izmena jako lošeg položaja porodilja i trudnica, ali se tiču i jedne totalne inertnosti inspekcijskih službi, pre svega službi, odnosno inspekcija koje se bave problematikom iz radnih odnosa. Znate li koliko smo puta, verujem, svi mi narodni poslanici imali primera da dođe trudnica ili porodilja koja je dobila otkaz? Obratila se inspekcijskoj službi, otkaz je često donet uz kršenje zakona, ali šta? Inspekcije ili ne reaguju ili kasno reaguju ili su nezainteresovane, a porodiljama i trudnicama je jedino ostajao dug i neizvestan sudski spor, što verujem da će sa ovim izmenama biti u manjem obimu. Bez obzira što sada Zakon o radu, naravno, promoviše i podržava i porodiljsko odsustvo i odsustvo sa rada radi nege deteta i radi nege deteta sa posebnim potrebama, što imamo jednokratnu pomoć porodiljama, što imamo dečije dodatke itd, čini mi se da će, s obzirom na velike demografske i probleme u natalitetu, ova mera dati svoj puni efekat samo u sadejstvu sa svim ostalim merama Vlade. Neko je ovde pomenuo i skidanje sa pozitivne liste lekova koje su potrebne trudnicama radi održavanja trudnoće. Eto još jedne mere koju može u nizu svojih mera, u okviru svoje nadležnosti preduzeti ministarka zdravlja. Odavde želim da pošaljem poruku ministarki zdravlja, da i ona, ne samo ministarka zdravlja, nego svi ministri u okviru svojih nadležnosti učine sve ono što treba da se uradi da ne bismo više imali posle svakog popisa, ne 311.000 manje stanovnika, nego ako se ovako nastavi, mi ćemo za 10 godina imati mnogo manje stanovništva nego što ga imamo danas. Sa druge strane, merama demografske politike mi treba da sprečimo toliki priliv stanovništva u gradove i pražnjenja sela, jer samo demografi procenjuju da Beograd na godišnjem nivou dobije između 40 i 50 hiljada stanovnika, što je veliki pritisak na radna mesta, na stambeni prostor, na saobraćaj itd, a sa druge strane imamo totalno ispražnjena područja. Srpski pokret obnove i Demohrišćanska stranka Srbije smatraju da svaka vlada i svaka vlast koja brine o tim običnim građanima, o njihovim svakodnevnim problemima, koja ima taj jedan ljudski odnos, gde građanin oseća da država o njemu brine, ima šansu da uradi nešto ozbiljno, ima šansu da bude poštovana, ima šansu da povrati ugled države. Ono što je vidljivo u našem parlamentu i, čini mi se, što je za svaku pohvalu, to je da iz godine u godinu ovaj parlament postaje sve ozbiljniji. Ne zaboravimo, do pre neku godinu smo mi ovde imali sve i svašta. Do 2000. godine su čak mnogi poslanici dolazili naoružani u parlament. Prema tome, ovo je sve dobar put ka stvaranju jedne ozbiljne države, ka izgradnji jednog ozbiljnog sistema koji može pomoći i podizanju nataliteta i poboljšati položaj žena, ali i svim ostalim merama politike i spoljne politike i otklanjanjem svih prepreka na našem putu ka EU. Dovlačenjem investitora i ekonomskim snaženjem našeg društva mi možemo očekivati rezultat koji treba da očekujemo. Svetska zdravstvena organizacija u definiciji zdravlja, pored onog fizičkog i mentalnog zdravlja, kaže da je za zdravlje stanovništva potrebna i ekonomska stabilnost. Ekonomska stabilnost je potrebna trudnicama i tokom trudnoće, jer ne zaboravimo da je i taj penetralni život u stomaku majke jako bitan. Jako je bitno da li je tada majka u dobrom raspoloženju, da li je ekonomski sigurna, da li je raspoložena, za psihofizički i sav ostali budući razvoj, a posebno kasnije kada se dete rodi, kada dođe na ovaj svet. Ekonomska situacija, prijatno okruženje, pozitivne poruke iz društva, pozitivne poruke iz porodice najbolje utiču na zdrav psihofizički razvoj pojedinca. Pošto je danas bila i tema onaj tzv. "Marijin zakon", i socijalni psiholozi i klinički psiholozi ukazuju upravo da te zapostavljene ličnosti, zapostavljena deca, deca koja su bila izložena raznim zloupotrebama i maltretiranjima, nažalost kasnije idu i sa one strane zakona. Upravo je iz te vrste populacije nažalost najviše onih o kojima smo danas pričali u negativnom kontekstu. Srpski pokret obnove i Demohrišćanska stranka Srbije nikada neće imati problem da sve pozitivne inicijative sa bilo koje strane u ovom pravcu podrži. Hvala.
Izvolite, Nebojša Stefanović.
Ja bih iskoristio priliku da se zahvalim gospodinu Čikirizu na korektnim i konkretnim predlozima o budućim koracima. Mislim da je to stvar o kojoj treba da razmišljamo, dakle, ne samo o promenama koje se tiču Zakona o radu, nego kada se tiče i zdravstvene zaštite, naravno, da izjednačimo trudnice u smislu njihove zdravstvene zaštite i u smislu finansijskih obaveza koje imaju u tom procesu. Kao što znate, nije isto u kom delu Srbije živite i nije ista zdravstvena zaštita u svim zdravstvenim institucijama i to je nešto na čemu ćemo svi zajedno morati da radimo. Jednostavno, to su promene na kojima moramo da insistiramo, kao što su ove promene Zakona o radu koje faktički sprečavaju diskriminaciju žena, koje faktički omogućavaju da one imaju normalan radni odnos. Kao što ste dobro primetili, nije to samo posle porođaja i u prednatalnom periodu, dakle, kada ženi treba mir, stabilnost, kada treba jedan osećaj, da je makar sigurna da će je posao čekati, da taj posao ima u periodu dok se ne porodi i dok neguje dete. Naravno, vi znate šta se sve dešava, šta je sve potrebno od sredstava posle porođaja, od različitih medicinskih zdravstvenih preparata, opreme za decu, pelena, specijalne hrane, hrane za dohranu, mleko koje se koristi kao dohrana, a to su ogromni izdaci i tu moramo nalaziti načine i mislim da treba da razmišljamo svi o sledećem budžetu Republike Srbije, treba za narednu godinu da se potrudimo da pronađemo sredstva koja ćemo usmeriti i u jednu ovakvu vrstu pomoći. Šta je, ako ne zaštitimo budućnost Srbije, ženu, decu, majke porodilje, trudnice, ako to ne učinimo, mislim da je pitanje da li sve ovo ostalo ima nekog smisla, sve što radimo. Hvala vam na konstruktivnim predlozima i na korektnom izlaganju.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić.
Gospođo predsedavajuća, gospodine predsedniče Skupštine, predlagaču ovog zakona, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega majke i žene, one kojima je ovaj zakon namenjen, kada govorimo o ovom zakonu, ne postavlja se pitanje da li će poslanička grupa JS podržati ovaj predlog. To se podrazumeva. Zašto? Zato što od 2004. godine kada smo i osnovali stranku upravo se bavimo ovakvim temama i gde god imam priliku da pokažemo naš uticaj u lokalnoj vlasti, mi to sprovodimo u delo. Primer za to je grad Jagodina gde se rađa više dece od republičkog proseka i gde za razliku od velikog broja gradova i opština, bela kuga ne može da se izbori sa programom koji mi sprovodimo. Meni je ovih dana bio simpatičan naslov u novinama kada ovo nismo nazvali zakon o radu, tj. kada je gospodin Stefanović rekao da je ovo zakon o zaštiti trudnica i porodilja i sa ovim izmenama, mislim da upravo to i postižemo i da je to možda jedan od najbitnijih zakona koji smo u skorije vreme glasali, jer je to zakon koji se bori za Srbiju, bori se protiv bele kuge. Na žalost, mi danas pričamo o ženama koje su u radnom odnosu, a veliki broj njih nema ni priliku da dobije posao i treba da postavimo pitanje sistemu šta se dešava sa njima, kako se to rešava u gradovima gde JS ima neki uticaj, reći ću vam u toku svog izlaganja. Statistika govori da je više od 93% slučajeva otkaz ugovora o radu, upravo prouzrokovan korišćenjem porodiljskog odsustva. Ono što ću sada da pročitam je otprilike nekako najuprošćenije to što mi danas radimo i šta je to što je bitno, što građani trebaju da shvate, jer ja sada dok rasprava traje, dobijam veliki broj poruka gde ljudi pitaju šta je to konkretno što smo promenili ovim izmenama. Znači, dodavanjem novog člana 93a, promenom člana 187. koji podrazumevaju da trudnicama i porodiljama, kao i roditeljima koji koriste odsustvo radi nege ili posebne nege deteta, ne može biti raskinut radni odnos, a da će oni kojima u tom periodu ističe ugovor, imati zakonsku zaštitu. To znači da će ugovor morati da bude produžen po sili zakona, sve dok traje porodiljsko, trudničko ili odsustvo zbog nege deteta ili posebne nege deteta. Novim članom 93a predviđa se da je poslodavac u obavezi da porodilji u toku prve godine od rođenja deteta obezbedi jednu ili više pauza u ukupnom trajanju od 90 minuta ili skraćenje radnog vremena od 90 minuta koje bi iskoristila za dojenje, ishranu deteta. Ovo se odnosi na porodilje koje se vrate na posao pre isteka zakonskog roka od godinu dana. Znači, stari zakon koji smo do sada imali, kako je to neko pre mene rekao je otprilike bila neka legitimna zaštita onih koji direktno rade na uništavanju Srbije. Ne želim ovako da budem preoštar u prozivanju poslodavaca koji su se ogrešili o taj zakon, ali moramo da budemo realni i pošteni i kada razgovaramo sa njima, da žena kojoj se produži ugovor nekoliko puta, dobro radi svoj posao, a onda kada dođe na red neki sledeći put, a ona se kod svog poslodavca pojavi trudna, to onda bude njen jedini greh. Ako je greh da u Srbiji žena bude trudna, onda nije ni slučajno da nam se dešava sve ovo što nam se dešava. Lično mislim da je ovaj zakon jedan od tih malih mehanizama koji mogu da pokrenu Srbiju, upravo u onome što je naš najveći problem, a to je borba protiv bele kuge. U ovom trenutku, mišljenje Jedinstvene Srbije je da od ovoga nije više ni bitnije pitanje da li idemo brže ili sporije ka evropskim integracijama, kojom brzinom ćemo da rešavamo pitanje Kosova, jer ako ne rešimo pitanje bele kuge, sva ova druga pitanja postaju nevažna i prosto nećemo imati kome i za koga to da radimo. Meni je isto tako žao što se vrlo brzo zaboravljaju predizborna obećanja svih nas koji sedimo ovde u ovoj skupštinskoj sali. Ja sam neko ko je zajedno sa svojim kolegama ispred svoje stranke radio kampanju, obilazio veliki broj gradova i tamo sretao kolege iz drugih stranaka. Ono što je bilo simptomatično je da svi kada u kampanji nastupaju i pričaju upravo o borbi protiv bele kuge. Nisam primetio da se posle izbora svi zadrže na toj liniji i da se bave rešavanjem tog problema. Ono čime hoću da se pohvalim i da drugima dam volju i da im kažem da šansa postoji, nije trenutak da treba da očekujete da vam sve uradi država, da to mora da uradi neki sistem. Ovo je jedan od momenata i sistemskih rešenja i to je zakon, ali svi oni koji se bave politikom direktno i indirektno, a sada se pre svega obraćam gradonačelnicima, predsednicima opština i svima nama koji se nalazimo u ovoj sali, i nije problem da krenemo svi za tim primerom Jagodine i da upravo postignemo ono što je Jagodina uradila, a to je bila volja lidera na lokalu koji su imali mogućnosti da upravljaju svojom politikom. Ja sam 2008. godine imao tu sreću da se uključim i da budem deo jedne izvršne vlasti u Vrnjačkoj Banji odakle i dolazim i mi smo imali prosto želju da pokušamo da preslikamo to što Jagodina radi kod nas u Vrnjačkoj Banji. Naš budžet nije veliki budžet, naš budžet je u proseku sa svim budžetima Republike Srbije, ali ono što smo za razliku od mnogih imali, to jeste volja i imali smo odakle da preslikamo deo tih programa koji se bore protiv bele kuge. Malo pre sam rekao da ovim sistemom, ovim zakonom rešavamo deo problema, rešavamo pitanje ovih žena koje rade i koje su do sada imale tu pretnju i gubile su svoj posao. Kada se setimo da postoji mnogo veći broj žena koje uopšte ne rade, način kako možemo da im pomognemo je upravo ono što sprovodimo u ova dva grada, da smo napravili takav socijalni program da svakoj ženi godinu dana koja ne radi isplaćujemo porodiljsko odsustvo. U Vrnjačkoj Banji, Jagodini, svako dete koje se rodi, od lokalne samouprave, to ste malo pre lepo rekli, niko to ne daje iz svog džepa, ali ovu priliku da daju iz tog nekog zajedničkog džepa imaju svi, ali to niko ne radi. Znači, za svako dete koje se rodi, dobije se 1.200 evra. Za svako dete koje krene u školu, odvaja se novac da mu se kupi sve što mu je potrebno, da lakše može da prebrodi te prve troškove i da se ne izdvaja od druge dece, možda intelektualno da, kroz rad, ali da tog dana sva deca izgledaju isto, da svi koji završe četvrti, osmi razred i srednju školu o trošku lokalne samouprave idu besplatno na letovanja i još niz drugih stvari. Znači, nismo mi čarobnjaci, nemamo čarobne štapiće u Jagodini, Vrnjačkoj Banji, ili nekim drugim gradovima gde imamo predstavnike JS, nego smo prosto inicijatori da u koalicijama sa kojima smo u vlasti, tražimo, zahtevamo i molimo, shvatite to kako god hoćete da se jedan ovakav program sprovede. Oni koji lepo žive u nekom trenutku znaju da kažu – ovo je demagogija o čemu vi pričate. Ali, ja vam kažem, to je demagogija samo zato što možda lepo živite pa niste imali priliku da se sretnete sa ljudima kojima je ovo dnevni problem i sa ljudima kojima ova pomoć, kakva god bila, u životu mnogo znači. Ovaj zakon je, između ostalog, borba za život. Neko je malo pre pomenuo i "Fond B-92", što je isto jedan od primera da ne mora sve da radi sistem. Sistem treba da radi, ali dajte da prihvatimo i tu inicijativu i to bila neka moja poruka večeras, na kraju ovog govora, a to je da se ipak ovim zakonom borimo za život. Poslanička grupa JS će svakako podržati ovaj zakon u Danu za glasanje.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milorad Stošić.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu kojim se vrše male izmene i dopune ovog zakona, mada ima potrebe da se ovaj zakon sveobuhvatno menja. Po informacijama iz Ministarstva rada, već postoji inicijativa da se ovaj predlog o izmenama i dopunama radi u celosti. Ove izmene i dopune Zakona o radu doprinose njegovom poboljšanju i zbog toga će poslanička grupa PUPS u Danu za glasanje podržati ovaj zakon. Nama iz PUPS je posebno drago što se ovaj zakon menja u delu oko rešavanja određenih pitanja koja se tiču trudnica i porodilja, jer se mi upravo zalažemo za ovu kategoriju naših sugrađanki. Naime, decembra meseca, kada je bila rasprava o budžetu Republike Srbije, mi smo podneli amandman kojim smo tražili da se budžetom obezbede sredstva za trudnice i porodilje i da im se obezbede primanja u iznosu 100% za sve vreme trudničkog odnosno porodiljskog odsustva. Ovu prinadležnost primaju trudnice i porodilje Beograda i naša namera je bila da se sve trudnice i porodilje u Srbiji stave u jedan ravnopravni položaj i da sve imaju ista prava. Nažalost, nije bilo sluha za ovaj naš amandman i trudnice širom Srbije nisu stekle ista prava kao trudnice Beograda. Nadamo se da će se rebalansom budžeta ispraviti ova nepravda i da će trudnice i porodilje u celoj Srbiji imati isti tretman države Srbije i da neće biti trudnica prvog i drugog reda. Ovim izmenama i dopunama Zakona o radu porodiljama se obezbeđuje bolja pozicija u delu brige o detetu kroz dopunu Zakona, članom 93a, kojim se poslodavac obavezuje prema porodiljama. Citirao bih taj deo, obzirom da je tema interesantna i da porodilje i trudnice prate ovaj zakon: "Poslodavac je dužan da zaposlenoj ženi koja se vrati na rad pre isteka godinu dana od dana rođenja deteta obezbedi pravo na jednu ili više dnevnih pauza u toku dnevnog reda, u ukupnom trajanju od 90 minuta ili skraćenog radnog vremena u trajanju od 90 minuta, kako bi mogla da doji svoje dete, ako dnevno radno vreme zaposlene žene iznosi šest i više časova. Pauza ili skraćeno radno vreme iz st. 1. ovog člana računaju se u radno vreme a naknada zaposlenoj po tom osnovu isplaćuje se u visini osnovne zarade uvećane za minuli rad." Ovaj dodatak, odnosno ova dopuna zakona pruža priliku da poslodavac razmišlja o porodilji i detetu. Izmenom stava 2. člana 187. donekle je popravljen status trudnice i porodilje jer se ovim izmenama poslodavcu ne dopušta otpuštanje trudnice ili porodilje nakon isteka roka na koji je zaposlena, već se radni odnos produžava za vreme trajanja odsustva. Kada govorimo o ovom zakonu, potrebno je napomenuti da je potrebno iz-vršiti suštinske izmene Zakona o radu, kako bi bio primenjiv i održiv. Istovreme-no, treba voditi računa da se usaglase složeni interesi tri interesne sfere, pre svega države, sindikata i poslodavaca i zakon uskladi sa evropskim i međunarodnim normativima. Evidentno je da u ovom trenutku postoji politička volja da se problemi reše i da se ovi zakoni izmene. Već sada smo naglasili neke naše strahove, kako će se ponašati poslodavci u odnosu na ove izmene i dopune zakona i zato je bitno da se ovaj zakon suštinski i sveobuhvatno reguliše. Pri njegovoj izmeni i dopuni, mora se u prvom redu voditi računa da se zakon donosi u interesu radnika i njihovih prava. Takođe, treba dati punu šansu za oko 750 hiljada nezaposlenih, koliko ima zvanično u Republici Srbiji, a realno verovatno i više. Od ovih 750 hiljada, bar dve trećine su žene. Prema tome, bitno je da se u tom delu razmišlja, kako bi se pre svega ženama omogućilo da budu u nekom ravnopravnom položaju sa ostalom populacijom. Član 37. postojećeg zakona koji reguliše radni odnos na neodređeno vremei njime je definisano da radni odnos na neodređeno vreme neprekidno ili sa prekidima ne može trajati duže od 12 meseci. Ima raznih mišljenja i razmišljanja i predloga o dužini rada na određeno vreme od dosadašnjeg rešenja, od godinu dana do tri godine, što u stvari nije suština već bi trebalo da se ostvari suštinski odnos prema licima koja su zaposlena na određeno vreme. Kada je reč o radu na određeno vreme, sasvim je jasno da su tu na šteti mladi ljudi koji rade u takvim uslovima. Oni u potpunosti zavise od volje poslodavaca i ne uživaju nikakvu zaštitu. Ima slučajeva da na određeno vreme ljudi rade više godina u tom statusu, kroz razne smicalice poslodavaca, formalnom promenom radnog mesta ili pravljenjem neke pauze itd. Kada govorimo o toj godini, kada uzmemo za primer jednu trudnicu koja zbog specifičnosti trudnoće ili porođaja u jednogodišnje vreme trajanja radnog odnosa bude tri ili više intervala na poslu, odnosno na odsustvu, da li postoje ikakvi uslovi da radnica pokaže sve svoje sposobnosti, s jedne strane, a da poslodavac proceni njene mogućnosti, sa druge strane? Ova izmena zakona u tom delu je dobra, ali ne rešava status trudnice na neodređeno vreme. Potrebno je razmisliti i o drugim zakonima koji, pre svega, rešavaju položaj trudnica. Postojećom zakonskom regulativom mi smo trudnice doveli u ponižavajući položaj da za vreme trudničkog ili porodiljskog odsustva budu plaćene 65%, što je nedopustivo, a stalno su nam usta puna bele kuge, smanjenja rađanja dece, izumiranja nacije, smanjenja nataliteta itd. Kada govorimo o tim prinadležnostima za trudnice i porodilje, pre svega razmišljam o Zakonu o zdravstvenom osiguranju kojim je članom 46. definisano da su prinadležnosti za vreme korišćenja odsustva zbog trudničkog bolovanja ili porodiljskog 65% naknade od osnovne zarade. Mi smo prošle godine, decembra meseca, doneli novi zakon o zdravstvenom osiguranju i u delu člana 96, gde smo dodali dva stava i priznali smo mogućnost da ta nadoknada bude 100% za sve vreme tog bolovanja. Međutim, napravili smo, po meni, jedan nepromišljen gest što smo primenjivost tog člana stavili da bude od 1. januara 2014. godine. Nije dobro što smo celu jednu generaciju mladih majki stavili u situaciju da budu neravnopravne u odnosu na određene trudnice u Beogradu. Smatram da bi ovu nepravdu trebali da otklonimo rebalansom budžeta. Poslanička grupa PUPS, nakon ove rasprave i rasprave u pojedinostima i eventualnog poboljšanja ovog zakona, kroz amandmane, u Danu za glasanje, podržaće ovaj zakon i glasaće za usvajanje ovog zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Uvažena potpredsednice, gospodine Stefanoviću, dame i gospodo narodni poslanici, nema nikakve sumnje da je vaša namera prilikom najave, izrade, onda i predlaganja ovih izmena i dopuna Zakona o radu bila plemenita. U to ni jednog momenta nisam sumnjao. Reći ću vam i da sam vrlo pažljivo pratio sve što ste u tom smislu radili od nekih vaših prvih najava da ćete se angažovati na ovom poslu, koje su usledile pre nekoliko meseci. U tom smislu ja i poslanička grupa LDP ne može ništa drugo da kaže, osim da pohvali takvu vašu ideju. Ono u čemu je problem, zapravo moje pitanje vama je zašto ste odlučili da ovom poslu pristupite na ovaj način i da ipak sami izađete sa predlogom ovakvih dopuna zakona? Ne mislim da su vaši motivi pritom bili sporni, ali mislim da ste time onemogućili i drugim političkim partijama da se možda aktivnije uključe u ovo i da dođemo do mnogo boljih opsežnijih i delotvornijih izmena i radnog zakonodavstva, a možda u istom paketu i čitavog niza drugih propisa i propisa i praksi koji bi omogućili da svi oni problemi o kojima se danas ovde prilično jednodušno govori ili makar većina njih mnogo uspešnije reši. Naravno da se slažem sa vama da je položaj žene generalno, a onda posebno mladih žena, žena koje planiraju trudnoću, one koje ih iznose ili one koje su porodilje, izuzetno težak. Naravno, to nije nikakvo čudo u zemlji u kojoj ima gotovo milion nezaposlenih, uz stalnu tendenciju rasta te stope u poslednjih nekoliko godina, koja ni u poslednjih nekoliko meseci nije zaustavljena, u zemlji koja ima tako nerazvijenu privredu, tako nerazvijenu ekonomiju, tako zaostale i gotovo ruinirane sisteme zdravstvene zaštite, socijalne zaštite, do jedne mere i prosvetni sistem, konačno, gospodine Stefanoviću, nadam se da ćemo se u tome složiti, i društva u kome, nezavisno od količine novca kojim raspolažemo, i dalje postoji, nažalost, ne mali stepen mizoginije ili spremnosti da se žene generalno diskriminišu iz najrazličitijih razloga. Kao što znate, mi smo u ovom parlamentu pre nekoliko godina usvojili kao jedna od evropskih zemalja i poseban antidiskriminacioni zakon. Meni je žao i danas, kao što mi je bilo žao i tada, što nisu sve političke partije u ovom parlamentu tada podržale taj zakon. Neke od političkih partija koje danas posebno insistiraju na potrebi da se ukine ili što je moguće više suzbije, iskoreni diskriminacija prema ženama su nažalost tada propustile priliku da to svoje opredeljenje najdirektnije iskažu glasanjem za generalni antidiskriminacioni zakon.Liberalno demokratska partija je kao opoziciona partija i tada, kao i sada, glasala za taj zakon. Naravno da i u Zakonu o radu, u Zakonu o obrazovanju, u čitavom nizu drugih zakona mi moramo da pronađemo mehanizme kojima ćemo sprečiti diskriminaciju. Gospodine Stefanoviću, mislim da grešite kada prilično kolokvijalno ove izmene zakona, pogotovo ovaj član 187, koji dopunjujete, posmatrate kao mehanizam koji će sprečiti diskriminaciju. Ovde postoji problem. Dakle, sadašnje zakonsko rešenje, koje vi želite da promenite, u praktičnom smislu u realnom životu otežava položaj žene, ali u onom smislu u kome se pojam diskriminacije ili zabrane diskriminacije koristi u pravu, tu nema diskriminacije. Može se desiti nešto drugo i zbog toga moja bojazan kod ovog zakona. Još jednom vam kažem da smo mi u LDP dugo razgovarali o ovom zakonu i još ćemo o nekim pitanjima govoriti. Nadam se da ćemo do nekih odgovora doći i kroz ovu raspravu, ali bojim se da ste zanemarili, pogotovo kod intervencije u članu 187. Zakona o radu, eventualne opasnosti koje mogu da postoje i koje, nažalost, u određenom broju slučajeva mogu da dovedu do još drastičnije diskriminacije žena, pogotovo žena u određenom starosnom dobu, mlađih žena, žena koje još nisu rodile, a očekuje se da to planiraju i prosto se nalaze u životnom dobu kada je to realno očekivati. Zašto je to tako? Vi ste u obrazloženju rekli, zbog čega sam vam na početku rekao da je možda bio bolji način da na širem frontu otvorimo raspravu, da ta rasprava bude javna, da ona ne bude prvo u ovoj sali, gde se svi na neki način obraćamo i svojim biračima ili potencijalnim biračima, nego da to bude jedna vrsta šire rasprave gde bi mogli svoju reč da kažu i civilni sektor, nevladine organizacije, mediji, sindikati, ali i relevantna udruženja poslodavaca. Gospodine Stefanoviću, u obrazloženju ovog predloga zakona na jednom mestu ste rekli da nema dodatnog opterećenja za poslodavce zbog toga što ovom izmenom poslodavac neće biti oštećen, jer se isplata zarade za vreme porodiljskog odsustva i odsustva radi nege deteta, bez obzira da li je ona redovna ili je ona dodatna ili posebna i inače neisplaćuju iz sredstava poslodavca, nego iz javnih sredstava.Međutim, zaboravljate da iz vaše formulacije stava 2. odnosno izmene stava 2. koju predlažete, da je primena tog produženog ugovora o radu na određeno vreme vezana i za jedan period trudnoće same žene.Dakle, moguće je da nekoj ženi ističe ugovor o radu na određeno vreme koje je zaključila u drugom mesecu trudnoće. Ona će, po odredbama koje vi predlažete, imati produžen ugovor o radu sve doisteka onog perioda nakon porođaja. Uslovno rečeno, godinu i po dana ilinešto malo više od toga. Taj period od trećeg do devetog meseca će finansirati ko, gospodine Stefanoviću? Mislim da je onda poštenije da brigu o porodici, o majci, o deci ipak vodi država, odnosno, kako vi ispravno kažete, poreski obveznici, ovo je njihov novac, a da se to ne prevaljuje na leđa poslodavaca. Zašto vam to kažem? Ne zbog toga što imam poseban senzibilitet prema potrebama poslodavaca, nego zbog toga što mislim da će postojanje takve odredbe destimulisati poslodavce da zapošljavaju mlade žene i da ćeteonda imati praksu da će, pogotovo kod ugovora na određeno vreme, birati muškarce, starije žene, onaj deo stanovništva potencijalnih radnika za koje ne strahuju da će se na njih primenjivati ova odredba. Tu je onda vrlo teško da država interveniše. To bi bila prava diskriminacija, ali je problem što bi ona bila posredna. Kao što znate, kod dokazivanje diskriminacije je najteže dokazati takvu diskriminaciju. Zbog toga i danas imamo toliko problema, vi ste tu u pravu kada govorite da se žene prilikom konkurisanja za posao susreću sa različitim oblicima diskriminacije, ali je veći deo te diskriminacije prosto nedokaziv ili teško dokaziv u praksi. Niko u svojoj odluci kojom bira koga će zaposliti ili izabrati na konkursu neće navesti da je to zbog što je neki drugi kandidat, odnosno kandidatkinja u drugom stanju ili očekuje da će brzo biti u drugom stanju. Zbog toga mislim da pogotovo ovo drugo rešenje, gospodine Stefanoviću, intervencija u članu 187. nije do kraja dorečena. Možda bismo mogli da krenemo ovim putem, da damo neku vrstu uslovne, privremene podrške ovakvom rešenju, ali uz jasan dogovor ovde da ćemo odmah otvoriti ozbiljnu raspravu o promenama čitavog Zakona o radu zbog čega je to još neophodno. Sadašnji Zakon o radu je na jedan način relikt prošlih vremena i prošlog sistema. U njemu je rad na određeno vreme, odnosno po ugovoru na određeno vreme percipiran kao izuzetak i to prilično redak izuzetak. Gospodine Stefanoviću, vi i ja, verujem i ogromna većina narodnih poslanika razume u ovom trenutku da se to delimično već promenilo, a da će se daljim protekom vremena takva situacija još drastičnije promeniti. Sve će brojniji i češći bitiugovori o radu na određeno vreme, na račun tradicionalnog koncepta rada na neodređeno vreme. Mislim da je bilo korisno u ovoj situaciji da otvorimo istim ovim izmenama zakona pitanje maksimalno dozvoljenog trajanja rada na određeno vreme. Mislim da bi ovo vaše rešenje bilo lakše sprovodivo da je, recimo, granica za trajanje ugovora na određeno vreme tri godine ili možda čak nešto više, nego kada je ona godinu dana. Vi ovako zaista stvarate situaciju u kojoj će neko ostati na produženom ugovoru o radu duže nego što je osnovno trajanje ugovora o radu na određeno vreme. To će destimulisati, još jednom vam kažem i na ovom primeru, prijem mladih žena u radni odnos, odnosno zaključivanje ugovora na određeno vreme, pogotovo što ovde nije precizirano. Ova se situacija, gospodine Stefanoviću, u skladu sa nekom vrstom prirodnog ciklusa, može produžiti i nekoliko puta iz ovog osnovnog prvog ugovora, koji je trajao nekoliko meseci ili do godinu dana i onda ćete imati situaciju koja traje nekoliko godina, kao što sada postoje situacije u čitavom delu, pogotovo državne i javne uprave. Vi ste potpuno u pravu, ja bih naravno bio srećniji da ste još više brojeva izneli u svojoj diskusiji, zbog toga što oni zaista jesu katastrofalni. Danas počinje upis u osnovne škole i u ovoj generaciji dece koja tokom 2013. pune sedam godine ima oko 74.000 budućih prvaka. Prošle godine je rođeno između 65 i 66.000 dece, to je enorman gubitak u potencijali. Vi ste ispravno govorili o situaciji da je ogroman broj, nekoliko stotina hiljada ljudi danas manje u Srbiji nego što je to bilo na popisu pre 10 godina. Nije tačno da je ta razlika odnosno taj gubitak samo posledica činjenice da se manje rađa, to je tačno, ali nije to jedini razlog. Ogroman broj ljudi je u međuvremenu otišao iz ove zemlje i dalje odlazi iz ove zemlje. Ako vidite u koje zemlje oni idu vi ćete videti, gospodine Stefanoviću, da u mnogim od tih zemalja su pravila iz radnog zakonodavstva, recimo pravilo trajanja porodiljskog odsustva i nekih drugih prava slabija, kraća, da postoji prosto na zakonskom nivou manji stepen zaštite nego u Srbiji, a te zemlje nemaju tako izražene problem sa depopulacijom kao Srbija, u njima su radnici, pa i žene kao radnici zadovoljniji, neće dakle, biti da se svi problemi mogu rešiti ovakvim odredbama. I vi i ja ćemo se složiti da su postojale zemlje sa fenomenalnim fasadnim katalog socijalnih i ekonomskih prava a da su to u dugom vremenskom periodu, pa je tako delimično i danas u nekim zemljama, to zapravo društvo u kojem je stepen zaštite ili ostvarivanja tih prava mnogo manji, nego u onim društvima koja zovemo društva klasičnog liberalnog kapitalizma. Dakle, nije ključ problema u tome. Koleginica iz SVM je govorila o različitim tendencijama, sukobima mišljenja, rešenjima, koja recimo postoje u zemljama, to je čitav evropski kontinent, dakle zemljama članicama Saveta Evrope, a možemo npr. da pogledamo i pravilo međunarodnih organizacija, recimo tog Saveta Evrope, vi ćete videti da njihova interna pravila koja su vezana za rad i radne odnose upravo imaju ovu odredbu koju vi želite da promenite ovim zakonom, dakle da ugovor, naravno, može da se završi odnosno da se rad završi prostim istekom ugovora, koji je određen na radno vreme i ja vam garantujem da su u tom sistemu žene mnogo spremnije na rađanje i da su neki drugi benefiti i beneficije, visina zarade, sve stvari koje su vezane za njihova prava zapravo mnogo jača kompenzacija od ovog jednog prava koje nemaju, a koje će naše žene posle ovoga imati. Još jedan problem koji postoji, gospodine Stefanoviću, u našem sistemu, to je pitanje zapravo isplate naknada, plate ženama koje se nalaze na porodiljskom odsustvu. Dakle, odlično zvuči i ta sadašnja zakonska odredba da se taj novac refundira, odnosno da poslodavac isplaćuje prvu platu ili prvu naknadu zarade, ali situacija nije baš tako sjajna u realnom životu. Postoje ozbiljna kašnjenja u tim isplatama i ona su kao i kod svega drugog uvek skopčana sa realnom ekonomskom situacijom. Kakve god bile zakonske norme, ako para nema, teško da će biti isplate ili makar teško da će biti redovne isplate. Te isplate su u prošloj godini kasnile po nekoliko meseci, različite su situacije u različitim delovima Srbije. Naravno da je deo tih problem vezan i za neke sporosti administracije. Vi ste značajan deo svog izlaganja, gospodine Stefanoviću, posvetili apelima, pre svega, na poslovni sektor, na poslovni svet, da pokažu mnogo više društvene odgovornosti. Mogu da se složim sa tim vašim apelima, ali mislim da se u osnovi razlikujemo u pogledima na to, šta je zapravo obaveza, a šta je društvena odgovornost kompanija. Dakle, obaveza kompanija je, bez obzira u kakvom su obliku vlasništva, da izmiruju svoje zakonske obaveze, recimo da plaćaju porez i da time stvaraju uslove, između ostalog, i za ovakvu vrstu zaštite ili generalno za svaki oblik socijalne zaštite. Ono što je društvena odgovornost je ipak dobrovoljni akt poslovnog sektora kompanija, kako god hoćete, ne može im se novim zakonom odnosno izmenama zakona nametati ta obaveza. Dakle, šta su moja ključna pitanja? Naravno, ova odredba koja je vezana za član 93a nije apsolutno sporna za LDP, potpuno smo spremni da je podržimo, naravno, da mislimo da je možda bilo neophodno dodati još neka preciziranja, ali generalno na samu ideju, na formulaciju, čak nemamo ozbiljnije zamerke, osim što mi je u trenutku, kada ste govorili o tome da je ključna uloga i nas, kao ljudi, poslanika, političara, parlamenta, svih državnih institucija da vodimo računa o nadzoru da li će se ona poštovati. Nisam sada uspeo da proverim, nadam se da ste se vi mnogo više time bavili, da li je kršenje ove odredbe zapravo obuhvaćeno onim završnim odredbama, odnosno kaznenim odredbama zakona, kako bi još jače bila nametnuta obaveza inspekcijskim i drugim organima da posebno vode računa o tome i da onda u adekvatnim pravnim postupcima takve kazne izriču. Nadam se da ćete biti u mogućnosti da im pružite taj odgovor. Dakle, kako ćete sprečiti posrednu diskriminaciju za koju se nadam da sam vam, makar delimično, pokazao opasnost da se onda desi kada se bude usvojio ovaj zakon. Za mene je to ključno pitanje. Samo nemojte da se njegova primena pretvori u suprotnost. To nećemo moći da utvrdimo i štetne posledice ćemo imati tek za nekoliko godina. Zbog toga sam vam rekao da je bilo bolje da pristupimo mnogo širim izmenama radnog zakonodavstva. Ostala pitanja ili nedoumice su makar za mene mnogo manje značajne od toga. Koleginica Ranka Savić će sutra u nastavku rasprave posebno govoriti o ovom zakonu, delimično iz drugačijeg ugla nego što ja to radim. Na jedan način i kao predstavnik sindikata koji je najzainteresovaniji da se problemi koji postoje, posebno njihovih članova, na što urgentniji način reše, ali mislim da je nezavisno od toga obaveza svih nas, da se angažujemo na celovitom rešenju i da ne biramo iz ovako sveobuhvatnih zakona, samo određena pitanja kojima ćemo se baviti. Još jednom i završavam time, ne mislim da je vaša ambicija, kada ste ovome pristupili, bila loša. Mislim da ste propustili šansu da već u ovoj fazi napravimo mnogo ozbiljniji pomak u ostvarenju onih ciljeva koje ste zacrtali. Još jedno ako možete da mi odgovorite, mislim da ovaj deo predloga koji kaže da procena finansijskih sredstava koja su potrebna za njegovo sprovođenje, gde kažete da su za sprovođenje ovog zakona obezbeđena finansijska sredstva u budžetu, molim vas da mi kažete gde, na koji način i u kom iznosu, pošto je jasno da će se primenom ovog zakona stvoriti već do kraja ove godine, nove finansijske obaveze na strani budžetskih rasprava. Ne bih voleo da u primeni zakona bude problema zbog toga što nema novca, kao što i danas uz vrlo širok katalog prava koja postoje, pogotovo u javnom sektoru kroz kolektivne ugovore, smo u prošlosti do pre nekoliko meseci svako malo morali da odlukama Vlade overavamo zdravstvene knjižice. To je verovatno najveći problem sa kojim se suočavaju žene u ovoj zemlji, već na samom početku tog procesa, odnosno na samom početku trudnoće. Dakle, ta nemogućnost da pristupe elementarnoj zdravstvenoj zaštiti koja je od krucijalnog značaja, pogotovo u tim najosetljivijim fazama trudnoće. Hvala.
Hvala. Reč ima Nebojša Stefanović. Izvolite.
Situacija je već veoma teška. Rekao bih gotovo tragično. U ovom trenutku mi se čini da diskriminacija koja se obavlja nad ženama u ovom društvu je toliko da teško da može da bude mnogo gora. Nažalost, voleo bih da sam kao poslanik SNS došao u jednu situaciju – u zemlju koja je potpuno uređena, koja je divna, u kojoj sve cveta i samo pojedinim sitnim promenama, izmenama, dopunama, treba samo poboljšavati. Nažalost mislim da je situacija u Srbiji veoma loša, pre svega ekonomski i to je stvar koju moramo da popravljamo da bi sve ovo o čemu smo pričali popravili. Naravno da ne očekujem da će ovaj zakon rešiti sve probleme, niti ove izmene i dopune zakona. Opredelio sam se za ovu materiju, jer kao predsednik Odbora za prava deteta, imao sam priliku da se poslednjih nekoliko meseci, kao i moje kolege, upoznam sa ogromnim brojem primedbi, pritužbi, dopisa, napisa i u štampi i u direktnom obraćanju ljudi, čija su prava iz ove oblasti bila direktno ugrožena. Možda kao neko ko je senzitivniji prema tome, odlučio sam se da ovu materiju, da kažem, a kao što ste i vi sami rekli, nekoliko meseci ranije najavio, imao priliku da konsultujem i druge kolege, iznosio to i u medijama i, naravno, tražio i mišljenje Vlade, tražio mišljenje resornog ministarstva, tražio mišljenje Odbora i u svim tim razgovorima dobio jednu solidnu podršku. Naravno, potpuno sam svestan da ovo nije idealan. Potpuno sam svestan da će biti prilike, ne samo za izmene ovog dela zakonodavstva, koji sada štiti na bolji način nego do sada žene, majke, porodilje, trudnice, kako god hoćete, već naravno za sveobuhvatniji rad na izmenama Zakona o radu. Kao što je rekao moj kolega iz JS, mi imao mnogo veći problem sa onim ženama koje uopšte ne rade. Naravno, u ovom delu pitanja, gde govorimo o potencijalnoj diskriminaciji, na osnovu odredbi ovog zakona, svakako da treba biti veoma obazriv. Međutim, ako mi donosimo zakone, da kažem, čiju primenu nećemo nadzirati, dakle, mi ćemo moći da procenjujemo efekte ovog zakona mnogo ranije. Očekujem, kada sam apelovao na poslodavce, nisam apelovao na njihov moral i društvenu odgovornost u onom delu koji je njihova zakonska obaveza. Ne apelujem moralno da neko plati porez. On to mora po zakonu i postoje nadležni državni organi koji su tu da se utvrdi da li oni to čine ili ne čine i postoje određeni mehanizmi kojim se oni na to moraju naterati. Međutim, ako neko napravi u svojoj firmi prostoriju za dojenje deteta, ako odluči da uloži sredstva da ta prostorija bude lepša, komfornija, udobnija, ako se odluči da napravi vrt ili parkić u svom dvorištu, to je nešto što može da poboljša položaj tih majki sa decom i to je ta društvena odgovornost koju ja apelujem. Takođe, da izađe u susret u tim dogovorima, da izađu i više u susret. Znate, neko može da kaže imate po zakonu pravo 120 minuta, ja vam dajem 200. Na to apelujem, da oni budu svesni da pomoć tim trudnicama i majkama nije pomoć nama koji smo u politici, nije pomoć zakonodavcu, nije pomoć nekom na papiru virtuelno, to je pomoć njihovoj koleginici koja radi sa njima u firmi, koja podiže malu bebu. To je nešto što je, čini mi, se veoma važno. Što se tiče obaveza poslodavaca, posle prvog meseca trudničko odsustvo plaća Fond za zdravstveno osiguranje, a porodiljsko se plaća sa pozicije Ministarstva za rad i socijalnu zaštitu. To su pozicije na kojima postoje sredstva. Jedina ekstremna povećanja bi bila kada bi sada neko već uračunao da će sve žene koje ostanu u drugom stanju dobiti sutra ujutru otkaz, odnosno da će se njihov broj toliko drastično… Ja bih čak to i voleo, spreman sam kao poslanik, da kažem, da bi mi bilo drago da radimo rebalans budžeta zbog toga što se toliko nove dece rađa u Srbiji da mi moramo da obezbedimo nova sredstva. Plašim se samo da se to neće dogoditi. Ono što je bila moja namera je da zaštitimo postojeće, znači žene koje su trenutno zaposlene po ugovoru o radu, da ne mogu da dobiju otkaz u tih 12 meseci nakon porođaja, niti od trenutka od kad su ostale u drugom stanju, da ne može niko zbog toga da ima prekine istekom ugovora o radu radni odnos, da ih zaštitimo u tom smislu, a taj novac obezbeđuje država. Dakle, mi sada imamo žene koje su zaposlene na osnovu tog ugovora. Ne očekujem da će bilo ko od poslodavaca zbog toga da im daje otkaz. Sada, ako usvojimo ovaj zakon, to neće ni moći. Ali, isto tako nisam očekivao da će se tu, u ogromnom broju slučajeva dešavati. Međutim, ono što je naša obaveza je da ona nejednakost koja postoji u našem društvu, moramo ličnim primerom da pokažemo da se borimo sa tim. Ovaj parlament, ja sam imao tu priliku da obiđem nekoliko evropskih država, gde su bili pozitivno iznenađeni kada su čuli da u ovom parlamentu postoji 32, skoro 33% žena. Ali, to nije dovoljno. Treba da ih bude bar 50%, da pokažemo da je to ravnopravnost i ne samo u parlamentu, naravno, na svim rukovodećim radnim mestima, uopšte na poslovima u Srbiji. To moramo da gradimo. Ne mogu da vam obećam da će se to desiti za jednu noć. Ne mogu da vam obećavam da će se to desiti za mesec dana, ali vas molim da pomognete svim konkretnim predlozima, i u vezi ovih izmena i dopuna. Ohrabrujem i sve druge narodne poslanike. Pomozite, dajete predloge, dajte da poboljšamo i postojeće zakonska rešenja. Za to služi Narodna skupština. Ako nešto nismo najsjajnije uradili danas, uradićemo na sledećoj sednici, na onoj posle te. Imamo dovoljno vremena da razmatramo i da poboljšamo mnoga zakonska rešenja, naravno, imajući u vidu sve ono što treba da imamo u vidu, ali pre svega vodeći računa o onim parametrima koji kažu da je pravo deteta da ima život, da je pravo majke da normalno odrasta, da je to nešto što mora da nam bude svetinja. Zaista su mi to bili motivi. Nadam se da sam uspeo da odgovorim bar na neka od vaših pitanja. Sve ono što budemo uočavali u procesu kao problem, nedostatak, sve ono što budemo smatrali da treba još popraviti ili doraditi, biću spreman da s vama zajedno radim na tome.
Gospodin Đurić, replika.
Zbog toga sam na taj način i intervenisao. Vi znate da u parlamentu postoje formalna pravila koja nas onemogućavaju da intervenišemo na onim članovima zakona osnovnog teksta zakona koji nisu obuhvaćeni vašim predlogom i u tome je bio problem da mnoge od tih izmena ili mogućih izmena nismo mogli da uključimo u ovaj tekst ili u ovaj paket koji ste vi predložili ovako ograničenim izmenama. Zbog čega sam insistirao na tom tonu koji ste imali prema poslovnom svetu? Slažem se sa vama da je sjajan akt društvene odgovornosti ili odgovornosti prema svojim zaposlenima da se njima obezbede što je moguće bolji uslovi, pa i ženama koje se nalaze u ovakvom stanju, ali bih otišao korak dalje od vas, gospodine Stefanoviću. Mislim da vi to niste istakli. Mislim da će to sve više biti i interes poslodavca zbog koga će se on ponašati na takav način. Koliko god je teška situacija u ovom momentu, vi imate vrlo različite situacije, pogotovo u privatnom sektoru. Imate one koji će se boriti za svakog radnika i kome neće pasti na pamet da ne produži ugovor o radu na određeno vreme, bez obzira na odredbe ovog zakona, bez obzira da li one postoje ili ne postoje. I postoji jedan deo, a te su žene zapravo najugroženije, gde takva svest poslodavca ne postoji prosto zbog toga što je ponuda te vrste radne snage na tržištu toliko velika da on praktično bez ikakvog posebnog troška za sebe može da uzme nekog drugog radnika i da ponovo prođe taj ciklus. Samo još jednom da razjasnimo. Kada istekne ugovor o radu na određeno vreme, to nije otkaz ugovora o radu. Prosto je istekao ugovor o radu na određeno vreme, nema otkaza. Onda se ne primenjuje nijedan od onih uslova o kojima ste vi govorili i o kojima govorite u ovom svom predlogu zakona. Ne možete da kažete kada neka žena prestane da radi u sadašnjem sistemu zbog toga što joj je istekao ugovor o radu, da je to zločin. To je malo preterana formulacija. Naš Zakon o radu i definiše kada se zaključuju ugovori na određeno vreme, između ostalog kaže i kod projekata, na neki drugi način. To su prirodne okolnosti kada se zaključuje ugovor na određeno vreme i ne treba da bude naša pretpostavka da će neko uvek to namerno kršiti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović.
Ne mogu da se složim sa ovim poslednjim, jer mislim da niste u pravu. Član 2. mog predloga kaže – zaposlenom iz stava 1. ovog člana rok za koji je ugovorom zasnovao radni odnos na određeno vreme produžava se do isteka korišćenja prava na odsustvo. Ne mora da mu se uruči otkaz. Ne može da mu prestane ugovor o radu i da time ostane bez posla. Ovo je predviđeno da kad mu prestane, faktički, to je suština ovog zakona, kada mu prestane trajanje ugovora o radu, njemu se ugovor automatski produžava sve dok ima pravo na trudničko, odnosno porodiljsko odsustvo. To je suština čitavog zakona, da ne može da mu se na takav način prostim istekom ugovora o radu kaže – izvinite, vama je istekao ugovor o radu, ali nismo vam uručili otkaz, a naravno, otkaz je nemoguć i po pređašnjem Zakonu o radu, što sam uvažio, nisam dirao tu materiju. I stavili smo da je otkaz ništav ako je na dan otkaza ugovora o radu poslodavcu bilo poznato postojanje okolnosti stava 1. ovog člana, što mislim da je dodatna zaštita. Jedino se sa tim ne slažem, a sve ostalo, potpuno sam spreman da radimo. Mislim da je ovo važan prvi korak, da mi pokažemo da smo spremni da štitimo majke i decu, a nakon toga, sve ono što bude moglo dodatno da se poboljša i nadam se da Srbija bude brže napredovala ka ekonomskom snaženju, možemo da radimo na dodatnoj zaštiti.
Hvala. Prekidamo sa radom za danas. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin.