Poštovani građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, dragi gosti, dozvolite mi, pre svega, da se osvrnem na izlaganje potpisnika ovog sporazuma za preuređenje odnosa između Srbije i Crne Gore koje smo juče čuli. Govorila su četiri predstavnika vlasti, od toga dva potpisnika. Nažalost, nismo čuli ništa što bi nas nateralo da promenimo svoje mišljenje i glasamo za usvajanje ovog sporazuma za preuređenje odnosa između Srbije i Crne Gore. Naprotiv, čak smo čuli i dijametralno suprotna mišljenja, posebno gospodina Batića, ministra pravde u Vladi Srbije, koji je čak i naložio svojim poslanicima da glasaju protiv ovog sporazuma o odnosima između Srbije i Crne Gore. Premijer Đinđić je juče uputio izvinjenje opoziciji i građanima Srbije zbog toga što nisu konsultovani i zbog toga što nije bilo rasprave pre rasprave u Skupštini Srbije. To je dobro, ali je došlo suviše kasno. Gospodin Batić je pokušao da svu odgovornost za potpisivanje ovog dokumenta prebaci na predsednika Jugoslavije, gospodina Koštunicu, koji je sve radio sam, doveo sve pred svršen čin, po njegovim rečima, i koji je jedini odgovoran za potpisivanje ovog dokumenta. Stranka Srpskog jedinstva ne može da prihvati ovo obrazloženje. Mi smatramo da je kriv, pre svega, predsednik Savezne Republike Jugoslavije, gospodin Koštunica, ali da je isto toliko kriva i Vlada Republike Srbije, jer ako nisu znali o čemu se radi, ako su bili stavljeni pred svršen čin, zbog čega su onda potpisali ovaj sporazum. To je pitanje koje se opravdano postavlja. Očekivao sam da će uvaženi dr Miroljub Labus da nam objasni ovaj sporazum i sa ekonomskog stanovišta, ali ni jedne reči nije bilo o tome da li ćemo imati zajedničko tržište, zajedničku carinu i zajedničku valutu. Očekivao sam da će nam objasniti kako je moguće da se stvara nekakva paradržava, nekakav provizorijum, koji čak ima mnogo manje ekonomskih elemenata nego što ima Evropska unija, koja ima jednu jedinu valutu, kao što je evro. A, u novoj zajednici Srbije i Crne Gore imaćemo dve valute, različite u dvema državama: u Crnoj Gori samo evro, u Srbiji dinar. To je neprihvatljivo i mislim da se takav sporazum nije mogao potpisati. Dakle, nažalost, ništa nismo mogli čuti od onih koji su potpisali sporazum, a što bi nas ubedilo da je ovakav sporazum dobar za građane Srbije i građane Crne Gore. Dražava koja će se zvati Srbija i Crna Gora nastala je, to treba otvoreno reći, samovoljom nekoliko ljudi, onih koji su potpisali ovaj sporazum. I, oni ne mogu da izbegnu odgovornost za to. Ni u kom slučaju! Niti predsednik Koštunica, niti premijer Đinđić, niti profesor Labus. Nije pitan niko iz Srbije. Nisu pitani građani Srbije. Nije se povela, recimo, javna rasprava, nije bilo okruglih stolova na ovu temu. Nije povedena rasprava u parlamentu, a da ne govorim o tome da je, ne daj bože, zakazan referendum, odnosno plebiscit, na kome bi se građani izjasnili da li žele da žive u takvoj državi, koja se tako zove i koja je tako uređena. Kada je Tito preimenovao FNRJ u SFRJ, onda se vodila rasprava u šest republičkih parlamenata i odluka je doneta ne u njegovom kabinetu nego u Saveznoj skupštini [[žagor]] Ovi novi vlastodršci su sebi uzeli za pravo da sami odrede kako će se zvati država, kako ćemo u njoj živeti i kako će ona biti uređena. Zaista nedemokratski, u najmanju ruku nedemokratski. Ali su zato pitani građani Crne Gore: šestopedeset hiljada građana Crne Gore je ispoštovano, a 8,5 miliona građana Srbije nije pitano u kakvoj će državi živeti. Čujem iz publike DOS-a, pitaju - kada su pitani. Poštovana gospodo, ovde su defilovali nekoliko meseci, po nekoliko puta nedeljno, gospodin Predrag Bulatović, gospodin Dragan Šoć, gospodin Božidar Bojović, vođe opozicije iz Crne Gore, SNP, Narodna stranka i Srpska narodna stranka, i predstavnici vlasti u Crnoj Gori, gospodin Đukanović, gospodin Vujanović. Njih ste pitali, i opoziciju i vlast. I, oni su zadovoljni. Samo marginalne stranke u Crnoj Gori, kao što je Liberalni savez i Socijaldemokratska partija, nisu zadovoljni ovim sporazumom, jer žele Crnu Goru, sada i odmah, nezavisnu. A, građane Srbije niko nije pitao. To su legalni predstavnici građana Crne Gore i preko njih su pitani i konsultovani građani Crne Gore. Niko nije pitao ni jednog lidera opozicije u kakvoj ćemo državi živeti, kako će biti uređena i kako će se zvati. I to ne mogu da zamerim. To je u redu. Mada, naravno da nije u redu, jer 1.256.000 građana je glasalo za sve stranke opozicije na prošlim izborima, ali vi čak niste pitali ni građane koji su glasali za DOS. Ni njih niste konsultovali, nego ste dozvolili da vam Havijer Solana donese iz Brisela pisani dokument da ga samo overite i potpišete. Isti onaj čovek koji je pre nešto manje od tri godine bombardovao i Srbiju i Crnu Goru, naneo tolike ljudske i materijalne žrtve našoj zemlji. Nije dobro da nam on bude kum, nije dobro da se država pravi po nalogu zapadnih sila. Šta je sa Kosovom i Metohijom posle tri godine? Iz sporazuma jasno proizilazi da svaka država članica ima pravo da se posle tri godine odvoji. Zar to nije plan Evropske unije ili dela Evropske unije, da se istog dana kada se odvoji Crna Gora, a odvojiće se, jer im ovaj sporazum to omogućava, bez imalo muke i uz priznanje međunarodne zajednice, tog dana odvoji i Kosovo i Metohija, jer po Rezoluciji 1244 Kosovo i Metohija se posmatra kao deo suverene Jugoslavije. Pošto Jugoslavije više nema, nema više ni Kosova i Metohije u sastavu Srbije, odnosno zajedničke države. Piše u ovom sporazumu da sve ingerencije prelaze na sukcesora, odnosno na Srbijuukoliko se odvoji Crna Gora, ali je to suviše nejasno i nigde se ne pominje Kosovo i Metohija, osim Rezolucije 1244. Molim vas, da li je moguće da ovaj sporazum više vredi nego što vredi Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti? Dakle, ne može ovaj niži akt da uređuje Rezoluciju 1244. Ovaj akt koji je napisan na tri stranice ukupno, i tri i po reda, ove tri stranice uređuju kako ćemo živeti mi, kako će živeti naša deca, da sutra promenimo svi lične karte, pasoše, vozačke, saobraćajne, a da posle tri godine ponovo menjamo sve. Zamislite koji je to trošak za građane i koji je trošak za državu. Svako tumači ovaj sporazum na svoj način. Vidite, i u Crnoj Gori SNP, Narodna stranka i Srpska narodna stranka slave ovaj sporazum kao opstanak zajedničke države u njihovom parlamentu. Sa druge strane, vladajuća partija DPS slavi ovaj sporazum kao nezavisnu Crnu Goru, odloženu na tri godine, a u međuvremenu će sve svoje konstituisati, ono što nisu imali ranije. Ovaj sporazum znači dalje sukobe u samoj Srbiji (oni su već nastali juče); ovaj sporazum znači dalje sukobe u Crnoj Gori; ovaj sporazum znači dalje sukobe u zajedničkoj državi. Kako u Srbiji? Pa, vidite, popis je u toku. U Raškoj oblasti, ili Sandžaku, kako je nazivaju muslimani, na svakoj banderi imate oglase gde piše - muslimani, izjasnite se kao Bošnjaci, a za svoj jezik uzmite bosanski jezik. Pazite,molim vas, bosanski jezik. Ja bih razumeo - muslimanski, razumeo bih i - turski, ali zašto - bosanski? Kada je bila Bosna u Srbiji? Zar ćete dozvoliti da se govori u Srbiji bosanski jezik? Ja vas molim da shvatite da to nije dobro; odgovornost za to imaju lideri DOS-a, Rasim Ljajić i Sulejman Ugljanin, to su njihovi plakati. To nije dobro,kome smeta srpski jezik, zar preci muslimana nisu bili islamizirani Srbi? Šta znači bosanski jezik? Ja vas molim da ne bude to. Ali, tvrdim vam da će ovaj sporazum iziritirati sve šoviniste, sve one koji žele da naprave svoje državice u Srbiji i da će ovo ići na ruku separatistima u Vojvodini, u Raškoj oblasti, da ne pominjem Kosovo i Metohiju, oni već slave ovaj sporazum, kao nezavisnost Kosova i Metohije. (Predsednik: Vreme.) Zahvaljujem, gospođo predsednice. Stranka srpskog jedinstva neće glasati za ovaj sporazum, a ja ću nastaviti svoje izlaganje u završnoj reči. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Mujo Muković, zamenik predsednika poslaničke grupe DOS-Reformisti Vojvodine i Sandžačka demokratska partija.
Uvaženo predsedništvo, poštovani potpisnici sporazuma, dame i gospodo narodni poslanici, stav poslaničkog kluba Reformista Vojvodine i Sandžačke demokratske partije je da je ovaj sporazum u datim okolnostima, uključujući i mišljenje međunarodne zajednice, najbolje realno moguće rešenje. Mi smo i ranije govorili da je od dileme federacija ili konfederacija daleko bitnije utvrditi minimum zajedničkih funkcija koje će države članice preneti na zajednicu. Mislim da je Sandžačka demokratska partija u tome bila iskrenija od mnogih koji su se i tada i sada zalagali za zajedničku državu. To je, uostalom, razumljivo i zbog toga što je bošnjačka nacionalna zajednica posebno zainteresovana za mirna rešenja oko ovog pitanja, jer se jedan deo Sandžaka, kao što znate, nalazi u Crnoj Gori, a drugi deo u Srbiji. Mi, naravno, podržavamo međunarodno prihvaćeni princip nepovredivosti granica, pa tako i granice između Srbije i Crne Gore. Međutim, granica ne sme biti prepreka za uspostavljanje pune komunikacije između građana Srbije i Crne Gore, pa tako i Bošnjaka koji žive u Srbiji i Crnoj Gori. Sandžak de fakto u kulturnom i duhovnom smislu predstavlja jednu zaokruženu celinu, dakle, jednu regiju. Zašto je ovaj sporazum najbolje moguće rešenje? Kada tražimo odgovor na to pitanje, moramo postaviti drugo pitanje - šta je bila alternativa. Čuli ste u uvodnim izlaganjima, a to zaista stoji, da je alternativa bio jedino razlaz, koji sa stanovišta bošnjačke nacionalne zajednice nama nikako ne odgovara, da ne govorim o drugim državnim pitanjima. Drugo, utvrđen je kako je utvrđen taj minimum zajedničkih funkcija i time zaustavljen, makar privremeno, proces dezintegracije na ovim prostorima. Treće, dobijen je manevarski prostor u vidu prelaznog perioda od tri godine, kada stvari mogu krenuti u dva pravca. U tom periodu sadržaj zajedničkih fukcija može biti produbljen i unapređen, ali, istina, u jednom nepovoljnom razvoju događaja može biti smanjen ili potpuno izgubljen. Sa jedne strane, mi strahujemo da će se u Crnoj Gori ovaj period pretvoriti u predreferendumsko stanje koje će trajati pune tri godine, gde će manjine, pa tako i Bošnjaci koji žive u Crnoj Gori (njih ima negde oko 17%) biti pod stalnom presijom suverenističkog bloka, što nije dobra pozicija niza koga, a pogotovu za manjine. Sa druge strane, taj manevarski prostor može biti iskorišćen za ozbiljnije političko organizovanje Bošnjaka u crnogorskom delu Sandžaka, što mi inače podržavamo, čime bi oni, kada ih već okolnosti teraju na to, mogli, kao građani Crne Gore, presudno uticati na opstanak zajedničke države. Dakle, Polazne osnove za preuređenje odnosa između Srbije i Crne Gore, iako ne garantuju opstanak zajedničke države, daju realnu šansu za to i mi ćemo zato podržati ovaj dokument. Na kraju, rekao bih samo par reči povodom istupanja mog prethodnika, iako to nije tema, mislim da smo ovde čuli razne nebuloze oko muslimanskog jezika itd, a ovo nije mesto da ja držim neki kurs oko tih stvari. Bošnjaci će se izjasniti kako će se izjasniti, i ova državna zajednica to mora uvažavati. Hvala vam.
Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? Izvolite, gospodin Branislav Ivković, predsednik poslaničke grupe SPS. Izvolite, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, prethodnik je pokušao da pojasni moje izlaganje u vezi popisa u Raškoj oblasti, ali nam nije rekao da li je on za to da se govori srpski jezik u Srbiji, dakle i u Raškoj oblasti ili Sandžaku, kako ga oni nazivaju, ili da se govori bosanski jezik. Recite nam da li ste vi za bosanski jezik u Srbiji ili niste? Ako jeste, onda ste vi, gospodine, separatista i to nije dobro, jer ste član srpskog parlamenta. Ako je tako, gospodine, onda to nije fer i korektno prema poštenim Muslimanima, odnosno Bošnjacima koji žele da budu lojalni građani države Srbije. Ako vi uvedete bosanski jezik u Srbiji, onda tu više nema ništa od zajedničke države. To nam niste objasnili.
Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković, predsednik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo poslanici, gospodine premijeru i gospodine zameniče predsednika Savezne vlade, za ovom govornicom je izrečeno da je tokom poslednjih 12 godina tekao nekontrolisan proces raspada na ovim prostorima. Ne bih rekao da je nekontrolisan proces raspada.... (Dobacivanja iz sale.) Gospođo predsedavajuća, uvek ista poslanica ima problema sa osnovnim elementima kućnog vaspitanja. Ne bi se moglo reći da je tekao nekontrolisan proces raspada na ovim prostorima u poslednjih 12 godina; tekao je jedan vrlo kontrolisan proces raspada, upravo zahvaljujući onima koji su u težnji i ostvarivanju svojih globalističkih ciljeva ovim prostorima mešetarili i upravljali. Ne može se reći da nije postojala težnja za dobrom međunarodnom saradnjom na ovim prostorima. Uvek je bila prisutna težnja da se sarađuje sa svim onim bitnim faktorima koji na prostorima Balkana zaista žele i želeli su dobro, pre svega srpskom narodu koji je imao, a i danas ima, potpuno opravdanu težnju da živi zajednički u jednoj državi. Uvek su na ovim prostorima bili dobrodošli oni koji su imali dobru nameru da na ovim prostorima zaživi mir, prosperitet, razvoj privrede i dobre međunacionalne saradnje. U okviru srpskog naroda svaka nacionalna zajednicaje bez ikakvih problema mogla da živi mirno i bila je u potpunosti zaštićena. Nažalost, srpski narod je bio izložen vrlo često separatizmu, torturi i teroru, upravo od pojedinih nacionalnih zajednica. Naravno da je i danas SPS apsolutno spremna za dobru međunarodnu saradnju. Mi smo i u našoj programskoj deklaraciji iskazali težnju za ulazak naše države u Evropsku uniju. U tom smislu, ocenjujemo da treba sarađivati sa Evropskom unijom, da treba ostvarivati dobre odnose i da treba stvarati preduslove za ulazak naše države u Evropsku uniju. Upravo zbog toga, najblaže rečeno, nije fer od te iste Evropske unije što u liku medijatora, čoveka koji treba da pomogne na ovim prostorima, šalje gospodina Solanu, koji jena ovim prostorima zapamćen i zapisan vrlo crnim slovima tako da ostaje u jednom najnegativnijem tragu u istoriji srpskog naroda; čoveka koji je izdao nalog za agresiju na ovu zemlju; čoveka koji je oličenje destrukcije. Prirodna je reakcija na svaki dokument, koji neko uzme sebi za pravo da potpiše, kao gospodinKoštunica, sa ovde prisutnim članovima Republičke i Savezne vlade, da građani Srbije procenjuju da je u pitanju destrukcija, a ne stvaranje, razaranje, a ne bolja budućnost, jer je oličenje gospodin Havijer Solana. Međutim, imali smo priliku da saznamo od gospodina Labusa da, u suštini, gospodin Solana nije imao apsolutno nikakav dokument kada je došao ovde i da je on zaista bio u pravom smislu medijator između dva dokumenta koja su bila pripremljena. Sa jedne strane je bio gospodin Koštunica, sa dokumentom DOS-a i SNP-a, znači crnogorske opozicije, a sa druge strane je bio gospodin Milo Đukanović, sa dokumentom crnogorske pozicije. Jedino u tim pregovorima nije bilo parlamentarne srpske opozicije. Ponavljam da bi pregovaračima bilo mnogo lakše da su imali objedinjene stavove, ako hoćete i konsenzus svih politički bitnih partija, parlamentarnih partija, jer bi, ako ništa drugo, mogli da se pozivaju na opoziciju i da budu mnogo tvrđi u pregovorima i možda ostvare daleko bolji rezultat. Na stranu to što su uzeli sebi za pravo da pregovaraju, a nas ni pitali nisu da li da to čine, što su uzeli sebi za pravo da potpišu, a nas nisu pitali da li to da urade i što sada neko želi da mi ovde u parlamentu usvojimo ono što su drugi već potpisali, faktički, da budemo žiranti za tuđa činjenja. Mi to nećemo. Ali, moramo da kažemo - ako ste pregovarali gospodin Koštunica i vi, gospodine Đinđiću i Labuse, sa vašim dokumentima, vas trojica, a gospoda Milo Đukanović i Filip Vujanović sa svojim dokumentom, njih dvojica, vi ste izgubili rat, jer ste vas trojica, muški rečeno, poraženi od njih dvojice, jer ste imali ispred sebe gospodina Solanu. Oličenje čega je gospodin Solana? Gospodin Solana je oličenje Evropske unije. Kako je uopšte Evropska unija postala? Evropska unija jepostala na tzv. "funkcionističkom modelu". Englez Dejvid Mitrani razvio je jednu teoriju "pis baj pisis", a to znači "svet putem parčića", teoriju koja je podrazumevala da države počnu da sarađuju u oblastima koje su najmanje problematične. Najmanje problematične oblasti su privreda, nauka, tehnologija. Znači, gospodin Solana je bio oličenje toga. Gospodin Solana je trebalo da bude oličenje skupljanja parčića u oblastima koje su najmanje problematične, a upravo u toj Evropskoj uniji, kako je ona nastala, u korenima od gospodina Žana Monea, koji je to teorijski razradio ... (Predsednik: Gospodine Ivkoviću, molim vas da se vratite na temu, da nam ne držite predavanje o Evropskoj uniji.) Gospodin Žan Mone i gospodin Rober Šuman, ministar u to vreme, 50-tih godina, u Francuskoj,u suštini su stvarali Evropsku uniju sa tom teorijom "pis baj pisis". To znači, u najmanje neuralgičnim oblastima, a pre svega u privredi, u nauci i tehnologiji, spajati države. Vi ste imali gospodina Solanu koji je zasigurno imao tu teoriju, jer je predstavljao Evropsku uniju i niste tu bitku dobili, jer ovaj dokument koji je potpisanne garantuje suštinski suverenitet, a to je ekonomski suverenitet. U vreme kada u Evropi imamo jednu monetu, jednu carinsku uniju, slobodan tok roba, resursa, novca, faktički jednu centralnu banku, gospodina Solanu ubeđuju njih dvojica protiv Koštunicei vas dvojice ovde, da prihvati dva odvojena tržišta, dva carinska sistema, dve banke, dve monete. Kakva je to država? Nema države, apsolutno. Treba to reći. Ta pregovaračka bitka je dobijena. Kako ćemo je popravljati? Popravljaćemo je tako što kao parlament Republike Srbije, parlament u kome sede poslanici koje su građani birali da rade za njih, da misle za njih, da misle o njihovoj budućnosti i budućnosti pokolenja na ovim prostorima, kažemo - mi hoćemo državu. Vama, gospodo, svaka čast, vi ste pregovarali, iskazali ste dobru nameru, niste dobro prošli u tim pregovorima. Ovaj parlament ima pravo da kaže da ne želi tako nešto da prihvati. Mi jednostavno ne želimo da prihvatimo dokument koji ne garantuje normalnu državu u osnovnom, suštinskom prostoru, a to je privredni prostor koji garantuje razvoj i bolji standard građana Srbije, državu koja je predviđena za separatizam i rasturanje u naredne tri godine. Može priča i da se obrne (priznajte, ako je to tačno)- u stvari, u pregovorima nije bilo tri prema dva i jedan neutralan, nego je bilo tri prema tri. Recite onda istinu. Gospodin Havijer Solana je došao da završi posao koji je počeo 24. marta 1999. godine. Recite - za tim zelenim stolom u Palati federacije bilo je tri prema tri, recite - Solana je došao da se zahvali Milu Đukanoviću koji je pomogao u suštinskim namerama u skidanju socijalista i Slobodana Miloševića sa vlasti. Kada ste dolazili na vlast, vi ste u vašim predizbornim kampanjama govorili - sklonite Slobodana Miloševića, sačuvaćemoJugoslaviju, sačuvaćemo dobre odnose sa Milom Đukanovićem i Crnom Gorom. Gospodin Koštunica nije ovde, ali kada smo ušli kao banana (177.) država u Ujedinjene nacije, govorio je - spasli smo Jugoslaviju. Kako smo spasli Jugoslaviju? Jugoslavije nema nigde, Jugoslavija više ne postoji. Stvarno je otišla u Maricu. O tome se i radi. Onda recite da je bilo tri prema tri. Nama ostaje da vas pitamo zašto ste potpisali? Neka je potpisao jedan, a zašto ste vas dvojica to činili? Nije trebalo da to činite zbog budućnostiovih prostora. Upravo zbog toga mi socijalisti nećemo da verifikujemo ovaj dokument; mi hoćemo nešto drugo, mi želimo da damo svoje mišljenje. Ovaj parlament ne treba da usvaja nešto što je neko potpisao. Ovaj parlament može da dá zaključak o dokumentu koji je ponuđen. U tom smislu, SPS i ja kao predsednik poslaničke grupe, tražili smo da Odbor za ustavna pitanja [[žagor u sali]] , kao telo koje vrši prethodnu raspravu, kao telo koje pomaže radu ovog parlamenta, razmotri ovaj dokument koji neminovno zadire u ustavno uređenje naše države; kao i da Odbor za ustavna pitanja razmatra naš predlog zaključaka koji smo podneli Skupštini Republike Srbije. Želim da vas obavestim da je poslanička grupa SPS-a, a ja sam to potpisao, uputila predlog zaključaka presednici Narodne skupštine Republike Srbije. U tom aktu mi predlažemo ocenu ovog dokumenta i zahtevamo da se formira ustavna komisija... (Predsednik: Gospodine Ivkoviću, prekoračili ste vreme.) ... na paritetnom principu (odmah završavam), kao i da ona uradi ustavni dokument. Naš predlog je da taj ustavni dokument ide na referendum i prihvatanje građanima Srbije. Sve u svemu, mi danas pred sobom imamo dokument koji je potpisan od predsednika SRJ, potpredsednika Savezne vlade i predsednika Republičke vlade, dokument koji socijalisti neće prihvatiti, dokument koji ocenjujemo da ne garantuje opstanak zajedničke države srpskog i crnogorskog naroda i ostalih naroda koji žive u SRJ. Jednostavno, zbog toga što u okviru njega ne postoji osnovni element suvereniteta, a to je ekonomski suverenitet, mi sugerišemo da se prihvati zaključak koji smo predložli ovoj skupštini - da se sastane Odbor za ustavna pitanja, formira komisiju i u skladu težnji ka uspostavljanju dobre saradnje sa međunarodnom zajednicom, Evropskoj uniji predloži jedan primereniji dokument koji će garantovati opstanak SRJ. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima gospodin Marko Petrović, predsednik poslaničke grupe DOS - Nova Srbija.
Poštovane koleginice i kolege, poštovani gospodine predsedniče Vlade, gospodine potpredsedniče Savezne vlade, kao predstavnik poslaničkog kluba Nova Srbija, čiji je stav u vezi ovog pitanja poznat u javnosti već desetak dana, podsećam: mi smo protiv usvajanja ovakvog dokumenta, s tim što smo stavili do znanja da, ukoliko potpisnici ovog sporazuma, od kojih su neki ovde prisutni, a neki nisu, u svojim uvodnim izlaganjima iznesu neke činjenice koje mi do sada iz štampe - napominjem iz štampe, objasniću kasnije i zašto, zato što iz drugih izvora nismo mogli da saznamo - moguće je da promenimo naš stav. Međutim, odmah da kažem gospodi ovde, koja shvata ovu situaciju tako neozbiljno da možemo da se smeškamo, a na njihovo oduševljenje, mi nismo promenili ovaj stav, gospodo. Sada vam dozvoljavam da budete i malo ozbiljni. Prema tome, šta se ovde desilo u međuvremenu? Od sednice Vlade (22. marta) do momenta kada su poslanici dobili (26. marta) ovaj dokument, pa do sednice ovog parlamenta sa ovom tačkom dnevnog reda, prošlo je samo šest dana. Za tih šest dana ništa se novo nije desilo i mi, kao poslanička grupa, kao i neke druge poslaničke grupe iz DOS-a, nećemo ovaj dokument podržati. Naravno, očekivali smo gospodina Koštunicu, predsednika savezne države da bude ovde prisutan kao prvopotpisani i da nam objasni šta se to dešavalo ovih nekoliko meseci u pregovorima. Nigde to nismo mogli saznati, osim evo, u ovih nekoliko izlaganja koliko su nam gospoda predsednik Vlade i potpredsednik Savezne vlade ovde izneli. Znači, nešto se dešavalo iza paravana, a mi nismo znali šta se dešava! U isto vreme nismo mogli doneti drugačiju odluku. Gospodin Koštunica nije ovde došao da nam izložiu početku ovog zasedanja to što je bila pozadina svih dogovora. To su naravno učinili gospodin Đinđić i gospodin Labus i na tome im zahvaljujemo. Ima tu jedan mali problem: gospodin Labus je, takođe, rekao da je od onoga što je bio početni dokument DOS-a prihvaćeno samo 5%. U redu, i to je politika, 5% je možda sasvim dovoljno ako se traži mnogo. Mislimo da je to nedovoljno i da je ovaj dokument isto toliko neozbiljan koliko je neozbiljna i bivša Jugoslavija, ona Jugoslavija, koja posle usvajanja ovog dokumenta, a očito je da će biti usvojen, više neće postojati. Prema tome, ovaj dokument je isto toliko neozbiljan, što će naravno i vreme pokazati. Takođe, i izvinjenje što jugoslovenska i srpska javnost nisu upoznate sa ovim dokumentom, što poslanici nisu upoznati sa sadržinom ovog dokumenta, nije neko opravdanje za ono što se desilo, ponavljam, od 26. marta do danas, za ovih pet-šest dana. Rezultat svega toga je to što je ovaj parlament stavljen u cajtnot; to pokazuju problemi sa kvorumom, pokazuje i neposlušnost ili nedisciplina one političke grupe u DOS-u, DSS-a, koja je najavila da će glasati za ovo, a u isto vreme ovde nije prisutna. Sve to, taj vremenski cajtnot u koji je ovih 250 ljudi stavljenopokazuje da ćemo mi ipak izgleda nešto doneti na brzinu. Prema tome, mi ne možemo stati iza dokumenta koji se donosi na brzinu. Pitamo se: da li je moguće da se jedan ovakav dokument donosi na brzinu; a da li je moguće, na kraju krajeva, da se jedna treća, četvrta ili koja Jugoslavija pravi na ovaj način? Da li je moguće da opet to radimo što smo radili i na Žabljaku, i u Jajcu i gde sve ne? Da li je moguće da pravimo ponovo iste greške? Naravno, moguće je, ali jedna stvar neće biti moguća; da se ovde ovaj dokument ne izglasa; a u šta, znajući pozadinu i raspoloženje poslanika, ne verujem; ovaj dokument će biti izglasan očigledno. Međutim, ukoliko bude izglasan, u kasnijim postupcima dorade ovog dokumenta i svim pravnim aktima koji će ga pratiti, mi ćemo kao poslanička grupa aktivno učestvovati, naročito u jednoj stvari - da se uredeelementarne stvari koje su do sada sve Jugoslavije hvalile, kitile i ulepšavale, a to su: pravo veta; ključ koji je bio uvođen u odnosu na federalne jedinice, paritetni sastav; onda svi finansiramo tu zajednicu, a samo neki koriste iz nje, u skladu sa tim koliko su mali ili veliki. Prema tome, ima još jedan problem koji se tu nameće: da nije pozadina svega ovoga i 30 hiljada zaposlenih u saveznoj administraciji koji ovde rade u Beogradu; da nije pozadina da neprihvatanjem ovoga 30 hiljada ljudi, koji rade paralelno pored naše republičke državne administracije, ne bi mogli ovde da bivstvuju (nakupljeni iz cele bivše Jugoslavije i čine jednu paralelnu državu, a o kojima smo mi, čak i mi iz DOS-a, veoma često ovde govorili); da nije problem opstajanje tih 30 hiljada, a mogu slobodno reći fantomski zaposlenih ljudi, koji će ne znamo šta raditi u toj paralelnoj državi. Sledeća stvar koja je veoma interesantna je šta će raditi ti poslanici buduće skupštine, kako će se birati. To je veoma interesantno i, shodno svemu tome, mislimda buduća diksusija, koja će ovde trajati duplo duže nego što je uobičajeno, najverovatnije neće do kraja doneti promenu našeg stava, a koji je ovog puta negativan.
Reč ima gospođa Nada Kolundžija, predsednica poslaničke grupe DOS - Demokratska alternativa.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, poštovani predsedniče Vlade, potpredsedniče, uvažene kolege narodni poslanici, ovo o čemu mi danas raspravljamo i o čemu načelno treba da se izjasnimo, ukoliko pokušamo da budemo odgovorni i vodimo računa o tome šta treba da doprinese boljem položaju Srbije u budućnosti, onda ćemo pokušati da u okviru ovoga što je ponuđeni dokument ugradimo ili bar predložimo ono što dokument koji bi se zvao ustavna povelja treba da sadrži kao garancije zaštite interesa Srbije u jednoj zajednici Srbije i Crne Gore. Ovo što imamo danas jeste u stvari kraj jednog dezintegracionog procesa koji se dešavao poslednjih 10 godina. Ovo je rezultat jedne politike koja je mislila da se država brani tako što se šalju vojnici u Sloveniju, Hrvatsku, Bosnu, što ginu i što na kraju ostaje nešto što nije bila država koju su hteli da odbrane. Ostaje nešto što nije čak ni celovita Srbija, jer je jedan deo Srbije pod međunarodnom upravom. Dakle, mi sada ovde moramo da odgovorimo na nekoliko ključnih pitanja - da li neki misle da i ovu Jugoslaviju treba braniti vojskom i ako treba neka izađu i neka to kažu. Dakle, neka ne zavaravaju građane da se država koja je zajednica dve republike može braniti silom i stvarati silom. Ona se može stvarati samo dobrom voljom obe federalne jedinice i merom dobre volje da se stvara zajednička država. Ovaj dokument koji mi danas imamo, jeste minimum te zajedničke dobre volje. Srbija niti se smela postaviti, niti se može postavljati kao neko veliki, kao veliki brat koji ima pravo da ucenjuje i preti malom bratu da ostane uz njega, jer će inače dobiti batine. Tako je to neko ranije radio i mi smo uvek dobijali batine i uvek smo bili žrtve jedne takve politike. Neki kažu da bi se Slobodan Jovanović prevrnuo u grobu kada bi video ovakav ustavni koncept, a ja mislim da se Slobodan Jovanović prevrće u grobu od 1945, pošto nijedan ustavni koncept nije nešto što bi opstalo u normalnom pravu. Prema tome, ono što je sada važno jeste da sa jedne strane oni koji zagovaraju čvrstu federaciju (čak ima ovde onih koji hoće unitarnu državu, jer smatraju da su i Crnogorci Srbi i da nemaju pravo da se pitaju o sopstvenom statusu) moraju da kažu kako to misle da izvedu; i, ako je to sila, onda sigurno većina građana Srbije nije za to. S druge strane, postoje oni koji smatraju da bi Srbija trebalo da pođe putem sopstvene državnosti, ali onda neka prethodno odgovore na jedno pitanje - kako Srbija to da uradi u ovom trenutku, u kome nema suverenost nad jednim delom svoje teritorije. Neka odgovore na to, ili kako će vratiti suverenostnad tim delom teritorije, hoće li opet slati vojnike protiv međunarodne zajednice da vraćaju suverenost. Neka to kažu javno, a onda će videti da li građani Srbije podržavaju takvu opciju ili ne. Ja mislim da ne podržavaju. Ono što mi danas pokušavamo daradimo i oni koji su bili ovlašćeni pregovarači ne dovodi se u pitanje, i mislim da je pogrešno doveden u pitanje status onih koji su razgovarali o ovome; nikada narodi ne razgovaraju o tome, uvek razgovaraju oni koji su ovlašćeni da razgovaraju, jer ne mogu da zamislim kako bi izgledao narod. Pri tom ima onih koji misle da bi kao konstruktivna opozicija mogli da doprinesu svojim čvrstim stavom, a njihovi tvrdi stavovi su nas doveli dovde i zato mislim da nije bilo dobro da oni učestvuju i da svojim tvrdim stavovima pomažu. Dakle, mi sada moramo da razgovaramo o tome šta su naši ciljevi, šta je interes Srbije. Interes Srbije je da bude deo evropskih integracija. Evropske integracije su jedina garancija očuvanja suvereniteta Srbije. Samo u evropskim integracijama mi možemo sačuvati svoje teritorije i možemo računati da će Kosovo i Metohija biti deo sklopa koji će se zvati Srbija. Ovakav sporazum garantuje nam približavanje evropskim integracijama, i to je ono što je važno. Drugo važno pitanje za nas je pitanje Kosova i Metohije. Da li Kosovo i Metohiju čuvamo u zajednici sa Crnom Gorom, uz garancije Evropske unije, uz saradnju sa međunarodnom zajednicom ili Kosovo i Metohiju čuvamo namećući svoje stavove Crnoj Gori, ignorišući njihovo pravo da se i oni pitaju u kakvoj zajednici hoće da žive i da li time zapravo i Albancima dajemo za pravo da kažu - evo, ovi u Beogradu hoće na silu i uvek na silu da nam nameću rešenje. Tada će dobiti podršku međunarodne zajednice da nemaju nikakve veze sa takvim Beogradom. Mi mislimo da moramo da pokažemo da razumemo kako svet izgleda, kako svet funkcioniše i po kojim pravilima funkcioniše. Ovim sporazumom mi to pokazujemo. Nikoga ne treba zavaravati da je ovaj dokument nešto gde je Srbija podjednako blizu nekakvoj čvršćoj državi ili nekakvom samostalnom statusu. Dakle, mi smo ovim sporazumom negde na sredini, ali ono što je dobro u odnosu na sadašnje stanje jeste da na ovakav način Srbija ima mogućnost da štiti svoje interese u toj zajednici. U ovoj zajednici koja je napravljena na silu, oktroisanim ustavom, Srbija nije imala mogućnosti da štiti svoje interese i stalno je plaćala visoku cenu ovakve državne zajednice. Onaj koji neće da prizna da Crna Gora funkcioniše kao samostalna država, a da Srbija funkcioniše kao država zavisna od samostalne Crne Gore, taj neće da prizna šta je urađeno u prethodnom periodu. Dakle, Srbija ovakvim uređivanjem odnosa stvara sebi mogućnost da štiti sopstvene interese i, ono što mislim da je važno, što bi među zaključcima Skupštine Srbije trebalo da stoji, da u ustavnoj povelji, kao najvišem dokumentu kojim bi se razradili odnosi između Srbije i Crne Gore, stoji odrednica da je Rezolucija Saveta bezbednosti kojom sedefinišestatus Kosova i Metohije preneta na Srbiju. Time bi Srbiji bilo omogućeno ona svojim ustavom, koji bi usledio nakon toga, može da definiše pitanje Kosova i Metohije nakon nekog prelaznog perioda.
Reč ima narodni poslanik Bojan Kostreš, predsednik poslaničke grupe DOS - Liga socijaldemokrata Vojvodine i Liga za Šumadiju.
Poštovane dame i gospodo, poslanička grupa Lige socijaldemokrata Vojvodine i Lige za Šumadiju će podržati ovaj predlog, iz prostog razloga što mislimo da se u ovom momentu i nije moglo više postići. Mislimo da su ljudi koji su predstavljali našu državu na ovim razgovorima postigli nešto što je u ovom momentu najrealnije i što je jedino moglo da se postigne. Mi u Ligi socijaldemokrata Vojvodine mislimo da je ovo samo prelazno rešenje do jedne nezavisne Srbije, međunarodno priznate Srbije, Srbije koja će biti prepoznatljiva u Evropi i koja će biti deo Evrope. Mi mislimo da u ovom periodu do te nezavisne Srbije treba da definišemo kako će ta buduća Srbija izgledati, od čega će se ona sastojati, sa kim će se graničiti, koje regione i koje pokrajine će u sebi imati, dakle, da li će biti federacija ili regionalna država. To je ono što mislimo da treba definisati u ovom periodu. Takođe, onošto treba da se definiše u periodu koji je pred nama jeste da se dogovorimo već jednom da li je Srbija nacionalna država ili je Srbija država građana? Naše mišljenje je da Srbija u svakom slučaju mora biti država građana, jedna federalna, moderno uređena država. Mi ne žalimo za Jugoslavijom, jer, po nama, Jugoslavija ne postoji još od 1991. godine. Sve ostalo su bile neke miloševićevske tvorevine. Žabljačkim ustavom smo dobili samo jedan pokušaj pravljenja velike Srbije i mislimo da to nije dobro i zato je dobro što završavamo konačno sa tim imenom - Jugoslavija. Svako ko žali za Žabljačkim ustavom i žabljačkom Jugoslavijom u stvari žali za konceptom miloševićevske velike Srbije i on će, u stvari, proći isto tako kao Milošević. Možda neće otići u Hag, ali će otići na smetlište istorije. Ono što moram da kažem da smeta nama u Vojvodini, i da prigovorim ljudima koji su razgovarali u naše ime, jeste da Vojvodina nije konsultovana, da vojvođanska administracija nije uključena u ove razgovore. Za razliku od opštine Batočina, Vojvodina je bila konstitutivni element bivše Jugoslavije. Znači, Vojvodina kao konstitutivni element bivše Jugoslavije nije konsultovana, nije uključena u ove razgovore - na taj način se nastavlja sa tradicijom miloševićevske, žabljačke Jugoslavije i njegovog antiustavnog i pučističkog dolaska na vlast. On je 1988. došao na vlast pučem i kršenjem Ustava, a nepriznavanjem i neuključivanjem Vojvodine u ove razgovore naša delegacija je samo to produžila, i to je naša najveća zamerka pregovaračima. Još jedna stvar koja mora biti jasno definisana u periodu koji je pred nama jeste - kako će se ta nova zajednica finansirati, kako će se Srbija finansirati;mislimo da, u skladu sa novcem koji se iz pojedinih regiona donosi u Srbiju i u zajednički budžet, treba da se tako delipolitički uticaj i politička vlast. Još jedna stvar, moram da se osvrnem na jučerašnji događaj i na neprisustvo gospodina Koštunice na ovoj sednici. Razumem čoveka, on je, pored Stjepana Mesića, jedini političar sa ovih prostora koji je uspeo za svog mandata da rasturi državu kojom predsedava. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Reč ima predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin dr Zoran Đinđić.
Dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, pre svega želim da kažem nešto o kritičkim primedbama koje su upućene na ovaj predlog. Pri tom ne mislim na detalje tog predloga, jer se ovde radi o jednoj koncepciji, koja će tek kroz konkretne radove Ustavne komisije, čiji će članovi biti izabrani iz ovog parlamenta, biti precizirana i o čemu će se onda ova skupština izjasniti. Želim da kažem nešto načelno, jer se ovde radi o jednoj koncepciji koja počiva na nekoliko svojih unutrašnjih ograničenja i nekoliko pretpostavki, i to je bio predmet svih pregovora. Kao što sam rekao u prvom javljanju, ne mislim da je bilo realno mnogo više i mnogo bolje da se napravi, ako govorimo o tim osnovnim stvarima. Ako govorimo o nekim detaljima, sigurno, u svakoj situaciji može da se napravi i više, ali mislim da suština ne bi bila mnogo izmenjena. A čuli smo da ovaj predlog nije dobar, da ovaj plan nije dobar, ali mislim da niko nije rekao da nije realističan inisam čuo uverljive argumente da je bio moguć neki bolji, realističan. Znači, činjenica je da naša stvarnost nije dobra i činjenica je da ne možemo smišljati neke ambiciozne programe za rešavanje naših problema, jer su naši problemi zapušteni, naši problemi su i istorijski, naše krize nisu samo krize koje nastupaju zbog lošeg rukovođenja zemljom, mada je bilo i faza katastrofalnog rukovođenja zemljom, ali to je samo ubrzalo naše krize. Mi smo nasledili strukturne krize u regionu; problem definisanja nacionalne državnosti, koji nismo rešili u 19. veku zbog odnosa velikih sila koji je postojao;odnos države i nacije, koji je Evropa rešila pre 200 ili 300 godina, kod nas se rešava ovih dana. Moramo da budemo svesni toga da su to posledice ogromnih tektonskih poremećaja na zemaljskoj kugli, gde smo mi poslednji delić Evrope koji se još uvek trese. I, onaj ko to ne vidi, on ne vidi realnost. Moramo da shvatimo da što pre sve to zaustavimo, to imamo više šanse da u budućnosti naša deca i naši unuci nešto razumno urade na ovim prostorima. Dakle,znam da plan nije dobar, ali znam da je on dovoljno dobar da zaustavi dezintegrativne procese i da od nas zavisi u kojoj meri ćemo onda u budućnosti raditi konstruktivno. Ako bude bilo više destruktivnih nego konstruktivnih snaga, ovaj plan je suviše slab da to zaustavi, ali on je posledica procesa koji su se na ovim prostorima događali u prethodnim decenijama ili možda u prethodnim vekovima. Ono što kritičari nijednog trenutka nisu uveli u diskusiju, kada su predlagali nešto bolje, to je taj drugi partner, naime, Crna Gora. Pitanje je - šta je on bio i šta je polovina građana Crne Gore spremna da prihvati kao neki kompromis. Nije stvar u Solani, kao što je gospodin Labus rekao. Naravno, Solana je, vrlo ću vam otvoreno reći, došao i rekao - stav Evropske unije je da se vi dogovorite. Pošto ne možete da se dogovorite o načinu održavanja referenduma u Crnoj Gori,biće sukoba i oko toga - da li može da se održi referendum koji će priznati jedna i druga strana. Pošto je Crna Gora, po istraživanjima javnog mnjenja, podeljena pola - pola, znači nema referenduma, jer će biti sukoba. Dakle, dogovorite se, rukovodstvo Crne Gore i opozicija Crne Gore, znači, dve strane koje reprezentuju pola- pola Crne Gore, i predstavnici Srbije i Jugoslavije, dogovorite se, šta god se vi dogovorite, Evropska unija će da prihvati. Jedino što Evropska unija ne može da prihvati, to je da se ništa ne dogovorite. Situacija je bila takva da dogovor nije bio na vidiku, jer je bila sporna osnovna stvar:da li će to biti jedna država, sa jednim međunarodno priznatim subjektivitetom u spoljnoj politici, a to je taj simbol "jedna stolica"; nije stvar u "jednoj stolici", nego je stvar u međunarodnom karakteru te države; ili će to biti dve države, dve međunarodno priznate države, koje će onda tražiti svoje međusobne veze. To je bio kamen spoticanja i do poslednje noći, do poslednjeg trenutka, tu nije bilo kompromisa. I, kada je tu postignut kompromis, onda su iz toga sledile određene druge posledice i određeni drugi kompromisi. Pokušavao sam lično, i na razne načine, da utičem na to da ova druga crnogorska strana, koja je za nezavisnost, prihvati i bez međunarodnog posredovanja i bez međunarodnog pritiska "jednu stolicu", a to znači jednu državu, ali to nije donelo uspeh. Mogu da vam, sa punom odgovornošću, kažem da je pozicija polovine Crne Gore, znači onog dela koji je za nezavisnost, bila do poslednjeg trenutka veoma tvrda, po cenu da se ide na razdvajanje, i to na razdvajanje uz referendum, sa spornim legitimitetom, uz sve posledice koje bi tu usledile. Dosta nam je toga u našoj prethodnoj istoriji. Dosta nam je toga da neko kaže - e, ja ću to da uradim, pa posle da vidimo šta će da se desi, ja ću da se igram šibicama u barutani, pa posle, kada počne da puca, onda ću da kažem - e, sada neka dođu neki vatrogasci i neka to gase,verovatno možda nisamja to izazvao, nego je neko drugi to podmetnuo. Moramo da budemo vrlo odgovorni i, kao što sam rekao juče, svesni visokog stepena rizika koji vlada danas u regionu. Pogledajte kakvo je danas stanje u regionu - samo vas molim, pogledajte kakvo je danas stanje u regionu u odnosu na Evropu, kakvo je političko stanje i kakvo je ekonomsko stanje. Imamo Rumuniju, koja posle deset godina oduševljenja u prvom talasu - nema više porodice Čaušesku, ne postoji Sekuritatea, dolazi demokratija - posle godinu dana te demokratije rudari ruše vladu, posle toga se pet puta menjaju vlade. I danas imamo vladu koja je praktično slična onoj koja je bila na početku, sa ogromnim problemima u organizaciji društva, u ekonomiji siromašnog stanovništva. Pogledajmo Bugarsku - predsednik vlade je car, predsednik države komunista. Pogledajmo Makedoniju - duboko podeljena, zaraćena zemlja. Pogledajmo Albaniju, vladajuća partija pocepana, velika kriza u društvu. Pogledajmo Crnu Goru, pogledajmo Bosnu i Hercegovinu, pogledajmo Hrvatsku. I, na kraju, jedina svetla tačka u međunarodnom javnom mnjenju, jedino u šta se polaže nada je integrativna snaga demokratskih procesa u Srbiji. Čitajte izveštaje ... [[Aplauz.]] Meni je simpatična ta principijelnost onih koji veruju samo sebi i ne veruju izveštajima međunarodnih ekspertskih grupa. Oni su bili principijelni i nisu verovali kada su im te ekspertske grupe govorile šta će se događati. Nažalost, to se dogodilo. Srećom, sada te ekspertske grupe, i Svetske banke, i Međunarodnog monetarnog fonda i Evropske unije, kažu - Srbija je zemlja koja može ponovo da ujedini region. Svojim demokratskim procesima Srbija može jedan vrlo problematičan region da pokrene u pravcu evropske integracije, dame i gospodo, pod uslovom da Srbija bude sposobna da rešava probleme koji su pred njom. Jedan od problema je karakter zajedničke države. Predugo je to pitanje bilo otvoreno da bismo mogli, zbog nade da ćemo ga rešiti na nešto bolji način, da čekamo, da rizikujemo da u tom prostoru koji nastaje nastupi nova kriza. Nova kriza je bila mnogo blizu oko pitanja organizovanja referenduma u Crnoj Gori: pod kojim uslovima će se organizovati; koji procenti su dovoljni da bi jedna ili druga strana bila u većini; i, ako ta druga strana ne prihvati legitimnost tog referenduma, šta će posle da uradi; šta će da se desi kad krenu desetine hiljada ljudi na ulice da protestuju, bilo sa jedne ili sa druge strane. To je bilo programirano za ovu godinu. Dakle, oni koji se nadaju da bi do toga moglo uskoro da dođe, oni su imali svoje šanse da vode svoje ratove. Imali ste vašu šansu da vodite ratove i ovom ste narodu pokazali cenu toga. Pustite one koji hoće da pobede u miru.... [[aplauz - poslanici SRS negoduju]] Dame i gospodo, patriote su Srbiju uvodile u ratove, gde je trebalo da bude i slave, i dobitka i povećanja teritorija. Posle svih tih ratova Srbija je bila i manja i slabija. Prvi put sada mi imamo priliku da mirom postanemo jaki i dozvolite onim snagama u ovom društvu koje hoće da na sebe preuzmu odgovornost da pokušaju. Vi ste imali priliku da pokušate i pokazali ste šta znate i umete; dvanaest godina, a pre toga 50 godina. Pa, hoćete li još 100 godina? Mi imamo godinu i po za sobom i vi već već sada merite tih godinu i po kao da je to bilo više nego vaših 50-60 godina. Nije. [[Žagor.]] Dakle, vrlo neprijatnu stvar imam da vam kažem - to je da ćemo morati da u rešavanju svojih problema budemo realistični. Ne samo u odnosu na Crnu Goru i ne samo u odnosu na buduću državu. Mi imamo još dva velika problema pred nama, u naredne dve - tri godine. Drugi problem je Kosovo i Metohija, a treći saradnja sa Međunarodnim sudom u Hagu. Znači, prvi problem smo rešili na ovaj način. Drugi problem u ovoj skupštini, u ovoj javnosti takođe treba da stavimo na dnevni red, pa da vidimo, da ne zabadamo glavu u pesak, šta nas čeka za dve, tri ili pet godina. Vrlo brzo će doći taj trenutak. Nema od praznog patriotizma vajde, dame i gospodo. To što vam je nešto u srcu, to nije dovoljno. Mora da vam bude u glavi, a nije dovoljno ni da vam je u stomaku. U glavi! [[Aplauz.]] Dakle, treba nam jedna ozbiljna rasprava o tome - šta ćemo uraditi za dve ili tri godine, kada se na dnevni red postavi pitanje statusa Kosova i Metohije, a to će doći na dnevni red, jer je ustav Kosova i Metohije, tajustavni okvir, predviđen takođe za tri godine. Možda će se produžiti. Možda će se nešto u međuvremenu pozitivno desiti, ali mi, kao odgovorni ljudi, moramo već sada dapolitički i u društvu pravimo određeni konsenzus i određene opcije oko potencijalnih rešenja. Treće pitanje je - saradnja sa međunarodnim organizacijama, koje nisu samo simpatične našem narodu i našim ljudima, nego koje su i nesimpatične. Takođe i tu moramo da imamo određeni konsenzus, da bi smo došli do te četvrte stvari, koja nam je bitna, a to je uređenje same Srbije putem jednog demokratskog ustava. Sve to mi moramo da uradimo u naredne dve ili tri godine da bismo bili pripremni za ono što svi hoćemo, a to je Evropska unija. Jer, mi moramo da rešimo pitanje našeg državnog statusa, našeg ustava, našeg uređenja, da bismo se kandidovali, pošto ne možemo da uđemo u tu uniju kao jedna nerešena, neregulisana država, znači u nešto gde se odnosi vrlo striktno regulišu među svojim članicima, a to je Evropska unija. Dakle, to su bolne etape na našem putu izvlačenja iz DžIDž veka. Mi rešavamo probleme koje naši preci u DžIDž veku nisu mogli da reše, jer su imali Austrougarsko carstvo, Tursko carstvo i mi smo bilistešnjeni među njima. I, naravno, Englesku, Rusiju, Francusku, koje su vodile svoju politiku, malo za jedne, malo za druge, preko naših leđa. To mi sada imamo kao zaostavštinu i tu ne možemo da biramo. Znači, mi moramo da te probleme što pre rešimo da bismo se okrenuli problemima DžDžI veka. A, to je pitanje - ekonomije, to je pitanje - standarda, to je pitanje - radnih mesta. Kako tu naš region stoji trenutno? Tako što 50 miliona ljudi, koji žive u svim ovim zemljama koje sam pobrojao, ima isti bruto socijalni proizvod kao Grčka, koja ima devet miliona stanovnika. To znači da 50 miliona ljudi koji žive oko nas, zajedno sa nama, proizvede godišnje onoliko koliko Grčka, koja ima deset puta manje stanovnika.To je naša ekonomska snaga. To je snaga na koju mi računamo kada govorimo o sili, kada govorimo o sukobima u koje smo spremni da uđemo. Znači, budimo realistični. Mi smo vrlo posustali. Nemamo energiju da je trošimo na traženje idealnih rešenja. Moramo da koncentrišemo našu nacionalnu i građansku energiju na rešavanje tih pitanja, jednog po jednog, da bismo mogli da se okrenemo onom od najvažnijih pitanja, a to je standard našeg stanovništva i uključivanje u Evropsku uniju. Zbog toga - svestan prigovora koje su šefovi poslaničkih klubova uputili i saglasan sa većinom kritika da je to rešenje vrlo problematično, vrlo provizorno - vrlo iskreno da kažem: to i ja mislim takođe. Ali, mislim da je to od mogućih realnih rešenja najbolje i zbog toga vam preporučujem da kao poslanici opozicije još jednom razmislite o tome, jer ovo zaista nije partijsko pitanje i niko u ovome nije učestvovao sa stanovišta i programa svoje partije. U svim programima svih naših partija, se govori o stvarnom federalizmu. Ne postoji ni jedna partija, čiji su pripadnici učestvovali u pregovorima, a koja jeste politički ili ideološki za rešenje koje je sada ponuđeno. Ne, sa stanovišta naših partijskih programa ovo je jedno vrlo manjkavo rešenje, kao i sa stanovišta vaših partijskih programa. Ali, molim vas da ovoga puta prevaziđemo partijske programe i da svetu pokažemo je Skupština Srbije jedno telo najvišeg suvereniteta građana, koje će odgovorno i svesno da stane iza jednog realističnog koncepta i da kaže - uprkos svemu što zameramo, mi smo svesni da nas to vodi jedan korak dalje, glasaćemo za to, trudićemo se u naredne tri godine da tu državu ispunimo njenim pravim političkim sadržajem i da za tri godine ona bude mnogo bolja nego što je sada u ovom predlogu. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem gospodinu premijeru. Reč ima narodni poslanik Momčilo Trajković, prema članu 89. Poslovnika. Ograničeno vreme je pet minuta.
Poštovani poslanici, dragi gosti, ukratko, stvarno je ključno pitanje - kako zaustaviti dezintegrativne procese na Balkanu; možemo li mi zauzeti poziciju koja nam sleduje, a to je geostrateška pozicija da smo mi, u stvari, ključni partner međunarodne zajednice na Balkanu, hoćemo li preuzeti tu poziciju, da bismo mogli da rešavamo celovito sva naša pitanja. Stvarno smatram da treba da pronađemo rešenje koje treba da bude nukleus integracije i u našoj zemlji i na Balkanu. Da li je ovo najbolje? Očigledno kažu da nije najbolje. Jesam pristalica stvarno zajedničke države, a ako ne uspemo da nađemo zajednički jezik sa onim političkim snagama, sa kojima prirodno treba da nađemo zajednički jezik, onda se postavlja pitanje: kada ćemo početi proces dezintegracije. Međutim,imam jednu rezervu, a ta rezerva se odnosi pre svega ni pitanje Kosova i Metohije. Razlog, to je pomenuo i profesor Pelević, jeste pitanje: da li je sporazum dovoljna garancija da zameni Rezoluciju 1244, pogotovu uzimajući u obzir da Rezolucija 1244 u stvari garantuje suverenost Jugoslaviji na tom delu naše teritorije. Mislim da je trebalo učiniti napore da se dođe do jačih garancija, pre svega Saveta bezbednosti, kako bismo mogli slobodnije da uđemo u ove procese. U protivnom, sumnjam da možemo imati garant da za tri godine Kosovo i Metohija stvarno ostanu u okviru Srbije, odnosno zajedničke države. Da vas podsetim, mi smo rekli da je ustavni okvir protivan Rezoluciji 1244 i ovde smo tu deklaraciju doneli, da su izbori na Kosovu i Metohiji neprihvatljivi, pa smo i to prihvatili. Doneli smo Zakon o lokalnoj samoupravi, u kome nismo tretirali Kosovo i Metohiju kao deo Srbije. Evo, sada ovih dana se vrši popis u Srbiji bez Kosova i Metohije. I sada, na kraju, prihvatamo jedan dokument u kome nema, hoću da ponovim još jednom, nema po meni dovoljno garancija da će Kosovo i Metohija stvarno biti deo suverene, odnosno deo naše zajedničke države koju danas stvaramo. To je za mene najškakljivije pitanje,zato smatram da je trebalo tražiti dovoljno garancija,smatram da treba i dalje tražiti još garancija da bi se to ostvarilo. Gospodin Batić ima vrlo interesantnu ideju - samostalna Srbija. Nisam daleko ni od toga, ali mora da se usaglasi politika kada je u pitanju Srbija i Kosovo i Metohija. Politika koja se vodi prema Kosovu i Metohiji je danas, po meni, vrlo opasna i svi potezi koji su do sada povučeniu stvari su samo uvek udaljavali Kosovo i Metohiju od Srbije. Daj bože da ne budem u pravu, učiniću sve da pomognem da ipak Kosovo i Metohija bude deo suverene Srbije, odnosno zajedničke naše buduće države. Evo, imao sam toliko. Smatram da je ovakav nedovoljno definisan stav prema Kosovu i Metohiji vrlo opasan i svi oni koji teže nezavisnom Kosovu, pogotovu Albanci, oni to slave, a ja se nadam da će Srbija učiniti napore da im to zadovoljstvo ne priušti. U protivnom, smatram da ćemo poneti veliku odgovornost ukoliko te procese ne zaustavimo. Albanci smatraju da su ovim sporazumom u stvari još jedan korak bliže svojoj nezavisnosti. Hvala vam.
Nastavljamo jedinstveni pretres o Polaznim osnovama prema redosledu prijavljenih govornika. Prvi govornik je gospodin Rodoljub Šabić, posle njega narodni poslanik Zoran Ćirković.
Poštovane dame i gospodo, još od trenutka kada je prvi put predstavljen javnosti ovaj dokument je, na jedan sasvim očigledan način, izazvao ozbiljnu polarizaciju i potpuno oprečne stavove. I danas je jasno da u ovoj sali sedi nekoliko politički organizovanih grupa ljudi koji imaju potpuno oprečne stavove i koji na prvi pogled ni oko čega u vezi, ne toliko sa sadržajem ovog dokumenta, koliko sa njegovim mogućim konsekvencama ne mogu da se slože. Polazim ipak od toga da postoji nešto oko čega moramo da se složimo. Ovo jeste istorijski trenutak i tu nema patetike. Svaki put kada jedan nacionalni parlament raspravlja o nekom dokumentu, čije usvajanje treba da predstavlja i da ima za posledicu neku prekompoziciju globalnih odnosa, dva naroda, dve države, usvajanje novog Ustava, to jeste istorijski momenat. Pošto je takav, to podrazumeva da i učesnici tog momenta sebi postave određene norme ponašanja i definišu svoj odnos prema tom trenutku. Za početak, to svakako isključuje ovakve male, sitne, neodgovorne igre sa nedostatkom kvoruma u Skupštini, a u svakom slučaju isključuje iglumu, šmiru, lažni patos, lažne emocije i posebno nekakve virtuelne projekcije, nekakve navodno postojeće stvarnosti i navodno postojeće prošlosti. Dakle, šta mi zapravo u ovom trenutku radimo? Da li mi dajemo nekakvu stručnu ocenu nekakvog seminara na kolokvijumu iz Ustavnog prava gospodi koja nisu studenti druge godine prava ili mi u stvari donosimo političku odluku? Nisu ovde nama gospoda Koštunica, Đinđić, Labus, podneli neki papir koji treba da bude ideal njihovih viđenja o uređenju nekakve složene države. Oni su nama doneli nešto što je rezultat mučnih i teških, ozbiljnih i napornih pregovora sa jednom drugom grupom političara, koja je u ovom kontekstu zastupala neke interese koji nisu koincidirali sa našim. Doneli su i rekli - gospodo, ovo ni mi ne smatramo idealnim, ali to je to što smo mi mogli i mi vam predlažemo da to prihvatite. Vi, gospodo, odlučujete, ne oni. Taj sporazum nas još uvek ne obavezuje, mi ćemo ga prihvatiti ili ga nećemo prihvatiti, ali donoseći tu odluku mi se ne možemo rukovoditi svojim idealima o finim, idealnim teorijskim ustavno-pravnim rešenjima složenih država ili svojim lepim željama. Divno bi bilo kada bismo sada mogli da proklamujemo i usvojimoovde principe iz američkog ustava, ili nemačkog ili zašto ne švajcarskog, ali mi to ne možemo. Dakle, mi se moramo rukovoditi onim što jeste realno moguće. I, nije istina da mi zapravo ovde imamo tri opcije. Ovde postoje dve opcije. Mi možemo u ovom trenutku da se odlučimo za brz momentalan, de fakto trenutan raskid odnosa sa Crnom Gorom, sa svim konsekvencama koje to nosi, mislim krajnje ozbiljnim konsekvencama, možda i nesagledivim iz ove pozicije. Donekle razumem mišljenje onih koji su juče zagovaralii to kao mogući koncept, delim stav da je to atraktivno mišljenje, ali ne verujem da ono sagledava moguće, možda i katastrofične, posledice takvog brzog opredeljenja. Druga je solucija ovo što nam se nudi: labav državni savez, čudna državna tvorevina, konfederacija kakve možda nigde nema, ali nešto što je ipak definisano. Kažem, bolje realna labava konfederacija, nego virtuelna federacija. Treće solucije nema. Oni koji nam tvrde da danas ovde mi odlučujemo o tome da likvidiramo Jugoslaviju, rade ono što sam rekao na početku da je zapravo zabranjeno, projektuju nam virtuelnu stvarnost. Dakle, koje to više Jugoslavije nema? One koja je bila lider svih slobodoljubivih zemalja sveta, one koja je u ratu pobedila NATO pakt, one koja je imala genijalna spoljnopolitička rešenja i tako sebi gradila fantastičnu poziciju, konfederaciju sa Grčkom, pakt sa Rusijom i Belorusijom, one koja je imala fenomenalnu ekonomiju, u kojoj se i nošenjem gajbica jedan mladić mogao obogatiti milionima maraka. Te definitivno nema. Ako oni misle na neku drugu Jugoslaviju, onda moraju da izađu pa da nam kažu koliko godina pre dolaska DOS-a na vlasti u Crnoj Gori de fakto ne važi Ustav Savezne Republike Jugoslavije, koliko godinane važe savezni zakoni, koliko godina ne važe odluke Savezne vlade i odluke saveznih organa uprave; a važi li u Crnoj Gori jugoslovenski novac, deluje li u Crnoj Gorijugoslovenska Narodna banka? Ne deluje, gospodo. Prema tome, tu priču zaboravimo. Danas mi odlučujemo koju ćemo soluciju prihvatiti: hoćemo li da biramo ovo što nam se nudi ili jesmo za trenutan prekid odnosa i za nezavisan put Srbije u svetu. Kažem, ovo što nam se nudi je bolje, bar iz dva razloga, ne ulazeći u analizu, u sadržinu dokumenta za koga i sam, naravno, imajući u vidu svoje lične ideale o nekakvoj organizaciji države, ne mislim da je dobar, ali znam da je to što je moguće. Dakle, ima bar dve vrednosti: jedna je to štonešto virtuelno pretvara u realno; jedna federacija koja je postojala samo imaginarno, postaće jedna recimo realna konfederacija; i druga, što ljudi, zašto ne i novi ljudi, i novi procesi koji se mogu kombinovati sa procesima koji su dominantni u našem okruženju, dobijaju šansu na tri godine. Tri godine su u istoriji sekunda, ali tri godine ipaknisu i malo. U ime toga što jeste nesporna vrednost, socijaldemokratski poslanici glasaće onako kako Vlada predlaže. Zahvaljujem vam.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, a posle njega narodni poslanik Novica Đurašković.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsedniče srpske Vlade, potpredsedniče Savezne vlade, poštovani novinari i gosti sa galerije, stav Nove Srbije prema ovom papiru je izrekao šef poslaničke grupe. Prosto se nosim mišlju da samo komentarišem odredbe ovog teksta, pa ću to učiniti taksativno, redosledom kako je to u tekstu napisano. Dobro ješto je Sporazumupućen na raspravu i verifikaciju u skupštine članica buduće zajedničke države. To je ono o čemu govori ovo prvo poglavlje Polaznih osnova. Drugo, Ustavna povelja, kao surogat za ustav zajedničke države, svojoj surogat državi. Pod tri, odredbom opreispitivanju u startu se revitalizuju namere potpisnika ovog papira i visokog predstavnika Evropske unije, kao svedoka. Ova država je na staklenim nogama, čak i ako preživi grejs period od tri godine, koliko će, nadamo se, biti na kiseoniku međunarodne zajednice. Ime državne zajednice - bilo bi bolje zajednička država, nego državna zajednica. Sigurno je da je naziv Srbija i Crna Gora bolji nego bivše ime Jugoslavija, doduše, nešto slabiji od pravog naziva da se zajednička država Srbijanaca i Crnogoraca nazove Nova Srbija. Evo, mi kao stranka smo spremni da naše stranačko ime žrtvujemo na oltar zajedničke otadžbine. Sporazumom je predviđeno pet zajedničkih institucija koje su dosta nategnuto koncipirane: a) teško je zamisliti mehanizme navodne zaštite od nadglasavanja, a da taj mehanizam štiti načelo političke pravednosti i pravičnosti; ono što je izvesno, buduća Skupština Srbije i CrneGore biće onemogućena da odlučuje; b) rešenje o predsedniku Srbije i Crne Gore, koji je ujedno i predsednik Vlade zajedničke države, nije loše predloženo, samo ne znamo kako će funkcionisati jer je kabinet predsednika Vlade ozbiljno redukovan, a njegova ovlašćenja ozbiljno limitirana. Zaista, još jednom podvlačim - bilo bi mnogo bolje da u ovom papiru stoji - polazne osnove zajedničke države,nego državne zajednice. Kakva je to konzistentnost spoljne politike, ako je predviđenom rotacijom u Ministarstvu spoljnih poslova i poslovičnom neslogom ona u startu hendikepirana? Kakvo je to jedinstvo komande u vojsci u kojoj se komanduje konsenzusom? Kako mogu skladno da funkcionišu unutrašnji ekonomski odnosi, ako ne funkcioniše zajednička moneta? To su dileme zbog kojih je Nova Srbija zaista skeptična prema ovom sporazumu. Sud Srbije i Crne Gore predviđa obavljanje ustavno - sudske i upravno - sudske funkcije, a nema nikakvu instancionu nadležnost. Pa, to onda liči na seosko mirovno veće. Gospodo narodni poslanici, Nova Srbija je iznela suštinske primedbe na ovaj papir koji je danas na dnevnom redu. Mi ne sporimo potrebu zajedničke države, zajednička država treba da postoji. Zajednička država je uspostavljena 1918. godine na Velikoj podgoričkoj skupštini, kada su poglavari Crne Gore odlučili da se ujedine sa Srbijom. Nikada se Crna Gora nije ujedinila ni sa državom Srba, Hrvata i Slovenaca, ni sa Jugoslavijom. Crna Gora je ušla u sastav srpske države. Naravno, pošto se u ovom papiru pominju istorijska prava i prava državnosti Srbije iCrne Gore, to je zaista tačno. Berlinskim kongresom su stvorene dve srpske države ili, bolje rečeno, kneževine: Kneževina Srbija i Kneževina Crna Gora. Zašto su napravljene dve? Napravljene su dve, zbog proste fobije koju je Austrougarska imala prema stvaranju nove Srbije. Napravljene su dve države iz razloga što je Bosna i Hercegovina postala protektorat Austrougarske monarhije. Napravljene su dve države i između njih je napravljenkoridor koji je ostao u sastavu Otomanskog carstva. Taj koridor je pljevaljski i novopazarski Sandžak, zajedno sa teritorijom Kosova i Metohije. Jedini problem što tada nije mogla biti stvorena zajednička država bili su dinastički sukobi između dinastije Petrovića i dinastije Obrenovića. Onog momenta kada je došlo do dinastičke smene na srpskom prestolu i kad se dinastija Petrovića dovoljno kompromitovala u Crnoj Gori, dinastički problemi više nisu predstavljali prepreku za zajedničku državu. Ako govorimo o faktičkom stanju, ako govorimo o nekom kontinuitetu, gospodine predsedniče Vlade, vaša vlada je u kontinuitetu sa onom Srbijom koja je uspostavila ovaj simbol. Doduše, AVNOJ-ev simbol je skinut sa zajedničke države, ove koja se još uvek zove Jugoslavija, ali ovaj AVNOS-ov nije.Otprilike, ovo je AVNOS-ov simbol. Rekli ste, gospodine premijeru, da je komunizam pao. Izražavam sumnju; sve dok na memorandumu vaše Vlade postoji ovaj satanski znak, sumnjam da je komunizam pao. Crnogorska nacija je proizvod komunizma. Onog momenta kad padne komunizam, crnogorska nacija će se vratiti u svoje krilo, vratiće se u svoj prirodni vodotok, vratiće se svojoj državi matici, vratiće se svom matičnom narodu, vratiće se Srbiji. Kada iz jednog prirodnog vodotoka, neka i istoka krene svojim putem, postoji gravitaciona potreba da se vrati svojoj matici. Ako se ne vrati, to će postati samo baruština ili mrtvaja. Ako se napravi baruština ili mrtvaja, to će biti leglo komaraca. Komarci se leče diditijem, a maticaima potrebu da se zaštiti sanitarnim koridorom. Zato, pre nego što upotrebimo diditi (nisam za tako drastične mere), napravimo zajedničku državu u kojoj će srpski narod, kao matični narod, kao državotvoran narod, konačno imatidržavu od respekta ipoverenja. Dakle, potrebu za postojanjem zajedničke države, još jednom, uvažavamo, ali predviđene moduse napisane u ovom papiru nismo spremni da podržimo. Još jednom, zahvaljujem se, i u ime poslaničkog kluba Nove Srbije ja ću govoriti i u završnoj reči.
Reč ima narodni poslanik Novica Đurašković, posle njega narodni poslanik Dragan Marković.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gosti, pričalo se juče i danas o nama ponuđenom dokumentu, pričalo se o istoriji. Vraćali smo se od 80 do par stotina godina unazad, a ja ću samo da podsetim na neka događanja poslednjih godinu dana. Šef poslaničke grupe Lige socijaldemokrata Vojvodine, kojoj pripadam, rekao je, a ja ću ponoviti: "Liga socijaldemokrata Vojvodine je mislila i dan-danas smatra da su u tim razgovorima trebali da učestvuju i predstavnici Vojvodine." Predsednik SRJ Vojislav Koštunica je ostao gluv na te predloge. Smatrao je, kao i njegov prethodnik,koji je sada tamo gde jeste, da je bolje odlučivati i ignorisati druge, nego sesti i razgovarati. Konačno smo došli do ovoga što nam je ponuđeno, a o čemu mislim da i ne treba da se izjašnjavamo. U prvom pasusu piše da se dokument upućuje skupštinama na raspravu, a ne na usvajanje. Na osnovu mišljenja i eventualno zaključaka koje ćemo doneti i usvojiti,za koje ćuako budu u skladu sa mišljenjima iznetim ovde i glasati, pristupiće se izradi ustavne povelje. Prema tome, dame i gospodo, sročimo, dajmo svoje mišljenje, recimo šta mislimo, stavimo to na papir, usvojimo to i omogućimo izradu ustavne povelje. Moram da ukažem još na nešto: tekst ustavne povelje će sačiniti komisija čije članove delegiraju skupštine Srbije, Crne Gore i Savezne Republike Jugoslavije. Moram da vas podsetim, a i sve građane Srbije, da u ovoj zemlji postoji još jedna skupština, jer ako je predsednik SRJ izabran voljom građana, onda je i Skupština Vojvodine izabrana voljom građana Vojvodine. Ako je u razgovorima i sačinjavanju ovog sporazuma učestvovao, a jeste, predsednik Vlade Republike Srbije, moram da vas podsetim da i Vojvodina ima Izvršno veće, Vladu i predsednika te vlade. Ne možemo da ignorišemo činjenicu da Vojvodina postoji. U celi ovaj posao koji nas čeka, a za koji mislim da će biti dobro završen, u pisanje ustavne povelje moraju se uključiti i predstavnici Vojvodine. Da bismo jednom više prestali sa neuvažavanjem mišljenja građana pojedinih regiona,da ne kažem oblasti koja broji dva i po miliona stanovnika kao što je Vojvodina, moramo konačno shvatiti i dati pravo i nama da kažemo šta mislimo, da se uvaži naše mišljenje o tome kako treba da izgleda uređena Srbija i kako da svi nađemo mesto u toj Srbiji. Čujem od nekih da se bave srpskim nacionalnim interesom. Gospodo, niko do sada od vas koji pričate o srpskom nacionalnom interesu nije definisao srpski nacionalni interes. Reći ću vam, ja sam Srbin i po ocu i po majci, i po dedama i babama, itd. Srbin sam po rođenju, a ne Srbin po profesiji. Šta je nacionalni interes Srba,šta je nacionalni interes svih građana i svih nacionalnih zajednica u ovoj zemlji? Po meni, to je dobro uređena bogata država, a svaki građanin ove države da bude ravnopravan građaninu države u kojoj sada živi; tamo je zato što su ga neki odavde oterali, što su mu onemogućili da živi ovde; hajde da pokušamo da vratimo te ljude. A ako ne možemo da ih vratimo, da napravimo državu koja će imati u svetu dovoljno uticaja da može da im omogući da budu ravnopravni građani one države u kojoj oni žive. To je nacionalni interes i Srba i svih građana ove zemlje kao i onih koji sada nisu u ovoj zemlji. Pokušajmo da prihvatimo realnost takvu kakva je - da više ne prozivamo ni Slobodana Miloševića, ni Hag, ni bivšu vlast, a da ne kažem njeno ime da ne bih dao priliku za repliku, nego da jednostavno shvatimo da je ovo neminovnost i da mi moramo iz ovog jedino udruženi izaći; da smognemo snage da priznamo da smo u situaciji u kojoj smo i da u naredne tri godine pokušamo da nađemo rešenje za ove probleme koji su nam se nagomilali. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, a posle njega narodni poslanik Bratoljub Janačković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, gospodine potpredsedniče Vlade, SSJ smatra da ovaj sporazum nije dobar i mi smo hteli da predložimo jedno rešenje - da se raspiše referendum, da na referendum izađe i jedan i drugi narod i da se izjasne da li su za ovakav predlog sporazuma. Mislimo da nijedan narod, ni srpski ni crnogorski, ne bi na referendumu prihvatio ovaj sporazum, jer ovaj sporazum narodu ne donosi bolje sutra, osim političarima i političkim partijama. Poznato je da je na poslednje izbore izašlo 58% građana; od toga, DOS je dobio 70%, a opozicija 29%. Znači da vi, gospodo iz DOS-a, niste dobili većinu upisanih birača u Srbiji i da nemate mandat da odlučujete o jednom i drugom narodu. Slušajući jučerašnje izlaganje gospodina predsednika Vlade, smatram da nije bio dovoljno ubedljiv; a isto tako ni potpredsednik Savezne vlade, ekspert iz grupe G-17 gospodin Labus; on kao ekspert i ekonomista kaže da je dobro što mi imamo posebnu valutu i što će biti posebna carina. Podsećam ga da Srbija nema izlaz na more, a Crna Gora ima, kompletna roba u tranzitu ići će preko Crne Gore i taj će procenat od carine ostati u Crnoj Gori. Takođe ga podsećam da će svaki građanin morati da plati 3.000 dinara kada bude počela da se menja lična dokumentacija: lične karte, vozačke dozvole, pasoši i ostala dokumentacija koju poseduje svaki građanin. Takođe, nisam mogao da prihvatim tu priču gospodina Labusa (a ovih dana vidimo u štampi da raste rejting gospodinu Labusu, valjda zato što su otvorili više štedionica u Srbiji u pojedinim gradovima nego što se dece rodilo u tom mesecu i što su uzeli marku od građana po 30 dinara, a tržišna vrednost marke je 60 dinara); podsećam vas gospodine Labus da, kada govorite kao ekspert, malo povedete računa o nekim stvarima koje su poznate građanima i da tako nešto građani neće prihvatiti. Slušajući jučerašnje izlaganje ministra za poljoprivredu, koji se u ovoj skupštini pojavio dva puta, jednom kada je bio omnibus zakon, kada je hteo da prikaže kako on to vodi računa o građanima Vojvodine, a zaboravio je da u Vojvodini građani žive od poljoprivrede; juče je želeo da nas ubedi, kaže, dobro je u ovom sporazumu što je predviđeno da isti broj ministara imaju i Srbi i Crnogorci. Pa kako to isti broj ministara da imaju i Srbi i Crnogorci, ako u Crnoj Gori ima 600 hiljada, a u Srbiji 8 miliona stanovnika. Mislim da taj paritet nije dobar. Ali, zaboravio je da je obećao da će cena žita za poljoprivredne proizvođače biti 11 dinara. Prevario je poljoprivredne proizvođače i isplatio im po sedam dinara. Zaboravio je da im je za suncokret obećao cenu od 15 dinara, pa ga je isplatio po 12 dinara. Očekujem da ovih dana ministar za poljoprivredu uđe u Skupštinu sa predlogom: šta je to što će Vlada ponuditi poljoprivrednim proizvođačima; na osnovu toga da vide koju to poljoprivrednu kulturu mogu sada da poseju na svom imanju, koja će doneti dobit. Takođe, juče slušajući ministra pravde (smatram da je on ekspert ako je ministar pravde), pa on kaže da ovaj sporazum nije dobar, formalno-pravno gledano, onda treba da ga vratimo i da ne prihvatimo sporazum koji je predložio Havijer Solana, čovek koji je stisnuo dugme da se bombarduje SRJ. Zamislite, predsednik naše države na konferenciji za štampu kaže - dozvolite mi da pozdravim našeg prijatelja; on je prijatelj Havijera Solane. Havijer Solana je naš gost i mi moramo da sarađujemo sa njim, a nikada ne možemo reći da je on prijatelj, jer znamo šta su uradili 1999. godine Saveznoj Republici Jugoslaviji. Dalje, naš predsednik Vojislav Koštunica, nije mogao da dođe ovde u ovu salu, ne da pogleda nas poslanike u oči, već da pogleda građane; pa čak i ovi njegovi poslanici navodno su izašli, a ušla su trojica da čine kvorum, jer im je rečeno - u roku od dva minuta ako ne uđete u ovu salu, biće vam oduzeti mandati; oni su preopterećeni, prave torte, otvorili poslastičaru, pre neki dan su odneli predsedniku Vlade jednu tortu. Njima je do šale, odneli su malu tortu, pa ovi iz Demokratske stranke kažu - kako ste doneli tako malu tortu, pa u tortu možemo samo da stavimo dve svećice. Ovi iz Demokratske stranke bi hteli neku veliku tortu gde može 10 svećica da stane, misle da će vladati 10 godina. To je prepirka između dve najveće partije u skupštinskom holu, a građani nemaju od čega da žive. Takođe, onaj koji treba da dođe da nas pogleda u oči valjda se stidi, jer će mu neko postaviti pitanje zašto je iz srpskih zatvora pustio 1800 Šiptara terorista, a da pri tom istog trenutka nije zahtevao da se puste Srbi iz albanskog kazamata; trenutno je 36 Srba u albanskim zatvorima.
Gospodine Markoviću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Sve je to tema, poštovana gospođo, ali kako to vi da uđete uvek kada ja govorim. Molio sam Boga da ne uđete, a vi dođoste. Dobro, skratiću. Dalje, poštovane dame i gospodo, supruga predsednika piše nov ustav, gde cepa Srbiju na šest pokrajina - a sada kada promenimo dokumentaciju i kada nas neko pita odakle smo, reći ćemo: mi smo iz Srbije i Crne Gore; a kada taj ustav koji je predložen bude primenjen i kada nas neko bude pitao odakle smo,mi ćemo reći iz Srbije i Vojvodine. Predlažem mu da poslanici DSS-a više ne ulaze ovde, jer sa njima ova skupština i Vlada nemaju podršku. Nadam se da će mu ovo neko preneti, ali najverovatnije on i gleda ovu skupštinu, i molim ga da nam više ne piše pisma (kao što je to radila bivša vladajuća partija... pa onda pišu pisma, ledž specialis, kriminalis, itd), da to više ne radi, jer građani Srbije nemaju vremena da čekaju. Takođe, dame i gospodo, naš predsednik savezne države pre podne kaže - pozivam Srbe da izađu na izbore, a njegov zamenik koji živi u Prištini, onaj kome treba verovati, popodne kaže, a i svakog narednog dana, da Srbi ne treba da izađu na izbore. Podelio je srpski narod - taj srpski narod sa Kosmeta sada je u Srbiji i Koalicija "Povratak" je nemoćna išta da uradi sama. Predsednik Savezne Republike Jugoslavije ne postavlja pitanje na svakom sastanku - Srbi sa Kosmeta i Kosmet. To je njegov zadatak, a on to ne čini, dame i gospodo. Neki kažu da je Srbija na dobrom putu. Srbija i Crna Gora, ali ne znam da li je Crna Gora na dobrom putu. Ja kažem da je Srbija na traktorskoj drljači. Gospodin predsednik Vlade sigurno zna šta je drljača. Možda nije imao prilike da se vozi na drljači, ja sam se vozio, a vi ste se vozili na onom trotinetu - ali da znate da je Srbija u veoma teškoj situaciji. Živim na selu, gde živi 2.000 stanovnika, svaki dan imam kontakt sa građanima, i kažu da je veoma loše, ali kažu ovako - više verujemo Zoranu Đinđiću neko Vojislavu Koštunici. Ne zato što ga vole, dame i gospodo, ali kažu ovako...
Gospodine Markoviću, upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda.
... završavam. Zoran Đinđić kaže - danas je četvrtak, sutra vam sečem jedno uvo i vi stavite kapu; Zoran Đinđić vam kaže - u subotu vam guram ruku u džep i uzeću vam sve iz džepa; a naš predsednik Savezne Republike Jugoslavije, onaj koji kaže da jedino može da nas pogleda u oči, ništa nam ne kaže, ali kada udari dlan odmah padnemo u nesvest i kada nam gurne ruku u džep pocepa nam i džep i sako.
Reč ima narodni poslanik Bratoljub Janačković, a posle njega Nataša Jovanović.
Poštovano predsedništvo, poštovani predsedniče Republičke vlade, poštovani potpredsedniče Savezne vlade, dame i gospodo narodni poslanici, posle jučerašnjeg dosta ubedljivog, i rekao bih iskrenog, izlaganja predsednika Republičke vlade i potpredsednika Savezne vlade o uslovima i okolnostima pod kojima je nastao ponuđeni dokument, kao i posle današnjeg dodatnog pojašnjenja premijera Republičke vlade, samo nedobronamerni, oni koji imaju problema sa razumevanjem stvarnosti i zbilje u kojoj živimo, mogu da ospore ponuđeni dokument i potrebu da ga na današnjoj sednici Parlament ili sutra usvoji. Iskreno verujem da ovde, među nama prisutnim, nema ni nedobronamernih, nadam se da nema ni onih koji imaju problema sa razumevanjem stvarnosti i da ćemo ponuđeni Sporazum bez većih problema danas ili sutra usvojiti. Dame i gospodo narodni poslanici, prvi put posle 1878. godine i Berlinskog kongresa, na kome je priznata moderna državnost Srbije, nasuprot Rusiji, a uz zalaganje Austrougarske i Nemačke, u jednom dokumentu koji je pred nama na dovoljno ubedljiv način pomenuta je državnost Srbije i naznačene pretpostavke za obnavljanje njene evropske državnosti. Potvrđeno je da je za Evropsku uniju takva Srbija poželjna i prihvatljiva. Srbija je pozvana da za uzvrat ostvari i razume svoju ulogu u regionu, ali i svoju ulogu prema nasleđu bivše SFRJ, a sve to u duhu interesa Evropske unije. Za mene i Novu demokratiju, a mislim i za sve vas, nastupa neponovljivo vreme izazova za izgradnju evropske države Srbije. Evropska unija je upravo otvorila proces "za ustavni okvir o Evropi". Po prvi put u 200 godina nastoji da nas i Balkan vidi kao jednu celinu i zajednicu. Srbija - evropska država, treba da računa sa tim da će prirodno, kroz proces stabilizacije i pridruživanja mnoge svoje klasično shvaćene funkcije državnosti preneti na Evropsku uniju i njene ustanove. Građani Srbije, pored evropskih konvencija o ljudskim i socijalnim pravima, uveren sam, uživaće i zaštitu evropskog Ustava. Na tom pomenutom putu - Srbije na Zapadu, rekao bih ipak i - Srbije na dobrom putu, građanima Srbije moraju da služe i Parlament i Vlada. Političari su stoga dužni da prevladaju rivalstva dnevne politike i ponašaju se kao državnici koji žive u skladu sa svojim vremenom i razumeju evropske procese. Poštovani, za evropsku državu Srbiju odgovoran je ovaj parlament. Parlament Srbije, danas ili sutra, može da usvoji "Sporazum o principima državne zajednice Srbije i Crne Gore", ali samo kao akt priznanja i obnavljanja državnosti Srbije i kao okvir institucija za saradnju dveju, u evropskom smislu, samostalnih država, Srbije i Crne Gore, koji nas ne udaljava od procesa stabilizacije i pridruživanja Evropskoj uniji. Dakle, ovaj parlament dužan je da obezbedi državi Srbiji i građanima, njenoj Vladi i institucijama, sve zakonodavne kapacitete za bezbednosni, ekonomski, politički, kulturni i socijalni preobražaj Srbije na principima evropskih društava, odmah i bez zadržavanja, a uz preuzimanje dela nadležnosti Savezne skupštine i Savezne vlade. Srbija više nema vremena za čekanje i trošenje. Poštovani, najvažnija poruka Evrope kroz Sporazum o principima je: "Evropska unija daje garancije da, u slučaju ispunjavanja drugih uslova i kriterijuma za SAP (proces stabilizacije i asocijacije), dogovoreni principi ustavnog uređenja neće predstavljati prepreku za brzo zaključivanje Sporazuma o stabilizaciji i asocijaciji ". Uzimajući u obzir gore navedene garancije, političke partije, posebno one koje sebe doživljavaju kao najvažnije, nemaju prava da iscrpljuju Srbiju, njen Parlament, Vladu i građane u beskrajnim procesima pregovaranja, ogovaranja i nadmudrivanja. Sebično je, zbog nekih ličnih pozicija novoj skupštini državne zajednice Srbije i Crne Gore davati zakonodavne kapacitete. Ona ih nema, niti ih više može imati. Srbija zbog lične vizije bilo kog pojedinca, njegove partije ili porodice ne može i ne sme da se zaglavljuje u procese nasilne, ucenjivačke izgradnje političke volje i političke kulture za novu i efikasnu, snažnu Jugoslaviju. Takve Jugoslavije zaista više nema. Sudbina Srbije takođe ne može da zavisi od političkog koncepta snaga u parlamentu Crne Gore, i konačno, od političkog uspeha ili neuspeha jednog, po svemu kontroverznog političkog projekta koji se zove Koalicija za Jugoslaviju, za koju niko sa sigurnošću ne može da tvrdi da je delotvorna u pravcu evropskih integracija, za koju niko sa sigurnošću ne može da tvrdi da, ukoliko i zadobije vlast u Crnoj Gori, neće još odlučnije nastaviti kretanje ka, u evropskom smislu suverenoj Crnoj Gori, što bih lično naravno pozdravio, a verovatno i vi. Šta Srbija može da očekuje i da prihvati? Srbija može da prihvati da se u budućoj skupštini državne zajednice Srbije i Crne Gore objavljuju i usvajaju rezolucije o međunarodnim konvencijama, koje prethodno usvajaju parlamenti Srbije i Crne Gore, usvajaju konvencije ili direktive o osnovama zakona, koje bi kasnije, kao potpune zakone, usvajali parlamenti Srbije i Crne Gore. Što se tiče institucija državne zajednice Srbije i Crne Gore i njihovog funkcionisanja, naš cilj zaista nije i ne treba da bude više od minimalnog okvira koordinacije, predstavljanja i saradnje, sve to uz nadzor Evrope. Uostalom, sudovi koji samo ujednačavaju praksu ne mogu biti garant sprovođenja zakona. Državna zajednica koja nema ministarstvo finansija nema ni budžet. Stoga, ona politička snaga koja bude insistirala da se u ustavnoj povelji državne zajednice predvidi donošenje celovitih zakona, zasigurno nije razumela poruku da je naš cilj, cilj parlamenta Srbije, sledeći - Srbija, država Evrope, u ustavnoj uniji, država Srbija pod ustavnim kišobranom Evrope, a ne po svaku cenu neke nove Jugoslavije, pa makar se ona zvala i zajednica Srbije i Crne Gore. Poštovani, parlament Srbije treba da iskaže razumevanje i podršku kretanju društva i države Crne Gore ka Evropi i evropskim integracijama. Uostalom, nastanak evropske, samostalne Crne Gore vraća na izvestan način, uz garancije Evropske unije, istorijska i državna prava Srbiji da nasledi Rezoluciju 1244, a time da razmenjuje interese, pregovara i odlučujeo konačnom statusu Kosova i Metohije. Dame i gospodo, činjenica jeste da je Evropa(pojedine njene zemlje) nanela mnogo više štete nama, nego mi Evropi. Ali, recite ovde sebi - koji su to periodi uzleta i razvoja Srbije? Da li su to oni koji su obezbeđeni ili su se desili u vreme partnerstva i saradnje, razmene interesa i nagodbi sa silama Evrope? Da li je to period od 1878. do 1914? Da li je to period od 1922. do 1936? Da li je to period posle Titovog Bledskog sporazuma sa NATO-om i igra na kartu Zapada od 1952. do 1990. godine? Istina, bio je to period autoritarnih režima, ali manje ili više uklopljenih u interese Zapada i velikih sila evro atlantskog prostora. Sada možemo reći, ipak, da je to bio period na dobrobit građana. Ima li ovde nekoga ko želi da stvari pokreće u drugom, antievropskom smeru? Poštovana gospodo, molim vas da sa ovog mesta uputimo poziv predsednicima država i vlada Evropske unije da, pod svojom nadležnošću, uskoro definišu evropsku konferenciju o statusu Kosova i Metohije. Parlament i Vlada Srbije treba i mogu da izraze državnu spremnost za viziju Kosova i Metohije kao specifične evropske regije, otvorenu prema društvu Srbije, pa zašto ne reći i prema društvu Albanije. Za izgradnju građanskog društva na Kosmetu i njegovih institucija, svoje političke, ekonomske i pravne kapacitete može da potvrdi samo Evropska unija. Dame i gospodo, parlament Srbije je pred istorijskom vododelnicom. Da bi izrazio svoju samobitnost i političku zrelost, razumevanja Evrope i evropskih procesa, neophodno je da donese deklaraciju o pristupanju evropskim bezbednosnim, ekonomskim i političkim integracijama. Time bi istovremeno iskazao i svoju spremnost, ali i opštu pretpostavku za pravac i sadržaj ustavno-državnog i političkog preobražaja Srbije. Državnici Srbije potrošili su silno vreme Srbiji pokušavajući da nametnu minimalnu i snažnu federaciju, Jugoslaviju, kroz proces snaženja političke opcije koja nema državnu i parlamentarnu vlast u Crnoj Gori. Niko više nema prava da dovodi Srbiju u položaj da njeni vitalni interesi zavise od volje pojedinih političkih partija, ili Parlamenta Crne Gore. Ko ne iskaže minimum samopoštovanja u ovom smislu nije dostojan i neće biti dostojan države Srbije. Poštovani, dozvolite mi da na kraju predložim ovom parlamentu tekst "Izjavi o razumevanju i poštovanju međusobnih interesa Evropske unije i Srbije": 1. "Parlament Srbije prepoznaje i podržava stav Evropske unije za priznanje državnosti Srbije na osnovu faktičkog stanja i istorijskih prava. 2. Parlament Srbije potvrđuje privrženost zahtevu Evropske unije da prilikom usvajanja principa Sporazuma o državnoj zajednici Srbije i Crne Gore uvažava državu Srbiju i njen parlament kao nosioca i reprezenta državnog suvereniteta samostalne Srbije. 3. Parlament Srbije izražava zahvalnost za potvrđivanje pogleda na Srbiju kao poželjnu članicu zajednice evropskih država. 4. Parlament Srbije pozdravlja garancije ko ili je daje Evropska unija da, ukoliko dođe do osamostaljenja Crne Gore, suverenost nad Rezolucijom 1244 preuzima Srbija. 5. Parlament Srbije uvažava neophodnost aktivnog pristupa države Srbije rešavanju statusa Kosova i Metohije, pre svega kroz institucije Evropske unije, Srbije i privremenih institucija Kosova i Metohije. 6. Parlament Srbije prihvata odgovornost da preuzme sve institucije i nadležnosti dosadašnje Jugoslavije, na način koji obezbeđuje nesmetanu integraciju Srbije u Evropsku uniju i evro-atlantske strukture bezbednosti." I, sasvim na kraju, poslanici Nove demokratije će svakako podržati ponuđeni tekst sporazuma između Srbije i Crne Gore, jer je, uvažavajući sve do sada rečeno, to zaista realni okvir i jedino moguće rešenje ove situacije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić (povreda Poslovnika.)
Dame i gospodo narodni poslanici, uprkos tihom glasu, prethodnik je povredio Poslovnik, član 101. stav 1. i 2, po kome je bio dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine i da se ostalim poslanicima obraća sa uvažavanjem. Naime, nas koji nećemo glasati za ovaj predlog sporazuma nazvao je nedobronamernim, pa čak i ljudima koji imaju problema sa razumevanjem, što bih mogao dalje da tumačim kao ljude hendikepirane da nešto razumeju, a to bih dalje mogao da tumačim - ljude ograničene u svojim psihičkim mogućnostima. Ja ću glasati protiv, ali uopšte nisam nedobronameran; i, pozivam vas da odemo na neki test, vi i ja, pa da vam dokažem da ne potpadam ni pod ovu drugu kategoriju ljudi koje ovde pominjete. Mi samo pokušavamo, mi nemamo političku moć, verovatno je nećemo imati, da zaustavimo donošenje ovog sporazuma, mada ne vidim ni neku vašu političku moć. Juče vas je predsednik Vlade pet sati čekao da obezbedite kvorum. Danas je to ponovo bilo na ivici. Da nisu ušli ovi iz DSS, vi svom predsedniku Vlade, koji retko dolazi u ovu skupštinu...
Gospodine Nikoliću, niste imali pravo replike, replicirali ste gospodinu.
Ne repliciram gospodinu, molim vas. Niste mu omogućili kvorum, nego sedi tu, averovatno ima preča posla. Ali, ja samo pokušavam da vas ubedim u to da povrede Ustava ne podležu pod političku moć. Mi pokušavamo da vas sprečimo da povredite Ustav SRJ. Ovo je neka javna rasprava, komunistička. Kad se Narodna skupština izjašnjava o promenama saveznog Ustava, člana 1, 2, 3, 6, 77, koji se tiču imena države, nadležnosti republika članica, nadležnosti Savezne Republike Jugoslavije? Tek pošto relevantan predlog bude u Saveznoj skupštini, tek kad bude usvojenu Saveznoj skupštini dvotrećinskom većinom, tek onda na njega daje saglasnost skupština republike - članice. A vi ovde predviđate ovim sporazumom da neka komisija napravi predlog, na koji će Skupština Srbije dati saglasnost, i onda će to, ta ustavna povelja, zameniti Ustav Savezne Republike Jugoslavije. Nismo nedobronamerni. Želimo svim srcem dobro ovoj državi, kako god da se ona zove. Ne mogu da prihvatim ni to da mi neko kaže da ne razmišljam mozgom kada razmišljam o državi. Trebalo je da mi to kažete u maju prošle godine, kada je predsednik Vlade učestvovao u pisanju deklaracije o Kosovu i Metohiji, gde smo rekli da ne prihvatamo ustav Hansa Hekerupa. Trebalo je to, gospodine Đinđiću, meni da kažete na Palama, video sam vas 1993. godine, bili ste kod Radovana Karadžića...
Gospodine Nikoliću, niste dobili pravo replike, nego ste izašli da reklamirate Poslovnik.
... a nisam tog dana video čak ni njega, nego sam video njegovog saradnika Ostojića. Dakle, izbegavajte vi da nas optužujete ovde da ne mislimo dobro državi samo zato što drugačije mislimo. Optužujte nas za sve za šta imate dokaza, ali to - da nismo dobronamerni prema ovoj državi...
Vreme.
... to se ne bih usudio nijednom građaninu Srbije da kažem.
Ovo je u stvari bila zloupotreba Poslovnika, pošto ste se javili za reč po Poslovniku, a iskoristili ste pravo na repliku. Smatram da nema povrede člana 101. Poslovnika Narodne skupštine. Ako niste zadovoljni, da se izjasnimo. Zadovoljni ste. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Vlatko Sekulović.
Gospođo predsedavajuća, pre nego što otpočnem svoju diskusiju o ovako važnoj temi, molim vas da "zatvorite ove prozore koji lupaju u sali Narodne skupštine" [[povodom žagora]] , da bismo mogli nesmetano da nastavimo da radimo. Usvajanje ovih polaznih osnova, kako su nazvani ovi papirići, tačnije nekoliko listova koje smo dobili kao poslanici Narodne skupštine Republike Srbije, za preuređenje odnosa između Srbije i Crne Gore, predstavlja početak finalnog procesa uništenja zajedničke srpske države Srbije i srpske Crne Gore i podizanje novog Berlinskog zida između dve srpske republike. Prihvatanje preko 95% zahteva separatista iz Crne Gore predstavlja klasičnu izdaju interesa građana Srbije, a i Crne Gore, a objašnjenje jednog takvog čina, koje smo čuli od predsednika Republičke vlade i potpredsednika Savezne vlade, nije ništa drugo nego politički trik da bi se zabašurila stvarnost i ogromno nezadovoljstvo građana Srbije i Crne Gore, koji pod zajedničkom državom podrazumevaju čvrstu zajednicu i funkcionisanje takve zajednice. Taj, takozvani sporazum je potpisan na protivustavan način. Vi ste mogli da se sastajete sa vašim mentorom, Havijerom Solanom, koliko god hoćete puta, ali ste protivustavno to potpisali. Pa, onda ste protivustavno, na šta vas malopre podseti gospodin Nikolić, to stavili pred poslanike Narodne skupštine, a onda ćete ovakvim, takozvanim sporazumom da verifikujete protivustavno stanje koje nekoliko godina vlada u drugoj federalnoj jedinici, u Crnoj Gori, koja uopšte ne poštuje savezne institucije, savezni Ustav i savezne zakone. Sada se postavlja pitanje za sve ljude - zašto kvislinški režim DOS-a hoće da glasa za takav, takozvani, sporazum. Pa, pre svega, zbog toga što je nezadovoljstvo građana vašim vođenjem politike sve veće i veće i da biste zaštitili svoje pozicije i pozicije kriminalaca koji suinkorporirani u vrh državne vlasti, u sve strukture našeg društva. To je tako normalno. Primena jednog takvog prevarantskog sporazuma će naneti nesagledivu štetu srpskom nacionalnom interesu. Ovo što stoji ovde, utakozvanom sporazumu, valjda ste to više puta dobro pročitali, nije nikakvo federalno funkcionisanje države, jer ovde uopšte nema pomena o federaciji. To je neka nakaza od države koja uopšte neće moći da funkcioniše,što ste vi nekoliko puta, svesno ili nesvesno, juče, ili priželjkujući to, i sami priznali, a to, pre svega, priželjkuju Amerikanci. Obezbeđeno je međunarodno priznanje referenduma u roku od tri godine, što i jesu zahtevi rasrbljenih Dukljana. Sa druge strane, naredne tri godine separatisti u Crnoj Gori će iskoristiti, kao što kažu, za promociju crnogorske državnosti i za istorijsku prevaru i lično bogaćenje. To će biti ujedno prostor i za Mila Đukanovića i za vas u Srbiji kojiste još uvek na vlasti da jedan takav period iskoristite (budite sigurni - nećete ga dočekati do kraja, ali bar ovih nekoliko meseci do vašeg kraja) za dalju prevaru, za lično bogaćenje i za sve ono što vi, kao nenarodni režim u Srbiji, gospodine Đinđiću, zajedno sa svojom bratijom, radite.
Gospođice Jovanović, izričem vam opomenu na osnovu člana 103.
Rotirajuća stolica... Pa, gospođo Mićić, znate, ja ne mogu sa vama da pričam o farbi za kosu, iako biste vi to možda voleli. Moram da govorim o ozbiljnim stvarima, jer imam tu čast....
Gospođice Jovanović, izričem vam i drugu opomenu na osnovu člana 103. [[Žagor.]]
... da kao predstavnik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke govorim o ozbiljnim pitanjima. E, što se tiče rotirajuće stolice, valjda ste čuli za Ujedinjene nacije, to je onaj zlikovački instrument u rukama Sjedinjenih Američkih Država, to će koristiti separatistima iz Crne Gore za promociju svog suvereniteta i stavljanje u promet te crnogorske državnosti u međunarodnom poretku. [[Žagor.]] Što se tiče onih koji sada dižu glas i koji su se javljali ovde, pre svega mislim na poslanike iz većinske grupacije iz DOS-a, koje ste vi, u nedostatku svojih argumenata za nešto ovako, podmetnuli da pričaju u prilog ovakvog sporazuma i da likuju zbog toga, rekla bih da su to pre svega Srbi sa malim "s", politički u svakom slučaju promašene ličnosti, marginalci na političkoj sceni Srbije, koji....
Gospođice Jovanović, posle dve opomene oduzimam vam reč, na osnovu člana 104. i molim vas da napustite govornicu.
Moraćete da mi kažete zbog čega. Moraćete da mi objasnite zbog čega i moraćete da nađete način da me udaljite sa govornice.
Molim vas da napustite govornicu.
Vi ćete morati da mi objasnite zbog čega, na osnovu kog člana, šta sam ja to rekla a da nije tačno, a predstavljam jednu poslaničku grupu i, verujem, veći deo srpskog naroda koji tako misli.
Gospođice Jovanović, molim vas da se udaljite sa govornice. Prethodni govornik je isticao povredu člana 101. zato što se našao uvređenim, zato što mu je neko rekao ... (Nataša Jovanović negoduje.) Vi ste iznosili uvrede, ne moram na to da vas upozoravam. Gospođice Jovanović, molim vas da napustite govornicu. Vi ste se našli uvređenim zato što vam je neko rekao da ste nedobronamerni, a pri tom se bunite kada dobijete kaznu, jer nekoga nazivate prevarantima, i ostalo. Neću da polemišem sa vama. Molim vas da napustite govornicu. (Narodni poslanik neće da napusti govornicu.) Molim službu obezbeđenja da, pošto narodni poslanik Nataša Jovanović neće da napusti govornicu... [[Žagor, negodovanje poslanika.]] Odrediću pauzu od 10 minuta, a ukoliko ne budete hteli da se sklonite sa govornice zvaću službu obezbeđenja. Predlažem Narodnoj skupštini da narodnom poslaniku izrekne meru udaljenja. (Žagor, mnogi poslanici SRS negoduju, glasovi - utvrdi prvo kvorum....) Odredila sam pauzu, a posle toga ćemo da stavimo predlog na glasanje. [[Predsednik Skupštine je dala pauzu od 10 minuta.]] [[Nastavak sednice u 13,40.]] Dame i gospodo narodni poslanici, pošto smo se već približili vremenu za pauzu, pauza bi bila za 20 minuta, određujem pauzu do 15,00 časova.
Poštovana gospođo predsednice, članovi predsedništva, poštovane dame i gospodo, članovi Republičke i Savezne vlade, mislim da bi bilo korisno ukoliko bi se pre svega ukratko osvrnuli na one istorijske događaje iz proteklih 10 godina koji su i doveli do toga da danas razgovaramo o ovom sporazumu između Srbije i Crne Gore. Svi smo svedoci da Jugoslavija, o kojoj je čak bilo reči i za ovom govornicom, da ona prava Jugoslavija ne postoji od 1991. godine. Ta zemlja, kako je već rečeno, o kojoj su sanjali naši preci, između ostalih na primer i Njegoš, koji je smatrao Hrvate i Dalmatince braćom, takva Jugoslavija od Vardara pa do Triglava ne postoji već više od decenije. Podsetimo se samo koji je događaj definitivno stavio tačku na postojanje Jugoslavije. To je bila odluka tadašnjeg Predsedništva SFRJ iz jula meseca 1991. godine kojom je povučena JNA iz Slovenije. To je bio čin kojim je de fakto priznata nezavisnost Slovenije, de fakto došlo do raspada bivše SFRJ. Mnogo pre nego što je de jure prestala da postoji ta naša bivša država, koja da je još uvek ostala u dobrom i lepom sećanju brojnim građanima Srbije, a i na prostoru bivše Jugoslavije. Tu i takvu odluku, koju sa legalističkog stanovišta možemo posmatrati i kao akt izdaje te tadašnje zemlje, donelo je Predsedništvo SFRJ zahvaljujući glasovima pet članova, a od toga su četiri bili iz Srbije, a jedan, iz Srbije i Crne Gore. Da se podsetimo, to su bili Branko Kostić, Bora Jović, Sejdo Bajramović, Jugoslav Kostić i peti presudni glas, bio je glas Janeza Drnovšeka kao predstavnika Slovenije. Na takvom jednom primeru možemo videti da sva zalaganja onih koji su govorili da su za Jugoslaviju, na čemu su gradili svoju političku poziciju u protekloj deceniji, u stvari nisu bila iskrena. Mislim pre svega na prethodni, Miloševićev režim, koji je govorio da brani Jugoslaviju, a na toj i takvoj odluci dokazao je da nije bio za odbranu Jugoslavije, već da je počinio izdaju te, tadašnje i takve Jugoslavije kakva je bila koncipirana na osnovu saglasnosti volje naroda koji su živeli u toj Jugoslaviji. Naravno, to je učinjeno zarad stvaranja jednog projekta nacionalističke provenijencije, projekta stvaranja velike Srbije, od kojih su neki postavili njene granice u onoj čuvenoj liniji Karlobag, Ogulin, Karlovac, Virovitica. Sve ostalo što se desilo na prostoru bivše SFRJ, stotine hiljade ubijenih, stotine hiljade raseljenih,stotine hiljade rasturenih porodica, uništenih gradova, kuća, imovine, bila je samo neminovna i logična posledica takvog jednog bezumlja, nacionalističkog, koji je bio motivisan prevashodno mržnjom i ničim drugim. Ta mržnja bila je uvijena u razne oblande, bila je uvijena u oblandu zaštite interesa srpskog naroda. Međutim, kada pogledamo danas rezultate takve politike po srpski narod, ne samo u Srbiji već i izvan Srbije, možemo da konstatujemo samo jedno: da nije bilo tragičnije politike po interese srpskog naroda od ove politike srpskih nacionalista koja se desila u proteklih 10 godina; i ona nema nikakve veze sa onim što su mislili srpski rodoljubi u 19. veku kada su govorili o oslobađanju srpskog naroda od raznih osvajača i onih koji su tlačili taj narod, ne samo u Srbiji, nego i izvan Srbije. Prema tome, o toj mržnji možemo puno govoriti, ali ono što mene kao socijaldemokratu i kao odgovornog političara posebno pogađa jeste da su čak za ove govornice više puta iznete reči mržnje kada su pojedini poslanici govorili koliko mrze druge narode. To najbolje odslikava da taj nacionalizam nema ni jedan drugi generator svoje snage, nego prosto mržnju i ništa više, a da su sve ostalo samo proste laži. Naravno, u tom periodu od 10 godina, srpski nacionalisti su pokušali da stvaraju neke pandan tvorevine, kojima će zameniti onu tvorevinu koja je davala odgovor na jedan od osnovnih interesa srpskog naroda, a to je da ipak živi u jednoj državi. Tako je stvorena Savezna Republika Jugoslavija, koja je uvek imalapretenziju da priključi u svoj sastav i one teritorije koje su se nalazile u drugim republikama, kako ih oni nazivaju, srpskim zemljama. Ta i tadašnja SRJ nastala je na osnovu dogovora u jednom veoma uskom krugu, bez potvrde legitimiteta, pogotovu u Srbiji, i ona je završila tako kako je završila. Pogotovu je značajno da je takva tvorevina dovela do toga da su Srbija i Crna Gora u jednom momentu bile čak i na ivici rata. Ako se setimo 2000. godine i svih onih aktivnosti koje je tadašnji režim iz Beograda sprovodio u Crnoj Gori, možemo samo zaključiti da postoje izuzetne sličnosti između onoga što se dešavalo u Crnoj Gori, odnosno između Srbije i Crne Gore i onoga što se svojevremeno, 1991. i 1992. godine, dešavalo u Hrvatskoj, odnosno 1992. i 1993. godine u Bosni i Hercegovini. U takvoj situaciji, kadasu Srbija i Crna Gora maltene bile na ivici rata, a da ne govorim da nije bilo nikakvih odnosa između dve republike, da savezna država nije fukncionisala, nova demokrtska vlast se suočila sa nasleđenim problemima nakon 5. oktobra. Rezultat njinih nastojanja, a i nastojanja onih koji su se zalagali za održanje kakve takve zajednice između Srbije i Crne Gore, jeste ovaj sporazum koji je danas pred nama. Mislim da taj sporazum ima svoje pozitivne strane. To je sporazum koji je usaglašen sa Evropskom unijom, donet zahvaljujući pomoći koju nam je Evropska unijapružila, a mi kao zemlja i kao društvo koje želi da se integriše u Evropsku uniju moramo voditi računa o tome šta ta zajednica zemalja i naroda očekuje od ovog prostora. Želim samo da napomenem da Evropska unija nije samo jedna ekonomska ili politička tvorevina. To je, za mene makar i za socijaldemokrate kojima pripadam,unija zajedničkih vrednosti, a među ostalim tu suvrednosti tolerancije, poštovanja ljudskih prava. Povodom onoga što smo ranije čuli od govornika koji su pitali da li postoje određene nacije, da li postoje određeni jezici ili ne, konkretno govorilo se o muslimanskom, bošnjačkom ili bosanskom jeziku ili narodu, možemo samo konstatovati, ukoliko prihvatimo ljudska prava kao kategoriju, da mi ne možemo drugom pojedincu utvrđivati kako će se on izjašnjavati i kojim će jezikom govoriti. On ima sva prava da se izjasni kao Bosanac ili Bošnjak, Srbin ili Crnogorac i ima pravo da govori jezikom kojim želi. Nema tu drugih kriterijuma, ne mogu drugi nametati pojedincu kako će se on zvati i kojim će jezikom govoriti. Ako bi ste vi, kolege narodni poslanici, na popisu koji se danas sprovodi, tj. ovih dana u Srbiji, izjasnili kao Islanđani, Eskimi, pingvini ili kako god već bio, u popisu bi bilo registrovan izvestan broj Islanđana, Eskima, pingvina ili čega već, jer to proizilazi iz toga da je neotuđivo ljudsko pravo da se izjasni kojoj god želi naciji da pripada. Pored toga, kada se već govori o Evropskoj uniji, više puta je rečeno da Evropska unija ide u sve većuintegraciju, da uvodi jedinstvenu monetu i tome smo svi svedoci.Do te integracije i do uvođenja nove monete na prostoru Evropske unije nije došlo 1950. godine, nije došlo 1960. godine, kada su se još uvek osećale posledice Drugog svetskog rata, već nakon 50 i kusur godina, nakon završetka najstrašnijeg sukoba na prostoru Evrope. Mislim da to moramo imati u vidu, tu dijalektiku i tu dinamiku razvoja društvenih odnosa na prostoru Evrope, kada govorimo o onome što želimo da postignemo i u odnosima između Srbije i Crne Gore. Mislim da je već veliki uspeh da u odnosu na 2000. godinu, kada su postojale izuzetne tenzije između dve republike, da smo mi danas ipak pred vratima stvaranja jednog novog saveza između te dve republike, koji će potpuno normalizovati odnose između Srbije i Crne Gore. Međutim, pošto smo ovde da bismo govorili prevashodno o interesu Srbije, građana Srbije i srpskog naroda, mislim da je još jedna od pozitivnih karakteristika ovog sporazuma ta što on napokon u svom tekstu sadrži određene garancije teritorijalnog integriteta Srbije. Naime, onaj model koji je već poznat u međunarodno-pravnoj praksi, a to je model po kome je Rusija nasledila bivši Sovjetski Savez, takođe shodno slovu ovoga sporazuma može se primeniti adekvatno na Srbiju. Dakle, ukoliko posle tri godine Srbija i Crna Gora odluče da im više nema zajednice, Srbija automatski postaje sukcesor ovog saveza i neće podnositi ponovo zahteve za ulazak u Ujedinjene nacije. Samim tim automatski će se primenjivati rezolucije koje se odnose na ovaj prostor, a posebno imamo u vidu Rezoluciju 1244 i time se garantuju granice Srbije. Mislim da je to bitno, imajući u vidu ne razne floskule o svetim zemljama, bilo srpskoj ili albanskoj, nego činjenicu da, ako su poraženi na ovom prostoru srpski nacionalizam, hrvatski nacionalizam, tako isto mora biti poražen i albanski nacionalizam. Poraza albanskog nacionalizma nema ukoliko se ne garantuje teritorijalni integritet Srbije. Mislim da je to jedan od krucijalnih razloga zbog čega mi moramo biti zainteresovani da do primene ovog sporazuma dođe. Ono što smatram da je najznačajniji razlog zbog čega ovaj sporazum treba podržati, moje kolege socijaldemokrate u ovoj skupštini podržaće ovaj predlog sporazuma, jeste sledeće: on nama daje jedan vremenski period od tri godine da zaokružimo strukturu društveno - ekonomskih odnosa u Srbiji, da izgradimo institucije, da izgradimo tržište. Mislim da je to posebno značajno ukoliko imamo u vidu da danas, po poslednjim statističkim podacima, postoji preko milion i dvesta hiljada ljudi bez posla. Poštovane kolege, mislim da nema prečeg nacionalnog interesa za sve nas koji sedimo u ovoj skupštini do otvaranja novih radnih mesta i borbe protiv nezaposlenosti u Srbiji. Ovakav Sporazum nam daje osnovu da se ozbiljno uhvatimo u koštac sa tim problemom. (Vojislav Šešelj: Replika.)
Nema osnova za repliku. Pročitajte član 98. Niti ste pomenuti po imenu, niti po funkciji, niti je pogrešno protumačeno vaše izlaganje. Ako ste se prepoznali u određivanju granica Srbije, to vam ne daje pravo na repliku. (Vojislav Šešelj: Po Poslovniku.) Po Poslovniku, ali da ne koristite pravo replike.
Prekršili ste dva člana Poslovnika - 98. stav 2, jer se prethodni govornik uvredljivo izrazio o Srpskoj radikalnoj stranci. Prekršili ste član 100, jer ste mu pustili da ovde priča sve što mu je padalo na pamet, a 90% toga nije imalo nikakve veze sa ovom tačkom dnevnog reda. Čak ovde priča kako svi imaju pravo da se izjasne kao pingvini. To jeste pravo svih da se izjasne, ali da li će neko biti normalan pa se izjasniti adekvatno ili nenormalan pa se izjasniti kao pingvin, to je stvar psihijatrije, a ne ove skupštinske govornice. Drugo, neko može da se izjasnikao Bošnjak,kao pingvin i kao marsovac, ali to nije naučni dokaz da postoji pingvinska, bošnjačka i marsovska nacija. Morali ste vi sami ovde da intervenišete kada se uvredljivo izražavao o srpskim granicima na liniji Karlobag-Ogulin-Karlovac-Virovitica. Tamo su srpski gradovi i sela, srpske crkve, srpska istorija i srpska groblja. Vi možete tome da se smejete. Činjenica da se tome smejete i da vi ne reagujete na to zapravo govori kakva se istorijska stihija desila nad Srbijom, da u srpski parlament dođu takvi ljudi koji će se smejati svetim srpskim zemljama.
Smatram da nema povrede Poslovnika u članovima 98. i 100. Isto tako, mislim da i vi to dobro znate. (Vojislav Šešelj: Da se glasa.) Stavljam na glasanje primedbu da su prekršeni članovi 98. i 100. Poslovnika Narodne skupštine. Za 42, protiv 112, uzdržanih nema, nije glasalo 21, ukupno 175 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da nije prekršen Poslovnik. (Žarko Obradović: Replika.) Nemate pravo na repliku. Nije spomenuta ni vaša poslanička grupa, niti ste po imenu pomenuti.
Kolege poslanici, u ime poslaničke grupe SPS sam izašao da protestujem protiv izlaganja prethodnog govornika koi je negativno govorio o politici predstavnika SPS-a Slobodana Miloševića i o politici SPS-a u odnosu prema Jugoslaviji. Naše zalaganje je uvek bilo, i danas je, za očuvanje Jugoslavije, zajedničke države Srbije i Crne Gore i građana koji žive u te dve republike. Ovo izlaganje posmatram samo kao jedan neuspeo pokušaj da se da naknadno tumačenje događaja koji su obeležili proteklu deceniju. Naravno, što me ne čudi, jer to nije danas usamljen primer na političkoj sceni Srbije. Moram reći da je u odnosima između Srbije i Crne Gore, a samim tim i na nivou Jugoslavije, došlo do krize krajem 90-tih godina, kada je jedna separatistička vlast uCrnoj Gori napravila svoj projekat nezavisne Crne Gore. Koliko je ovo pitanje problematično govori i primer DOS-a. Setite se, pre par godina sa vaše strane je bilo reči o tome da kod nas nije rešeno demokratsko pitanje i da će se sa promenom vlasti u Srbiji i na nivou Jugoslavije to pitanje rešiti samo po sebi. Do promene vlasti je došlo. Vaši politički istomišljenici su u Crnoj Gori. Imali ste mogućnost da to pitanje rešite, a niste uspeli. Problem je mnogo komplikovaniji nego što izgleda i on je uvek zavisio, i u istoriji,od odnosa između dinastija, a danas od odnosa političkih snaga u jednoj i drugoj republici. Vi ste rekli da će to pitanje biti rešeno. Ovaj sporazum pokazuje da nije.
Molim vas da ostanete za govornicom, pošto ste vi sledeći govornik. Posle narodnog poslanika Žarka Obradovića, reč ima narodni poslanik Sredoje Mihajlov.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, predsedniče Vlade Republike Srbije, potpredsedniče Savezne vlade, govoreći o dokumentu o kojem Skupština danas raspravlja, predstavnici DOS-a su izrekli, u javnosti i juče, brojne pozitivne ocene, ubeđujući nas u sadržaj kojeg nema i prenebregavajući sve loše posledice koje će proizvesti ovaj dokument ako, ovakav kakav jeste, bez izmena i dopuna, bude pretočen u druga dokumenta i primenjen u praksi. Ali, kad sklonimo u stranu političke ocene potpisnika i suočimo se sa istinom, kad pogledamo činjenice, a one su neumoljive, onda se dobija sasvim druga slika o ovom dokumentu. Polazne osnove, ovakve kakve jesu, nisu prihvatljive za nas socijaliste i mi nećemo dati podršku ovom dokumentu, niti biti za njegovo usvajanje u Skupštini Republike Srbije. Mnogo je činjenica koje potvrđuju ovakav stav poslanika SPS-a. Dozvolite mi da pomenem samo neke. Prvo, protiv smo ovog dokumenta, jer u njegovoj izradi nisu učestvovali svi relevantni politički subjekti u Srbiji i Crnoj Gori, kao i zbog onih koji su učestvovali. U razgovorima su sa strane Srbije učestvovali samo predstavnici DOS-a, iako su predstavnici DOS-a pre, a i posle oktobarskog puča 2000. godine, govorili da je pitanje zajedničke države pitanje sudbine Jugoslavije i ustavnih rešenja. Treba podsetiti da ovaj dokument jeste okvir za sva buduća ustavna rešenja, nije i ne može biti stvar jedne partije ili jedne političke opcije, a to je bilo naročito govoreno u funkciji kritike socijalista i Ustava SRJ. Kao i da se nikada neće desiti da o tako važnom pitanju, kao što je sudbina zemlje, DOS sam razgovara. Činjenica je da je DOS učinio ono što je govorio da neće. DOS je sam, u ime Srbije, razgovarao o sudbini zajedničke države SRJ, a svojim potpisom je tu državu ukinuo i, naravno, snosi odgovornost za to. Kod DOS-a nije postojala želja niti je bilo sluha, da se drugi politički subjekti uključe u razgovore o ovako važnom pitanju. Razgovori su vođeni bez učešća Republičke ili Savezne skupštine, bez uvažavanja drugih političkih stranaka, bez izrade odgovarajuće platforme, bez razgovora za okruglim stolom, u ustavnoj komisiji ili slično. Sada, kada je sporazum napravljen i potpisan, kada je ceo posao završen i Jugoslavija praktično ukinuta, DOS hoće da Skupština verifikuje naknadno ono što je već urađeno i to loše urađeno. Nelogično je da u razgovorima o sudbini Jugoslavije nije učestvovao ni partner DOS-a na saveznom nivou koalicija "Zajedno za Jugoslaviju". Članice koalicije su isključene iz razgovora o sudbini Jugoslavije saglasnošću DOS-a i separatističke vlasti u Crnoj Gori. Ta vlast je uslovila da ni savezni premijer ne učestvuje u razgovorima, a dok DOS nije želeo predsednika Srbije. Međutim, i jedni i drugi su se složili oko Solane kao učesnika u izradi sporazuma. Njemu nije trebalo onako skromno dodeliti ulogu svedoka, kao što u dokumentu piše. Nije on bio tu nikakav svedok, nije bio ni posrednik, a pre bi se moglo reći da je bio naredbodavac. Kakav on odnos ima prema našoj državi, videlo se još 1999. godine. On je ne samo potpisao naređenje o početku bombardovanja Jugoslavije, već je i pratio šta avioni NATO bombarduju i kakve ciljeve postižu. Isti taj Solana je takođe svojim potpisom konstatovao da je Jugoslavija prestala da postoji. Drugo, nijedno pitanje u odnosima Srbije i Crne Gore, koje je bilo otvoreno od strane separatističke vlasti Crne Gore u proteklih par godina, ovim sporazumom nije rešeno. Naprotiv, u najvećem delu izvršeno je prosto konstatovanje postojećeg stanja, bez ikakvog kvalitativnog napretka, a u nekim oblastima rešenja su gora od postojećih. Treće, protiv smo potpisanog sporazuma naravno i zbog onoga što sadrži. Sporazum predstavlja dogovor potpisnika da Jugoslavija prestane da postoji, a da nova zajednička država istovremeno nije stvorena. Nije ovde reč samo o imenu države, već i o sadržaju te nazovi nove države, koja to suštinski nije. Ne može se govoriti o zajedničkoj državi, kada niko ne može da da odgovor na pitanje da li je reč o federaciji, konfederaciji ili nečemu trećem. Ne može se govoriti o zajedničkoj državi, gde se predviđa postojanje dve valute, dve centralne banke, dve granice i nemogućnost slobodnog protoka robe. Ne može se govoriti o zajedničkoj državi, gde treba da postoje posebna tržišta i dve carine. Ne može se govoriti o zajedničkoj državi kada se ne zna sadržaj poslova i odlučivanja predviđenih institucija, kada se u komandovanju vojskom odlučuje konsenzusom itd. Četvrto, ovim sporazumom se ne samo rastura Jugoslavija, nego se i politički spasava gospodin Đukanović. Najavljeni referendum o nezavisnosti Crne Gore sigurno ne bi uspeo, bar ne po volji vladajuće koalicije. Referendum se u stvari odlaže za tri godine, da bi se u međuvremenu završio sav ostali posao. Solana je, naravno, za rasturanje Jugoslavije i zajedničke države Srbije i Crne Gore, ali ne putem referenduma, nego da se to izvede dogovorom vladajućih elita Srbije i Crne Gore. Ako bi se to učinilo putem referenduma, onda se to pravo ne može uskratiti na primer i Republici Srpskoj, što zapadne zemlje ne žele nikako da dozvole na Balkanu. Za njih je neprihvatljivo da eventualno Republika Srpska referendumom odluči da se pripoji Srbiji. Zato se i čini sve da do raspada, drobljenja, rasturanja Jugoslavije, ali i Srbije, dođe dogovorno kroz neki dokument, priznavanjem, nazovifaktičkog stanja, a ne voljom građana koju Zapad u liku Solane ne bi mogao da kontroliše. Peto, protiv smo ovog sporazuma, jer on nije potpisan od strane legitimnog, već samoproklamovanog predstavnika građana Republike Srbije. Po Ustavu Srbije, koji još uvek važi, član 9, Republiku Srbiju predstavlja i njeno državno jedinstvo i to izražava predsednik Republike, a on nije potpisnik Sporazuma. Koleginice i kolege poslanici, SPS je za očuvanjei razvoj zajedničke države Srbije i Crne Gore, za demokratsku federaciju, državu ravnopravnh članica, za državu koja će imati jedinstvenu spoljnu politiku, odbranu, tržište, monetu, carinski i poreski sistem, ljudska prava, naravno po evropskim standardima, za republikanski oblik vladavine. Ponuđeni dokument o principima odnosa Srbije i Crne Gore, ovakav kakav je predočen Skupštini, ne sadrži sve elemente za koje se socijalisti zalažu i kao takav on je za nas neprihvatljiv. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Sredoje Mihajlov, odustaje. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, a posle nje narodni poslanik Marijan Rističević. Odustajete? Dobro. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovani gosti, kolege i koleginice narodni poslanici, imam obavezu da demonstriram politički stav poslaničkog kluba Nove Srbije koji će, a kako smo do sada rekli, glasati protiv ovog sporazuma. Shvatili smo da je ovo rešenje, u ovom trenutku, jedno od onih koje je ponuđeno Srbiji i srpskom narodu, da je iznuđeno okolnostima, raznim događajima, pritiscima spolja i iznutra, da bude ovako kakvo je došlo pred nas. Međutim, ne možemo nikako da prihvatimo, to je naš stav, ono što se ovde govorilo o mnogim separatističkim idejama iz bivše Jugoslavije, iz bivših nekoliko Jugoslavija u koje je srpski narod i srpska zajednica unosila najviše. Srbi su u tih nekoliko jugoslavija unosili svoje teritorije, uneli su svoju dinastiju, uneli su narod, uneli su svoju državotvornost, a izlazili su uvek sa manje. Svi oni koji su unosili manje u taj brak, odlazili su sa državama. Danas se ovde govorilo o mogućim tenzijama u Crnoj Gori po pitanju referenduma. Sa jedne strane, to je jasna matematika, imamo 600 hiljada građana Crne Gore pred čijim refrendumom se pomalo plašimo, a sa druge strane imamo deset i po miliona stanovnika, građana Srbije, koje niko nijednog momenta nije pitao da li su oni za zajedničku državu sa svima onima koji nisu sa nama hteli tu zajedničku državu. Ono zbog čega ćemo glasati protiv, jeste što smatramo da su ovakvim dokumentom crnogorski narod i građani nezadovoljni, a srpski narod odnosno građani Srbije su poniženi. Svakako poniženi, a pre svega privremenošću države. Zamislite, privremenu i povremenu državu; privremeno vladanje, privremene organe. To ne ostavlja utisak ozbiljnosti ni pred ovim narodom, a svakako ni pred svetskom zajednicom. Ono što je ovde posebno neprihvatljivo, to je da se osećamo da živimo u državi koja u ovom trenutku egzistira na samoj ivici verovatnoće, a njena dugotrajnost ili trajnost zavisi od smisla za humor pojedinih političara. Što se tiče jezičke kategorije, a na koju moram da reagujem, jezik je egzaktna stvar i ne može svako proglasiti jezikom bilo šta, a čime on govori. Apsolutno. Hvala.
Zahvljujem. Narodni poslanik Marijan Rističević je odustao od diskusije. Reč ima narodni poslanik Živko Selaković, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Gospođo predsedniče, gospodine predsedniče Vlade Republike Srbije, gospodine potpredsedniče Savezne vlade, dame i gospodo narodni poslanici, stav poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva povodom dokumenta Polazne osnove za preuređenje odnosa Srbije i Crne Gore je poznat. Uglavnom ste ga čuli iz izlaganja profesora Pelevića i gospodina Dragana Markovića. U prilog svega toga evo i dalje našeg komentara. Pred nama imamo jedan ugovor kojim je od države stare 84 godine napravljena neka vrsta poludržave, sa oročenim trajanjem na tri godine. Od suverene države napravljena je zavisna poludržava, u kojoj je dato pravo Evropskoj uniji da sudi prema svojim nahođenjima i u svim državno-pravnim odnosima između Srbije i Crne Gore. Zajednička država više ne postoji, jer tamo gde nema zajedničke ekonomije, carine, valute, nema ni zajedničke države, da se razumemo o čemu govorim. Dogovoreno je otcepljenje Crne Gore, koje će biti potpuno legalno, ustavno zagarantovano. Razlog odlaganja otcepljenja Crne Gore je taj što Evropska unija planira da kroz tri godine proglasi Kosovo i Metohiju samostalnom državom, pa će to biti lakše sprovesti u momentu razlaza Srbije i Crne Gore. Da bi zlo bilo još veće, odbrana i spoljna politika Srbije stavljene su pod neposrednu kontrolu Mila Đukanovića i posrednu kontrolu Evropske unije. Tako Srbija gubi svoj suverenitet i srozava se do stepena zajedničke odbrane, iako njegova, mislim Milova Crna Gora, daje jedva 14% regruta. Isti je slučaj i u domenu spoljne politike i zajedničkih finansija. Srbija, koja ima oko 10 miliona stanovnika, mora da dozvoli rotiranje diplomatskih predstavnika pola pola sa Crnom Gorom, koja ima nešto više od pola miliona stanovnika. To nije samo nepravda, nego pokor i ponižavanje Srbije. Đukanović može da promoviše njegovu nezavisnu Crnu Goru sa parama poreskih obveznika Srbije. Ovaj neprimerni ugovor nije samo uništenje zajedničke države Srbije i Crne Gore, nego je pre svega i iznad svega predaja suvereniteta države Srbije u ruke stranaca, za koje nam je već dobro poznato kako su nastrojeni prema Srbiji i interesima srpskog naroda. Šta u stvari znači sporazum i antisrbizam Mila Đukanovića, koji je ovim ugovorom postigao svoj cilj? Radi se o nacionalnom i verskom cepanju srpskog naroda, unijačenju pravoslavnog stanovništva Crne Gore, kao i potiskivanju srpske države sa Sredozemlja, kao što je to rađeno 1913. godine. Ti sumnjivi ciljevi sada se ostvaruju uz pomoć, nažalost moram da kažem, sadašnje vlasti u Srbiji, što u prilog nesumnjivo ide Crnoj Gori, odnosno najviše Milu Đukanoviću. Ovako nešto poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva ne može prihvatiti, a taman posla i podržati taj neprimereni akt, niti biti saučesnik u izdaji prema srpskoj državi i interesima srpskog naroda. Na kraju, imajući sve ovo u vidu, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva poručuje Vladi Srbije i predlagaču ovog akta: 1) da se prvo i obavezno pitaju građani Srbije za šta su i u kakvoj državi žele da žive; 2) da u konstulacijama oko preuređenja odnosa između Srbije i Crne Gore budu uključene sve opozicione parlamentarne poslaničke grupe u Skupštini Srbije, kako je i sam premijer gospodin Zoran Đinđić u jednu ruku priznao kao propust u ovim dogovorima oko sačinjavanja ovog akta; 3) ljudi koji su potpisali ovaj sporazum moraju uzeti pojedinačnu odgovornost prema građanima Srbije kao tvorci istoga; 4) jedna veoma kratka, a mislim u ovom trenutku i najčasnija poruka poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva jeste: da se hitno raspišu vanredni izbori u Republici Srbiji i to na svim nivoima.
Po Poslovniku, narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, prekršen je član 101. stav 2. Poslovnika, koji kaže da su narodni poslanici dužni da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Znate, kada se poslanik obrati poslaniku oslovljavajući ga nečim što njemu ne pripada, kao kada bih se ja sada obratio Miroljubu Labusu sa predsedniče republike, to bi bila jedna vrsta omalovažavanja, jer svi znamo da on to još nije, iako žarko želi; ili, kada bih Đinđića oslovio Kenterberijski nadbiskupe, to bi bila jedna vrsta omalovažavanja, jer on to nije i verovatno ne može da postane, sumnjam da želi. Tako je isto prekršen ovaj član Poslovnika kada je poslanik Selaković Borislava Pelevića oslovio kao profesora, jer Borislav Pelević nikada nije bio profesor i nikada neće da postane, a možda bi želeo da postane, jer je više od 20 godina studirao na Fakultetu političkih nauka...
Gospodine Šešelj, upozoravam vas da kršite isti član 101. stav 3.
Ajde da razjasnimo sada ko krši. Skrećem vam pažnju da je poslanik Selaković oslovio Pelevića sa profesore. Ako je on zaista profesor, onda ja kršim. Možda je doktor za udarac u glavu, to ne znam i u to ne ulazim, ali profesor sigurno nije i to glavom garantujem, jer nije nikakav fakultet još završio.
Gospodine Šešelj, na osnovu člana 101. stav 3. i na osnovu člana 103, izričem vam prvu opomenu.
Zbog čega?
Zato što iznosite činjenice iz privatnog života i vređate narodne poslanike.
Ne iznosim nikakve činjenice iz privatnog života. Samo ovde zahtevam da vi po službenoj dužnosti sprečite da se bilo ko oslovljava zvanjem koje ne poseduje i ne zaslužuje. Ne možete doktorom nazvati nekoga ko nije dokto; ni profesorom nekoga ko nije profesor; ni biskupom Kenterberijskim nekoga ko to nije; ni predsednikom republike nekoga ko to nije i da o tome vodite računa. Vi ste dužni da o tome vodite računa, a pošto sam vas sada ubedio da ste prekršili Poslovnik, zahtevam da povučete tu izrečenu opomenu.
To takođe nema po Poslovniku. Neću povući tu izrečenu opomenu i to vam je druga opomena. Da li ste zadovoljni odgovorom i hoćete li da se izjasnimo? (Vojislav Šešelj: Kako da budem zadovoljan kad nećeš da povučeš?) Niste zadovoljni. Stavljam na glasanje primedbu koju je izneo narodni poslanik Vojislav Šešelj da je povređen Poslovnik u članu 101. Za 18, protiv 92, uzdržana tri, nije glasalo 56, ukupno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da nije povređen Poslovnik u članu 101. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, a posle njega narodni poslanik Stanko Kovačević. Narodni poslanik Stanko Kovačević odustaje. Posle narodnog poslanika Aleksandra Vučića, narodni poslanik Zoran Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, tekst tzv. Polaznih osnova za preuređenje odnosa Srbije i Crne Gore je jedan do sada neviđeni pravno-politički akt, neviđen u uporedno-pravnoj političkoj praksi. Nikada nigde niko nije napisao nešto slično, nikada nigde niko nije sprovodio u delo nešto slično. Ukoliko se u okviru ovih polaznih osnova sačini ustav Republike Srbije, ustav Srbije i Crne Gore i ustav Crne Gore, imaćemo državu koja nije država, nešto što možete nazvati državom nakazom ili monstrum državom, nešto što nikada nikome nije palo na pamet da bude stvoreno. Mi smo imali po Ustavu iz 1992. godine jedan hibridni model, jedan federalno-konfederalni model, a to je ono što je smetalo poslanicima SRS i ranije; smetale su nam one odredbe koje su bile bliže konfederalnom, a ne federalnom uređenju, iako bismo mi, srpski radikali, želeli da imamo jedinstvenu srpsku državu. Shvatajući takvu vrstu realnosti, računali smo - u redu je, moramo da prihvatimo federalno uređenje, ali konfederalno ni u kom slučaju. I tada smo imali ustave federalnih jedinica, koji sami po sebi dovoljno govore o činjenici da postoje elementi konfederalnog modela u tome na koji način se biraju poslanici u Veće građana i Veće republika; čak i u Veću građana nije postojao i nije poštovan princip - jedan birač, jedan glas. Ali, sve to je neuporedivo bolje od onoga što smo dobili ovim sporazumom, zato što ovim sporazumom više nema podeljene suverenosti, koja se inače mora izbegavati, jer pravno-politički teoretičari ni danas ne znaju kako da objasne sve tipove tzv. složene države i kako da objasne gde je jedinstvena suverenost, odnosno gde je nema, kako je podeljena ta suverenost. Ovde više nema podeljene suverenosti. U ovom vašem sporazumu taj problem je izbegnut, ali, nažalost, na potpuno suprotnu stranu od onoga što smo mi želeli. Suverenost potiče vulgarizovanjem latinske reči "superanus", što znači vrhovni, najviši. Ko danas ima, po ovom sporazumu, vrhovnu, odnosno najvišu vlast - imaju je republike članice. Nema nikakve podeljenosti suvereniteta. Jedinstven je suverenitet. Crna Gora i Srbija imaju. Nema više nikakve zajedničke države, kako to govore neki koji o tome ne znaju dovoljno. Zajednička država je sinonim za federalnu državu. Nema ništa ni od kakve federacije, ovo nije ni konfederacija. Postoje u istorijskom smislu četiri najpoznatija oblika složene države. To su: personalna unija, realna unija, konfederacija i federacija. Danas u svetu nema više nijedne konfederacije. Imali smo ih više, onih devet godina, SAD od 1778. do 87. Bilo je to, ako hoćete i po Ustavu iz 1974. SFRJ; je imala konfederaciju, svojevrstan oblik, i nekadašnji Sovjetski Savez - on je u članu 72. svog ustava čak obezbeđivao pravo tzv. federalnim jedinicama da mogu da istupe iz Sovjetskog Saveza, ukoliko se za tako nešto odluče, a mi danas imamo jedan oblik državnog uređenja, koji nema veze ni sa jednim pomenutim. Najviše liči na neku vrstu realne unije. Personalna unija ne može da bude, pošto nema naslednih redova, koji se slučajno poklapaju. Realna unija nije. Ova vrsta zajednice, ne znam kako bih je nazvao, ima čak i manja ovlašćenja nego što bi imala realna unija. Čak i primeri realne unije u istoriji, kao što su bili Austrougarska (stvorena 1867, a ukinuta Senžermenskim i Trijanonskim sporazumom od 1919. i 1920. godine prošlog veka) i kasnije Unija Islanda i Danske (ukinuta 1944), imali su više zajedničkih funkcija, nego što ima ova nakaza koja se nameće srpskom narodu. Zašto sam rekao - nameće? Ovo je jedna vrsta svojevrsnog oktroisanog ustava, zato što niko nije pitao srpski narod, ni u Srbiji ni u Crnoj Gori, da li želi ovakav sporazum i da li želi ustav u okviru ovakvih polaznih osnova. Niko nije pitao ni građane Srbije, ni građane Crne Gore. Polazi se od jedne titoističke ideje da u Crnoj Gori živi neki drugi narod, da to nisu Srbi nego Crnogorci, umesto da se pođe od Njegoševog stava i Zakonika Vladike Danila iz 1851. godine, koji kaže da su Srbi i Crnogorci pripadnici istog, srpskog naroda. I onda neko kaže, a to je premijer jutros i juče saopštio - mi smo zaustavili dezintegrativne procese. Ali, nije ovo Hrvatska, nije ovo Slovenija, ovo je isti narod kao i naš narod. Nikakve razlike između nas nema, osim što su oni imali sreću ili nesreću da se rode i da žive 400, 500 ili 600 km južnije od nas. Zašto je bilo potrebno doneti ovakve polazne osnove? Neznalice iz DOS-a se, kao i obično, smeju, neznalice koje ne vole ni da čitaju knjige, pa ne mogu ništa ni da znaju o tome. Moram da vam kažem da je u Crnoj Gori ovo i urađeno sa ovim sporazumom da bi se izbeglo izjašnjavanje naroda u Crnoj Gori, zato što je većina naroda u Crnoj Gori zaista za zajedničku državu sa Srbijom. Kad kažem zajedničku državu, to znači federalnu ili, ako hoćete, čak za jedinstvenu državu srpskog naroda. Da bi izbegli to, da bi im opstao Đukanović na vlasti, da bi im opstali ovakvi dezintegracioni procesi, koji će se nastaviti i za godinu dana, dve, tri, da mogu kaolutke na konopcu da drže i povlače političke figure i Srbije i Crne Gore, da rade šta hoće, na način na koji hoće i kako hoće - e, zato im je bio potreban ovaj sporazum. Mene ne čude oni koji hoće da kažu da ovaj sporazum nije dobar, ali to je realistično u ovom trenutku. Čudi me od predsednika Savezne Republike Jugoslavije, koji je pravnik, a koji kaže - ovo jeste federacija, doduše minimalna. Ne postoji nikakva minimalna federacija. U teoriji to ne znači ništa, u praksi takođe. Kakva je to onda maksimalna federacija? To nikada nigde nije pisalo, niti će pisati, i ovo nema nikakve veze sa federacijom. Ako je to nešto što je realistično, onda nemojte da govorite da je to dobro rešenje, zato što je to loše rešenje, neuporedivo lošije čak i od rešenja iz 1974. godine. To će vam reći svaki student pravnog fakulteta, prve godine. Ja se još sećam kada sam, pre nešto više od deset godina, na pravnom fakuletu učio kod gospodina Labusa, išao na vežbe i predavanja.Možda nisam ništa naučio, ali sam dobio 10, pa onda gledajte kako ocenjuje profesor Labus. Dakle, on je tada govorio za tu državu federalno-konfederalnog tipa da nije država u pravom smislu te reči, da je to loš ustav. Naravno, ne onoliko loš, koliko Ustav iz 1974. godine, ali loš ustav. A kakve su onda ovo polazne osnove, koje danas hvale i koje danas brane - neuporedivo lošije i najgore koje je ikada iko mogao da sastavi. Ovde se govori o navodnim zajedničkim organima, o institucijama, i kaže se da su to skupština, predsednik, savet ministara i sud. Nema ni skupštine, ni predsednika, ni saveta ministara, ni suda. To bi neko pomislio da su neki ozbiljni sudovi. Oni imaju samo upravno - sudsku funkciju, povodom akata organa saveta ministara, ništa više. Čak i spoljno-političku funkciju ćete u većoj meri imati zadržanu na republičkom nivou, nego na tom, navodno, zajedničkom nivou. Nemamo više ni zajedničku armiju, zato što regruti iz Crne Gore služe vojsku u Crnoj Gori, a regruti iz Srbije služe u Srbiji. Pa, šta je onda tu uspeh, šta je onda tu što je dobro postignuto, šta je onda tu što je neka sreća za naš narod? Gospodin Batić je napravio relativno tačnu pravničku analizu, bez zaključka, neću da ulazim u to, kako novine pišu, da li je to prepisivao od Ratka Dmitrovića, koliko jeste, ili nije itd, ali on je završio sa nečim što je pogubno po srpski narod, završio je sa avnojevskom tezom - mi jesmo protiv toga, ali zato što treba što pre da se odvoji Crna Gora, a mi da stvorimo avnojevsku Srbiju. Mi iz SRS smo za nešto drugo. Zašto je Republika Srpska manje Srbija, hoćete li sutra Srbe u Republici Srpskoj, samo zato što su odvojeni ovom međom na Drini, da nazovete republikancima, a ne Srbima, ili će i oni da budu Bosanci ili pripadnici ne znam ni ja kojeg naroda, da bismo stvorili svoju avnojevsku zemlju i da kažemo - druže Tito, mi ti se kunemo, eto baš si nam to lepo smislio, to je naša jedina država, mi drugačije ne možemo. Mi moramo ovom sporazumu da se suprotstavimo i poslanička grupa Srpske radikalne stranke je to činila i činiće uvek. Ovde nema govora o ideji vladavine prava. Ove polazne osnove su ideja negacije prava. Reč constitutio ima svoje pravo značenje još od Magna charta libertatum. Ovo nema nikakve veze ni sa čim. U pravno-političkoj istoriji ovakav akt nikada niko nije sačinio, nikada nikome nije palo na pamet da ga ovakvim napravi. Završiću, pošto vidim da je nekima iz vladajuće većine prilično smešno ovo što govorim, Džon Golsfordi je svojevremeno rekao - ako ne mislimo na budućnost, ne možemo je ni imati. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci mislimo na budućnost. Zato ćemo biti protiv ovih polaznih osnova i pokušati da sačuvamo od države makar ono malo što nam je ostalo. Sve one koji žele da nam u tom poslu pomognu, a žive u Zapadnobačkom okrugu, pozivam da sutra u 15,00 časova prisustvuju velikom narodnom mitingu Srpske radikalne stranke na Trgu svetog Đorđa u Somboru, i pozivam ceo narod, sve Srbe, sve građane Srbije da nam u ovom velikom i teškom poslu obaranja nenarodnog DOS-ovog režima pomognu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, a posle njega narodni poslanik Miodrag Stamenković.
Uvaženo predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, predsedniče Vlade, potpredsedniče Savezne vlade, najpre ću poći od već izraženih stavova Socijalističke partije Srbije i ocene koju ne menjamo od kada postoji Socijalistička partija Srbije da je Jugoslavija država koja na najbolji mogući način čuva interese i srpskog i crnogorskog naroda, i svih građana koji žive u ove dve republike. Isto tako, u ovoj skupštini dosadašnji diskutanti, moje kolege iz redova Socijalističke partije Srbije, ukazali su na neprihvatanje ovog dokumenta koji je nazvan - Polazne osnove za preuređenje odnosa Srbije i Crne Gore; mi ga smatramo lošom polaznom osnovom za rešavanje loših odnosa između dve republike. Zašto su to loše osnove? Zato što pre svega legalizuju političku realnost o kojoj je govorio premijer, a koja jeste zaista loša. Čemu legalizacija nečega što je loše? Čemu potpis Srbije na jasno izraženu želju crnogorskog rukovodstva da se jednostrano i samostalno otcepi iz ove državne zajednice? Zbog čega Srbija, na neki način, svojim potpisom daje kredit crnogorskom rukovodstvu da to čini i kakav je interes Srbije u čitavoj toj priči? Kada smo kod učešća Evropske zajednice, od premijera smo čuli da je Evropa pokazala, u svim ovim razgovorima, jedan konstruktivan odnos u ovoj priči. Mi se radujemo i to pozdravljamo, ukoliko je zaista tako. Ukoliko je Evropa iskreno demonstrirala jedan konstruktivan odnos kada je u pitanju odnos između Srbije i Crne Gore, ukoliko on vodi očuvanju naše zajedničke države, to će zaista biti diskontinuitet loših poteza, loših procena, koje je upravo Evropa i Evropska zajednica učinila u zadnjih 10 ili 12 godina, kumujući svojim potezima, u dobroj meri, mnogim fatalnim posledicama i događanjima na ovim prostorima. Neću trošiti reči na spisak tih loših procena - od preuranjenog priznavanja Hrvatske i Slovenije, Badinterove komisije itd, do uključivanja u agresiju 1999. godine i razaranja naše zemlje. No, za dobre želje i dobre namere nikada nije kasno i, ako su one zaista dobre, mi ih pozdravljamo. Ali, ne možemo a da ne primetimo da je kraj DžDž i početak DžDžI veka vreme političkih, kulturnih i ekonomskih integracija u Evropi, ada te integracije nisu rezervisane i ne važe za prostor Balkana, za prostor bivših slovenskih država; za nas je, za sada, rezervisana dezintegracija i razbijanje već formiranih državnih zajednica. Mislim da je, i ukoliko možemo da shvatimo raspad bivše SFRJkao želju tadašnjih elita, nacionalističkih elita u Hrvatskoj i Sloveniji, koje su dosanjale taj vekovni san o nacionalnoj državi, sa nekoliko vekova zakašnjenja, apsolutno neprihvatljivo da Evropska zajednica podržava razbijanje Srbije i Crne Gore, država koje su svoj međunarodni subjektivitet potvrdile i Berlinskim kongresom 1878, unele u prvu Jugoslaviju 1918. godine i koje su time ne samo izrazile svoju spremnost da se međusobno ujedine, već i spremnost za šire integracije, kakva je bila Jugoslavija. Razbijanje te države, naše zajedničke države, Srbije i Crne Gore, i sa ovog aspekta bila bi potpuno neistorijska i retrogradna pojava. No, kako sve loše može da ima i nešto dobro i kako smo zaista u parlamentu u kome raspravljamo o svim konsenkvencama jednog čina, moramo se truditi da nađemo i neke dobre strane. Moguće dobre strane u ovom sporazumu vidim u nekoliko činjenica. Prva je da je moguće zaista da u te naredne tri godine dođe do nekih korenitijih promena na političkoj sceni Crne Gore i da dođemo do partnera sa kojima ćemo zaista stvarati jednu bolju državu nego što je sada imamo. Ta mogućnost postoji. Isto tako, ukoliko zaista Evropa sa dobrim namerama bude prišla realizaciji ovog sporazuma i bude razgovarala sa državom Srbijom i Crnom Gorom sa aspekta prijema, odnosno sporazuma o asocijaciji i stabilizaciji, onda će upravo principi tog sporazuma naterati nas na veći stepen, bar ekonomske, integracije ovog prostora, nego što ga sada imamo. Znači, Evropa te mehanizme ima i ukoliko želi da ih primeni to će nas na neki način naterati da se bar ekonomski integrišemo u većoj meri nego što je to sada slučaj. No, siguran sam da će do nekih odgovora, vezano za ova pitanja, doći i pre roka od tri godine. Nas čeka ulazak u Svetsku trgovinsku organizaciju. To je organizacija koja se pre svega bavi carinama, u 90% svojih nadležnosti. Ukoliko oni budu prihvatili Srbiju i Crnu Goru kao jednu državu, to znači da je neće prihvatiti sa dva tarifna sistema, sa više carinskih stopa koje su sada prisutne; ili će nas prihvatiti kao jednu državu, sa jednom tarifom i istim carinama, ili ćemo priznati da nismo zajednička država.Mislim da će prijem u Svetsku trgovinsku organizaciju biti otprilike dan "D" koji će odlučiti i o postojanju ove zajednice. Šta nije dobro? U najkraćem, a bilo je reči o tome, nije dobro što su pregovarači odlučili da na sebe preuzmu odgovornost (iako nose odgovorne funkcije u ovoj državi) da sami, bez mišljenja građana, bez mišljenja parlamenata, stave potpis na jedan dokument kojim se u dobroj meri predodređuje sudbina na ovim prostorima; ujedno i što su izabrali oktroisani put promene Ustava, a ne ustavotvorni, parlamentarni put za ove promene, i što je izabran jedan neautentičan način formiranja državne zajednice. Sve države su se do sada ujedinjavale, pre svega, na ekonomskoj osnovi, pa sute ekonomske odnose pratili odgovarajući politički odnosi. Ovo je upravo obrnuto. Ovde se kreće od političkih osnova i totalno razdvojenih ekonomija i zaista liči na građenje kuće bez temelja. Što se tiče Ustava i ustavne platforme koji su u ovom sporazumu navedeni, i oni su atipični. Ustavna platforma spominje se kao termin u srednjem veku, kada je vladar davao određene povlastice vlasteli, pa nije isključeno da i sada neki svetski vladar daje neke povlastice nama, vlasteli, ovde na Balkanu i mogućnost da bar zajednički dogovorimo razvod braka, ili kako uvaženi profesor Marković kaže - da nam je međunarodna zajednica dala mandat da dogovorimo modus separandi, što znači način na koji ćemo se razdvojiti, a da taj način ne bude na štetu Crne Gore. Sve u svemu, iako je ovaj sporazum loš, mi socijalisti ostajemo privrženi ideji jugoslovenstva i, u granicama svoje političke moći, u daljem radu na toj ustavnoj platformi, učinićemo sve da odnose između države Srbije i Crne Gore poboljšamo i da državu učinimo boljom nego što je to sada i to je ono na šta se može računati sa naše strane.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Stamenković, a posle njega narodni poslanik Predrag Čanović.
Dame i gospodo, Polazne osnove o kojima danas diskutujemo predstavljaju politički dogovor o formiranju jedne državne zajednice koja je čudan hibrid i provizorij, oročen na tri godine, odnosno država na probnom radu čije će funkcionisanje nažalost u potpunosti biti, po našem mišljenju, blokirano, i to rešenjima koja su ugrađena. U nedostatku vremena da ih komentarišem, spomenuću samo dva. To su jednodomna skupština, uz određenu pozitivnu diskriminaciju poslanika iz Crne Gore, pri čemu će se ugraditi mehanizmi zaštite od nadglasavanja država - članica, verovatno konsenzus. Još jedan drastičan primer je da vojskom komanduje Vrhovni savet odbrane koji odlučuje konsenzusom, a regruti će služiti u svojoj državi članici, ako se drugačije ne izjasne. To je siguran put da u narednom periodu od naše vojske postanu dve vojske i logistika za definitivno odvajanje država. Normalno, tu je i Evropska unija koja će pomagati u ostvarenju ovih ciljeva i redovno nadgledati ovaj proces, znači mentor, a mi protektorat. Sve ovo bi trebalo da bude zajednički put ka evropskoj integraciji bez granica, carina i različitih valuta, a mi polazimo od suštinske suprotnosti u svemu ovome - imamo razjedinjeno tržište, dva valutna sistema, posebne bankarske i carinske sisteme; to može samo usporiti našu evropsku integraciju. Taj konsenzus koji se stalno spominje, na kome se insistira kao štoreče gospodin premijer,obiće se o glavu Srbiji. Svedoci smo da sezadnjih par dana u crnogorskom parlamentu naše kolege poslanici ubiše objašnjavajući kako je ovo država koje u stvari nema, ali i takva je pogubna za Crnu Goru a ponižavajuća za Srbiju. U proteklom periodu od 8,5 decenija imali smo proces gde su sve naše takozvane bratske republike upotrebile Srbiju i Crnu Goru da dođu do svojih država, iz jednog jedinog razloga - jer su imale jasno definisane ciljeve i nacionalni program. Mi ga, nažalost, do današnjeg dana nemamo, jedino znamo da se Srbija svo vreme stidi sama sebe i zbog toga što je najveća i treba neprestano da se izvinjava. Da skratim, pošto nemamo puno vremena, mi iz Nove Srbije predlažemo da se definitivno okrenemo sami sebi, da odbacimo nepotrebno breme takozvane Savezne vlade (a ja se izvinjavam gospodinu potpredsedniku) i nepostojećeg parlamenta, i da definitivno uklonimo jednu političku i ustavnu nelogičnost. To je način da se u Srbiji mnogo brže definišu i konstituišu demokratske institucije i da završimo ekonomske reforme. I, na kraju, želim samo da napomenem da se mi iz Nove Srbije od ostalih koji se ne slažu sa ovakvim konceptom bitno razlikujemo po tome što mi nismo niti za unitarnu Jugoslaviju, niti za neku, ne daj bože, socijalističku federativnu Jugoslaviju. Mi smo, dame i gospodo, za to da se Srbija definitivno okrene sama sebi, svojim interesima i svojoj tradiciji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Predrag Čanović, a posle njega narodni poslanik Miroljub Veljković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, uvaženi članovi Vlade, moja diskusija vezana za takozvane Polazne osnove za preuređenje odnosa Srbije i Crne Gore biće isključivo načelnog karaktera. Očigledno je da ponuđeni dokument za preuređenje odnosa Srbije i Crne Gore predstavlja nametnuto rešenje rukovodstvima naše dve republike, odnosno države, i to od strane dela međunarodne zajednice. To je uostalom u jučerašnjoj diskusiji na neki način priznao i premijer Republike Srbije, gospodin Zoran Đinđić. Uostalom, sve što se dešavalo u poslednjih desetak i više godina na teritoriji bivše Jugoslavije, dešavalo se pod pokroviteljstvom zapadnih sila, odnosno NATO pakta. Taj deo međunarodne zajednice nikada nije ni pokušao da uvaži istorijske i nacionalne interese srpskog naroda na ovim prostorima. Kada su želeli da nametnu neko rešenje, za njih ništa nije predstavljalo ni međunarodno pravo o nepovredivosti granica, ni Ustav Jugoslavije, ni ustavno pravo srpskog naroda na samoopredeljenje. Kada god su u tom nametanju svog rešenja nailazili na otpor u srpskom narodu, pribegavali su ucenama, pritiscima, sankcijama, bombardovanju, čak se i dve srpske teritorije trenutno nalaze pod njihovom okupacijom. I nije tu u pitanju nikakva međunarodna uprava, već se radi o čistoj okupaciji. Samo da pojasnim, mi nikada nismo rekli da se Kosovo i Metohija, pa i Republika Srpska, nalaze pod okupacijom međunarodne zajednice. Oni se nalaze pod okupacijom dela međunarodne zajednice koji se zove NATO pakt, a to su dve odvojene stvari. Sve dok je tom delu međunarodne zajednice gospodin Milo Đukanović bio potreban za ostvarivanje njihovih ciljeva, zdušno su ga podržavali u njegovoj separatističkoj avanturističkoj politici, međutim, sada kada su se okolnosti izmenile ostavili su ga na cedilu bar za izvesno vreme, bar za tri godine. Dobro je poznato kako se gospodin Milo Đukanović, odnosno zahvaljujući kome, održavao i održava na vlasti u Crnoj Gori. Ali, to je realnost, to je istina, međutim ono što je poražavajuće, to je činjenica da je on istorijsku sudbinu srpskog naroda u Srbiji i Crnoj Gori vezao za svoju vlast i svoje vlastoljublje. Vlast je valjda promenljiva kategorija koja ne bi trebalo da menja istorijske činjenice, a ponajmanje istorijske korene jednog naroda. Međutim, neki su očigledno drugačije shvatili vršenje vlasti. Polazne osnove o uređenju Srbije i Crne Gore donete su gotovo pre sto godina, i kada su se Srbija i Crna Gora ujedinile. Da ne govorim o sporazumu između Srbije i Crne Gore od 1866. godine. Međutim, eto, Milo Đukanović je izgleda prvi vladar u Crnoj Gori koji se setio da te odnose treba preuređivati onako kako to odgovara njegovim političkim interesima. Premijer gospodin Zoran Đinđić je ovde juče izneo određenu argumentaciju kojom je pokušao da objasni zašto u ovom trenutku nije moguća istinska federacija između Srbije i Crne Gore. Međutim, valja podsetiti, to nije bilo tako davno, pre nego što je Demokratska opozicija Srbije došla na vlast, da su njeni lideri iznosili argumente kojima su pokušavali da objasne da će federacija između Srbije i Crne Gore moći da funkcioniše upravo ako DOSdođe na vlast. Takođe je juče ovde ukazano i na opasnost dalje dezintegracije Srbije. Setimo se da je u predizbornoj kampanji Demokratska opozicija Srbije upravo sebe predstavljala kao jedini mogući integrativni faktor. Šta se to u međuvremenu desilo, šta se u međuvremenu dogodilo, šta je to doprinelo da se ta početna argumentacija sada menja jednom sasvim drugom argumentacijom. Nažalost, jedan ovako značajan dokument koji opredeljuje sudbinu srpskog naroda u Srbiji iCrnoj Gori potpisalo je pet naših državnika ne tražeći pri tome pokriće u mišljenju naroda, i sve to još uz prisustvo ratnog zločinca Havijera Solane koji, umesto da ide u zatvor zbog zločina prema srpskom narodu, kreira sudbinu tog istog naroda. Sama činjenica da je Evropska unijabaš njega delegirala da posreduje u potpisivanju ovog sporazuma najbolje govori o tome koliko je toj istojEvropi uopšte stalo do našeg mišljenja. Bez obzira što su u postignutom Sporazumu uspostavljene državne institucije: skupština, predsednik, savet ministara i sud, ponuđeni dokument SSJ smatra nastavkom dezintegracije srpskog nacionalnog korpusa, odnosno daljim komadanjem srpskog nacionalnog tkiva. Iz tih razloga poslanička grupa SSJ neće podržati predloženi dokument o preuređenju odnosa Srbije i Crne Gore.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Veljković, posle njega narodni poslanik Miloš Nešović.
Dokument, ovaj papirić sa kojim je Republička vlada izašla pred ovaj parlament, jeste dokument koji će realizovati konačno razaranje postojeće države. Politika dela zapadnih sila da se srpski etnički korpus potpuno razdrobi, tako usitni da nikada više u istoriji ne predstavlja nikakav politički, ekonomski ili vojni faktor na Balkanu, ovim pristupom u rešavanju naših unutrašnjih problema, ulazi u završnu fazu. Za ostvarenje takve politike Amerika i deo zapadnih sila su koristile razne metode, od kojih je dominantna bila gola sila. To je posebno eskaliralo 1999. godine, uz brutalno bombardovanje Srbije, a jedan od glavnih izvođača radova je taj isti Solana, čiji potpis vidimo na ovom papiriću, koji je pretenciozno nazvan - Polazne osnove za preuređenje odnosa Srbije i Crne Gore. Najveća vojna mašinerija na svetu nam je amputirala Republiku Srpsku Krajinu, uzela deo Republike Srpske i na kraju okupirala Kosovo i Metohiju. Sve su to uradili kombinacijom političkih i vojnih pritisaka, gde je vojna sila, odnosno vojni pritisak i agresija, bila dominantna. Međutim, procesrastakanja srpskog etničkog tkiva se tu nije zaustavio. Jednostavno, posao se mora završiti, samo se ovoga puta koriste druge metode. Amerika i njeni zapadni saveznici su uspeli da u Srbiji i Crnoj Gori instaliraju dva izuzetno kooperativna režima na tom poslu: u Crnoj Gori režim koji je otvoreno separatistički, a u Srbiji režim koji otvoreno nije za separatizam, ne računajući ovog crnog Batića, ali koji suštinski i te kako radi na tome. U predizbornoj kampanji DOS je obećao građanima da će sačuvati zajedničku državu, a danas se prosto utrkuju u aktivnostima da što pre naprave i zaokruže sopstveni feud. Evo, i Dinkić tvrdoglavo žuri da Narodnu banku Jugoslavije što pre transformiše u narodnu banku Srbije, normalno, sa njim na čelu. Poštovani narodni poslanici, šta smo sve juče čuli od najodgovornijih funkcionera u ovoj državi? Najpre nam se pismom obratio onaj koga narod od milošte zove "Vojabez zemlje" i obavestio nas da će se na kraju ovog zasedanja obratiti Narodnoj skupštini. Međutim, ne da "dete Grujica", ne daČeda Jovanović. Kao da je važno da li će prvo da govori gospodin Đinđić ili gospodin Koštunica. Maltene od toga juče na televiziji napraviste državni problem. Još malo pa ni gospodina Đinđića, ni gospodina Koštunicu niko u ovoj zemlji neće više ni slušati, a kamoli da će biti bitno kojim će redosledom govoriti. Obratio nam se i premijer. Najpre nas je obavestio da javnost u Srbiji nije pozdravila novo rešenje. Normalno da javnost u Srbiji nije pozdravila ovo rešenje, Srbi su mudar, pametan i državotvoran narod. Dalje nam premijer reče da nije konsultovan oko ovih polaznih osnova, valjda je tu hteo da nam se žali na Koštunicu, odnosno reče da je konačno rešenje saznao od onog filantropa Solane. Doduše, gospodin Labus ga je demantovao, jer nas je informisao da se Solana apsolutno nije mešao u pregovore. Sada sam ja u dilemi da neko od njih dvojice ne govori istinu. Potom nam se premijer izvinjavao što ovaj parlament nije konsultovan prilikom pregovora. Kao, nije ispoštovana demokratska procedura. Odmah posle toga gospodin premijer ustvrdi da i da smo vodili ovde nekakvu debatu, da je ovaj dom dao neku platformu za pregovore državnim organima, to apsolutno ništa ne bi promenilo, dobili bi isto ovakvo rešenje. Šta nam je to gospodin premijer juče poručio? Poručio nam je dve stvari: prvo, da smo mi zemlja veoma ograničenog suvereniteta, odnosno da će biti tako kako gazda kaže, a u ovom slučaju je gazda Havijer Solana; drugo, da ovaj parlament i nema nekog posebnog uticaja na rad državnih organa. Predlažem gospodinu premijeru da ukine parlament. Ako mi ne možemo da vam damo okvir i platformu u kojoj ćete se kretati kada pregovarate o najvažnijim državnim pitanjima, zašto onda trošimo ovoliki novac za rad ovog parlamenta, zašto trošimo narodnu muku? Gospodin Labus nas je juče informisao da je bio, čujte ovo, strašno neraspoložen kada je čuo da je ovopotpisano, pa se juče kao malo oraspoložio, a vidim da je i danas raspoložen. Odmah je, normalno, pošto se oraspoložio, požurio da se kandiduje za predsednika Srbije. Ko veli čovek - ako tone savezna lađa, daj da se ukrcam na ovaj savezni čamčić. Batićevu diskusiju ne bih komentarisao, jer je stvarno potpuno beznačajna i ne bih da gubim dragoceno vreme. Poštovani narodni poslanici, juče smo bili svedoci jedne velike farse, prave lakrdije koja se pravi od najvećeg istorijskog i političkog pitanja ovog naroda. Neovlašćeni pregovarači, napominjem, neovlašćeni pregovarači nisu bili ni elementarno politički pošteni da nam juče kažu - Solana, taj mentor, nam je tako naredio i tako smo morali da uradimo, a ne da ovde pred nama prave takve verbalne egzibicije. Jutros ste prisustvovali još jednoj takvoj verbalnoj egzibiciji premijera, gospodina Đinđića, da dokazuje nešto što se dokazati ne može. Verovatno se pitate, poštovani narodni poslanici, zašto Amerika forsira ovakvo privremeno rešenje? Sa ovakvom kooperativnom vlašću u obe republike, i u Srbiji i u Crnoj Gori, mogli su odmah da potpuno razbiju državu. Odgovor je da za to postoji vrlo prost razlog. Privremeno na tri godine treba primiriti izuzetno narasle tenzije u Crnoj Gori. Ne talasa se Americi u ovom trenutku na Balkanu. Za ove tri godine vlast u Crnoj Gori i vlast u Srbiji institucionalno će potpuno odvojiti braću po krvi i veri, i posao će biti bezbolno završen. Poštovani narodni poslanici, ovakva nakaza od države nam apsolutno ne treba, pa makar ona živela i samo tri godine. Niti treba nama u Srbiji ovde, niti treba našoj braći u Crnoj Gori. Jednostavno, izvršite nalog odmah. Znate onu narodnu - što duža bolest, to teža smrt. Nemojte da mrcvarite tri godine svoj narod ida na kraju izvršite taj nalog. Nije pošteno, a biće i izuzetno štetno. Vi ćete ovim privremeno poništiti 200 godina srpske istorije. Ne možete vi ovakvim papirićem ugušiti i zatrti ideju i ideal srpskog naroda u Srbiji, Crnoj Gori, Republici Srpskoj, Republici Srpskoj Krajini, na Kosovu i Metohiji, da živi u jedinstvenoj državi. Vi naprosto ne možete poništiti 200 godina borbe srpskog naroda za jedinstvenu državu. Ne znam da li znate da u Šumadiji ne postoji apsolutno nijedna, baš nijedna kuća koja ovih 200 godina nije položila bar jedan život na oltar otadžbine za taj sveti ideal jedinstvene srpske države. Ponavljam, nama je potrebna jedinstvena država svih Srba i drugih naroda koji zajedno sa nama žive na našim etničkim prostorima. Potreban nam je jedan predsednik, jedan parlament, jedna vlada, jedna vojska, jedna policija. Potrebna nam je jedna monetarna, jedna fiskalna, jedna bankarska i jedna carinska politika.Potreban nam je jedan zajednički ekonomski prostor. Jednom rečju, nama treba država, a ne nakaza od države. To je nacionalni program i to je program Srpske radikalne stranke.
Reč ima narodni poslanik Miloš Nešović, a posle njega narodni poslanik Miroslav Markićević.
Uvaženo predsedništvo, poštovani predsedniče Vlade Republike Srbije, poštovani potpredsedniče Savezne vlade, kad analiziramo Polazne osnove za preuređenje odnosa između Srbije i Crne Gore, moja viđenja su sledeća: SRJ više ne postoji. To je rezultat isključivo politike DOS-a i crnogorskih predstavnika. Kažem DOS-a, jer u pregovorima ispred Srbije nije učestvovao najpozvaniji legitimni predstavnik, a to je predsednik Republike Srbije. No, bilo kako bilo, rešenje o nekakvoj zajednici Crne Gore i Srbije, kako je sporazumom predviđena, nigde u svetu nije postojala, danas nigde ne postoji, a verujem da je ovakve nigde neće ni biti. A šta drugo iočekivati kada je posrednik u pregovorima bio Havijer Solana, osuđenik na 20 godina zatvora. Ovaj španski političar, koga se Španija oslobodila da joj ne smeta time što ga je gurnula u evropske i NATO organe, isposlovao je put u dalje rastakanje Jugoslavije. Ovim je jasno podvučena i naglašena NATO ratna doktrina o uništavanju jedinstvene, južnoslovenske, a bolje rečeno jedinstvene države srpskog naroda. Kada već pomenuh jedinstvenu državu srpskog naroda, pomenuću najnovija istoriografska istraživanja, koja govore o prostranstvu srpskih zemalja od Alpa do Urala, od Urala do Olimpa, od Olimpa preko Drača kroz Jadran do Alpa, na kome je živeo moćni srpski narod, a koji je danas sveden po receptu Zapada na distrik. Mi u Srbiji, odnosno Socijalistička partija Srbije uvek je poštovala pravo svakog konstitutivnog i državnotvornog naroda na samoopredeljenje, pa i Republike Crne Gore. Oko ovih pitanja kod nas nije bilo nikakvog spora. Jedino smo se protivili da rukovodstvo u ime naroda proglasi odvajanje, ali smo uvek podržavali i podržavamo izraženu volju crnogorskog naroda na referendumu. Podsećam vas da je ovakav stav pre tri godine jasno istakao naš predsednik Slobodan Milošević i pri tome naglasio: "Ako narod u Crnoj Gori smatra da će mu biti bolje samostalnom, neka se tako i opredeli, a mi ćemo to poštovati". Ako se samo malo vratimo unazad, pre izbora, postojeća opozicija a onda vlast, obećala je da će ona očuvati Jugoslaviju, optužujući tada socijaliste da teraju iz zajedničke države Crnu Goru, Kosovo i Metohiju. Očigledno da to nije bila istina, a to potvrđuje i nemoć srpske strane u razgovorima, iz čega je rezultiralo pravo čudo od nazovizajedničke države, koju niko živ ne može da pojmi, razume, niti da je definiše. Federacija nije, jer je do juče bila federacija. Konfederacija nije, jer imamo zajedničke organe, skupštinu, predsednika, savet, sud. Unija nije, jer imamo različite monete, poreski i carinski sistem. Dakle, stvoren je hidrocefalus, koga neko hoće da nazove čovekom, odnosno državom. U ovom kontekstu istaći ću tri momenta u vezi države kroz koje se preslikava naša prošlost i naša sadašnjost. Prvo, svojevremeno se Golda Meir žalila da je najteži posao praviti državu. Verujemo da je potpuno u pravu. Naši preci su vekovima podnosili teške žrtve za uspostavljanje i očuvanje države. To se danas olako zaboravlja. Drugo, reformisati državu, to je nešto lakši posao i zahteva znanje, odlučnost i visprenost. Treće, za rasturanje države i stvaranje nekakve nakaze od države ne treba ništa drugo do neodgovornost. Postavlja se logično pitanje, šta se u stvari postiglo. Odgovor je - ništa; ništa za jednu dobru, ozbiljnu, uređenu državu u ekonomskom, pravnom, političkom i socijalnom pogledu. Međutim, moramo se složiti da je interes naroda mnogo viši od sitnosopstveničkih interesa partije, političkih grupa i ekonomski moćnih pojedinca. To se, gospodo poslanici, mora uvek imati na umu kada je u pitanju država i sudbina naroda. Na samom kraju, da konstatujemo trenutni pravni poredak u zemlji. Sada se Jugoslavija, bolje rečeno bivša, nalazi u ustavnom vakuumu koji popunjava ustavne povelja za Srbiju i Crnu Goru i ustavni okvir za Kosmet, a kojim se otkida sigurno najsrpskiji deo, Kosovo i Metohija. U Srbiji se, pored toga, vlada uredbama, tako da se ukupan društveni život odvija u pravnom haosu, u kome dominira voluntarizam aktuelne vlasti, što za posledicu ima nesigurnost i nespokoj građana, a posebno onih koji su branili ovu zemlju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, a posle njega narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovano predsedništvo, gospodine predsedniče, gospodine potpredsedniče, biću vrlo kratak i trudiću se, naravno, da nijednu rečenicu ne ponovim od mojih kolega prethodnika. Prvo bih hteo da kažem nešto o potpisnicima ovog sporazuma. Vi jeste predsednik Vlade Republike Srbije, vi jeste potpredsednik Savezne vlade, ali bi trebalo građani, iako to već mnogi znaju, da znaju da su ovaj sporazum ipak potpisali predsednik DSS-a, predsednik Demokratske stranke, predsednik DPS-a i jedan od vođa, a ja bih rekao, glavni čovek G-17. Toliko da se zna, pošto vi niste svoje partijske funkcije zamrzli. Gospodine Labus, ukoliko sam dobro zapamtio, rekli ste sportskim rečnikom da je u razgovorima sa crnogorskom delegacijom postignut otprilike rezultat 1:1. Jedna stolica u međunarodnoj zajednici, to je naš poen, a sve ono drugo je njihov poen. Samo se bojim da građani Srbije i Crne Gore ne izgube sa 3:0. Znate, ono kako sportski novinari kažu, bez borbe (par forfe). Još nešto, mogu da razumem da vi kao čelnici ove države možda nešto znate što mi obični, hajde da ne kažem baš obični poslanici i građani, i ne treba da znamo. Možda će od toga nešto biti koristi za našu buduću državu. Primećujem da, kao jedan od organa ove nove nazovidržave, postoji savet ministara. Tamo postoji resor međunarodnih ekonomskih odnosa. Iskreno verujem, gospodine Labus, da ste vi prvi čovek u ovoj državi što se tiče te oblasti. Izađite ovde za govornicu i recite da ćete nastaviti posao koji ste radili, a po meni, zaista iskreno kažem, uspešno, pa ćete nas tako sve uveriti da će ta država postojati. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, a posle njega narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Poštovano predsedništvo, poštovani potpisnici polaznih osnova za preuređenje odnosa Srbije i Crne Gore, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je poznato, SSJ neće podržati ove polazne osnove iz razloga koji su već ovde navedeni. Samo ću par stvari dodati i pojasniti. Prvo i osnovno, mislim da je napravljena jedna proceduralna greška prilikom sazivanja ove sednice i stavljanja ove tačke na dnevni red. Nije pozvan idejni tvorac ovih polaznih osnova, da nam objasni kako je do njih došlo, a to je Havijer Solana. Isti onaj koji je poslao one da bombarduju našu decu, da ruše naše kuće i mostove. Sada je došao da nam pravi novu državu. Mislim da je trebalo da dođe da ovde pred ovim parlamentom objasni kako se došlo do polaznih osnova, a naročito zbog toga što je u uvodnim izlaganjima rečeno, između ostalog, da je postojao neki predlog Evropske unije. Mislim da je najbolje da predlog Evropske unije objašnjava neko ispred Evropske unije. Kada je već napravljena greška i krenulo se sa javnom raspravom, da krenemo od početka i vidimo kako se pristupa izradi ustavne povelje. Ne znam da li su danas prisutni studenti Pravnog fakulteta, ali koliko vidim nisu i sigurno je da će neke generacije iza nas imati da izučavaju kako nešto nije trebalo ili nije valjalo da se radi u stvaranju jedne države. S druge strane, u ovom dokumentu, se između ostalog, kaže da po isteku tri godine država članica koja pokrene postupak za promenu svog državnog statusa neće naslediti pravo na međunarodno-pravni subjektivitet; da li to znači da Srbija treba sa svojih preko osam miliona stanovnika da bude po isteku ovog perioda talac Crne Gore, odnosno ne naroda Crne Gore, nego režima Crne Gore koji na sve moguće načine želi da na mala vrata izdejstvuje samostalnost Crne Gore, iako je vrlo dobro poznato da je većina naroda u Crnoj Gori za zajedničku državu, jer se radi u stvari o istom narodu. Postavilo se ovde pitanje i čuli su se razni komentari šta je ovo što se predlaže - konfederacija, federacija ili nešto treće. Čuli smo različita objašnjenja i ne trebada budemo previše pametni, bar mi koji smo završili Pravni fakultet, pa da znamo kako u istoriji prava do sada nije zabeleženo da je ovakva država postojala ili da su bar polazni okviri za stvaranje ovakve države postojali negde na tlu dosadašnje Evrope i šire. Naime, konfederacija nije, jer nema elemenata konfederacije. Federacija opet nije, jer nema nijedan od elemenata koji čine federaciju. Nije ni savez suverenih država, jer članice neće biti međunarodno priznate suverene države, znači neće imati svoje posebne predstavnike u međunarodnim organizacijama. Šta je ovo? Ovo je recimo jedan hibrid o kome će, kao što sam rekao, svoje mišljenje posle nekoliko godina davati pravni teoretičari, stručnjaci itd. Postavlja se pitanje, ko je potpisao ove polazne osnove i u čije ime? Ispred Crne Gore, kao federalne jedinice, potpisali su predsednik Republike i predsednik Vlade, ispred Savezne vlade je potpisao potpredsednik Vlade - može. Ispred Savezne Republike Jugoslavije potpisao je predsednik Savezne Republike Jugoslavije, a ispred druge federalne jedinice je potpisao samo predsednik Vlade. Da li to znači da Srbija nema predsednika Republike? Ako ga nema raspišimo izbore i da izaberemo predsednika Republike. Šta je ono što čini osnovne elemente za jednu zajedničku državu? Rečeno je, samo ću ponoviti nekoliko elemenata. To su zajedničko tržište (jedinstveno ili zajedničko tržište), vojska, zajednička policija, moneta, narodna banka, a od toga u budućoj državi, kako se predviđa Polaznim osnovama, nema apsolutno ništa. Ovde se čulo od uvaženih stručnjaka da će biti zajedničkog tržišta, a gospodin Đukanović na sva zvona objašnjava u Crnoj Gori da nema zajedničkog tržišta, da je Crna Gora zaokružila svoje tržište, svoj ekonomski i privredni sistem. Neko ne govori istinu, a ko - valjda će to sutra praksa pokazati. Još nešto što moram da pomenem ovde, izlazeći da nam pojasne neke stvari neki govornici su dizali glas, da ne kažem da su vikali. Mene su još kao malog učili da što je neko glasniji to je sve manje u pravu, jer kada čovek ima argumente i na osnovu argumenata priča, on će to pričati tiho i argumentovano dokazati da je u pravu. Svojevremeno sam,uvek kada nisam bio u pravu, vikao. Još jednom da kažem da Stranka srpskog jedinstva neće podržati ovaj predlog iz razloga koji su već napred navedeni.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, a posle nje narodni poslanik Dragan Tomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, protivustavno i protiv Poslovnika Narodne skupštine dva dana raspravljamo o Polaznim osnovama za preuređenje odnosa Srbije i Crne Gore, naravno post festum, nakon što je on potpisan. Bilo bi normalno da smo u obliku predloga odluke tih polaznih osnova raspravljali prvo ovde u parlamentu, a onda ovlastili ljude koji su za to kompetentni da te polazne osnove i potpišu. Ovako imamo jedan privatni sporazum Zorana Đinđića, Vojislava Koštunice, Miroljuba Labusa, Filipa Vujanovića i HavijeraSolane. Meni, pravo da vam kažem, više liči na sporazum Zorice Radović i Ružice Đinđić, koje su na osnovu šaputanja na jastuku pokušale da želje svojih supruga pretoče u jedan ovakav dokument. Nama je ovde predsednik Vlade rekao da nije ni sam bio upoznat sa ovim dokumentom, sve dok ga Havijer Solana nije doneo u Beograd. Lepo je od njega što je to priznao i u svom ekspozeu neprestano govorio u svoje ime. Ja lično mislim - kaže Zoran Đinđić. Gospodine Đinđiću, briga nas šta vi kao Zoran Đinđić, građanin, razmišljate i mislite. Nas interesuje šta vi kao predsednik Vlade mislite, jer ste vi predsednik Vlade jedne države u veoma teškim istorijskim okolnostima i snosite odgovornost za sva politička zbivanja u zemlji i, naravno, za budućnost te zemlje. Batić je govorio ono što Zoran Đinđić misli, a ne sme javno da kaže. Jedino je gospodin Labus javno rekao da se ovim dokumentom verifikuje postojeće stanje, odnosno obrazložio to politikom svršenog čina. Ništa novo ni na Istoku, ni na Zapadu, kod nas takođe politika svršenog čina uvek na kraju završi u jednom dokumentu. Međutim, ono što je jasno, to je da je za vas ovo u stvari već ustavni akt, odnosno da mišljenje koje ova skupština formuliše ili neki zaključci, ukoliko se uopšte budu formulisali, ne predstavljaju nikakvu obavezu ni za koga. Otuda je ovo jalova rasprava, ne služi ničemu i očigledno je samo gubljenje vremena. Vi ste akt potpisali, delegiraće oba parlamenta predstavnike za ustavnu komisiju i doneće se ta nakaradna ustavna povelja. U samom ovom dokumentu već govorite o državnoj zajednici u okviru koje Srbija i Crna Gora potpisuju sporazum o principima preuređenja svojih odnosa i zaboravljate pri tom na član 1. Ustava Savezne Republike Jugoslavije, koji jasno kaže da je Savezna Republika Jugoslavija suverena savezna država zasnovana na ravnopravnosti građana i ravnopravnosti republika članica. Dakle, još uvek federacija, još uvek republike članice, a ne državne zajednice. Zatim predviđate ustavnu povelju kao najviši pravni akt državne zajednice Srbije i Crne Gore. Iako se ustavnim aktima obuhvataju samo ona pitanja koja uobičajeno predstavljaju materia constitutione, znači osnovne odredbe o državnom uređenju, državnim organima, odnosima tih državnih organa, osnovnim pravima i slobodama, međusobne odnose i nadležnosti, način promene Ustava, sada nas vraćate korak unazad na ustavnu povelju, koja kao najviši pravni akt predstavlja u ustavno-pravnoj teoriji detaljistiku ustavnog teksta. Mi već iz ovih polaznih osnova vidimo da to neće biti slučaj i da se ta ustavna povelja neće baviti detaljno svim onim stvarima kojima najviši pravni akt jedne države treba da se bavi. Postavlja se, naravno, pitanje - šta je ova monstruozna država, koju vi ovde pokušavate, ovim polaznim osnovama, da formirate, da li je to konfederacija, da li je to unija, realna, personalna, ili nešto sasvim treće, a očigledno je ništa ili sve to zajedno. Konfederacija kao savez nezavisnih država; države članice ne prestaju da budu samostalni subjekti međunarodnog javnog prava; zajedničke organe konstituišu po principu konsenzusa; najviši organi izvršne vlasti država članica, a kada je u pitanju realna unija, koja se stvara ugovorom država članica, koje u nadležnost zajedničkih organa prenose poslove odbrane, finansija, spoljne politike; najčešće, to vam je poznato pretpostavljam, unije predstavljaju prelazno rešenje između konfederacije i federacije, a mi imamo već federaciju. Znači, opet idemo korak unazad, i možda sve to zaista ne bi ni bilo ni tako čudno, ni nemoguće, u nekoj drugoj državi, ali ne u ovoj našoj, u kojoj živi većinski jedan te isti srpski narod. Znate, moramo da imamo u vidu trendove modernog svetskog poretka, modernog sveta. To su tri osnovna trenda - razaranje individue, razaranje porodice i razaranje nacije. Kako se razara individua - čovek, pojedinac, treba samo da radi, da troši i da sluša ono što mu je namenjeno. Kada se razara porodica, razaraju se porodični odnosi i društveni odnosi, jer je porodica institucija društva, a što se tiče nacije i jednog od ključnih formi opstanka nacije, to je nacionalna država, ali otvorena prema drugim nacionalnim državama; i kao što niko ne može da bira porodicu u kojoj će se roditi, naravno, ne može da bira ni naciju kojoj pripada. Pripadnik jedne nacije može da odbaci svoju naciju, ali je on onda odrođen od nacije kojoj pripada i predstavlja otpadnika. Zaključak bi bio sledeći - ovaj akt koji ste nam dostavili je akt o razaranju države, kvazipravni akt, ovo je lično usaglašavanje stavova pojedinaca koji su se slučajno našli na određenim visokim funkcijama, i u saveznoj državi, i u Republici Srbiji, i u Republici Crnoj Gori. Traži se vreme, potrebno je još tri godine da Milo Đukanović dokrajči svoje separatističke ideje. Samo vas, gospodo, pitam - zašto, kada već raspolažete svim medijima u Srbiji, kada vam je na raspolaganju televizija, kada su vam na raspolaganju novine, kada kontrolišete obrazovanje, od osnovnog,pa do univerzitetskog, zašto ne uložite napore, zašto vam nije palo na pamet da pokušate da utičete na javno mnjenje, tako da je naš nacionalni interes da mi gradimo unitarnu državu sa Crnom Gorom i, naravno, da sve ostale srpske države, srpske zemlje jednoga dana ponovo budu u sastavu te srpske države. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić.
Gospodo narodni poslanici, kad se obrazlagao ovaj predlog sporazuma o polaznim osnovama za zajedničko rešenje i zajednički naziv nove države, koja će se zvati Srbija i Crna Gora, pošlo se od činjenice, i obrazloženje je dato, koji su to sve interesi koji stoje iza ovog rešenja. Koji su to interesi - prvo, najviši interesi za ovakvo rešenje su sigurno interesi svih separatista, i u Crnoj Gori i u Srbiji. Dalje, interesi su svih onih koji se bave sivom ekonomijom, jer nestabilan privredni i ekonomski sistem, nestabilna državna zajednica, nerealna poreska politika, dve poreske politike, dve carine, dva monetarna sistema - njima odgovara ovakva državna zajednica. Zašto u Srbiji dinar, a zašto ne i u Srbiji evro? Zašto na Kosovu evro i u Crnoj Gori? Ne da bi neko podržao rast zarada ili poboljšanje privrednog sistema u Crnoj Gori, već da bi na tim prostorima i dalje cvetao šverc i siva ekonomija i da bi centar šverca i sive ekonomije bio na Balkanu i za ovih 50 miliona stanovnika, o kojima je ovde govoreno. A onda služi, pre svega, za pranje prljavog kapitala sa Zapada. Kada kažete da imate u sebi iole patriotizma, onda se sa ove govornice kaže da nemate pameti. Prosto je neverovatno da se o svojim građanima, koji imaju u sebi patriotizma, tako misli. Ko ima srce, taj ima dušu, ima i razum, onda sigurno mora da ima i pameti. I svakako je prosta činjenica kada se u jednoj Americi, gde živi 50 naroda i ko zna koliko drugih nacija, vodi politika da svako onaj ko je ušao u tu državu, mora prvo da kaže da je Amerikanac. A ovde prosto nije više ni važna činjenica da li ste Srbin, već neko ustaje ovde i priča samo o ljudskim pravima. Pa čija su to ljudska prava ovde ugrožena? Ko je koga dirao ovde - niko nigde nikoga i nikada. Zašto će nam onda ovakva nekvalitetna tvorevina? SPS se zalaže za jaku, stabilnu i bogatu državu srpskog naroda i građana Srbije, i to smo uvek i tražili. Od 1997. kad su narasli separatizmi, pa je onda neko ukapirao, a pre svega u Crnoj Gori Milo Đukanović, da će mu oni najpre pomoći da dođe na vlast, onda je došao u situaciju da danas ne može više da se brani od te politike i mora da traži nezavisnu Crnu Goru. Što ga nismo pustili da održi referendum? Mnogo je prosto i jednostavno - ne bi prošao; onda bi Milo Đukanović pao kao ostatak bivšeg režima, kako vi volite da kažete. Znači, ne postoji ta politika. Postoji potreba da se čuvaju takve politike. Zašto tri godine - tri godine je neko vreme koje se stalno pominje i povodom Kosova, i Srbije, a sada i preko Crne Gore, a sada važi i za Jugoslaviju. Nekome treba tri godine da medijski i finansijski ojača sve separatizme, da suzbije sve patriotizme i da razbije sve iluzije na ovim prostorima, da nekome treba država srpskog naroda. Već treba da živimo u nekoj tvorevini o kojoj će nam neko drugi doneti odluku. Ovo sam sve govorio zbog toga što nama niko, ni sa jedne strane, nije doneo rešenje. To se već reklo sa ove govornice. Trebalo je mi sami da ga nađemo i utvrdimo. Niko iz vladajućih struktura nije se ni potrudio da pronađe način - kako da utvrdi to rešenje. Zašto da popuštamo Milu Đukanoviću? Pustimo lepo čoveka neka organizuje referendum i neka izgubi. Jer, definitivna je činjenica, a i opšte političko saznanje, da taj referendum u Crnoj Gori ne bi prošao. Ali, onda se gubi pravo i srpskog naroda da se u Republici Srpskoj izjasni na tu temu, a onda ćemo aktuelizirati, za tri ili četiri godine, pravo svih separatista da se na prostorima Srbije izjašnjavaju o svom budućem državnom statusu. Ne vidim da će ovaj sporazum sačuvati ni Srbiju. Čini mi se da su najzadovoljniji ovim sporazumom, a najviše su ga i pozdravila, dva čoveka, Milo Đukanović i Stipe Mesić. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, a posle njega Milorad Mirčić.
Dame i gospodno narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, uvaženi predsedniče Vlade i uvaženi potpredsedniče Savezne vlade, gospodo ministri, pored nama su Polazne osnove za preuređenje odnosa između Srbije i Crne Gore. Smatram da bi ovaj dokument trebalo drugačije nazvati. Ovo je zapravo promena tri ustava: Jugoslavije, Republike Srbije i Republike Crne Gore. Proceduralno gledano predsednik Skupštine je stavio ovu tačku na dnevni red a da Odbor za ustavna pitanja o njoj nije raspravljao. Sigurno je da bi na Odboru moglo da se čuje mnogo toga što bi možda čak išlo i u prilog ovog predloga, da ne kažem da bi bilo samokritičkih tonova. To bi bila i jedinstvena prilika da se ovaj odbor sastane, jer od momenta kada je konstituisana ova skupština taj odbor se nije sastajao, i ne radi svoj posao, a u javnosti se polemiše i pojavljuje se nekoliko verzija Ustava Srbije, što sigurno nije dobro. Ovaj dokument, zapravo, s obzirom na to ko ga je potpisao, već proizvodi pravno dejstvo i ova naša rasprava je samo tu da narodu, možda, nešto detaljnije objasni o čemu se ovde radi. Nakon usvajanja ovog akta, očekuje nas jedna dosta duga procedura, a to je traženje mišljenja i zaključaka skupština, znači da se tek nakon toga razvije skupštinska rasprava, zatim da se formira ustavna komisija, a to su sve oni mučni i mukotrpni poslovi koji, sigurno, neće doprineti, ni na koji način, da se ovo pitanje uredi kvalitetnije nego što je uređeno ovim aktom. Nakon tri godine očekuje nas postupak za promenu statusa, odnosno očekuje nas sigurno referendum u Crnoj Gori. Zašto kažem - samo u Crnoj Gori. Zato što je Srbija ovim aktom ucenjena i ne sme da traži istupanje iz državne zajednice. To jasno piše, jer jedino u tom slučaju, znači u slučaju kada bi se Crna Gora sama izjasnila da želi da izađe iz ove zajednice, Srbija bi zadržala državno-pravni kontinuitet, i u tom slučaju bi Rezolucija 1244, kao najvažniji međunarodni akt, važila za ovu Srbiju koja bi ostala i zadržala taj kontinuitet. Ovim aktom uređeno je nekoliko ustavnih pitanja. Naravno, uređeno je na brzinu i nije pitan narod. Pre svega promenjeno je ime državne zajednice. To možda izgleda neozbiljno. Međutim, ipak, ime jedne države nije mala stvar i promeniti ime a ne pitati narod je u najmanju ruku neodgovorno. Zatim, formirane su institucije, kao što je - Skupština, predsednik, savet ministara, sud, uređena je ekonomska oblast, uređena je vojna oblast, uređen je način komandovanja vojskom, i tu je predviđeno odlučivanjekonsenzusom, što jesigurnoza ovu institucijuteško prihvatljivo. Prihvaćen je model da se vojska služi u svojoj republici, odnosno u svojoj državi, što je, zapravo, jedan od bitnih elemenata državnosti. Predstavljanje u međunarodnoj zajednici predviđeno je putem rotacije i praktično su sva pitanja već uređena. Sve ovo što bi se naknadno radilo bila bi razrada ovih pitanja i mislim da je zapravo suština već u ovom papiru. Sva argumentacija koja je ovde izrečena, izgovarana je sa različitih aspekata, a posebno predlagači nisu bili baš konzistentni u tom izlaganju, pa smatram da je to neiskreno. Jer, naredne tri godine će proći u dogovaranju detalja, u natezanju oko ovih pitanja koja su ovde samo otvorena, zatim i u jednoj i u drugoj državi vršiće se praktično pripreme za osamostaljenje. To je nedvosmisleno rečeno sa ove govornice, a ovo će istovremeno služiti i kao opravdanje za očekivani neuspeh reformi; o njima se naveliko priča, međutim, smatram da će ovo biti zgodan izgovor za neuspeh reformi, koji je takođe očekivan. Kada je već takva situacija, kada već nije postignuta prethodna saglasnost među građanima, među organima vlasti, zatim među strankama iz vlasti i opozicije, a svedoci smo da nije postignuta ni saglasnost unutar koalicije DOS, onda se postavlja jedno logično pitanje - zašto je jedna grupa pojedinaca, bez obzira na funkcije koje obavlja, preuzela na sebe odgovornost za ovako krupno pitanje. Zašto je ova grupa pojedinaca prihvatila da sahrani jednu državu koju nije stvorila, kojoj nije dala ime, bez obzira kakva je ta država bila i kako je funkcionisala; da umesto tog pokojnika dobijemo sada jedno mrtvorođenče, koje ćemo za tri godine takođe sahranjivati. Smatramo da je ovo izuzetno odgovorno pitanje i da je trebalo ovo uraditi mnogo ozbiljnije. Stranka Srpskog jedinstva smatra da za ovu situaciju, za koju predstavnici vlasti nisu imali rešenje, postoji samo jedno rešenje: umesto što preuzimaju odgovornost za ovako krupno pitanje trebalo je da raspišu vanredne izbore na svim nivoima i da se na neki način oslobode te odgovornosti i prebace je na one koji su spremni da prihvate odgovornost za život ove države. Hvala vam lepo.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a posle njega narodni poslanik Nebojša Jović.
Ovo je dokument koji nam je predložila Evropska unija, ili kako su to rekli predstavnici vlasti - nametnula Evropska unija, čiji je predstavnik Havijer Solana. Naravno, uvek su namere dobre kada je u pitanju Evropska unija, pogotovu kada je u pitanju ličnost kakva je Havijer Solana. On uvek ima dobre namere prema Srbiji i Crnoj Gori u ovom slučaju, a pogotovu prema većinskom srpskom narodu. To je već, što kažu, i vrapcima poznato i vrapci znaju na granama da on ima dobre namere. Kakve su to dobre namere, a koje su sadržane u ovoj povelji? Prvo, dobra namera je da će nova zajednica imati skupštinu, imati predsednika, savet ministara i sud. Skupština će biti jednodomna. Kakvi će izbori biti? Po tvrđenju potpisnika ovog sporazuma - održaće se novi izbori na saveznom nivou, a samim tim kada dođe do promene republičkih ustava doći će do izbora i na federalnom nivou, a u ovom slučaju i na nivou Republike Crne Gore i Srbije. Međutim, nakon potpisivanja došlo je do drugog objašnjenja. Premijer Vlade Republike Srbije je rekao - nema izbora dok sadašnja Vlada ima apsolutnu većinu. Nema neposrednih izbora - to kaže premijer Crne Gore. Biće delegirani predstavnici u Saveznu skupštinu, u jednodomni parlament. I šta da mi očekujemo, kakve će biti naredne tri godine? Biće još gore nego što su sada. Zašto? Pa, zato što će, pošto budu na ovakav način izabrani poslanici, u toj skupštini većinu sačinjavati oni koji uvlače i Crnu Goru i Srbiju u sve veću i veću krizu. Kakav će nam biti predsednik? Biće do sada neviđeno, a čak i u Brozovo vreme ili tačnije rečeno nakon njegove smrti, nije ovakva kombinatorika pravljena, imaćemo jednoipogodišnjeg predsednika. Taj predsednik niti će biti dete, niti beba. Za početak predlažu da to jednoipogodišnje dete bude Koštunica, taman njegovom razmišljanju odgovara taj uzrast. Ono što je principijelna primedba, to je da parlament Crne Gore o ovoj povelji raspravlja već nekoliko dana. Već nekoliko dana u parlamentu Crne Gore vodi se žučna rasprava, rešava se sudbina Crne Gore, njene zajednice sa Srbijom, a nama velikodušno skupštinska većina daje 10 sati da raspravljamo o dokumentu koji znači bukvalno budućnost naroda koji živi i u Srbiji i u Crnoj Gori. Stvarno nemam reči za takvu velikodušnost. Mi u SRS kritikujemo ovaj dokument i one koji su prisustvovali od samog početka pregovora, pa i činu samog potpisivanja. Lično sam se uplašio kada sam čuo reči Miroljuba Labusa, kako je on u svojoj vizionarskoj politici predvideo, ako se razdvoje Srbija i Crna Gora, šta će bože moj biti sa Kosovom i Metohijom, šta će to biti sa Republikom Srpskom? Pa Republiku Srpsku od samog dolaska na vlast, gospodo iz DOS-a, otpisali ste. Na svaki mig, na svaki pomak iz međunarodne zajednice i znak da Republiku Srpsku stavite pod spoljni zid sanckija, vi to radite pre nego što oni ispostave svoj zahtev. Kako to da se sad u tom vašem vizionarstvu setite Republike Srpske, kako se to niste setili konkretno Kosova i Metohije, gospodine Labus, kada su vam zamazali oči sa tom činjenicom da će u slučaju odvajanja Srbije i Crne Gore, pravo na Kosovo i Metohiju, uprošćeno govoreći, imati Srbija, jer je ova ustavna povelja iznad Rezolucije 1244 koje su donele Ujedinjene nacije. Zašto tada niste reagovali? Bio sam ganut na vaše reči da ste bili neraspoloženi kao eminentan profesor; vi uvek koristite blaže izraze, hteli ste da kažete, bili ste ljuti. Ali, na svu sreću, smirio vas je sa svojim rečima juče iznesenim za ovom govornicom, a i danas ponovljenim, premijer srpske Vlade, kada je rekao da osim, gospodine Labus, što koristite srce i stomak, morate koristiti i još nešto što imate u glavi. I vi ste priznali i sami da ste se smirili kada ste shvatili nakon izlaganja gospodina Đinđića da je to realnost. Znači, uključili ste ono na šta je i apelovao premijer Vlade Srbije. Ono što sa velikim zadovoljstvom možete vi iz većine DOS-ovske ubuduće da tvrdite, to je da ste ušli u istoriju kada usvojite ovu povelju. Ušli ste u istoriju jednako kao i onaj pojedinac koji se preziva Mesić, koji je rekao - ispunio je svoj zadatak, Jugoslavija više ne postoji. Usvajanjem ove povelje, vi ćete ispuniti zadatak, Jugoslavija više neće postojati, a i dalje će biti dilema u narodu ko je veći Stipe ili vi ili Mesić?
Za reč se javio ministar pravde i lokalne samouprave, gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, nisam mislio danas da govorim, ali pojedini narodni posalnici su očito pogrešno protumačili ono što sam juče rekao i koji su me motivi rukovodili da izdvojim svoje mišljenje. Ponavljam još jednom vrlo kratko: zato što nije ispoštovana zajednička platforma DOS-a i koalicije "Zajedno za Jugoslaviju", koja je proklamovala dva principa - funkcionalnu federaciju i jedinstveni ekonomski prostor. Drugo, zato što nije ispoštovan koalicioni sporazum između DOS-a i koalicije "Zajedno za Jugoslaviju". Treće, zato što je sa ustavno-pravnog stanovišta ovo vrlo diskutabilna tvorevina. Izneo sam juče sijaset argumenata, mislim da nema potrebe to ponavljati. I konačno, zato što nije poštovana volja građana ove zemlje. Želim da vas podsetim da su građani Crne Gore 1992. godine imali priliku da se na referendumu izjasne da li žele da žive u zajedničkoj državi. Srpskom narodu i građanima Srbije takva prilika nikada nije pružena. To je elementarno građansko pravo i ne verujem da bi pravo na samoopredeljenje ili princip narodnog suvereniteta, ni Evropska unija ili bilo koja međunrodna institucija, mogli da ospore građanima bilo koje zemlje. To je osnovno i elementarno pravo. Rečeno je da je to što sam govorio na neki način politička kalkulacija, sračunata na postizanje političkih poena. Podsećam vas da je strankakojoj pripadam14.julaprošle godine donela rezoluciju kojom se traži referendum i u Srbiji, i imala je kampanju 6 meseci unazad. Dakle, nije na to uticala odluka koja proističe iz ovog sporazuma. Rečeno je takođe da sam govorio da bih navodno amnestirao premijera Republike Srbije. To jednostavno nije tačno. Zašto sam pominjao predsednika Savezne Republike Jugoslavije? Zato što se on upravo poziva na onu tradicionalnu, da svaka država treba da ima svog domaćina, pa je on domaćin Savezne Republike Jugoslavije. A i ako pročitate Ustav, i ako pogledate nadležnosti predsednikaSRJ, potpuno vam je jasno ko je najodgovorniji. Dakle, kada postoji domaćin, ukućani, oni mogu donekle da se pitaju, ali domaćin presuđuje. O sudbini grada Beograda odlučuje gradonačelnik, ne odlučuje predsednik opštine Stari Grad. To je stvar kristalno jasna. Rečeno je da posledice eventualnog razdvajanja mogu da budu kata strofične ili katastrofalne. To takođe nije tačno. Mi i Crnogorci smo braća, nikada ne bi bilo nikakvih sukoba i nema tu nikakve bojazni od bilo kakvih katastrofalnih posledica. Samo se plašim da možemo izgubiti još mnogo vremena i zato smatram potpuno legitimnim zalaganje za samostalnu Srbiju, a onda ona može i sa Crnom Gorom i sa nekim drugim, Republikom Srpskom, da pravi neke oblike državne zajednice, savez država, zajednicu država, možda neku uniju, jer ovde ovim ponuđenim rešenjem nemamo čak ni monetarnu, ni carinsku uniju. Hvala.
Zamolila bih našeg gosta, potpredsednika Savezne vlade, dr Miroljuba Labusa, da nam se obrati.
Ja sam se javio za reč i pažljivo sam slušao raspravu u Parlamentu. Kao što sam rekao, bila mi je i obaveza i čast da budem ovde. Pošto danas sigurno nećemo završiti raspravu, neću moći u ponedeljak i utorak da budem ovde jer idem u Brisel, na poziv Evropske unije, da dalje razgovaramo oko sprovođenja ovog sporazuma. Tada ćemo videti koliko zaista Evropska unija ozbiljno misli da pomogne u usaglašavanju ekonomskog sistema jedne i druge republike. Zato bih želeo da sada odgovorim na neke primedbe koje sam čuo tokom rasprave, ukoliko mi dozvoljavate. Naravno, bilo je mnogo generalnih političkih primedbi. Vidim da steimali veliku inspiraciju, zaista su to bile diskusije inspiratorne prirode, ali o njima ne bih govorio, to je pitanje političke rasprave. Govorio bih o konkretnim primedbama. Nažalost, bilo je samo četiri ozbiljne primedbe ili predloga i želim da ih komentarišem. Prva je da postupak izmene Ustava nije u redu. Mi tu imamo politički deo izmene Ustava. U okviru svakog tog postupka postoji politički deo i onda formalno - pravni deo. Rečeno je da je prvo trebalo da dođemo ovde u parlament da usvojimo neku platformu i onda sa tom platformom idemo dalje u pregovore. Mislim da to nije problem. Postoje dva načina: prethodno da dobijemo verifikaciju Parlamenta ili naknadno. Ono što je bitno, to je da Parlament odlučuje; da li prethodno ili naknadno, pitanje je tehnike. Šta bi se desilo u ovom slučaju, da smo prethodno došli u parlament i da smo govorili ovde: DOS bi, naravno, izašao sa platformom koju smo usvojili zajedno sa koalicijom "Zajedno za Jugoslaviju",ili najveći deo DOS-a, odnosno ceo DOS bi bio tu; SPS bi bila podeljena, pošto, koliko sam čuo ova dva dana, jedan deo je za nezavisnu Srbiju, drugi je za jaku federaciju; SSJ i SRS bile bi za nezavisnu Srbiju ili za jaku Jugoslaviju tj. unitarnu Jugoslaviju. Prema tome, ne bismo bili jedinstveni i većinski bi usvojili platformu koju smo imali kada smo išli na pregovore. Šta bi se onda desilo? Kada bismo to uradili, došli bi na pregovore, ne bismo potpisali ovaj ugovor, ni na koji način, jer onda bi nas čvrsto obavezivala ova platforma, pre nego što ponovo dođemona parlament, pa sve ponovo, više puta. Šta bi u međuvremenu bilo u Crnoj Gori? Ajde da gledamo realno. Ni jedna ni druga strana u Crnoj Gori nije želela da ide na referendum. To je realnost, da se ne zavaravamo. Ne bi bilo referenduma. Onda bi polako sadašnja crnogorska vlast dalje nastavila dazaokružuje svojprivredni i politički sistem i do kraja godine mi bismo imali nezavisnu Crnu Goru. Kada bi se ponovo parlament sastao da nam da autoritet da potpišemo ili ne, sve bi bilo kasno - Crna Gora bi bila nezavisna. Ovo je poslednji momenat kada smo zaustavili taj voz; juče sam rekao da nemamo garanciju da smo ga do kraja zaustavili - zavisi od nas. Ali, ovo je bio poslednji momenat da se to zaustavi. U novembru ili decembru - prekasno, apsolutno prekasno. Prema tome, nije napravljena greška što nismo prvo došli na parlament. Bila bi greška da nismo uopšte došli na parlamant i to bi bilo neoprostivo! Došli smo, a vi ćete reći: da ili ne. To je demokratija. Vi uvek možete da kažete ne; i u svakom slučaju ćemo svi mi koji smo potpisali snositi političke posledice. Što se tiče ustavnog postupka, tu još ništa nije povređeno. Ovo je politička platforma. Ona se usvaja, a posle toga ide rad na usvajanju ustavne povelje. I jedan i drugi republički parlament će usvojiti tu povelju i onda ona ide na savezni parlament. Posle toga dolazi do promene jednog i drugog republičkog ustava. I promena saveznog Ustava i promena republičkih ustava ide po ustavnoj proceduri. To se podrazumeva. Prema tome, taj postupak će biti poštovan. Dakle, ne mislim, iako je to zaista za mene bio ozbiljan prigovor, da nije procedura poštovana. Ne mislim da smo tu nešto ozbiljno pogrešili i ne mislim da bi tu bio drugi rezultat da smo drugačije radili. Druga stvar je pitanje ko će da finansira novu zajedničku državu. Finansiraće se iz doprinosa budžeta jedne i druge republike. Vi ćete ovde, a parlament u Crnoj Gori će svoj deo doprinosa da uplaćuje u zajedničku kasu,onda ćete da usvajate budžet zajedničke države i to će biti budžet sa svim onim podeocima; sada imamo razvrstavanje do četiri decimale, da tako kažem, sutra će biti do šest. Znači, vi ćete određivati koliko će ići para u zajedničku državu i za šta će se to trošiti, s tim što mislim da bi bilo pametno da se za ove tri godine obezbedi stabilno finansiranje te zajedničke države,da se donese, okvirno, odluka za naredne tri godine, da ne bi bilo svake godine rasprave oko toga da lijedna ili druga država više ili manje finansira zajedničku državu, tim pre što je najveći korisnik tog budžeta Vojska. Da se tu ne bi napravili problemi, dovoljno je da jednom i jedan i drugi parlament odrede svoje doprinose ili principe i na osnovu toga da se za tri godine u ovom periodu finansira zajednička kasa. Ako ovo nije dobro, ovde smo imali samo jedan realan ili realističan protivpredlog - to je nezavisna Srbija. Tehnički, može se postići nezavisna Srbija. Ne može se na silu postići unitarna država, to je nemoguće. Mi ne želimo ni na koji način Crnoj Gori silom da nametnemo rešenje. Kao što ste videli, ne može se ni jedna jaka federacija na silu nametnuti. Mi ne želimo na silu ni to da nametnemo. Ono što smo mi mogli da uradimo, to je da otcepimo Srbiju od Jugoslavije. Mislim da to ovog momenta ne bi bilo dobro, iz mnogo razloga. Prvi je - ne bi bio problem sukoba između nas i Crne Gore, bio bi sukob uCrnoj Gori. To mi ne bismo mogli da izbegnemo a da se sutra ne umešamo, hteli ili ne. To bi bilo strašno loše za nas. Druga stvar je Kosovo, bez obzira šta vi mislite da li smo mi vodili računa o Kosovu ili ne. Vodili smo računa. To je bila slaba pregovaračka karta za nas, jer smo znali da moramo da održimo sada u bilo kom obliku zajedničku državu, da bi Rezolucija 1244 nastavila da deluje. To je bila naša slaba pozicija, zato što smo vodili računa o Kosovu, ali smo dobili tri godine danešto uradimo. Treća stvar, što je jako važno, a dva puta je spomenuto, to je pitanje patriotizma, pitanje Bosne i Hercegovine, Republike Srpske. Da vas podsetim: Ugovor u Dejtonu je potpisan 1995. godine, vi ste ga potpisali, mi ćemo da ga ratifikujemo. To je međunarodna obaveza koja mora da se poštuje. (Vojislav Šešelj: Ko ga je potpisao?) Slobodan Milošević je potpisao. Svi smo bili za to, ne samo on, jer to je bio jednog momenta jedini način da se reši taj problem. To je međunarodna obaveza. Naravno, da se sada Srbija izdvoji, nema nikakvog razloga da mi onda kažemo Srbima uRepublici Srpskoj da oni nemaju pravo da glasaju i da se nama pripoje, ali to bi značilo kršenje ove međunarodne obaveze. Mi na taj način ne možemo sa Srbima u Srpskoj da se spojimo. To jeste naš dugoročan nacionalni cilj. Ali, kako? Tako što ćemo da idemo u Evropu i mi, i Crna Gora, i Bosna i Hercegovina. Svi zajedno ćemo da idemo u Evropu i onda neće biti granica. Zato se nama žuri da mi idemo u Evropu. Zato trebada podstičemo i Bosnu i Hercegovinu i Republiku Srpsku, da idemo u Evropu. To je jedini način, miran, jedini racionalan način da ostvarimo taj naš cilj. Vi možete da tvrdite da na drugi način može da se ostvari, to je vaše pravo, ali mislim da na normalan, miran, racionalan način nema drugog rešenja. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu potpredsedniku Savezne vlade. (Vojislav Šešelj: Replika.) Nema osnova za repliku. (Vojislav Šešelj: Po Poslovniku.)
Kako možete da kažete da se Miroljub Labus nije uvredljivo izrazio o Srpskoj radikalnoj stranci, kad je rekao da je SRS za nezavisnu Srbiju. Mi nikada nigde to nismo tražili, nismo se za to zalagali, niti smo ikada bili za nezavisnu Srbiju, ovu današnju Srbiju. Mi smo za očuvanje SRJ, ali može pod drugim nazivom. Nije problem naziv koji vi predlažete - Srbija i Crna Gora, može pod tim nazivom, on je mnogo bolji od naziva Jugoslavija, ali da se ne cepa već postojeća država. Ovo što nam Labus ovde govori nema nikakve veze sa elementarnom logikom. Možda mi nismo u stanju da sačuvamo tu saveznu republiku. Možda nismo. Velike sile prete njenom opstanku. Onda bar ne moramo učestvovati u njenom rasturanju. Ovim dokumentom vi nas uvlačite da učestvujemo u rasturanju. Ako ne možemo da je sačuvamo, neka je velike sile pocepaju. Ne možemo da sačuvamo Crnu Goru - neka je odvoje, ali bar da pokušamo da je sačuvamo. Vi pomažete odvajanje Crne Gore. Labus je izrekao ovde pravu istinu, boje se zapadne sile. Boji se i Labus, kao njihov eksponent, da će izbiti građanski rat u Crnoj Gori, ako se Crna Gora odvoji. Da biste sprečili taj građanski rat, vi Crnoj Gori omogućavate mekano odvajanje na tri godine, a Srbija da pati te tri godine. Ako preti građanski rat, najlakše će se izbeći tako što će odustati od odvajanja. Ako insistiraju i dalje na odvajanju, neka onda bude građanski rat, pa ko pobedi tamo u tom građanskom ratu: ako pobede oni koji su za odvajanje, neka se odvoji; ako pobede oni koji su za zajedničku državu, neka opstane zajednička država. Zašto vi nama ovde u Srbiji pretite građanskim ratom u Crnoj Gori?
Po Poslovniku, narodni poslanik Branislav Ivković.
Poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine Labus, vi ste izrekli da ste primetili različite stavove kod poslanika SPS-a. Uveravam vas da se to vama zasigurno činilo, jer SPS ima decidan i jasan stav: mi smo za zajedničku državu Republike Crne Gore i Srbije; mi smo za državu koja će imati, možda, preuređene odnose u odnosu na sadašnje odnose u okviru SRJ; za državu koja će imati jedinstven sistem odbrane i inostranih poslova i jedinstven sistem zaštite ljudskih prava. Ono što je vama teško da branite je jedinstven privredni sistem. Znam da vama nije lako, jer pripadate koaliciji koja je dolaskom na vlast obećavala opstanak Jugoslavije.Gospodin Koštunica, vaš predsednik, nakon prijema u UN proglasio je da je sačuvao Jugoslaviju. Sada vi, kao ugledni profesor iz određene oblasti, znajući da bez jedinstvenog privrednog sistema nema države, morate da pravite nešto što je faktički neodrživo. Smatramo da jeste bila greška, a pregovarački vama bi bilo lakše, i meni je drago što je premijer Đinđić to priznao i prihvatio, da je i parlamentarna opozicija imala priliku zajedno sa vama da učestvuje u pregovorima. Vama bi bilo lakše, jer bismo mi sigurno bili tvrđi, mogli biste bar i na nas da se vadite. Sigurno je da smo imali argumentaciju da se izborimo za jedinstven privredni prostor. Država koja ima dva tržišta, dve monete, dve banke, dva carinska sistema, onda jednostavno shvatamo da je to zaista prelazna varijanta do separatizma Crne Gore! Ovako, došli smo u vrlo neprijatnu poziciju i SPS ne može da prihvati Polazne osnove.
Ovim bismo završili današnji rad (Dragan Marković: Replika.) Po kom osnovu replika? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Labus je rekao da se Stranka srpskog jedinstva zalaže za nezavisnu Srbiju. Stranka srpskog jedinstva je za zajedničku državu, ali ne ovakvu kakvu nam predlaže gospodin Labus i ne u ovim okvirima kako nam predlaže gospodin Labus. Stranka srpskog jedinstva je imala predlog da se raspiše referendum i u jednoj i drugoj republici, pa da građani Crne Gore i Srbije odluče da li će prihvatiti ovakav predlog sporazuma. Zahvaljujem.
Rad nastavljamo u utorak, 9. aprila, u 10,00 časova. Prijatno. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 170 narodnih poslanika i vas molim da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum i da možemo da nastavimo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Stevan Lilić, Milutin Prodanović, Velimir Simonović, Alen Selimović, Išpanovič Ištvan, Kasa Jožef i Višnja Nežić; Miloš Lučić (najavio zakašnjenje);odsutni pre podne Petar Mišić i Jon Čizmaš. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik Savezne Republike Jugoslavije dr Vojislav Koštunica, potpredsednik Savezne vlade dr Miroljub Labus, predsednik Vlade Republike Srbije dr Zoran Đinđić, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, predstavnike Stalne konferencije gradova i opština Jugoslavije, predstavnike Studentske unije Srbije, predstavnike Saveza studenata Beograda,studente Studijske grupe za Ustavno pravo na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu i predstavnike Narodnog pokreta "Otpor". Pozdravljam prisutne goste. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - POLAZNE OSNOVE ZA PREUREĐENjE ODNOSA SRBIJE I CRNE GORE (nastavak jedinstvenog pretresa) Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović, a posle njega narodni poslanik Đuro Popović.