Poštovani narodni poslanici, pozivam vas da zauzmete svoja mesta, da bi mogli da počnemo današnje zasedanje. Poštovani narodni poslanici, pre nego što pređemo na rad, pozivam vas da minutom ćutanja odamo počast svim građanima Republike Srbije koji su preminuli od posledica virusa Kovid - 19. Slava im. Poštovani narodni poslanici, otvaram Prvu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije za vreme vanrednog stanja, koja se održava u skladu sa članom 200. st. 8. i 9. Ustava Republike Srbije. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 151 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 149 narodnih poslanika i da imamo uslove za današnji rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici, koji su to, u skladu sa Poslovnikom, prijavili: Borisav Kovačević i Slobodan Veličković. Za Prvu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije za vreme vanrednog stanja, određen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog odluke o potvrđivanju Odluke o proglašenju vanrednog stanja, koju je podnela Vlada, 26. aprila 2020. godine i 2. Predlog zakona o potvrđivanju uredaba koje je Vlada uz supotpis predsednika Republike donela za vreme vanrednog stanja, koji nam je takođe upućen 26. aprila ove godine. Na osnovu člana 92. stav 2. člana 157. stav 2. i člana 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predložila sam da se obavi zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o potvrđivanju Odluke o proglašenju vanrednog stanja i Predlogu zakona o potvrđivanju uredaba koje je Vlada, uz supotpis predsednika Republike, donela za vreme vanrednog stanja. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 133, protiv – tri, uzdržana – dva, nisu glasala 29 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, na ovom zasedanju sa nama će biti predsednica Vlade, Ana Brnabić, potpredsednik Vlade, ministar unutrašnjih poslova, dr Nebojša Stefanović, ministar zdravlja, dr Zlatibor Lončar, ministar finansija, Siniša Mali, ministar odbrane, Aleksandar Vulin i ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Branislav Nedimović. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu Predlogu odluke o potvrđivanju Odluke o proglašenju vanrednog stanja, koji je podnela Vlada i Predlogu zakona o potvrđivanju uredaba koje je Vlada, uz supotpis predsednika Republike, donela za vreme vanrednog stanja. Da li predstavnik predlagača, predsednica Vlade, Ana Brnabić, želi reč? Izvolite.
Hvala vam. Poštovani narodni poslanici, poštovane građanke, građani Srbije, želim da vam dam kratak pregled onoga što smo kao Vlada Republike Srbije radili u poslednjih 60 i nešto dana, malo duže od dva meseca, dva i po meseca i da onda, sa ministrima koji su najviše učestvovali u ovoj borbi zato što su im resori takvi, budemo vama na raspolaganju za sva dodatna pitanja, da pružimo dodatne informacije i da građanima Republike Srbije objasnimo šta smo uradili, kako smo uradili, zbog čega smo radili, gde se nalazimo danas i šta možemo očekivati u budućnosti. Na početku, želim da kažem da sam ponosna, preponosna na svoju zemlju, na to kako smo se borili sa ovom pandemijom, na to gde se danas nalazimo i kako smo se spremili za sve ono što dolazi nakon ove pandemije. Ponosna sam na sve naše građane, ponosna sam na naše institucije, ponosna sam na tim koji Vlada Republike Srbije čini, sa predsednikom Republike Srbije, gospodinom Aleksandrom Vučićem i na sve naše stručnjake, epidemiologe, infektologe, transfuziologe i sve ostale, kao i, naravno, time ću početi a time ću i završiti, i na naše lekare, naše medicinsko osoblje, na zdravstvene radnike, zdravstvene saradnike i na sve one koji su bili na prvoj liniji fronta, koji su danas na prvoj liniji fronta i koji će još neko vreme biti na prvoj liniji fronta. Njima najveća moguća zahvalnost od mene lično i u ime cele Vlade Republike Srbije. Ukupan broj registrovanih slučajeva Koronavirusa u svetu je juče prešao tri miliona, na današnji dan to je već tri miliona 73 hiljade 356 obolelih. Ukupan broj smrtnih slučajeva je 211.766. Danas imamo 924.637 izlečenih od Kovida - 19. Prvi identifikovani slučaj u Srbiji bio je 6. marta ove godine i taj slučaj je importovan iz Italije. Pre toga, pre identifikovanja prvog slučaja, mi smo testirali ukupno 58 ljudi koji su imali simptome nalik virusu SARS-KoV-2, odnosno Kovid - 19 i počeli smo testiranje kada se pojavio prvi suspektni slučaj, a to je bio 13. februar. Tada je Torlak dobio prvi uzorak i uradio test. Svi ti ljudi su bili negativni. Dakle, od 13. februara mi vršimo ispitivanja i testiranja ljudi koji su sa sumnjom da su oboleli od Koronavirusa. Prvi identifikovani slučaj 6. mart. Prvi sastanak na temu pripreme za borbu protiv Kovida - 19 organizovao je predsednik Republike Srbije 26. februara i to deset dana pre nego što je registrovan prvi slučaj u Srbiji zato što smo u tom trenutku znali svakako da je nepobitno, neumitno da će se i Srbija naći u situaciji epidemije, odnosno pandemije. Na sastanku je tada, 26. februara, predsednik Republike Aleksandar Vučić okupio sve naše najbolje stručnjake i tada je sa resornim ministarstvima, sa relevantnim institucijama i sa strukom napravljen plan za buduću borbu protiv Kovida - 19. Podsetiću vas, takođe, da je dan pre toga, 25. februara, Srbiju posetio direktor Svetske zdravstvene organizacije za Evropu, gospodin Hans Kluge, sa kojim smo pričali upravo na temu borbe protiv COVID 19, koji je u tom trenutku pohvalio sve što ono što Vlada Republike Srbije radi, spremnost i to kako smo mi planirali za epidemiju koja svakako dolazi u našu zemlju. Hans Kluge je iz Srbije tada, tek iz Srbije otputovao za Italiju, što dovoljno govori o tome koliko smo se mi dobro spremali da imamo direktora SZO u Srbiji, na konsultacijama, na pripremama, pre nego što je on čovek čak otišao u Italiju. Prvi smrtni slučaj u Srbiji, nažalost, dogodio se 20. marta 2020. godine. Preminuo je, kao što već svi sada znate, preminuo je muškarac iz Kikinde, koji se zarazio takođe preko kontakta iz Italije. Zaključno sa 27. aprilom, a ja ću vam danas oko 15.00 časova, nakon što struka izađe sa konkretnim podacima, reći kakvi su ažurirani podaci za današnji dan, ali zaključno sa jučerašnjim danom, u Srbiji ima ukupno 8.275 obolelih od Korona virusa, 162 osobe preminule od Korona virusa, 1.209 osoba koje su izlečene, 67.917 urađenih testova ili oko 1.000 testova na 100.000 stanovnika. U poređenju sa ovim delom Evrope, dakle, ne sa našim regionom, kao što ga sada popularno zovu Zapadni Balkan, nego sa ovim delom Evrope, tu mislim na Crnu Goru, Albaniju, Bugarsku, Severnu Makedoniju, Sloveniju, Bosnu i Hercegovinu, Hrvatsku, Mađarsku i Rumuniju, Srbija ima najmanju stopu smrtnosti. To je 1,9% i drugi smo po apsolutnom broju urađenih testova iza Rumunije, treći po broju urađenih testova na 100.000 stanovnika iza Rumunije i Crne Gore. Ja se nadam da nakon današnjeg dana, dakle, treći smo trenutno, da ćemo nakon današnjeg dana biti drugi po ukupnom urađenom broju testova na 100.000 stanovnika. Od samog početka, kao što smo nekoliko puta rekli, postavili smo dva osnovna cilja u ovoj borbi, time smo se vodili od prvog dana, time se vodimo danas i time ćemo, čini mi se, meriti naš uspeh ili neuspeh. Ta dva cilja su: prvo, da zaštitimo naš zdravstveni sistem, da ga zaštitimo tako da u svakom trenutku naš zdravstveni sistem ima dovoljno kapaciteta, resursa, zaštitne opreme, lekova, ljudstva, lekara, lekarskih timova, da u svakom trenutku imamo sve što je potrebno, dovoljno snage, da ih zaštitimo, kako bi se oni borili za živote ljudi, jer smo videli da je to ono gde je bio najveći problem u celom svetu, a to je da zbog eksponencijalnog rasta vi imate zdravstveni sistem koji praktično padne, zdravstveni sistem koji pukne, koji je nepostojeći i onda imate ogromnu stopu smrtnosti, sistem koji ne može da se suoči sa borbom protiv COVID 19. Dakle, prvi i osnovni zadatak nam je bio da probamo da zaštitimo naš zdravstveni sistem i naše zdravstvene radnike da bi oni mogli da zaštite nas. Drugi osnovni cilj bio je da zaštitimo starije sugrađane, tu najugroženiju kategoriju stanovništva, od ovog virusa, dakle, sve starije od 65 godina, kao i hronične bolesnike. Dakle, oni su apsolutno targetirani kao najugroženija kategorija i nama je cilj bio da vidimo kako možemo po svaku cenu da zaštitimo njihove živote, živote naših roditelja, naših baka i deka, naših komšija, prijatelja, svih onih koji su radili za ovu zemlju, gradili ovu zemlju i zaista imaju puno pravo i mi moramo imati osećaj odgovornosti da po svaku cenu, ne razmišljajući ni o političkim posledicama, ni o bilo kakvim drugim posledicama, njihove živote zaštitimo i sačuvamo. Čini mi se, a danas smo ovde da o tome diskutujemo i ja ću to braniti svim srcem, da smo imali pravovremene mere, da smo imali pametne mere, da smo pokazali odgovornu državnu politiku, u skladu sa preporukama struke. Mi smo uspeli da sprečimo eksponencijalni rast zaraženih i kolaps zdravstvenog sistema. Daću samo kratko pregled najvažnijih mera koje je Republika Srbija preduzela u borbi protiv COVID-19 i poređenje sa drugim evropskim državama. Ono na šta sam ponosna i zbog čega mislim da mi danas imamo najmanju stopu smrtnosti svakako u ovom delu Evrope. Kritikovani smo tokom ovih dva i nešto meseca zbog uvođenja vanrednog stanja, zbog represivnih mera. Kritikovani smo da to nije demokratski, da je to urušavanje institucija. Kritikovani smo zbog vladavine prava, ljudskih prava i ljudskih sloboda. U Evropi je 27 država proglasilo vanredno stanje. Mnoge od njih imaju uvedenu zabranu kretanja. Mi smo odluku da se zabrane javna okupljanja doneli 11. marta. To je bilo devet dana pre prvog smrtnog slučaja u Republici Srbiji. Italija je odluku da se zabrane javna okupljanja donela 12 dana posle prvog smrtnog slučaja, Nemačka 11 dana posle prvog smrtnog slučaja, Velika Britanija 12 dana posle prvog smrtnog slučaja, Francuska 15 dana posle prvog smrtnog slučaja, Španija šest dana posle prvog smrtnog slučaja. Srbija je 15. marta obustavila nastavu u školama i borili smo se za svaki dan, zato što smo znali da nakon toga više škole nema. Dakle, mi smo pet dana pre prvog smrtnog slučaja obustavili nastavu u školama, Italija 12 dana posle prvog smrtnog slučaja, Nemačka šest dana posle prvog smrtnog slučaja, Velika Britanija 18 dana posle prvog smrtnog slučaja, Francuska 31 dan posle prvog smrtnog slučaja, Španija 12 dana posle prvog smrtnog slučaja. Mi smo 19. marta zatvorili naše granice, što je bio jedan dan pre prvog smrtnog slučaja u Republici Srbiji. Italija je zatvorila granice 18 dana posle prvog smrtnog slučaja, Nemačka sedam dana posle, Španija 11 dana posle prvog smrtnog slučaja i Velika Britanija nije zatvarala svoje granice, Francuska delimično. Danas kada se nalazimo na silaznoj putanji epidemije, vidimo da već prethodnih tri ili četiri dana imamo između 5,8% i 6,1% pozitivnih u odnosu na testirane, odnosno obolelih u odnosu na ukupno testirane. I kada još uvek ne možemo da proglasimo pobedu, ali imamo zaista sve razloge da verujemo da ćemo to moći ukoliko se ovako nastavi, da zadržimo disciplinu i pametno rukovođenje ovom kriznom situacijom, da ćemo to moći uskoro da uradimo. Čini mi se da možemo da kažemo u najvećoj mogućoj meri da smo uspeli u onome što smo zacrtali kroz ova dva cilja kojima smo ovo postigli. Naš zdravstveni sistem je izdržao. On je danas na nogama. On nikada nije pao, nikada nije poklekao. U svakom trenutku imali smo kapacitete i smeštaj svih zaraženih i lekarske timove da vode računa o njima i respiratore i lekove i nikada nismo birali da li ćemo spasiti jedan ljudski život ili drugi ljudski život. Naš zdravstveni sistem u trenucima kada mnogi zdravstveni sistem širom Evrope i celog sveta, mnogo bogatijih i mnogo razvijenih zemalja kada su pali, naš zdravstveni sistem je ostao na nogama. Sačuvali smo, u velikoj meri, ne potpuno na žalost, i pamtićemo zauvek, bez ikakve lažne patetike, svaki ljudski život, ali smo u najvećoj mogućoj meri sačuvali živote naših starijih sugrađana. Ako uporedite smrtnost starijih ljudi u drugim zemljama, a i u Srbiji, videćete da je ovo više nego jasno. Radili smo u prethodnih otprilike 64, 65 dana, od 21. februara, pa nešto i preko toga, čini mi se više nego ikada do sada, svakako više od kada sam ja u Vladi. Borili smo za zdravlje i živote naših građana, borili smo se srcem, borili smo se znanjem, borili smo se uz našu struku, uz ogromnu pomoć i podršku, pre svega naših partnera iz Narodne Republike Kine, i to treba reći, toga se ne treba stideti, na tome ćemo ostati večno zahvalni, ali takođe i naših partnera iz EU koji su se sami u isto vreme suočavali i sa pandemijom i sa ogromnim, ogromnim ljudskim žrtvama ove pandemije, ali i Ruske Federacije, SAD, Ujedinjenih Arapskih Emirata, Norveške, Turske, Mađarske, mnogih drugih. Ja želim da im iskažem zaista ogromnu večnu zahvalnost za svu podršku koju su nam pružili. Još jednom da podvučem za građane Republike Srbije, ni jedan jedini resurs, ni jedan jedini resurs nismo štedeli u ovoj borbi, zato što je ovo bila borba za živote naših građana. Mogu takođe ukratko samo da vam objasnim kakve su bile faze borbe protiv Kovida – 19, pa da i vi, poštovani narodni poslanici, kojima podnosimo ovaj izveštaj, i građani Republike Srbije, znate tačno šta smo uradili, kako smo radili i da nismo radili stvari ni ad hok, ni kako nam padne napamet, niti smo reagovali na stvari, da smo imali sistemski pristup, da smo imali strategiju i da smo imali tačno zacrtan plan šta kada treba uraditi. Imali smo četiri faze borbe protiv Kovida – 19. Prva faza je bila, naravno pripreme za epidemiju u Srbiji. Tu je bilo najvažnije planiranje naših resursa u okviru zdravstvenog sistema Republike Srbije. Pre svega, identifikovanje kovid bolnica, dakle bolnica koje će tretirati i lečiti samo isključivo obolele kod koronavirusa, i to po fazama. Imali smo, pre svega, scenario za Beograd, za Novi Sad i za Niš. Ja ću vam dati ovde samo jedan primer. Za Beograd nam je bila prva kovid bolnica Infektivna klinika Kliničkog centra Srbije. Spremali smo je samo za pacijente od koronavirusa. Znali smo da kako se ona prazni da ćemo da krenuti da punimo „Dragiša Mišović“ i znali smo da na 50% kapaciteta, kada budu popunjeni kapaciteti Infektivne klinike, mi u potpunosti praznimo „Dragiša Mišović“, pacijenti se šalju tamo, praznimo pulmologiju, Kliniku za pulmologiju u Kliničkom centru Srbije, pa onda Zemunsku bolnicu i onda dalje kako bude rastao broj pacijenata, što se na žalost, naravno, i događalo. Isti takav plan smo imali i za Niš, isti takav plan smo imali za Novi Sad. Te kovid bolnice smo širili kako je rasla potreba, kako smo mi išli dublje u ovu borbu i kako se epidemija širila i broj zaraženih povećavao. Ovo je ulazilo duboko u zdravstveni sistem i planiranje do najsitnijih detalja, svih resursa u našem zdravstvenom sistemu, koji će skeneri, CT aparati, rendgeni biti korišćeni samo za borbu protiv Kovida – 19, jer ne mogu biti korišćeni za neke druge pacijente, gde ćemo smeštati druge pacijente koji su do tada ležali na svim ovim klinikama, kako ćemo obezbediti da kovid što duže moguće ne uđe u naše bolnice itd, kako ćemo obezbedili lekarske timove, pošto smo znali da nećemo imati dovoljno lekara, kako ćemo praviti tada lekarske timove koje ćemo onda povlačiti iz cele Srbije u ove kovid bolnice i centre, kojim fazama, koliko brzo, koji nam je plan a, koji je plan b, kako ćemo trenirati te ljude. Dakle, ovo je sve bio deo te prve faze. Obezbeđivanje između 6.000 i 10.000 kreveta za kovid pacijente po fazama. Obezbeđivanje dodatnih respiratora, isključivo za kovid bolnice što je bio, tokom cele ove borbe, kao što znate, jedan od prioriteta. Ni u jednom trenutku nismo želeli da nam se desi da naši zdravstveni radnici moraju da biraju koga će isključiti, a ko će ostati na respiratoru. Nismo želeli da Srbija ikada dođe u tu situaciju da moramo da biramo jedan ljudski život u odnosu na neki drugi ljudski život. Na svu sreću nismo bili čak ni blizu. Ja se zaista nadam da će tako ostati i do kraja ove borbe. Obezbeđivanje PCR testova, kasnije i brzih testova, obezbeđivanje dodatne količine lekova i, da ne bude zabune, lekove smo imali i sve ove stvari smo imali. Mi smo trebali da obezbedimo da imamo za svaku eventualnost, za koji god broj pacijenata budemo imali u Republici Srbiji. Obezbeđivanje dodatne zaštitne opreme i pravljenje dnevnih planova distribucije po čitavoj Srbiji. Dakle, koji će biti centralni magacini, kako će se voditi računa o tome kako se deli zaštitna oprema po prioritetima, koji su prioriteti, prvi i apsolutni uvek prioritet su zdravstvene ustanove, zdravstveni radnici, nakon toga MUP, Vojska Srbije, sanitarna inspekcija, oni koji štite naše granice i koji su bili u najvećoj izloženosti koronavirusu, nakon toga gerontološki centri itd. Tada smo doneli i odluku o dve važne podrške, takođe, imajući u vidu samo ova dva cilja koja sam napomenula da smo imali u svakom trenutku na pameti tokom ove borbe – zdravstveni sistem, zdravstveni radnici i naši stariji sugrađani. Zbog toga smo doneli odluku da od 1. aprila ove godine podignemo dodatno plate zdravstvenim radnicima i saradnicima za 10%, i to je urađeno. Zbog toga smo, takođe, doneli odluku da damo jednokratnu pomoć, podršku, finansijsku, našim penzionerima, svim penzionerima bez izuzetka od 4.000 dinara, i to je izvršeno 10. aprila. Morali smo da završimo i uspostavljanje kontakt centara, kako za ljude sa simptomima, tako i posebne kontakt centre za penzionere, organizovanje volonterskih službi. Naravno, izuzetno važno i na to nam je otišlo mnogo vremena, mnogo energije, mnogo planiranja u obezbeđivanju što normalnijeg funkcionisanja države, što znači stabilno i redovno snabdevanje prodavnica i trgovinskih lanaca. Nikada nismo imali nestašicu hrane, kolika god potražnja bila, a videli smo ponovo da su mnogo bogatije, mnogo razvijenije imale i danas imaju nestašice hrane. Stabilno i redovno snabdevanje apoteka, metode za isplatu penzija bez ugrožavanja penzionera, priprema za nastavu od kuće i preko interneta itd. Odmah smo krenuli u komunikaciju sa privrednicima, pre svega sa onim preduzećima koja su bila u najugroženijim sektorima. To je turizam, uglavnom trgovina, usluge, ali turizam u najvećoj mogućoj meri. Radi potpune transparentnosti i u svakom trenutku pružanja pravovremenih, tačnih i proverenih informacija javnosti, uveli smo praksu dnevnih konferencija za medije. Vlada Srbije je formirala dva krizna štaba, Krizni štab za suzbijanje zarazne bolesti Kovid – 19, koji vodim ja kao predsednica Vlade, i Krizni štab za otklanjanje nastalih i sprečavanje mogućih štetnih posledica po privredu, koji vodi predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić. To je bila prva faza, pripreme. Druga faza je bila sprečavanje eksponencijalnog rasta i ispravljanje tzv. epidemiološke krive kako bi obezbedili da naš zdravstveni sistem ostane na nogama. Zbog toga smo odmah na početku ušli u uvođenje restriktivnih mera, zabrane kretanja, zatvaranja granica, zabrane okupljanja. Ovo je bilo apsolutno neophodno i ovo je savetovala, ne samo struka u zemlji, nego za onog ko je slušao i čitao i struka u celom svetu, najrelevantniji, najpoznatiji stručnjaci. Dakle, važno nam je bilo da zabranimo ili da probamo da u što većoj meri sprečimo svaki mogući fizički kontakt kako bi sprečili eksponencijalno širenje zaraze, širenje virusa, kako bi taj priliv u bolnice, nije bilo pitanje koliko će ljudi, nego da li možemo da ih vremenski rasporedimo, kako bi taj priliv u bolnice bio kontinuiran tokom vremena, a ne da imamo odmah veliki udar, da naš zdravstveni sistem padne i da onda posle toga vi ne možete više da pomažete ljudima, da ne možete da se borite za njihove živote. Mi smo tada, i to je rekao predsednik Vučić, ja moram to da ponovim, zato što mislim da je to zaista rečenica koja najbolje odražava tu fazu naše borbe - mi smo u Srbiji zaustavili život da bi život mogao da pobedi. I potpuni fokus nam je bio da imamo u što većoj mogućoj meri fizičko distanciranje, socijalno distanciranje. Ja ću vam reći nekoliko primera zemalja ili gradova koji su imali eksponencijalni rast, koje se po resursima ne mogu porediti sa Republikom Srbijom – Italija, Španija, Njujork, i videli smo šta se tamo dešavalo. To je ono što smo mi želeli da sprečimo. Uveli smo restriktivne mere da bi sprečili te stvari i sprečili smo ih. Mi smo tada napravili i informacioni sistem Kovid – 19 u zaista najkraćem mogućem roku, i velika zahvalnost celoj struci, IT struci koja je radila sa nama, kako bi u svakom trenutku mogli da pratimo broj testiranih, broj obolelih, broj ljudi u bolnicama i na respiratorima u svakom pojedinačnom mestu u Republici Srbiji. Od 6. marta mi ležemo i budimo sa ovim brojevima, u kom danu, u kojoj nedelji epidemije se nalazimo, koliko ljudi je testirano, koliko je pozitivno na Kovid – 19, koliko nam je ljudi preminulo, koliko je na respiratorima, koliko ljudi je izlečeno. Ja verujem da se od 6. marta najveći broj naših građana budi sa istim ovim mislima. Počela je u toj drugoj fazi nastava na daljinu, penzionerima smo isplatili penzije na maksimalno bezbedni način. Veliki fokus u ovoj fazi, ogroman fokus, ogromni resursi su bili i na prihvatanju pomoći i podrške koja nam je stizala iz naših partnera iz celog sveta kako bi pojačali naše kapacitete za borbu protiv ovog virusa. Prva donacija iz inostranstva organizovana je u saradnji sa kineskom ambasadom. Iz Kine su stigli 15. marta testovi, potom 21. marta iz Kine je stigla velika količina, veliki broj medicinskih aparata, respiratora, dezinficijenasa, maski, druge zaštitne opreme i šest medicinskih stručnjaka koji su još uvek tu sa nama u Republici Srbiji i biće u Srbiji da nam pomažu, da nas savetuju dok ne završimo i ovu borbu i proglasimo pobedu. Od početka krize naša avio kompanija „Er Srbija“ redovno leti za kineske gradove odakle donosi neophodnu opremu koju Srbija kupuje, ali i onu koji veliki broj kineskih kompanija kao što su „Ling Long“, „Hbis“, „Alibaba“, „Zi Đin“ i ostale kompanije, provincije i fondacije doniraju našoj zemlji. Kao odgovor na zahtev Srbije od 16. marta za pomoć u borbi protiv Kovid – 19, EU je najavila inicijalni paket vredan 93 miliona evra, od čega 15 miliona evra hitne zdravstvene pomoći i 78 miliona evra za privredni oporavak, a EU je finansirala i još uvek finansira nekih čak 15 letova iz Kine, dakle transportnih kargo aviona koji donose dodatne količine medicinske opreme. U Beograd 3. i 4. aprila je iz Ruske Federacije stiglo 11 aviona sa medicinskom pomoći i sa medicinskim timovima koji su nam pomagali i još uvek nam pomažu u ovoj borbi. Avion sa humanitarnom pomoći Ujedinjenih Arapskih Emirata je sleteo 29. marta, ukupno 10 tona pomoći uključujući veliki broj zaštitnih odela, rukavica, maski, sanitizera i druge opreme. Avioni su nam i pomoć stizali, kao što sam rekla, iz Turske, Mađarske, SAD, Norveške i drugih. Nakon ove faze, gde smo se dakle trudili da sprečimo eksponencijalni rast, mi smo ušli u treću fazu borbe, a to je čini mi se, mnogi od vas će se setiti te najave, to je ofanziva ili napad na Kovid – 19. Zbog toga smo krenuli u prošireno testiranje, kako bi što efikasnije identifikovali sve one koji su zaraženi, čak i one bez ikakvih simptoma, locirali potencijalna žarišta i brzo izolovali zaražene, kako bi počeli proces lečenja. Dakle, tu nam je bio fokus na dve stvari. Veći broj testiranja, prošireno testiranje i otvaranje privremenih bolnica, kako bi one bez simptoma ili sa jako blagim simptomima izdvojili te privremene bolnice kako bi zaštitili bolnice, kako bi počeli proces ozdravljenja čitavog našeg društva. Sa velikom ponosom mogu da kažem da smo tokom ove borbe naše domaće kapacitete za testiranje ili obradu PCR testova podigli čak 14 puta. Na početku smo mogli da obradimo između 300 i 400 PCR testova, danas možemo nešto više od 5.000 PCR testova, nešto više oko 5.500 PCR testova plus 1.000 do 1.500 testova dnevno, brzih. Dakle, uspeli smo zaista nešto, što čini mi se mali broj zemalja može da učini u trenutku kada se borite protiv ovakve bolesti. Otvorili smo privremene bolnice u Beogradu, Novom Sadu i Nišu, dodatno zbog potreba u Novom Pazaru, Čačku i Kruševcu. To je jedna od tema koju su neki pokušali da politizuju, zaista nema razloga. Postoje sasvim jasni razlozi gde se i zbog čega otvaraju privremene bolnice. I svako je u svakom trenutku znao gde su privremene bolnice i po kojim kriterijumima se one otvaraju. Najmanje što nam je trebalo, da imamo privremene bolnice po svakoj lokalnoj samoupravi, da onda tako razvlačimo naše resurse zaštitna odela, lekarske timove, testove, rendgen aparate i sve ostalo. Tokom ove faze nam je posebno pomogla radna grupa koju smo okupili na samom početku u kojoj su se nalazili naši naučnici, istraživači, ljudi iz prosvete i sa fakulteta, koji su nam dnevno davali i još uvek nam daju preseke o tome šta se sve dešava u svetu, šta kažu najnovija istraživanja i koje su najnovije terapije koje se upotrebljavaju u svetu. U tom napadu, u toj trećoj fazi napada na Kovid-19, smo iz tog razloga krenuli, pored ovih tradicionalnih metoda lečenja, ako bih mogla da kažem tradicionalnih, pošto je svakako sve u ovoj bolesti je zaista nepredvidivo i nije viđeno do sada, ali ono što se normalno koristilo od lekova hlorokin, hidroksihlorokin, ovde smo krenuli i sa pripremama za terapiju krvnom plazmom, koju smo krenuli i u Republici Srbiji, što radi tek mali broj država širom sveta. Krenuli smo i u pripreme terapije visokim dozama intravenskih imunoglobolina i još neke stvari, ali zaista ogromna zahvalnost našim naučnicima, istraživačima, fakultetima, institutima, koji sa nama rade na ovome, i zbog čega smo mogli i u ovom segmentu, zaista, čini mi se, da pružimo najbolju moguću pomoć svim onima koji su zaraženi i da damo sve od sebe da sačuvamo svaki ljudski život. Konačno, četvrta faza, to je ova faza u kojoj se trenutno nalazimo, to su pripreme za potpuno smirivanje epidemije i eventualnu pojavu drugog talasa. To je fazno popuštanje mera fizičkog distanciranja, fazno vraćanje u koliko-toliko normalnog stanja. Najverovatnije, po svemu sudeći u tom smislu neće biti dok se ne nađe vakcina, ali pratimo i gledaćemo šta je najbolje da se uradi u Republici Srbiji. Ono što je u ovoj fazi potrebno, i tu smo već doneli odluku, to je izrada epidemiološke studije da vidimo u kakvom stanju se sada nalazi naše društvo, koliko je ljudi preležalo Kovid–19, koliko ima antitela, kolika je prokuženost naše populacije i tu epidemiološku studiju će raditi Medicinski fakultet Univerziteta u Beogradu. Ona će krenuti 4. maja na uzroku od 7.000 domaćinstava. Krenuli smo u domaću proizvodnju, na šta smo takođe posebno ponosni. Seroloških testova, testova na antitela, to će raditi naš Institut za primenu nuklearne energije INEP, i u roku od mesec dana ćemo imati domaći test na antitela. Mogu da kažem da u ovom trenutku imamo čak više zemalja koje su nam se obratile i tražile podršku, ukoliko možemo, imamo dodatne kapacitete, odnosno dodatne količine testova na antitela, da računamo da pošaljemo i njima. Srbija je danas zaista u mnogo, mnogo boljoj situaciji i položaju nego mnogo bogatije i razvijenije zemlje. Ovde su posebno važne privredne mere. O tome ćemo posebno pričati. Želim da kažem samo da smo mere podrške privredi sa kojima je izašao Krizni štab koji vodi predsednik Aleksandar Vučić, da su čini mi se, uniformno pozdravljene od svih privrednika u Republici Srbiji. Mislim da nikada nisam čula jednoglasnu podršku i čestitanje za mere koje smo sada najavili i krenuli da implementiramo podrške privredi. Mi smo za mere podrške privredi za ublažavanje posledica krize prouzrokovane Kovidom–19 i za brži oporavak i za brži rast i razvoj, opredelili 5,1 milijardu evra, što je 11% našeg BDP. To je, ne samo među najvećima u jugoistočnoj Evropi, nego samo po onome što smo videli u istraživanju MMF-a za sada, mi smo između šest zemalja, odnosno sa nama, sedam zemalja na svetu, samo sedam zemalja na svetu koje su dale, odnosno računaju nam mere podrške privredi koje su iznad 10% BDP. Te zemlje su SAD, Kina, Australija, Velika Britanija, Francuska i Nemačka. Međunarodni monetarni fond je za Srbiju projektovao najmanji pad u Evropi od 3,1% za 2020. godinu i jednu od najvećih stopa rasta postkovida, dakle 2021. godina od 7,5%. Sve je ovo zahvaljujući svemu onome što je rađeno od 2014. godine. Ne bi Srbija danas ništa od ovoga mogla da uradi da nije bilo mera fiskalne konsolidacije, da nije bilo ozbiljnosti, da nije bilo discipline, da nismo ozbiljno, odgovorno vodili državu, a pre svega ponovo, i radi iskrenosti, od 2014. godine kao premijer Aleksandar Vučić. Četiri glavne komponente mera podrške privrede su mere poreske politike, odnosno odlaganje plaćanja poreza i doprinosa za vreme vanrednog stanja, oslobađanje plaćanja PDV-a na donacije zdravstvenim ustanovama. Pod dva, direktna pomoć privatnom sektoru, a to je isplata tri minimalne zarade mikro-malim i srednjim preduzećima i isplata 50% minimalne zarade velikim preduzećima za zaposlene kojima je ustanovljena obustava rada. Pod tri, očuvanje likvidnosti kroz programe Fonda za razvoj i garantne šeme. Pod četiri, podrška građanima, odnosno 100 evra za svakog punoletnog stanovnika u Republici Srbiji, ko se naravno prijavi za ovih 100 evra. Već se preko 183 hiljade preduzeća prijavilo za isplatu tri minimalne zarade, a Fond za razvoj je već odobrio 25 zahteva za povoljne kredite u iznosu od nekih 800 miliona dinara. Ono što mi je posebno drago i čime se posebno ponosimo, a to je kako je ova kriza uticala na zaposlenost u Republici Srbiji. Videli smo širom sveta da je stotine hiljada ljudi, milioni ljudi da su ostajali bez posla u prethodnih dva meseca. Videli smo projekcije da će nezaposlenost rasti i do 23% u nekim zemljama, zemljama EU. Mi smo u ovih dva meseca izgubili 2.032 radna mesta. Bilo je inicijalno mnogo više, pa kada je predsednik kao predsednik, kao čovek koji vodi Krizni štab za privredu, izašao sa merama podrške privredi koje su pametno osmišljene da može da se daju samo ukoliko onim kompanijama koje nisu otpustile više od 10% ljudi, odjednom su širom Srbije poslodavci krenuli da pozivaju ljude nazad, da povlače otkaze koje su im već uručeni. To naši građani širom Srbije znaju, videli su, svedoci su toga. Zbog toga je upravo kao prvi rezultat ove najave mere podrške privredi, mi danas imamo tako mali gubitak broj radnih mesta. Još jedna stvar, molim vas za još malo pažnje i strpljenja, znam da sam odužila, ali mislim da je važno da objasnim i građanima i vama poštovani narodni poslanici, šta smo radili i kako smo se borili. Pozivali smo naše građane iz dijaspore da ostaju tamo, da se ne vraćaju u velikom broju, iz nekoliko razloga i znali smo da je to najveći izazov i znali smo da je to jedna od najvećih opasnosti i to se potvrdilo. Danas imate žarišta uglavnom, pa kao po mapi da možete da odredite, u onim sredinama gde se veliki broj naših ljudi iz dijaspore vraćao. Molili smo zato što je to bio potencijalno još jedan ogroman udar za naš zdravstveni sistem, zato što to, takođe, nije bilo bezbedno za njih, da u tom trenutku putuju, i zato što su te zemlje u kojima su oni do tada živeli i radili moguće mogle da im pruže veću podršku, a mi na bolji način da zaštitimo građane koji su u Republici Srbiji. Dosta smo kritikovani zbog toga. Ja i danas mislim da je to bio odgovoran potez. Mislim da je to bio najodgovorniji i najozbiljniji potez koji neko može da uradi, zato što je to bila istina. Koliko god teško bilo to čuti i nepopularno, to je bila istina. I za njih je bilo bezbednije, kao i za njihove porodice, rođake, komšije, za njihove lokale zajednice ovde. Ali, svejedno, u Republiku Srbiju je ušlo oko 400.000 ljudi i po tome smo mi, odmah uz Rumuniju, nešto više od Rumunije po broju povratnika iz dijaspore, što se i vidi po broju obolelih. Istovremeno dok smo to pričali i tako pozivali, dan i noć smo radili na tome da pomognemo našim ljudima da se vrate ukoliko baš insistiraju i žele da se vrate. Posebno onim ljudima koji su bili zaglavljeni na aerodromima širom zemljine kugle. Posebno sam ponosna i mislim da svi vi treba da budete ponosni, svi građani ove naše zemlje, na to što smo kao ni jedna druga država u svetu organizovali tzv. humanitarne letove, potpuno besplatne letove da prevozimo naše ljude iz inostranstva u Srbiju, zato što smo želeli da im pomognemo i da vidimo kako možemo u tim zaista nezavidnim situacijama da ih izbavimo, gde god da oni bili širom zemljine kugle. Mi smo organizovali ukupno 37 humanitarnih letova, 31 prema ili iz zemalja Evropske unije. Ostali letovi bili su usmereni na destinacije u kojima se nalazio najveći broj srpskih državljana u tom trenutku, a to su SAD, Ruska Federacija, Emirati, Katar, Turska, Ukrajina i Norveška. Na ovaj način je u Srbiju prevezeno 2010 lica. Ovim letovima je, takođe, prevezeno, da bi pokazali da jesmo odgovoran i solidaran partner sa svima u ovom trenutku, prevezeno je takođe 809 stranih državljana, od čega 260 američkih državljana, 96 nemačkih državljana, 155 švedskih, 66 francuskih, 57 austrijskih, 23 hrvatska, 9 italijanskih državljana i tako dalje. Ukupna vrednost humanitarnih letova je nešto manje u ovom trenutku od dva miliona evra. Srbija je, takođe, putem mehanizma civilne zaštite Evropske unije za povratak svojih državljana, i velika zahvalnost Evropskoj uniji i svim članicama Evropske unije na tome, evakuisala 29 naših državljana iz najudaljenijih destinacija. Peru - 12, Australija - dvoje, iz Kine, iz Vuhana – četvoro, Kankun, Meksiko – jedan, Kambodže – jedan, Čile – tri, Kuba – dva, Nepal – jedna, Vijetnam – dva, Japan – jedan. Mađarska nam je pomogla da humanitarnim letom „Vizera“ iz Maroka prevezemo pet naših državljana. Dakle, na svaki način smo u svakom trenutku gledali, bez obzira kakva je situacija u tom trenutku bila u Republici Srbiji i koliko resursa je bilo potrebno da organizujemo naš zdravstveni sistem, da pomognemo našim zdravstvenim radnicima, da organizujemo ovde restriktivne mere, prevenciju, da se savetujemo sa strukom. U svakom trenutku, 24 časa dnevno, gledali smo gde su naši ljudi u inostranstvu, pokušavali smo i uspevali da im pomognemo, i pored toga što smo bili u potpunosti iskreni i govorili da je u tom trenutku najbolje za njih i za nas ovde da u najvećoj mogućoj meri oni ostaju u tim zemljama. Kao zaključak, da podvučemo crtu, zdravstveni sistem Republike Srbije ostaje na nogama i odoleo je svim izazovima. Imamo stopu smrtnosti u ovom trenutku u Republici Srbiji koja je najniža u ovom delu Evrope i među najnižima u svetu. U svakom trenutku tokom ove krize prodavnice su bile dobro snabdevane kolika god potražnja bila, a u jednom mesecu nam je potražnja bila kao normalna potražnja za četiri meseca uobičajenih. Nismo videli nestašice. Nikada tokom ove krize nisu bile dovođene u pitanje isplate penzija ili smanjivanje plata u javnom sektoru, čak naprotiv. Plate zdravstvenim radnicima, koji su podneli i podnose najveći deo ovog tereta i na prvoj liniji fronta su, povećane su za 10%. Penzionerima je isplaćena jednokratna pomoć od 4000 dinara. Da ih ne bi ugrožavali bespotrebno, mi smo, takođe, od aprila doneli odluku da penzije više ne isplaćujemo u dve tranše 10. i 25. u mesecu, već da sve isplatimo odjednom i to 10. u mesecu, da bi oni bili sigurniji i da ih ne bi dva puta ugrožavali. Nastavljeno je bez ikakvih problema i na najbolji mogući način, o tome nisam čula naročite kritike i hvala ljudima za to, nastavljeno je sa nastavom. Hvala svim prosvetnim radnicima kako su izneli ovaj teret na svojim leđima. Srbija je među zemljama sa najmanjim brojem otkaza usled krize. Srbija je među zemljama koje su opredelile najviše za podršku privredi, čak 11% BDP-a. Mi smo, uprkos svemu, nastavili sve ključne infrastrukturne projekte, i puteve, i projekte u zdravstvu, i u obrazovanju, i u lokalnu infrastrukturu, i projekte naučne i istraživačke infrastrukture, i čak tokom ove krize pokrenuli neke nove projekte, uz sve mere opreza i prevencije. Mi smo tokom ove krize uspeli da se organizujemo na način da pokrenemo sopstvenu proizvodnju svega onoga što je bilo deficitarno u svetu, a vezano za ovu i za slične borbe, zaštitnu opremu, dezificijenasa, lekova, testova. Danas Srbija može da proizvodi sve, osim respiratora. Tokom borbe smo podigli kapacitet za testiranje 14 puta i izgradili jednu novu, najsavremeniju laboratoriju na Kliničkom centru Srbije i u toku je izgradnja još jedne najsavremenije laboratorije u sklopu Instituta za javno zdravlje u Nišu. Mi, na svu našu sreću, nismo videli pacijente kako leže po hodnicima, niti je broj preminulih bio takav da nismo imali gde da ih sahranimo. Nismo videli tuče po prodavnicama, ni nestašice hrane i lekova. Imali smo slučajeva kada su nas naši građani u inostranstvu molili da im odavde šaljemo lekove zato što u zemljama u kojima su nije bilo lekova. Nismo morali da isključujemo ljude sa respiratora da bi mlađima spasavali živote. Sačuvali smo fiskalnu stabilnost. Nije nam trebala finansijska pomoć ni od MMF-a ni od EU. Izgubili smo svi mi dragocene ljude u ovoj borbi, ali smo, mislim, pokazali lice Srbije kojim možemo da se ponosimo. Na napade od jednog dela opozicije, svih onih koji su pokušali i pokušavaju da se domognu vlasti bez izbora i koji su mislili da na taj način mogu da iskoriste ovu ovakvu krizu, krizu za koju se ceo svet slaže da je najgora kriza od Drugog svetskog rata, na njihove napade, na optužbe najraznovrsnije koje smo morali da slušamo tokom ove borbe, od toga da naseljavamo migrant do trgovine ljudima, do ponovo otvorenih pretnji i predsedniku Republike Srbije Aleksandru Vučiću i njegovoj deci, ja se u ovom trenutku sada u mom izlaganju nisam i neću se na njih osvrtati iz poštovanja prema našoj borbi, iz poštovanja prema našim žrtvama, a biće prilike svakako tokom ove rasprave. Još jednom, najveća zahvalnost našim zdravstvenim radnicima, njihovim saradnicima i takođe, najveća zahvalnost njihovim porodicama. Hvala vam.
Zahvaljujem, predsednici Vlade. Dajem reč po prijavama Vojislav Šešelj, Čedomir Jovanović, Đorđe Milićević, Milan Lapčević i Balint Pastor. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija je ovoga puta vodila borbu za spas stare i najstarije generacije i po svemu sudeći uspela je, ali borba još nije završena, epidemija može da se vrati ko zna kad, ko zna gde, ko zna kako i mora se biti oprezan. Zašto je Srbija vodila borbu za spas stare i najstarije generacije? Zato što mi duhom ne pripadamo EU i nismo spremni jednim potezom da žrtvujemo najstarije i da kažemo oni su svakako otpisani, oslobodiće nam fondove penzijskog osiguranja, oslobodiće nam budžetske stavke itd. To su na zapadu radili. Jedna Švedska ima oko 10 miliona stanovnika, a 2.600 je već umrlo od Korona virusa. A kada pogledate ko su ti umrli, sve preko 80 godina. U Italiji nekoliko 10 hiljada, u Francuskoj takođe, prosek u Italiji, prosek starosti - 81 godina. U Srbiji je brojka relativno niska, a mogla je biti još niža, a da nije bilo neodgovornosti u nekim staračkim domovima da su na vreme preventivne mere sprovedene. Ali, iako imamo razloga za relativno zadovoljstvo, pa kad sagledamo još u uslovima vanrednog stanja koliko je bilo manje saobraćajnih nesreća i pogibija, koliko je manje ljudi ubijeno od strane kriminalaca i tako dalje, mi u ukupnoj brojci nismo na gubitku nego čak i na dobitku. Naravno, svaka je smrt tragična, najgora je za one najbliže srodnike koji ostaju. Onaj koji umre njemu više nije ništa, on nema više nikakvih problema, ali najbliža rodbina strada. Da je kod nas primenjen sistem kao u zapadnoj Evropi da se pusti da nepoznata epidemija prvo obuhvati 60%, 70% populacije kako bi se stekao kolektivni imunitet i kod nas bi bilo mrtvih skoro kao u Švedskoj i kod nas bi bilo mrtvih proporcijalno kao u Francuskoj, Italiji, Velikoj Britaniji itd. Mi pripadamo jednoj civilizaciji koja voli i poštuje starije i nije spremna da njihove živote žrtvuje da bi bolje i lepše živela. Otuda smo primenjivali mere koje se primenjuju koji je u Kini i tamo je na delu civilizacija stara nekoliko hiljada godina koja posebno poštuje starije i najstarije. Tako je prošla i Rusija koja takođe mnogo poštuje stare i starije i prvo su skočile u njihovu zaštitu. To je ono što je kod nas dobro. Ali, mi opozicionari nismo ovde da hvalimo vlast, ovo što je uspešno to je uspeh svih nas, jel tako, a ono gde ste pogrešili to su samo vaše greške i zbog njih morate biti pozvani, bar na političku odgovornost. Vi ste zaveli vanredno stanje, možda su postojali razlozi. Ja bih rekao - jesu, postojali su. Trebalo je zavesti vanredno stanje, moguće i stanje vanrednih okolnosti, vanredne situacije povodom epidemije, ali uslovi za vanredno stanje su bili ispunjeni. Postoji stara latinska poslovica – Salus populi suprema lex est – Zdravlje naroda je vrhovni zakon. Dakle, šta je trebalo da uradite? Trebalo je pri zavođenju vanrednog stanja da poštujete sve ustavne i zakonske mere, zakonske obaveze u onoj meri u kojoj se one mogu poštovati. Vanredno stanje po Ustavu trebalo je da proglasi Narodna skupština. Vi ste rekli, Skupština nije mogla da se sastane. Ko je to proveravao? Kako nije mogla, kad nije ni sazivana. Mogli su preko radija i televizije da nas pozovu, mi bi se sjatili. Ako kažu obavezne maske, možda mi ne bi mogli nabaviti ove maske zahvaljujući ministru zdravlja, nije ih bilo dovoljno, ali mogli smo od vojske uzeti gas masku, pa dođi na sednicu Skupštine. Ja znam, Maja Gojković je u vreme bombardovanja, kad su svi mostovi u Novom Sadu bili porušeni, vojnom skelom išla na sednicu Savezne Skupštine, vojnom skelom, pod bombama. El tako bilo, Majo? E, moglo je i ovog puta i onda niko ne bi mogao da kaže, da je Ustav prekršen. Odnos vlasti prema ovoj tragediji koja nam je pretila bio je s jedne strane dobar, upozoravajući, mobilizatorski ali s druge strane pomalo brutalan, pomalo bahat, moglo se dakle, da bi se postigao cilj i pogaziti nešto što nije smelo ili nije moglo da se gazi. Još pre više od dvesta godina Monteskije je u svom delu „O duhu zakona“ protumačio zašto je neophodno u svakom ljudskom društvu podela vlasti. Zato što se svaka vlast kvari, apsolutna vlast najviše. Zato što jedinstvo vlasti vodi tiraniji. Zato što svaki čovek koji ima vlast kad tad dođe u situaciju da je zloupotrebi. Takva je ljudska priroda. Ljudska priroda se ne može veštački promeniti. Dok smo ljudi, dok postojimo mi ćemo se boriti za vlast, za primat, za prvenstvo, za dominaciju, pa i za hegemoniju i tako dalje. Stalno je među nama nadmetanje. Pošto je vlast takva kakva je, Monteskje je objasnio da vlast mora biti podeljena i to na tri grane, zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Kako bi svaka od ove tri vlasti one dve mogla da kontroliše. E, tek tada postoji ravnoteža vlasti. Naravno, u tom sistemu podele vlasti mora da odskače zakonodavna vlast, mora biti malo ravnopravnija od ostale dve, jer ostale dve imaju mnogo više mogućnosti u ljudskoj praksi da zloupotrebe vlast, pogotovo izvršna vlast, a možda i sudska. Kad je situacija takva, vi ste morali da postupite dakle, po Ustavu, da sazovete sednicu Narodne skupštine, pa tek ako se ispostavi da Skupština ne može da se održi, da su porušeni mostovi u Srbiji, da nema struje da krenu vozovi, da nema benzina da krenu automobili, da kažete, evo, Skupština se nije mogla sastati. Gde je vama jedan jedini dokaz da se Skupština nije mogla sastati. Nemate taj dokaz. Kažete, Vlada donela odluku o zabrani skupova više od sto ljudi. Pa, više od pedeset ljudi, a šta nas briga za odluku Vlade. Ne može Vlada koja je nama podređena, koju mi biramo odjednom da nama postane nadređena i da ona spreči sednicu Narodne skupštine zato što sprečava okupljanje građana više od pedeset ili više od stotinu. Uostalom, mi nismo ovde građani, mi smo ovde narodni poslanici, predstavnici građana, mi nosimo suverenu vlast u državi, a ne Vlada, a ne predsednik Republike, a ne sudska vlast. Narodni suverenitet se kroz nas iskazuje i dokazuje. Dalje, ugrožen je, naravno, bio opstanak države, ugrožen je opstanak građana, pre svega opstanak građana, a bez građana nema ni države. Argument da se sprovede vanredno stanje je bio tu, ali ga je trebalo sprovesti na primeren način, na Ustavom i zakonom propisan način, u tome je suština. Vi sad možete meni da odgovorite, vi imate komotnu većinu u Narodnoj skupštini, imate, još uvek imate, posle sledećih izbora nadam se da nećete imati, pa nećete moći baš sve odluke samo svojom voljom da izglasavate, ali, to ćemo videti još. To što vi imate većinu i što se može opravdano pretpostaviti da ćete vi svaku odluku izglasati, pa makar i nekog konja da imenujete za senatora, ne opravdava vas zbog izbegavanja da se zakaže sednica Narodne skupštine, jer ste pogazili demokratske manire. Ne može se dokazati da u jednom sistemu postoji demokratija ako se ne poštuju demokratski maniri. Vi ste u jednom periodu ovde i te kako kršili demokratske manire. Malo ste se poslednjih meseci ipak vratili poznaniju prava, ja to moram priznati, ali ste bili krenuli za dosmanlijama. Vlast je slast. Udri ko je protiv vlasti. Pa, ste se onda malo povukli i počeli da držite do parlamentarne tradicije, do obaveznih principa i pravila. Ima tu još argumenata, naravno, koji se mogu izvesti u prilog našoj tezi da nije na adekvatan način vanredno stanje proglašeno, jer morate imati u vidu da ni Skupština nije bila raspuštena. Čak i da je Narodna skupština raspuštena, a ona se kod redovnih izbora ne raspušta, ona se raspušta samo ako su potrebni vanredni izbori, ako je Vlada podnela predsedniku Republike obrazložen zahtev da se raspusti, jel tako? Mi smo u redovnom zasedanju koje je počelo 1. marta, bila je garda, himna, svečanost, mi smo u redovnom zasedanju bili. Mogli smo se sastajati svaki dan, mogli smo spavati u Skupštini, mogla je prvo da dođe ABHO ekipa iz Generalštaba da zapraši celu Skupštinu. Nekad se na selima kod nas narod protiv tifusa zaprašivao praškom DDT, taj prašak izaziva kašalj, čitav niz nus efekata, ali protiv tifusa je bio dobar, spašavao živote i sad se konji zaprašuju DDT praškom i ostala stoka, dakle, moglo se uraditi i ovde to. Došla je ekipa iz Kine, došla je ekipa iz Rusije, znaju kako se to radi, mogu i naše podučiti, možemo i mi dalje da razvijamo ove jedinice ABHO, ko zna šta nas čeka u budućnosti i da se na taj način obezbedimo. Moglo se ovde doneti dovoljno kreveta, po jedna ona vojnička porcija, kašika, viljuška, nož i da ovde jedemo, zasedamo i spavamo. Naravno, ne bi bilo komocije, mogao bi krevet na krevet, na sprat, pa i na tri sprata, ali je sve moglo, a nije. Nema potrebe sada, mi smo tu pred ukidanjem vanrednog stanja, mi smo podneli amandman na ovu odluku i tražimo da se vanredno stanje ukine 3. maja u ponoć, a da se onda proglasi ova specijalna vanredna situacija, kako se to zove ministre, ti si se sad istakao u ovim uslovima, verovatno znaš bolje od mene? Ćuti ti, Rističeviću, tebe nisam pitao. Dakle, može. Ova najstarija generacija koju smo zaštitili i odbranili, sad joj moramo malo popustiti, postala je nervozna, nemojte ljudi sad zbog psihičkih frustracija sad da počnu da nam umiru. Treba apelovati stalno na ljude i dokazivati da imamo snažne argumente. Nemojte se družiti, izbegavajte neposredne kontakte, pređite na društvene mreže, pređite na telefone, da ne stvorimo uslove da se ponovo pojavi zaraza, ali treba ljude pustiti da izađu na ovo sunce jer sunce vraća poverenje u društvo, sunce vraća volju u život, popravlja raspoloženje i leči od mnogih bolesti. Od ovih odluka koje ste doneli neke apsolutno ne mogu opstati. To što ste uveli da se suđenje obavlja video linkom, da optuženi iz zatvora prati suđenje preko televizijskog ekrana i da bude osuđen na dve, tri godine zatvora to je apsolutno nedopustivo, to ne može da opstane, to je protivno našem ustavnom sistemu, krši se princip neposrednosti suđenja, krši se princip prava na javnu raspravu, a to je prisustvo optuženog u sudnici u toku procesa i njegovo delotvorno učešće u procesu u jedno od njegovih osnovnih prava. Evropski sud za ljudska prava je utvrdio da povredu Evropske konvencije o ljudskim pravima o zaštiti ljudskih prava predstavlja i slučaj da je optuženi bio u staklenoj kabini u sudnici. Dovedete ga u sudnicu, pa držite u staklenoj kabini, pa i to je kršenje ljudskih prava i to sprečava njegove stalne konsultacije sa braniocem, ukida jednakost strana o postupku i tako dalje. Od kad su dosmanlije uvele Specijalni sud, što je takođe protivustavno u našem sistemu, tamo se svima sudi tako što se optuženi ubace… Kako se zove ono gde se ribe drže, Nataša? (Nataša Sp. Jovanović: Akvarijum.) (Marijan Rističević: Riblja čorba.) Akvarijum, nije riblja čorba. Stavljate optužene u akvarijum. To su radile dosmanlije, to radite i vi. To je apsolutno protivno Evropskoj konvenciji o ljudskim pravima. Dovedete ga kao soma u akvarijumu i on jedva diše tamo, nema ni vode, da barem sipate vodu, pa hajde, pa da plutaju malo. Nijedno suđenje koje je obavljeno pod takvim uslovima nije regularno i moraće da bude poništeno. Mnoge časne ljude ste tako osudili, Čedo, uključujući i Legiju i Zvezdana. Dalje, kad je reč o ljudima kojima je suđeno na ovaj način, njihove presude odmah moraju biti ukinute i mora intervenisati vrhovna sudska vlast. Vi ste gonili ljude koji su kršili propise o vanrednom stanju, pa ste kažnjavali novčano, pa ste neke prekršajno i tako dalje. Kad se ovo završi, po mom mišljenju, pošto nikada ranije nismo bili u ovakvoj situaciji i narod nije imao sa time iskustva, ovog puta treba prekršiocima, to objektivno nisu veliki prekršaji, a u uslovima vanrednog stanja i epidemije jesu i strašni, ali kad se to prevaziđe nisu, treba aktom predsedničke milosti, odnosno pomilovanjem da se njima ukinu te presude ili da Narodna skupština donese zakon o amnestiji gde će tačno navesti za koja krivična dela i za koji način kršenja tih krivičnih dela. Još jedna stvar koja je veoma važna. Ana, niste stigli da izvršite rekonstrukciju Vlade pre ovoga. I sama si svesna kakva je situacija u Vladi, da više od pola ministara nije funkcionisalo. Jel tako? Neki su išli za svojim interesima, baš ih briga u kakvoj je situaciji zemlja. Nekima su i dalje draže zapadne ambasade nego sudbina sopstvenog naroda. Uostalom, nekoliko puta nam je predsednik Republike, Aleksandar Vučić, rekao da se iz budžetskih sredstava za Ministarstvo zdravlja svake godine izgubi 20% novca, ne zna se gde. I šta se ove godine desilo? Šta se desilo u uslovima vanrednog stanja? Trebalo je da se pozove BIA, da načelnik BIA preuzme resor ministra zdravlja i da pored BIA rukovodi i zdravstvenim ministarstvom, kako bi se sačuvalo od propasti, kako bi se sprečila pljačka, kako bi se sprečile pronevere kod javnih nabavki. Jel to istina? Jeste, istina je i te kako. Pohvalio je predsednik Republike BIA upravo zbog toga.
Hvala. Reč ima predsednica. Izvolite.
Ovo je zaista u svakom smislu vanredno stanje. Moram vam reći, poštovani poslaniče, da ste me još jednom uverili u to da u životu nisam mislila da ću čuti Vojislava Šešelja da se poziva na Evropsku konvenciju o ljudskim pravima, ali su vanredna stanja. Hoću da vam se zahvalim što ste dovoljno korektan da kažete makar da smo ovu borbu dobro vodili i da ne kritikujete stvari koje se tiču ljudskih života i zdravlja nacije. Što se tiče vaše brige, i na to ću prvo odgovoriti, i brige sigurno mnogo građana Republike Srbije oko toga da epidemija može da se vrati, da treba biti oprezan, apsolutno se slažem u tome. Najavljuju da zaista epidemija i može da se vrati, da može da postoji taj drugi talas, ili na jesen ili u zimu i svakako da nismo bezbedni dok nema vakcine. Upravo zbog toga, Republika Srbija se zaista jako dobro pripremila i dodatno se spremamo za eventualno, paralelno sa tim kako gasimo ovaj i za eventualno novi talas, bilo u jesen, bilo u zimu, i zbog toga je izuzetno važno, krucijalno, da Republika Srbija ima sopstvenu proizvodnju ELISA testova, odnosno seroloških testova, testova na antitela i to je fenomenalna vest za sve nas i zaista za celu našu zemlju. Druga izuzetno važna vest - da smo mi, zahvaljujući i našoj organizaciji, a posebno zahvaljujući donaciji od strane brazilske kompanije EMS koja je vlasnik "Galenike" u potpunosti obezbeđeni što se tiče leka "hlorokin" koji je, koliko razumem, jedno od osnovnih terapija za Kovid - 19. Oni su proizveli određenu količinu, koju su donirali Republici Srbiji. Dakle, neće biti u maloprodaji, nego ćemo mi čuvati to za pacijente. U ovom trenutku mi imamo dovoljno leka "hlorokin", u ovom trenutku za 42 hiljade pacijenata. Dakle, zaista smo obezbeđeni i bezbedni, i za ovaj talas i za eventualno naredni talas epidemije. Hoću posebno da kažem da zahvaljujući angažmanu predsednika Vučića, da, čini mi se, danas dolazi još jedna dodatna količina leka "hlorokin" kao donacija Francuske i francuskog predsednika Makrona, tako da, što se tiče lekova, nemamo nikakav problem, obezbeđeni smo i za ovaj talas i za eventualni, ako bude naišao. Takođe, iz ovog razloga, radimo i na uspostavljanju banke krvne plazme, dakle, svih onih ljudi koji su izlečeni i rekovalescenata, banke krvne plazme, da imamo, ukoliko bude bilo potrebe, za sledeći talas. I zbog toga je takođe izuzetno važna domaća proizvodnja zaštitne opreme, koja je sada uspostavljena u Republici Srbiji. Naša logika je bila da će se svi u svetu tući za ove stvari, kao što su se tukli i sada, i da mi treba u što većoj mogućoj meri da se oslanjamo na sopstvene resurse. Dakle, spremni smo za sve što može da se desi i u budućnosti. Što se tiče zasedanja Narodne skupštine, i struka je potvrdila da je to bilo u tom trenutku posebno, krajnje nebezbedno, zato što se tu ne radi samo o 250 ljudi, vi to mnogo bolje znate, tu se radi verovatno o više od 500 ljudi koji su potrebni pored vas, poštovanih narodnih poslanika, da radi administraciju, obezbeđenje i sve ono što mora da se organizuje jedna sednica Narodne skupštine. Dakle, 500, ako ne i više ljudi, to ćete znati vi bolje od mene. Na jednom mestu, na zatvorenom, u vreme kada je epidemija na početku i raste, je bilo više nego neozbiljno. To bi bilo u potpunosti neodgovorno. Mi bi mogli da pravimo eksperimente ovde, pošto vi kažete - nemamo dokaz da je to nebezbedno, mogli bi da pravimo eksperimente, ali s obzirom na to da ima narodnih poslanika koji imaju i preko 65 godina, ja verujem da niko od nas ne bi baš naročito želeo da pravimo takve eksperimente, zato što bi sve to bilo na našu dušu. Možda je vama lako da kažete i nekima drugima je lako da pozivaju penzionere da izađu, ali oni za te živote odgovorni nisu. I nemojte da budete kao Dragan Đilas, koji poziva penzionere da izađu i kaže - čini mi se da je to dobro, nama se čini u Savezu za Srbiju da je to dobro, nemamo nikakvu potvrdu struke, ali dobro zvuči. Pa, ne, taj politički populizam zaista u ovakvim situacijama ne samo da ne zvuči dobro, nego će koštati ljude života. Dakle, ovo je bilo krajnje nebezbedno. Nismo jedinstveni u tome da parlament nije zasedao. Čim se ispunio minimum minimuma uslova da se uz sve ove mere prevencije, kada mi već imamo virus više od nedelju dana na silaznoj putanji, kada je nama već četiri dana stopa zaraženih u odnosu na broj testiranih oko 6%, a danas se nadam da će se smanjiti još i mislili smo da ima ljudskog smisla da se Narodna skupština okupi. Nažalost, i danas ne vidim, što je opet meni, nekoliko puta sam rekla to tokom ove krize, ljudski, nije ni politički, poražavajuće, deo opozicije u Skupštini, koji dva meseca koristi ovo za političku borbu. Dva meseca kritikuje zašto Skupština nije zasedala, a oni ni u jednom trenutku nemaju nameru da budu u toj Skupštini, kao što ni tada ne bi bili u toj Skupštini, pošto su 15 meseci pre toga bojkotovali Skupštinu. Sada je bezbedno za nekog ko ima preko 65 godina, a narodni poslanik je, s koje god liste, ko god da je glasao, da sedi u ovoj Skupštini, a za njih je nebezbedno ili se opet pozivaju na taj bojkot dok nas kritikuju da nema Skupštine u ovakvim uslovima? Dakle, nismo jedinstveni u tome. Da li je Ustav prekršen kao što ste vi lepo rekli? Dakle, postoji odvajanje nadležnosti između izvršne, zakonodavne i sudske, pa onda nije svakako ni na vama da kažete da li je Ustav prekršen ili nije, nego na Ustavnom sudu, ja mislim, tako da sačekamo, recimo, da se, evo, ne mešate vi u njihovu nadležnost kao poslanik. Dakle, da sačekamo. Ja sam uverena da nije, vi ste uvereni da jeste. Ja mislim da sačekamo Ustavni sud. Čini mi se da je to u redu i u skladu sa vladavinom prava, i verujem i u skladu sa Evropskom konvencijom o ljudskim pravima, na koju se pozivate. Da vas pitam još neke stvari. Gde smo pokazali bahatost? U našoj brizi prema ljudima? Gde smo tačno u ovih dva meseca, ili nešto duže, pokazali bahatost? Aleksandar Vučić se nije ni bavio politikom. Srpska napredna stranka se nije bavila politikom, zato što je on rekao da politike nema dok traje borba ove zemlje, svih nas protiv Kovida–19, da se politikom neće baviti, da o politici neće pričati, da neće odgovarati na napade. Ja sam to jednom uradila, jednom uradila. Gde smo tačno pokazali bahatost? Pokazali smo odlučnost, pokazali smo i hrabrost, ali bahatost pokazali nismo. Što se tiče imenovanja konja za senatora, drugi su imenovali konje za senatore, ne mi. Drugi su imenovali konje za senatore. Konačno, što se tiče ministra zdravlja i celog ovog sektora i ostalih ministara, zaista, moram sada da vam kažem da je cela Vlada i svi ministri, da su dali sve od sebe. Nije svaki resor bio u mogućnosti, niti su takvi resori da svi budu podjednako uključeni, ali svi su uradili sve što su mogli da implementiramo odluke koje smo donosili u cilju zaštite života naših građana. Ministarstvo zdravlja i ministar i ceo zdravstveni sistem su izneli ogroman deo ove krize i hvala im na tome. Mislim da nemate pravo, mislim da nemate pravo da govorite na taj način, posle svega ovoga, o celom ovom resoru, koji je, na kraju krajeva, i bio na prvoj borbenoj liniji, uz sve nas i, naravno, predsednika Republike. Tako da, velika podrška mojim ministrima, posebno Ministarstvu zdravlja i ministru zdravlja. I samo napred, borimo se dalje. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, replika. Izvolite.
Celog svog života, gospođo Brnabić, ja sam bio borac za striktno poštovanje Evropske konvencije o zaštiti ljudskih prava i Pakta UN o ljudskim pravima, celog svog života. Bio sam žrtva te borbe više puta pod komunističkim režimom i u zatvorima veliki deo svog života proveo i sve vreme boravka u Haškom tribunalom neprekidno sam se pozivao na Evropsku konvenciju o ljudskim pravima i tek kada sam bio spreman i život da žrtvujem, onda su odlučili da mi ipak poštuju pravo da se sam branim i da sam sebi imenujem saradnike u odbrani i neka druga prava, nije bitno. Prema tome, nemojte napamet da govorite. Kao narodni poslanik imam pravo da se mešam u nadležnost svih državnih organa. Niko pred narodnim poslanicima nije neprikosnoven, pa ni Ustavni sud. I Ustavni sud podleže kritici narodnih poslanika, a i te kako, otkad postoji Ustavni sud imali smo razloga da ga kritikujemo zbog raznih loših, nakaradnih i protivzakonitih odluka. I sada ću to raditi. Ne znam, još se i Ustavni sud nije ni izjasnio. Trebao je. To bi trebalo da je išlo po hitnom postupku. Nije strašno i ako izgubite jednom parnicu pred Ustavnim sudom. Nije strašno i ako jednom se kaže prekršili ste Ustav u tome u tome, hajde to ispravite, pa idemo dalje, a ne da ste neprikosnoveni, da je samo onako kako vi kažete. Što je onda morala BIA da vodi glavne poslove Ministarstva zdravlja, kada je tako idealna situacija bila kako je sada predstavljate? Da li je predsednik Republike sam to priznanje odao BIA? Jel tako bilo, Đukanoviću? Evo mi svedoka Đukanovića, on neće slagati, u njega se uzdam.
Hvala. Govorite dve minute i 18 sekundi. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospođo Gojković, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice Vlade, ministri, želim prvo da kažem da mi je drago što danas radimo zajedno, što ste živi i zdravi, što ćemo moći da vodimo političku raspravu i da se borimo sa verom da to radimo u najboljem interesu našeg društva. Na početku, gospođo Brnabić, želim da vam se zahvalim. To nije samo izraz lične zahvalnosti vama. Znam da vi imate svoju porodicu, kao što imam i ja, kao što imamo svi mi, i da ste radeći posao u ovom prokletom vremenu podneli veliku ličnu žrtvu. I kada ste grešili, a nema bezgrešnih, siguran sam da ste verovali i želeli najbolje kao i svaki normalan čovek u ovoj zemlji. Ali, dužan sam da vam se zahvalim kao predsednici Vlade, jer je to hvala svim onim fantastičnim ljudima će, a to je pravilo života, ostati u senci, a zapravo su veliki heroji ovog vremena. Mi smo u ovoj pandemiji upoznali nekoliko lekara, videli poneku medicinsku sestru i nekog medicinskog tehničara, videli smo spotove naših trgovinskih lanaca i u njima ljude koji su se postarali da svakog dana možemo da iskoračimo ili zakoračimo u svet lišeni nekih strahova koji su predstavljali problem na nekom drugom mestu. Dužan sam to da kažem kao narodni poslanik i kao političar, jer smo mi društvo u kojem je oduvek bilo deficita u poštovanju i tog neodgovornog viška u omalovažavanju i nekorektnom odnosu. Gospođo Brnabić, puno toga ste rekli u svom govoru. Ali, pokušajte da me shvatite krajnje dobronamerno. Ovo je jedna od poslednjih prilika da mi politički razgovaramo, da govorimo o politici. Mislim da se danas više od virusa govori o izgledu sveta nakon ove pandemije i da je beskraj analiza koje pokušavaju da nam objasne šta se to u našem životu promenilo. Zašto vam kažem da pokušate da ovu raspravu preusmerite na neki drugi tok, na politički? Pleksiglas, maska, rukavice, hlorokin, antitela, to u većoj ili manjoj meri štiti nas od Korona virusa, od Kovida-19, ali šta nas štiti od političke gluposti, od beskrupuloznosti, od laganja, od neiskrenosti, sebičluka? Šta nas štiti od političkog slepila? Pod ovom kupolom 80 godina ljudi govore, i mi među njima, uvereni da rade najbolje za Srbiju, a kakva nam je Srbija danas? Kada je pogledamo, onda možemo sa sigurnošću da kažemo samo jedno – sve se u ovom svetu promenilo, samo se ne menja srpska politika, njen karakter i naši međusobni odnosi. Mi nismo ljudi koji na tako nešto smeju da pristanu, jer živimo u diktaturi. Da li hoćemo parlament na sednici ili parlament na stepeništu ispred ove zgrade? Ako hoćemo opoziciju u sali, da li smo sposobni i spremni da tu opoziciju čujemo, saslušamo čak i kada se sa njom ne slažemo i kada je ne razumemo? Mi smo u ovu krizu ušli kao politički uništeno društvo. O kojoj sednici parlamenta mi treba sada da raspravljamo, a koja bi nešto pozitivno ostavila za sobom da je održana u martu mesecu? Hoćete li da vam kažem šta bi bila posledica sednice iz marta meseca, pri čemu i ja mislim da bi bilo bolje da se to tada videlo, pa da danas pokupimo čaure i da vidimo ko je preživeo, a ko nije, jer posle te sednice nam ne bi pomagali respiratori. Posledice sednice na kojoj bi mi pokazali svoje pravo lice bile bi takve da bi ljudi tražili virus, a ne bežali od njega, da bi tražili policijski sat za boravak u kući, a ne na ulici. Dotle smo mi doveli ovu zemlju. Danas u 20 časova aplaudiramo lekarima, a u 20.05 dezorijentisano, urnisano društvo lupa u šerpe boreći se protiv diktature, a diktatura je politika koju sprovodi vaša Vlada u dogovoru sa lekarima kojima se na stepeništu ovog parlamenta preti. O tome moramo da govorimo, gospođo Brnabić. Reći ću šta je strašan problem ovog vanrednog stanja – način komunikacije. Mi nismo imali puno prilike da o tome razgovaramo. Kod nas se, uostalom, razgovori ne vode, mi režimo jedni na druge i ujedamo se. Imam razumevanje za pritiske pod kojima ste bili, za teške okolnosti, za neizvesnost. Danas je lako komentarisati neke događaje, postupke koji su ostali za nama, ali nikad nisam bežao od odgovornosti, preuzimao sam je i za sebe i za druge i vrlo dobro znam kako se teško živi i radi kad donosiš odluke prvi put u životu, kad nemaš koga da pitaš, kad nemaš sa čim da uporediš, a od njih zavisi nečiji život. Ipak, sada kada smo na kraju svega ovoga, ne mislim na kraju pandemije i borbe protiv virusa, morate shvatiti, gospođo Brnabić, Vlada ne moli, predsednik ne preklinje, vlast ne preti. Možda u nekim drugim društvima da, gde postoji jasan sistem odgovornosti, ali ovom našem, gospođo Brnabić, više nego ikad bio nam je potreban dogovor. Divni su ljudi koji su izneli ovo vanredno stanje prethodnih mesec i po dana. Generacije starih i klinci koji su sedeli pred ekranima gledajući program RTS-a i tako kompenzujući izostanak mogućnosti da odu u školu. Divni su ljudi koji su radili uprkos svemu i zbog toga sa tim ljudima vlast mora da razgovara. Trebali ste i morali ste da nađete snage za drugačije jezik kojim ste se povremeno obraćali ljudima. Razumem da neko može da bude i ljut i povređen, ali smo previše izmrcvareno društvo da bi bez posledica moglo da prođe sve ono kroz šta smo prošli zajedno od marta meseca. Zato danas jedan deo društva ima utisak da zapravo treba da se bori u vanrednom stanju protiv vlasti, a ne protiv onoga što nam je zajednički problem. Na sastanku koji smo održali na početku vanrednog stanja rekao sam da je za nas sramota da se bavimo stranačkom politikom, da čak i razgovaramo o izborima dok ljudi umiru na svakom koraku oko nas ili su u životnoj opasnosti. Dogovorili smo se da ćemo obarati stranačke ruke kada prođe vanredno stanje. Do toga nije u potpunosti došlo i to je naša zajednička odgovornost. Pitam vas, gospođo Brnabić, ima li danas prostora za neki dogovor? Kako mislimo dalje? Da li uopšte znamo kako ova zemlja treba da izgleda sutra ili je to vizija vlasti koju mi, pošto smo opozicija, naravno, treba da negiramo odgovarajući nekom svojom? Koliko godina ima profesor Kon, gospođo Brnabić? Ja mislim više od 70 godina. Koliko? Šezdeset i četiri, šezdeset i pet godina. On se nije pojavio juče u našem zdravstvu. Ja ga se sećam iz 2009. godine i krize koju smo imali sa virus H1N1, a kada je država kupila tri miliona vakcina, a onda nesposobna da sprovede vakcinaciju kompromitovala vakcinaciju do te mere da danas imamo problem sa društvom koje apriori odbija svaki oblik takve medicinske zdravstvene zaštite, pa smo peglali fleke tako što smo u zatvor poslali direktorku Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. Godinu dana u pritvoru, puštena, oslobođena nakon toga. Nikada nismo o tome politički razgovarali, pa smo zato danas došli u situaciju da onaj ko radi svoj posao, sa nekim drugim ko takođe radi svoj posao, ja ne znam za koga je Kon glasao, da li je glasao za vas ili za mene, to ne treba da nas interesuje. Onog trenutka kada smo mi od Srbije napravili zemlju u kojoj je čovek koji radi svoj posao, zajedno sa nekim drugim koji, takođe, radi svoj posao, sa vama, jedan kraj drugog, ne može zbog toga što ste vi moj politički protivnik on da postane žrtva svega toga. Morate da progovorite i da zaštite lekare koji dele danas sudbinu čitavog niza ljudi koji su prošli to kroz šta oni prolaze danas, zbog sličnih pobuda, ali je njihova uloga u društvu drugačija. Nikada nisam video Dariju Kisić Tepavčević. Nisam znao da postoji. U tri popodne nisam gledao te konferencije za novinare zbog njene frizure, nisam primetio. Nezadovoljni ljudi, gnevni ljudi, nesrećni, mogu da budu besni. Političari nemaju pravo na to. Zdravstveni radnici i struka moraju biti zaštićeni ovde, ne tako što ćemo mi njima iskazivati zahvalnost po televizijskim emisijama, nego tako što ćemo jednom zauvek reći – svako ko radi svoj posao u ovoj zemlji služi ovoj zemlji i svaka vlast je dužna da ga štiti, a svaka opozicija da ga poštuje jer će sutra raditi sa njim ili ja treba da dođem sa svojim Konom, sa svojom Kisićkom, sa svojim Stevanovićem, sa svojom medicinskom sestrom. To je ludnica, nije zemlja. Mnogo toga mi možemo da zamerimo jedni drugima, i treba da zamerimo. Nikad se neću pomiriti, nikad se neću pomiriti sa stavom da je Srbija diktatura. Šta je problem danas? Problem je što je Vučić Vučić, što sam ja ja, što je Đilas Đilas, što mi iz svoje kože ne možemo. Što je Đilas Đilas. To je problem. Lupali smo u šerpe 1996, zato što je Milošević pokrao izbore. Danas se beži od izbora, da bi lupali u šerpe. Nemam ništa protiv i moja deca izađu pa lupaju, nastave od osam uveče. Nek svako lupa, nek pokaže da je nezadovoljan, ali ne lupaju oni samo vama, lupaju i meni, svakom političaru u ovoj zemlji, lupaju neposredno parlamentu, ruini od parlamenta. Ne zato što ja želim da bude takav, nego što je demokratija nešto drugo, kao i parlament. Vodio sam zemlju jednom sa kolegama u vanrednom stanju. Dan nakon ubistva predsednika Vlade u 10 ujutru, održali smo sednicu parlamenta na kojoj smo potvrdili odluku o uvođenju vanrednog stanja u zemlji. Bilo je teško, to smo uradili, ne zato što nismo mogli bez te odluke, nego zato što smo želeli da pokažemo društvu da država postoji. Danas vi možete da pokažete da država postoji tako što ćete vrlo jasno reći istinu, nema više priče u vanrednom stanju o naprednjacima, liberalima, demokratama, radikalima o ne zagovaram ja neki giletarizam reda radi. U takvim vremenima kakva su ona koja smo mi ostavili za sobom, i koja nažalost, za koja ne možemo da kažemo da nisu pred nama, danas je Institut za zarazne bolesti „Robert Koh“ rekao da se vraća reproduktivna snaga virusa u Nemačkoj, da je sa 0,9 otišao na 1,1, odnosno na 1,1 a na 1,1 se raspada sistem. Dvadeset šest miliona ljudi je ostalo bez posla u Americi, četiri miliona u Velikoj Britaniji, 1,7 miliona u privrednom sektoru u Grčkoj. Kakva je budućnost, o tome treba da razgovaramo. Ova zemlja nema budućnost ako nema zrelu i odgovornu politiku. Jeste, šizofrena je ta pozicija, biti opozicija vlasti i većem delu opozicije, ali, nažalost to je jedini put koji možeš u ovom trenutku da uradiš ono što smatraš da je ispravno za ovo društvo. Ja mislim da je ispravno danas reći Srbiji istinu. Za mene je vređanje zemlje, dokazivanje naše nesposobnosti tako što ćemo prebrojavati mrtve i sa jedne i sa druge strane grane, vređanje zemlje, uveravanje da mi nemamo nijednog prijatelja u svetu, ali isto tako i vređanje zemlje i ona konferencija za novinare na kojoj napujdani kerovi iz tabloida kažu ono što neko iz vlasti ne želi da kaže. Prekinite sa tim, ne kažem vama lično, prekinite sa tim. I meni se ne dopada politika Aleksandra Vulina, ali sam mislio da nije vanredno stanje vreme u kome treba da iznesem saopštenja i tražim ostavke. To se ne radi tada. Koliko je vojnika pokupilo virus radeći svoj posao. Šta je na kraju ispada da je vojska izašla sa puškama da bi uterivala strah u zemlji? Znate zašto ti ljudi stradaju? Stradaju zbog neodgovornog dela opozicije, ali i zbog toga što vlast nije sposobna. Mnogo toga se promenilo, napravili smo auto-puteve, napravili smo Klinički centar, jesmo vratili, smo, mi nismo bili na listi zemalja EU, nismo postojali, nisu mogli da nas rangiraju, da nas klasifikuju, nisu imali na osnovu čega, danas je bolje. Ali, vrlo dobro znamo da bi bilo ludilo likovati zbog toga što negde nije stigla maska, što nije stigao mantil. Nama su potrebni novi protokoli, dogovori, strategija, sednica na kojoj ćemo razgovarati kako da se definišu mehanizmi koji će nas učiniti efikasnijim sutra. Nerviramo jedni druge. Tačno. Koga interesuje to, koga to uopšte interesuje što mene nervira Vučić i ja nerviram njega, i što Šešelj može da bulazni još 100 godina, biće jednako besmislen. Ovo je prilika Ana da razgovaramo o budućnosti zemlje, da kažemo ono što svako vidi pred našim očima. Ono što je najznačajnije što nam se desilo u ovom vanrednom stanju je poruka da su ljudi živi, da žele nešto. To moramo da im damo.
Vreme. Hvala. (Vojislav Šešelj: Replika. Rekao je da bulaznim 100 godina.) Izvolite.
Čedomir Jovanović mi kaže da mogu da bulaznim 100 godina. Pa, ima li čovek u ovoj Narodnoj skupštini koji bulazni više od Čedomira Jovanovića? Šta je ovde 20 minuta bulaznio? Jel neko od vas razumeo? Samo on, pa Vučić, on, pa Vučić, pa Đilas, on, pa Vučić, pa Đilas. Da mu vi naprednjaci ne skupljate potpise, ne bi mogao listu da prijavi za izbore. I to vam je jedna sad jaka partija, a vi smatrate da je potreba ovde i takav. Naravno, za uspomenu na one prvobitne dosmanlije koji su upropastili Srbiju. Šta se desilo za 12 godina dosmanlijske vlasti? Srbija je intenzivno propada iz dana u dan, brutalno, stihijski, nezaustavljivo. To je bilo sa Srbijom, jer je najgori šljam i ološ došao na vlast petooktobarskim pučem. Prvim mafijaškim pučem u istoriji čovečanstva. Lako je bilo Čedi Jovanoviću da u uslovima ratnog stanja hapsi svoje najbolje prijatelje i da naredi njihovo streljanje, ali ne može se to večito sakrivati, da su Dušan Spasojević i Mile Luković Kum, uhapšeni, pod batinama saslušavani pa streljani. To i ova vlast zna, to zna i Nebojša Stefanović nego neće da kaže. Još se bojite da otvorite dosijee ovog generala, kako se zvao, Rodoljub Milović, general Papaja, šta si radi sve sa Dušanom Mihajlovićem i Nebojšom Čovićem? Harali ste po Srbiji.
Hvala, isteklo je vreme. Reč ima Čedomir Jovanović, replika. Molim vas da se vratimo na temu, da ne pričamo o takvim stvarima. Izvolite.
Gospođo predsednice, samo u najkraćem. Ja ni ne očekujem od svakog poslanika u sali da me razume. Ja ne bih ni govorio ono što sam rekao u diskusiji, da je takav slučaj. Ali, smatram da je uvredljivo govoriti na takav način na koji je moj prethodnik govorio o periodu vanrednog stanja, koje je u zemlji proglašeno nakon ubistva Zorana Đinđića, predsednika Vlade. Sve institucije su slobodno radio svoj posao, mogu to da učine i provere i danas, ako postoji zakonski osnov za nešto tako. Smatram da ste bili dužni da opomenete Vojislava Šešelja zbog načina na koji je govorio. Ne o meni politički, to apsolutno nije predmet moje replike, ali svakako opisujući stanje u državi, ponašanje insitucija, pominjanje nekih ljudi koji ga žuljaju zbog toga što vrlo dobro znaju ko je i šta je.
Reč ima Aleksandar Vulin, zatim Zlatibor Lončar. (Vojislav Šešelj: Replika.) Nije, meni se obraćao da vas opomenem.
Ja se naravno veoma radujem što gospodin Jovanović ne podržava moju politiku. Daleko bilo, građani Srbije bi mogli pomisliti da sam se približio DOS-u , a to bi bilo apsolutno ne prihvatljivo. Ja ovu Skupštinu nikada nisam palio, ne bih je ni zapalio. Nikada ne bih učestvovao u pljačkaškoj privatizaciji. Nikada ne bih približio Srbiju NATO paktu. Dakle, vrlo mi je drago što se prepoznaje razlike između naših politika i verujem da će i na sledećim izborima građani to umeti da cene. No, svako ko se nalazi u ovom parlamentu i ko je ušao u ovaj parlament pokazuje brigu prema budućnosti države Srbije i poštovanje prema državi Srbiji zato što je ovde. Šta mi mislimo jedni od drugima to ćemo mi da raspravimo na izborima, raspravićemo i lično, kažem bar građani Srbije znaju da se mnogi od nas jednostavno ne menjaju, mi držimo do svojih ideja, do svojih uverenja, pa neka košta koliko košta. Ali, oni koji nisu ovde, jesu odgovor na pitanje – ko to neće da sluša? Ko neće da se sasluša, ko neće da sluša onog drugog. Mi smo ovde. Mi čekamo argumente. Mi čekamo i raspravu sa i bez argumenata. Sve je to u politici dozvoljeno, sve je to moguće, pa i uvrede su dozvoljene i moguće, nismo deca. Svi smo mi ovde po 30 godina, što se politike tiče, ali da izađete napolje da stojite, lažete i naravno uvek primate države pare, to se podrazumeva, narodne pare i da pričate kako ste vi odgovorni, kako ste bolji od drugih, kako oni koji su ovde u ovom parlamentu ne predstavljaju naciju i državu, e pa to je to društvo o kome pričamo. Ako ćemo da tražimo ko su krivci za to što ovo društvo ne funkcioniše ili slabije funkcioniše nego što bi moglo, onda su oni koji upravo lažu u hodniku našeg parlamenta, a nemaju hrabrosti da uđu ovde. Znate, svo vreme trajanja vanrednog stanja, od prvog dana, napadnute su sve mere Vlade. I, to nisu napadnute ni jednom sa nekog stručnog stanovišta. Niko nije došao pa rekao – trebalo bi uvesti ili ne bi trebalo uvesti karantin, trebalo bi uraditi ovo ili ono da se u skladu sa iskustvima nekih drugih zemalja da se nešto uradi. Ne, mi smo imali samo neprekidne i nepovezane napade sa svih strana. Imali ste Đilasa koji iz sigurnog karantina poziva penzionere da izlaze na ulice. Obraća se „skajpom“, ali da izlaze na ulice. Imali ste Obradovića ili ko god je to od njih radio, koji su lagali o nekakvim šatorima na Avali. Slušali ste ih kako lažu da se helikopterima odnose leševi, masama. Slušali ste ih kako lažu da se noću naseljavaju emigranti po Srbiji, da se dovlače od nekud. Slušali ste kako lažu da nema hrane, da nema goriva, da počinje opšta kriza, da će nestati struje, da će nestati života u Srbiji i to sve u uslovima vanrednog stanja. Slušali ste ih kako pričaju kako su medicinski radnici naši heroji, a onda im otežavaju život time što umesto da se bave pacijentima moraju da idu po televizijama i objašnjavaju da imaju maske i da imaju rukavice i da se bave onim što im nije posao. Najlakše im je bilo da se bave svojim poslom i tu su bili najbolji. Dakle, slušali ste sve te laži. Slušali ste da u trenucima vanrednog stanja se igra ping-pong sa srodnim medijima, pa onda, hrvatski „Portal“ napadne Aleksandra Vučića, pa se to prenosi ovde, pa se onda komentariše, pa se od toga pravi tema. Slušali ste medije koji namerno lažu o situaciji na beogradskom „Sajmu“. Namerno lažu, objave vest – počinje štrajk glađu na beogradskom „Sajmu“. Mi tu proveravamo, razgovaramo sa ljudima, nema previše ljudi, oko 200 pacijenata je u tom trenutku bilo. Dakle, tu ste, proveravate, nema ništa od toga. Za sat vremena, kada ta vest postane vest na svim medijima, ljudi se uzbune i počnu da govore između sebe – počeo štrajk, učestvovaćemo u štrajku, smeta mi ovo, ili ne smeta mi ono. Pravili su vesti, ne proveravali, prenosili, pravili su vesti. Vučiću nije bilo dovoljno što mu je sin oboleo, nego je morao da čita, sluša i da se pravi da ga ne pogađa, da ne odgovara na to, jer eto, to je politika. Ja nemam tu uzdržanost koju on ima, priznajem. Znači, da čita i sluša kako mu kažu – neka te zagrli sin, poljubi tatu, da ne izađeš sa „Sajma“. A, on pošalje svoje dete tamo gde su i svi drugi građani Srbije, bude na „Sajmu“, leči se u najboljim mogućim uslovima kao i svi drugi građani Srbije, a onda mora da sluša kako ga napadaju – zašto je na „Sajmu“? Da nije bio, a da je bio negde drugde? Šta bismo čuli od tome? Šta bi govorili – sakrio svog sina, evo ga, gde su naši sinovi. Dakle, ni jednog sekunda nije prestala, ne politička borba, nego podmukla borba protiv sopstvene zemlje i sve vreme se vodila u ovim trenucima. Nije to bio nikakav neprijatelj koga možete da vidite i još uvek je tu Kovid, ne možete da pucate na njega, on se pobeđuje jedino borbom čitavog društva. Samo jedan ako popusti sve pada, samo jedan ako popusti sve pada. Ako pokušate da uplašite čoveka da ne dođe u bolnicu, a on ima simptome i zaražen je, on će zaraziti nekog drugog zato što se nije javio medicinskim vlastima, zato što ste ga ubedili da ne treba to da uradi, zato što ste mu rekli da je tamo lošije, zato što ste mu rekli nešto što nije istina. Niko nije odgovarao za tako nešto. Za sve lažne vesti koje su se prenosile niko nije odgovarao. Mi smo se sve vreme borili sa jedne strane sa onim što treba da radimo, borili smo se sa Kovidom, sa njegovim posledicama za zdravlje nacije, da sve funkcioniše. Znate, Vojska Srbije je, pričaćemo siguran sam, imaćemo prostora u ovoj našoj raspravi, koliko je uradila, šta je sve obezbedila, šta je sve podigla, a u isto vreme ta ista Vojska Srbije je bila dužna da vodi računa o našem suverenitetu, o tome da naše nebo bude stalno zaštićeno i našim radarima i našim raketama i našom lovačkom parom, da naše granice budu čuvane, da se budno vodi računa da most u Kosovskoj Mitrovici ne postane odjedanput ono što ne sme da bude, da se ne upadne na sever, da vodi računa da život ne smetano funkcioniše svakog sekunda. Na sve to, imate one koji su neprekidno napadali Vojsku Srbije, neprekidno lagali kako nema ovo ili nema ono, kako se nalazi tamo gde se ne nalazi. Imali smo pitanja, zašto lete avioni Vojske Srbije, odavde, iz ove Skupštine kao glavnu stvar, umesto da budemo zahvalni što lete i što ima ko da leti, što funkcioniše Vojska Srbije i funkcioniše kako treba. Dakle, slušali smo ovde neprekidne napade na svoju državu, ne na politiku, ne na partije, to je najmanji problem kad kažete ne valja ovaj ili onaj ministar, pa to je normalno i tako je potrebno, ali nije normalno da napadate mere za koje znate da pomažu očuvanju zdravlja nacije. Još jednom, zahvalan sam za priliku što ćemo moći da razgovaramo, što ćemo moći da raspravljamo i beskrajno ponosan što ću moći da govorim o svemu što je uradio možda i najbolji, za mene kao ministra odbrane, najbolji deo države Srbije, Vojska Srbije. Hvala na pažnji.
Predsednica Vlade, izvolite.
Hvala vam. Dosta stvari ste izneli i još jednom vama bih takođe želela da se zahvalim na korektnosti što ste makar rekli da smo se borili dobro, da smo dali sve od sebe i da su ovo okolnosti u kojima sreće nikada nema. Kada govorimo o smrtnosti koja je jedna od najmanjih na svetu, svakako govorimo o životima ljudi, nečijoj porodici, 162 ljudi, a imaćemo danas, nažalost imali smo tokom noći još, ne može procentima da se pokaže. Hvala vam na toj korektnosti. Mislim da je ta korektnost, uz sve ovo što ste rekli nakon toga, na kraju krajeva, kao i narodni poslanik Vojislav Šešelj koji nam je zamerio mnogo stvari, i kada me pitate šta je sutra i kakva je Srbija danas i kakva Srbija može da bude, ja mislim da je to ta korektnost na osnovu koje Srbija dalje može da se gradi, može biti zdravije društvo. Mislim da, makar danas čini mi se, u ovoj Skupštini postoji ta osnova. Žao mi je što ne postoji i među svima onima koji su dobili obavezu i poverenje od strane određenih građana Republike Srbije da budu narodni poslanici, da sede ovde i da kažu u Narodnoj skupštini pre građanima Srbije, šta nam zameraju, šta misle da bi bilo bolje, šta smo to sve tako loše uradili i da pred građanima Srbije mi njima možemo da odgovorimo, a ne da nas napadaju u najgorim situacijama kada mi imamo četvoro, petoro mrtvih tokom dana, da nas napadaju na društvenim mrežama, na tviterima i ne znam čemu drugom, „fejsbuku“ i ostalom, a onda ne dođu da to isto kažu pred svima i da čuju naš odgovor. Tako i sa tim ljudima ja ne vidim kako možemo da razgovaramo i ne vidim kako možemo da postignemo bilo kakav dogovor. Cenim to što je uradio Vojislav Šešelj, isto kao što cenim to što radite vi. Mi imamo različita mišljenja po mnogim stvarima, mnogim stvarima, ali ste rekli šta je bilo dobro i rekli ste sa čim se ne slažete i dali nam šansu da pred građanima Republike Srbije obrazložimo šta smo radili, zašto smo radili, kako smo radili i da damo odgovor na pitanja. U odnosu na to kada razgovaramo o tome kakva je Srbija danas, odnosno šta nakon pandemije Kovid 19 i kakva će Srbija biti sutra, ja želim da vas podsetim, takođe, na to kakva je Srbija bila juče, kakva je Srbija bila juče pre izbijanja ove epidemije i pre uvođenja vanrednog stanja. Želim da vas podsetim na to da je predsednik Republike pozvao sve političke aktere, pozvao na razgovor o tome šta raditi, o tome šta raditi sa izborima, o tome za koliko ih odložiti, da ostavimo politiku na stranu i da je postignut konsenzus oko toga, da je postignut dogovor i da je taj sastanak iza zatvorenih vrata bio jako, jako konstruktivan, između ljudi koji potpuno različito misle o različitim stvarima, koji se politički ne slažu. Dakle, dogovor je moguć kada imate iole odgovorne i ozbiljne ljude. Aleksandar Vučić je pokušao i napravio je taj dogovor sa ljudima koji poštuju osnovne demokratske principe, a ti osnovni demokratski principi su valjda Narodna skupština i izbori, izbori na kojima građani kažu ko će doći na vlast, a ne oni koji sami odluče o tome ko će da bude prelazna vlast i kako će oni da dele resore iako nemaju ni jedan posto podrške među građanima. Vi pričate ovde meni, ne kao Ani Brnabić, nego kao predsednici Vlade i nama valjda ostalima koji smo ovde, ali ti koji bi vas trebali da čuju i koji su važan deo toga kako Srbija izgleda danas nisu ovde da čuju. Ja mislim da se obraćate pogrešnim ljudima. Mi smo dogovor pokušali da postignemo i sa mnogima uspeli da postignemo taj dogovor. To je uradio Aleksandar Vučić. Aleksandar Vučić je, takođe, kada pričamo o tome kakva je Srbija juče bila, rekao da politike tokom borbe protiv Kovida 19 nema, da neće nijednu jedinu reč reći i nismo odgovarali. Rekla sam, ja sam jednom odgovarala tokom jedne misije. Znate zašto? Zato što ne mogu više ljudski da trpim to licemerje. Slobodno vi meni recite u čemu sam ja licemerna. I kada mi kažete da grešim, da, grešim, grešim svaki dan. Svaki dan grešim, zato što se svaki dan trudim da nešto uradim. Kada se radi morate da grešite, ali dajem sve od sebe. Da li grešim? Grešim milion puta. Verujte, vidim svoje greške mnogo više nego što ih vidi bilo ko drugi, ali dajem sve od sebe za ovu zemlju i za sve njene građane i nije mi važno ko je za koga glasao. Ni Aleksandar Vučić kada je okupio prvi taj sastanak 26. februara nije pitao struku ko je za koga glasao, iako je, čini mi se, potpuno očigledno da neki od struke nisu opcija SNS. Da li ih je nekad pitao? Da li ih je nekad kritikovao? Je li ih nije pozvao za to? Ne, pozvao ih je i oni su se ljudi odazvali i beskrajno smo im zahvalni na tome. Ali, isto tako, ti ljudi su doživeli da ih vređaju na najstrašnije načine, da ih nazivaju najpogrdnijim imenima, samo zato što su, kao što vi kažete, radili svoj posao. Ali, ti ljudi koji to rade nisu danas ovde sa nama i ne znam kome pričamo. Mislim da mi ovde i možemo da postignemo neki konsenzus oko dijaloga, ne oko svih stvari, ali oko dijaloga, dogovora da. Sigurna sam, jer sam pričala sa njim, da predsednik Republike neće, kao što je obećao, praviti bilo koje dogovore dalje oko izbora bez da se sastane sa svim političkim akterima koji su zainteresovani da učestvuju na izborima. Ja mislim da je to pohvalno. Dakle, ne, ne mislim da je Srbija danas ni najstrašnije društvo na svetu, ni diktatura, ni ovakva, ni onakva. Da, ima jedne određene političke manjine jednog određenog dela opozicije sa kojima, nažalost, očigledno ne može da postoji nikakav dogovor. Meni je zbog toga žao, ali vi pričate o ljudima koji danas nisu ovde. E, sada ja vas pitam, a i građane Republike Srbije da razmisle, gde su danas ljudi koji imaju mandate da budu u ovoj Skupštini, a imaju i obavezu, koji su svaki dan, ali svaki dan tokom ovog vanrednog stanja i ovakve krize, ponavljam, nije ovo tek koja kriza, nije ovo ekonomska kriza, pa će pasti plate, biće otpušteni, ovo je borba za živote ljudi, vi danas imate preko 56.000 mrtvih u SAD, Italija se nažalost bliži broju od 30.000 mrtvih, u takvoj situaciji vi nađete da svaki dan, ali svaki dan napadate svoju Vladu, napadate predsednika Republike, da širite lažne vesti, a narodni poslanik ste. Onda, kada dođe dan da dođete i da nam kažete sve to u lice, a da mi pred građanima možemo da odgovorimo, vi ne dođete. Kako da se dogovorimo? Sa kim da razgovaramo? Gde su ljudi koji kažu da je najveća smrtnost u Srbiji? To kaže čovek koji je bio predsednik ove zemlje u dva mandata. Ne postoji ni jedna jedina brojka, ali ni jedna jedina brojka koja može da potkrepi tu tvrdnju, već upravo suprotno. Zašto onda to govorite? Zašto? Da bi srušili Vladu na mrtvim ljudima? Da bi srušili Vladu Republike Srbije legitimno izabranu na žrtvama? Zašto to govorite? Evo, narodna poslanica Marinika Tepić kaže na tviteru: „Očekujem da objasnite otkuda autobusi puni migranata u pratnji policije. Nije tajna, vidimo ljude. Šta ste se dogovorili sa Austrijom? Sporazum, evo, postoji.“ Koji sporazum? Gde je sada narodna poslanica da kaže građanima, da je pitam koji sporazum postoji? Evo, recite nam, koji? Zašto širite ksenofobiju? Zašto širite paniku među ljudima u doba vanrednog stanja? Gde su ti ljudi? Gde su autobusi puni migranata u pratnji policije? Ko je to video? Zašto to radite? Koji sporazum postoji? Kakve su to gluposti? Na šta to liči? Pričate danas šta nas štiti od političke beskrupuloznosti. Pa, ništa, očigledno nas ništa ne štiti od političke beskrupuloznosti, do zdravog razuma i inteligencije građana Republike Srbije koji će znati da procene onda šta je ko radio, jer se i danas i u toku ova dva meseca bolje nego ikada ranije videlo sve, šta je ko i šta ko radi i šta su čije namere. Kako se zove ova trgovina ljudima? Vi optužujete predsednika Republike, legitimno izabranog predsednika Republike za trgovinu ljudima? „Koliko uzimate po migrantu, Aleksandre Vučiću?“ To su tvitovi narodne poslanice Marinike Tepić, koja se nije usudila danas da dođe u Narodnu skupštinu i da kaže, da nas optuži ovde pred građanima za trgovinu ljudima, nego to radi tokom vanrednog stanja tviterom. Kaže, da rezimiramo: „Poštanska štedionica već pripremila platne kartice za migrante“. I to je demokratska opcija? I to je način da pričamo o Srbiji sutra sa tim ljudima? Gde su ti ljudi koji kritikuju i nazivaju na razne načine te ljude koji rade sa nama samo zato što su struka, stručnjaci, to im je posao, time se bave, za to su školovani, za to su plaćeni? Gde su? Njih danas nazivaju Vučićevim botovima samo zato što rade svoj posao. Ja se, takođe, nadam da sa tim ljudima nećemo graditi Srbiju sutra, ni političku budućnost sutra, zato što mislim da bi bilo minimum korektnosti i ljudskosti da su danas došli, zato što mandate imaju, obavezu imaju, plate uzimaju, i da postave ovo pitanje ovako, a ne na Tviteru. Mi nismo pitali nikoga ni za koga glasa, ako je stručan, zvali smo da pomogne. Vi pričate o tabloidnim medijima. Ja mislim da je svašta nešto ispričano već o tabloidnim medijima. A znate šta ja mislim da je problem našeg društva, ako pričamo o tome kakva Srbija treba da bude sutra? Ja mislim da je problem što ni vi, ni mnogi drugi iz opozicije ne smeju da pričaju o tajkunskim medijima. Ne smete da pričate, da ne bi napadali vas, zato što znate kakvi su i znate sa koliko novca raspolažu, znate na šta su spremni. Stalno pričamo o tabloidnim medijima. Hajde da pričamo o tajkunskim medijima. Hajde da pričamo o vestima koje su tajkunski mediji plasirali tokom vanrednog stanja, o lažnim vestima koje su mogle da sruše naš zdravstveni sistem, koje su mogle da koštaju direktno ljudskih života. "Klinički centar Vojvodine pred pucanjem bez zaštite za medicinske sestre". Znate šta, čak ni sa ovim ne bih imala ni jedan jedini problem, da smo ovo pitanje, od ove novinarke, od ovog medija, čuli makar jednom, na jednoj od svakodnevnih pres konferencija koje smo imali tokom ovoga. Ni jednom se to pitanje nije postavilo, da se da odgovor, zato što istina nije važna. Nije to bila intencija toga. Advokat Vladimir Gajić, to prenosi portal "Direktno RS" - na Infektivnoj klinici doktori primili manje plate. Gde je to bilo? Kad se to desilo? Čemu to služi? "Naši ljudi na prvoj liniji prolaze u kesama". Gde je to bilo? Kad su naši zdravstveni radnici od kesa pravili skafandere? To su sve tajkunski mediji. To su ovi mediji koji se prave da su profesionalni objektivni. To su mediji kojima niko ništa ne sme da kaže. Ako pričamo danas, a mislim da je lepo i da pričamo o Srbiji sutra i u političkom smislu, da, mislim da je to izuzetno važno, onda mislim da treba da pričamo iskreno i otvoreno i o svim ovim ljudima i o svim ovim medijima. Gde su novinarska udruženja, ovi mediji koji daju pet saopštenja na dve reči Ace Lukasa, ali ne daju ni jedno jedino saopštenje na direktne pretnje smrću Aleksandru Vučiću i njegovoj deci? Ne nalaze za shodno. I to je profesionalizam? I to je objektivnost? Jel mi treba da zažmurimo na to licemerje i da svi mi budemo dovoljno kukavice da ne kažemo takve stvari? Ja mislim da će to Srbija mnogo platiti. Zato se ponosim što mi imamo i srce i hrabrosti da o tome pričamo i da im stanemo na crtu, zato što mislim da je to važno za budućnost Srbije. Pozivam vas da isto tako počnete da pričate o tome, ako želimo da govorimo o tome kakva će Srbija biti sutra. Hvala.
Hvala. Reč ima Vojislav Šešelj. Izvolite.
Gospođo Brnabić, nikome ne dozvoljavam, pa ni srpskom premijeru, da me dovodi u istu ravan sa Čedomirom Jovanovićem. To je jedna od najkompromitovanijih ličnosti u Srbiji. Najsvežija kompromitacija je to što je uzeo za šest miliona evra pšenicu iz robnih rezervi i nije platio nikada. Umesto da je u zatvoru, uzeli ste ga pod svoju kontrolu i tolerišete ga. Na stranu to što je bio jedan od čelnika dosmanlijskog režima, što je ubijao ljude u vreme vanrednog stanja, već sam pomenuo koju je dvojicu ključnih ubio. Kod mene nemate ništa kompromitovano. Mene ne možete da držite pod kontrolom kao Čedomira Jovanovića. I zato ja uvek mogu iskreno da vam kažem šta mislim. Više od 20 javnih nastupa sam imao od kad je vanredno stanje i uvek sam bio konstruktivan i uvek sam tražio i rešenja i način da se olakša ljudima, a da se izborimo sa ovim zlom. Čak sam prvi izašao sa idejom da se uzima krv od ljudi koji su izlečeni, da se vadi krvna plazma, antitela da se koriste za lečenje onih koji su najteže bolesni. Jednom ste do sada, koliko su mediji obavešteni, uzeli krv, ali još to nije primenjeno. Znate li zašto? Zato što nemamo sposobne lekare da to rade, 50 godina se niko time nije bavio. To je metod iz istorije medicine. To su prevazišli raznorazni medikamenti, a sad smo došli u situaciju da nijedan medikament nije pravi, pa čak ni taj "hlorokin". On je samo sporedno sredstvo, pomoćno sredstvo, a ima nus efekte nepovoljne. Sad je jedini čist način, bez ikakvih štetnih posledica, da se koriste antitela. [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem, poslaniče. Reč ima Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospođo Brnabić, mora drugačije. Sa tim ne može da se pravi, od toga ne možemo da odustanemo. Srbija čiji je predsednik Vučić, ne Srbija čiji sam predsednik ja, koji je izdao na Kosovu, jel tako, koji je takvo zlo da ne može da bude u istoj rečenici da ratnim zločincem, vređa ga to, Srbija je u vanrednom stanju, u pandemiji, na Kosovo poslala testove Aljbinu Kurtiju i kosovskoj vladi. Nije poslala škorpione. Znate koliko je bilo neverovatno razmišljati o tome, reći to, zamisliti uopšte, ne uraditi, pre 15 ili 20 godina? Naravno da svi imamo svoju odgovornost. Vi ste predsednica Vlade, vi ste vlast i u tome je razlika. Znam ja vrlo dobro svaki mediji. Ja ovde ne govorim o drugima zato što neću da budem kao oni. Ne zato što imam neki dogovor sa njima, kao što nemam dogovor ni sa vama da me vi propustite ovde, jer ja kad izađem sa svojih 500 hiljada birača biće šou u Srbiji, čudo. Vi i Vučić bez mene u Skupštini ne možete. Ali, ja neću da budem kao onaj koga ste pomenuli, koji je osam godina vodio ovu zemlju, pa umesto da je smiri jer je i sam zna koliko je to teško, da pokuša da vidi, a nikad nije ništa sto posto crno, makar nešto pozitivno, neki mostobran da napravimo. Ja ne mogu to i neću to da radim. Nismo isti i to morate da shvatite. Vlast je uvek najviše odgovorna. Ja se ne slažem sa, i Vulin je tu rekao, tu nema potrebe da ponavljam sve to. Ali, u vanrednom stanju u svemu onome, on za mene nije ni JUL, ni Pokrete socijalista. On je za mene slika svakog vojnika koji negde stoji i pati se i radi posao koji nije mogao ni da zamisli u ludilu da će raditi i zato se ugrizem za jezik. Sa druge strane vi zaboravite na tabloide zbog toga što država ne može da komunicira sa tabloidima. Politika je bila institucija ovog društva… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala, poslaniče. Reč ima Đorđe Milićević.
Zahvaljujem. Uvažena predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, poštovana predsednice Vlade Republike Srbije, poštovani ministri, danas kada smo suočeni sa najvećim zdravstvenim izazovom, kada čitav svet vodi borbu protiv pandemije, nije mi poznato da se u bilo kojoj državi bilo koja politička partija koja predstavlja opoziciju u ovom trenutku nadmeće sa predsednikom svoje države, nadmeće sa svojom Vladom, jer shvataju da imaju samo jedan zajednički cilj i shvataju da imaju samo jedan zajednički zadatak. Svakako da će biti i vremena i prostora da se političke stranke i pokažu i dokažu, ali politizaciju COVID, kao, između ostalog i prljavu kampanju koja je usmerena, pre svega, ka zdravstvenim radnicima, ka zdravstvenoj struci, koji su danas heroji Srbije, treba u ovom trenutku i u ovom periodu ostaviti u karantin. Situacija je teška. Nije teška situacija zbog Aleksandra Vučića, nije teška situacija zbog Vlade Republike Srbije, niti zbog Srbije, u čitavom svetu situacija je teška i ovo je borba za budućnost Srbije, ovo je borba za budućnost svakog građanina Srbije, borba za zdravlje svakog građanina Srbije i da se sačuva svaki život u Srbiji. Niko ko je svestan trenutka u kojem se Srbija danas nalazi ne može ništa negativno reći i ne može da ospori krajnje odgovoran i ozbiljan pristup predsednika Srbije, Vlade Republike Srbije, celokupne zdravstvene struke. Brzo i odlučno se reagovalo, mnogo brže nego kada je reč o nekim drugim državama u Evropi i pokazalo se da je to jedini odgovoran pristup u borbi sa pandemijom. Vrlo često su zamerali da Srbija ima nešto oštrije mere naspram ostalih država u Evropi, a onda, čini mi se, ispravite me ako grešim, svi su nekako preuzeli model Srbije. Nije mi namera da se nadmećem, nije mi namera da govorim o tome ko je u pravu, a ko ne, ko je imao odgovorniji ili ozbiljniji pristup, prosto želim da kažem ono što je činjenično i ono što je istina. Šta može da bude toliko strogo ako sačuvate ljudski život, kada na jednoj strani imate cenu ljudski život? Koja to preterana mera može biti važnija od toga da se sačuva jedan ljudski život? Ne možete imati 100% slobodu kretanja u situaciji u kojoj se nalazimo i 100% sačuvati zdravlje ljudi. Ministre Lončar, to je nemoguće u ovom trenutku. Ne mogu mere da se donose unapred, ne možete unapred doneti mere izolacije. Mere se donose u pravom trenutku i na pravi način. I sve odluke koje su usmerene i koje su donete u prethodnom vremenskom periodu, usmerene u borbi protiv pandemije, su upravo donete u skladu sa strukom, što je između ostalog i predsednica Vlade rekla u svom izlaganju. Oni koji kritikuju Vladine mere, ali pre svega Vladine mere kada je reč o slobodi kretanja, neka probaju slobodno da se kreću u nekim drugim državama da li je to dozvoljeno? Pa, to je preduslov za suzbijanje zaraze. Danas moramo da se sećamo svih onih koji su, nažalost, izgubili živote i koji su preminuli, da izrazimo saučešće njihovim porodicama, ali isto tako mi danas moramo da se sećamo i sa ponosom da ističemo svaki život koji je spašen u Srbiji, da pamtimo koliko je života u prethodnom vremenskom periodu spašeno u Srbiji. Velika snaga efekata mera koje su donete u prethodnom vremenskom periodu je dala jednu ogromnu sigurnost građanima Srbije. Odluke su blagovremene, odluke su ispravne i ovi dani pokazuju da su rezultati dobri i u to sam potpuno ubeđen da će to pokazati dani koji su pred nama. Znate šta, dame i gospodo narodni poslanici, ne biraju građani na odgovorne funkcije ljude koji se plaše i ne smeju da donesu odluke. Ovaj period je pokazao i sposobnost, spremnost predsednika Vlade, predsednika Republike, i celokupne Vlade Republike Srbije i zdravstvene struke upravo i spremnost i sposobnost da onda kada je teško donose teške odluke, bez obzira koliko su one nepopularne i koliko su teške, ali one se tiču života građana. Vrlo često se postavljalo pitanje, pa čak čini mi se i danas ovde kroz politički monolog, mada, ne želim o tome da govorim, ali vrlo često se postavljalo pitanje odgovornosti predsednika Srbije i odgovornosti Vlade Republike Srbije, a ja postavljam pitanje – šta je odgovornost predsednika Srbije, a šta je odgovornost Vlade Republike Srbije, osim da bude uz svoj narod onda kada je to najpotrebnije i kada je najteže? Pa, valjda je to najvažnije, da ne govorim o monstruoznim i beskrupuloznim napadima na porodicu, na dete koje je obolelo, dete predsednika Srbije koje je ozdravilo i ja mu zaista želim sve najbolje, kao i svoj ostaloj deci u Srbiji, kao i svim ostalima koji su nažalost zaraženi u Srbiji, ali dete predsednika Srbije, kao što je rečeno, je imalo isti tretman kao i sva ostala deca u Srbiji. Slušali smo kritike – predsednik Srbije je obišao Novi Pazar. Šta je u tome loše? Da li je loše to što predsednik Srbije pokazuje vrlo jasno da podjednaku važnost i značaj pridaje svakoj opštini i svakom gradu na teritoriji Republike Srbije i Novom Pazaru, Nišu, Beogradu, Ćupriji i mom Valjevu i svim opštinama i gradovima koja sa bila žarišta u prethodnom vremenskom periodu? Šta je to što su oni zapravo očekivali? Da predsednik Srbije sedi kući i da radi od kuće? Da Vlada Republike Srbije i predsednica Vlade Republike Srbije zatvori zgradu i da Vlada ne funkcioniše? Tada sigurno ne bi bilo kritika od strane onih koji danas te zlonamerne kritike i komentare upućuju. Ekonomske mere Vlade Republike Srbije, zapravo, za nas potvrđuju da je uložen ogroman rad, trud, posvećenost, energija, da se sačuva privreda Srbije, da se sačuva, pre svega, privatni sektor, da se sačuva nivo zaposlenosti u Srbiji, egzistencija građana, životni standard građana, dakle, mere su usmerene kao one najosetljivije sektore i najosetljivije kategorije. Srbija nikada nije bila ekonomski i finansijski snažnija i jača, i upravo zbog svega toga Srbija ima mogućnost danas da pomogne i Srbija, ja sam potpuno ubeđen, će daleko brže prebroditi posledice u odnosu na neke druge države zbog stabilnosti koje ima, a do te stabilnosti se došlo, kao što ste rekli, upravo zahvaljujući hrabrim, teškim i nepopularnim merama, reformskim kursom Vlade Republike Srbije, koji je takođe bio kritikovan, a čiji su temelji postavljeni 2014. godine. Ministre zdravlja, želim u ime Poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije da kažem da je naš zdravstveni sistem položio ispit sa najvećom mogućom ocenom, da je pokazao svu vitalnost, fleksibilnost, brzinu, solidarnost, izuzetno prilagođavanje i zato najoštrije osuđujemo sve sramne kritike koje su upućene na račun ljudi iz oblasti zdravstva i zdravstvene struke. Srbija, to se pokazalo u ovom periodu, ima izuzetne eksperte i to treba ceniti, to treba poštovati i to su danas heroji Srbije. Predsednice Vlade Republike Srbije, ovaj period je pokazao da kada smo u krizi možemo, čini mi se, da se oslonimo na dve stvari. Možemo da se oslonimo na sopstvene resurse i možemo da se oslonimo na tradicionalno prijateljski orijentisane države. Kada kažem na sopstvene resurse mislim na to da je Srbija agrarna država, poljoprivreda. Naši poljoprivrednici su takođe heroji, jer da nije bilo poljoprivrede imali bi problem sa snabdevenošću, ovako nije bilo problema sa snabdevenošću. Sa druge stane, tradicionalni prijatelji su uvek bilo uz nas. Neću nikoga navoditi pojedinačno da ne bih bio kritikovan, zlonamerno protumačen, samo želim svima da uputim zahvalnost. Diplomatija, to se pokazalo, nije samo politika. Njena svrha je pre svega da zaštiti svoje građane i to je vrlo jasno pokazao ministar spoljnih poslova i prvi potpredsednik Vlade Ivica Dačić, zajedno sa predsednikom Republike i predsednicom Vlade Republike Srbije. Virus ne zna za državne granice i zato nećemo ništa uraditi ako ne sarađujemo. Srbija se upravo sve vreme zalaže da se zajedno borimo protiv ove pošasti. Dakle, 450 hiljada građana Srbije se vratilo u našu zemlju. Verujem da će najveći broj tih građana ostati da živi u Srbiji, jer Srbija je danas dobro mesto za život. Srbija je danas, kao što sam rekao, nikada ekonomski i finansijski stabilnija i jača. Kada je reč o spoljnoj politici, izneću samo nekoliko podataka. Ministarstvo spoljnih poslova u saradnji sa predsednikom Republike, Vladom Republike Srbije, MUP, Ministarstvom saobraćaja, angažovalo se na evakuaciji državljana Republike Srbije koji su se zatekli u inostranstvu i njihovom povratku u zemlju. Evakuacija humanitarnim letovima Vlade, avionima evakuisano je 5.938 građana. Ukupno je realizovano 37 humanitarnih letova. Ovim letovima prevezeno je 809 stranih državljana. S druge strane, naši državljani su evakuisani i prevezeni i uz pomoć stranih država i kompanija. Na ovaj način ukupno je prevezeno 938 državljana Republike Srbije. Republika Srbija putem mehanizma civilne zaštite EU za povratak svojih državljana evakuisala je 29 državljana Republike Srbije i to iz najudaljenijih destinacija. Drugi vid evakuacije je drumski saobraćaj u saradnji sa Ministarstvom saobraćaja, građevinarstva i infrastrukture. Od 23. aprila 2020. godine evakuisano je ukupno 5.160 lica. Znate, možete vi da volite ili ne volite, mislim na jedan deo opozicije, ministra Vulina kao ministra odbrane ili ministra Nebojšu Stefanovića kao ministra unutrašnjih poslova, ali velika uloga Vojske i policije je dala jednu ogromnu psihološku sigurnost kod građana i svaka čast na jednom ozbiljnom, odgovornom i posvećenom radu. Naravno, svako ministarstvo i Vlada u celini ima svoje zasluge. Želim da navedem zasluge još nekih ministarstava. Ministarstvo energetike – obezbeđena puna energetska stabilnost zemlje. Sve energetske kompanije su radile u gotovo punom kapacitetu. U energetskim kompanijama, toplanama širom Srbije i rudarskim kompanijama svakog dana je radilo 50.000 do 60.000 zaposlenih. Snabdevanje naftnim derivatima, apsolutno redovno. Nisu se zaustavile ključne investicije „Srbijagas“ gasovod, Turski tok, Novi blok „Kostolac B3“, odsupmoravanje TENT, velika investicija Ziđina u Boru, investicije NIS-a. Želim da pohvalim, pre svega, zaposlene u rudarskom i energetskom sektoru. I oni su heroji ove borbe, jer su obezbedili da država funkcioniše normalno. Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave, E-usluge, dnevno ima preko 20.000 hiljada poseta. Usluge E-vrtić, kontakt centra za inspekciju, za proteklih nedelju dana rada kontakt centra stiglo je 232 predmeta. Ministarstvo redovno informiše jedinice lokalne samouprave o najznačajnijim uredbama, zaključcima, instrukcijama, preporukama i dopisima. Odgovoreno je na više stotina poziva i dopisa građana. Organizovana je distribucija zaštitne opreme za organe i organizacije svih opština i gradova. Svakoga dana u dva navrata primaju izveštaje od jedinica lokalne samouprave o radu kol centra putem kojeg građani mogu da zatraže pomoć ili odgovore na neka pitanja, a uspostavljen je i servis komunikacije u svim jedinicama lokalne samouprave koje podnosi zahteve za kretanje svojih zaposlenih u vreme policijskog časa. Obrađeno je čak 5.000 zahteva. Kada je reč o Ministarstvu životne sredine, donirano je preko 240.000 komada kesa za infektivni i komunalni otpad kovid bolnicama i centrima. Doneto je preko 250 rešenja za dezinfekciona sredstva, izrađeno posebno uputstvo za upravljanje infektivnim i medicinskim otpadom. Želim takođe posebno da istaknem značaj i važnost rada ministarke bez portfelja, koja je svoju stručnost i profesiju stavila na raspolaganje pre svega kao neuropsihijatar. Svo svoje slobodno vreme iskoristila je za razgovor sa našim građanima u Srbiji i dijaspori. Svima građanima ponudila je svoju stručnu pomoć kako bi prevazišli situaciju u kojoj se nalaze zbog pandemije Korona virusa. Ono što moram danas da kažem, a o čemu ste i vi, predsednice Vlade, govorili, prvo, najpre ne mogu da se složim sa malopređašnjom konstatacijom. Neko je rekao da je ovo ruina od parlamenta. Molim vas, ovde postoji jasna razlika između poslanika koji shvataju šta znači dobiti poverenje građana da obavljaju jedan odgovoran i ozbiljan posao i taj posao rade odgovorno, ozbiljno i posvećeno i onih koji to ne žele. Oni koji su se opredelili za drugačiji vid komunikacije, putem političkog monologa, jer su tako u skupštinskom holu najhrabriji i to je jedini način njihove političke borbe, aferački karakter vlasti, i danas smo imali prilike to da čujemo, nažalost, kada govorimo o životima građana Srbije, kada govorimo o tome šta još možemo da učinimo da zaštitimo život svakog građanina Srbije. Mi i danas imamo pokušaj politizacije Kovida. Tu je, znate, ključna reč pristojnost. Postoji jasna razlika između onih koji sede u ovoj skupštinskoj sali i onih koji su se opredelili na drugi vid komunikacije. Pristojnost ne znači samo da iz javnog diskursa izbacite sve negativno kako bi imali normalnu komunikaciju. Pristojnost znači i da pošteno i čestito obavljate posao za koji ste preuzeli odgovornost, ali i da snosite konsekvence za tu odgovornost koju ste preuzeli. Ova vladajuća koalicija je pokazala da joj je stalo do pristojnosti, ali ujedno uvažavajući princip odgovornosti i ne samo rečima, već delima. Molim vas, ko danas govori o politici, ko danas govori o izborima, ko danas govori o rejtingu, ko danas govori o odgovornosti? O odgovornosti danas govore oni koji više od godinu dana nisu u parlamentu, a to je njihov posao, to je njihova obaveza i odgovornost prema građanima. O izborima govore oni koji nisu želeli da učestvuju u izborima. Pa, nekoliko meseci su nas zamajavali. Zavaravali su javnost. Od svega su pravili farsu, a znali su da jedino što im je preostalo je bojkot. Znate, mi imamo virus Kovida, a meni se čini… nisam mislio da ću danas govoriti političkim rečnikom, ali moram, jer ne možete uvek ostati nemi na dozu dnevno-političkog ludila. Ja mislim da je među njima zavladao virus političkog preživljavanja, panike i straha i pokušavaju na sve moguće načine nekako da politički prežive, što ja lično mislim da je veoma teško. Na samom kraju, mislim da su licemerne sve kvalifikacije koje je jedan deo opozicije uputio novinarima, deleći novinare na one koji jesu novinari i one koji nisu novinari, umesto da imaju veliko poštovanje za ljude koji i u ovim teškim okolnostima rade jedan izuzetno važan posao, jer informisanje je danas veoma važno i značajno za građane Srbije i, istina je, interes svih nas. Na samom kraju, poštovane kolege i koleginice, kao što sam rekao, i Srbija i čitav svet se nalazi u jednoj složenoj i veoma teškoj situaciji. Danas su Srbiji najpotrebniji solidarnost i jedinstvo, a nikako politička demagogija, politički populizam i politički marketing. Samo je jedan zajednički cilj i samo je jedna zajednička bitka koju moramo zajedno da pobedimo, a cilj koji moramo zajedno da realizujemo i ostvarimo i zato moramo, pre svega, svi da budemo odgovorni, ozbiljni, racionalni, disciplinovani, da poštujemo preporuke, da onda kada se kaže da ostanemo kod kuće zbog sebe, zbog svoje porodice, jer na taj način ćemo zaštititi druge. Potpuno sam ubeđen da ćemo svi zajedno pobediti u ovome. Poštovani građani Srbije, za vas imam jednu poruku – verujte našoj državi Srbiji. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima ministar Lončar. Izvolite.
Poštovana predsednice Skupštine, potpredsednici, dragi narodni poslanici, želim da vam kažem da sve mere koje smo doneli i koje smo sproveli, uradili smo sa jasnim ciljem, a taj cilj je bio da spasimo ljudske živote i da sačuvamo zdravlje građana Srbije. Rezultat možete i sami da vidite i vidi ga cela Srbija, što je nama najbitnije. Na početku smo vam rekli da nam je to cilj - da želimo da se spasi svaki ljudski život, da se spasi zdravlje i da onda budete svi u prilici da se bavite i politikom i svim drugim stvarima kojima žele ljudi da se bave. Sa ove tačke gledišta, sve ove mere koje smo sproveli do danas, isto bi uradili i danas, uradili iz razloga jer te mere su dale rezultat i te mere su nešto što je struka odlučila da je najbolje. Želim ovom prilikom da se zahvalim svim našim stručnjacima koji su učestvovali u ovome, da se zahvalim svim građanima Srbije koji su poslušali i zahvaljujući njima danas imamo ove rezultate koje imamo. Što se tiče napada na naše zdravstvene radnike, ja ću vam samo reći jednu stvar – oni nemaju vremena da odgovaraju na to i oni će nastaviti da se bave svojim poslom, da pomažu ljudima i da ih leče, a ovi koji ih napadaju, slobodno neka nastave, to govori o njima. Želim da vas podsetim na jednu izuzetno bitnu stvar na koju, čini mi se, već počinjemo da zaboravljamo, a to je da ćemo mi sa ovim Korona virusom morati u dogledno vreme da nastavimo da živimo, da on ne može da nestane, da ne možemo da se pravimo da nije tu i da se pravimo da to nije opasnost. Svi budući rezultati koje budemo imali zavisiće u najvećoj meri od nas samih, od toga kako budemo shvatili, odnosno ako budemo shvatili da je Korona virus tu i ako se budemo pridržavali mera koje preporučuje struka. Nemojte da mislite da će Korona virus sam od sebe da ode, da može nekog da zaobiđe, da će tolerisati ponašanje koje pogoduje da se prenosi virus. Ako ne budemo to poštovali, mnogo je veća verovatnoća da ćemo biti pozitivni, da ćemo biti zaraženi i mnogo je veća verovatnoća da ćemo imati neke teže oblike, da ćemo imati komplikacije i, ne daj Bože, da neko mora da završi i na respiratoru, a neko bi onda i umro. Prema tome, mislim da ova priča nije završena, da ova priča nije ni blizu kraja i zamolio bih vas da imate to na umu, da sve druge stvari pokušate da stavite sa strane, da pomognemo jedni drugima, da uradimo ono što se očekuje od nas kao jednih ozbiljnih ljudi, organizovanih ljudi i ljudi koji hoće, žele najbolje i sebi svima oko nas. Bez toga ovo vrlo brzo može sve da padne u vodu, sve što smo uradili do sada, vrlo brzo. Svako opuštanje može preskupo da nas košta. Prema tome, molim vas, razmišljajte o tome. Biće vremena za sve drugo. Apsolutno će biti vremena. Ali, moći će ljudi da se bave drugim stvarima samo pod uslovom da prežive i da ostanu zdravi. Hajde bar oko toga da se ujedinimo, da dođemo do tog cilja, da nam što više ljudi preživi, da bude zdravo, a onda može sve ostalo da se radi. Još jednom, neizmerna zahvalnost svim medicinskim radnicima, svim policajcima, svim vojnicima koji učestvuju u ovome. Mnogi od njih nedeljama nisu kod svojih kuća, nisu sa svojom porodicom. U nekom drugom su mestu, provode u intenzivnim negama, pod skafanderima sate i sate spašavajući ljudske živote. Imajte bar malo obzira prema tome. Ako mogu oni to da rade, pa zar je nama teško da se pridržavamo osnovnih mera - da držimo distancu, da nosimo maske i da ne radimo sve one stvari koje su neophodne da bi sprečili širenje virusa, koji je tu, koji je sa nama? Molim vas, imajte samo to na umu. Hvala vam još jednom.
Reč ima ministar Vulin. Izvolite.
Zahvaljujem. Meni je veoma drago što se pojavio poslanik Živković, pošto slušam kako laže u holu, pa mi je drago da dođe ovde da kaže to u lice…
Ministre, molim vas. (Zoran Živković: Nemoj ti meni! Kako možeš poslaniku da kažeš da laže? Stoko jedna!)
Sram te bilo, takav rečnik se ne koristi u ovoj Skupštini… [[Isključen mikrofon.]]
Ministre, molim vas. Neću dozvoliti uopšte ovakav način komunikacije, bez obzira ko je u pitanju. (Zoran Živković: Ponovi to što si rekao.) Ministre, ne možete da polemišete na ovaj način sa poslanikom. (Aleksandar Vulin: Lažov! Lažov!) Isključila sam vam mikrofon, ministre. (Aleksandar Vulin: Zašto mu dopuštate da laže i dobacuje, a ne sme da mu se odgovori? On laže!) Ministre, molim vas, kada vam dam reč da govorite, nemojte nikog da vređate, jer ako skrećete pažnju na određen način ponašanja, nemojte da radite ništa slično. (Aleksandar Vulin: Čuli ste šta je dobacivao.) Ali, ja vas sve molim da budete dostojanstveni. (Aleksandar Vulin: Da li je vređanje reći lažovu da je lažov?) Nemojte se raspravljati sa mnom. Stvarno nisam raspoložena za raspravu. Ako želite da govorite, prijavite se, ali sam sprečila vašu svađu. Rasprava je jedno, a svađa je drugo.
Hvala. Dakle, kao što bi rekao poslanik Živković u svom napadu mržnje, jel može to? Dakle, u svom napadu mržnje, kako Vojska Srbije nije adekvatno zaštićena i kako, slušajte, zašto ABHO naše jedinice ne dezinfikuju naše ulice sedamdesetopostotnim alkoholom, nego za to moraju da dolaze Rusi, hoće to da rade sa sedamdesetopostotnom votkom? Dakle, ova primitivna uvreda naše ruske braće i ovaj primitivni izliv mržnje govori, između ostalog, da poslanik Živković ume da laže, ali ne zna ništa. Ulice se ne dezinfikuju alkoholom ni 70% ni bilo kojim drugim. One se dezinfikuju natrijum hipohloritom, a on se ne dobija ni iz dunje, ni iz višnje, ni iz šljive, ni iz krompira kao votka, ili žita, već se dobija iz industrijske soli, elektrolizom kroz naročitu mašinu i u odnosu jedan prema devet efikasno ubija Korona virus na ravnim površinama. Dakle, sad znamo da poslanik Živković, osim što zna da mrzi i našu Vojsku i naše ruske prijatelje i rusku braću, ne zna ništa o onome o čemu govorim. Kaže - zašto naš ABHO to ne radi? Naš ABHO je to uradio u Kruševcu, Valjevu, Negotinu, Despotovcu, Nišu, Beogradu, Novom Sadu, Raškoj, Kraljevu, Čačku, Vlasotincu, Babušnici, Medveđi, Bojniku, Lebanu, Preševu, Svrljigu, Leskovcu, Bačkoj Topoli, Ćupriji, Paraćinu, Novom Pazaru, Vranju, Bujanovcu, Surdulici, Varvarinu, Aleksincu i Velikom Trnovcu, pa sve to i nekoliko puta. Zašto to ne radi više? Ne radi više zato što su od 2005. do 2007. godine, u vreme strahovlade DOS u ovoj zemlji, ukinuli korpuse i armije, a sa njima ukinuli i efikasni ABHO. Tada smo na nivou Vojske imali brigadu ABHO, na nivou divizije smo imali četu, a u svakoj brigadi smo imali po mešoviti vod, u svakom bataljonu imali smo po jedno odeljenje ABHO. Zahvaljujući njima, koji su nam sveli ABHO zaštitu na jedan jedini bataljon koji imamo na čitavom nivou Vojske, mi moramo da tražimo pomoć. I hvala Bogu što postoje ruski prijatelji, koji su nam tu pomoć i dali, što su nam pomogli. Ovako ih vređati i ovako lagati o njima, a posebno o pripadnicima Vojske o tome da nisu adekvatno zaštićeni, govori koliko mrzite i koliko ste sve vreme, i ovo vanredno stanje, koristili, ne da pomognete svojoj zemlji, nego da joj naudite gde god možete i koliko god možete. Da pripadnici Vojske, koji u hiljadama, u hiljadama brinu o svakom od nas, nisu adekvatno zaštićeni, imali biste na hiljade zaraženih. Hvala Bogu, nema ih. Nemojte da budete tužni zbog toga. Da nisu adekvatno zaštićeni, imali biste desetine mrtvih i hvala Bogu nemate ih i nećete ih imati. Nemojte da budete tužni zbog toga, nego se obradujte zbog toga i kažite da je nešto dobro urađeno, kao što jeste dobro urađeno. Zanimljivo, ne govorite o tome da su se vojnici, policajci, medicinske sestre, lekari, koji su se zarazili, zarazili u radu sa onima koji su bili su zaraženi, ne da su negde bili izolovani, pa naravno da tu i mogu da se inficiraju, a da ne govorim o tome da su i pripadnici Vojske, policije i svi ostali, obični, normalni ljudi, koji imaju svoja sela, gradove i gde komuniciraju sa svim drugim ljudima. Gledajte, dakle, ko je zaražen u jedinici i koliko, na kom mestu, a da su svi adekvatno zbrinuti, da su svi bili adekvatno opremljeni, jesu i biće. Mene možete da mrzite i napadate, baš me briga, to je vaša stvar, drago mi je da ste došli, neka ste u parlamentu, ali ostavite Vojsku Srbije i nemojte tako ružno da govorite o našoj ruskoj braći. Hvala.
Hvala. Izvolite, poslaniče Živkoviću.
Hvala predsednice na pokušaju da me zaštitite. Naravno, on je neuspešan i, šta da radimo, niste vi krivi zbog toga, naravno. Da mrzim, pa nije se skoro rodio neko u Srbiji koga bih mogao da mrzim, mora mnogo da bude važan da bi mogao da izazove moju mržnju. Što se tiče onoga da vam je neko rekao da sam rekao u holu, znači, vi ste postavili nekog ko sluša, pa cinkari, koji ništa ne razume, ili vi niste to shvatili ili neko od vaša tri pojavna oblika koji inače imate. Dakle, apsolutno svaka zahvalnost i čast svakome ko nam je pomogao u ovom vremenu. Tu nema nikakve sumnje, i to sam ja ponovio sto puta, i to oseća svako normalan, ali kad to neko koristi u napadu svoje, sledi sad jedan duži spisak, dijagnoze, to onda gubi bilo kakav smisao. Naravno, da su Rusi pomagali, da su mogli da pomažu još bolje, i hvala im i na ovome, imaju i oni probleme, ali apsolutno sve ono što je ovde rađeno, a i sam jedan od tri ministra vojnog je rekao da je to urađeno u pedesetak gradova u Srbiji iz našeg potencijala. Potpuno je besmisleno da se onda meni prebacuje što sam rekao da je ta pomoć mogla da bude bolja i adekvatnija, potrebnija možda njima tamo, možda u nekom drugom obliku. To je sve posledica toga što ova vlast, a vi sedite, vas ima tu petoro ministara te iste vlasti, koji imate svog šefa, kako sami kažete, krije od građana Srbije svaki dan šta je ovde došlo humanitarno, šta je kupljeno, koliko respiratora, koliko maski, koliko bilo čega. Kad se nešto krije, to je zato što se laže, a kad se laže hoćemo da dokažemo, ne samo uvredama, nikako uvredama nego na sudu gde je mesto za dokazivanje.
Zahvaljujem se. Nastavljamo dalje. Reč ima Dragan Marković Palma. Izvolite.
Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, meni nije jasno da nijedan od ministara nije rekao ono što se desilo Srbiji pozitivno, nego se sve vreme pravdate nekima. Šta je pozitivno? Pozitivno je da je u Srbiju došlo preko 700 hiljada građana Srbije koji su negde radili, da 90% tih zemalja su bogatije od naše države, da im je zdravstvo na mnogo većem nivou od našeg zdravstva. To je poenta. Tamo u tim državama sigurno nije besplatno sve kao u Srbiji, da se besplatno leče, moraju nešto i da plate. Tamo u tim država je i skuplja potrošačka korpa. Jeste da imaju veću platu, ali sigurnost poslednjih godina i zdravstvena i ekonomska je u Srbiji mnogo jača nego u više od 80% evropskih zemalja i svetskih. To je, dame i gospodo, činjenica. Dalje, niko od vas nije rekao, koliko ste neispavani, a jeste neispavani zbog posla, da je Srbija napravila preventivu sa ekonomskom investicijom, a na način što je napravila nekoliko kliničkih centara, kupila opremu, gama nož i da ne nabrajam sve, da koristim stručne termine i da ne budem ja bolji doktor od lekara koji nas svakog dana informišu i govore šta treba da radimo. Dame i gospodo, predsednik Vučić, i to niko od vas nije rekao, i tu dremate, a veliki broj opozicionara je bio na tom sastanku, pozvao je sve parlamentarne stranke, poziciju i opoziciju, i one koji su parlamentarni i one koji nisu parlamentarni, mislim na opoziciju, i pitao je – šta mislite, ljudi, da radimo, vidite da je i našu državu zadesila korona, da li se slažete sa tim, tim i tim merama, kaže – da. Nije bilo glasanja, ali svi su rekli – da. Da li se slažete da se ne bavimo politikom za vreme vanrednog stanja dok se ne reši problem korone i da Srbija nema problem kao što je imala u datom trenutku? Niko to nije rekao. Ispada sada da je sam Vučić uveo, ne znam, vanredno stanje, policijski čas itd. Da vas zamolim, hajmo malo da ublažimo i da ne pričamo samo korona, korona. Ako neko gleda tv 15 dana, 16-og dana mu dođe, i ta bolest se zove autosugestija, na psihičkoj bazi da kaže – mene nešto guši, boli me glava, kašljuckam, idem kod lekara. Hajde da pričamo malo danas o ekonomskim temama. Srbija je uradila maksimum što je mogla da uradi protiv korone i u zdravstvenom smislu, i u zaštitnom. Moram da čestitam i Vojsci i policiji i posebno lekarima, a i onima koji su čistili naše ulice, zgrade, a to su zaposleni u javno-komunalnim preduzećima. Šta si se Mali sakrio tamo? Čoveče, nikad se nije desilo, bre, da Srbija pomogne ekonomski, da da svakom radniku, zaposlenom u firmama 30.000 dinara. Hoćeš da ćutiš sve vreme tu? Zašto smo došli? Šta da nam pričate? O koroni znamo svi sve. Pričajte o ovim stvarima, o nečemu što se zove život od sutra. To sutra će biti za 10-15 dana. Svako od vas ministara tu koji sedi ima ogromne zasluge i svaka vam čast, ali naš narod je takav da moraš da mu kažeš i da ta priča vaša i naša i onih iz opozicije ne bude samo kritička u smislu kako ništa ne valja, kako je Srbija najgora itd. Demantujte ih činjenicom koliko je Srba došlo iz dijaspore i da će preko 30% tih Srba ostati u svojoj državi, da bude poslodavac, neće da se vraća u državu odakle je došao da bude gastarbajter. O tome treba da govorimo. O poljoprivredi, da pričamo o poljoprivrednicima, otprilike koja će cena žita da bude, šta je to što je tržište u budućnosti, gospodine Nedimoviću. Dobro ste vi to radili, ali morate da znate nešto što svako ima obavezu, a to se zove kućni budžet, da on može da isplati nula meseca avgusta, oktobra, novembra. Poznato vam je da poljoprivrednik dva puta godišnje prima platu, a nema ni topli obrok, ni regres, ni bolovanje, ništa nema. O tome mi danas treba da pričamo i vi ministri iz Vlade. Ministar vojni, mogu oni da pričaju o Vulinu šta god žele, ali Vojska je odradila svoj posao. Ministar zdravlja isto. Svaka mu čast. Sad kažu – nisu bile tri maske. Čekaj bre, tri maske, jel to statistika za rezultat koji smo uradili i napravili? Tri maske i dva mantila. Zabrana za vreme Vaskršnjih praznika, evo jedan primer. U Jagodini, gospođa je lekar, ima bebu od tri meseca, beba, muž i ona otišli su na selo kod njenog oca, dobili virus, inkubacija je trajala, i prekjuče su imali simptome, otišli da im uzmu bris i juče je stigao da je majka, otac, beba i taj otac od doktorke imaju virus Korona. Eto rezultat zašto za vreme Vaskršnjih praznika nije dozvoljeno da postoji komunikacija i da izlaze oni koji imaju preko 65 godina iz svojih kuća, i to lekar. Ne krivimo mi tu ženu, ali to je bila srpska tradicija da tog dana obiđeš svog roditelja, deku, baku i tako dalje. Znači, ne postoji nijedna graška gde može u ovom trenutku, jedino ako neće neko da laže, ili neka mera koja je bila disciplina stroga, kao - neće meni da govore ministri da govore šta ću ja da radim, ja ću sam da rešavam da li ću da šetam, neću i tako dalje. I da pričamo o temama da ostavite vi ministri koji niste iz struke, osim ministra Lončara, pustite više Koronu, pričajte o ekonomskoj situaciju u Srbiji koja je dobra, o budućnosti i ekonomskoj situaciji koja je dobra, o pomoći, o dolasku stranih investitora koji su na čekanju. I oni su sada videli, ti strani investitori, koji su želeli da dislociraju svoje fabrike i preduzeća iz zemalja odakle su, koja je to država najsigurnija, najstabilnija – Srbija, da se donese kapital i da postoji i ekonomska sigurnost i da naša država ima najbolje uslove. Ja želim i da pohvalim i dva ministra koji nisu danas sa nama, a to je Ministarstvo inostranih poslova Ivice Dačića, koji su naravno zajedno sa Vladom pomogli i ministar Ivica Dačić, da se prevezu i dovezu svi Srbi koji se nalaze po celom svetu, ministar energetike, rudarstva koji je takođe odradio, Aleksandar Antić, dobro svoj posao i Vlada je pokazala da je timski odradila svoj posao i da tu može da odredite, žiri na međunarodnom nivou iz svih struka, ne može da se sastavi neka primedba. Da vam kažem, ja sam čovek u životu koji je sve pre roka radio. Oženio sam se sa 19 godina, sa 20 godina imao sam firmu, živim u porodici gde žive četiri generacije, bavio sam se sportom i mogu sebi da kažem da imam neko životno iskustvo. Četiri generacije u mojoj porodici i ja imam pravo da govorim i kao porodičan čovek i da kažem šta znači da u porodici, gde imam 12 članova, spavamo u jednoj kući i majka i deca i unuci i ja nisam mogao da vam nađem manu. Ja ne želim da vam laskam. Vi znate, da ja kada nešto nije u redu, ja kažem nije u redu, ali sada za vreme ovog vanrednog stanja, da mi koristimo i neki pojedinci kažu – sada ćemo mi da štrajkujemo ispred Skupštine i ne znam šta, zato što se uvodi policijski čas. Pa nećemo mi da nas uhvati Korona, nas političare. Ja pravo da vam kažem, i voleo bih da nekoliko ministara ima i da mi ovde koji sedimo i da pokažemo, imamo onaj politički imunitet i da se mi solidarišemo sa narodom i da možemo da osetimo, ne želim opoziciji da joj se desi, ali da i oni znaju zbog čega je sve to Vlada uradila. Ranijih godina kada neko umre tamo, pa ga ne poznajete, pa kažete - umro je tamo neko, a sada vam umro kolega, umro vam komšija, razboleo vam se prijatelj, čovek sa kojim ste studirali i nije to baš tako lako. Ako smo mi za vreme NATO agresije 1999. godine udružili se svi, ja ne znam kakvo je ovo vreme došlo? Koja je ovo logika? Šta su naši planovi, šta mi želimo da radimo, da li mi želimo da izađemo i da kažemo da je Korona bila u tranzitu u Srbiji ili želimo da kritikujemo? Zašto? Ja nisam mogao da vidim nijednog opozicionara, a ni vas nisam gospodo ministri, i evo to vas molim, ujutru da uplatite po jednu platu, ja sam dao 100.00, iako mi je plata 78.000, da date po 100.000 za pomoć porodicama koje imaju. Ne da vi to niste želeli ili ne znam šta, možda ste zaboravili, i da svako od nas u granicama svojih mogućnosti pomogne porodicama koje nemaju. Siguran sam da svako od nas koji sedi ovde živi malo bolje od onih koji su nas poslali ovde, a to su građani Srbije. Ja ovo ne želim da pričam zbog politike i da svako od nas ko se bavi politikom da izveštaj – evo, ja sam za sedam dana uradio to, to, to i to, obezbedio, ne znam za 50 porodica, za hiljadu porodica. Ja ne želim da pričam sada o Jagodini, da je preko pet hiljada porodica dobilo pakete od donatora, znači obezbedio sam donatore, ne iz budžeta, to može Siniša Mali da vidi, pošto najviše kontroliše Jagodinu, ono mota kaže – daj da vidim Jagodinu, kakvo je stanje, da pogleda i da vidite da se može kada hoćete, da pomognete onima kojima je teško. Zato političari i služe, a ne da imaju privilegije i da nam je sve dozvoljeno zato što smo mi narodni poslanici ili ne znam, ministri. Pomoć Italiji, pa mi nismo mogli bolju stvar da uradimo. U međunarodnim odnosima Italija, koja je bila zemlja koja je prednjačila u bombardovanju Srbije, mi pomažemo kao mala Srbija jednoj Italiji. Ali, mi pomažemo narodu. Mi ne pomažemo politici i političarima Italije, nego narodu italijanskom. Veliki broj tih građana su nastradali, a moramo da kažemo da veliki broj fabrika, investitora italijanskih ima u Srbiji i zapošljavaju određeni broj radnika. Ja neću reći da smo jači od Nemačke, ali gospodo Srbi i građani Srbije koji rade u Nemačkoj, pobegli su i došli u Srbiju. Pre se bežalo u neke druge zemlje koje su moćnije, a oni su došli u Srbiju. Ja želim i da pošaljem tim ljudima poruku da ostanu u Srbiji i sada su mogli za ovih mesec i po dana, koliko su proveli u Srbiji da naprave neki zaključak i da kažu – ja sam toliko godina radio u toj i toj državi, u tom i tom gradu, otišao iz mog grada koji se zove tako i tako, nisam dolazio svake godine ili jednom godišnje, ali uvek kada dođem ja vidim nešto novo – da li su to autoputevi, da li su to ustanove, da li je to neki objekat, vidim tranzit kroz Srbiju. Pa znate vi koliko ćemo mi doći do para od tranzita, gospodo? Tranzit kroz Srbiju je veći sada nego pre osam godina za 20 i nešto puta. Pa nije to tranzit samo gorivo i tako dalje, a videli ste, nikada više nafte nije bilo na svetu i nikada niža cena nije bila nafte i naftnih derivata, a Srbija je zemlja, kuća na putu, celoj Evropi, ne samo Balkanu i da je to neki ekonomski interes. Dalje, niko od vas nije rekao, danas – šta ćemo sa ljudima 450.000, Siniša Mali slušajte me, 450.000 ljudi je uplatilo aranžman da idu negde na odmor, na more, u banju, a to su uplate za neke druge države. Ti ljudi sada gledaju ovo. O tome da pričamo, a ne da ga plašimo Koronom, razumete. Da kažemo - slušaj, evo, bićeš obezbeđen i ne znam ta vaša sredstva ostaće do tada i tada. Možda su te agencije već uplatile tim hotelima, šta će sa tim parama? I da te neke vedre teme budu gospodo ministri, da statistiku kratko pročitaju oni čija je to struka, Lončar i doktori, a vaša statistika, odnosno srpska statistika u ekonomskom smislu nikada bolja nije bila. Nije to statistika da vam neko dao tamo papir pa vi čitate, može da proveri ko god hoće. Siniša, dremao si sve vreme, MMF priznao ovu državu bre, probudi se, MMF priznao državu. Izvini što ti kažem tako, ali MMF je priznao državu, MMF je prodavnica para. Oni su priznali nas, pa znate koji je to rejting, imaš bonitet, nikad više nećemo biti u krizi. Da obični ljudi to shvate, to znači, ako ja sada imam nekog prijatelja Žarka Obradovića, a on je ekonomski moćnik, a ja se bavim nekim poslom i kažem – ako propadnem, pomoći će mi Žarko. Siguran čovek. Ili neko drugi, Vjerica Radeta ili neko od ministara. U tome je poenta poštovani ministri, da razmišljamo ono što razmišljaju ljudi koji gledaju, ne samo ovaj prenos. Pa, mi uveče kada upalimo bilo koji kanal, po tri lekara. Mislim da svaka od nas sada može da upiše Medicinski fakultet i prve dve godine si prošao, jer šta je poruka? Simptomi, koji su? To sada svako zna. Dalje, da se ne vraćamo u 2009. godinu kako smo tada dočekali ptičji grip i tada ga niko nije publikovao. Znate zašto? Zato što nismo imali ni zaštitna sredstva, nismo imali ni određeni broj respiratorne zone koje imaju prirodnu bolest, a da ne govorim o ovoj višoj sili koja se zove Korona. Izvinjavam se, ako je moj govor bio malo drugačiji od ostalih, ali ja nikada nisam želeo da prepisujem od drugih, ja sam čovek iz života i svakoga dana sam sa narodom. Ja svakog drugog dana obilazim motorom. Evo, obišao sam Jagodinu sada idem u Ćupriju, hoću da razgovaram sa ljudima. Zašto motorom? Da bi imao fizičku distancu i hoću da čujem iz prve ruke šta je problem tog čoveka. Ne kažem da vi ne putujete, ali da smanjimo malo poruke - ne izlazi gotov si. Mere su date, zna se da mora da se poštuje i završena priča. Ako ti pet, šest puta dnevno, ja upalim i bilo koji kanal i kaže, dalje, zašto vi gospodo, koliko mi imamo obolelih, pa nemamo mi više 6.000 i nešto obolelih, skini bre 6.000, i mi danas u Srbiji nemamo 500 obolelih, nemamo 500 obolelih, što se mi bavimo mi bavimo sad cifrom, pa kažemo šest, pa sutra ćemo imati sedam, pa ne znam koliko. Izlečeni su, otišli su kući. Oni koji imaju blaže stanje, takođe su kući. Dalje, imali smo i mesto gde sve te ljude da primimo i ne znam od Arene preko Sajma itd. Znači, sve ono što je bilo neophodno kao preventiva u budućnosti mi smo spremili, ali smo imali preventivu i pre dolaska virusa Korone u Srbiju i molim vas da ovo što sam ja govorio bude preporuka, ja nemam nikakvu moć, ni funkciju u ovoj državi, ali da bude preporuka u smislu da samo pričamo o ekonomiji, o budućnosti i da nije tačno da Srbija propada i da nije tačno da nemamo gorivo i da nije tačno da ne mogu… Dalje, nikom, ljudi, nije traženo da li si ti sada plaćao doprinose zdravstveno ili nisi. U drugim državama, jer znate koliko košta pregled? Od 700 evra do 4.000. Kod nas toga nema. Znači i u tome smo najbolji. Hvala vam.
Hvala, gospodine Markoviću. Reč ima predsednica Vlade, gospođa Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Iako se slažem sa vama da bi trebali što više da pričamo od sada o ekonomiji i da je izuzetno važno i da Srbija sad mora da pokrene svoju ekonomiju, svoju proizvodnju, svoju privredu što pre i da krene u oporavak i u rast, iako se ja nadam da taj pad neće biti tako veliki, ni prvi ovi indikatori za mart nam nisu sva sreća tako loši, a u prva dva meseca 2020. godine, ove godine smo imali rast preko 6%, januar 6,5%, februar 5,6%, tako da je to sve išlo jako, jako dobro što nam daje razlog ili nadu da mi možemo brzo da se oporavimo, brže nego veliki broj zemalja, ali za to stvarno moramo da radimo najozbiljnije i da krenemo da radimo što pre uz mere opreza. Moram da kažem da ipak, razumevajući koliko je ljudima više dosadna ova tema, ja ipak moram da kažem da Korona virus nije iza nas. Molim vas, nemojte da se ponašamo kao da je iza nas. Nemojte da se ponašamo kao da smo pobedili. Nemojte da se ponašamo kao da nemamo tih hiljade i hiljade obolelih ili svaki dan mrtve. Zato što može da se desi da se to proširi i to je onda katastrofa i za naše ljude i još veća katastrofa za našu ekonomiju. Dakle, mi jesmo, ja se nadam ušli u završnicu, ali na kraju nismo. Mi smo juče imali 6,4%, prekjuče smo imali 6,0%, 25. aprila 5,9%, pre toga 5,8%, 6%, dakle ipak smo na tih nekih 6%, ja se nadam danas smanjujemo. Molim vas, zbog odgovornosti prema građanima, hajde samo da ne kažemo nemojte da pričamo više o Koroni, jer to nije tako. Tako je. Dakle, mislim da je izuzetno važno da se privreda vrati što pre, uz neophodne mere opreza. Dali smo te instrukcije, daćemo i dodatno u narednim danima, da idemo u podršku privredi, da pogledamo i od kompanija do kompanija ako treba individualno šta treba da pomognemo da bi se brže vratili, da bi rast bio veći. Ali, zaista je izuzetno važno da ne mislimo, u redu je, iza nas je ovo, prošlo je, sve je u redu, nemojte više da pričamo o tome, ipak mislim da ćemo morati radi ozbiljnosti i odgovornosti još neko vreme da pričamo i o ovome i da obezbedimo da uđemo u tu sigurnu luku, da paralelno sa tim idemo u privredi oporavak sa svim ovim merama podrške koju smo osmislili. Ti možeš, Siniša, malo da kažeš, još o merama podrške. Ali, zaista da budemo i dalje, da zadržimo svu odgovornost i sav oprez koji smo imali i od prvog dana i pre prvog pojavljivanja Korona virusa u Srbiji, da bi iz ovoga izašli najjači što možemo. Hvala.
Hvala predsednici Vlade. Reč ima gospodin Balint Pastor. Izvolite. Izvinjavam se, javio se ministar Siniša Mali. Molim vas, da damo mogućnost ministru. Ministar finansija, izvolite.
Hvala puno. Uvaženi poslanici, veoma mi je važno da danas tema bude i ekonomija, da tema bude privreda Srbije, da tema budu ekonomske mere koje smo kao Vlada Republike Srbije preduzeli kako bi umanjili negativne posledice koje su vezane za Kovid-19, odnosno za Korona virus. Sa velikim zadovoljstvom želim da vas obavestim da je privreda Srbije, da je naša ekonomija, da su naše javne finansije izdržale u ovom trenutku apsolutno udar i krizu koja je za poslednjih sto godina najveća i nikada zabeležena. Dakle, za građane Srbije, za vas uvaženi poslanici, treba da znate, na početku ove krize tu su krizu upoređivali veliki ekonomisti sa onom krizom iz 2008. godine. Posle samo par dana, rekli su – ne, ova je još veća, još teža i liči na onu veliku depresiju iz 1929. godine. Onda su rekli – ne, čak je ova kriza veća i od toga pošto se nikada u istoriji nije desilo da cela svetska ekonomija stane, da se ništa ne dešava kao što se u ovom trenutku i zbog ove krize ništa dešavalo nije. Takvu krizu i takvu situaciju na svetskom tržištu srpske javne finansije dočekale su spremne i ne bi uspeli ni sa ovakvim merama, ne bismo uspeli ni sa ovakvim rezultatima o kojima ću pričati danas, da nismo imali i da nismo prošli kroz one teške reforme koje je predsednik Vučić započeo kao predsednik Vlade 2014. i 2015. godine. Da vas podsetim, tada je naša zemlja bila na ivici bankrota i rekli smo, proći ćemo kroz teške mere, odlučne mere, ali evo danas imamo takvu situaciju da četiri godine za redom imamo suficit u budžetu, da je naš javni dug ispod 50% našeg BDP, bio je 76, 77% da vas samo podsetim, da je naša nezaposlenost išla ispod 10%, bila je 26% pre samo par godina i da u ovom trenutku imamo takav rezultat, rast naše privrede, ono što je predsednica Vlade govorila u januaru mesecu, 6,5%, u februaru 5,6%, da nije bilo krize u martu mesecu rast naše privrede bio bi 6,1% pri čemu u poslednjem kvartalu 2019. godine, dakle pre samo par meseci stopa rasta naše privrede bila je 6,2% najviša u Evropi. Dakle, uvaženi poslanici, ostvarili smo cilj zbog kojeg smo se borili i zbog kojeg smo prolazili kroz teške reforme, a to je da nam stope rasta budu 6 i više procenata. E, takvu srpsku ekonomiju je dočekao ili smo dobili koronavirus i ovu krizu u februaru mesecu, martu mesecu, i zato smo odmah rekli - sa ovako stabilnim javnim finansijama, sa ovako jakim finansijama, država ima novac, država je uštedela i zaradila, ima mogućnost da pomogne privredi, ima mogućnost da pomogne građanima Srbije, ima mogućnost da nabavi svu medicinsku opremu koja je trebala da se nabavi, a bez da ugrozimo stabilnost naših javnih finansija, bez da ugrozimo zdravlje naših javnih finansija. To je velika stvar. Srbija u ovom trenutku odgovara na krizu tako što ima dovoljno novca i ima dovoljno snage da se sa njom izbori. To nikada pre nije bilo i zato je država rekla - da, mi želimo da najveći teret krize, najveći teret problema preuzmemo na sebe, i zato smo izašli sa programom od 5,1 milijardu, 608,3 milijarde dinara. Uvaženi poslanici, preko 11% našeg BDP, preko polovine našeg godišnjeg budžeta, samo je usmereno ka našoj privredi, ka onima koji su najviše pogođeni ovom krizom, preduzetnici, mikro, mala i srednja preduzeća, privatni sektor, kako bi oni ovu krizu preživeli i kako bismo odmah nakon nje nastavili da rastemo onom brzinom kojom smo rasli pre samo par nedelja. Neću mnogo da dužim, ali da vas podsetim još jednom, Vlada Republike Srbije, država Srbija, rekla je - nemojte, gospodo privrednici koji ste najviše pogođeni ovom krizom, da plaćate poreze i doprinose na zarade, nemojte da plaćate ni porez na akontaciju za dobit za ovu godinu, mi ćemo od toga da vas oslobodimo, platite u nekom trenutku kada to budete mogli da uradite. Daćemo vam iz budžeta minimalnu zaradu za tri meseca, a mislimo da će ova kriza da traje manje, ali ipak ostajemo pri tome da za tri meseca pokrijemo plate svih zaposlenih, od preduzetnika, mikro, malih i srednjih preduzeća - 450 hiljada ljudi je tu. Država preuzima na sebe da kaže - da, mi ćemo to platiti. Zato i nemate puno ljudi koji je ostao bez posla. Mislim da je sada negde ukupan broj prijavljenih za novčanu naknadu u Nacionalnoj službi za zapošljavanje oko 5.800, ako se ne varam. A pogledajte posledice ove krize na Ameriku, koja ima 26 miliona novonezaposlenih, na Veliku Britaniju preko milion, Italija, Španija, Francuska. Milioni ljudi ostaju bez posla. Jedna mala Srbija je ekonomski dovoljno jaka, sa dobro odmerenim sveobuhvatnim, odlučnim merama, da se nosi sa ovom krizom, upravo dovela do toga da imamo 5.800 ljudi na službi za zapošljavanje. I to je mnogo. Zato ćemo se boriti odmah nakon ove krize da krenemo ponovo sa otvaranjem novih fabrika, ono što ste vi, uvaženi poslaniče Palma i rekli, da nas čekaju nove fabrike, čekaju nas nova radna mesta. Pokazali smo u ovoj krizi koliko se, s jedne strane, reforma isplati, teške mere kroz koje smo prošli, kao što sam rekao, koje je predsednik Vučić započeo još 2015. i 2014. godine, pokazalo se koliko je to važno, jer sada smo u ovoj globalnoj pandemiji pokazali koliko smo ozbiljan partner, koliko smo ozbiljna država, koliko smo ozbiljna ekonomija. A to je upravo ono što strani investitori, domaći investitori takođe, žele da vide. Mi se kao država ne mešamo u njihov posao, ali kada je kriza, dovoljno smo sposobni i dovoljno smo jaki da se sa tom krizom izborimo. Po pitanju MMF, uvaženi poslanici, MMF je usvojio analize i rekao - Srbija će imati najmanji pad od 3% u Evropi, ove godine i najveći rast 7,5% naredne godine. A mi smo u rebalansu budžeta, koji je tu pred vama, rekli - ne, nećemo preći ni 2% ove godine i borićemo se da bude i bolje od toga. Borićemo se da budemo najbolje ekonomije u Evropi ove godine, jedna mala Srbija, koja više nije slaba. Zato hoću i nadam se da ćemo u nastavku ove diskusije govoriti i o novim investicijama, i o novim fabrikama, o nastavku izgradnje novih auto-puteva. Da vas podsetim, uvaženi poslanici, u rebalansu budžeta, gde smo ceo rebalans osmislili da svih 5,1 milijardu pomoći taj rebalans i sadrži, mi smo dodali 3,3 milijarde dinara za nastavak i ubrzani rad na Moravskom koridoru. Dakle, novac za Moravski koridor smo povećali u rebalansu budžeta, upravo imajući želju da se sa kapitalnim investicijama nastavi što brže. Da ne zaboravim kolegu Nedimovića, 2,6 milijarde dinara u rebalansu budžeta imate za pomoć poljoprivrednim gazdinstvima i poljoprivrednicima u našoj zemlji. Imate dve milijarde dinara za nove vaučere, ovo o čemu je uvaženi poslanik govorio, dve milijarde dinara, 400 hiljada novih vaučera za građane Srbije, da ovo leto provedu u Srbiji. I tu će država da pomogne. Svaki vaučer je vredan 5.000 dinara. Ja sam uvek bio optimista po pitanju naše ekonomije. Ovde u Vladi nismo ni na koji način nivo tog optimizma smanjili, čak se i radujemo mesecima koji dolaze. Treba da slušamo lekare, treba da budemo veoma odgovorni, veoma disciplinovani. Svaki dan manje koji provedemo u izolaciji u smislu da se približavamo rešenju ove pandemije je svaki dan više rada u našoj ekonomiji i za našu privredu i radujem se nastavku diskusije na tu temu. Hvala puno.
Hvala, ministre Mali. Sada reč ima gospodin Balint Pasator.
Gospodine predsedavajući, gospođo predsednice Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, želim koncizno, kratko da govorim, ne mislim da je sada prilika i vreme za držanje dugih političkih govora. Kao prvo, želim da izrazim saučešće porodicama svih žrtava. Želim i da se zahvalim, kao što su to učinili već mnogi pre mene, zdravstvenim radnicima, ali ne samo zdravstvenim radnicima, ne samo pripadnicima vojske, ne samo pripadnicima policije, nego i zaposlenima u radnjama, zaposlenima koji su pružali usluge građanima Republike Srbije svih ovih nedelja, ovih mesec i po dana, rizikujući njihovo zdravlje i zdravlje njihovih porodica da bismo svi mi ostali građani Republike Srbije mogli da živimo što je to moguće normalnim životom u ovim uslovima pandemije. Kao drugo, želim da kažem da mi u SVM smatramo u potpunosti opravdanim proglašenje vanrednog stanja. Mislimo da je to bilo neophodno, da su i mere koje su donete u ovih mesec i po dana bile u potpunosti neophodne, da su bile pravovremene i srazmerne opasnosti i da bez uvođenja, bez proglašenja vanrednog stanja država ne bi mogla da zaštiti građane, zbog toga što prema našem Ustavu jedino za vreme vanrednog stanja, ili ne daj bože ratnog stanja, određena ljudska prava mogu da budu ograničena. Kada ne bi bilo vanrednog stanja, ta ljudska prava ne bi mogla da budu ograničena i nije poenta na ograničavanju ljudskih prava, naravno, nego je poenta na obezbeđivanju zdravlja građana. Bez ograničavanja određenih ljudskih prava, kao što su npr. sloboda okupljanja, vi ne možete, država ne može da garantuje sigurnost, bezbednost i zdravlje građana koje sada treba da bude na prvom mestu. Isto tako, želim da kažem da je ogromna većina građana sve te mere poštovala. Građani su položili ispit samodiscipline. Bilo je izuzetno teških mera i te mere su i danas na snazi, a biće na snazi i narednih dana. Mi smo te mere poštovali. Istovremeno, treba da se kaže, ima i dokaza za to, da te mere, a među tim merama prevashodno mislim na zabranu kretanja, nisu svi poštovali. Apelovao bih na sve nadležne organe da učinimo sve u interesu toga da oni građani koji rizikujući i sopstveno zdravlje, a i zdravlje svih drugih, nisu poštovali te teške mere, nego su samo odmahivali rukom, budu sankcionisani, jer je to u interesu i očuvanja zdravlja i to je u interesu i toga da svi oni koji su poštovali mere i penzioneri i svi ostali koji nisu mogli nedeljama da izlaze iz kuće, vide da su oni bili u pravu što su poštovali mere, što su slušali Vladu, što su slušali predsednika Republike i da nisu bili u pravu oni i da ne mogu da ostanu ne kažnjeni oni koji to nisu činili. Ja se nadam da polako dolazi vreme da se te mere malo popuštaju, naravno slušajući struku, ali treba da damo neku nadu građanima da polako dolazimo u završnicu ove prve runde borbe protiv pandemije. Neki koraci su već i učinjeni, na primer, omogućeno je ljudima koji rade na drugoj strani granice da odlaze na posao i to je veoma bitno, zbog egzistencije tih ljudi i njihovih porodica. Ja se nadam da će se otkloniti oni tehnički problemi koji su bili još juče vidljivi, ali verujem da će iz dana u dan situacija biti sve bolja što se toga tiče. Danas je rešen problem i onih đaka koji, u našem slučaju, žele da polažu maturu u Mađarskoj, i njima će biti omogućeno da to učine i to je izuzetno veoma bitno. Nadam se da će u nekoj doglednoj budućnosti doći vreme da se granice otvore za sve naše građane, jer jednostavno za ljude koji žive u pograničnim područjima naše države je to neophodno za normalan život. Što se tiče ekonomskih mera, ja se slažem sa svima onima koji su rekli da to treba da bude u fokusu i svakako je za pohvalu što je Republika Srbija lider u ovom regionu Zapadnog Balkana, što se tiče tih ekonomskih mera i pomoći građana. Jedanaest posto BDP je obezbeđeno za te ekonomske mere. Želeo bih da apelujem na građane da koriste sve te mogućnosti i na preduzetnike i na poljoprivredne proizvođače i na sve građane da iskoriste one mogućnosti koje je Vlada omogućila i nadam se da će mnogi to i učiniti. Što se tiče rebalansa, o rebalansu skoro uopšte nije bilo reči na današnjem zasedanju. Bitno je što bitni infrastrukturni projekti nisu pretrpeli bitno smanjenje iznosa sredstava, što će izgradnja i saobraćajnica i autoputeva nesmetano nastaviti i što neće biti žrtve ovih ekonomskih mera koje su bile neophodne i korisne zbog pandemije. U našem slučaju je bitno što su sredstva u rebalansu netaknuta što se tiče izgradnje ona dva nadvožnjaka na Ipsilon kraku, na obilaznici oko Subotice i mnogi drugi projekti bi mogli još da budu spomenuti, koji će nesmetano biti nastavljeni po prvobitnim planovima. Na samom kraju bih želeo posle svih ovih iskrenih i otvorenih pohvala na račun Vlade da kažem dve rečenice, pošto mi je to struka, i jednostavno želim i to da kažem niko o tome nije govorio i ja apsolutno dobronamerno govorim o tim stvarima. Narodna skupština je po Ustavu jedini ustanotvorac uz građane i jedini zakonodavni organ u Republici Srbiji. Najviše predstavničko telo, kako mi to obično kažemo. Mislim da je greška što danas ne donosimo predlog o izmenama i dopunama Zakon o budžetu za 2020. godinu, nego to činimo u formi potvrđivanja jedne uredbe i što u toj uredbi piše da će se ona primenjivati dok se ne steknu uslovi da se materija ove uredbe u potpunosti uredi Zakonom o budžetu. Pošto Skupština zaseda, mislim da bismo to danas već mogli da uradimo, ovako ćemo dva puta da raspravljamo o rebalansu o istoj stvari i mislim da to nije dobro. Ali, nije forma bitna u ovom trenutku, u ovom trenutku je bitna suština, a o suštini sam govorio. Isto tako što se tiče još jedne formalne stvari, mi imamo dve tačke dnevnog reda. Druga tačka je Predlog zakona o potvrđivanju uredaba koje je Vlada donela uz supotpis predsednika Republike. U skladu sa Ustavom je sve to urađeno. Ima 44 takve uredbe i mislim da je bilo bolje da smo sve te tačke imali kao zasebne i kad bismo glasali o svim tim tačkama mi bismo glasali za sve te uredbe, jer kao što sam rekao na početku, mislim da su mere bile pravovremene, opravdane i srazmerne. To su neke primedbe u vezi formalne procedure, ali što se tiče suštine, ja bih želeo da odam priznanje Vladi, svim članovima Vlade što su žrtvujući svoje zdravlje, kao što sam rekao na početku i za zdravstvene radnike i sve ostale učinili sve da Srbija što bolje i sa što lakšim posledicama, sa što manje žrtava preživi ovu pandemiju. Hvala vam.
Hvala, gospodine Pastor. Sada određujem pauzu u trajanju od jednog sata i sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Hvala vam.
Možemo da nastavimo. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala, predsednice. Poštovane kolege narodni poslanici, predsednice Vlade, ministri, dragi građani, današnja sednica na najbolji način pokazuje sve posledice osmogodišnjeg urušavanja demokratije, pravne države, svih institucija u Srbiji i uspostavljanja vlasti jednog čoveka. Da nije tako Skupština Srbije bi uvela vanredno stanje, kao što to kaže i Ustav, ili bi makar mnogo ranije nego što je to danas raspravljala o potvrđivanju uvođenja vanrednog stanja. Država, nažalost, kada danas analiziramo šta se dešavalo u poslednja dva meseca, bez obzira što smo danas čuli i od predsednice Vlade i ministara koji su nam se obraćali, nije bila spremna za krizu sa kojom smo se suočili u prethodna dva meseca. Naravno, pitanje je da li je i jedna država mogla do kraja da bude spremna i da li je sve uradila na najbolji mogući način po njene građane? Ono što izdvaja Srbiju u odnosu na te neke druge zemlje je što se u tim zemljama o tome na koji način se država suočava sa pandemijom razgovaralo u njenim institucijama, u parlamentima, u drugim institucijama, u javnosti, što se tamo dozvoljava i ohrabrivala, da kažem, i kritika i davanje drugačijih predloga i ideja, sve ono što, nažalost u Srbiji nije postojalo ni u poslednja dva meseca. Videli smo nažalost, pokazalo se to i tokom ove krize da na najodgovornijim mestima u državi Srbiji nisu uvek najsposobniji ljudi. Mnogo češće to su pre svega bili lojalni ljudi, ljudi sa odgovarajućom partijskom knjižicom i bojim se nedovoljno stručni za sve one izazove sa kojima su se suočili. Da smo bili spremni možda bi danas dobili izveštaj o tome kako je bilo stanje strateških rezervi, u skladu sa Zakonom o vanrednim situacijama koji postoji od 2009. godine u Srbiji. Da li su te rezerve i u kojoj meri bile popunjene i kako se sa njima na početku krize raspolagalo? Da smo bili spremni, verujem da nikada ne bi došlo do one konferencije prvog obraćanja za štampu kriznog štaba kada je rečeno da je virus koji nam preti najsmešniji virus u istoriji, da od njega ne obolevaju žene i da one mogu slobodno da krenu u Milano za 8. mart u šoping. To je rečeno uz prisustvo nekoliko članova Kriznog štaba, na čelu sa predsednikom Republike. Samo nekoliko nedelja posle, petnaestak dana posle, predsednik Republike govorio je kako su svi zaraženi u Srbiji i da je virus došao u Srbiju, upravo iz regiona Milana i okoline. Da li je to, takvo ponašanje odgovornih građana pomoglo na početku ove krize? Da li ih je uverilo da država zna šta treba da radi da preduzima prave mere? Ja verujem da nije. Ova pandemija nije rat. Smatram potpuno nesuvislom tu vojnu retoriku koja preovladava u javnosti već skoro dva meseca. Ona nije rat jer nema linije fronta, nema vidljivog neprijatelja. Ova kriza je test humanosti i solidarnosti, jer je najbolja i najefikasnija mera za borbu protiv virusa socijalna distanca i odgovornost svakog pojedinca u društvu. Verujem da smo mi kao država ovaj test položili, na kraju krajeva, ali pre svega zahvaljujući građanima koji su bili spremni da se odreknu nekih svojih prava, koji su bili spremni da slušaju sve ono što se predlagalo od strane struke, iako se možda sa svim tim nisu slagali, ali su bili odgovorni. Verujem da smo ovu krizu savladali zato što smo imali požrtvovane zdravstvene radnike, radnike u prodavnicama, poljoprivrednike, prosvetne radnike, komunalne radnike, policajce, vojnike, sve one koji su prethodnih mesec i po dana svakodnevno radili svoj posao u izuzetno teškim i rizičnim okolnostima. Želim ovom prilikom da im se zahvalim, da se zahvalim njima, da se zahvalim i svim građanima Srbije na požrtvovanosti, samodisciplini, jer nije bilo lako poštovati sve mere koje su preduzimane u poslednja dva meseca. Kada danas gledamo Zakon o potvrđivanju uredbi, a taj zakon čini spisak 44 uredbe koje su donete od početka proglašenja vanrednog stanja i kada analiziramo kada i kako su se donosile mere, ne vidimo plan, strategiju, već nažalost vidimo paniku, haos, zbog koje su mere donošene ishitreno, zbog koje su menjane više puta i građanima nije bilo lako da to poštuju i prate. Navešću samo jedan primer. Od početka proglašenja vanrednog stanja, pa sve do 9. aprila nekoliko različitih ograničavanja kretanja u državi Srbiji su uvedene naredbom ministra unutrašnjih poslova, iako Ustav jasno kaže da u vreme vanrednog stanja suspenziju ljudskih prava može da odredi samo parlament ili Vlada uredbom koju potpiše i predsednik Republike. Negde se toga setili 9. aprila, ali pre toga postojala je naredba ministra unutrašnjih poslova koji za to nije bio nadležan. Građani su od ovih mera imali poteškoću da prihvate zato što su videli da te mere ne važe za sve, zato što su najodgovorniji funkcioneri govorili da oni neće da nose masku, da neće da nose zaštitnu opremu. Srećom to se promenilo. Danas ovde svi imamo i rukavice i maske i ponašamo se odgovorno i onako kako je preporučeno od strane Kriznog štaba. Građani su bili u strahu za svoje zdravlje, za zdravlje svojih najbližih, a na njih su nažalost najviši državni funkcioneri u svojim obraćanjima vikali, optuživali da svojom nedisciplinom koja je bila malobrojna i od strane samo pojedinaca ugrožavali državu. Tražili ste krivce u povratnicima iz inostranstva, ljudima koji šetaju kućne ljubimce, opoziciji, svima drugima, pretili ste italijanskim i španskim scenarijima, premalim grobljima u Srbiji za sve žrtve koje će da uslede. Kao mali primer da sve to može i drugačije navešću vam kako je to funkcionisalo u Nemačkoj. Parlament je radio sve vreme, predsednica Vlade je dolazila, obrazlagala, izveštavala o tome šta je urađeno, šta se planira da se uradi. Tada je jednom prilikom kancelarka Merkel rekla da ograničavanje prava građana koje preduzima Vlada su opravdana samo onda kada su razlozi transparentni i lako shvatljivi, a da je kritika prema merama vlasti ne samo dozvoljena već i poželjna. Da li smo mogli takvu neku izjavu da čujemo od bilo kog predstavnika vlasti u poslednja dva meseca? Danas kada gledamo Zakon o potvrđivanju mera teško možemo shvatiti koji je bio cilj svake od te mere. Naravno da je cilj bio da smanjimo broj i zaraženih i preminulih, i ne slažem se sa današnjom ocenom da smo mi u tom poslu bili najuspešniji. Mislim da je prvo i prerano za jedan takav zaključak, a mislim da bi on trebao da bude, takođe, ne deo političke rasprave, nego jedne stručne analize šta se u sim zemljama radilo u određenim situacijama, koje su mere sprovođene i kakve su te mere pojedinačno dale rezultate. Ono što jeste sigurno, naš zdravstveni sistem nije pukao i to je dobro. Imali smo sreću. Ali, drugi zadatak koji smo imali jeste da virus ne uđe u centre za stara lica. Nažalost, danas vidimo da nismo uradili do kraja. U jedan takav centar u Nišu virus je ušao i, nažalost, gotovo svi ljudi koji su tamo bili su zaraženi, a koliko sam mogao da pogledam, 37 od njih je do danas, nažalost, izgubilo život, a rečeno je da to ne sme da nam se desi i pošto se desilo, očekujem da u narednom periodu čujemo i zašto se to desilo. Danas među 44 ove uredbe, koje se nalaze na spisku zakona, nema Uredbe o načinu informisanja za vreme pandemije. Ta uredba je bila čisto uvođenje cenzure i da je tako, pokazuje i činjenica da je ona posle dva dana opozvana. To je dobro. Dobro je da je postojala neka reakcija Vlade na jednu lošu stvar koja je urađena. Ali, nažalost, posledica takve odluke i takvog ponašanja bilo je i hapšenje jedne novinarke, a danas vidimo da protiv nje nema krivične prijave za širenje panike i ono što je stavljeno na teret i samim tim još jednom se pokazalo da je reakcija Vlade u tom slučaju bila, najblaže rečeno, neprimerena. Nažalost, za ovu vlast kampanja u Srbiji nije prekinuta 15. marta uvođenjem vanrednog stanja. Sve vreme je ta kampanja za funkcionere vladajućih stranaka trajala. Predsednik, predsednica Vlade, ministri obilazili su gradove po Srbiji. Često su donosili državnu pomoć, a nekako na neprimeren način predstavljali je ne kao pomoć države, nego kao neku ličnu svoju pomoć. Predsednik je obilazio radove, a njega je prilikom tih obilazaka, i pored zabrane okupljanja i mera na snazi o obaveznoj distanci i ne prisustvovanju u velikim grupama, pratilo nekoliko desetina ljudi, što iz protokola, bezbednosti, novinara, medija. Imate slike kako je to izgledalo, ali nije bilo priče o odgovornosti onih koji su trebali da urade najteži deo posla. Poslednjih nedelja u Srbiji je reč „struka“ postala nova mantra. I Vlada i predstavnici vlasti su često govorili – struka je predložila ovo, struka je predložila ono. Ja samo mogu da vam kažem da bi bilo dobro da ste tu struku slušali ranije, jer postojala je struka u Srbiji koja je kritikovala i ekonomske reforme sprovedene poslednjih godina, reformu pravosuđa, reformu vojske, obrazovanja, medija, izgradnju „Beograda na vodi“. Tada je poruka vlasti bila – baš nas briga za vašu struku, pobedite na izborima, pa onda možete da kritikujete. Ako ste već sada, posle ove krize rešili da slušate struku, ja vam predlažem da napravite stručni krizni štab koji će ponuditi rešenja za ekonomsku krizu koja je pred nama. Verujem da stručnih ljudi ima i u privredi i u akademskoj zajednici, ali, nažalost, znam da ih nema u Vladi. Mere koje se nalaze u ovim uredbama, mere za podršku ekonomiji, ne mogu da kažem ekonomski oporavak, jer bojim se da nisu na pravi način sagledane, najveći deo tih mera skriven je u sramnoj odluci da budžet Republike Srbije, sada kada Skupština konačno radi, se ne menja ovde na način na koji je to predviđeno, nego da se menja tako što danas treba da potvrdimo zakon u kome je jedna od tačaka rebalans budžeta. Taj rebalans je ozbiljna stvar, jer treba da utiče na budućnost ne samo u narednim mesecima, nego i u narednim godinama. Ministar je danas ponovo govorio o milijardama evra pomoći koje se spremaju privredi, ali je pitanje da li će taj novac stići do onih kojima je najpotrebniji. Već danas je jasno da se sa realizacijom predviđenih mera kasni, a za nas je svakako najspornija mera o podeli sto evra svim građanima koji su poslednjom u nizu uredbi, sada primorani da se prijavljuju da ostvare to svoje pravo. Mi smo od početka govorili da je bolje da se novac koji je namenjen za tu svrhu potroši drugačije, da ide direktno do onih ljudi koji su već sada ostali bez posla i onima koje će u narednim mesecima zadesiti ta sudbina. Ali, ako već ne odustajete od te mere, ja vas molim da promenite proceduru. Molim vas da one punoletne građane, mlađe od 65 godina, za koje ste predvideli da moraju da se prijave za tu pomoć, da svima bude dodeljena ta pomoć, a da se na taj broj telefona, koji ste predvideli, prijave oni koji tu pomoć ne žele. Mislim da je to pravednije i mislim da je to manje ponižavanje građana Srbije. Zato što ne raspravljamo o budžetu ne možemo da saznamo ni na koji način država planira da se zaduži za dodatne tri milijarde evra, što možemo da vidimo u ovoj uredbi, odnosno pod kojim uslovima i od kojih institucija. Ono što bih želeo da vidim, a toga ovde nema, i tražili smo to kao Udružena demokratska Srbija, a to je da se objavi izveštaj o donacijama, šta je tačno i koliko od koga dobijeno u prethodnih mesec i po dana, koliko je dobijeno od naših prijatelja iz Kine, koliko je dobijeno iz EU, koliko je dobijeno od Rusije i drugih koji su nam pomogli u vreme ove krize. U nekim drugim zemljama ti izveštaji već postoje. Oni su javni i dostupni su za svakog građanina. Može u svakom trenutku da se upozna koliko je pomoći država dobila i na koji način se sa tom pomoći raspolaže. Želim da kažem nekoliko rečenica o sastanku 17. marta na kome sam prisustvovao sa predsednikom Republike. Tamo nikakvog dogovora nije bilo, jer mi nismo tamo bili i nismo bili u mogućnosti da se oko bilo čega dogovaramo. Već tada je bila doneta odluka da se prekida sa svim izbornim radnjama pošto je vanredno stanje bilo već proglašeno i jedino što smo mogli da se dogovorimo, odnosno ono što sam tražio, a to je da razgovaramo o tome kada će se sastati Skupština. Nažalost, to smo čekali više od mesec, mesec i po dana skoro, a to sve je moralo ranije da se uradi. Na kraju, s obzirom da poslednja uredba kojom se reguliše kretanje ostavlja mogućnost Vladi da, u skladu sa epidemiološkom situacijom, 30. aprila razmotri odluku da se ponovo zabrani kretanje od 30. aprila do 4. maja, ja vas molim da preispitate tu odluku. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Vulin. Izvolite.
Zahvaljujem se poštovanom poslaniku. To što se mi ne slažemo, to nije razlog da ne kažem da se zahvaljujem što ste ovde i što pokazujete brigu o onome što se radilo i što će se raditi. Upravo zbog toga želim da kažem da Narodnu skupštinu nije, bar iz njihovih glava, ni ućutkalo, niti dezavuisalo nikakvo vanredno stanje, već oni koji su je bojkotovali. Sve ovo vreme Narodna skupština za deo opozicije jednostavno nije postojala, nije radila. Nije bio potreban virus, nije bilo potrebno vanredno stanje, oni su jednostavno odbili da budu deo Narodne skupštine, odbili da učestvuju u radu Narodne skupštine, odbili da se obraćaju svojim biračima posredstvom ove visoke govornice. Nema tu krivice ni Vlade, ni predsednika Vučića. To je odluka, to je izbor za koji se plaća politička cena, a ta cena se plaća pred svojim biračima. Ljudi koji su glasali za određene političke partije da ih zastupaju, izgubili su svoje predstavnike, zato što su oni tako odlučili, ne zbog vanrednog stanja, ne zbog Kovida, ne zbog čije odluke, osim tih političkih partija i tih ljudi. Dakle, Narodnu skupštinu niko nije ni raspustio, ni ponizio, naprotiv. Ako nije mogao da se čuje glas dela opozicije, to je njihova odluka, kao što je odluka i sada. Zašto nisu sada ovde, zašto sada sve to ne kažu, umeto što drže konferencije za štampu? Ne slažem se da je bilo igde funkcionerske kampanje. Izvinite, da predsednik Vučić nije bio na svim tim mestima, slušali bismo kritike kako se zaključao, zatvorio, kako ne zna šta se dešava sa narodom, kako brine samo o sebi, kako ga baš briga za običnog čoveka. Predsednik Vučić je obezbedio više respiratora za nekoliko nedelja nego sve prethodne vlasti od 2000. godine na ovamo. Zašto to ne možemo da priznamo i kažemo? Kažemo - sve ostalo ti ne valja, ali to si uradio, i to jeste tako. I dobro je da si bio sa svojim narodom, jer u trenucima krize treba da budeš sa svojim narodom. Zato je predsednik Srbije, zato su ga izabrali. Da ja nisam bio na svakom mestu gde je angažovana Vojska Srbije, slušao bih kako sam kabinetski, kako me ne zanima običan vojnik, kako ne znam šta se dešava sa njim. Naravno da treba da budem tamo i naravno da treba da budem na svakom mestu gde je neko iz mog resora, a predsednik Republike je sa čitavim narodom i svuda gde je potrebno. Znate, slušali smo i slušamo kako je i koliko je puta napadnuta porodica predsednika Vučića. Kada mu je sin oboleo, niko nije rekao - to dete je obolelo zato što je delilo pakete penzionerima, zato što je bio volonter, zato što je bilo dobrovoljac, zato što je hteo da pomogne, već su odmah krenuli sa zluradim komentarima. Kad je otišao da se leči tamo gde su mu rekli lekari, ne njegov otac, nigde nisam pročitao lekari, svuda smo čitali po novinama poslao ga Aleksandar. Ma nije on nigde nikog poslao. Lekari, struka odlučili gde će da ide, kao i svi ostali građani Srbije. Onda smo trpeli napade, onda je on trpeo napade i zbog toga što mu se sin leči tamo gde se leče i svi građani Srbije. Ja ovde govorim samo o tome da moramo imati bar, koliko je moguće, da nas politika ne zavara u tome, jedinstven i realan kriterijum, bar kad su ova teška i najteža vremena, pa da ono što bismo sebi upisali kao zaslugu priznamo i kao zaslugu drugima. Ono što bi kod sebe kritikovali, da kritikujemo i kod drugih. Što se tiče donacija, to će biti više nego transparentno, i jeste transparentno. Uostalom, evo, što se tiče Ministarstva odbrane, otiđite na naš sajt, sve što smo ikada dobili, stavili smo na naš sajt, sa velikom zahvalnošću što smo dobili, ponosni što smo dobili, beskrajno ponosni i beskrajno zahvalni svakom od tih ljudi. Dakle, u svakom slučaju hvala što ste vi u parlamentu. Vi svoje kritike treba i dobro je da izlažete. A, ono što molim sve, to je da političku raspravu vodimo razmišljajući o trenutku u kome se nalazimo i da nikad ne dozvolimo da nas politika ne zavede da uradimo ili kažemo nešto što može uticati na ljude da ugroze svoje zdravlje ili da ugroze svoju zemlju. Hvala.
Ministar Lončar ima reč.
Gospodine Marko, rekli ste da mere nisu bile lake. Naravno da nisu bile lake, ali su bile uspešne. Mislim da oko toga ne možemo da imamo dilemu, koliko god da se razlikujemo oko nekih drugih stvari. Imali ste primedbu zašto se nismo konsultovali politički, oko mera, oko svega. Iz krajnje jednostavnog razloga, jer ne bi mogli da dobijemo stručna mišljenja koja smo dobili od struke i koja smo ispoštovali. Mislim da ne bi imalo nikakvog efekta. Znači, to je krajnje jasno. Pristupilo se stvarima koje će dati rezultat, koje će spasiti ljudske živote, a pitali smo one koji su školovali za to i koji su se bavili time i kojima je to posao. Nadam se da tu nemate nikakve zamerke, jer jednostavno, radi se o ljudima koje mi imamo najstručnije u Srbiji u ovom momentu. Nisam još čuo da je neko rekao – a što niste pitali ovoga od struke, što niste pitali onoga od struke. Mislim da smo ih sve uvažili, mislim da smo ih sve pitali, a imali ste priliku da čujete i od njih samih da oni nikada do sada nisu bili tako ispoštovani i da se nije čulo njihovo mišljenje, i ne samo da se čulo, nego da se njihovo mišljenje i njihovi stavovi da se nisu sproveli. Znači, pričamo najotvorenije, pričamo o činjenicama. Mi možemo ovde o tome da pričamo koliko god, jer stvarno smatram da je ovo mesto gde mi treba da podnesemo izveštaj i da kažemo šta smo, kako smo uradili i kakvi su rezultati. Imate zamerku kako se reagovalo. Nadam se da su svi videli, kao što jesu, Korona se nije najavila, ne samo nama, nije se najavila celom svetu. Korona nije bio samo naš problem, da je došao samo u Srbiju, da je zaobišao nekog drugog. Problem je globalni. Da li bi se ovaj problem brže i bolje rešio da su se sve zemlje ujedinile, bar u Evropi, kojoj mi pripadamo, gde se mi nalazimo, da smo seli, što smo predlagali, što je sve dokumentovano, gde smo od samog početka predlagali da se sedne, da se ne pravi razlika da li je neko član EU, da li je član nečega drugog, da ovaj virus ne poznaje granice, da malo znamo o ovom virusu, da ako sednemo svi zajedno, da možemo bolje da odreagujemo, da možemo bolje da se organizujemo i da imamo bolji rezultat. Nažalost, nismo dobili odgovor, odnosno nismo imali rezultat. Nije se selo, kao što sami znate, da se uradi. Zašto? Verovatno će analiza to sve utvrditi i siguran sam da ubuduće, kad se budu dešavale ovakve stvari, da će se na tom nivou drugačije odreagovati, da će se ujediniti, da će sesti i da će se doneti zaključci koji će važiti za sve. Moraju svi da shvate, ne znači nam ništa da vi uzmete da zatvorite jednu zemlju i da odradite maksimalno, da su građani odgovorni, da su skoncentrisani, da poštuju sve, i da vi imate u tim svojim granicama, da dođete da nemate pozitivnih, ali koliko to možete da držite? Do prvog otvaranja granica, znači, da vam neko uđe u zemlju, ili da neko izađe pa da se vrati. Sve što ste uradili, pada u vodu. Iz tog razloga smo predlagali da zajednički sve zemlje iz Evrope reaguju, da imaju slične ili iste principe kako će da rade. Rezultat znate. Ostali smo sami. Morali smo da radimo oslonjeni sami na sebe. Tako smo i uradili. Što se tiče rezultata, apsolutno saglasan, ovo što smo vam mi rekli, to je samo presek, presek na današnji dan. Sutra će već biti drugo, prekosutra treće. Prava analiza onoga što smo mi uradili, što su drugi uradili, nemojte očekivati da će biti u narednih godinu dana, jer toliko je minimum potrebno da se sagleda sve. Mnogo parametara utiče. Morate da uzmete prosek iz prethodnih godina, koliko je bilo obolelih od sezonskog gripa, od nekog drugog oboljenja, koliko je ljudi umrlo, koliko ljudi je hospitalizovano, koliko je ljudi vakcinisano, i tek onda, plus sve one stvari da se izanaliziraju koje se dešavaju danas. Znači, minimum godinu dana. Ovo što se desilo, pošto su razmere takve kakve jesu, mislim da će trebati i veći vremenski period i da će trebati godine, da će neki posle nas doći sa pravim i konkretnim rezultatom. Znači, da se tu razumemo, mi vam samo dajemo presek na današnji dan. Niti se hvalimo, niti se kudimo. Ponosni smo na to, ponosni smo na to što smo uradili do sada i što smatram da smo spasili mnogo, mnogo ljudskih života, što je bio naš prvenstveni cilj. Što se tiče da je bilo panike, da je bilo nekog stampeda, mislim da to stvarno ne možemo da kažemo, ako smo iole odgovorni ljudi, jer to možemo da uporedimo sa nekim drugim zemljama, gde smo videli kako je izgledalo i u prodavnicama, i u bolnicama, i u drugim ustanovama, i na ulici u krajnjem slučaju, kako su izgledale opustošene prodavnice, kako su izgledale opljačkane prodavnice, kako su izgledale bolnice sa pacijentima na hodniku, kako su izgledale te prostorije ili kako već da ih nazovemo sa umrlima. Da li je to pretnja nekome ako mu pokažete kako to izgleda na par stotina ili na par hiljada kilometara od nas. Da li je to pretnja, ako pokažete sistem koji je do juče bio uzor u Evropi i u svetu, koji je ocenjen i šta god za bolji i za napredniji od našeg sistema, od zdravstvenog sistema. Ja to stvarno ne smatram nikakvom pretnjom. Ja mislim da je to realno informisanje i da naši građani trebaju da znaju kakvih primera ima i šta se negde dešava. Ja mislim da stvarno to nismo trebali da krijemo. Uopšte ne shvatam ni kao pretnju, ni kao paniku, nego kao jedno realno obaveštavanje naših građana šta se i gde se dešava i da ne bi voleli da se to i nama desi. Iz tog razloga ne mogu da prihvatim, to je velika uvreda i za mene i za sve zdravstvene radnike, kada kažete da je samo sreća bila da naš zdravstveni sistem nije pukao. Da li još neko u Srbiji može da veruje u Deda Mraza i u sreću da su se ove stvari desile, da zdravstveni sistem nije pukao pukom srećom. Ja vas molim nemojte to više pričati, jer velika je uvreda za zdravstvene radnike, za one koje ste posle toga pohvalili i koji, dok mi sedimo ovde i raspravljamo, rade. Da li bi zdravstveni sistem, recite, koji smo nasledili, koji sam nasledio kada sam došao kao ministar, sa resursima koje je imao, da ne nabrajamo sada, da ne ispadne opet neka kampanja, nešto se hvali, od bolnice, od aparata, od medicinskih radnika, od specijalizacija, od svega, šta mislite koliko bi izdržalo i da li bi taj sistem imao sreće da ne pukne i da ne preživi ovo? Vi sami uradite analizu i recite, uporedite te podatke od ranije i ove podatke od sada. U kom kapacitetu je ovaj sistem dočekao ovu epidemiju, odnosno pandemiju? Što se tiče gerontoloških centara, da, problem, desio se svuda u svetu i nije opravdanje. Da li će se uraditi analiza? Apsolutno, već se radi. Da li ćemo sada da radimo analizu ili da spasavamo te ljude koji su tamo? E, sad ćemo da spasavamo te ljude koji se nalaze tamo, da spasimo taj ljudski život i svakog korisnika i svakog zaposlenog u njemu, a za analizu ćemo imati vremena i, naravno, svako će biti sankcionisan za sve propuste koje je uradio. Da li je problem ili kampanja ako ljudi rade svoj posao? Stvarno mislim da bi bilo krajnje ne fer da se kaže da je kampanja, da idete da obiđete i ugrožena područja, da obiđete te krizne štabove, da obiđete te ljude, da obiđete sve. Mislim da bi to svako uradio. I vi da ste bili na našem mestu, ne verujem da bi vi sedeli kod kuće ili u kancelariji, a da ne odete to da uradite. Ok, mogu da razumem, to je sad lepo reći, ali korektno je i naći se u toj situaciji i reći šta bi se uradilo da ste vi na takvom mestu bili u ovo vreme kada se to dešavalo. Siguran sam da ne bi sedeli i da ne bi gledali iz kancelarije ili preko TV. Nadam se da sam uspeo na veći deo da vam odgovorim. Mi smo tu za svaku dilemu. Ako sam nešto preskočio, ako nešto nisam zapamtio, recite, hoću da argumentovano najpre zbog naših zdravstvenih radnika, zbog ljudi koji sada se bore da spasu te ljude koji se nalaze na respiratoru, koji se nalaze na intenzivnim negama i ostalo. Ako možemo zajedno da apelujemo, jer mi sa ovom pričom nismo završili, niko neće imati koristi od nekog prepucavanja. Samo ćemo imati koristi ako budemo disciplinovani i ako uspemo da budemo odgovorni i da uradimo sve da se ne širi ovaj virus, da ne bude sve više obolelih i da ne završavaju ljudi u bolnici i na respiratoru. Podsećam vas samo na to da nam je i danas to najvažnija stvar, a ne nešto drugo. Zamolio bih, ne samo vas, nego sve one koji imaju bilo kakvog uticaja da to imaju na umu, jer jedino to može da nam omogući da svi sutra budemo u ovom broju ovde, da svi sutra budemo živi i zdravi i da vodimo polemiku i da radimo analize na sve ove teme koje budu interesovale i da imamo tačne rezultate šta smo i kako smo uradili. Hvala vam.
Reč ima Marko Đurišić, replika.
Hvala. Jedna od najvećih zamerki na današnjoj sednici je upravo to što nema izveštaja, ni ovog preliminarnog nekog izveštaja. Imamo zakon kojim treba da potvrdimo uredbu, odnosno prvo treba da odlučimo, ali i da potvrdimo uvođenje vanrednog stanja. Sada ste rekli, ministre, treba da razgovaramo o onome što je rađeno. Sem usmenog izveštaja na početku, predsednice Vlade, mi izveštaj nismo dobili, i to je problem. Ovaj parlament je morao to da radi svih mesec i po dana. Govorili ste zamerku na postupanje u EU kada niste mogli da sednete svi zajedno i da napravite dogovor o borbi protiv koronavirusa, ali ni mi u Srbiji nismo seli svi zajedno. Ovo je mesto na kome je trebalo da se razgovara, ne o stručnim stvarima, nego o stvarima koje su se ticale suspenzije ljudskih prava jer je ovo jedino mesto gde o tome može da se govori. Ako struka predloži i to smo više puta čuli, zabranu kontakata treba da se smanji broj kontakata, a da je najbolja mera zabrana kretanja, onda izvinite, tu meru zabrane kretanja po našem Ustavu i zakonu može da donese jedino parlament ili ovako kako smo imali do danas, pa da to parlament to naknadno potvrdi. Ali moj argument je da zbog toga niste imali razumevanje i podršku svih građana Srbije i da je to propust. Ja sam rekao, srećom nije ušao virus u zdravstveni sistem i zdravstveni sistem se održao. Ne na sreću, nego srećom, znanjem i zalaganjem ljudi i onoga što je radilo ministarstvo i vi i svi zaposleni. Ali, nažalost, ušao je u „Narodni front“, ušao je u kliniku „Dedinje“, „Lazu Lazarevića“, Institut za onkologiju, negde je ušao. Kada ćemo o tome razgovarati?
Hvala. Samo da vidim ko se javio. Ministar da odgovori, dve minute imate repliku.
Samo da razjasnimo. Znači, naš zahtev prema Evropi, prema EU bilo da sedne struka, da sednu najstručniji ljudi iz tih zemalja i da naprave dogovor. Znači, nikakve veze nema sa politikom, sa evropskim komisijama, parlamentom ili bilo čim. Znači o tome se radi. Druga stvar, ušao u zdravstveni sistem što ste rekli, evo vam izveštaj istog sekunda, 520 na današnji dan, sada dok mi pričamo 524 zdravstvena radnika je pozitivno. To je 6,33% ukupnog broja pozitivnih na Korona virus, a to je 0,45% na sve zaposlene u zdravstvenom sistemu kojih je trenutno preko 114.000. Znači, evo vam direktan podatak. Naveli ste onkologiju, a koji smo to podatak sakrili? Evo, podatak za onkologiju, odmah. Devesto trideset zaposlenih, testirano zaposlenih 445, pozitivnih 67, znači najotvorenije smo sa svakim podatkom izašli. Znači, to je najnoviji podatak, većina od njih izlečena. Šta se desilo? Šta je bio naš cilj? Da sistem nestane, jer ako stane sistem ili onkologija ili „Narodni front“ ili neki drugi, znači nemate lečenje. Na onkologiji pacijenti sa malignim oboljenjima ne mogu da se zrače, ne može da bude hemioterapija. Da li smo sve uradili da reorganizujemo sistem i da to nestane? Da uradili smo. Da li ste imali jednog pacijenta da nije dobio terapiju koju je trebao da dobije? Da li ste imali jednu trudnicu da se nije porodica iz razloga zato što je neko od zdravstvenih radnika bio pozitivan, nije mogao da dođe? Recite, molim vas, jedan jedini primer. Dajem vam sve podatke za koje ste pitali. Naravno da ćete apsolutno sve podatke dobiti, ali morate da znate da ovo još traje, da se podaci menjaju iz minuta u minut.
Hvala. Reč ima Marko Đurišić.
Samo kratko. Naveo sam nekoliko zdravstvenih ustanova ministre i nisam rekao da bilo šta krijete. Naveo sam nekoliko ustanova u kojima je, i sami ste to potvrdili, iznoseći prvo podatke o ukupnom broju zaraženih zdravstvenih radnika koji je ne znam koliko, 0,4% ste rekli i zaraženih samo na Institutu za onkologiju, gde ako ste testirali 400 od 900 zaposlenih, 61 je zaražen, to je 6,5%, 7% samo na Institutu za onkologiju. Znači, da nije u svim zdravstvenim institucijama postupano isto. Bilo je govora o tome da u Narodnom frontu na početku epidemije nije bilo dozvoljeno korišćenje zaštitne opreme od strane direktora. Da li se zbog toga neko od zdravstvenih radnika razboleo? To treba da sagledamo u narednom periodu. Da li su svi radili sve na vreme? Ako pogledate, evo ja sam nabrojao četiri institucije u kojima je natprosečno nekoliko puta više obolelih nego u drugim. Da li je to zbog prirode njihovog posla ili je zbog nečeg drugog, to sve treba da bude stvar analize, ozbiljne analize i slažem se, ona nije mogla da bude urađena ni do danas, ni za danas i neće moći u nekom kratkom vremenskom periodu, ali moramo da uradimo tu analizu i što je najvažnije, iz toga moramo nešto da naučimo, jer ovaj virus će još dugo vremena biti tu i rekli ste i tu se slažem, a ne daj bože da nas zadesi neki novi virus.
Hvala. Reč ima predsednik Vlade.
Hvala vam. Pažljivo sam vas slušala i vi ste naveli zaista veliki broj stvari i pokrenuli veliki broj tema, tako da mi je trebalo neko vreme da sistematizujem to i da vam odgovorim, pošto svakako ne mogu da vam odgovorim na svako pitanje i svaku kritiku koju ste uputili, trudiću se samo na one najvažnije. Pre svega, kada kažemo svaku kritiku koju ste nam uputili, jedna od kritika je bila i ta da smo pokazali da nismo otvoreni za kritiku, da ne poštujemo kritiku i ne slušamo kritiku. Ja ću vam reći da je to upravo suprotno, otvoreni smo za kritiku, kritika nam je dobrodošla, posebno ako je konstruktivna, ako dođe sa nekim predlogom rešenja. Ono za šta nismo otvoreni, protiv čega se borimo i protiv čega ćemo svaki put dići glas su lažne vesti. Lažne vesti nisu kritika, lažne vesti su opasna stvar koja je više puta plasirana tokom ove krize, apsolutno namerno od strane različitih medija, od strane dela političkih partija i organizacija i protiv toga ćemo se boriti. Kritika je u svakom slučaju dobrodošla, posebno ako je konstruktivna, dakle, dolazi sa nekim predlogom rešenja. Iz svega ovoga što ste pričali i šta ste kritikovali, moram da kažem da sam sigurna, ne sa namerom i ne zato što ste hteli, ali ste ipak u celom ovom izlaganju vi nas pohvali i hvala vam na tome. Zato što pored svih kritika koje ste uputili, vi ste rekli dve stvari koje su izuzetno važne. Jedna je naš zdravstveni sistem nije poklekao i kao što sam rekla, to je bio naš prvi cilj, cilj koji smo stavili pred sebe u ovoj borbi. Tako da smo ga ispunili i hvala vam na tome. Druga stvar koju ste rekli je, kako god bilo, mi smo ovaj test položili. Tako da kada se podvuče crta, to je ono što smo mi pokušavali da uradimo, to je ono za šta smo radili, to je ono što smo hteli. Da li je to naša zasluga ili je neka tuđa zasluga? Vi ste rekli zasluga samih građana. Mn se nismo borili ovde za zasluge, radili smo naš posao, ali očigledno da smo u tom poslu uspeli. Takođe, mislim da niste namerno, ali svakako jeste i tu je ministar Lončar u pravu, uvredili brojne zdravstvene radnike i struku zato što ste rekli, a pogledajte i zapisnik, naravno možete da se izvinete ukoliko to nije bila intencija. Dakle, zdravstveni sistem nije poklekao i test smo položili. Država nije bila spremna. Ja vam kažem da je država bila spremna u maksimalnoj mogućoj meri. Da li je bilo koja država na svetu potpuno spremna za ovako nešto? Ne. Kao što smo videli - ne. Ni najbogatija društva, ni najorganizovanije države nisu bile spremne, bile su manje spremne od Republike Srbije. Mi smo bili spremni zato što smo mi imali na zalihama zaštitnu opremu, ne dovoljnu svakako za celu ovu borbu protiv Kovida - 19, ali svakako dovoljnu da našim zdravstvenim radnicima, vojsci i policiji, obezbedi da nesmetano rade, dok mi ne nabavimo dodatne zalihe. Imali smo resurse, odnosno novac. Zbog čega? Pa, zbog svega onoga što je rađeno 2014. godine. I zbog toga ćemo mi sve ovo završiti, a naš javni dug neće ići iznad 60% našeg BDP-a. Dakle, nabavili smo sve dodatno što nam treba, uspeli smo i politički da nabavimo, uspeli smo finansijski da obezbedimo to, nismo imali veće udare na budžet, održali smo fiskalnu disciplinu i idemo dalje. Dakle, u tom smislu smo bili spremni. Uspeli smo tokom krize, dok smo se borili protiv ove pošasti, da pokrenemo dodatno sopstvenu proizvodnju, sopstvene kapacitete, i za proizvodnju antitela zahvaljujući našim institutima i svemu onome što je radilo Ministarstvo prosvete sa još nekim ministarstvima i dezifisijense što je, zahvaljujući pre svega lokalnim samoupravama, to moram da kažem, i to pre svega Sremskoj Mitrovici i Novom Sadu, ali smo uspeli sami, sopstvenim resursima da se organizujemo, kupili smo mašine, pokrenuli smo proizvodnju domaće zaštitne opreme. Imali smo spremne bolnice, i to je ono o čemu je ministar Lončar pričao. Zamislite da u prethodnom periodu, ozbiljnog rada, disciplinovanog rada i predanosti, nismo završili Klinički centar "Niš", da nismo završili "Dragiša Mišović"? Zamislite da nam je zdravstvo bilo kao u trenutku dok ste vi bili na vlasti, kada ste vi ostavili zdravstvo u tom stanju? Jel mislite da bi bilo moguće obezbediti u tom trenutku 10 hiljada postelja? Gde bi stavljali te ljude? Tada kada bi zdravstveni sistem poklekao, onda bi verovatno rekli - šta ćemo, nismo imali sreće. Ne radi se tu o sreći, nego ako mogu sebi da dozvolim da vam dam jedan savet, u takvim stvarima, kada imate takvu odgovornost, ne radi se o sreći ili nesreći, radi se o znanju, o upornosti, o radu, neprekidnom radu, dok nešto ne završite. Kad kažete da država nije bila spremna, da li ste videli nestašice u prodavnicama ili apotekama? Da li ste videli prazne rafove? Da li ste videli u bilo kom trenutku tokom ove krize da je bila jagma za toalet papirom i da su se ljudi tukli u prodavnicama, kao što smo videli u mnogo bogatijim društvima? Ne. Zašto? Zato što se država intenzivno spremala od 25. februara. Kada pričate o toj pres konferenciji koju toliko volite da pominjete, nekako selektivno odlučujete za sebe da pamtite, pa onda ne pamtite šta je prethodilo toj pres konferenciji, a to je praktično prvi sastanak kriznog štaba koji je sazvao predsednik Aleksandar Vučić, gde se okupila struka i gde je počeo da se pravi plan. Vi govorite o jednoj polurečenici u celoj pres konferenciji, posle prvog sastanka kriznog štaba. Da, bilo je različitih mišljenja. Ali, to je normalno. Videli smo različita mišljenja tokom ova dva meseca, dijametralno suprotna od različitih relevantnih organizacija, kao što je na primer Svetska zdravstvena organizacija, o ovom virusu, a ne pojedinačnih stručnjaka. Dakle, ta pres konferencija je usledila nakon prvog sastanka, prvog, praktično, preliminarnog kriznog štaba sa svim stručnjacima da se dogovorimo oko plana, dok mi u Srbiji još uvek nismo imali prvi identifikovani slučaj Kovida - 19. I posle ste čuli struku, i dr Kona i dr Nestorovića kako pričaju koliko je predsednik Republike Aleksandar Vučić bio zabrinut, koliko je ozbiljno to shvatao i da su oni pitali - jel moguće da država misli da će ovo biti do te mere ozbiljno? Često mislim da je država ovo shvatala ozbiljnije nego nekada struka. Kažete - nismo videli plan i strategiju nego haos. Ja se nadam zaista da ste imali strpljenja da me saslušate jutros u mom malo dužem izlaganju, bilo je skoro sat vremena, izvinjavam se na tome, ali je bio izveštaj koji sam morala da podnesem. Mogu da razumem da niste uspeli da me saslušate zato što ne možete da držite pažnju toliko dugo jer niste vežbali već neko vreme, pošto bojkotujete ovaj parlament. Hvala vam što ste se sada vratili, zato što mislim da je važno da svi zajedno budemo ovde i da pričamo o ovim stvarima. Ali, tačno sam u svom izlaganju predstavila i naš plan, šta smo uradili, šta smo uradili po fazama i kako smo razmišljali, kako se to implementiralo i koji su rezultati. Kada pričate o tome da smo videli samo haos, ja ću vas podsetiti još jednom i sigurna sam da vi to znate, ali sam sigurna da politički izbegavate da o tome pričate zato što je ipak popularno, iako u ovom trenutku ne mislim naročito dobro da svakako šta god da se desi da kritikujem ovu Vladu, mislim da treba da budemo u ovom trenutku nešto objektivniji. U svakom slučaju, sigurna sam da znate da je na primer 14. januara Svetska zdravstvena organizacija zvanično izjavila da preliminarne studije pokazuju da nema jasnog dokaza da ovaj virus može da se prenese sa čoveka na čoveka. Januara 14. je to izjavila Svetska zdravstvena organizacija. Ako uzmete primer Velike Britanije, pa Velika Britanija je išla u 10 dana je promenila strategiju borbe protiv Kovida-19 što mi nikada nismo uradili. Mi smo od prvog dana jasno rekli i šta su nam ciljevi, šta mislimo da je opasnost, gde će nam biti najveći izazovi, kako treba da se borimo i zašto moramo da budemo restriktivni. U januaru je Vlada Velike Britanije rekla zvanično da nova bolest, virus Kovida-19 nije ništa oko čega treba preterano brinuti. Marta 13. je Vlada rekla da im je cilj da grade kolektivni imunitet i da zato neće uvoditi restriktivne mere, da treba da se gradi kolektivni imunitet. Marta 20, dakle samo sedam dana nakon toga su uveli kompletne restrikcije, samo sedam dana. Ako me pitate, uz svo dužno poštovanje prema Velikoj Britaniji, svaka i čast zaista na svemu što su oni generalno radili. Mi nismo videli takve stvari u Republici Srbiji. Mi nismo išli od toga – hajde da gradimo kolektivni imunitet, do toga – hajde da imamo restriktivne mere. Od početka smo pričali o velikoj opasnosti, o velikim pripremama, o potrebi velikih ulaganja, dodatnih u opremu i medicinske aparate i o tome da ćemo se boriti i da će borba morati da bude najozbiljnija do sada od Drugog svetskog rata što smo i uradili. Devet dana kasnije, Italija je imala 233 mrtvih i preko 5.000, skoro 6.000 obolelih i 10. marta je cela zemlja bila u „lokdaunu“, potpuno zaključana, dakle potpune restriktivne mere, zabrana kretanja. Dakle, mislim da koristite ovo na nefer način da govorite o tome da je haos kakav ne vidite, u stvari, da je u celom svetu bio mnogo, mnogo veći haos nego što je bio u Republici Srbiji, pa čak i od strane Svetske zdravstvene organizacije. Republika Srbija je uvek imala jasan plan, uvek je sve jednako komunicirala, da li su svi uvek isto pričali od strane pojedinaca, struke, ne, i oni su se razlikovali u svojim mišljenjima, ali što se tiče toga kako smo kao država reagovali svi mi zajedno, onda tu nije bilo apsolutno nikakve konfuzije i od početka smo znali kako sa ovim da se, odnosno kako protiv ovoga da se borimo. Tu ću završiti da ne bih uzimala dodatno vreme. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministar gospodin Siniša Mali. Izvolite.
Hvala. Obzirom na to da je u izlaganju koje smo čuli od uvaženog poslanika bio deo koji se odnosi na ekonomiju i na ekonomske mere, osećam se pozvanim da dam svoj komentar i da odgovorim na to. Naime, uvaženi poslaniče, drago mi je da vas vidim ovde u parlamentu. Ono što ne znate, verovatno, jer niste bili tu, mi smo u novembru mesecu svi zajedno ovde, proveli tri nedelje, 20 dana diskutujući i razmatrajući budžet za 2020. godinu. Dakle, najtransparentnije moguće, u svaki detalj smo ušli i to je način na koji smo navikli da radimo mi kao Vlada Republike Srbije i oni poslanici koji daju doprinos rastu i razvoju naše države. Nažalost, vi niste bili tu, a razlog sada što je rebalans budžeta pred vama je vanredno stanje, COVID-19 odnosno Korona virus i razlog da što pre krenemo sa isplatom pojedinih obaveza koje smo preuzeli u ovom programu ekonomskih mera, što se nadam da je i vaš interes, pri čemu ne postoji nikakva promena u rebalansu budžeta u odnosu na inicijalni budžet a da se ne odnosi na primenu mera koje su usmerene ka tome da se smanji negativna posledica COVID-19. Po pitanju samih mera, one su snažne, jake, sveobuhvatne i niste ni vi ni ja čuli neke ozbiljne argumente protiv ovog programa ekonomskih mera. Ja ću da vas pitam, ukoliko imate neku sugestiju ili komentar recite mi, da li ste vi za to da se preduzećima i našim privrednim subjektima ne odloži plaćanje poreza i doprinosa na zarade? Da li ste vi za to da se ne isplate tri minimalne zarade svim onim preduzećima u privatnom sektoru, pogotovo preduzetnicima, mikro, malim i srednjim preduzećima? Da li ste vi za to da nemamo garanciju Republike Srbije za dve milijarde evra kredita za likvidnost i obrtna sredstva koje država garantuje, da bi upravo ta preduzeća u privatnom sektoru mogla da ih iskoriste? Da li ste vi protiv toga ili za to da Fond za razvoj takođe sa jeftinim kreditima, kamatna stopa od 1% pomogne svim našim privrednim subjektima koji imaju problem u poslovanju i koji je izazvan COVID-19? Dakle, veoma ozbiljan, veoma sveobuhvatan program i upravo rezultat tog programa je da na birou ili u Službi za zapošljavanje imate, ovo je novi podatak za danas, 6.047 prijavljenih za novčanu naknadu. Nakon svih ovih mera i toga što se radi o najtežoj ekonomskoj krizi sa kojom se svet suočio ceo u poslednjih 100 godina, vi imate nešto iznad 6.000 ljudi ponovo u Službi za zapošljavanje. Veliki uspeh koji je ostvario cilj, koji smo definisali, a to je očuvanje dostignutog stepena zaposlenosti i pomoć onima kojima je naša pomoć najpotrebnija. Pri tome, kada je reč o implementaciji mera, uvaženi poslaniče, oni se već implementiraju i primenjuju mesec i po dana. Prva mera, podsetiću vas je bila moratorijum na plaćanje kredita. Od 16. marta ove godine preduzeća koja su to izabrala ne plaćaju kredite, glavnice na kredite koje su uzeli. Mera koju smo obećali i koju smo takođe ispunili kao mera podrške našim najstarijim sugrađanima, 4.000 dinara jednokratne pomoći. Obećali smo u martu, isplatili već 10. aprila. Da li ste vi, uvaženi poslaniče, protiv toga da se svim zdravstvenim radnicima povećaju plate za 10%, kao što smo mi uradili, jer je to deo naših ekonomskih mera, da damo tim ljudima koji su naši heroji i koji su svakodnevno svaku noć se bore protiv ovog nevidljivog neprijatelja, da im damo podršku i da kažemo, evo koliko možemo mi izdvajamo iz budžeta i to je 10% plate. Akontacija za tu veću platu već su dobili u aprilu mesecu. Ako ste protiv toga jasno recite. Da li ste protiv toga da obezbedimo dodatno 2,6 milijarde dinara za poljoprivrednike. E, to su naše mere, mere ekonomske podrške i to me dovodi do mere od sto evra koju ste kritikovali. Ja smatram kao ekonomista da je mera koja podrazumeva da se svim punoletnim građanima Republike Srbije plati, koji to žele i kojima je potrebno, isplati sto evra, apsolutno ekonomski opravdana, iz par razloga. Dakle, to je deo sveobuhvatnog paketa ekonomskih mera. Pomažemo privredi kroz odlaganje plaćanja poreza i doprinosa. Pomažemo privredi kroz isplatu minimalca. Dakle, pomažemo i zaposlenima u privredi. Pomažemo privredi kroz garantnu šemu i kroz poslovne banke, ali pomažemo direktno i građanima i ta je mera potpuno ekonomski opravdana. Krenuo je kao što ste videli pre dve nedelje i Japan. Dakle, treća ekonomija sveta da je primenjuje. Sjedinjene Američke Države takođe primenjuju tu ekonomiju. Meni je drago što Srbija može ekonomske mere da primenjuje koje primenjuju i najjače ekonomske sile sveta. Pa, ako primenjuju oni, valjda postoji razlog zbog koga primenjujemo i mi, a to je da se poveća tražnja. Dakle, da taj novac koji građani dobiju im pomognu da kupe dobra koja su neophodna. Ta dobra, ti proizvodi će se kupiti u prodavnicama. Državi ide neki PDV, s druge strane ti se proizvodi prodaju. Jednostavno proizvodnja kreće, fabrike kreću i to je upravo cilj ovih ekonomskih mera. Vi ste rekli – ne razumem logiku, moram da priznam zašto se kod tih mera ne prijavljuju oni koji tu pomoć ne žele. Ja ne znam kako bi to izgledalo. Prijavljuju se oni koji to ne žele da kažu, evo vam naš broj računa u banci na koji ne želimo da nam uplatite novac. Ne vidim tu nikakvu logiku. Dakle, oni koji žele daju broj svog računa. Veoma jednostavno, traje cela procedura ispod jedne minute i dobijaju taj novac od Vlade Republike Srbije. Sada uvaženi poslanice ako mi dozvolite, pročitaću, trebaju mi možda tridesetak sekundi i citiram intervju jedne osobe iz decembra 2010. godine. Kaže sledeće, citat - Imao sam dodatni politički razlog zašto sam to uradio. Tada se održavao drugi krug predsedničkih izbora na kojima nisam ja učestvovao već čovek koga sam ja podržavao, Boris Tadić. Bilo je vrlo tesno, smatrao sam, ako to uradim da mu to može pomoći da dobije izbore. On je bukvalno dobio izbore za sto hiljada glasova. Kada su naknadno agencije radile istraživanja na osnovu čega su se ljudi opredelili da u drugom krugu glasanja, glasaju za njega, jedan značajan deo je rekao, zbog besplatnih akcija. Dakle, ja znam da sam tu pogrešio i sebi naneo štetu, ali sam srećan što je Boris pobedio Tomu Nikolića. Ovo kaže, kraj citata, Mlađan Dinkić da podrži predsedničke izbore na kojima je dobio Boris Tadić. Uvaženi poslanici, ovo prazno obećanje od hiljadu evra nema nikakve veze sa sto evra koji su deo preciznih, odgovornih, ekonomskih mera i za razliku od ovog praznog obećanja koje je služilo u političke svrhe, mi ćemo ovih sto evra krenuti da isplaćujemo već 15. maja ove godine. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Nedimović, a zatim pravo na repliku narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovani narodni poslanici, poštovani koji pratite ovaj prenos pored malih ekrana, želim samo, pre svega, zbog javnosti da kažem nekoliko stvari. Iskazujem poštovanje za današnju prisutnost sednici, na kritici, a ja ću na kritiku i na svaku reč koja je izgovorena pokušati da odgovorim činjenicama iz jednog ugla koji je možda specifičan, ali prilično konkretan, jer se radilo o stvarima koje su se dešavale bukvalno iz minuta u minut. Ostavljam na pažnji, volji svima vama da procenite opravdanost pojedinih aktivnosti svih aktera koji su bili prisutni, bez obzira da li je to reč o, da tako kažem uslovno, o Zdravstvenom štabu, Kriznom štabu ili Ekonomskom kriznom štabu. Posle svake bitke, a ja moram da kažem da smo mi dobili nekoliko bitaka, uslovno da tako kažem, možda vama ne sviđa ta terminologija ali ovaj rat mi još nismo dobili. Ima tu još, još bitaka će biti, ali posle svake bitke uvek je lako biti general. Lako je biti general iz jednog prostog razloga zato što posmatrate to sa jedne određene vremenske distance i ne morate da imate nikakav subjektivni odnos u tom trenutku kada pokušavate da rešite problem. Činjenica je da smo se mi, svi u Srbiji, a i u Evropi susreli tamo u februaru mesecu, baš kako je to predsednica Vlade malo pre rekla, sa jednom ogromnom količinom informacija koje su se menjale iz dana u dan. Pre svega, mislim na stavove Svetske zdravstvene organizacije i na to da ono što danas znamo uopšte o ovom virusu, u odnosu na ono što smo znali pre dva meseca, to je verovatno nebo i zemlja. Molim vas da prilikom svake analize uzmete u obzir i ove objektivne stvari. Da smo znali onda, ono što znamo sada, možda bi neke stvari kroz protok vremena brže bile ili sporije, a pre svega mislim vezano za nabavku svog neophodnog materijala koji morate da se borite. Nemojte zaboraviti da smo mi u jednom trenutku morali da proizvedemo alkohol, kog nije bilo, jer bile su zatvorene granice, bukvalno svaka granica zatvorena. Jeste roba išla, ali neće niko da vam je proda. Onda dođete u situaciju da morate za ove velike zdravstvene centre, za kliničke centre da proizvedete alkohol. To smo uspeli u „Župi“ u Aleksandrovcu za prvu ruku dok nije krenula masovna proizvodnja u Crvenki. S druge strane, imali smo još jednu ograničavajuću stvar u čitavoj priči i to je malo pre pričao ministar Vulin o tome, o ovom famoznom natrijum-hipohloritu. To je sredstvo za dezinfekciju koje je uglavnom uvoženo iz inostranstva. To je donelo vreme liberalnog kapitalizma, da jednostavno sve što neko smatra da ne treba da proizvedete, to uvezete. Ali, kada dođe stani muka onda nema izbora, onda uđeš lepo u ring, pa šta ti Bog da. Pa rešimo i taj dezificijent. Sledeća stvar koju želim da kažem, a tiče se struke. Ja sam sa svim tim ljudima zajedno sa svojim kolegama radio svih ovih 60 dana koliko već ima i više. Želim posebno poštovanje da iskažem ovim ljudima i epidemiolozima i pulmulozima i infektolozima koji su bili u ovom glavnom štabu i koji su bili u ovom posebnom štabu za Nišavski okrug i Toplički okrug, a isto tako i doktoru Pelemišu koji zbog svojih godina nije mogao aktivno da se uključi, ali je sve vreme svojim savetima čitavoj priči pomagao. Šta se desilo, na primer 2009. godine, posle ptičijeg gripa i posle one priče? Samo je struka dobila, da tako kažem, uslovno po nosu. I uopšte nije bila poštovana tog trenutka. Ovde je jedino isključivo i svaki put i uvek sam spreman iza toga da stanem i kad god smo bilo koju odluku donosili, da li kolektivnu, pojedinačnu, uvek je struka bila ta koja je utvrđivala šta će to biti. Zbog toga sam posebno zahvalan, naročito u Nišu i profesoru Tijodoroviću i profesoru Koraću i profesorki Kisić. Ima jedna stvar koja se desila u međuvremenu. Sećate se posle dve nedelje, mislim da je prvi ili drugi vikend kada je uvedeno vanredno stanje. Imali smo jedan kratak vremenski period, mislim da je u subotu uvedeno ograničeno vreme kretanja do nedelje ili ponedeljka ujutru. Šta nam se desilo u subotu na ulicama Beograda? Masovno kretanje. To je bilo prosto neverovatno. Ja nisam iz Beograda. Onaj park tamo kod Ušća, odnosno ono šetalište skroz uz Dunav, to je bilo prosto neverovatno. Upravo je to, što ste malopre rekli, ta socijalna distanca je nama bila neophodna. A, socijalne distance nema drugog načina osim ograničenja kretanja. Postoji jedan alternativni metod, a to je da bude svest na toliko visokom nivou da svako sam odluči o tome. Vi procenite sami da li je to bilo realno? Ako smo ostavili šest sati prepodne da može da se kreće, odnosno da može da bude otvoren prostor za kretanje, a vi izađete svi na ulicu, nema onda izbora. Zbog toga je došlo kasnije do produžavanja tog vremenskog roka. Još jedna stvar koju moram isto tako da kažem i da se vratim na taj Niš. Vi ste ljudi, odnosno mi svi zajedno u 12,00 sati, bukvalno u 12,00 sati imali 200 pacijenata iz ustanova socijalne zaštite, bez obzira da li se radi o Gerontološkom centru, da tako kažem uslovno, čiji je osnivač država ili privatnom Gerontološkom centru „Eskulab“ ili još nekih sitnijim malim pojedinačnim slučajevima, u 12,00 sati smo imali ta lica iz ustanova socijalne zaštite, prebačeni u Klinički centar Niš. Klinički centar Niš je ustanova socijalne zaštite koja pruža zdravstvenu uslugu. Zamislite vi kada od tih 200 ljudi, koje morate tako brzo, i tu sam prevashodno zahvalan hitnoj pomoći u Nišu, koja je toliko brzo odreagovala, to je nemoguće prebaciti. Svako ko živi u manjem gradu zna koliki su bolnički kapaciteti u bilo kom manjem gradu. To je kao da si jednu bolnicu spakovao u drugu. Da nije napravljen Klinički centar u Nišu pre, kada je otvoren, prošle godine ili već kada, da ga nije bilo, da nije Ministarstvo zdravlja sa Vladom Republike Srbije to gradilo, ljudi da li znate šta bi bilo u Nišu? Imali smo jedan resurs koji nam je stajao na raspolaganju, imali smo znanje zdravstvenih radnika, imali smo jednu stvar koja nam je u tom trenutku bila izuzetno nepovoljna, to je ta neodgovornost pojedinaca koji su i pored svih uputstava i pored svih upozorenja poneli se tako u tim gerontološkim centrima i moralo se promtno reagovati. Zbog toga je Vlada u tom trenutku promenila jednu stvari i napravila poseban Krizni štab za ta dva okruga, jer tu je pretilo da dođe do ozbiljnih problema. Ti ljudi u Nišu su radili svoj posao. Ja sam posebno zahvalan svima njima tamo, ali ono što je malo pre Zlatibor rekao, oni su ljudi radili svoj posao, oni nisu zbog tog svog posla imali vremena da iskomuniciraju sve to, da prikažu javnosti, što nekad realno bude problem pre svega zbog toga što se ljudi uplaše i krene da se dešava potpuno ne predviđena situacija. To se isto desilo na primeru u Negotinu, ista stvar, pričam sa aspekta Gerontološkog centra, ne sa aspekta komunikacije, zato smo vrlo brzo morali da stvari postavimo na svoje mesto, iako su ljudi prilično dobro radili svoj posao. Samo za vašu informaciju 1070 lica je u Nišu bilo u privremenim bolnicama, broj lica i to u četiri privremene bolnice, broj lica koja su se nalazila u jednom trenutku u Kliničkom centru Niš je bio takav da smo imali svega 70 slobodnih postelja. To je taj udar kad je bio. Da se desio još neki veći udar, ali nemojte zaboraviti, na Niš su upućeni svi ispod Kragujevca, tu gravitira, sada da ne licitiram, ali barem 2,5 miliona ljudi, tu gravitira i Leskovac, Zaječar, Vranje i Kruševac, pokušajte da shvatite koji je to pritisak. Zbog toga su se u međuvremenu pravile te COVID bolnice i u Leskovcu, napravljene u Soko Banji, imale ove četiri privremene bolnice, ali nije moglo svuda u svakom mestu da bude, jednostavno, onda bi bilo pitanje resursa. Ljudi, mi nemamo šest miliona doktora, ja bih voleo da imamo, voleo bih da smo imali specijalizacije 2004, 2005, 2008. godine, a ne da ljudi sa 9,80 prosekom odlaze iz zemlje zato što nije mogao da dobije specijalizaciju, pa tako je godinama bilo, sve dok čovek koji ima podršku Vlade za to, koji sedi iza mene nije tu stvar razrešio. Ljudi, ovo uopšte nisu stvari za igru. Mi epidemiologa nemamo dovoljno koliko bi nam trebalo. Pa, zadnja epidemija je bila 1972. godine, kada je bila Variola vera. Jedino je se seća profesor Pelemiš u punom kapacitetu, a ja to često poistovećujem sa situacijom koja nam je bila 2014. godine sa poplavama, kada je isto bio jako mali broj ljudi koji su se sećali toga i samo je struka spasila celu tu stvar. Mi svi smo da tu budemo logistika, da obezbeđujemo neophodne materijalne resurse da to sve funkcioniše. Još jednu stvar, ne želeći da uzmem previše vremena, mi moramo da shvatimo da mi sa tri alata u ovoj bici u ovim ratovima učestvujemo. Jedan alat je ta socijalna distanca. Drugi alat je masovna dezinfekcija. Ta dezinfekcija, u stvari, odvaja one koji su se zarazili od onih koji su zdrav i zato sam zahvalan i ABHO-u naše vojske i oružanim snagama Rusije. Ljudi moji, u Nišu smo morali u par sati da dezinfikujemo i gerontološki centar i dom zdravlja i Hitnu pomoć i "Eskulap" i ulice i ne znam ti više ni ja šta, da postavimo te privremene bolnice koje su bile. Ljudi, u Nišu je bilo toliko privremenih bolnica, pa ni u jednom gradu nije bilo toliko privremenih bolnica, ali to je zbog ove količine ljudi. Mi smo ih već dve stavili u fazu mirovanja, i "Čair" i "Dom učenika". Ostao je sad samo "Studentski centar" i ova posebna bolnica "Radan" koja služi za vojnike, policajce i zdravstvene radnike. Još na sve to, Vojna bolnica je prihvatila civile. Hoću da vam pokažem koliki je, u stvari, taj dijapazon aktivnosti morao na jednom malom prostoru da se primeni. Jedna od najvažnijih stvari koju često sad kad prođe vreme, a danas nisam siguran, nisam gledao konferenciju za štampu, ja mislim da je danas bilo blizu 6.000 testova. Pet i po hiljada. Ljudi, jedan od alata, sad uslovno tako kažem, karikiram, nemojte, ja nisam lekar, ja samo znam šta nama treba, naučio sam kroz ovaj posao kao neka stvar koja je logička, to testiranje nam je spasilo glavu. To testiranje, da pomognemo epidemiolozima, da razvrstaju pozitivne kontakte i brzo da se odradi i kad god smo uspeli to da odradimo, mi smo napravili jasan džep između te dve populacije. Ta testiranja bez podrške kineskih prijatelja, bez ove donacije, pitali ste i o donacijama, bez ove dve donacije sa "Vatrenim okom" u Beogradu i u Nišu, plus, ljudi, mi smo imali 36 sati da prepakujemo veterinarske institute, a neko će postaviti pitanje - otkud sad svi ti veterinarski instituti u celom tom filmu, da li je to primenjivo na ljude? Naravno, svi imamo isti opremu. Sa virusima rade i veterinarski instituti. I kad rade sa hranom, rade sa virusima, samo je pitanje kakav je to virus. Ponosan sam na jednu stvar - ova Vlada je sve vreme primenjivala tzv. zlatni standard u testiranju. To je standard koji je u čitavom svetu priznat, to je ta PCR metoda koja, u stvari, nema šta da joj prigovoriš. Nije brzi test. Neke zemlje su radile isključivo samo brze testove. Nisu radili ovo, da li nisu imali opreme, kapacitete ili bilo šta, ali da te sve stvari i sve te aktivnosti nismo sproveli, ja prosto ne znam o čemu bi smo danas pričali, osim što bi svi zajedno mogli da kažemo da ovaj virus je tako razoran, a mi smo uspeli do sada da odbranimo se, a ovo što se tiče izveštaja i ostalih stvari, za svaku pojedinačnu stvar postoje podaci i to nikakav problem nije, ali, naravno, to će biti predato od strane lica koja upravljaju čitavim procesom. Najmanji je problem, ja imam te neke podatke i sad, ali te stvari se menjaju iz minuta u minut. Da li vi znate da mi u ovom trenutku, od 224 lica u gerontološkom centru, 120 lica je bilo nepokretno. Nisu to ljudi koji su vitalni. Oni su iz domova za starije prebačeni. Vi ste za dva minuta morali da prepakujete čitavu priču i onda dođete u Niš i kaže - neko nije pio i jeo šest dana. Ja kažem - gospode Bože. Nema ni tri, šest sati kako su stigli tu, a medicinsko osoblje im je pružilo svu pomoć, i onu koja je socijalna usluga, a ne samo zdravstvena usluga i onda su se pojavile, i tim ženama kapu do zemlje, žene iz predškolske ustanove koje su medicinske sestre. Nisu one ne znam ni ja ko. Njih 21 dobrovoljac ušao unutra, ušao u Korona zonu. Nisu oni ušli u park. Evo, ovo su vam činjenice. Ja se izvinjavam ako sam odužio.
Pravo na repliku, narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Nažalost, ja u ova dva minuta nikako ne mogu da odgovorim na sve ono što je rečeno od strane predsednice Vlade i dva ministra, ali želim još jednom neke stvari da ponovim. Nama je potrebna analiza svega što se dešavalo. Prva stvar, ja se izvinjavam ako sam rekao tako kako ste vi citirali. To je bila greška i lapsus. Naravno da nisam mislio da srećom je naš zdravstveni sistem izdržao, izdržao je zalaganjem zdravstvenih radnika pre svega. Izvinjavam se ako sam tako rekao. Izvinjavam se svima njima ako su to čuli i pomislili da ne poštujem sve ono što su uradili. Treba nam analiza i voleo bih samo da ta analiza bude zasnovana na jednoj rečenici koju je rekao ministar zdravlja, koju ću ja dopuniti kako bi ta analiza bila kvalitetna. Ministar je rekao - spasili smo mnogo života. Ja se slažem, ali za tu analizu potreban je i drugi deo te rečenice - da li smo spasili sve živote koje smo mogli da spasimo? Mislim da to pitanje moramo da imamo kada budemo pravili analizu. Da, spašeno je mnogo života, a da li smo uspeli da spasimo sve? Ono što je ministar finansija govorio o merama, o tome na koji način je usvojen poslednji budžet, nije govorio kako je usvojen taj budžet 2018, 2017. ili 2016. godine, ali to svakako nije tema. Nažalost, ministar je citiranjem jedne izjave od pre devet, deset godina jasno stavio ovu meru o pomoći svim punoletnim građanima od 100 evra u predizborni kontekst i jasno je sada, ako je neko imao bilo kakvu dilemu posle izlaganja ministra da je ta mera čisto predizborna mera, kako bi ova vlast obezbedila što veći broj glasova na predstojećim izborima.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Gospođo predsednice Vlade, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, nalazimo se u šestom satu naše rasprave, koja je vrlo široka. Ja ću neke stvari odbaciti što sam zapisao, iz prostog razloga jer je to rečeno, ali želim ipak da kažem nekoliko elemenata. Prvo, Srbija ima najveći izazov, najveću krizu posle Drugog svetskog rata, ali ne samo Srbija, već i čitav svet, ali je Srbija našla odgovor na tu krizu. Ja reč „krizu“ ne volim. Više volim reč „izazov“, jer izazov znači traženje rešenja. Da li je Srbija u borbi protiv ovog nevidljivog neprijatelja – Koronavirus-19, našla rešenje? Jeste. To pokazuju današnje brojke. Molim vas, mi danas imamo, u odnosu na broj testiranih, broj pozitivnih 4,07. Od 5.446 testiranih, 222 je pozitivno. To su brojevi koji nas ohrabruju. To su brojevi koji kažu – da, izabrali smo dobar put i tim putem moramo nastaviti dalje. Ne smemo stati, jer ako stanemo može nam se ponoviti da se desi ovo što smo do sada doživljavali. Da li su mere koje je provodila Vlada Republike Srbije, odnosno da li su mere bile stroge, restriktivne? Jesu. To moramo jasno i otvoreno reći. Da li su dali rezultate? Jesu. Zašto? Pa, broj onih koji su izgubili živote, a život je nešto najvažnije i to je ono zbog čega se svaki zdravstveni radnik bori i danas u kovid bolnicama i u drugim bolnicama. To je ono za šta se bori i svaki vojnik koji čuva socijalnu ustanovu i bolnice. To je ono za šta se bori i svaki prodavac na ulici, svaka čistačica u bolnici ili bilo gde, jer se bori da pobedimo ovog nevidljivog neprijatelja, koji se zove Koronavirus-19. Neko kaže da su ukinuta ljudska prava. Često smo skloni da govorimo o ljudskim pravima. Za mene ljudska prava prestaju onog trenutka kada je u pitanju ljudski život. I da ne bih dalje pričao, ja ću citirati jednog novinara „Politike“, koji je rekao „Bolje živeti u karantinu, nego umirati na slobodi“. Prema tome, mere koje smo podržali, mere kojima smo krenuli, daju rezultate, ali moramo biti na oprezu, ne može, može da nam se ponovi, ne smemo lako olabaviti mere. Molim vas, treba strpljenja, treba upornosti. Znam da su naši prijatelji iz Kine, koji su nam pomogli i u stručnim savetima, u materijalu i u iskustvu koje su imali, oni su drugačiji od nas, znate, Kinezi su disciplinovan narod. Mi smatramo da nama ništa ne može, da smo jači od svega. Ne. Moramo biti pažljivi, polako izlaziti iz ove situacije, jer rat još nije dobijen. On traje i on će još uvek trajati, sve dotle dok ne budemo imali nijednog bolesnog, odnosno pozitivnog. Pratim te brojke, to je u krajnjem slučaju i moja profesija. Onog trenutka kad vidim da u bolnicama imamo mnogo manje ljudi od onih koji su ozdravili, sada je trenutno 2.517, pre sedam, osam dana je bilo 3.700 u bolnicama. To je jedan veliki korak napred. Znate, naš zdravstveni sistem je trenutno usmeren samo u vezi Kovida–19. Ljudi boluju, bolovali su, ali naš sistem je trenutno tu usporen. Mi moramo svojom disciplinom, svojim ponašanjem doprineti da se zdravstveni sistem vrati na nivo koji je bio pre Korone 19. On će to sigurno uspeti i to moramo stalno imati na umu. Znate, možda to zvuči nekako čudno malo, ali čuvaj sebe, da bi čuvao druge. To je ono što mi moramo stalno da imamo na svom umu, jer jedino tako možemo da pobedimo ovog neprijatelja, koji nije vidljiv, ali je vrlo opasan. Pozdravljam činjenicu da je ova kriza nama otkrila i mnoge dobre stvari, ali i mnoge loše stvari. Reći ću ono prvo što je dobro. Dobro je, znate, oslanjamo se na svoje sopstvene snage. To znači - proizvodimo lekove, opremu, proizvodimo svoju hranu, i tu nam je prednost, ministar poljoprivrede to jako dobro zna, da je hrana nešto što je naš resurs i moramo ga stalno razvijati. Još nešto, oslanjamo se i na svoj turizam, to znači, na svoju zemlju. Dosta o tome moramo voditi računa, jer verovatno svet posle Kovida–19 neće biti isti kao što je bio ranije, neće više biti globalizacije, neću sesti u avion pa ću začas biti u Njujorku, a sutra biti u Bangkoku. Nema toga više. Hajdemo upoznavati naša mesta, našu zemlju, hajdemo živeti lokalno, a misliti globalno, što bi se često govorilo. Ovo kažem i zbog toga, jer znate, otkrilo je još neke druge stvari. Malo ću o slabostima da govorim. Vidite, jasno je pokazalo da država mora da ima kvalitetno zdravstvo. Postavljam pitanje i ministru zdravlja – a, gde su privatne klinike, gde su privatne bolnice, gde su ljudi koji rade u tim bolnicama? Ja nemam tu informaciju, možda vi imate, pa bih molio da nam date. Ali, ja insistiram, i to stalno govorim, da država, ozbiljna država, mora da ima dobro zdravstvo, dobro školstvo, dostupno svima. Ovde je bilo govora, znate, da na zapadu vi ne možete da se lečite. Ne možete. Znam da u Americi, bio sam u jednoj javnoj bolnici gde oni koji nemaju osiguranje, pa tu su bili ogromni redovi, ljudi leže po hodnicima, niko ih ne gleda. Ako imate para, idete u najbolje bolnice. Kao socijaldemokrata insistiram da budemo socijalna država, to znači da zdravstvo, školstvo, bude dostupno svakom pojedincu. Još jedno pitanje, opet za ministra zdravlja, gerontološki centri, socijalne ustanove, koji su to standardi,? Kako ljudi mogu da uđu? Najviše me je zaprepastilo da su neki hosteli držali ljude koji su u godinama. Da li je to moguće u državi Srbiji? Zaključak, ako pravimo državu, moramo je praviti ozbiljnom, moramo je praviti na način da zaista svako ko radi, bio privatnik, bio državni, mora poštovati standarde. Ne smemo i ne možemo izigravati standarde, jer nepoštovanje pravila dovodi do ovih situacija u kojima se nalazimo. Još nešto želim da kažem. Znate, pandemija traje i ako traje, nemojmo lako otpuštati. Prvi maj, pa nije valjda da smo toliko bogato društvo da jedva čekamo da trošimo pare po kafićima, po restoranima, da roštiljamo po Fruškoj Gori i ne znam gde, a do sad kukamo da smo siromašna zemlja, a sad jedva čekamo da dođemo u situaciju da trošimo pare. Pa, sačekajte, to nešto nije logično. Nešto to nije u redu. Nešto nije pravilno ono što treba. Zašto ovo kažem? Pa, nemoguće je, ljudi moji. Zar je teško biti strpljiv i izdržati ovaj 1. maj. Posle toga, a vidim već Krizni štab je dao i konkretne mere, ali i bez tih mera, tih konkretnih olabavljenih mera, da moramo imati masku, moramo imati rukavice. Da, ja sam čovek koji ima 65 plus i znam šta to znači i znam da ću morati možda do kraja godine voditi računa o sebi i o svemu onome što se tu dešava. Ovde je bilo govora i o ekonomskim merama. Ja moram reći, ja pozdravljam ekonomske mere, mi smo među prvim zemljama koje su donele te ekonomske mere, mere koje su dobile pohvale i od MMF i od svih relevantnih međunarodnih faktora, pa čak i Fiskalni savet je te mere u velikoj meri pohvalio. Da li su sve te mere konzistentne, da li su one najbolje, teško je to u ovom trenutku reći, ali su one dobre. Šta je rezultat toga? Nemamo otpuštanja ljudi. Ljudi nisu u situaciji da nemaju od čega da žive. Mi pomažemo sa tim minimalnim platama, pomažemo sa mogućnostima da se doprinosi i porezi plaćaju negde u januaru 2021. godine. Dakle, omogućavamo ljudima da se preživi. Ljudi, ovo je period preživljavanja, a mislim da smo tu dali pravi odgovor. Dalje, jeste da smo u velikoj krizi, a da li imamo nestašicu roba? Da li imamo probleme? Sad na početku moramo otvoreni biti. Bilo je problema i sa maskama i sa rukavicama itd. I kažemo, da, država je odgovorna što toga nije bilo. Znate, ja sam za Korona virus znao već krajem decembra i u januaru. A što nisam kupio i rukavice i maske i alkohol? Kada je već Italija bila, i to smo svi znali, a niko od nas nije kupio, a svi očekujemo da država nama kupi. Pa, država, to smo mi. Država, to smo mi, što znači građani Srbije. Naše predstavnike koje izaberemo, građani koji nas izaberu ovde u parlament, a mi izaberemo Vladu, mi u ime njih radimo poslove. Oni nas ocenjuju. Oni će o nama reći na izborima. Ja sam u potpunosti siguran da ćemo imati pozitivno mišljenje. Čitao sam neka istraživanja, jutros sam čitao da 92% građana Srbije ima poverenje u mere koje je Vlada preduzela. Izvinite, to je veoma veliki procenat. To je veoma važno. Još nešto, i to želim da pohvalim. Struka je ovde vodila glavnu reč, struka. Šta je zadatak politike? Zadatak politike je da stvori uslove da struka može raditi. E, to smo imali. E, zbog toga imamo ove rezultate. Zato molim da na kraju kažem i još nekoliko reči, a to je – nemojte da ove rezultate prokockamo. Znate, Dobrica Ćosić je rekao – Srbija pobeđuje u ratu, a gubi u miru. Nemojte da se opustimo. Dajte da budemo strpljivi. Polako, strpljivo da idemo napred. Postići ćemo ono što treba. Odmah da kažem da će poslanička grupa SDPS podržati sve odluke koje će biti na dnevnom redu u danu za glasanje. Hvala.
Reč ima predsednik Vlade, gospođa Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam na vašim rečima i hvala vam na podršci. Ja ću samo kratko. Hvala što ste sve nas ponovo upozorili i sve građane da se ne opuštamo. Ja zaista mislim da je u ovom trenutku to od ključne važnosti. Nemojte da proglasimo pobedu suviše brzo. Čula sam nekoliko puta i na Kriznom štabu dr Srđu Jankovića, koji kaže – prerano proglašena pobeda je poraz, tako da zbog toga sam i danas nekoliko puta rekla samo još malo da se uzdržimo. Danas smo imali u smislu broja pozitivnih jako dobre rezultate. Prvi put ispod 5%. Imali smo obrađenih 5.446 testova, 222 osobe su potvrđene pozitivno, znači 4,07%. Jako dobar rezultat, najbolji do sada, ali mi moramo ovo da imamo kontinuirano nekoliko dana da bi znali da to zaista ide sada ponovo malo bolje. Stagnirali smo nekoliko dana na 6%. Jutros je predsednik Vučić sazvao sastanak oba krizna štaba i razgovarali smo o ovim dodatnim merama relaksacije, ali zaista uz sve maksimalne mere opreza. Mi smo zbog toga takođe Narodnoj Skupštini predložili da bude zabrana kretanja za 1. maj. Ukoliko vidimo da imamo ovakav trend, da ostaje da dogovorimo da li će ostati tako ili možemo malo da ublažimo. Ponovo, hvala vam i zaista još jednom apel, molba za sve građane da izdržimo još malo. Ako nastavimo ovako, pri kraju smo, razumemo zaista svi iz Vlade, razumemo koliko je teško, razumemo koliko su ljudi već nervozni, ali je zaista neophodno da imamo još malo discipline da bi ovo pobedili. Što se tiče zaposlenosti, samo još jedno kratko objašnjenje koje može da dovede u određenu konfuziju ljude, pa da objasnimo odmah. Dakle, ministar i ja smo pominjali različite brojeve. Ja sam rekla neki broj od 2.032 ljudi manje zaposleno, ministar je pričao oko 5.800. Tačnije danas na današnji dan je 6.047 ljudi koji su se od početka vanrednog stanja prijavili Nacionalnoj službi za zapošljavanje za novčanu nadoknadu. Koja je razlika između ta dva broja? Ja govorim o ukupnim brojevima, a ovde govorimo o brojevima ljudi koji su izgubili posao, pa su se prijavili za nadoknadu. Znači, u nekim sektorima je pao broj zaposlenosti, ali u nekim sektorima je došlo do novih zapošljavanja. Zato je ukupni broj manji. Recimo, najveći pad broja radnih mesta je bio u sektoru usluge smeštaja i hrane, recimo, od kraja februara do početka aprila tu je pad od 4.066, pa trgovina na veliko i malo i popravka motornih vozila pad od početka aprila 1.601, ali zato imamo rast zabeležen u sektoru informacionih i komunikacionih tehnologija od 3.667 i rast, što nas posebno raduje, čini mi se, u prerađivačkoj industriji od 3.419 radnih mesta. Ja sam govorila o apsolutnim brojevima zaposlenosti, a imamo za sada nekih 6.047 ljudi koji su ostali bez posla i prijavili su se za naknadu Nacionalnoj službi za zapošljavanje, ali sam sigurna da kako budemo popuštali mere, uz sve mere prevencije, i kako bude privreda krenula ponovo da radi da ćemo imati bolji rast nego što očekujemo u ovom trenutku. Ne samo da će ovi ljudi ponovo imati svoje poslove, već se nadam da će veliki broj ljudi, koji je zaista došao iz inostranstva, a to je oko 400.000 ljudi, izabrati da ostane u Srbiji i da radi ovde, jer su videli da nije to tako sve sjajno i bajno, da kada krene kriza izgubite posao lako u inostranstvu, među prvima ste koji izgube posao, nemate zdravstveno osiguranje, nemate sigurnost, nemate svoj dom, nemate porodicu kao podršku, a da je ipak u Srbiji bolje. Na nama će biti da zajedno sa našom privrednom otvorimo i ta radna mesta i da što veći broj tih ljudi ostavimo u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem, predsedavajući. Gospođo Brnabić, poštovani ministri, videli smo se sada, ali bilo bi bolje da smo se videli pre mesec i po dana. Odmah da kažem da za mene nije bilo nikakve dileme da li ću prisustvovati ovoj sednici. Kažem, žao mi je što nije bila ranije. Izražavam iskreno žaljenje što deo kolega iz opozicije nije drugačije procenio ovu situaciju. Tu ćemo se složiti. Oko nekih drugih stvari se nećemo složiti. Mislim da bi bilo vrlo važno da se čuju njihove zamerke i primedbe. Oko nekih bi se složili. Oko većine verovatno ne bi, ali je važno da se razgovara, pa i polemiše, naravno, u granicama elementarne pristojnosti i komunikacije. Toga je nedostajalo nekad u ovom. Mi smo uglavnom pristojno komunicirali, doduše neravnopravno, jer ste vi uvek imali više vremena, mnogo više vremena. Nema nikakve dileme da je ovo mesto, i tu se slažem sa onim što su rekle i druge kolege, uglavnom sa opozicione strane i neki od vas iz Vlade, gde bi se takvi dijalozi i takve rasprave morale voditi. Ovo je mesto na kojem je morala biti donesena odluka o uvođenju vanrednog stanja, ako je procenjeno da za to ima potrebe. Ovo je institucija. Ne može uredba Vlade biti starija od najvažnije demokratske institucije predstavničke demokratije. To su vam rekli i neki drugi ovde i sa leve i sa desne strane koji sede. Bez obzira što se mi možemo složiti da će poslednju reč dati Ustavni sud, milim da bi bar neke dileme bile izbegnute, barem neka osporavanja, naglašavam, ovih mera bila izbegnuta da je Skupština u plenumu, naravno sa onima koji žele u njoj da učestvuju, donela tu odluku. Sada će neki reći, iz redova vlasti i iz redova opozicije, pa kakve to veze ima i onako se zna kakav je odnos snaga, zna se ko ima apsolutnu većinu u Skupštini i ta odluka bi svakako bila donesena ovako ili onako. To nije isto. Forma je važna i procedure su važne i vrlo je bitno, upravo zbog simboličkog, političkog i demokratskog momenta i kapaciteta ovog društva, a koji nije dovoljan i zadovoljavajući, tu ćemo se složiti, da negujemo institucije, čak i kada nisu savršene. Neki verovatno bliski vlasti će reći da bismo tu odluku svakako doneli, a neki iz opozicije će reći – šta nas briga, ta institucija Skupština ne postoji, ona je ukinuta i mi nju ne priznajemo. Mislim da je to kratkovido, i to sam naglašavao, često ljuteći i neke od mojih kolega sa ove strane. Odluke ove Skupštine se sprovode. Zaduženja koje ova Skupština donese, zakone koje usvoji se sprovode. Uvedene akcize se plaćaju. Zaduženja se knjiže državi. Sporazume međunarodne ako sklope, koje ova Skupština ratifikuje, oni važe. Ne vredi vam posle ići i objašnjavati kako to za nas nije bilo i mi nismo priznavali, neko od nas, neko od poslanika, neko od političkih stranka nije priznavao taj parlament. Hoću da kažem da se moramo svi učiti i proceduri i formi, čak i kada znamo kakva bi ta odluka na kraju bila, a pretpostavljam tj. siguran sam da bi bila pozitivna, odnosno da bi se izjasnila Skupština o uvođenju vanrednog stanja. Znate, u tom trenutku, kada je izbegnuto da se Skupština izjasni o uvođenju vanrednog stanja, je to moglo biti urađeno za jedan dan na ovakvoj sednici, čak i kraćoj. Šta bi time izbegnuto bilo? Mislim da bi se sa jedne strane dobilo na kredibilitetu tih mera, pogotovo ukoliko bi, kažem u njihovom donošenju učestvovali i oni koji su tek kada je Skupština na neki način derogirana, onda otkrili kako im nedostaje. Dakle, često nas nervira Skupština, pogotovo neki poslanici u njoj, ali bolje je i sa krnjom demokratijom i krnjiim institucijama i nesavršenim, nego bez demokratskih institucija. Demokratije, kao i Boga svako se seti u nevolji. Kada se oseća silno i jako i moćno onda smatramo da to samo smeta i usporava. Dakle, bez obzira što će Ustavni sud reći svoje konačno mišljenje, za mene nema dileme da je Ustav prekršen i da bez obzira na to što postoji taj izuzetak da se to može i bez odluke Narodne skupštine u nekim izuzetnim situacijama, mislim da ta situacija nije bila, jer kao što rekoh u tom trenutku kada je odlučeno da se Skupština zaobiđe važila je, odnosno postojala je uredba, zaključak Vlade o zabrani okupljanja od 100, odnosno više od 100 ljudi. U ovom trenutku dok mi danas zasedamo, sedimo ovde, važi Uredba o zabrani okupljanja više od dvoje ljudi. Mogli smo se uz ovakve ili malo manje savršene mere bezbednosti okupiti i u ovom prostoru i u „Sava centru“ ili na sajmu, uz određenu fizičku distancu i usvojiti ono što ste usvojili i svi drugi ili gotovo svi drugi parlamenti u Evropi. Dakle, nema parlamenta sem makedonskog, ali on je raspušten, on je zaista raspušten, koji se ukoliko to Ustav predviđa ili ukoliko to zakon i Ustav predviđaju nije izjasnio uvođenje vanrednih mera, odnosno vanrednog stanja i to je nešto što moramo konstatovati. To je stvar činjenice, to nije stvar da li neko voli vlast, opoziciju ili nešto treće. Ali, evo, barem sada retroaktivno, znači po meni je to ozbiljan propust, formalan, ali ne samo formalan, ima tu nešto još i važnije, nešto što vam se verovatno neće dopasti. Znate, bez obzira koliko ja nemam sumnje na kraju krajeva, ja radim ta istraživanja i ona više manje potvrđuju to, ova vlast ili lider ove poslaničke većine imaju i uživaju većinsku podršku građana, ipak je drugačije kada nešto donese Vlada ili predsednik, a drugo je kada tu stanu ovlašćeni predstavnici svih građana, a oni po definiciji sede u parlamentu. Bez obzira koliko je bio, a po meni je znači sporan ovaj procenat koji kolega Mijatović naveo, jer ne postoji nijedna mera u Srbiji i nijedno pitanje za koje će 92% građana Srbije dati potvrdan odgovor šta god da ga pitate, da ih pitate uvek će biti malo podeljenija mišljenje, dakle, sigurno to ne važi, da podržavaju mere. Ali neka je i većinska podrška, jedan deo građana ove zemlje, priznajmo to, ne prihvata ili je skeptičan prema merama koje predlaže ova Vlada, ne voli predsednika, sa razlogom ili bez razloga i sklon je da ne poštuje stvari koje dolaze sa te strane. Zato, ako je stvar bila tako dramatična i zaista je tako dramatična kao što verujem da je bila u izvesnoj meri, onda nije bilo ništa logičnije, nego da se sem predstavnika vlasti, predsednika Vlade i predsednika Republike i po nekog ministra, barem nekada, pored političke poruke, tu pojave i neki predstavnici opozicije, koja je bez obzira šta misle jedni o drugima u osnovi, stvarno će vas iznenaditi to, bila relativno konstruktivna ili prilično konstruktivna tokom ovih mera. Praktično, niko iz opozicije nije pozivao na kršenje ovih mera. Možda se ovaj poziv za ovaj proces u četvrtak, znam da me gledate gospođo Brnabić, ali zaista je tako, možda se ovaj poziv za protest, ali opet su pozivali građane da im se ne pridruže, može se tumačiti kao neka opstrukcija. Gunđali su, kritikovali, to je na kraju njihovo pravo, ali nisu pozivali na kršenje mera. A da mišljenje mogu da iznesu, to je čak poželjno. Neki od predloga koje opozicija ili neki od lidera opozicije, pa i moja malenkost, mada se ne osećam kao lider, dakle iznosila nekoliko dana nakon iznošenja, prvo su bili kritikovani i napadani ti predlozi, a onda su bili usvajani ili malo mofifikovani, pa usvajani od strane Vlade. Kažem, žao mi je što nema predstavnika tog dela opozicije, da sami podsete šta su predlagali, a šta ste onda vi ili Krizni štab šta je usvajao nakon nekoliko dana. No, to je, što je. Propuštena je prilika da se upravo u ovakvom trenutku krize demonstrira nacionalno i državno jedinstvo, ali za to je, kao i za tango potrebno dvoje. Ja se plašim, imam osećaj da u ovom slučaju nije postojalo nijedno, tj. da nijedna strana nije bila previše zainteresovana da se to iskoristi za takvu vrstu demonstracije, nego se išlo i računalo na neku vrstu političke koristi, političkog benefita. U tom slučaju se zna ko je odgovorniji. Odgovorniji je onaj ko je jači, a jača je naravno vlast, odnosno Vlada. U tom smislu bi primereno bilo da je sa vaše strane, od strane vlasti, Vlade, predsednika došla takva neka inicijativa. Bilo bi manje kršenja, mada i sada nije bilo previše kršenja tih mera i te mere bi imale veću podršku, da se uz predstavnike vlasti se pojavio barem na nekoj konferenciji i neko od ovih zloglasnih i ozloglašenih pod navodnicima ili bez, lidera opozicije. To je što se tiče samog uvođenja vanrednog stanja. Vi ste gospođo Brnabić rekli da su mere koje je Vlada i Krizni štab donosio, bile pametne i blagovremene. Tvrdim da nisu bile blagovremene, a pametne su neke bile, neke i nisu. Dakle, neću reći da je sve bilo loše. Da ne bude nesporazuma, napamet mi ne pada da kažem što je bilo sve loše. Neki delovi sistema su pokazali da funkcionišu i da mislim da neka skromna, ali prelazna ocena za sve ono što se činilo u ovoj krizi, definitivno je zaslužena. Sistem snabdevanja je opstao, nije se slomio. Nije bilo medicinske opreme, da budemo realni, sve do nekih poslednjih desetak dana. Nedostajala su ta higijenska sredstva, od maski do benzina, odnosno alkohola, ali osnovnih namirnica je bilo i to je zaista pohvala svima onima koji su za to zaslužni. Kupljenje naših građana po aerodromima je takođe akcija koja je vrlo uspešno provedena. Školovanje na daljinu, odnosno osnovno obrazovanje na daljinu, ovaj sistem je funkcionisao uz velike napore i roditelja i učenika i pre svega nastavnika koji su u to uključeni. Medicinska struka je pokazala opet, uz pojedina iskakanja slabosti i incidente, je zaslužila taj aplauz koji im se nekada glasnije, nekada tiše upućuje, ali razlikujem sistem i struku od onih pod navodnicima predstavnika struke koji u ime struke uglavnom nastupaju u poslednjih mesec ili dva dana. Tu je bilo rekao bih, previše problematičnih izjava da bi se to moglo samo otpisati i preko toga preći, kao Bože moj, različita mišljenja, svi grešimo. Dakle, mera fizičke distance, izolacije najstarijih jeste bila poželjna, ali mislim da je bila suviše rigorozna i suviše rigidna. Ovi višednevni karantini, mislim da su više kontraproduktivni i štetni nego što su korisni. Takođe, mislim da je bilo u početku više ili manje namerno tendencioznih, da kažem krivotvorenja ili malo prikrivanja činjenica, možda zato da se ne bi dizala panika, ali to je dodatno unelo nepoverenje u ono što su ti predstavnici struke govorili. Ovde je već pomenuto i više puta javnosti je to izrečeno, ali moramo se podsetiti, ne samo virus i ne samo poziv da se ide u šoping u Milano, nego i neke druge stvari i neki drugi predstavnici struke, pa boga mi i vlasti su se isticali neodgovornim izjavama u samom početku ove krize. Zato je moje mišljenje da se kasnilo sa nekim merama. Priznajem da je bilo i gore i nikada neću reći, niti sugerisati da smo bili najgori. Ne, bilo je i gorih slučajeva, ali nismo bili ni najbolji, kao što se to iz vašeg uvodnog izlaganja pomalo sugeriše i što tvrdi gospođa Brnabić. Kad pogledamo realne brojke, mada se brojke nekada mogu malo i obrtati, ne, nismo bili najbolji, daleko od toga, ni u regionu, ni kada pogledate broj obolelih, ni kada pogledate broj preminulih, ni kada pogledate broj preminulih na 100 hiljada stanovnika. Znači, nismo. Šta je problem? Nismo bili ni najgori, srećom, izbegnut je taj najcrnji scenario i ja to poštujem i drago mi je zbog toga. Ali, nije dobro previše se hvaliti, jer onda čak i ono što je dobro urađeno, malo se baca senka. Evo, ja sam naveo tri ili četiri stvari za koje mislim da su se pokazale dobro, od sistematskog snabdevanja, obrazovanja na daljinu, do akcije prikupljanja naših sunarodnika po aerodromima širom sveta, pa i ova briga za najstarije sugrađane. Mislim da se prvo reagovalo sa izvesnim zakašnjenjem, da je bilo potcenjivanja problema, bilo ga je i drugde, neko je od vas citirao kakve su izjave davane u Italiji, a onda su krenule malo panične reakcije. Jer, pazite, da li možda vi možete da prepoznate, gospođo Brnabić, pošto je ministar Mali takođe citirao na početku jednog nepoznatog govornika sa onih hiljadu evra, posle smo otkrili ko je, da li znate ko je rekao - ja imam teoriju da kod nas uopšte neće doći virus. To je rečeno 28. februara, preneo list "Alo". Jedan drugi predstavnik struke je rekao - Korona nestaje za dva meseca. Da je to rečeno danas, to bi bilo relativno prihvatljiva, optimistična izjava. Ali, to je rečeno 29. februara. Da li se prisećate, gospodine Lončar, ko je obećavao i ko je rekao da mi možemo napraviti vakcinu za kineski virus? Pa je onda to preneto, tabloidi su preneli kako u Srbiji otkrivaju vakcinu protiv Koronavirusa? Da li se sećate, gospođo Brnabić, ko je rekao da dvadeset puta više ljudi svakoga dana umre od ujeda komarca nego od ovog virusa? Da li se sećate, gospodine Lončar, ko je rekao da je Koronavirus slabiji od sezonskog gripa i da više ljudi umre od sezonskog gripa nego od Koronavirusa? To nije bilo negde u decembru ili januaru, nego 26. februara 2020. godine. Slažem se ja da se neke stvari nisu znale, ali mi govorimo ovde o kraju februara. Previše je bilo takvih izjava. Nekako, u javnosti se vrti samo doktor Nestorović i on plaća ceh, taj šoping u Milanu i ta priča o smešnom virusu koji postoji samo na internetu, ali mnogi predstavnici i vlasti i struke su davali vrlo slične izjave, koje su delovale bagatelišuće. Na kraju krajeva, 12. marta dr Kon je rekao da bi zatvaranje škola bio pucanj u prazno. Ministar Šarčević je još 13. marta najavljivao kaznene mere prema direktorima koji na svoju ruku raspuste đake da ne moraju da dođu u školu, a 15. marta je uvedeno vanredno stanje i nastava je ukinuta. Dakle, naglašavam - nismo najgori. Sistem je pokazao otpornost prema nekim stvarima. Čija je to zasluga, o tome možemo raspravljati. Svako je tu dao svoj doprinos, svakako i aktuelna garnitura, ali, bogami, i oni prethodnici. Po mom sudu i utisku, možda grešim, verovatno najveći doprinos je onog starog, mnogo puta kritikovanog i preziranog zdravstvenog socijalističkog sistema, koji su toliko elokventno kritikovali razni, a koji je pokazao svoju vitalnost, ne samo kod nas nego i u istočnoj Evropi. Nije slučajno što su razultati, kada ih pogledate za Evropu, najbolji u borbi protiv Koronavirusa upravo u ovim bivšim socijalističkim zemljama. Doduše, i ne samo njima. Naravno, i Nemačkoj, koja oduvek ima sa jakom socijalnom dimenzijom zdravstveni i uopšte društveni sistem. Ali, kada pogledate te rezultate u okruženju, vidite da je Grčka bila uspešnija od nas, Bugarska, Hrvatska, Slovačka, itd, itd. Kada vas slušam, gospođo Brnabić, deluje kao da je sve sjajno i izvanredno. Nije. Ja mogu da razumem da je testova bilo nedovoljno u početku, ali to je trebalo priznati. Vi kažete da smo mi drugi ili treći, a sada ćemo biti drugi, od danas, po broju testiranja koje smo izvršili. To je verovatno tačno, ali taj broj se tek poslednjih desetak dana tako povećao. Prvih nedelja epidemije smo bili najgori u regionu. Najmanje testova smo vršili, i u ukupnom broju, a pogotovo po glavi stanovnika. To su takođe činjenice. Dakle, nije se raspao sistem, životi su neki spašeni, ali su neki i izgubljeni. Nikoga ja ne krivim, ne upirem prstom, ali mislim da moramo imati na umu da i danas kada govorimo, kritikujemo ili hvalimo neku vladu ili neke mere, da nije počelo sve od nas, da nismo sve najbolje uradili i da ne znači da niko drugi tu nema svojih zasluga i da te zasluge ne treba priznati, a ne da nam drugi služe samo kao izvor krivice i optužbe, kao što je, nažalost, slučaj. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Lončar.
Gospodine Vukadinoviću, zahvaljujem na vašim stavovima i mišljenjima. Žao mi je što ovo još nije završena priča, da bi mogli da proglasimo generale i ostale, nažalost, ova priča će još potrajati. Da, sećam se svake izjave. Apsolutno se svake izjave sećam i kažem - rano je za generale. Već smo vam par puta rekli da mi nismo ni vidoviti, ni nešto drugo. Stvari smo procenjivali na osnovu izveštaja od ljudi koji su zaduženi za to, pre svega mislim na Svetsku zdravstvenu organizaciju, i drugih naučnika koji su se bavili tom temom. Shodno tome, shodno vremenu u kome smo se nalazili, odnosno periodu, su stizale te izjave. Kako je vreme prolazilo, kako smo više upoznavali ovaj virus, a posebno kad smo stekli sopstvena iskustva, naravno da smo tada imali više pouzdanih informacija. Uopšte ne želim da ulazim u to da li smo mi dobijali prave informacije, da li su one bile tačne, nisu bile tačne, to je nešto što bi trebalo i vi da se složite da će proći dosta vremena da se sve te stvari utvrde, jer mi ne možemo da utvrdimo ni ono što je bilo pre par meseci, a kažemo da se negde završilo, da je negde u redu. Vratiću se, pošto potencirate tu vakcinu i što sam rekao, još jednom, ako vam tada neke stvari nisam uspeo da razjasnim o čemu se tačno radi. Znači, mi smo već tada napravili sastanak sa našim stručnjacima, da vas podsetim, koji imaju iskustva sa pravljenjem vakcine, koji su pravili slične vakcine. Oni su izanalizirali i rekli da bi mogli to da urade i da to košta, da je to skupo i da to možemo da ponudimo ljudima ako je neko zainteresovan da uloži u to i da se napravi. To je cela suština. Ali, u tom momentu ili je neko krenuo da radi sam ili sa nekim drugim, nije se našao niko ko je hteo da uloži i da radi. To je suština svega. Znači, odgovor ostaje i dalje isti. Mi smo mogli, mi to možemo samo nam trebaju partneri za te stvari, jer to nije, i sami znate, ni malo jeftina stvar, a mi nismo tolika populacija koja bi mogla da da toliki novac da napravimo vakcinu samo za Srbiju ili slično. Što se tiče zdravstvenog sistema, pomenuli ste vi naš zdravstveni sistem, pomenuo je i prethodni poslanik koji se javio, hvala vam što ste, evo, to ste vi sami rekli i postavili ste pitanje – šta bi se desilo da smo podlegli pritiscima i da smo dali da se otvore privatne klinike, bolnice i da oni idu na ugovore sa državom i da to država finansira. Prvo, da se razumemo, apsolutno cenim i poštujem sve ljude koji su u privatnom sektoru, koji su uložili u to, koji rade. To ću uvek podržavati, ali jedna ozbiljna država mora da vodi računa i mora da zna gde je mesto privatnom sektoru, a gde je mesto državnom sektoru. Što se nadam da je posle ove situacije, svima apsolutno jasno i onima kojima možda nije bilo jasno i koji su vršili strašne pritiske da mi razvijamo privatni sektor, a da gasimo državni sektor. Pa, sam očekivao od vas, ako već hoćete da budete objektivni da ste možda trebali da kažete, ne, svaka vam čast, ali dobro je to što ste sačuvali državni sektor, što niste dali, što su mnogi hteli da se to uradi. Mislim, minimum, ne morate, naravno, nije bitno, ali neka građani znaju. Još jednom - da, sve te izjave stoje, bile su u to vreme sa količinom informacija koje smo imali. Mi ni danas ne možemo da kažemo da smo upoznali korona virus, a nisam još čuo nikoga na svetu da je to rekao. I dalje vladamo informacijama iz našeg ličnog iskustva i iskustva onih koji žele da objave kakva su njihova iskustva. Prema tome, priča nije završena, virus je tu, po ko zna koji put ponavljam, moramo da živimo sa njim, hajde da napravimo maksimalno komforno, ali bezbedno da živimo sa ovim virusom, jer to je poenta cele priče. Sve drugo nema nikakve svrhe. Da li je nešto prekršen neki zakon, nije prekršen, redosled. Ja mislim u odnosu na ovo kako trebamo sad da se ponašamo da ne upropastimo što smo uradili do sada, ako mislite da ćemo da se takmičimo sa nekim, ja vam sad kažem, svakoj zemlji, svakom građaninu sveta želimo da ima što manje problema i da što uspešnije reši problem, ali najviše želim da ga mi rešimo i da mi imamo što manje žrtava i da što bolje prođe. Prerano je, gospodine Vukadinoviću, za ocene, prerano. Možemo da imamo trenutni presek, ali analizu i zaključak, ponavljam, minimum, godinu, dve, tri, pet, nemojte da trošimo vreme sada na to. Hajdemo svi zajedno da apelujemo na naše građane, neće nam trebati ni jedna mera ako ćemo da budemo odgovorni, samo od nas zavisi. Nisu tema, ne treba da budu tema da li će sat da bude od tad do tad. Hajde da se ponašamo sve vreme isto, odgovorno. Nemojte da nam to određuje neki zakon, neka pravila ili bilo šta. Jedino tako ovo možemo da dovedemo do kraja, a da ne napravimo grešku i da imamo dobar rezultat. Ima ovde još vremena da se radi. Hajde da utrošimo snagu i energiju na taj apel, na građane, na ljude, da olakšamo lekarima, da olakšamo sestrama, da smanjimo pritisak na bolnice, da sačuvamo taj resurs, jer ovde su lepo rekli, ko ne shvata danas da ništa više neće biti isto, kao što je bilo dan, dva ili pet od pre pojave ovog. To je opasno. Najopasnije će biti da ljudi bez širine, bez vizije i bez znanja suštine, posebno pričam o zdravstvu, da ne odrade ono što će morati da se odradi. Mora da se poznaje suština zdravstvenog sistema, već sada moraju da se planiraju ozbiljni koraci šta će da se uradi. Nije problem, nabavićemo Srbija se organizovala, proizvešće sve sem respiratora, kupiće respiratore, ali ni ta oprema, ni ti respiratori neće moći da rade sami. To je ozbiljna suština na kojoj će morati da se radi, kojom će morati da se bave ove generacije koje dolaze. Mislim, na mlade lekare koji će morati da budu prekretnica onoga što mora da se desi u srpskom zdravstvu, da se sve te stvari ukomponuju i da napravite jedan sistem koji će moći da odgovori svim izazovima. Ne zaboravite ako je tačno, ja se ograđujem, da u Americi, sad kad se razbolite od korone, oni vas istog sekunda zaduže za ne znam koliko hiljada dolara, četiri, pet, šest hiljade dolara. I da ćete vi sutra šta god da radite morate, ograđujem se, to javljaju ljudi iz Amerike koji kažu da se to dešava. Testovi se u većini zemalja naplaćuju 120, 130 ili ne znam koliko evra. Da ne pričam o zemljama koje neće ni da testiraju. Znači, razna su iskustva iz kojih ćemo moći da analiziramo i da učimo. Dan danas ne možete u mnogim zemljama da uđete u bolnicu ako nemate adekvatno osiguranje, ako ne platite. Da li ste čuli za jedan primer, da li je to građanin Srbije, da li je to neki drugi građanin, da nije primljen u bolnicu, da mu nije ukazana pomoć, da nije lečen. Zamislite samo koliko sve to košta. Krajnje je jednostavno. Evo, samo uzmite podatke koliko to naplaćuju drugi i najjednostavnije izračunate. Svi koristimo istu opremu, svi koristimo iste lekove, nema tu razlike nikakve. Suština je, sada mora da se razmišlja o budućnosti zdravstvenog sistema. Sada se pravi organizacija zdravstvenog sistema za budućnost. Sada ako zakasnimo, ako sad ovaj sistem razvučemo, ne ostavimo ga jedinstvenim, ne ostavimo struci i ljudima sa vizijom i koji znaju da sagledaju i koji znaju šta je suština, teško će se ikada oporaviti. Hvala vam.
Hvala, ministre na odgovoru. Poslanici insistiraju da govore večeras. Reč daje poslaniku Aleksandru Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa Srpske napredne stranke će glasati za ozakonjenje Odluke o vanrednom stanju i za ozakonjenje svih uredbi koje je Vlada Republike Srbije uz supotpis predsednika Republike donela u toku vanrednog stanja. Evo, da i mi grešnici odgovorimo nešto ovima bezgrešnima, onima koji su vodili Srbiju do 2012. godine i oni koji su od dana kada je uvedeno vanredno stanje u Republici Srbiji osuli baražnu vatru, pre svega po predsedniku Republike, Aleksandru Vučiću, a onda i po Vladi Republike Srbije. Po predsedniku Republike koji je uradio sve suprotno od onoga što su oni radili kada su bili na vlasti. Zašto to kažem? Vuk Jeremić je služio vojsku u kabinetu Borisa Tadića. Čovek koji nas svakoga dana napada sa televizije koja je navodno objektivna, koja je demokratska, koja je građanska, „N1“ Televizije, akademik Teodorović pobegao je na početku NATO bombardovanja u SAD. Šta je uradio Aleksandar Vučić? Oni koji su pisali najgore moguće stvari o njemu i o njegovom sinu koji se razboleo, nije poslao sina u inostranstvo i nije ga sakrio negde na Dedinje, na neku vilu, nego ga je poslao da bude volonter i Danilo se kao volonter razboleo, tata ga nije poslao u neku specijalnu bolnicu za tatine sinove, kao što su oni radili, nego je Danilo ležao sa ostalim pacijentima na Beogradskom sajmu. Aleksandar Vučić je postupio onako kao što je kao za vreme Drugog svetskog rata postupio veliki engleski premijer Čerčil, koji svoga sina nije sakrio od služenja vojske, Britanske vojske u Drugom svetskom ratu, nego je poslao sina u vojsku i njegov sin Randolf Čerčil je bio šef britanske vojne misije, između ostalog i kod partizana od početka 1944. godine. Tako rade odgovorni ljudi. Na svom primeru pokazuju kako se srcem i dušom bori za dobrobit građana Srbije. Kažu ovi bezgrešni, poput Đilasa, poput Vuka Jeremića, poput Boška Obradovića i svih onih iz DS koja se u međuvremenu raspala u čitav niz pojavnih oblika i različitih agregatnih stanja, da smo vanredno stanje uveli suprotno Ustavu Republike Srbije. To nije tačno. Ustav Republike Srbije u članu 200. kaže: „Kada Narodna skupština nije u mogućnosti da se sastane odluku o proglašenju vanrednog stanja donose zajedno predsednik Republike, predsednik Narodne skupštine i predsednik Vlade pod istim uslovima kao i Narodna skupština.“ Nismo mogli da se sastanemo zato što je epidemija bila počela da se približava svome vrhuncu. Zbog toga su predsednik Republike, predsednica Vlade i predsednika Narodne skupštine odlučili zajedničkom odlukom da se na ovakav način uvede vanredno stanje. Kako su ovi bezgrešni uveli vanredno stanje 2003. godine? Da se malo podsetimo. Potpuno suprotno Ustavu Republike Srbije. Tada je važio Ustav iz 1990. godine. Po tom Ustavu vanredno stanje je moglo da bude proglašeno od strane Narodne skupštine na delu teritorije Republike Srbije. Dvanaestog marta 2003. godine na predlog Vlade vanredno stanje na celoj teritoriji Republike Srbije uvela je Nataša Mićić, u to vreme v.d. predsednika Republike Srbije. Tako su radili ovi bezgrešni, ovi bezgrešni koji nam kažu – uveli ste vanredno stanje suprotno Ustavu da biste suspendovali ljudska prava, slobode, slobodu štampe itd. Da vidimo kako je bilo u vreme tih bezgrešnih od kojih neki sede i ovde. Tu je i bivši bezgrešni premijer Zoran Živković iz 2003. godine. Prvu naredbu koju su doneli ovi bezgrešni bila je naredba od 13. marta 2003. godine, koju je takođe potpisala v.d. Nataša Mićić, naredba o posebnim merama koje se primenjuju tokom vanrednog stanja. Da li znate šta je ta naredba podrazumevala? Ukinuta je u potpunosti sloboda medija u Republici Srbiji. Mediji su bili dužni da isključivo prenose zvanična saopštenja Vlade. Zamislite u 2003. godini da je nekome palo napamet da u Srbiji otvori televiziju kao što danas postoji Televizija „N1“, koja svakoga dana 24 sata vodi besomučnu kampanju protiv predsednika Republike, Aleksandra Vučića, protiv Vlade Republike Srbije, protiv ministara u Vladi Srbije, protiv svih onih koji se danonoćno bore protiv ove epidemije koja nas je snašla. U to vreme, u vreme ovih bezgrešnih 2003. godine, to apsolutno nije bilo moguće. Novinari su bili proganjani, novine su bile zabranjivane, u redakcije je upadala policija. Nije to bilo tako davno. Sećamo se mi tog vremena kada su ovi bezgrešni, koji sada znaju sve i u sve se razumeju, i u pravu i u medicinu i u ekonomiju, ali je problem u tome što se nisu razumeli onda kada su bili na vlasti, jer da su se razumeli mi danas ne bi bili suočeni sa onim problemima sa kojim se suočavamo. Šta su dalje radili ovi bezgrešni? U ovoj naredbi od 13. marta kaže se – zabranjuje se… pazite, ovo je jezik obznane iz 1920. godine, znači ovo je jezik koji postoji samo u državama koje su diktatorske ili poludiktatorske. Kažu ovi bezgrešni u svojoj naredbi od 13. marta 2003. godine – zabranjuje se javno obaveštavanje, rasturanje štampe i drugih obaveštenja o razlozima za proglašenje vanrednog stanja, osim prenošenja zvaničnih saopštenja nadležnih državnih organa. Znači u vreme ovih bezgrešnih ni jedan mediji nije mogao da prenese ni jednu drugu informaciju sem one informacije koja je dolazila iz Vlade Srbije. Zamislite da je u 2020. godini Vlada Srbije donela ovakvu naredbu. Šta biste rekli da smo diktatori, da smo apsolutisti, da smo zlikovci? A to ste sve vi radili i vi danas imate obraza da u ovoj 2020. godini kažete Aleksandru Vučiću da je diktator, kako vas nije sramota? Kako vas nije sramota vi koji ste sve živo zabranili? Kaže, ja nemam taj problem da sad treba da budem zahvalan nekolicini ljudi iz te takozvane građanske i demokratske opozicije koja je došla na sednicu i da sad ne smem jednu reč da progovorim zato što su oni došli, a inače dve godine ne dolaze u Narodnu skupštinu, ali zato uredno primaju platu svakoga meseca i nisu propustili nijedno putovanje u inostranstvo', koliko je barem meni poznato. Dakle, ja nemam tu predrasudu da su sad oni za mene bogovi zato što su danas došli na sednicu, to im je posao, što se mene tiče mogli su i da dođu i da ne dođu, neka rade kako im je volja, ali građani Srbije treba da znaju i mi smo dužni da ih podsetimo kako je bilo u njihovo vreme. Danas je gospodin Čedomir Jovanović rekao, citiram njegove reči: „Napujdani kerovi iz tabloida napadaju opoziciju.“ Izvinite, ko je izmislio tabloide u Srbiji? Aleksandar Vučić? Ana Brnabić? Zlatibor Lončar? Ne. Tabloide u Srbiji izmislili su ljudi poput Dragana Đilasa, Borisa Tadića, Vuka Jeremića i njima slični. Tad su izmišljeni tabloidi u Srbiji. Oni nemaju nikakve veze sa Aleksandrom Vučićem. Gospodin Čedomir Jovanović, koji je danas pokušavao da nam uputi reči kritike za ono što radimo, rekao je te 2003. godine: „Osnovno pravilo u vreme vanrednog stanja“, ovo su njegove reči iz 2003. godine, „osnovno pravilo u vreme vanrednog stanja je da nema komentarisanja razloga za uvođenje vanrednog stanja“. Znači, niste mogli jednu jedinu reč da kažete u javnosti o tome zašto je uvedeno vanredno stanje. Da vidimo dalje šta su radili ovi bezgrešni. U vreme ovih bezgrešnih, od kojih neki danas sede ovde, a neki su bili ovde u holu i po ceo dan držali konferencije za novinare i pričali o tome da je Vučić diktator, da je zlikovac, da zatvara ljude, da hoće da uvede diktaturu, itd, u vreme ovih bezgrešnih da li znate gde je njihov ministar zdravlja Tomica Milosavljević otišao na operaciju? U Saveznu Republiku Nemačku i time udario najveći mogući šamar svojim kolegama lekarima i uputio poruku građanima Srbije – meni se može, jer sam ministar, jer imam puno par i mogu da priuštim operaciju u Nemačkoj, a vi koji nemate para, izvolite, pa se lečite u zdravstvenim ustanovama kojima sam ja šef kao ministar zdravlja. Pod cenu da umreš, ako si ministar zdravlja, dužan si da se lečiš u svojoj zemlji, jer time pokazuješ odgovornost, time pokazuješ patriotizam, time pokazuješ da veruješ u zdravstveni sistem kojim rukovodiš. Kakvu poruku je ministar Tomica Milosavljević, to je pitanje za vas koji ste tada bili na vlasti, kakvu poruku je poslao kada je otišao da izvrši operaciju u Nemačku, a ta operacija je mogla da se izvrši i u Republici Srbiji? To ste radili vi bezgrešni. Vi bezgrešni, tu mislim na ovog bezgrešnog Zoran Živkovića, kažete, citiram… (Zoran Živković: Replika.) Bezgrešni premijer Zoran Živković kaže: „Krije se od naroda šta je kupljeno“. Ne krijemo ništa. Evo, ja ću sad da vam kažem šta je kupljeno. Evo, slušajte, bezgrešni Živkoviću. (Zoran Živković: Kaži, magarče.) Jeste, ja sam magarac, a vi ste bezgrešni. Super. Što se tiče respiratora, dragi građani Srbije: ugovorena količina 3.967 respiratora, a do sada nam je isporučeno 585, donirano nam je 120, servisirali smo sami 38 respiratora. Ukupno u sistemu danas imamo implementiranih 743 respiratora. Maske: ugovorili smo 127.934.000 maski, a do sada nam je isporučeno 32.503 maske. Što se tiče skafandera, ugovorena količina 3.363.000, do sada nam je isporučeno 730.000; Rukavice - 39.000, isporučeno 28.000; testovi - 818.000, do sada isporučeno 130.000; lekovi: 688.000, do sada isporučeno 1.271, itd. Dakle, ništa ne krijemo od građana, sve je transparentno i sve je javno. Bezgrešni Marko Đurišić, koji je danas govorio skoro dva sata, a nema poslaničku grupu, to je zaboravio da kaže da su ga danas, njegovu poslaničku grupu, valjda mu je šef Boris Tadić, ja više ne mogu da pohvatam ko je ko u ovoj opoziciji, danas su ga napustila dva poslanika - Goran Bogdanović, bivši ministar za Kosovo i Metohiju i Zdravko Stanković. Da je Maja Gojković htela da cepa dlaku na četiri dela i da teramo mak na konac, Marko Đurišić danas ne bi mogao ni da govori. Zašto? Zato što nema poslaničku grupu, danas mu se raspala. On kaže kako mi treba da budemo odgovorni, kako smo pogrešili u ovome, u onome, nisu nam dobre mere, itd. On ne može da sačuva poslaničku grupu od pet poslanika, a zna kako treba da se upravlja državom u vreme epidemije sa kojom se Srbija do sada nikada nije suočila. Kaže bezgrešni Marko Đurišić – otkud pravo ministru unutrašnjih poslova da donosi naredbe? Pročitajte Zakon o državnoj upravi. U vreme redovnog stanja, a kamoli u vreme vanrednog stanja, svaki ministar po Zakonu o državnoj upravi je ovlašćen da donosi tri vrste opštih pravnih akata: pravilnike, naredbe i uputstva. Morate da čitate propise, a ne da plašite narod kao što to činite sve ovo vreme. Dalje, kaže bezgrešni Marko Đurišić – zašto govorite o ratu, nismo mi ni u kakvom ratu, a predsednik Francuske Makron kaže – mi smo u ratu sa nevidljivim neprijateljom. Taj nevidljivi neprijatelj je virus koji je pogodio ceo svet i sa kojim se ceo svet do sada nije suočio. I Vlada Srbije i predsednik Republike Srbije su preduzeli apsolutno sve što može da preduzme jedan normalan i razuman čovek, odnosno jedna normalna i razumna grupa ljudi koja vodi brigu o sopstvenim građanima. Mere su teške, to je potpuno jasno, ali da nema tih teških mera pitanje je šta bi bilo sa životom i zdravljem naših građana. Džaba su vam sva građanska i politička prava ako država ne uspe da vam obezbedi ono elementarno pravo, a to je pravo na život. Da biste mogli i da se slobodno krećete i da imate slobodne medije i da biste mogli politički da se organizujete, da biste mogli i da kritikujete rad predsednika Republike i rad predsednika Vlade i da kažete predsedniku poslaničke grupe da je magarac, što je sve legitimno u politici, osnovni uslov je da budete živi. Ako niste živi, sva ova ostala prava su mrtvo slovo na hartiji. I predsednik Republike i Vlada Republike Srbije sve mere koje su preduzeli, preduzeli su u svrhu spasavanja ljudskih života. To je ono što građani Srbije dobro razumeju. Dakle, naš narod jeste pomalo razmažen. Svi smo mi pomalo razmaženi, ali naš narod je ipak u suštini tvrd narod. Nemojte da zaboravite da mi živimo u vanrednom stanju, ako ćemo pošteno, od 1990. godine. Mi smo preživeli i ratove i sankcije i bombardovanje. I njih smo preživeli do 2012. godine, koji su, takođe, bili jedna vrsta neformalnog vanrednog stanja, jer to što su ti ljudi uradili u oblasti finansija, u oblasti ekonomije, u oblasti zdravstvene zaštite, pa to je bilo totalno uništavanje svih segmenata države i svih segmenata društva. Da vidimo dalje kako je bilo u vreme ovih bezgrešnih koji nam danas drže pridike i lekcije kako nismo spremno dočekali epidemiju Koronavirusa? U martu 2011. godine, govorim o platama lekara infektologa i pedijatara i medicinskih sestara, na Klinici za infektivne i tropske bolesti Kliničkog centra Srbije u Beogradu lekar infektolog je imao platu od 64.000 dinara, a danas, u martu 2020. godine, lekar infektolog ima platu 96.000 dinara. Medicinska sestra u njihovo vreme, u vreme ovih bezgrešnih, koji sve znaju, koji se u sve razumeju, plata medicinske sestre bila je 30.762 dinara, a danas je plata 49.242 dinara. U Opštoj bolnici Čačak infektolog je imao platu 64.000 dinara, a danas ima platu od 96.000 dinara. Isto vam je bilo i na Univerzitetskoj dečijoj klinici u Tiršovoj. Kada su ovi bezgrešni vladali, lekar pedijatar je imao platu od 64.000 dinara, a danas ima platu od preko 96.000 dinara. Neka narod sam proceni da li je bilo bolje, da li su se političari koji su na vlasti odgovornije ponašali u vreme ovih bezgrešnih, u vreme ovih političkih apostola, u vreme ovih koji se u sve razumeju, u vreme ovih koji lupaju u šerpe i lonce, to su radili i ranije, ili nas grešnih, glupih magaraca koji smo učinili sve da spasimo živote građana Srbije, bez obzira na naciju, veru, rasu, pol. Vodili smo računa podjednako o svima, i o Srbima i o Mađarima i o Bošnjacima i o svima ostalima. Dakle, izbora će biti. Ma koliko vi bežali svi od izbora, izbora će biti i na izborima će narod da kaže svoj sud i o vama bezgrešnima i o nama grešnima. Ja sam ubeđen da naš narod, koji jeste, kažem, pomalo razmažen, ali je ipak tvrd i tvrđi malo od zapadnih naroda i koji razume da se na ljutu ranu mora staviti ljuta trava, daće svoj sud i o vama i o nama.
Zahvaljujem. Samo sve da vas podsetim da nismo produžili rad, samo do 18, 00 časova radimo. Zoran Živković, replika. Izvolite.
Hvala. Ne znam šta je nateralo kolegu da govori o meni. Ako je tema bila „Sablja“ i 2003. godina, onda je imao potpuno pravo da potpuno govori o meni. I ja bih da zaštitim bilo koga drugog od onih na koje on pravio aluziju da su učestvovali u tome. Nema drugih. Drugi su u policiji, u tužilaštvima bili, ali čuo sam da je prepodne neki političar, neki kolega odavde pričao da je on vodio „Sablju“ tada i vanredno stanje, to nema veze. Znači, za sve ono što se desilo u „Sablji“ 2003. godine u političkom i ličnom smislu, samo ja snosim odgovornost, i ponosan sam na to, i obećavam i poštovanom kolegi i ostalima i građanima Srbije da se sprema nova verzija apdejtovana „Sablja 2.0“. Inače, da bi ljudi znali, ime „Sablja“ je dobila od sablje koju mi je poklonio tadašnji ministar unutrašnjih poslova Ruske Federacije Šojgu, moj prijatelj. Tako da, toliko i oko odnosa sa Rusima i sa nekim drugima. Neko je lupetao da sam ja nešto lagao malopre. Rekao sam da je kolega promašio temu potpuno i to ćemo da utvrdimo u novoj sablji. Ali, generalno, tada su bile uvedene mere koje su bile apsolutno potrebne, prihvatljive, sa evidentnim rezultatima, do 80%, 90% onoga što je trebalo da se ostvari je ostvareno, i građani nisu imali nikakav problem sa tim merama. Zatvarani su neki mediji zato što su bili zvanična glasila zemunskog klana ili nekih drugih klanova čiji pripadnici ili simpatizeri sede tu negde okolo. I drugo, potpuno su svi bili zadovoljni time što je tada učinjeno. Konačno, kolega je sam za sebe rekao pre izvesnog vremena da je bio magarac. Ja nisam hteo da ga vređam, nego sam ga samo citirao.
Aleksandar Martinović ima repliku, i Marko Đurišić.
Zahvaljujem se, gospođo Gojković. Dakle, u vreme ovog bezgrešnog bivšeg premijera Zorana Živkovića, ta akcija „Sablja“ je bila do te mere genijalno sprovedena i do te mere je bila pravno perfektna da je iz budžeta Republike Srbije od 2004. godine plaćeno stotine i stotine miliona dinara građanima Srbije koji su bez pravnog osnova lišeni slobode i kojima je suđeno, pa je na kraju utvrđeno da nisi krivi za ono što im je stavljeno na teret. Da ne ispadne da ovo govorim ja kao magarac, govore zvanični podaci. Ja jesam magarac, za razliku od bezgrešnog i genijalnog Zorana Živkovića, ali podaci govore da situacija te 2003. godine, 2004, 2005, 2006. itd, kao posledica „Sablje“, nije bila baš tako sjajna, kao što bezgrešni Zoran Živković kaže. U 2015. godini podneto je 910 zahteva za naknadu štete zbog neosnovanog lišenja slobode, 2014. godine 913 zahteva. Od 1. januara 2005. do oktobra 2013. godine podneto je 5.896 zahteva za naknadu štete. Da vas podsetim na još jedan podatak, koliko smo iz budžeta morali da izdvojimo para zbog njihovog lošeg vođenja državne politike i zbog lošeg vođenja sudskih postupaka u vreme kada su ti bezgrešni bili na vlasti. Da vas podsetim, nije to bilo tako davno. Račun Višeg suda u Beogradu blokiran je u avgustu 2015. godine sa nalogom za isplatu 2,52 milijarde dinara. Znači, 2,52 milijarde dinara zbog toga što je sud pravosnažno oslobodio 22 pripadnika tzv. stečajne mafije. To je bilo u vreme bezgrešnog Zorana Živkovića, bezgrešnog Dragana Đilasa, bezgrešnog Borisa Tadića, bezgrešnog Vuka Jeremića.
Hvala. Replika još jednom.
Dakle, podaci koji su izneti su potpuno netačni. Oko „Sablje“ je isplaćeno tridesetak odšteta, bilo je tridesetak onih i to ne što im je presuđeno drugačije, naravno, to se nije dešavalo, nego zato što su bili u pritvoru jedno vreme, pa nije podneta krivična prijava protiv njih, a to se sve desilo zato što su svi oni, ili skoro svi, za advokata u vreme „Sablje“ imali čoveka koji je nakon manje od pola godine, ili godinu dana postao ministar pravde. Inače, Janković, čini mi se, iz DSS. Prema tome, za 2004, 2005, 2006. i 2007. godinu, proverite svi koji možete to da proverite, je plaćeno upola manje odšteta ukupno za bilo kakvo neovlašćeno držanje u pritvoru ne znam šta, nego godinama pre toga i godinama posle toga. Stečajna mafija nije suđena u „Sablji“, nema veze sa „Sabljom“. To za stečajeve, to su neki drugi bili, da ih ne pominjem sad, ali to je bilo posle 2003. godine. Vi ste potpuno u pravu ono što ste rekli pre godinu dana o sebi i nemojte to da radite dalje. Sve što ste rekli je potpuna, apsolutna laž. Pozivam Ministarstvo pravde i predsednicu Vlade da nam, neka ovo bude jedna vrsta poslaničkog pitanja, dostavi podatke o tome šta je i koliko plaćeno onima koji su navodno bili nezakonito privedeni u „Sablji“. Bili su i oni po zakonu, ali nema veze. To što su oni dobili, znači, oni koji su hapšeni u „Sablji“, koliko je država Srbija, budžet Srbije platio njima. Radi se o nekoliko desetina miliona dinara, što je dramatično manje nego u bilo kojoj normalnoj godini kad nije.
Hvala. Da vam pomognem, nisu imali ni prekršajnu prijavu, ni krivičnu, nizašta nikad nisu odgovarali, pa je zato plaćena naknada štete. Čisto pravnički da vam pomognem. Reč ima narodni poslanik Martinović.
Opet da podsetim građane Srbije. Nije to bilo tako davno. „Sablja“ je uvedena zato što ste hteli, kažete, da se obračunate sa zemunskim klanom. Kažite mi, bezgrešni Zorane Živkoviću, da li je Aleksandar Vučić, da li je Ana Brnabić, da li je Zlatibor Lončar, da li je bilo ko od nas đuskao na zabavi crvenih beretki u Kuli ili ste to radili vi, bezgrešni Zoran Živković? Ko je 2000. godine proglasio Milorada Ulemeka Legiju nacionalnim herojem samo zato što je okrenuo leđa Slobodanu Miloševiću i prešao na vašu stranu? Ko je to uradio? To ste uradili vi. (Zoran Živković: Ja sam.) Tako je, vi ste to uradili. Što se tiče ovih podataka, ovo su zvanični podaci Ministarstva pravde, nisu moji podaci, a ja sam rekao za sebe da sam magarac, ali to nisam rekao prošle godine, nego sam rekao 2016. godine Jugoslavu Ćosiću, kada sam prvi i poslednji put gostovao na televiziji N1. Samo da vam kažem, ta televizija ima svoje sedište na Novom Beogradu. Nisam išao u Luksemburg da gostujem kod Jugoslava Ćosića, kao što on tvrdi da emituje program iz Luksemburga, nego sam išao na Novi Beograd. Koliko je novca država morala da plati zbog vaše bahatosti, zbog vašeg kršenja zakona, zbog vašeg uterivanja navodne pravde nad ljudima koji su bili potpuno nevini, o tome postoje zvanični podaci. Na kraju krajeva, bezgrešni Zorane Živkoviću, da li se sećate da su državni neprijatelji tada bili Ceca, Lukas, general Nebojša Pavković itd? To su za vas bili državni neprijatelji. Oni su takođe bili uhapšeni i njima je takođe država morala da plati enormne iznose, da, da. Ceca je bila državni neprijatelj, Aca Lukas je bio državni neprijatelj, Nebojša Pavković je bio državni neprijatelj, general Aca Tomić je bio državni neprijatelj, cela Skupština je bila državni neprijatelj, zato što ste odluku o vanrednom stanju doneli bez Narodne skupštine.
Zahvaljujem. Poštovani poslanici, za danas smo završili rad. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. Možemo nastaviti diskusiju i replike i sve, ali sutra u 10.00 časova. Isto važi i za repliku Marka Đurišića. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Narodne skupštine Republike Srbije za vreme vanrednog stanja. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 108 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 94 narodna poslanika i da imamo uslove za dalji rad. Juče smo stali kod replika i ja ću dozvoliti replike koje smo juče prekinuli, ali da to kratko traje, da bismo prešli dalje na diskusiju o dnevnom redu. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.