Molt bon dia. Comencem la sessió. [[Manifestació de condol i de condemna de la violència masclista]] I, malauradament, abans de començar pròpiament amb els temes de l'ordre del dia, els he de comunicar una nova víctima de violència masclista. D'acord amb les dades oficials del Departament d'Interior, el passat 10 de maig es va confirmar que la mort a Granada del Penedès d'una dona, la Maria, es tractava d'un nou cas de violència masclista. En nom de la cambra, lamento i condemno aquest crim, i reitero el compromís del Parlament en l'erradicació de qualsevol forma de violència contra les dones i també de vetllar pel seu record. Així mateix, ahir també coneixíem la notícia de les dues germanes Abbas, veïnes de Terrassa, que van ser assassinades en un viatge al seu país d'origen, el Pakistan, després que expressessin la seva voluntat de divorciar-se dels seus cosins, amb qui havien estat obligades a casar-se forçosament. També mostrem el nostre rebuig més total davant d'aquests crims execrables, i recordem que la violència contra les dones és el rostre més brutal del masclisme i del patriarcat i que no entén de nacionalitats ni d'ètnies ni de classes socials. És, simplement, una xacra que ens interpel·la a tots, i en cap cas podem permetre que es faci servir com a eina política. D'acord amb el protocol de dol del Parlament de Catalunya, aprovat pel Grup de Treball en Equitat de Gènere, aquesta presidència convoca un minut de silenci a la façana, a la porta del palau, avui al migdia en acabar la sessió del Ple. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] També, d'acord amb el que estableix la Moció 111/XII del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, segons les dades oficials de l'Organització Internacional per a les Migracions, des de l'inici d'aquest any hi ha un total de 705 persones víctimes o desaparegudes a la Mediterrània. [[Proposta d'ampliació de l'ordre del dia]] I, ja sí, ara, abans de començar amb l'ordre del dia, atesa la sol·licitud presentada per quatre grups parlamentaris, com es va explicar ahir a la Junta de Portaveus, proposaria, d'acord amb l'article 83.3 del Reglament, l'ampliació de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària per incloure-hi un nou punt relatiu al debat i votació de la proposta de tramitació en lectura única davant del Ple de la proposició de llei sobre l'ús i aprenentatge de les llengües oficials en l'ensenyament no universitari, amb el benentès que la Mesa, que vam fer ahir també amb caràcter extraordinari, ha de dispensar del termini de quaranta-vuit hores que preveu la distribució de la documentació d'acord amb l'article 84 del Reglament. Si no hi ha cap objecció, procediríem a incloure aquest punt a l'ordre del dia, que se substanciaria tot seguit, abans d'iniciar la sessió de control al Govern i al president de la Generalitat. Podem aprovar per assentiment aquesta ampliació de l'ordre del dia? [[Pausa.]] Doncs sotmetrem a votació aquesta proposta d'ampliació. [[Pausa llarga.]] Doncs, havent fet les tres crides a votació, abans d'iniciar la votació els faig avinent que hi ha dos diputats que han delegat el seu vot per a aquest Ple. Comencem la votació sobre l'alteració de l'ordre del dia. Comença la votació. Amb 97 vots a favor i 26 vots en contra, queda ampliat l'ordre del dia. Abans de substanciar aquest nou punt, també els informo que la llista de les preguntes a respondre oralment al Ple està inclosa en el dossier, i, d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí, en acabar el debat sobre el punt que acabem d'ampliar de l'ordre del dia. [[Pregunta al Govern sobre l'impuls a l'esport femení (posposada)]] [[310-00288/13]] I també aprofito per fer-los avinent que, d'acord amb la sol·licitud presentada pel Govern i pel Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, d'acord amb l'article 164.6 del Reglament, la pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre l'impuls a l'esport femení, que ha presentat el grup parlamentari esmentat i que figura com la pregunta desena en l'ordenació de les preguntes orals, no es formularà en aquesta sessió plenària, i, per tant, queda ajornada fins a la propera sessió plenària. [[Proposició de llei sobre l'ús i l'aprenentatge de les llengües oficials en l'ensenyament no universitari]] [[202-00046/13]] I passem al debat i votació de la proposta de tramitació directament i en lectura única de la proposició de llei sobre l'ús i l'aprenentatge de les llengües oficials en l'ensenyament no universitari. D'acord amb l'article 138.2 del Reglament, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, Esquerra Republicana, Junts per Catalunya i en Comú Podem han sol·licitat la tramitació en lectura única davant del Ple d'aquesta iniciativa legislativa. D'acord amb els criteris que la Mesa va fixar, s'ha de fer un primer debat i votació perquè el Ple acordi, si escau, la tramitació per al debat d'aquest procediment per lectura única, i el debat ha de girar entorn del supòsit habilitant de l'article 138.1 del Reglament, de la valoració general del text, l'oportunitat, els principis i els criteris que informen la proposta, seguint les regles del debat de totalitat. Segons el que vam acordar a la Junta de Portaveus extraordinària d'ahir, els grups parlamentaris disposaran de cinc minuts cadascun. En primer lloc, intervenen els grups parlamentaris proposants. I té la paraula, pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Esther Niubó.
Bon dia. Gràcies, presidenta. Molt honorable president, conselleres i consellers, diputades, diputats... Ahir repassava una intervenció que feia el meu grup parlamentari el passat mes de desembre on demanàvem en aquest mateix hemicicle seure i enraonar. Demanàvem deixar de polititzar la llengua i l'escola i actuar amb intel·ligència, que no amb astúcia, en la defensa del sistema educatiu i de la millora de les competències lingüístiques de l'alumnat. Doncs bé, sembla que avui quatre grups parlamentaris ho hem aconseguit, i no ha estat fàcil arribar fins aquí. Ha costat molt, crec que ens ho podem dir. I suposo que és el que passa amb els grans acords: pactar amb aquells que pensen igual és senzill, però fer-ho trencant apriorismes costa més, i podem dir que a Catalunya en els darrers anys ha estat pràcticament impossible. Per això volem subratllar la importància d'aquest acord, del camí que obrim. Diferents forces polítiques, malgrat tenir horitzons i projectes polítics diferents, hem demostrat que arribar a acords en temes rellevants és possible. I des del Grup Socialistes i Units per Avançar hi volem afegir que no només és possible, sinó que és convenient. I, d'aquest acord, la llengua avui en surt reforçada. Avui hi guanya la llengua, hi guanyen les llengües, hi guanya l'entesa, hi guanya la convivència lingüística entre catalanes i catalans i hi guanya la cohesió. I també hi guanya el sistema educatiu. Presentem una proposició de llei molt breu sobre l'ús i l'aprenentatge de les llengües oficials en l'ensenyament no universitari que conserva l'esperit d'un text ja acordat pels mateixos quatre grups el 24 de març. Una proposta que preserva el sistema educatiu català amb el català com a llengua vehicular i centre de gravetat i que també reconeix el castellà com a llengua d'aprenentatge, garantint-ne l'ensenyament i l'ús curricular. És un pas molt important en termes de reconeixement i de respecte d'una llengua que no és estrangera, que no pot rebre el tractament d'estrangera i que és també la llengua pròpia de molts catalanes i catalans. Hem demostrat que creiem fermament en el parlamentarisme, en la cerca d'acords. I ho diem des del màxim reconeixement de la feina, de les aportacions que han fet la comunitat educativa i la societat en general. Perquè aquesta llei no és només de quatre grups parlamentaris, és de molta altra gent amb qui hem parlat, que hi han aportat, amb qui hem debatut hores i hores; el resultat de consultes i reflexions amb representants de directors i directores de centres educatius, de mestres i professorat, de moviments de renovació pedagògica, d'entitats de defensa de la llengua de molt diferent signe, de l'escola concertada, del col·legi..., de persones expertes –juristes, sociolingüistes–, de persones que han empès, i molt, i que han estat aliades del consens. I vull reconèixer també especialment el paper de l'exconsellera Irene Rigau, a banda d'agrair molt l'esforç, la feina i la predisposició de les persones negociadores, del secretari de Política Lingüística, el senyor Xavier Vila, i, evidentment, per la part que em toca, la iniciativa i el lideratge del president del meu grup, Salvador Illa, i la bona feina de la portaveu, Alícia Romero. Segurament no tothom té el mateix grau de satisfacció respecte a la proposta, però el que té clar una majoria de catalans és que no es defensen les llengües en contra d'unes altres, sinó que aquestes són eines de comunicació, de convivència; són d'entesa, d'acord. I això és molt important. I ho hem dit, a vegades: s'equivoca qui defensa el català en contra del castellà, de la mateixa manera que ho fa qui defensa el castellà en contra del català. I des del Grup Socialistes i Units per Avançar creiem que la nova llei millora el sistema educatiu, refà un consens que en els últims anys s'havia esquerdat, trenca la política de blocs –com fa anys que no vèiem–, i actualitza la normativa i l'adapta a la realitat educativa. I permetem així també un millor compliment de les sentències judicials, tenint en compte la flexibilitat necessària i l'adaptació de cada projecte educatiu a la realitat sociolingüística de cada centre, de cada entorn, els resultats de l'avaluació de les competències lingüístiques escrites fins a dia d'avui –i, a més a més, hi afegim les orals–, i també tots els recursos i espais d'aprenentatge en l'actual context de transformació educativa. Per tant, hem fet política, hem omplert un buit legislatiu que havien omplert els tribunals davant la inacció dels darrers anys. I, a més a més, establim els criteris pedagògics, que són els que han de determinar la presència de les llengües als instituts, a les escoles, als centres educatius, als seus projectes lingüístics i en el currículum, siguin en matèries o àrees competencials. En definitiva, la proposició de llei que presentem preserva allò essencial del nostre model educatiu, el millora. És una llei justa que no desafia els tribunals ni busca la confrontació, el que busca són solucions i grans acords de país. I, per tant, és un acord que ens hagués agradat que fos encara més ampli. No volem desaprofitar aquesta oportunitat per convidar altres partits a sumar-s'hi. I entenem que calia adaptar la normativa vigent, i ho fem, i, a més a més, ho fem amb el màxim consens que ha estat possible. Per tant, moltíssimes gràcies a tothom. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Jéssica Albiach.
Gràcies, presidenta. Bon dia a totes i a tots. Deuran compartir amb mi que avui és un bon dia, avui és un bon dia per a Catalunya. I avui és un bon dia perquè aquest Parlament renova el seu compromís transversal amb la immersió lingüística. I avui també és un bon dia perquè, després de molts anys, també aconseguim que en aquesta cambra tingam un acord transversal que supera les velles lògiques i els vells blocs. I des d'En Comú Podem ja els puc dir que esperem i treballarem perquè aquest acord transversal siga el primer de molts. Abans d'entrar en matèria, sí que m'agradaria posar en valor la feina de totes les persones que han fet possible que aquest acord veja la llum. Hi han treballat de manera incansable durant moltíssimes hores, però, si m'ho permeten, sí que voldria també agranar cap a casa i citar i posar i destacar, doncs, la tasca del portaveu del nostre grup parlamentari, del David Cid, perquè estic convençuda que sense la seua capacitat de recosir posicions i de fer propostes segurament aquest acord estaria més lluny. Han estat dos mesos de negociacions intenses, dos mesos d'acords i desacords, dos mesos de treballar contra rellotge des que el Tribunal Superior de Justícia posés en la diana els nostres centres educatius i també el nostre professorat. Però, com diu la dita, val més tard que mai. I, dit això, sí que m'agradaria fer un exercici d'honestedat. I crec que també deuran compartir amb mi que la imatge que hem donat durant aquestes últimes setmanes, de picabaralles, d'impossibilitat de posar-nos d'acord en una qüestió tan central com és el català, jo crec que és la imatge que explica per què cada dia més catalans i catalanes cada vegada se senten més allunyades de la política. I per això crec que el mínim que podem fer és enviar un missatge de disculpa als centres educatius, al professorat, a la comunitat educativa, després d'aquestos dos mesos d'incertesa que ens podríem haver estalviat. Mirin, des d'En Comú Podem hem treballat des del primer moment amb quatre objectius. El primer era que hi hagués una llei. Per què una llei? Doncs perquè per regular els drets –i en aquest cas estem parlant de drets lingüístics– no era suficient un decret, calia també una llei. El segon és que aquesta llei havia de tindre la màxima transversalitat, perquè ni l'escola ni el català són propietat d'uns o d'altres, són el patrimoni de tots i de totes. El tercer era blindar el model d'immersió lingüística, i, per tant, garantir que el català siga la llengua vehicular i que el castellà és una llengua d'aprenentatge, perquè aquest és el model que permet que, quan els infants acaben l'educació obligatòria, dominen les dues llengües. I el quart era enterrar els percentatges, que res tenen a veure amb els criteris pedagògics, i també enterrar la llei Wert, que ja va ser derogada al Congrés dels Diputats. I, en aquest sentit, també voldria posar en valor que sense la derogació de la llei Wert i la tasca d'En Comú Podem, però també d'Esquerra Republicana i del Partit Socialistes, per incorporar la protecció de la immersió dins de la nova llei d'educació, dins de la LOMLOE, segurament aquest blindatge que aquesta setmana durem a terme per a la immersió no seria possible. Per tant, quan alguns volen equiparar, quan alguns segueixen sense fer distincions entre el ministre Wert i l'actual Govern de coalició, amb tot el «carinyo, esteu faltant a la veritat. I no voldria acabar sense fer dos apunts més. El primer és per a tots aquells, per a totes aquelles que estic convençuda que seguiran intentant tombar el model d'immersió lingüística dels nostres centres educatius. No ho aconseguireu. No ho aconseguireu. I no ho fareu perquè la immersió lingüística és la que garanteix la igualtat d'oportunitats, és la que garanteix la cohesió social, i perquè si abans van estar els nostres avis i les nostres àvies, els nostres pares i les nostres mares, per impulsar-la, ara estem nosaltres també per defensar-la. [[Aplaudiments.]] I perquè soc molt conscient..., i, a més, ho dic amb coneixement de causa, i no com a filla de la immersió, malauradament, que no ho soc, saben vostès que no ho soc, sinó perquè tinc present que gràcies a la feina de moltes famílies, famílies com la meua, jo avui i ara els puc estar fent un discurs en català o en valencià, perquè, per molt que no els agrade, són la mateixa llengua i són dos dialectes diferents. [[Aplaudiments.]] I el segon apunt, i aquest sí que va principalment per al Govern..., els centres educatius no tenien, mai han tingut un problema amb la llengua, mai han tingut un problema amb el català. Els centres educatius, conseller, com vostè sap, tenen altres problemes, que es diuen «segregació per raons socioeconòmiques, «retallades que encara s'arrosseguen, «abandonament escolar prematur... I només n'he citat tres, però podria seguir, i van vostès tard en resoldre aquestos problemes. Però els diré més: sí que tenim a Catalunya un problema amb l'ús social del català, que cada vegada està sent menys utilitzat, i aquesta responsabilitat no la podem fer caure també sobre les esquenes del professorat. Per tant, consellera, esperem que el pacte nacional per la llengua done fruits abans [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , i també li demanem al Govern –i acabe, presidenta– que pose més esforços, més recursos i més imaginació per fer del català una llengua atractiva per a tots i per a totes, però, sobretot, per a la gent més jove. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Mònica Sales.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia a tots. President, consellers, diputats... Hem encetat ben d'hora el debat per aprovar aquest tràmit de la proposició de llei sobre el català a l'escola. L'hem encetat ben d'hora perquè la persecució constant que patix la nostra llengua ens fa estar sempre alerta, i perquè, malauradament, el temps corre i no corre de manera favorable ni per al català ni per a milers de docents que tenim arreu de les aules del país fent una magnífica tasca. Aquest temps que corre ens fa posicionar a favor d'aquesta proposició de llei. El model d'escola catalana és un bé a preservar, un model consolidat i reconegut, i per a Junts per Catalunya aquest serà sempre un tema cabdal per al nostre dia a dia polític. Les ingerències judicials, sempre massa presents, volen condicionar aquest model, i és per aquest motiu que calen accions polítiques per fer-hi front. Després de setmanes intenses, hem arribat a un consens que ens permet evidenciar les tres premisses que, des d'un primer moment, Junts per Catalunya vam situar com a principals: que la llengua catalana és, sense interpretació possible, la llengua vehicular de les nostres escoles, la llengua vehicular de referència; que la llengua catalana és la llengua que s'empra per a l'acollida –i, per tant, garantim la immersió lingüística com a eina a desenvolupar en català–, i que els docents necessiten l'acció política per sentir-se protegits davant d'una justícia altament polititzada que veu les llengües com una amenaça i no com una oportunitat, que veu les llengües com una imposició basada en quotes. És per aquest motiu que és fonamental que haguem estat capaços d'acordar i redactar en el text que l'aprenentatge de les llengües només es farà tenint en compte criteris exclusivament pedagògics, i, per tant, deixant de banda el que dicta una sentència que només vol fer dèbil el català, precisament quan ja és una llengua minoritzada que el que necessita és tot el suport, tota l'atenció i tots els recursos. En aquest escenari actual, que nosaltres no només entenem amb la proposició de llei, sinó que també hi afegim la proposta de decret llei que vam fer al Govern i que esperem que es puga acabar de treballar, oberts a tothom, perquè s'aprove i després es convalide aquí al Parlament, celebrem poder donar resposta als equips directius i als docents, que veuen qüestionada massa sovint la seua excel·lent faena. Docents que fa mesos que demanen l'empara i que, amb aquesta doble acció, des del Parlament i des del Govern, els podrem donar resposta. Elaborar aquesta llei ad hoc que avui comença el seu tràmit a l'hemicicle ens ha permès donar compliment al nostre ferm compromís de no tocar la llei de política lingüística. Hem fet un blindatge, en aquest cas, sí, amb totes les garanties, i n'estem enormement satisfets. No n'hem tocat ni una coma. Malauradament, aquest blindatge no el podem afirmar d'aquesta manera tan rotunda pel que fa a les ingerències judicials amb relació a la llengua, però quedar-nos de braços creuats no serveix de res. Cal respondre a la sentència, lluny d'acatar-la i de buscar la manera de donar-li compliment, i des de Junts per Catalunya posem en valor el treball fet i el treball que s'ha de seguir fent per ampliar el consens fins on siga possible. Mai no ens hem tancat a res, sempre hem estat oberts a rebre totes les propostes per a debatre-les i per a estudiar-les. Avui som aquí amb els peus a terra i sense voler fer volar coloms, conscients que vivim en un estat que lluita contra les llengües per fer-les dèbils, perquè no les concep com un bé a preservar; conscients que hem de ser prudents amb la justícia injusta espanyola, però també conscients que si els docents demanen ajuda hi hem de ser amb les màximes garanties. La seguretat dels centres és cabdal, sobretot en un context de màxima indefensió, perquè allí es puga fer bé la faena que tenen encomanada la llarga llista de mestres que veuen en el 31 de maig l'horitzó de l'amenaça i de la temor. La defensa del català i del model d'escola catalana té un clar aliat en Junts per Catalunya, i per això aquestes setmanes hem treballat sense descans. Voldria aprofitar aquest moment per agrair el treball fet a tota la gent de Junts –executiva, grup parlamentari–, que ha vetllat dia a dia aquest tema; a tota la gent de les entitats i de la comunitat educativa que s'ha fet escoltar; als diputats dels grups amb qui hem tancat l'acord, per aquest treball honest que hem fet entre nosaltres, amb posicions de «sí i posicions de «no que ens han fet arribar on som. I, si m'ho permeteu, també al secretari de Política Lingüística, Xavier Vila. L'any 1976 Mercè Rodoreda deia: «La llengua és l'ànima d'un país i mereix moltes atencions. I, atenent-la, hem treballat aquests dies. Defensem el català aferrissadament i diguem ben clar que el model d'escola catalana no es toca. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, finalment, en aquest bloc d'intervenció dels grups proposants, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Josep Maria Jové... [[Veus de fons.]] Ah, no? [[Veus de fons.]] Doncs, senyora Marta Vilalta... Gràcies.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia, diputats i diputades. Fer polítiques i intentar ser útils a la ciutadania és intentar resoldre els problemes, afrontar els reptes, buscar i trobar i construir solucions; és complir els compromisos i l'art de fer que les coses que vols que passin passin, perquè contribueixen al bé comú, al bé col·lectiu. Massa vegades hem de fer autocrítica, perquè no ens n'acabem de sortir del tot. Altres, en canvi, encara que sigui in extremis, sí, i avui és un dia d'aquests. És un d'aquests dies, perquè presentem un acord, una proposició de llei fruit d'un acord, fruit d'un consens. Un acord que és ampli. Un acord subscrit entre quatre grups parlamentaris d'aquesta cambra i que representa pràcticament el vuitanta per cent del Parlament, és a dir, el vuitanta per cent del reflex de la societat del nostre país. Un acord per protegir el model d'escola catalana i evitar d'aquesta manera les ingerències judicials que volen imposar percentatges a les aules que no tenen cap mena de sentit. Un acord que sabíem..., que sabem que havia de comptar amb el màxim consens possible, perquè quan parlem de l'ensenyament, quan parlem de la llengua catalana, parlem de com garantim la cohesió social, la igualtat d'oportunitats, com evitem la segregació i també com evitem la fractura per qüestions lingüístiques. I aquí és on sempre, com a societat, com a com a país, hem trobat un amplíssim consens. No permetríem i no permetrem que ens divideixin com a societat per motius lingüístics. Ens trobaran sempre al davant d'aquells que voldrien –d'aquells que, de fet, encara volen– utilitzar la llengua de forma partidista per generar conflicte, d'aquells que voldrien dividir-nos com a país, d'aquells que volen guanyar als tribunals allò que no són capaços de guanyar a les urnes. Per això, davant d'aquesta necessitat d'adaptació i actualització del règim lingüístic a Catalunya, fruit també dels canvis jurídics, socials, pedagògics i tecnològics, però també, i sobretot, fruit de les ingerències judicials, hem treballat per mantenir aquest consens imprescindible. I, quan aquest consens s'ha diluït, hem treballat per reconstruir-lo, per recosir-lo. Un consens que és polític, però també pedagògic i també social. I hem estat intensament parlant entre nosaltres, però també parlant amb la comunitat educativa, amb les entitats, per generar complicitats i aliances. I ho seguirem fent. I ho farem tant com calgui i tant com sigui necessari, perquè volem seguir sent aquests constructors de consensos, perquè en la defensa de la llengua catalana no hi sobra ningú. És més, al contrari: ens fa forts ser-hi tots, perquè la defensa del català és més efectiva i eficient quan tenim la capacitat de sumar majories incontestables. Per això avui també vull fer un agraïment a tothom qui ho ha fet possible, especialment als grups parlamentaris sotasignats, a la Mònica, al David, a l'Alícia, a totes les persones que hi hem treballat; també, des del Grup Parlamentari d'Esquerra, a la Mònica Palacín, a tot l'equip, però també a l'Esther, a l'Albert, al Francesc, a la Jess, a la Irene, a la Raquel, especialment al secretari de Política Lingüística –el senyor Francesc Xavier Vila– i als membres del Govern, especialment al president de la Generalitat, que també ha vetllat per aquesta negociació. I, evidentment, a les entitats i organitzacions, tant de l'àmbit educatiu com les que treballen en la defensa de la cultura i la llengua i en el seu impuls. Entre totes i entre tots, amb responsabilitat, amb generositat, hem fet possible reconstruir un consens que en algun moment semblava impossible. Tindrem temps de parlar del contingut, però des d'Esquerra Republicana hem defensat que calen totes les eines possibles per defensar el model d'escola catalana. Per això celebrem aquesta doble iniciativa, avui, amb la llei que portem a debat, i, d'aquí uns dies, amb el decret llei que aprovarà el Govern. Una llei que és una llei específica, que ens ha de donar aquest marc legal i la cobertura per posar en valor, per fer que prevalguin els criteris pedagògics. Una llei que fixa el català com a llengua vehicular i d'aprenentatge i també com a llengua d'acollida de l'alumnat nouvingut. I una llei que regula el castellà en els termes que fixin els projectes lingüístics i que determina que els projectes lingüístics tindran només en compte els criteris pedagògics, la situació sociolingüística i els objectius de normalització lingüística i aprenentatge de l'alumnat. Una llei que volem que es tramiti per lectura única i per urgència extraordinària, amb la possibilitat, amb la voluntat de disposar del nou marc legal el més ràpidament possible. I això s'acompanyarà d'un decret llei que ens ha de permetre un altre gran objectiu: donar cobertura i també protecció a les direccions de centre, fer del Departament d'Educació, per tant, des del Govern..., assumir les responsabilitats i fer l'acompanyament, la validació, l'aprovació i l'avaluació dels projectes lingüístics de cada centre. I seguim, perquè no ens podem aturar aquí. Tenim un consens, però el volem ampliar. I per això convidem també el Grup Parlamentari de la CUP a treballar per trobar la manera d'enfortir aquest consens, des de la diversitat de cadascuna de nosaltres, de cadascun dels grups parlamentaris, però des de la fortalesa que ens dona saber que, quan som capaços de construir plegats, doncs, avancem molt millor. I seguir, deia, perquè, més enllà de la llei –i amb això acabo–, de la llei i del decret llei, volem seguir treballant per protegir la llengua catalana a tot arreu, amb el pla d'impuls a l'escola també, però amb el pacte nacional per la llengua, que ens ha de permetre enfortir aquest pilar de la nostra societat, la llengua catalana, que garanteix cohesió social, que garanteix igualtat d'oportunitats i que garanteix equitat. Som-hi. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per posicionar-se, té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de VOX, el diputat senyor Joan Garriga.
Gràcies, presidenta. ¿Estamos aquí para tramitar una ley de urgencia con lectura única para ayudar a los catalanes a paliar la subida de los suministros, con medidas urgentes, con bajada de impuestos, con ayudas? No, para eso no hay urgencia. Nos convocan para incumplir sentencias judiciales, una vez más. Miren, esta tramitación de ley no tiene carácter de urgencia. La sentencia es de 2020, pero ustedes, como siempre, last minute, acord de país, ¿eh?, hasta el último momento apurando el cumplimiento y trampeando a la población, porque la ejecutoria..., el plazo es el 31 de mayo, pero la sentencia viene de 2020. No hay consenso. Si consultasen a los ciudadanos, se darían cuenta de que no hay consenso. Consulten a los ciudadanos si quieren que el español también esté presente en las aulas como lengua vehicular, sobre todo a los votantes del PSC y de Podemos. Ni tiene cumplimiento la sentencia del mínimo del veinticinco por ciento, porque no habla de ese mínimo del veinticinco por ciento –ridículo, por otra parte. Esta es una reforma de ley tramposa. Esquerra, Junts, PSC y En Comú Podem escenifican un pacto tramposo para eludir esta obligación de la Generalitat de cumplir esta sentencia, que establece, como digo, este ridículo veinticinco por ciento de presencia de una lengua propia catalana com és l'espanyol a les nostres escoles. En el pacto tramposo se reafirman en que el catalán es la única lengua vehicular –por eso Junts se siente tan cómodo–, mientras que el español se usará como lo fijen los proyectos lingüísticos de cada centro. Se pretende dar una apariencia de cumplimiento, pero la realidad es que este cumplimiento es totalmente inexistente. Tan es así que la propuesta de ley sigue sin recoger el español como lengua vehicular, a pesar del expreso requerimiento del Tribunal Superior de Justicia de Cataluña. No se garantiza esta presencia del español en este veinticinco por ciento –ridículo, mínimo– establecido por el tribunal, sino que se deja al arbitrio de cada centro, que, a su vez, tendrá que seguir las instrucciones de la conselleria tan liberticida del señor Cambray, que, por supuesto, no ha dicho cuáles serán sus instrucciones. Esta ley es trampa y cobardía; sí, trampa y cobardía, porque las sentencias se cumplen, y ustedes están acostumbrados a estar por encima de la ley y por encima de las sentencias judiciales, porque son mejores que nadie. No hablen de consenso de país, porque ni somos país –som una regió d'Espanya– ni hay consenso. Y, si no, miren esta cámara, y como les he dicho antes, consulten a los ciudadanos. Ustedes son liberticidas y se niegan a entender que a casa nostra, que a Catalunya tenim dues llengües: l'espanyol i el català. Y se niegan a reconocer que el español es la común de toda España, la mayoritaria en Cataluña y un privilegio que hablan 600 millones de personas en veinte países, que la tienen como lengua oficial. [[Alguns aplaudiments.]] Señora Albiach, yo no sé qué problemas tenía, personales. Jo el català el parlava a casa, però per cohesionar també servia l'espanyol. De fet, a mi a La Salle em van deixar escolaritzar-me en castellà [[remor de veus]] precisament perquè a casa parlàvem en català. Porque el español también cohesiona, no solo cohesiona el catalán. A ustedes les han metido que solo se puede cohesionar la población con una sola lengua, y se puede cohesionar con la libertad, con las dos lenguas, con la riqueza y con el amor a lo común, que es la lengua española. [[Alguns aplaudiments.]] Tant els hi costa entendre que és bo per als estudiants de Catalunya, que l'espanyol estigui present a les aules? Tant els hi costa entendre aquesta realitat, per als que tenen l'espanyol com a llengua pròpia, aprendre a llegir i escriure en la seva pròpia llengua? Tant els hi costa entendre-ho? O per als que parlen només català a casa, que és bo que aprenguin a parlar bé l'espanyol? Tant els hi costa entendre-ho? Són vostès tan sectaris? En l'àmbit del dret, en l'àmbit de la llibertat, en l'àmbit de la practicitat..., en tots aquests àmbits és important i és bo que l'espanyol hi estigui present, però vostès són molt sectaris i són incapaços de veure-ho. Per això han de venir els tribunals a recordar-los-ho, perquè vostès sols no poden. Y qué pena, qué pena el PSC y Podemos, haciendo el juego a los separatistas una vez más. Qué pena de traición a los catalanes que les votan, que hablan español en sus casas y que quieren ejercer con libertad..., con qué lengua quieren que estudien sus hijos en la escuela –con las dos, con una...–, y, por supuesto, garantizar que lo pueden hacer en la común. Miren, ni el PSOE ni el PP, cuando han gobernado con sendas mayorías absolutas reiteradamente, han garantizado..., han garantit que l'espanyol es pugui estudiar a tot Espanya, a tot el territori nacional. Però els hi donaré una bona notícia: más pronto que tarde..., més aviat que tard, VOX governarà Espanya. VOX gobernará España [[remor de veus]] y garantizará que el español se pueda estudiar en todo el territorio nacional. També a casa nostra, a Catalunya. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Dolors Sabater.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputades i diputats. Aquesta llei que presenten avui és fruit d'una decisió que es va prendre fa mesos. No dos, més: concretament, després de que el Tribunal Suprem tombés el novembre passat el recurs de cassació de la Generalitat per aturar la sentència del vint-i-cinc per cent del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya. Avui vostès presenten el resultat d'aquest quasi mig any de treballs en secret, entre partits, d'amagat no només d'aquesta cambra, sinó de la comunitat educativa, de les entitats per la llengua, que, això sí, després vostès els hi presenten el resultat perquè el beneeixin, són convidades a beneir aquest resultat. Cal dir que el primer resultat va ser una proposta de modificació de la llei de política lingüística que, posteriorment i gràcies a la pressió popular, va decaure. Aquest fiasco, però, ja deixava clares les intencions de l'estratègia amb la que vostès volien donar resposta a aquest embat judicial: adaptar el marc legal a la sentència. Malgrat els retocs d'aquesta primera proposta, el que tenim avui sobre la taula continua responent al mateix marc, al mateix plantejament i als mateixos objectius que aquella primera proposta de llei fallida: adaptar la legislació a la sentència del vint-i-cinc per cent. És a dir, convertir en llei la sentència –convertir en llei la sentència. Avui, aquí, qui està legislant no som les diputades i diputats del Parlament, són els membres del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya. Divendres, quan votem, quan premem aquest botó del vot, qui premerà el botó per convertir el castellà en llengua curricular seran les togues, que el que faran... I digueu-li com li digueu: «curricular, «d'aprenentatge..., és igual, en definitiva és vehicular, com reconeixia ahir mateix la senyora Romero en la roda de premsa, que, per cert, va ser la millor evidència de les contradiccions i les mentides que amaga aquesta proposta de llei. Avui assistim a un fatídic dia històric al Parlament: que es legisli en contra del català retrocedint en la legislació vigent i que siguin els propis partits del Govern de la Generalitat qui ho impulsa i ho fan possible... I ho faran, a més, traslladant la responsabilitat al centre. Sí, és cert. Han dit que els projectes lingüístics els validarà el Departament. Això ho han dit, però sabem que cada centre haurà de redactar i acordar el seu propi projecte lingüístic. Pensem en la situació en que estem en aquest moment. És una irresponsabilitat: en un moment de pressió judicial, d'assetjament de l'extrema dreta, deixem la iniciativa i la responsabilitat en mans dels centres. De cap manera podem acceptar que, en funció de l'escola que et toqui, et trobis un model lingüístic diferent, perquè això –i ho sabeu tots– té un nom, això obre la porta a la segregació escolar per raó de llengua. Crec que el que calia era garantir l'accés de tot l'alumnat a la llengua del país, no que se segregui per raó de llengua. Per tant, no ens enganyem: les bancades de la dreta i la ultradreta mai no en tindran prou; no en tindran prou mai, en aquest objectiu de minoritzar encara més la llengua. I aquí cal ser molt clars. L'objectiu de la sentència no és que es faci un vint-i-cinc per cent, no és que es faci un vint-i-cinc per cent de castellà a l'escola. L'objectiu és convertir el castellà en llengua d'aprenentatge i vehicular. Aquest és el seu objectiu. Per què es pensen que els han colat la paraula «curricular? Els han colat aquesta reivindicació de la LOMLOE que busca no el vint-i-cinc per cent, busca el cinquanta per cent. Aquesta és la veritable clau de la sentència –i vaig acabant, presidenta–, i això és, precisament, el que fan vostès amb aquesta proposta. Utilitzin els eufemismes que utilitzin, diguin el que vulguin, avui el Parlament el que està fent és convertir el castellà en llengua vehicular per primera vegada en quaranta anys d'història. I cal ser clars –ho sabem molt bé–: no hi ha cap fórmula màgica que permeti complir la sentència i, alhora, protegir la immersió, perquè la sentència, precisament, és contra la immersió. Però que la resposta sigui un retrocés respecte a les lleis vigents és caure en la trampa. Cal donar la resposta a la sentència? [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Sí, evidentment –acabo, presidenta–, però no carregant-se la immersió, sinó reforçant-la políticament, reforçant-la aquí al Parlament i reforçant-la destinant-hi els recursos necessaris. Calia i cal una resposta de país, intel·ligent, ben pensada; una resposta que, no ens enganyem, no serà fàcil ni senzilla, però que l'hem de preparar entre totes. I, finalment, i des d'aquí, enviem avui dimecres, dia de lluita de la comunitat educativa, la nostra força al professorat que aquests dies lluita per defensar l'escola pública. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Señoras y señores diputados, la tramitación urgente con acortamiento de plazos por lectura única de esta ley obedece a un propósito: articular urgentemente un nuevo fraude a la Constitución, al Tribunal Superior de Justicia de Cataluña y a todas las familias con hijos en centros educativos catalanes. Es un fraude inútil jurídicamente, pero útil políticamente a los nacionalistas y al Partido Socialista. Esquerra Republicana ya está declarando en medios que en ningún caso el castellano va a ser lengua vehicular en la escuela, y Junts per Catalunya está haciendo declaraciones similares. En cambio, los medios afines al Partido Socialista, de forma casi enternecedora, ya mienten y maquillan, y titulan: «El independentismo acepta que el castellano sea lengua de aprendizaje. ¿Ustedes aceptan que el castellano sea lengua de aprendizaje, señor Gonzàlez-Cambray? ¿Lo aceptan? Diga sí o no. [[Rialles.]] No dice nada. Pero le digo, si usted va a decir que sí, dígalo antes del 31 de mayo ante el tribunal. Yo creo que no lo va a hacer. Esta ley tan urgente tiene solo al catalán como lengua vehicular, y al castellano no. El castellano lo relega a lengua «curricular, que ya lo es, porque el castellano es una asignatura del currículum. La lengua vehicular no es lengua curricular. El tribunal exige..., vehicular, y, por lo menos, un veinticinco por ciento. Y esta ley ni lo consagra como vehicular ni le da el veinticinco por ciento. El nacionalismo en Cataluña ha sido desleal al pacto constitucional desde el minuto uno. Son ya cuarenta años de traición al pacto constitucional. La ley de normalización lingüística del 83 establecía la escolarización en la lengua habitual del niño y la enseñanza progresiva del catalán a todos. Pero eso no se cumplió, sino que se fue expulsando progresivamente al castellano del sistema educativo catalán y se le redujo de facto a la categoría de lengua extranjera. Nadie, ni los gobiernos de España ni las dos grandes fuerzas políticas del bipartidismo en el Congreso de los Diputados, ni los socialistas ni los populares en este mismo Parlamento, ni el Defensor del Pueblo ni el Síndic de Greuges, fueron capaces de objetar lo más mínimo ante un atropello de semejante magnitud. La ley de política lingüística del 98, el Estatuto de autonomía de 2006 y la ley catalana de educación de 2009 hicieron sistémico el atropello. Y ustedes, los nacionalistas, siempre en la demolición del español, en la erradicación del castellano y de todo lo que suena a España, detrás de todas esas normas ilegales protegidas por la omertà política y comunicativa, han contado con un cooperador necesario para urdirlas, el Partido Socialista, un Partido Socialista que dice unas cosas en las televisiones y a sus votantes y que pacta las contrarias en los despachos con absoluta desvergüenza, señor Illa. No, esto no es el «consenso por la llengua, como ustedes lo llaman; es una imposición a todos los catalanes. Ustedes quieren ganar por cien a cero, y no les vale que sea setenta y cinco a veinticinco. ¿Esto no va de porcentajes? Y, entonces, ¿por qué exigen ustedes el cien por cien? El catalán es de todos, no de ustedes, y no se va a extinguir ni se va a usar menos porque haya una asignatura troncal más –una– en castellano en las escuelas. Otra vez el Partido Socialista vuelve a traicionar a sus votantes por hacerle el caldo gordo al separatismo. Hoy es un Partido Socialistas de Cataluña dirigido por un exministro que maniobra para mantener las alianzas fatídicas de Pedro Sánchez y que siga gobernando en la Moncloa como sea. Hoy el Partido Socialista apuntala el régimen nacionalista pactando con el separatismo más extremo este vergonzoso texto. En el momento que los tribunales obligan al Govern a respetar los derechos violados a tantas familias obligadas a callar ante un sistema educativo injusto, el PSC y los comunes, la coalición que gobierna en España, prefiere blanquear el nacionalismo y desautorizar al poder judicial. Nosotros no solamente recurriremos hasta donde se pueda este fruto podrido de la alianza del Partido Socialista con el nacionalismo, no solamente instaremos a las acciones penales contra quienes desobedezcan la sentencia, visto que cumplir no entra en los planes del nacionalismo; también nos comprometemos ante todos los catalanes y el resto de los españoles a que Ciudadanos va a promover las reformas legales que sean necesarias hasta que en toda España [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –acabo ya– todos los ciudadanos sean realmente libres e iguales, especialmente en Cataluña, donde los derechos son pisoteados por un nacionalismo tramposo, manipulador y extremo, con la colaboración inestimable, desgraciadamente, de los dos partidos que gobiernan España. [[Alguns aplaudiments.]]
I, finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Muchísimas gracias, presidenta. Disponemos únicamente de cinco minutos, con lo cual es imposible profundizar en un debate como es el lingüístico, que requiere tiempo, serenidad, rigor, datos..., en definitiva, lo normal en los debates democráticos de las sociedades modernas, algo que ustedes niegan tramitando por lectura única, a escondidas y a toda prisa, porque en realidad se niegan al debate de fondo. Según ustedes, la inmersión es sagrada. Ni siquiera se puede debatir sobre ella, a pesar de que no se aplica en ningún otro lugar del mundo en el que confluyan dos o más lenguas oficiales. En cualquier caso, y si se confirma que el viernes tendremos pleno para debatirlo con un poquito más de profundidad, ya aportaremos ahí datos, argumentos y nuestra visión sobre la cuestión. Así que vayamos, por lo tanto, a lo esencial. Ustedes aprueban hoy aquí un documento reconociendo a conciencia que es una ristra de eufemismos y de subterfugios para sortear la ley y no acatar las sentencias judiciales, usando, además, como escudo a la comunidad educativa. Pretenden que sean ellos en solitario los que asuman la responsabilidad de cumplir la ley, dejándoles absolutamente abandonados y desprotegidos. Sabemos perfectamente cómo acaba ese camino, se ha recorrido muchísimas veces: erosión de las instituciones, descrédito, frustración. Con ese sistema llevan ustedes ya diez años destrozando Cataluña, y no escarmientan. Al final el estado de derecho siempre se impone, pero por el camino lo destruyen todo absolutamente. Lo realmente grave, en cualquier caso, hoy es que el Partido Socialistas de Cataluña se sume explícitamente a esa estrategia, porque lo que hoy están a punto de hacer aquí ya no es la calculada y legendaria ambigüedad del PSC cuando toca debatir temas delicados, no; evitar por escrito el acatamiento de una sentencia con eufemismos y subterfugios es ya pura técnica separatista, señor Salvador Illa. Ellos, de hecho, han acuñado expresiones para definir lo que está haciendo usted hoy –«l'astúcia, «les jugades mestres–, y ya sabemos cómo acaban las jugadas maestras de estos señores. Yo le pido solemnemente, señor Salvador Illa, que reflexione si le merece la pena copiar esa manera de hacer. Usted sabe que procuro medir bien las palabras y huir del exabrupto, pero están ustedes a unos escasos minutos de dar un paso que no tiene retorno: el de sumarse a las astucias y a las jugadas maestras de los separatistas para sortear la ley. Usted no dijo en campaña electoral que haría eso, señor Illa; de hecho, en campaña electoral dijo que lucharía contra eso, que son cosas bien distintas. Hacer política así, engañando masivamente a la ciudadanía con astucias y jugadas maestras, desde luego, para mí, no merece la pena. Porque no todo vale, señor Salvador Illa, por unos cuantos votos. Muchas gracias.
Moltes gràcies. Doncs, acabat el debat, faig la crida a votació per poder procedir a la votació de la proposta de tramitació directament i en lectura única davant del Ple de la proposició de llei sobre l'ús i l'aprenentatge de les llengües oficials en l'ensenyament no universitari. Entendrem, a l'hora de votar, que els vots afirmatius són favorables a la seva tramitació i que els vots negatius estan en contra de la seva tramitació per lectura única. Comença la votació. Vist el resultat de la votació, i d'acord amb l'article 138.1 del Reglament, amb 105 vots a favor i 28 vots en contra, aquesta proposició de llei es tramitarà en lectura única davant del Ple. Per a aquesta tramitació, la Mesa ha fixat el termini per a la presentació, tant de les esmenes a la totalitat com de les esmenes a l'articulat, d'aquí a dues hores, aproximadament. És a dir, a les dotze hores d'avui dimecres finirà aquest termini de presentació d'esmenes. A continuació passem ja, ara sí, a les preguntes amb resposta oral en el Ple, el primer punt de l'ordre del dia. [[Pregunta al Govern sobre la seva campanya a favor dels jocs olímpics d'hivern]] [[310-00295/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre la seva campanya a favor dels jocs olímpics d'hivern. Formula la pregunta el diputat senyor Marc Parés, del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller. Aquesta darrera setmana hem vist com el Govern de la Generalitat feia una campanya de promoció dels jocs olímpics d'hivern, just uns dies abans que el president signi el decret de convocatòria de la consulta als Pirineus. Ens podria dir quants diners porta ja gastats el Govern de la Generalitat en la promoció d'uns jocs que se suposa que és la ciutadania del Pirineu la que ha de decidir si els vol o no? És així com el Govern de la Generalitat pensa garantir la neutralitat institucional que la pròpia llei de consultes estableix entre els seus principis generals?
Per respondre, té la paraula el senyor Jaume Giró, conseller d'Economia i Hisenda.
Presidenta, gràcies. Diputades, diputats... Senyor Parés, el Govern sempre fa campanyes per explicar aquelles oportunitats que es presenten al país per intentar aprofitar-les. I entenem, des del Govern, que els jocs poden ser, si no ho malbaratem entre tots, una oportunitat per al país.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Marc Parés.
Miri, el passat 15 de maig, milers de persones es manifestaven a Puigcerdà per un Pirineu viu, defensant un model de desenvolupament territorial basat en la diversificació econòmica, en l'accés a l'habitatge, en l'accés als serveis públics, en l'arrelament del jovent al territori..., tota una sèrie de qüestions que són antagòniques al model de monocultiu turístic i de precarietat laboral en el que hem estat instal·lats en les darreres dècades i que el projecte de jocs olímpics no farà més que reproduir. Però sembla que tots aquests arguments no es podran debatre en condicions d'igualtat, perquè, miri, conseller, destinar recursos públics a intentar condicionar el resultat d'una consulta popular té un nom, i això és manipulació i joc brut. No només per la campanya publicitària que han fet, sinó pels nombrosos contractes destinats a la promoció d'uns jocs que, com li deia, doncs..., és la ciutadania del país, que encara no sabem quin és el projecte en si, ja que a dia d'avui no coneixem qüestions tan importants com el cost econòmic global, les inversions previstes, els consums energètics o hídrics o els impactes ambientals i..., etcètera. Miri, si realment es creuen això de la radicalitat democràtica, deixin de voler manipular l'opinió pública amb espots publicitaris i facilitin tota la informació. Si realment es creuen això de la radicalitat democràtica, garanteixin que la plataforma Stop Jocs Olímpics disposarà dels mateixos mitjans de que disposen vostès per defensar el projecte. Perquè, francament. campanyes tendencioses com les que hem vist aquesta setmana no només deslegitimen la consulta i el projecte, sinó que, en el fons, els deslegitimen a vostès com a governants. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Economia i Hisenda.
Bé, gràcies. Senyor Parés, el Govern el que ha de fer és estar a favor de totes les iniciatives que projectin el país a l'exterior i que portin inversions i estimulin l'economia; que portin economia, activitat econòmica per a serveis del Pirineu, en aquest cas, per als comerços, per als botiguers, per als restaurants, per als hotels. I amb iniciatives com aquesta sempre hi estarem a favor. Nosaltres no manipulem ningú. Nosaltres escoltem els que criden i escoltem també els que no diuen res. Els que callen també s'han d'escoltar. També són catalans, també viuen al Pirineu i també els hem d'escoltar. Segona cosa. Miri, vull reivindicar la indústria del turisme. És una indústria, la del turisme, que és sistemàticament menystinguda per alguns grups en aquesta cambra, i el turisme és el dotze per cent del PIB a Catalunya i dona treball a 424.000 persones que viuen del turisme. Per tant, intentem tenir una mica de respecte per un sector com el turisme, que França o Itàlia, però també Islàndia, una societat molt avançada i que té un entorn natural extremadament fràgil..., Islàndia també considera estratègic el turisme, i el promou i el tira endavant. Per tant, el turisme l'hem de reivindicar i l'hem de defensar. I segona cosa. Miri, sempre ens hem compromès –i així serà– que els jocs olímpics, si és que al final es celebren a Catalunya, seran sostenibles: sostenibles econòmicament, perquè el retorn serà superior a la inversió, i sostenibles ambientalment. I, per últim, m'agradaria que el seu grup i l'alcaldessa Colau estiguessin tan entusiasmats amb uns jocs olímpics al Pirineu com ho estan amb una copa Amèrica a Barcelona. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre les mesures adoptades per poder afrontar el pagament de les factures de subministraments.
[[310-00294/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Joan Garriga, en nom del Grup Parlamentari de VOX.
Gràcies. ¿Qué medidas se están tomando para que los catalanes podamos pagar las facturas de los suministros?
Per respondre, té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, presidenta. L'extrema dreta no només sol viure a la dècada equivocada, sinó que, en aquest cas, també fa la pregunta en el lloc equivocat. Si vostè vol preguntar sobre les tarifes de la llum, ho ha de fer al Congrés dels Diputats, perquè aquesta és una prerrogativa de l'Estat. [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Joan Garriga.
Gràcies, conseller. L'hi explicaré, que té molta feina. Las familias tenemos cada vez más dificultades para pagar la luz, el gas o llenar el depósito de nuestro coche. Las empresas y el campo pierden competitividad, y tienen que cerrar porque les supone una ruina económica atender las facturas de suministros, y estos encarecen sus productos. Y tenemos dos alternativas: la propuesta de las élites globalistas made in Davos, de las que ustedes son una leal franquicia y que nos han traído esta situación, o las propuestas de sentido común, conservadurismo verde y respetuosas con las personas, que defiende VOX. Ustedes apuestan por estas primeras: instrucciones de Davos, agenda 2030 y obedecer a las élites globalistas; es decir, infierno fiscal verde para las familias y empresas de Cataluña, limitaciones de circulación y multitud de impuestos para perjudicar a los más humildes, y adoctrinamiento y consejos cursis para culpabilizar a las personas por su modo de vida con consejos tipo «tu granja mata, «tu basura la sacas cuando yo digo con el porta a porta, «tú reciclas, la Administración no lo va a hacer, «pon el aire a tantos grados y, por supuesto, la calefacción a esa hora de la mañana o de la madrugada, porque, si no, no podrás pagar el recibo de la luz. Es decir, ustedes son incapaces de ofrecer medidas efectivas contra la pobreza energética ni de conciliar el respeto al medio ambiente con nuestro modo de vida. Por eso VOX propone el conservadurismo verde frente al histerismo ecologista. ¿Cómo? Cuidando nuestra tierra, nuestras costumbres, nuestras personas y nuestros trabajos. Y por ello exigimos a la Generalitat, con sus competencias, supresión de impuestos propios medioambientales e instar al Gobierno de España a suprimir aquellos que gravan la luz para ayudar a las familias; impulso a la soberanía energética en España, en Cataluña, utilizando nuestro potencial con las energías renovables y considerando la energía nuclear también como válida y como energía verde; potenciar la soberanía alimentaria y proteger nuestro campo; fomentar la reforestación y el cuidado de mejora de nuestras cuencas –això també ho pot fer, senyor Torrent, la Generalitat–, con el objetivo de potenciar la solución natural del CO2; ayudar a las empresas –també ho pot fer vostè– reduciendo drásticamente la regulación ambiental que les perjudica, y suprimir todos aquellos gastos de entidades y chiringuitos y gastos climáticos dependientes de la Generalitat, señor Torrent; apoyo directo a las familias que no pueden pagar el recibo de la luz –lo puede hacer usted también, señor Torrent–; menos ideología separatista, menos fugir d'estudi, menos feminismo y ecologismo y más ayudar a las persones. Menos agenda 2030 y más agenda España. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula el conseller d'Empresa i Treball.
Miri, diputat, durant el 2020 i 2021, des del Govern de la Generalitat de Catalunya hem estat l'Administració, al conjunt del territori de l'Estat, que més ajudes ha fet als sectors afectats per la situació de covid i les seves derivades –entre d'altres, als preus de l'energia–: 3.182 milions d'euros mobilitzats en ajudes, hi insisteixo, als sectors productius, però també a aquelles persones i aquelles famílies més vulnerables. De llarg el territori de l'Estat que més ajudes ha fet en aquest sentit, dirigides especialment a aquells qui més pateixen, com les ajudes per pagar la factura de la llum, fruit d'una situació oligopolística, d'un mercat que és regulat, com li deia abans, des de l'Estat i que nosaltres hem reclamat que s'hi actuï, que es limitin els preus, per exemple, del gas, com així finalment sembla que serà, per impactar en la tarifa i perquè això acabi d'alguna manera, doncs, ajudant, òbviament, al desenvolupament de les empreses del país i a les famílies. Per tant, hem fet un esforç importantíssim des d'aquest punt de vista; un esforç pal·liatiu, és veritat, perquè el que toca és impactar en el mercat, impactar en com s'estructura la tarifa de la llum. I això, hi insisteixo, on s'ha de reclamar és on ho fem nosaltres, que és al Congrés dels Diputats, que és davant del Govern espanyol. Però, en qualsevol cas, això a vostè li és igual, perquè, de fet, la pregunta era una excusa per poder fer allò que han fet sempre històricament, que és agafar qualsevol qüestió que estigui sobre la taula en el debat públic, qualsevol repte que tingui ja no el país, ja no la societat, sinó el conjunt de la humanitat, per intentar que aquells més vulnerables, aquells qui més pateixen, tinguin on aferrar-se, amb un discurs de la por, de l'odi, en aquest cas contra una evidència com és el canvi climàtic. Escoltin, són vostès que van en absoluta contradicció i contra direcció del conjunt de la humanitat. Nosaltres estem aquí per ajudar els més vulnerables, les famílies, les empreses del país, i al mateix temps lluitar contra una evidència, que és el canvi climàtic. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre les accions previstes pel Departament d'Educació per complir la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya. [[Pregunta al Govern sobre les accions previstes pel Departament d'Educació per a complir la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya]] [[310-00282/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Nacho Martín Blanco, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, presidenta. Señor Gonzàlez-Cambray, le pediría concreción, concisión y brevedad en la respuesta; con un sí o un no si puede ser –con un sí o un no si puede ser. ¿El castellano va a ser lengua vehicular en las escuelas catalanas después del acuerdo al que han llegado ustedes con socialistas y comunes?
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Gonzàlez-Cambray, conseller d'Educació.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, el que fem avui amb aquest acord de país, amb aquest consens, és refermar el model d'escola catalana, i el que fem avui, sobretot –molt important també–, és protegir jurídicament les nostres direccions, els nostres mestres i tots els projectes lingüístics dels centres educatius davant d'una sentència que és una aberració pedagògica i que no té cap tipus de sentit pedagògic. Això és el que fem avui. [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Nacho Martín Blanco.
En fin, consejero, yo le había pedido concreción, y es evidente que son ustedes incapaces de ser valientes y de decir lo que están haciendo con este acuerdo con el partido de los socialistas. Sinceramente, de ustedes muchos ciudadanos de Cataluña y nuestro grupo no esperamos nada. Pero sí esperábamos algo más de los socialistas. Esperábamos que el día de hoy no fuera el día en el que se constatase que el Partido Socialista está perdido para la causa del constitucionalismo, perdido para la causa de la defensa del bilingüismo, perdido para la causa del respeto a los derechos lingüísticos de los ciudadanos de Cataluña. Es realmente una pena para muchos ciudadanos de Cataluña, entre los cuales me cuento, constatar que el Partido Socialista les vuelve a hacer el caldo gordo a ustedes y, por utilizar la terminología politológica en uso y no con ánimo de despreciar a nadie, el Partido Socialista vuelve a actuar como tonto útil de los partidos nacionalistas, exactamente igual que los comunes. Están haciendo lo que ustedes les dictan, y además lo hacen sin tener para nada en cuenta la tomadura de pelo que supone que ustedes no expliquen a la ciudadanía de Cataluña lo que quiere decir que el castellano sea lengua curricular. Cualquier tipo de eufemismo que ustedes se inventen no convencerá a los ciudadanos de Cataluña que queremos un sistema educativo para nuestros hijos parecido al que tanto usted como yo queremos para nuestros hijos, un sistema que tenga como lenguas vehiculares el catalán, el castellano y el inglés; pero como mínimo las dos lenguas que son mayoritarias en Cataluña, las dos lenguas propias de los ciudadanos de Cataluña. Ustedes siguen menospreciando a la justicia. Ustedes siguen menospreciando a los ciudadanos de Cataluña y a sus preferencias lingüísticas. Ustedes siguen menospreciando el español porque son ustedes verdaderamente partidos hispanófobos. Lo que hacen ustedes es excluir el castellano porque están ustedes presas de su galopante hispanofobia. Bien, señor Gonzàlez-Cambray, señores del Partido Socialista, comunes, Junts per Catalunya, etcétera, lo que ustedes aprueban hoy, el buñuelo jurídico que ustedes pretenden aprobar estos dos días en el Parlamento de Cataluña no cumple para nada con la sentencia que el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña ha dictado. Y ustedes necesariamente, señor Cambray, y usted muy personalmente, tendrá que responder ante la justicia. Lo verá. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Gràcies, presidenta. Diputat Martín Blanco, el que reflecteix l'acord de país d'avui és que tots els partits que el signen garanteixen el que ja va donant resposta el model d'escola catalana, que és que tot l'alumnat tingui competències orals i escrites a l'acabar l'etapa obligatòria de quart d'ESO. I, a més, ho fem aplicant la pedagogia, com no pot ser d'una altra manera dins d'una escola. El que fem és aplicar els aprenentatges amb criteris pedagògics. El que fem és aplicar els aprenentatges tenint en compte la realitat sociolingüística dels centres educatius i sobretot dels seus entorns. El que fem és aplicar els projectes lingüístics també tenint en compte l'ensenyament d'avui en dia, que no pot ser el mateix que el de fa quinze i vint anys. Apliquem mètodes d'aprenentatge molt diferents, apliquem aprenentatges significatius i competencials. Vostès, senyors de Ciutadans..., fins que vostès no van arribar, la llengua no ha estat vista com un problema. I això és perquè la llengua a les escoles del país mai ha estat un problema. I això és perquè el problema són vostès. Deixin en pau les escoles –deixin en pau les escoles. Avui tornen a veure en aquest Parlament consens polític per un model d'escola catalana que garanteix equitat, igualtat d'oportunitats i cohesió social. Tenim consens social i sobretot també tenim consens pedagògic, perquè l'aprenentatge de les llengües no va de percentatges. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre el pla de xoc per posar fi a les llistes d'espera dels centres de desenvolupament infantil i atenció precoç. [[Pregunta al Govern sobre el pla de xoc per posar fi a les llistes d'espera dels centres de desenvolupament infantil i atenció precoç]] [[310-00283/13]] Formula la pregunta, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Titon Laïlla.
Gràcies, presidenta. Honorable consellera, quan parlem d'atenció precoç ens referim a totes aquelles intervencions que des de la perspectiva de la prevenció, de la detecció, diagnòstic i també intervenció terapèutica van dirigides a millorar la integració podríem dir-ne escolar i social i també l'autonomia personal d'aquells infants, habitualment de zero a sis anys, que poden patir o pateixen algun trastorn del desenvolupament, trastorn comunicatiu, del llenguatge, etcètera. Això, aquesta atenció primerenca, que, com deia, pot anar dels zero als sis anys –per tant, a la primera infància–, es duu a terme als centres de desenvolupament infantil i atenció precoç, els CDIAPs, que hi han arreu del territori. A Catalunya concretament en tenim vora cent, en tenim noranta-set, que donen aquesta atenció de manera universal i gratuïta precisament des de la proximitat a l'alumne, des de la proximitat a l'infant, a les famílies i als centres educatius. I es fan, precisament, perquè formen part d'aquesta xarxa de serveis socials públics de Catalunya. Els CDIAPs ofereixen aquesta atenció des de la perspectiva pluridisciplinària. Hi ha tant atenció de logopedes, de neuropsiquiatria, de psicopedagogia, de fisioteràpia, entre d'altres, sempre donant una atenció individualitzada a l'alumne i a la família. I no només es dediquen a intervencions centrades en l'infant, com podien ser precisament aquesta detecció precoç, aquest seguiment individualitzat, aquest diagnòstic acurat i també de determinació de què necessita l'infant a les escoles, també de suport a les famílies i orientació sobre com acompanyar el creixement d'aquest alumne, sinó que també fan tota una sèrie d'accions dirigides podríem dir-ne al sistema i a l'entorn, com podria ser precisament coordinar els serveis educatius, sanitaris i socials de l'àrea d'influència del CDIAP, donar suport a les escoles en aquest procés d'atenció primerenca, també coordinar i fer recerca sobre aquests temes preventius i de diagnòstic precoç, etcètera, des d'aquesta proximitat. L'any 2021 es van atendre gairebé 45.000 nens i nenes en aquestes edats de zero a sis anys en els CDIAPs de Catalunya, i això va representar un augment d'un sis per cent respecte a les dades d'infants atesos el 2020. Per tant, volem preguntar-li quines accions té previstes la Conselleria per tal de millorar aquestes llistes d'espera i mantenir... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, diputada. [[Aplaudiments.]] Per respondre, té la paraula la senyora Violant Cervera, consellera de Drets Socials.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputada. De fet, vostè ho ha explicat molt bé. Ha fet una explicació superextensa de per què serveixen aquests CDIAPs, aquests serveis d'atenció, que, com vostè deia, són universals i gratuïts al nostre país, per atendre nens i nenes de zero a sis anys que pateixen algun tipus de trastorn –trastorns de psicomotricitat, trastorns de comunicació, trastorns del llenguatge. És un servei molt valorat per la comunitat, per la comunitat educativa, també pel Departament de Salut, perquè justament en aquestes primeres edats de la vida dels nens i de les nenes és molt important aquesta detecció per poder justament ajudar-los en el futur. Com dèiem, és un servei gratuït i és un servei universal. Per desgràcia, les llistes d'espera fan que això no sigui universal. En aquests moments, hi havia esperant aquest recurs uns dos mil nens a Catalunya. Com vostè deia, és un recurs, doncs, que la Generalitat hi inverteix molts diners. En concret, fins ara hi invertíem 41 milions d'euros, però hem cregut oportú, com que és un servei tan necessari, ampliar aquesta dotació. En concret apujarem i incrementarem en un setze per cent la quantitat econòmica aportada en aquest recurs. Un setze per cent que servirà per poder atendre dos coses. Una, aquests dos mil nens que estan en llista d'espera. I una altra molt important: augmentar la freqüència per poder atendre aquests nens amb més hores d'atenció. Per poder fer tot això, el que farem serà invertir gairebé set milions d'euros, 6,9 milions d'euros, que ens han de servir per poder ajudar a contractar 200.000 hores més, 63.000 de les quals seran per poder acabar amb aquesta llista d'espera i 137.000 que seran justament per augmentar aquesta freqüència. Vostè ho deia, els CDIAPs és un servei que està estès per tot el país –concretament, en tenim noranta-set– que necessitaven aquesta empenta per poder continuar fent aquesta tasca, que la continuarem fent, a més a més també de la mà, com no pot ser d'una altra manera, del Departament d'Ensenyament i del Departament de Salut, els quals treballen conjuntament per poder atendre tots aquests nens i nenes. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre el primer any de legislatura del Departament de la Vicepresidència i de Polítiques Digitals i Territori. [[Pregunta al Govern sobre el primer any de legislatura del Departament de la Vicepresidència i de Polítiques Digitals i Territori]] [[310-00285/13]] Formula la pregunta, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Mònica Sales.
Gràcies, presidenta. Bon dia de nou, president, consellers, diputats. Vicepresident Puigneró, el primer any d'aquesta legislatura ha estat marcat pels molts reptes, tots ells desafiaments de país que han determinat el nostre dia a dia. Un dels eixos principals ha estat la sortida de la pandèmia de la covid-19, que ha transformat les nostres vides, una sortida caracteritzada per la reactivació econòmica i la protecció social. Perquè si una cosa tenim tots clara és que la millor política social que podem fer per als ciutadans de Catalunya és una faena digna perquè tothom puga viure amb benestar. Tanmateix, aquesta no és una tasca fàcil, no és una tasca senzilla. Catalunya és un país divers, heterogeni, amb realitats socials i sobretot territorials molt diverses; per tant, és imprescindible que les polítiques públiques tinguen en compte aquesta realitat, la del territori, tot, i la de la seua gent, tota. Un país on les infraestructures esdevenen una eina clau per a la vertebració de totes les vegueries, de tots els pobles i de totes les ciutats a partir d'una mobilitat basada en una bona xarxa de transport públic que avança cap a la transició verda de zero emissions, sostenible, eficient i segura. En definitiva, per connectar tot el territori de sud a nord i d'est a oest. Unes infraestructures que són tan físiques com digitals. que permeten lluitar contra el despoblament, fomentar el reequilibri territorial i avançar amb el teletreball a partir de la connexió digital de tot el nostre país. És a dir, unes infraestructures generadores d'oportunitats en un país de progrés connectat per terra, per mar, per aire i per l'espai. Alhora, aquest progrés i aquesta connexió han d'avançar en paral·lel a la preservació del territori. N'és un exemple el programa pilot de les Nacions Unides que durà a terme a les meues terres, a les Terres de l'Ebre, per afrontar les transformacions i els reptes globals, presents i futurs, que ens han d'ajudar a planificar l'urbanisme del demà tenint en compte els entorns vulnerables. Per això, vicepresident, voldríem saber quin és el balanç que fa vostè del primer any de legislatura al capdavant de la Vicepresidència i de Polítiques Digitals i Territori del Govern, i quins són els projectes més importants que en destacaria. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el senyor Jordi Puigneró, vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori.
Gràcies, presidenta. Molt bon dia, diputada. En primer lloc, permeti'm que també la feliciti per la bona feina que ha fet al capdavant del Grup Parlamentari de Junts, amb aquest acord de consens de país pel tema del català. Miri, per fer un balanç d'un any de govern al capdavant de la vicepresidència hem de tenir en compte el context en el que vivim. Vostè ho ha comentat: evidentment, hi ha elements globals com pot ser la pandèmia, com pot ser la crisi d'Ucraïna, que evidentment ens afecten en el nostre dia a dia, però també, evidentment, hem de tenir present altres elements que ens afecten de més a prop, com pot ser el fet de formar part, en aquest cas –encara, eh?–, doncs, d'aquesta democràcia defectuosa en la qual vivim, i que, per tant, també podríem fer-ne un resum només de, per exemple, aquest darrer mes. Aquest darrer mes hem viscut com el Defensor del Pueblo ha avalat l'espionatge del CNI. Hem vist també com els nous àudios de Villarejo, doncs, demostren i confirmen l'Operació Catalunya. També hem vist com, per exemple, Valtònyc guanya el seu cas a Brussel·les, però no pot tornar, i, en canvi, hem vist com el rei corrupte es passeja, torna a l'Estat espanyol. Tot aquests són elements que, evidentment, ens condicionen. I aquesta amenaça permanent només la podrem aturar si som capaços, en primer lloc, de preservar el cinquanta-dos per cent que va sortir de les urnes en aquesta legislatura; crec que és un element en el qual hi hem de posar molta atenció. I, per tant, hem de tirar endavant, en primer lloc, la resolució del conflicte polític que forma part, diguéssim, del primer punt del pla de govern, i ho hem de fer per esdevenir, evidentment, un subjecte polític reconegut internacionalment. Aquesta ha de ser la primera prioritat en la qual treballem conjuntament. És evident que des de la vicepresidència treballem en altres projectes. Volem connectar el territori per equilibrar-lo, digitalitzar el país per fer-lo més competitiu, descarbonitzar la mobilitat per lluitar contra el canvi climàtic. Aquí, evidentment, podria fer un reguitzell de molts projectes que estem tirant endavant, des de la fibra òptica, projectes, per exemple, com les estacions de metro que hem posat en marxa, també el tren tram de Tarragona, el projecte de les Tres Xemeneies, del hub digital i audiovisual, el projecte Aina, la inauguració del túnel de Tresponts per connectar, doncs, l'Alt Urgell... En definitiva, projectes que volen fer d'aquest país un país ecodigital, un país que miri al futur, un país que valgui la pena viure-hi. I hi han altres reptes que no vull renunciar-hi. I em referiré a dos. Hi ha dos projectes en què encara ens queden tres anys. Un d'ells..., hem de poder aconseguir un aeroport intercontinental per al nostre país. I, en segon lloc, hem de fer que les rodalies del nostre... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al vicepresident i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, vicepresident. [[Aplaudiments.]] Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre l'acord del transport sanitari. [[Pregunta al Govern sobre l'acord del transport sanitari]] [[310-00284/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Maite Selva del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia a tothom. Honorable conseller, el transport sanitari és un servei essencial per a la ciutadania de Catalunya, i és especialment important i crític a les zones rurals i més aïllades. La Generalitat de Catalunya n'encarrega la gestió al Sistema d'Emergències Mèdiques, el qual, per a determinats serveis, el presta directament a través dels seus propis recursos, mentre que en altres casos es presta mitjançant concurs públic a través d'altres empreses de transport sanitari. L'equiparació de les condicions laborals del personal d'aquestes empreses amb les del personal del SEM és una llarga reivindicació dels treballadors del transport sanitari. L'equiparació de les condicions amb les del personal del SEM, com he dit, era una llarga reivindicació. En data 9 d'octubre del 2020, la Resolució 940/XII del Parlament de Catalunya va instar el Govern a elaborar un pla per anar equiparant progressivament les condicions laborals del personal de transport sanitari a les del personal del Sistema d'Emergències Mèdiques. Aquesta legislatura, el Departament de Salut ha creat la Taula per a l'Equiparació del Transport Sanitari, formada per representants del mateix departament, del SEM, dels sindicats, de la patronal d'empreses d'ambulàncies, i dels grups parlamentaris. Amb tot això, permet una representació plural i completa dels agents implicats i és una mostra de voluntat del Departament de Salut d'avançar en la resolució de la situació. El passat mes de novembre es va constituir la taula. Aquesta s'ha reunit en tres ocasions, s'han creat diferents grups de treball i ha permès assolir avenços importants. I ja de forma molt especial, i en la reunió del passat 18 de maig, es va validar l'acord entre els agents socials per al nou conveni col·lectiu del sector, que permet anar avançant cap a l'equiparació. Aquest acord es va signar, entre totes les parts, el passat 13 de maig del 2022. Per tot això, i tenint clar el compromís i atesa la implicació que està tenint el Departament de Salut en tot aquest procés, voldríem preguntar quina valoració fa el departament d'aquest acord i dels treballs de la taula. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Maria Argimon, conseller de Salut.
Gràcies, presidenta. Diputada Selva, aquest és un compromís clar del Departament de Salut, i també el compromís de donar resposta a la resolució del Parlament de l'any 2020. Jo aquí el que haig de fer és agrair el treball que han tingut tots els agents –parlo dels sindicats, de la patronal, del SEM, de tots els grups parlamentaris que hi han participat– i, per tant, també donar les gràcies pel rigor en el treball, per la generositat i per arribar a aquest acord. Des d'aquest punt de vista, també, paral·lelament a aquest acord, en el que hi destinem 10 milions del nostre pressupost en salut, i a la vegada també hi incorporem les tarifes que estan pendents de l'any 2020, d'aplicació de l'any 2020 i les aprovades l'any 2022, paral·lelament, com deia, estem treballant també per fer tota una anàlisi del que és el model retributiu en el sector del transport sanitari, però també inserit dintre de tot lo que són les categories professionals en tot el sector salut. Reitero el meu agraïment. Jo crec que aquest és un pas endavant. I, sobretot, aquesta idea de que amb el consens –amb el consens dels agents socials, de les patronals, del departament i sobretot també dels grups parlamentaris– podem abordar aquest i molts altres temes que tenim avui sobre la taula en el sector salut, i que és, des d'aquest element del treball conjunt, de la generositat i del rigor, com avançarem. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta el Govern a respondre oralment en ple sobre les accions dutes a terme per complir la sentència sobre el vint-i-cinc per cent de castellà a l'educació. [[Pregunta al Govern sobre les accions dutes a terme per a complir les sentències sobre el vint-i-cinc per cent de castellà en l'educació]] [[310-00292/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Lorena Roldán, en nom del Grup Mixt.
Sí; muchas gracias, presidenta. Señor Cambray, ¿qué medidas ha tomado su departamento, qué instrucciones ha dado a los centros escolares para cumplir la sentencia del veinticinco por ciento en castellano?
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Gonzàlez-Cambray, conseller d'Educació.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Diputada Roldán, nosaltres, des del Departament d'Educació, les mesures que hem portat a terme són acompanyar amb el màxim consens polític, social i pedagògic per refermar el model d'escola catalana i sobretot protegir jurídicament, davant d'unes sentències aberrants, les nostres direccions, els nostres mestres i els nostres projectes lingüístics. I per això, des del Departament d'Educació, el que farem és assumir tota la responsabilitat, tota la legalitat, tota la responsabilitat davant de la legalitat de tots els projectes lingüístics. Per tant, assumirem tota aquesta responsabilitat aprovant i validant els projectes lingüístics dels centres educatius. I ho farem al costat dels centres educatius. Ho farem acompanyant, assessorant en la redacció d'aquests projectes lingüístics, per tal de garantir l'aprenentatge del català i del castellà a l'acabar quart d'ESO amb plenes competències orals i escrites. Ho farem amb el seguiment d'aquesta aplicació dels projectes lingüístics. Els projectes lingüístics escrits pels centres educatius han de tenir un reflex real dins de les aules. Els nostres mestres, el nostre professorat, no pot triar la llengua amb la que fa la classe. I ho farem també, sobretot, fent aquesta avaluació anual d'aquests projectes lingüístics. Ho farem amb proves de competència internes i amb proves de competència externes. Farem proves de competència a quart de primària, a segon d'ESO i també, de forma censal, a sisè i a quart d'ESO. I incorporarem la competència..., en aquesta avaluació, com a novetat, incorporarem la competència oral en les llengües.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Lorena Roldán.
Sí. Señor Cambray, si usted me respondiera a lo que yo le pregunto ya sería redondo todo. Habla usted de sentencias aberrantes. Vamos a hablar de cosas aberrantes, señor conseller. Mire, es aberrante que la Generalitat diga abiertamente que no piensa acatar una sentencia judicial. Es aberrante que el Gobierno de Sánchez se lo consienta. Y es aberrante que ambos, de manera sistemática, vulneren los derechos de los alumnos, y que encima lo hagan utilizando los votos de los catalanes a los que engañaron en la campaña electoral. Yo es que la mutación del señor Illa, que ha pasado del libertador que venía a salvarnos de las fauces del nacionalismo, a Illa el consentidor y el cómplice, es de matrícula. Seguramente porque no ha habido tal mutación. Usted y Sánchez siempre fueron lo mismo. Hay que tener arrestos, por no decir otra cosa, para ser el partido de gobierno de España y apoyar y firmar una ley que no pretende o no quiere que el español sea lengua vehicular en la escuela. Y yo le pregunto, conseller, ¿cómo le va a pedir a los directores de centro que no acaten esta sentencia? Porque ya le digo que esa pantomima que se han montado con el Partido Socialista no les va a servir. Dice usted que los tribunales no saben lo que pasa en las aulas. Pues, yo le digo que usted menos, porque usted tiene a la comunidad educativa muy harta, le han montado siete huelgas ya. Hoy tienen otra. Le han trasladado su incomodidad. Le han dicho también, le han pedido, que se vaya, y como usted no se entera o no se quiere enterar, ahora le han mandado también una carta firmada por trescientos directores. Es que solo les falta enviarles a los mariachis a la puerta del departamento, a ver si así, por vergüenza torera, usted los escucha de una santa vez. Mire, ¿ahora les va a obligar también a desobedecer a los tribunales? Le vuelvo a formular la pregunta, señor Cambray: ¿va a dar instrucciones para acatar la sentencia sí o no? Y piénsese muy bien la respuesta, no vaya a ser que le pase como a sus excompañeros, que venían aquí muy valientes, pero luego ante el juez les entraba el tembleque. Y le digo que no siempre habrá un Pedro Sánchez al otro lado para arrodillarse ante sus atropellos.
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Gràcies, presidenta. Anem al món real. El que ens preocupa com a govern és que els darrers anys hi ha hagut una davallada de l'ús del català als centres educatius. I, per tant, el primer que fem aquest Govern és reconèixer una situació que no és la desitjada, que no és la que volem i, per tant, desplegar un pacte nacional per la llengua, desplegar un pla d'impuls del català, per incrementar aquest català als centres educatius. Escoltin, nosaltres el que volem és que tot l'alumnat estimi la seva llengua materna. Més de dues-centes llengües, a Catalunya. Nosaltres el que volem és que tot l'alumnat aprengui com més llengües millor. I nosaltres, sobretot, el que volem és que tot l'alumnat visqui en català, estimi el català, tingui un ús relacional del català, perquè el català és la llengua que ens uneix, la llengua que ens dona cohesió social, igualtat d'oportunitats i equitat. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre la situació del Centre d'Atenció i Gestió de Trucades d'Urgència 112 de Catalunya. [[Pregunta al Govern sobre la situació del Centre d'Atenció i Gestió de Trucades d'Urgència 112 Catalunya]] [[310-00286/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Carles Castillo, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Bon dia a tothom. Bon dia, conseller. Al novembre de l'any passat li vaig adreçar una pregunta sobre els treballadors i treballadores del 112, concretament sobre les mesures previstes de cara a millorar la seva situació laboral i com tenia pensat el seu departament garantir el servei, perquè ens trobàvem amb un problema a la concessió provocat per la fallida de l'empresa. Em va respondre en aquell moment que el departament s'havia centrat i es centraria en tres punts: u, assegurament i millora dels drets dels treballadors i treballadores amb mesures penalitzadores, fins i tot, per a les empreses incomplidores; dos, manteniment del servei amb inclusió de millores en tots els àmbits del plec de clàusules, pactat, naturalment, amb la part social, i tres, inici de l'estudi de la internalització del servei. I, efectivament, així s'estava fent. Al setembre, després de set mesos de vaga, s'havien iniciat els tràmits del nou concurs de licitació, i va ser llavors mateix que la direcció del CAT112 es va posar en contacte amb els representants dels treballadors per escoltar les seves reclamacions. Unes reclamacions que, tal com ja vostè ens va explicar i com també ho va fer la directora del 112, la senyora Irene Fornós, durant la seva compareixença a la Comissió d'Interior, es van tenir en compte, aquestes reclamacions, i en el nou concurs es va incloure una sèrie de clàusules i millores que suposaven un increment del nou per cent salarial; millores laborals perquè el futur contracte que havia d'entrar en vigor aquest mes d'abril les pogués aplicar. Hi ha hagut moments durs i de certa incomprensió, però hem intentat sempre explicar la realitat de la situació en què ens trobàvem i remar en el sentit que pensàvem que era més favorable tant al servei públic com als treballadors i treballadores d'aquest. Un cop acabat tot el procés de licitació, sabem que Serveo és l'empresa que ha guanyat el concurs; sabem que el passat mes de març es va donar per finalitzada la vaga després d'arribar a un acord entre l'empresa prestatària del nou concurs i els treballadors, un acord que ja aquest mes d'abril ha entrat en vigor. Voldríem saber quina és la situació dels treballadors i treballadores del CAT112 actualment. El nou contracte ha permès que els teleoperadors i teleoperadores que atenen el telèfon d'emergències a Catalunya ara tinguin una millor situació laboral? Ha inclòs l'empresa prestatària del nou contracte les peticions dels treballadors i treballadores? I, conseller, també amb relació al compromís al que es va arribar d'estudiar una futura eventual internalització del servei, si ens pot dir succintament, si us plau, en quin estat es troba. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior.
Presidenta... Diputat, efectivament, no ha estat un any fàcil per al 112. Primer, el que va passar amb l'empresa, doncs, que va fer fallida; després, amb el concurs, i després, amb la vaga que hi havia per la situació laboral dels treballadors. Realment, la situació ha canviat notablement. A partir de l'1 d'abril ja ha començat el nou concurs a funcionar, i la situació laboral dels treballadors ha incorporat ja des d'aquest mes d'abril, i, per tant, a partir d'ara, totes les millores salarials que es van pactar amb els treballadors i que han comportat, doncs, la finalització de la vaga i l'acord a què es va arribar. Això, efectivament, ha suposat un increment d'aproximadament el nou per cent de mitjana a tots els treballadors; estem parlant d'un increment de dos-cents, tres-cents, quatre-cents –depèn de les categories i les condicions dels treballadors– a cada nòmina mensual, i les millores, doncs, en plusos festius, en complements de desplaçament i també el complement d'emergències. Hi ha un altre element –perquè hi ha una aposta decidida pel 112, perquè el 112 és un servei essencial perquè és la porta d'entrada dels serveis, dels dispositius de seguretat i emergències del país–, i és la incorporació, d'aquí a un temps, en les properes setmanes, mesos, de quaranta noves persones a treballar perquè es pugui prestar més i millor servei del 112. Hi insisteixo, perquè és la porta d'entrada dels serveis de seguretat i emergències del país, i són molt necessaris. I ara ve l'estiu i hi hauran incendis. Hi ha canvi climàtic, sí, i tot l'any tenim aquest risc. I per això aprofito avui per fer una crida als ciutadans i ciutadanes perquè, quan vegin una columna de foc o alguna possibilitat de que es produeixi algun incident, truquin al 112. Cada dia hi ha nou mil trucades, i més del noranta-cinc per cent s'atenen en menys de deu segons. És un servei útil. I, per tant, faig aquesta crida als ciutadans i ciutadanes perquè l'usin, perquè l'usin al servei de la millora de la seguretat i emergències. I, efectivament, s'està treballant decididament en l'estudi de la internalització. S'ha parlat amb els sindicats perquè s'incorporin també en l'estudi i hi facin les seves aportacions. I, en aquest sentit, també estem treballant amb el conjunt de l'Administració per recopilar totes les dades necessàries per avaluar què suposa, què implica i què es necessita per fer aquesta internalització. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre l'atracció d'inversions per a la fabricació de components de bateries de vehicles elèctrics. [[Pregunta al Govern sobre l'atracció d'inversions per a la fabricació de components de bateries de vehicles elèctrics]] [[310-00287/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Irene Aragonès, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Conseller, fa poc més d'una setmana coneixíem la gran notícia sobre la inversió de l'empresa sud-coreana de components de bateries Iljin Materials: 600 milions d'euros per construir a Catalunya, a Mont-roig del Camp, la seva primera fàbrica a Europa generant cinc-cents nous llocs de treball directes, fita que marcarà un abans i un després, no només per al municipi de Mont-roig del Camp sinó per a tot el Camp de Tarragona. Iljin és una de les úniques empreses del món que es dedica a la fabricació del foil, un component estratègic en la cadena de valor de les bateries elèctriques. Les bateries són un element clau del compliment dels objectius fixats en el pacte verd europeu, ja que són essencials per avançar cap a la descarbonització. La inversió d'Iljin és estratègica per a Catalunya i per a Europa. Un projecte transformador, verd i sostenible i amb llocs de treball de qualitat; un projecte que entronca amb les revolucions verdes i socials que el president Aragonès ens prometia ara fa un any. Amb aquesta inversió, Catalunya contribueix a l'objectiu europeu de convertir-se en el segon centre manufacturer en bateries, l'any 2025, després de la Xina. Ens consta que han calgut mesos per materialitzar aquesta inversió històrica; treball intens i multitud de reunions i viatges amb la màxima discreció i rigor, amb la implicació directa del president Pere Aragonès, liderada per vostè mateix amb la màxima professionalitat, feina ingent de l'equip d'Acció i l'impuls de l'Ajuntament de Mont-roig del Camp. Per al territori suposa una gran oportunitat. I jo, com a mont-rogenca, ho sé prou bé, ja que actualment el turisme i el sector serveis suposen pràcticament el noranta per cent de l'economia local, cosa que implica estacionalització i ocupació de baixa qualitat. La planta d'Iljin serà un incentiu per fixar talent al territori, diversificar l'economia i, per tant, inversió estratègica per a la reindustrialització. Per això, conseller, li volíem demanar que valori què significa aquesta inversió en el conjunt de l'economia catalana i el potencial d'Acció per atraure les inversions necessàries per construir una economia més verda, més sostenible i més justa. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputada. Efectivament, vostè deia que han estat mesos de treball intens –silent, però intens– per arribar a aquest objectiu, a aquesta notícia. Efectivament, des de l'agost del 2021 fins ara, que hem pogut fer l'anunci ja definitiu, hi ha hagut una tasca molt important per part de moltes institucions, i vull aprofitar per donar les gràcies a totes les institucions implicades. Òbviament, vostè ha parlat de l'Ajuntament de Mont-roig del Camp, certament; però, especialment, deixi'm posar en valor tota la feina feta per l'equip del Departament d'Empresa i Treball, particularment d'Acció i de la seva consellera delegada, i sobretot de l'oficina d'Acció a Seül, a Corea, eh? Moltes vegades sentim aquí parlar de chiringuitos i de despesa supèrflua, etcètera, i no posem prou en valor com, tota aquesta xarxa d'Acció, entre altres coses, no només ha aconseguit aquesta inversió, ha ajudat, ha contribuït a que es faci efectiva, sinó a batre el rècord de captació d'inversió estrangera el 2021. Per tant, un agraïment a totes aquelles institucions i aquelles unitats que han participat d'un acord que, certament, no ha estat fàcil, però que és molt important, eh? Estem parlant de 600 milions d'euros d'inversió, de cinc-cents llocs de treball creats. I, per tant, de la inversió de greenfield de nova implantació més important de Catalunya els últims vint anys. Això per si mateix ja és prou important, però, certament, ara el que hem de saber aprofitar és tota aquell potencial estratègic que vostè comentava que aporta aquesta inversió. Potencial estratègic, en quin sentit? D'entrada, en l'àmbit de les bateries, òbviament, un element cada vegada més present a les nostres vides. No només en l'àmbit de l'automoció; de fet, fonamentalment aquesta fàbrica, aquesta planta, es destinarà a l'àmbit de l'automoció, però no només deia, eh?, perquè en aquest cas Iljin, que és una de les dues úniques empreses a tot el món que tenen aquesta tecnologia, també fa components per a bateries d'altres productes electrònics. I no només això, sinó un altre element molt important, que és que també té tecnologia necessària per desplegar innovació en l'àmbit del semiconductors, un altre element estratègic des d'aquesta perspectiva de l'autonomia estratègica europea que vostè comentava. Per tant, estem ben posicionats des d'aquest punt de vista i ara hem de saber aprofitar aquestes oportunitats. Què vol dir això? Doncs, d'entrada, que hem de ser capaços de respondre a totes aquelles expectatives que l'empresa s'ha creat –aprofito també per agrair el compromís i la confiança d'Iljin amb Catalunya–, però sobretot anar més enllà i continuar amb el procés de reindustrialització del país. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre l'impacte econòmic dels esdeveniments esportius. [[Pregunta al Govern sobre l'impacte econòmic dels esdeveniments esportius]] [[310-00293/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Eulàlia Reguant, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Gràcies, presidenta. Conseller, el passat mes de març vostè, juntament amb el president Aragonès i l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, i el tinent d'alcalde, Jaume Collboni, van reproduir la infausta fotografia de Rita Barberà amb Paco Camps per anunciar la copa Amèrica 2024 a Barcelona. Amb aquesta imatge, anunciaven un retorn de 1.000 milions d'euros amb l'acollida d'aquest esdeveniment d'elit a la ciutat. En base a quins informes asseguren aquests beneficis?
Per respondre, té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Bé, diputada, amb els informes que tenim i tindrem. Òbviament, la copa Amèrica no és la primera vegada que es fa, porta diferents edicions, algunes de més profitoses, d'altres que s'han aprofitat per fer males praxis. Òbviament, això no passarà de cap manera aquí i aprofitarem tot el potencial que té la copa Amèrica, no només des d'un punt de vista tangible, no només des d'un punt de vista d'impacte econòmic directe..., que ja s'ha començat a donar, perquè és un esdeveniment que no se circumscriu només en les setmanes de competició, sinó que ja des del minut u té una repercussió a la ciutat i al país. I, sobretot, sabrem aprofitar també l'enorme projecció a nivell global que ens dona un esdeveniment a escala global com aquest.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Eulàlia Reguant.
Bé, conseller, segons la informació que vostès mateixos donen i el seu departament dona, aquests 1.000 milions són fruit de l'estimació dels propis promotors de la copa Amèrica; és a dir, part interessada a vendre els grans èxits d'aquest esdeveniment. Mentre aquí parlen de beneficis milionaris, el que sabem és que a València encara paguen el deute, que a Auckland l'any 2021 hi van haver 156 milions de dòlars de pèrdues. Ells preveien més de 600 milions de dòlars de beneficis i van acabar amb 156 milions de dòlars de pèrdues. Però no tenint-ne prou amb això, vostès estableixen una clàusula, que, tot i estar pendent d'acordar amb les administracions, suposaria la cancel·lació preferent i prioritària dels avals prestats pels finançadors privats mitjançant els primers 25 milions d'ingressos generats per l'esdeveniment; és a dir, protegeixen l'inversor privat. Privatització dels beneficis; socialització de les pèrdues. I si en l'acord s'establia que la inversió pública seria de 70 milions d'euros, que repartits entre administracions públiques significava per a la Generalitat uns 15 milions d'euros de despesa o d'inversió, per què el passat 10 de maig el Govern va autoritzar una despesa de més de 36 milions d'euros? De quinze a trenta-sis és més del doble. Quin és el model que vostès volen projectar, conseller? Ja no és que sigui economia especulativa, és que és economia irreal. Que algú es gasti centenars de milions en un vaixell i pagui salaris desorbitats a la tripulació per guanyar-hi algú altre no es pot considerar esport, és un negoci. No és un esport de majories ni una activitat que pugui gaudir el públic en general. Jocs olímpics d'hivern, fórmula 1, copa Amèrica: és el retorn a un model del passat, a un model caduc. De nou un model dels seus beneficis, la nostra misèria; com deia, de privatització de beneficis i socialització de les pèrdues. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Empresa i Treball.
Diputada, jo crec que podem estar d'acord amb l'afirmació de que els esdeveniments no són bons o dolents per se; depèn del valor que aportin. I els esdeveniments que vostè ha comentat aporten valor al país. Nosaltres hi creiem, i és una evidència que tenen un impacte positiu al conjunt del territori. Vostè ha aprofitat per fer un refregit d'altres edicions de copa Amèrica amb determinades casuístiques que no tenen absolutament res a veure amb el que serà aquesta edició. Ha parlat d'una edició afectada per la covid. Com tants d'altres esdeveniments a nivell mundial, es va veure afectada per aquesta circumstància pandèmica. I ha parlat també d'un cas en el que es va aprofitar qualsevol proposta, qualsevol excusa –en aquest cas era la copa Amèrica, però podia haver sigut qualsevol altra–, per fer obres faraòniques i per generar corrupció. I això ja li he dit que no és el cas de Barcelona. Al contrari. Aquí no hi haurà inversions faraòniques. Just a diferència d'altres opcions, aquí el que farem és aprofitar el trampolí que suposa aquest esdeveniment no només per generar impacte econòmic a present, sinó sobretot llegat a futur, vinculat amb processos d'innovació al voltant de la nàutica, vinculat a processos d'economia blava i de desplegament de les oportunitats i la potencialitat que aquest sector econòmic té al nostre país. L'aprofitarem per mirar el mar de nou d'una altra manera. Aprofitarem aquest esdeveniment que ens posiciona a nivell global perquè tingui un llegat positiu per al conjunt del país i per als propers anys. Hi insisteixo, els esdeveniments no són bons o dolents per definició, depèn del balanç que se'n faci. I en aquests casos és evident que el balanç és molt positiu per al país, i per això nosaltres hi som i no només hi som, sinó que ho liderem. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre la lluita contra la violència masclista. [[Pregunta al Govern sobre la lluita contra la violència masclista]] [[310-00289/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Gemma Lienas, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Bon dia a tothom. Bon dia, consellera. Per primera vegada el Govern de la Generalitat té un departament, un flamant departament, que vetlla, entre d'altres coses, per la igualtat i la no-discriminació de les dones. Però, un any després d'haver començat a funcionar, no només no ha aconseguit disminuir les xifres de violència masclista, sinó que ha vist com aquestes augmentaven. Algunes dades. Dones assassinades el 2020, nou; el 2021, nou, i en el primer trimestre –primer trimestre, només– del 2022 en portem sis. Agressions sexuals denunciades: 2019, més de 1.400 víctimes; 2020, més de 1.500; 2021, més de 2.000. També és una qüestió molt, molt preocupant l'augment de la violència masclista entre els menors de divuit anys. Voldríem saber, consellera, com explica vostè aquest increment de la violència masclista i com pensa revertir aquesta tendència. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Tània Verge, consellera d'Igualtat i Feminismes.
Gràcies, presidenta. Diputada, jo entenc que la seva pregunta realment és sincera, perquè vostè té un compromís ferm i el seu partit també. Però no he entès el plantejament de la pregunta, perquè mentre hi hagi patriarcat hi haurà violència masclista. I no era esperable que en un any de Departament d'Igualtat i Feminismes tinguéssim un impacte sobre una violència que és estructural. [[Alguns aplaudiments.]] Són catorze feminicidis el 2021 i vuit els que portem aquest any, perquè nosaltres fem un recompte de feminicidis que inclou tot allò que recull la llei catalana del dret a erradicar les violències masclistes. Som conscients –tothom, no només des del Govern– d'on venim: d'un any molt complicat; és a dir, d'uns antecedents que per la situació de la pandèmia..., ha fet que moltes dones, un cop es desconfinava, tornàvem a la «normalitat –entre cometes–, però és que les dones segueixen patint la precarietat amb la que les ha deixat la pandèmia o comencen a poder agafar les regnes i plantegen situacions de divorci o separació. I aquests són moments d'especial risc. Això està passant no només a Catalunya, està passant al conjunt de l'Estat espanyol i a altres llocs. Sap, també, que les dades de denúncies són un indicador complex, perquè quan baixen no vol dir que s'estiguin produint menys casos, vol dir que potser no es poden denunciar, com vam veure amb la pandèmia, i quan pugen vol poder dir també que estem més empoderades, que les institucions acompanyem més i millor i que hi ha més consciència social. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula la senyora Gemma Lienas.
Gràcies, presidenta. Miri, potser, consellera, el seu problema ha estat el pressupost. Perquè el seu departament tenia un pressupost de 79,8 milions el 2021, però només n'ha executat el cinquanta-sis per cent. Ho sap?, és l'execució més baixa de tots els departaments de la Generalitat. D'aquest quaranta-quatre per cent no executat, hi ha 29 milions que passen a l'exercici següent perquè són finalistes, però n'hi ha 9 –9 milions– que es perden, que podrien haver-se aprofitat per garantir la seguretat de les dones. Per exemple, la dona assassinada a la Granada del Penedès, o de les dues dones pakistaneses de Terrassa assassinades al Pakistan. Pel que fa a les activitats que desenvolupa el Govern, caldria veure quins són els criteris que es fan servir per atorgar subvencions a compte del fons d'estat contra la violència masclista. Perquè, consellera, nosaltres ens demanem quin és el motiu pel qual l'entitat ICEERS va rebre una subvenció de 280.000 euros, sent com és una entitat que es dedica literalment a transformar la relació de la societat amb les plantes psicoactives. Ens costa veure quina connexió hi ha entre el peyote, l'ayahuasca o els bolets al·lucinògens amb la lluita contra la violència masclista. Consellera, no ens queda clara quina és la seva línia contra la violència envers les dones ni si hi esmerça els esforços necessaris. Estarem atents a les seves accions i en parlarem d'aquí a sis mesos. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera d'Igualtat i Feminismes.
No és cert que el grau d'execució del pressupost fos aquest, és molt més elevat al culminar l'any. Dit això, teníem una triple missió en arrencar el departament, perquè al mateix temps que ens construíem teníem una llei per desplegar que té diferents dimensions: des del protocol marc que ha de guiar totes les actuacions, estem treballant en els diferents protocols sectorials; establint indicadors per identificar la revictimització i erradicar així la violència institucional; treballant en la creació de noves eines per les diferents formes i àmbits recollits en la llei de violències masclistes; estem revisant el telèfon 900 perquè no sigui només d'informació, sinó també d'atenció; hem establert uns circuits de coordinació com no hi havia hagut fins ara; hem implementat mesures de reparació que no existien. Ho estem fent tot alhora perquè no volem perdre ni un minut. El que passa, que desplegar una llei i poder revisar tota la xarxa d'atenció perquè tingui més professionals, més hores, serveis més ajustats, necessita una mica més... [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre la política industrial. [[Pregunta al Govern sobre la política industrial]] [[310-00290/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Òscar Ordeig, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies. Bon dia, conseller. Els últims dies el nostre país ha rebut dues molt bones notícies. La primera, com s'ha dit aquí, l'excel·lent notícia de la nova planta de components de bateries a Mont-roig del Camp a Tarragona –excepcional. Una inversió molt important per guanyar competitivitat en la fabricació de vehicle elèctric connectat a casa nostra i a Europa. Conseller, el felicitem, a vostè i al departament, com també a totes les persones que ho han fet possible: l'Ajuntament de Mont-roig del Camp o el Ministeri d'Indústria, per posar-ne alguns exemples. Aquest és el camí a seguir i aquí és on l'ajudarem en tot el que faci falta. Una altra notícia molt i molt important: el laboratori de disseny de microxips a Barcelona; a través d'un acord entre Intel i el Govern de l'Estat, amb 400 milions els propers deu anys. Molta feina per fer tenim per davant, perquè això no atura la destrucció industrial dels darrers vint anys. Pacte nacional d'indústria per aturar la destrucció industrial i reindustrialitzar la nostra economia. La recuperació econòmica serà industrial o no serà. Cal deixar de banda prejudicis cap a la indústria i apostar per una indústria tecnològica, innovadora, sostenible i, en aquest món canviant, aprofitar les moltes oportunitats que tenim; una indústria que resisteix millor les crisis econòmiques, les pandèmies o la falta de subministraments, com hem vist, innovadora, exportadora i amb ocupació estable i millor remunerada. Conseller, quin és el capteniment del Govern sobre els canvis necessaris en la política industrial i en el pacte nacional d'indústria?
Per respondre, té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies de nou, presidenta. Efectivament, dues notícies molt importants, sobretot perquè ens posicionen en dos àmbits molt estratègics a nivell europeu. Abans ho parlàvem amb la diputada Aragonès, però serveix també per a aquesta pregunta. L'àmbit de les bateries és una evidència com d'important serà en els propers anys. De fet, a la Unió Europea s'ha plantejat la comissió multiplicar per deu la fabricació de bateries fins al 2030. Per tant, aquí hi ha un recorregut molt clar i, al mateix temps, també hi ha un recorregut molt clar –i Europa així també s'hi posiciona– amb relació al desenvolupament del xip europeu, la construcció de semiconductors al nostre continent. Tant una inversió com l'altra, tant un projecte com l'altre, òbviament, van en aquesta línia. La notícia que coneixíem ahir respecte a la vinculació del BSC amb Intel, amb l'empresa Intel, i aquest projecte de laboratori de disseny de microxips a Barcelona, òbviament, va en la línia del que ha plantejat el Govern de la Generalitat. De fet, en els vint-i-set projectes de Next Generation Catalunya, un de molt clar és treballar en la línia del disseny i el prototipatge del xip europeu; també en la possibilitat de la fabricació, òbviament. I aquí crec que hem de ser prou hàbils no només des del punt de vista de l'executiu i, per tant, del Govern, sinó del conjunt de les forces polítiques del Parlament per posicionar Catalunya d'una manera competitiva en aquest sentit. Perquè les bases les tenim. Les oportunitats hi són, les bases les tenim, ara ho hem de continuar treballant. El Govern ho ha fixat, ja ho he dit, com una prioritat; hi ha treballat els últims mesos i seguirà en aquesta línia. Dit això, el pacte nacional per a la Indústria és un element fonamental, certament, però ha de ser un document que tingui alternatives tractores, propostes tractores, fitxes concretes amb execució determinada, amb indicadors per fer-ne el seguiment. Hi estem treballant, l'estem acabant. Ho saben perfectament els grups parlamentaris, perquè ens hi hem posat en contacte. L'hem treballat. Veurà la llum en les properes setmanes. I, per tant, tindrem un document de bases per poder treballar no només aquesta legislatura, sinó posicionar-nos per als anys que venen, perquè, evidentment, volem arribar al 2030 amb un vint-i-cinc per cent de pes en el valor afegit brut de la indústria, en el pes del PIB del país. Per tant, tenim un recorregut a fer, tenim les bases, tenim els objectius clars. La reindustrialització digital, verda, moderna és absolutament necessària i el pacte nacional per a la Indústria, que comptarà amb un gran consens, ha d'assentar les línies mestres per transitar en aquest camí que compartim i que, evidentment, diputat, doncs, des d'aquest punt de vista, estem... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, conseller. [[Alguns aplaudiments.]] Per repreguntar, té la paraula el senyor Òscar Ordeig.
Conseller, amb tots els respectes, si no fem un canvi de paradigma i de mirada, no servirà de res el pacte nacional per a la indústria. Nosaltres hem fet propostes, segur que les coneix. I, per tant, és important que el conjunt dels governs –no del seu govern i prou, sinó dels governs, de la societat i els sectors econòmics– participin i se'l creguin. No avançarem si no fem un canvi en la política d'innovació, transferència tecnològica. No industrialitzarem la nostra economia, si no fem un canvi en la formació professional. També necessitem més i major sòl industrial, regulació urbanística que faciliti la implantació d'indústries a casa nostra i no se'n vagin. Estem a la cua en renovables i això ens fa menys competitius energèticament. La fiscalitat, moltes vegades, no és competitiva o és contradictòria amb altres territoris i també cal analitzar-la. I tampoc serem industrials si retallem el setanta per cent els diners al pressupost de política industrial. Nosaltres donarem la mà per intentar ajudar en que això sigui una realitat i fem un canvi substancial. Conseller, molt bé en la gestió de la planta de Mont-roig; no tan bé i molts deures a fer en política industrial. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre els ajuts previstos en l'àmbit de la cultura. [[Pregunta al Govern sobre els ajuts previstos en l'àmbit de la cultura]] [[310-00291/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Rocio Garcia, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Bon dia. Gràcies, presidenta. Consellera, en més d'una ocasió ens ha dit que la cultura és un dret i que cal preservar-lo; hi coincidim plenament. També és activitat econòmica i també genera ocupació. Però no hem vist encara que sigui una prioritat per a aquest Govern. Ens agradaria que passessin de les paraules als fets. Som a finals de maig i els sectors culturals no han rebut cap ajut públic. No s'han prioritzat terminis ni s'han avançat les convocatòries perquè les subvencions arribin abans d'acabar l'any. Tampoc s'ha fet un pla de xoc. Vostè és una persona de molt bones paraules i ben valorada per tothom; també per nosaltres. Però ha d'entendre que s'ha d'avançar més, perquè amb el que han fet fins ara no n'hi ha prou. A dia d'avui, tenim massa exemples que mostren la manca d'accions concretes que ajudin la cultura. No s'ha revertit, ni de lluny, la crisi que arrossega el sector després de la pandèmia ni les retallades de la darrera dècada. Com sap, li hem proposat mesures extraordinàries per al sector cultural, perquè recuperi oportunitats i pugui mirar cap al futur. Creiem que s'han d'incrementar ajudes en la cultura popular i tradicional, al cinema català, a les sales de teatre, a les arts escèniques, al teatre, la música, la dansa i el circ. Així l'hi vam demanar i encara el seu departament no ens ha donat resposta. Esperem que sigui aviat. Encara estem lluny del dos per cent destinat a Cultura, i enguany només hem arribat a l'1,28 per cent del pressupost de la Generalitat, amb un increment que no arriba ni als 100 milions d'euros. I, bé, observant les bases de subvenció del seu departament, veiem que els sectors culturals hauran de continuar avançant els recursos, anticipant-los. Queda clar, doncs, que així no s'ajuda ni a la creació ni al talent. I, bé, aquesta Diada de Sant Jordi hi havia moltes esperances, com sap, posades en revertir la crisi per recuperar vendes i presència de llibreries, d'editorials i d'autors i autores. La climatologia va fer malbé somnis i també estands i publicacions que van quedar malmeses. Vostè, consellera, va reaccionar molt bé, ràpidament, i l'endemà es va reunir amb la Cambra del Llibre de Catalunya i amb el Gremi de Llibreters per avaluar danys i buscar solucions. Un mes després ni han arribat les solucions ni han arribat els ajuts. Tampoc els afectats saben quins seran els criteris per optar al suport del Departament de Cultura. Consellera, quan podran conèixer el sector del llibre i també les petites llibreries els ajuts extraordinaris pels danys que van provocar la pluja i el vent el 23 d'abril? Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula la senyora Natàlia Garriga, consellera de Cultura.
Gràcies, presidenta. Diputada Rocio Garcia, sí, efectivament, el pressupost d'aquest any, en el que es fa un increment del 28,3 per cent, que ens arriba a aquests 389 milions –no eren els 400 que tots desitjàvem, però en són 389–..., insuficients, però anem cap a aquest camí del dos per cent. I el que hem incrementat, bàsicament, són les línies d'ajut. La seva pregunta em permet posar en valor la ingent tasca de gestió que fan el Departament de Cultura i tots els seus treballadors i, per tant, agrair aquesta feina, de vegades tan invisible, però absolutament imprescindible. Aquest any tenim previst convocar cent cinquanta línies d'ajut. Són moltes. D'aquestes cent cinquanta, en aquests moments ja en tenim convocades vuitanta, i de les vuitanta en tenim resoltes quinze. Aquestes gairebé més de vuitanta ens han aportat més de 85 milions de convocatòries ja en aquests moments en dansa, i 15 milions que ja estan resoltes. Per tant, per què ens passa, això? Perquè a principis d'any el que s'està fent novament a tots els departaments i sobretot als que gestionen ajuts és mirar i revisar les justificacions dels anys anteriors. I després venen les convocatòries de la resta d'ajuts. I els mesos de juny, juliol és quan resolem el màxim de les nostres convocatòries. Per tant, esperem que en un mes o dos mesos ja puguem estar acabant de convocar fins a les cent cinquanta convocatòries, que de debò que són moltes, i anar resolent per tal de que als sectors, a tots els sectors, els hi arribin aquests ajuts. Amb relació al que em pregunta de Sant Jordi, és evident que, tal com em va dir, vam parlar-hi de seguida, el mateix dissabte del dia de Sant Jordi, el dia següent..., els dos dies següents amb la cambra. I ho hem estat seguint fent durant aquest mes. En aquests moments tenim ja un esborrany vistiplauat per la nostra assessoria jurídica, també consensuat amb els sectors i parlat amb alguns dels afectats. I bàsicament el que farem serà una dotació que sortirà per cent mil euros. Els beneficiaris seran editorials i llibreries. L'objecte d'aquesta línia seran llibres, els llibres malmesos, les carpes, les parades. I el que cobrirem serà fins a un setanta per cent de l'import d'aquestes despeses. Això ho tenim pendent d'aprovar la setmana que ve a l'Institut Català de les Empreses Culturals, en l'òrgan de govern, el consell d'administració, i, per tant, es convocarà en uns quinze dies. Per tant, del 23 d'abril –avui som 25 de maig– tenim una línia ja dibuixada i... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a la consellera i aquesta continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, consellera. [[Aplaudiments.]] Passem a les preguntes al president de la Generalitat. Pregunta el president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el balanç tangible per al benestar dels catalans de la via de diàleg amb el Govern espanyol]] [[317-00161/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Alejandro Fernández, en nom del Grup Mixt.
Gracias, presidenta. ¿Cuál es el balance tangible en beneficio de la calidad de vida de los catalanes de la denominada «mesa de diálogo que tiene abierta con el Gobierno de España? Gracias.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyor diputat. Aquest Govern aposta per resoldre el conflicte polític. La meva pregunta és: vostès hi aposten? Per resoldre'l o per agreujar-lo? Perquè les seves iniciatives, per exemple amb relació als indults, indiquen que, clarament, quan es comença a treballar per la resolució del conflicte polític, vostès apareixen per agreujar-lo i perquè això sigui impossible. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidenta. Le agradezco que, en lugar de contestarme, me pregunte a mí, como si yo fuera el presidente de la Generalitat de Catalunya. Pero, en fin, usted sabrá el papel que quiere desarrollar. Yo simplemente le he preguntado sobre el resultado tangible en beneficio de la calidad de vida de los catalanes de la denominada «mesa de diálogo. Y, como era previsible, pues, usted ha contestado con evasivas, porque, evidentemente, no es una mesa de diálogo; es una mesa de supervivencia política, y nada productivo podía salir de ahí. Y en eso le agradezco la franqueza. Pero no deja de ser su proyecto estrella en lo político, y usted mismo reconoce implícitamente que no sirve para nada. Así que vayamos a las cosas tangibles, a las cosas de comer. ¿Sabía usted que la inversión extranjera se ha desplomado en Cataluña en 2.000 millones de euros desde el inicio del proceso separatista? ¿También eso es culpa de Madrid? –acabado en te. ¿Sabía usted que Cataluña es la comunidad autónoma líder en barracones escolares, con 23.400 alumnos estudiando en esas precarias condiciones? ¿También eso es culpa del Partido Popular? ¿Sabía usted que en la pérfida y cruel Madrid la media de lista de espera sanitaria es de setenta y tres días, mientras que en el paraíso social que usted gobierna resulta que la media es de 156? ¿Sabía usted que Andalucía ha superado a Cataluña en creación de nuevas empresas? Sí, esa misma Andalucía a la que ustedes históricamente se han referido en muchas ocasiones de manera displicente, condescendiente o incluso con expresiones bastante peores. De la mano unos días de la CUP, otros días de los comunes, su balance, señor Aragonès, en el año que lleva de gobierno, es la Cataluña del no: no al Hard Rock, no al turismo, no a los Juegos de Invierno, no a la Nissan, no a la Volkswagen, no a la ampliación del Prat. Es un no constante a todo. Nosotros defendemos la Cataluña del sí: sí a las olimpiadas, sí al turismo, sí a la libertad educativa, sí a la propiedad privada, sí a la seguridad ciudadana, sí a la convivencia; en definitiva, sí a la Cataluña de todos. Muchísimas gracias.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Senyor diputat, s'ha oblidat una comparació, quan vostè explicava les dades a Madrid: la taxa d'atur; menor a Catalunya que a Madrid. I si vol parlar de les inversions estrangeres, parlem-ne; no de les operacions corporatives que computen en la inversió estrangera directa, les compres d'una empresa per part d'accionistes de fora de l'Estat espanyol, parlem d'inversions concretes, d'inversió industrial. I l'exemple el tenim amb la planta de components de bateries d'Iljin, que generarà centenars de llocs de treball a Mont-roig del Camp. I una altra cosa: li demanaria respecte, que crec que a vegades en falta. És a dir, que vostè m'acusi a mi de menysprear Andalusia quan soc net d'andalusos, com ho he reivindicat amb tot l'orgull i sempre he professat el respecte a aquesta terra perquè també ens la sentim nostra... Crec que vostè avui ha comès un error important i demano que rectifiqui. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el necessari canvi de rumb del Govern via decret llei respecte a l'acatament de les resolucions judicials, especialment pel que fa a la implantació del vint-i-cinc per cent de les classes en castellà als centres educatius]] [[317-00162/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Carlos Carrizosa, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Señor Aragonès, usted sabe que este engendro que nos han traído hoy al Parlament no cumple con lo especificado por la sentencia del Tribunal Superior de Justicia. Yo me pregunto si ustedes, ahora que les va a tocar, una vez hayan aprobado esta ley, dictar un decreto por parte del Gobierno, si van a corregir el rumbo de colisión con el poder judicial o no, porque los jueces no pueden cambiar el rumbo, porque a ellos se lo dicta la ley y las sentencias son inamovibles. Es la política, la que debe cambiar el rumbo cuando se aparta de lo que son las leyes. Por eso le pregunto: ¿va a cambiar usted el rumbo, señor Aragonès?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Senyor diputat, separació de poders. Les lleis les fan els parlaments, no les fan els tribunals. Els tribunals apliquen les lleis que aproven els parlaments. Què ha de fer aquest Parlament? Aprovar lleis, que és el que farem durant aquest Ple. I per què ho farem? Per defensar el model lingüístic de l'escola catalana, que és un model que treballa per la cohesió social, que és un model que ha de garantir l'aprenentatge, la capacitat d'ús oral i escrita del català, del castellà, de l'aranès a l'Aran, i que ha de promoure també l'aprenentatge de llengües estrangeres –potser la més rellevant de totes l'anglès. I, per tant, això és el que seguirem treballant. I, per tant, per això s'ha arribat a un ampli consens. I això és el que fa aquest Parlament. Els parlaments fan lleis, no les fan els jutges. I això no és un atac al poder judicial; és simplement constatar la divisió de poders, que forma part de totes les democràcies, que vostè sembla ignorar. Per tant, si vostè creu que en aquest Parlament vostè no ha vingut a fer lleis, doncs escolti'm, opositi a la carrera judicial i no es presenti a les eleccions. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Carlos Carrizosa.
Como usted sabe muy bien, señor Aragonès, como presidente de un órgano ejecutivo del Estado, de la Administración, y también como miembro de un órgano legislativo, los jueces y los tribunales interpretan las leyes conforme a la Constitución. Y eso es lo que hace el Tribunal Constitucional y el Tribunal Superior de Justicia. Y usted..., la verdadera separación de poderes consiste en que acate estas interpretaciones de los tribunales. Mire, hay una fábula de Esopo que habla del parto de las montañas, y es cuando las montañas con grandes temblores parece que se abren y sale un ratón. Pues eso es ese pacte per la llengua que ustedes presentan hoy con toda solemnidad y boato. Es una gran mentira. Consta de dos artículos con obviedades. Artículo 1: viene a decir que es futbolista el que juega al fútbol. Y artículo 2: dice lo mismo que la ley de política lingüística. Es un juego de trileros. Han movido los cubiletes, ha salido la bola blanca «catalán vehicular, la bola negra como la noche «castellano curricular. Hoy se respira en el Parlament el ambiente de los días de latrocinio. Viví el golpe a la democracia y hoy vivo el golpe a la convivencia y al estado de derecho. Estamos hablando de una asignatura troncal en castellano en el sistema educativo y ustedes exigen cero. Es lo que hay. No me avergüenza defender la ley desde una minoría de diputados en este Parlamento y defender los derechos. Me avergüenza y me preocupa que el nacionalismo envenene nuestra sociedad, la rompa, desprecie el estado de derecho y tenga para ello el apoyo del Partido Socialista y de Podemos. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, senyora presidenta. De fet, no podem estar més en desacord, vostè i jo. Nosaltres impulsem..., un vuitanta per cent dels diputats d'aquesta cambra han impulsat avui, a primera hora, que hi hagi una llei en matèria lingüística a les escoles –vuitanta per cent. Això és consens. Nosaltres treballem pel consens. Vostès treballen per trencar el consens. Vostès amenacen els directors de les escoles, i els amenacen públicament amb responsabilitats penals. Nosaltres treballem per protegir els treballadors públics i perquè a les escoles se segueixi educant i es faci amb la màxima qualitat i amb tota la dignitat i amb tots els recursos, que encara en necessiten més. El que divideix avui les escoles de Catalunya no és la llengua, és la segregació econòmica i social que es pateix en aquesta societat. I per això hem de posar-hi totes les eines. Vostès, focalitzant-ho en una qüestió de llengua, el que fan és tapar el que són les altres clivelles que sí que poden fracturar la nostra societat. I, per tant, nosaltres seguim compromesos amb la cohesió social d'aquest país, amb la igualtat d'oportunitats. Això passa també per enfortir el paper de la llengua catalana i per garantir l'aprenentatge de totes les llengües. Això és el que volem. Vostès no ho volen i per això no podem estar més en desacord. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la valoració de la seva gestió amb relació a les transformacions anunciades després de la constitució del Govern]] [[317-00168/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Jéssica Albiach, en nom del Grup Parlamentari d'en Comú Podem.
Gràcies, presidenta. Bon dia, novament, a totes i a tots. President, ara fa un any vostè arribava al Palau de la Generalitat anunciant grans transformacions per al nostre país- I li he de dir que després de 365 dies, malauradament, aquestes transformacions no hi són. No hi són a educació, amb un conseller que s'ha posat d'esquena a la comunitat educativa i que hauria d'haver plegat fa temps. No hi són en el canvi de model productiu. De fet, vostès parlen del pacte nacional per a la indústria, però han sigut incapaços de fer-lo per al 2030; s'han quedat en el 2025, quan el nostre país necessita planificar. No tenim encara la llei per a la transició energètica. Tampoc han arribat aquestes transformacions al model sanitari; de fet, les mútues privades van guanyant terreny. Tampoc hi són en habitatge, on no estan complint vostès els seus compromisos. Per no parlar de la paràlisi legislativa: una única llei en un any, que ha sigut la de pressupostos amb nosaltres. O la resposta a la crisi d'Ucraïna, que arriba tard i que és insuficient. Del que sí que han tingut temps, això sí, ha sigut de posar damunt la taula dos macroprojectes fracassats del passat, com és l'ampliació de l'aeroport del Prat i com són els jocs olímpics d'hivern, que, per cert, encara no sabem, no ha contestat el conseller quan, de moment, s'ha gastat el Govern, ja, quan encara ni han començat. En definitiva, president, vostè anunciava el Govern de les transformacions i estem veient el Govern de la resignació. I per això voldríem saber, doncs, com valora vostè i com li agradaria que fos recordada la seua presidència. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies. Miri, senyora diputada, portem un vint-i-cinc per cent de legislatura i executat prop d'un trenta-quatre per cent del pla de govern. Per tant, anem a bon ritme. Els discursos ho poden aguantar tot, però anem als fets –anem als fets. Vostè em parlava de política industrial. Tenim la major inversió de nova implantació dels darrers vint anys a Catalunya: a Mont-roig del Camp, la planta de components de bateries. Hi ha hagut un esforç molt important perquè hagi estat així. Vostè m'ha mencionat l'àmbit educatiu. La primera rebaixa de ràtios a P3 que es produirà en dècades serà el proper setembre. L'inici de fer el zero-tres gratuït, amb l'I2 gratuït el proper curs, comença amb aquest Govern, com em vaig comprometre a la investidura. Tenim més docents que mai. I tenim, evidentment, en àmbit laboral, tot de propostes que estem en disposició d'acordar amb els sindicats de docents quan, doncs, sigui possible reunir-nos, que, per part nostra, la nostra voluntat és que sigui així I anem als fets, també. Vostè parla de macroprojectes, n'ha citat dos. Ha parlat de l'ampliació de l'aeroport del Prat –nosaltres en reclamem la gestió des de Catalunya–, i vull recordar que aquest projecte qui el va posar sobre la taula va ser Aena, que depèn del Govern espanyol, del qual vostès en formen part –vull recordar això. Segon projecte que vostè considera molt dolent, que és els jocs olímpics d'hivern, que crec sincerament que són una oportunitat, que té el suport del Govern espanyol, del qual vostès en formen part; l'Ajuntament de Barcelona, del qual vostès en formen part. Per tant, crec que si són tan dolents aquests projectes – en alguns hi podem tenir discrepàncies; en d'altres, en el cas dels jocs, doncs, els impulsem amb tota l'energia perquè volem garanties plenes de sostenibilitat–, doncs vostè el que hauria de fer és que aquells governs on sí que forma part variessin la seva posició; de moment, en són els principals entusiastes. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula la senyora Jéssica Albiach.
Gràcies, presidenta. President, quant han gastat vostès, ja, dels diners de tots els catalans i les catalanes en els jocs olímpics? Encara no ho sabem. La inversió industrial és només fruit del Govern de la Generalitat. I la gratuïtat en I2 és molt elàstica, que diria la meva àvia, perquè això encara està per veure com se fa i a on es fa. I sí que els diria: comencen a complir els acords. En poques setmanes tindrem la segona reunió del pacte de pressupostos i veurem si vostès són gent de paraula o no. La primera reunió no va anar massa bé. Esperem que aquesta segona vegada ho faça. I també li diria: nosaltres serem on sempre hem estat, que és avaluant decret per decret, llei per llei, per veure si vostès estan servint el país. I nosaltres la sensació que tenim és que vostès no van gaire bé i que estan més ancorats en els projectes del passat que no en el present i en el que necessita el futur del nostre país. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. L'I2 està en una disposició addicional de la llei de pressupostos que vam pactar vostè i jo. Per tant, hi és i s'especifica clarament quants diners es donen per plaça, durant quants cursos –i, per tant, fa una planificació plurianual–, i a més està ratificat per un acord amb la Federació de Municipis i amb l'Associació Catalana de Municipis, perquè són els ajuntaments els que presten aquest servei d'escola bressol des del punt de vista públic. I crec que hem d'avaluar. A nosaltres ens agrada avaluar-nos, i estic convençut que la l'avaluació serà positiva i podrem seguir generant grans acords en aquest Parlament. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la manca de correspondència entre la seva gestió i les polítiques a què es va comprometre després de la constitució del Govern]] [[317-00166/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Xavier Pellicer, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Bé, bon dia. Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Senyor Aragonès, ara fa un any vostè va ser investit president perquè va comprometre's a treure el país de la paràlisi en la que es trobava, a obrir un nou cicle basat en un gir a l'esquerra i en avançar cap a l'autodeterminació, i a fer-ho durant aquesta legislatura. Fa un any –i ho cito textualment–, vostè proclamava: «Obrir una nova etapa a Catalunya que implicaria una transformació profunda del país; encapçalar un govern al costat de la gent; no haver vingut a gestionar sinó a transformar, i fer-ho amb quatre revolucions inajornables: social, feminista, verda i democràtica. Un any després, creu que les polítiques que ha desplegat el seu Govern es corresponen amb els compromisos que va adquirir amb els catalans i catalanes?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Benvolgut diputat, rotundament sí.
Per repreguntar, té la paraula el diputat senyor Xavier Pellicer.
Bé, avui dimecres, precisament fa un any just que es va produir el desnonament del bloc Llavors a Barcelona, malauradament, un exemple clar de quines són les prioritats del seu govern. I és que, senyor Aragonès, vostè va arribar a la presidència defensant un programa, i l'endemà –l'endemà– va començar a desplegar un programa absolutament diferent: ampliació de l'aeroport del Prat, casino del Hard Rock, seguir abocant diners públics a infraestructures deficitàries com el Circuit de Catalunya, els jocs olímpics al Pirineu, la copa Amèrica a Barcelona, o mà dura contra els i les docents. I és que aquestes són les polítiques principals que ha desplegat el seu Govern. I tot aquest programa no és més que l'agenda política, que l'agenda econòmica, de Foment del Treball i del Cercle d'Economia: afavorir lobbys econòmics i desplegar allò que s'ha anomenat «la agenda del reencuentro. I tot aquest programa l'està tirant endavant de la mà del PSC i dels comuns. Nosaltres pensem que al febrer del 2021 teníem l'oportunitat d'obrir un nou cicle, d'avançar fermament, de deixar enrere la paràlisi, de garantir drets socials. Malauradament, des d'aleshores ha plogut molt i ha quedat clara la seva manca de voluntat i capacitat de fer-ho possible. Per això ens trobaran al costat de la gent del país, per tirar endavant tot allò que vostès ni saben, ni poden, ni volen tirar endavant. El seu Govern ha donat l'esquena a la gent d'aquest país. I davant d'aquesta evidència, cal que siguin honestos: expliquin què ha motivat aquest canvi de rumb, quin és el programa real que volen seguir. I hi insistim, no ho facin perquè ho diu la CUP, sinó perquè és un acte d'honestedat davant del país. Faci aquest acte d'honestedat davant dels seus electors, davant del conjunt del país, i expliqui quins suports té per tirar endavant... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, diputat. [[Aplaudiments.]] Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Senyor diputat, al bloc Llavors es va produir el desnonament per ordre judicial dotze hores després de que jo vaig prendre possessió i quan encara no havia tingut temps de nomenar el Govern. Per tant, atribuir-lo a decisions del Govern crec que no és correcte i vostès ho saben –vostès ho saben. En matèria d'Interior, per exemple, saben els canvis que s'han produït; els canvis que s'han produït, per exemple, davant de les personacions que hi havia de la Generalitat de Catalunya amb relació a persones que en el transcurs del seu activisme es trobaven immerses en un procediment judicial. I saben perfectament com hem fet centralitzar des del Gabinet Jurídic Central el que és l'eventual defensa, si així es considera, de treballadors públics que puguin acabar afectats, doncs, en mobilitzacions. I, per tant, saben que hi ha hagut canvis en el sentit de garantia de drets, i que prou que ens ha costat, i que hem tingut oposició d'aquesta cambra per fer-ho. Però no ho fem perquè ho haguem pactat amb la CUP; ho fem perquè ens ho creiem. Vostè ha oblidat del seu inventari passos històrics, pel que fa, per exemple, a la garantia d'igualtat d'oportunitats, com és la gratuïtat de l'I2, que és importantíssima; la reducció de ràtios a les escoles, que és fonamental; l'augment del trenta-quatre per cent de l'oferta de formació professional, que és clau; el que és l'aposta per una reindustrialització verda i digital, com per exemple la planta de components de bateries. Ha fet referència, certament, a aspectes que no formaven part de l'acord de govern, i que aquí, doncs, mantenim punts de discrepància. El que sí que formava part de l'acord de govern és una convocatòria d'una consulta perquè sigui la ciutadania del Pirineu –no la Generalitat decideixi sobre el Pirineu, sinó que sigui la ciutadania del Pirineu– qui decideixi, doncs, al voltant del projecte dels jocs olímpics d'hivern de 2030. I això està en marxa. Per tant, el nostre compromís amb aquestes transformacions continua, però necessitem eines. I continua malgrat que no vam poder comptar amb el seu suport en els pressupostos de 2022; uns pressupostos que multipliquen per dos el capítol d'inversions –passem de 2.000 a 4.000 milions d'euros–, i que són els pressupostos més alts de la darrera dècada. Crec que, al final, els objectius necessiten eines. Jo vull compartir amb vostès els objectius. Crec que compartim les voluntats, però hem d'entendre tots que hem de fer servir les eines adequades i, per tant, comptem amb vostès també, vull comptar amb vostès, per tenir aquestes eines compartides... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al president i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, president. [[Aplaudiments.]] Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la necessitat de fer polítiques radicalment diferents de les aplicades durant el primer any de govern fallit]] [[317-00167/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Ignacio Garriga, en nom del Grup Parlamentari de VOX.
Señor Aragonès, ¿piensa hacer algo diferente tras un año fatídico de su Gobierno?
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Continuarem amb el que em vaig comprometre en aquest Parlament.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Ignacio Garriga.
Señor Aragonès, tengo que reconocerle a usted el mérito de que cada semana sorprende a los catalanes con alguna novedad; novedad más fallida, equivocada o incluso contraria a las propuestas de semanas anteriores. Fue investido usted alardeando de cuatro banderas y un plan de ocho compromisos fatídicos, ante los que, como bien sabe, no hemos permanecido callados, porque hemos podido comprobar cómo todas sus soluciones eran muchísimo peores que los problemas a los que nos enfrentamos. Siempre ustedes contribuyendo..., agravando los problemas y haciéndolos estructurales, lastrando a Cataluña y destrozando el futuro de generaciones y generaciones. En su huida hacia adelante, señor Aragonès, usted está dispuesto a llevarse a quien sea por delante: separatistas, socialistas, conservadores, hombres y mujeres, mayores y jóvenes... Todos y cada uno de los que le he citado están sufriendo las consecuencias de sus políticas. ¿Que las familias no pueden educar a sus hijos en libertad? Pues ustedes, de la mano del Partido Socialista, apuestan por saltarse la ley y mantener la imposición y el adoctrinamiento en las aulas, acabando una vez más con el papel fundamental como ascensor social que tiene nuestra educación. ¿Que el gasto político está disparatado mientras miles de catalanes están en riesgo de exclusión social? Pues ustedes aumentan el gasto en esas seis falsas embajadas en el exterior de la Generalidad, que, déjeme que le diga, señor Aragonès, que más que una consejería eso parece una agencia de colocación de los miembros de sus partidos y del conjunto de la mafia separatista. ¿Que la nueva religión climática pone en riesgo a cientos de miles de trabajadores y el poder adquisitivo de las familias trabajadoras catalanas? Pues ustedes crean nuevos impuestos, aumentan las restricciones y hacen todo lo posible para cerrar las pocas fábricas que quedan en nuestra tierra. ¿Que la inseguridad ha tomado las calles y ha convertido Cataluña en un auténtico campo de batalla donde lo difícil es no conocer a alguien que no haya sufrido un asalto, una violación o un robo? Pues ustedes destinan más ayudas a los MENAs y más promoción al efecto llamada de la emigración ilegal. Mire, señor Aragonès, un reloj averiado da dos veces la hora al día, pero ustedes lamentablemente ni eso, y eso es el balance del año de su Gobierno. [[Aplaudiments.]]
Senyor Garriga, una vegada més torno a repetir que no es poden fer afirmacions en aquest Parlament que vulnerin la llei d'igualtat de tracte i de vinculació sistemàtica, constant, com fan vostès, entre la immigració i la delinqüència. No ho permetrem en aquest Parlament. [[Aplaudiments.]] Té la paraula, per respondre, el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. No puc estar més satisfet d'estar absolutament en desacord i que es jutgi des de l'extrema dreta d'una forma tan negativa aquest primer any de govern. Perquè nosaltres, davant dels que parlen de «religión climàtica, defensem una transformació verda; dels que diuen que és desprotegeix els treballadors, treballem per protegir-los en l'aspecte més fonamental, que és la salut, i això també vol dir la lluita contra el canvi climàtic, i preparar-nos per a la transformació del model productiu i, per tant, per fer aquesta reindustrialització digital, però també verda. I això vol dir captar inversions per al nou cicle industrial que s'està obrint a Europa. La proposta de l'extrema dreta ens deixa fora de Nacions Unides: són els que criminalitzen l'agenda 2030. Ens deixen fora d'Europa: són els que van en contra de totes les tendències del Green Deal europeu, de les polítiques de cohesió social que marca Europa. I ens volen deixar fora d'un dels valors que ha estat fonamental del nostre país, que és la cohesió social. Hem sentit durant un any com l'extrema dreta ha estat estigmatitzant constantment ciutadans d'aquest país, només pel seu origen o la seva situació administrativa. Doncs ens tindran sempre al davant, el Govern, rebutjant absolutament aquestes assimilacions i defensant un país per a tothom. I això es defensa amb serveis públics de qualitat. Això es defensa amb inversions que generin llocs de treball de qualitat. Es defensa des de l'educació; no amb l'adoctrinament que diuen que es produeix a les aules, sinó deixant en pau els docents d'aquest país que estan cansats que vingui l'extrema dreta a dir-los amb quina llengua han de tractar els alumnes. I, per tant, davant dels discursos de l'extrema dreta, que per aconseguir el poder estan disposats a trencar la cohesió social –i això ha passat al llarg del darrer segle i en tenim experiències molt doloroses a casa nostra–, ens trobaran davant les conviccions democràtiques, de defensa de la cohesió social, de defensa de la democràcia, de defensa dels valors compartits d'aquest país. Van tancar aquest Parlament el 1939, volen tornar-lo a tancar ara perquè han reivindicat llargament un nou 155. Ens tindran davant, servint la ciutadania de Catalunya, durant aquest any de govern i de tots els que queden per endavant. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre els darrers esdeveniments de l'actualitat política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la necessitat de la unitat i una estratègia conjunta per a avançar cap a la independència un any després del pacte de govern]] [[317-00163/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Albert Batet, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Molt honorable president, membres del Govern, diputades i diputats... President, fa un any del pacte de govern; un pacte de govern entre Junts i Esquerra Republicana per complir un mandat de les urnes: el de la victòria independentista més gran de la història. Però en aquests dotze mesos no hem avançat tal com voldríem; ho hem de corregir i, sobretot, ho hem de reconèixer. L'Estat espanyol no té cap intenció de resoldre el conflicte polític amb Catalunya. La via del diàleg no funciona ni funcionarà, perquè l'Estat no canviarà, perquè a l'altra banda ningú vol negociar. Impedeixen el retorn dels exiliats, mentre un rei emèrit corrupte torna a l'Estat amb total impunitat. Ens espien massivament sense que el Govern de Pedro Sánchez doni explicacions ni assumeixi responsabilitats. Tenen una justícia a l'ús, que ara vol revisar els indults dels presos polítics, i que ordena operacions il·legals de tot tipus, com va explicar amb tot detall el senyor Villarejo. Cada dia ens donen més raons per marxar de l'Estat espanyol i construir un país lliure, democràtic, de progrés i de benestar. En aquesta direcció, el Govern fa feina i fa bona feina, com hem vist durant l'últim any amb la gestió eficient de les últimes onades de la pandèmia, amb els pressupostos més socials de la història, amb mesures per fer front a les conseqüències de la guerra d'Ucraïna, malgrat que el Govern no disposa de tots els recursos ni de les eines d'un estat. Per això volem la independència. President, davant dels nuls resultats de la taula del diàleg, de la no actuació del Govern espanyol en el cas «Catalangate, de la justícia espanyola i de les seves actuacions, i sent fidels al pacte de govern i al mandat del cinquanta-dos per cent, des de Junts demanem que es constitueixi la direcció estratègica col·legiada de l'independentisme, per actuar amb unitat d'acció a Madrid i, sobretot, per consensuar una alternativa per poder avançar, tal com vostè mateix va avançar al seu discurs de Sant Esteve. En aquest sentit, president, voldríem saber la seva opinió al respecte. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, deixi'm començar agraint a Junts per Catalunya el vot d'ara fa un any, un vot treballat llargament, que va permetre la formació d'un govern, del qual la valoració d'aquest primer any de tots i cadascun dels departaments és satisfactòria. Anem en la bona línia. En el vint-i-cinc per cent de la legislatura tenim, doncs, ja acomplert prop d'un trenta-quatre per cent de les mesures del pla de govern. Hi ha hagut una feina ingent de tots els departaments, en un context molt difícil, provocat, doncs, per la pandèmia, per l'esdeveniment d'una nova guerra en territori europeu amb la invasió russa d'Ucraïna. I, per tant, això ens obliga a ser més eficaços, a treballar amb molta més cohesió encara i a treballar, doncs, per generar oportunitats per a la ciutadania. Compartim l'aspiració de la independència de Catalunya, compartim la voluntat de culminar el camí cap a la independència de Catalunya. La millor manera de fer-ho, i ho hem dit durant tot aquest temps, és a través d'un procediment acordat. El primer punt –el primer punt– del pla de govern és la resolució del conflicte polític amb l'Estat. I en això perseverarem. L'única resolució possible del conflicte polític ha de ser aquella que contempli alhora la fi de la repressió i, alhora, donar als ciutadans de Catalunya la capacitat de decisió –per tant, un referèndum per decidir el seu futur polític–, per tant, decidir si es volen constituir en un estat independent o no. I en això perseverarem. I això no és incompatible amb que pugui haver-hi grans acords en l'àmbit de l'independentisme per tal de fiançar l'estratègia per aconseguir el nostre objectiu. I, per tant, disposats, evidentment, com ho hem estat al llarg d'aquest any, a compartir tot el que faci falta per avançar en aquestes actuacions compartides, sempre tenint present les condicions en les que ens movem. I, per això, hem de generar grans consensos. I, per això, hem de seguir interpel·lant l'Estat. I, per això, no hem de regalar mai la bandera del diàleg a un Govern de l'Estat que, com veiem, hi arrossega els peus, i que podria utilitzar-lo per criminalitzar l'independentisme. Avui, més que mai, l'independentisme ha de mirar a Europa. Hi ha de mirar des del punt de vista de les resolucions judicials europees, però també del nostre discurs com a país. Tornar a un projecte en positiu, un projecte eficaç, un projecte que permet guanyar quotes de llibertat. Aquest és el meu objectiu, estic convençut que el compartim en bona part, i treballarem en aquest sentit. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre els darrers esdeveniments de l'actualitat política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la valoració del primer any de govern i del recent acord sobre l'ús del català als centres educatius]] [[317-00164/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Josep Maria Jové, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. «President, venim de molt lluny. I venim, és clar, de l'U d'Octubre. I venim, també, de totes les lluites pels drets socials i democràtics que han forjat aquesta societat. Per això, segurament, defensem amb tossuderia una manera de fer que avui ha pres centralitat com mai. I exigim mantenir-nos en uns principis nobles, justos i necessaris. Fa un any li deia això, president, durant el seu debat d'investidura; un aval que va situar de nou un republicà a la presidència de la Generalitat relligant noranta anys d'història. Fa un any començava a caminar un govern que ha virat les polítiques públiques cap a més drets socials i polítics. I ho ha fet sobre quatre eixos de transformació: feminista, social, verda i democràtica. Amb mesures com la gratuïtat de l'Infantil 2 i la reducció de ràtios el proper curs; la posada en marxa del pla pilot per a la renda bàsica; la modificació del decret de renovables per accelerar la transició energètica, i la primera pedra per a la futura energètica pública. Amb una campanya contra la pobresa menstrual, o amb 917 milions d'euros al major pla de polítiques actives d'ocupació. I s'ha posat en marxa, a més, i gràcies a la societat civil, l'acord social per a l'amnistia i l'autodeterminació. Són mesures concretes, i n'hi ha moltes més, algunes les ha recordat vostè, però en caldran més, moltíssimes més. Més acció legislativa i política, més explorar tots els marges –tots– per facilitar i millorar la vida de la gent. Moltes més, president, al Govern, al Parlament i, quan calgui, al carrer. I això també vol dir, és clar, la protecció del català; evidentment, a tot arreu i sempre, sense matisos, ni dubtes, ni renúncies ni lliçons, recosint i facilitant els consensos del país, perquè ens mou més el país, evidentment, que el partit, i amb la llengua no s'hi juga. No hi van jugar els nostres avis i àvies, i alguns ho van pagar amb la vida. No hi van jugar els nostres pares i mares, que van fer del català la palanca per a la igualtat d'oportunitats. I no hi podem jugar nosaltres, per cohesió i justícia social, per evitar la segregació lingüística i per cultura també. Per això avui celebrem que hàgim fet possible aquest consens al voltant de la llengua i el model d'escola catalana, fent de frontissa, esmicolant les diferències per protegir l'essencial: el català és de totes i tots, i el volem central, a l'escola i al carrer. Per això, un agraïment immens a totes, a tots els que ho heu fet possible. Moltíssimes gràcies, de veritat. En aquest sentit, president, com valora el primer any del seu Govern i l'acord del català assolit les darreres hores? [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Senyor diputat, ho valorem positivament, perquè el camí es fa avançant; el diàleg es porta a terme parlant; els consensos anunciats es materialitzen fent-los, i fent-los possibles. En el llarg del darrer any, hem arribat a consensos amplis en aquest Parlament, en què, d'una manera o altra, més del vuitanta per cent de la cambra hi ha participat, des de la pròpia investidura, l'acord de pressupostos, la renovació dels organismes estatutaris, que portaven molts anys bloquejats, o l'acord d'aquesta mateixa setmana en matèria de llengua catalana. Per tant, seguirem treballant per aquests consensos. Quan va fer un any de les eleccions, el 14 de febrer, en una conferència vaig posar el focus, precisament, en aquests consensos. Aquest Ple d'aquesta setmana n'és un exemple. I, per tant, el meu agraïment a totes les diputades i diputats dels diferents grups parlamentaris que han fet possible aquest consens al voltant de la llengua. Tenim una interlocutòria del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya que el Govern no comparteix. De fet, hem presentat recurs de reposició, i, per tant, des del punt de vista processal, portarem a terme aquestes actuacions en tot l'àmbit en què sigui possible. Volem seguir defensant el model d'escola en català, garantint l'aprenentatge també de les diferents llengües que hi ha al país, contribuint a la cohesió social, perquè és un model que té el consens acadèmic, pedagògic, polític, social, i, per tant, és el que s'ha de preservar. Com deia, agraeixo l'esforç dels grups parlamentaris que han fet possible aquest consens polític que permet enfortir el model d'escola catalana. I això ho hem de traslladar a molts altres àmbits, i interpel·lar encara aquelles formacions polítiques que, compartint aquestes aspiracions, doncs, avui encara no han format part d'aquest consens en l'àmbit de la llengua, per exemple. Ho hem de fer en l'àmbit social, en l'àmbit ambiental, en l'àmbit del compromís feminista i en l'àmbit democràtic. Vostè ha citat una sèrie de mesures que s'han produït aquest darrer any, que és el primer any, doncs, de presidència. Continuarem en aquest camí, perquè la transformació social, verda, feminista i democràtica que impulsem necessita l'esforç de tothom; del Govern el primer. I, per tant, seguirem treballant per aquests consensos de país. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre l'actualitat política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la necessitat d'ampliar els àmbits de l'entesa política entre les forces polítiques catalanes]] [[317-00165/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Salvador Illa, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Senyora presidenta... Senyor Aragonès, aquesta setmana fa un any del seu Govern, una quarta part del que hauria de durar la legislatura. Sembla mentida com passa el temps. És un moment propici per fer balanç. Aquests dies, diferents mitjans de comunicació, vostè mateix ahir, el meu grup avui farà una interpel·lació, jo mateix m'hi he referit en els darrers dies... Però jo avui no vull fer balanç, vull fer prospectiva. No vull mirar endarrere, vull mirar endavant. No vull parlar de passat, vull parlar de futur. D'un futur en un món complex, canviant, molt menys amable del que alguns pensaven. I vull parlar de futur per dir que a mi em sembla que ho podem fer millor, que ho hem de fer millor, i que Catalunya mereix que ho fem millor. Vostè i jo, senyor Aragonès, pensem diferent; en algunes coses, molt diferent. Tenim plantejaments diferents, com els tinc amb altres líders d'aquest Parlament, però en algunes coses ens podem entendre. Avui mateix en tenim un exemple, crec que destacable. Per cert, una fórmula que a mi mai m'ha fallat en política és posar sempre abans l'interès general i el bé comú que no pas l'interès particular i l'interès de part. [[Aplaudiments.]] Per això, senyor Aragonès, pensant en el futur i en el que resta de legislatura, duri el que duri, li reitero des de la discrepància la meva disposició a l'acord i a entendre'ns en algunes coses. Volia saber si hi està disposat. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Senyor Illa, Govern i oposició han de tenir punts d'entesa, i en això coincidim. Vostè demana que mirem endavant i demana no mirar aquest primer any. En tot cas, n'és referència obligada. Tenim un grau d'execució del pla de govern notable en molts aspectes. Hem fet aquesta avaluació percentual, però que permet avançar. Hi ha un àmbit on anem coixos, i crec que hi hem de poder treballar molt més, què és el procés de diàleg i de negociació amb l'Estat. No està anant bé –no està anant bé. Tinc la sensació que el Govern massa vegades arrossega..., de l'Estat, arrossega els peus, i ha de ser possible tirar endavant aquest procés de negociació. La ciutadania ho demana. La ciutadania demana que pugui haver-hi una negociació franca, sincera, en igualtat de condicions, per poder arribar a una resolució del conflicte polític amb el Govern de l'Estat. De tots els elements del pla de govern, aquest és el que jo mateix reconec que hi ha marge de millora important, i crec que vostès hi poden tenir un paper destacat, en aquest marge de millora. Per tant, doncs, si em preguntava en quins àmbits podem millorar, aquest és un d'ells. Gràcies.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Salvador Illa.
Crec que podem millorar i hem de millorar en molt més àmbits; però, en tot cas crec, que tothom sap, vostè també, que té el meu compromís en ajudar amb el diàleg entre el Govern d'Espanya. Però jo li demano avui, explícitament, formalment, si vol vostè solemnement, que obri, que obrim tots, un procés de diàleg a Catalunya entre catalans. Em pregunto què ens impedeix escoltar-nos; em pregunto què ens impedeix contrastar punts de vista; em pregunto què ens impedeix treballar junts; em pregunto què ens impedeix reforçar allò que ens uneix, que hi han coses que ens uneixen; em pregunto què ens impedeix construir acords; i em pregunto quina por fa a alguns fer política, perquè fer política és això, construir acords. Miri, tots els que estem aquí, tots els cent trenta-cinc diputats, tenim coses a dir, tenim coses a aportar, i ho podem fer amb serenor, amb respecte i amb voluntat constructiva, i segurament amb un llenguatge molt més amable que algunes de les expressions que hem sentit avui aquí. Tant de bo aquest primer any sigui un punt d'inflexió en aquesta direcció, i tant de bo vostè ho lideri; a mi em tindrà al seu costat si ho fa. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Senyor Illa, revisi els principals acords des d'ara fa un any, des de la investidura: pressupostos, renovació d'organismes estatutaris, l'acord en matèria de llengua a les escoles. Crec que és una mostra clara de la voluntat de diàleg a Catalunya endins, també a dins del país, sobre aspectes que són fonamentals i que compartim. Per tant, aquest diàleg s'ha obert i aquest diàleg s'està treballant. Necessitem les condicions per fer-ho possible. El que avui limita les potencialitats d'aquest diàleg, al meu entendre, per exemple, de decidir en l'àmbit de reindustrialització, és allò que no podem decidir des d'aquí. Per exemple, com es configuren els PERTEs dels Next Generation. S'ha reclamat un pacte nacional per a la indústria, però els Next Generation els decideixen des del Govern de l'Estat; volem tenir-hi molta més capacitat d'incidència. I el diàleg i les decisions a Catalunya es veuen limitades per decisions del Govern de l'Estat. Estem en un moment en què el Govern de l'Estat no ha donat explicacions suficients pel cas d'espionatge a les principals representants de les institucions catalanes. Crec que aquí hi ha molt marge de millora. El diàleg a Catalunya s'està produint; on no s'està produint amb resultats suficients –i miri que m'hi esforço, però encara no hem aconseguit els objectius– és en el diàleg amb el Govern de l'Estat. I, per tant, vostè, que pot, ajudi en aquest àmbit. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Acabada la sessió de control, passem ara al següent punt de l'ordre del dia: el debat de totalitat del projecte de llei de foment de l'associacionisme. [[Projecte de llei de foment de l'associacionisme (debat de totalitat)]] [[200-00006/13]] D'acord amb l'article 116.2 del Govern, presentarà aquesta iniciativa legislativa, en nom del Govern, la consellera de Drets Socials, senyora Violant Cervera.
Moltes gràcies, presidenta. President, consellers, diputats, diputades, avui presentem el projecte de llei de foment de l'associacionisme, una llei necessària que ve a omplir un buit legal i que vol donar seguretat jurídica, simplificar procediments i fomentar un sector cabdal. L'associacionisme és una riquesa del nostre país, un tret distintiu de la nostra identitat que hem de protegir i, sobretot, hem de potenciar. No és possible entendre la història del nostre país i la configuració actual de la societat catalana sense la contribució de l'associacionisme. Catalunya té una gran diversitat d'entitats que han vertebrat i vertebren el nostre país, des de l'Associació del Lleure de l'Esport a les organitzacions polítiques, culturals, veïnals i, sobretot, les entitats socials. El seu dinamisme i la seva vocació de servei públic han tingut un paper cabdal en moltes de les lluites compartides d'aquest segle. Entitats i associacions han estat imprescindibles en la defensa de la llengua i de la cultura i també en l'assoliment dels principals avenços, sobretot socials, aconseguits en aquest darrer segle. Aquesta potència i vitalitat de la societat catalana continua plenament vigent. Més d'1 milió i mig de catalans formen part o tenen afiliació en organitzacions associatives. Segons dades de l'Informe de l'Associacionisme i el Voluntariat de Catalunya de l'any 2018, a Catalunya hi ha entre vint-i-tres mil i vint-i-cinc mil entitats actives i més de mig milió de persones voluntàries. L'associacionisme a Catalunya s'ha erigit, doncs, en el veritable pal de paller de la societat civil compromesa i empoderada. És l'ànima del nostre país, capaç de construir i de solidificar una xarxa ciutadana sòlida, crítica i madura. La voluntat individual d'associar-se i de formar part d'una col·lectivitat per transformar la societat representa un pas endavant en la societat contemporània. A més, aquestes entitats i associacions tenen un paper fonamental en la transmissió de valors en la nostra societat, valors que en aquests moments, especialment en els durs anys de la pandèmia, han pres especial rellevància: el respecte, la solidaritat, el compromís amb la comunitat, la sostenibilitat, la cooperació i, també, l'esperit crític. El fenomen de l'associacionisme permet la creació d'estructures que enforteixen i empoderen la societat civil, dotant-la d'instruments per tenir i canalitzar una veu pròpia i amb capacitat de rèplica, incidència i crítica envers l'actuació dels poders públics, amb l'afany de millorar, créixer com a societat, tot compartint l'espai públic amb les administracions públiques i amb els agents econòmics. Per tant, és una política pública essencial i prioritària per als països democràtics avançats treballar per fer créixer, consolidar, enfortir la societat civil organitzada que té afany de transformar la realitat, sempre posant la mirada en el bé comú. Com els deia, també l'associacionisme representa un model característic del nostre país. Catalunya s'ha construït gràcies a una societat civil forta i organitzada, que avui segueix reclamant el seu paper. I, en aquest sentit, des del Govern sabem que el que volem és construir un país de progrés i de benestar per a tothom i de la mà de tothom. Perquè les grans transformacions mai avancen sense la complicitat i l'ajuda de la societat civil. Per això volem i necessitem fer-ho de la mà d'aquest associacionisme que sempre s'ha mostrat compromès amb el país. Tenim el deure de fomentar-lo i de cuidar-lo. Quan el teixit associatiu i les administracions públiques anem plegats, tenim una capacitat enorme de superar les dificultats i d'afrontar amb èxit els reptes col·lectius. Però, com bé saben, en els darrers anys i de manera accelerada, la participació de la ciutadania a través de la societat civil organitzada s'ha hagut d'adaptar als nous contextos amb l'afany de continuar donant resposta a les noves demandes socials i d'aquesta manera seguir demostrant la seva força i la seva capacitat transformadora. Per això és més urgent que mai que l'associacionisme disposi d'un marc jurídic català, ja que tot i la seva importància encara no té cap normativa amb rang de llei que reguli i desplegui els aspectes essencials del seu foment. Aquest fet provoca que polítiques públiques que s'impulsen des de diferents administracions públiques catalanes sovint topin amb regulacions o normatives que n'impedeixen el desenvolupament. Malauradament, no hi havia una visió general de l'associacionisme i, avui, la llei que presentem ha de servir per posar-hi fi a través d'un marc jurídic propi que permeti superar aquestes situacions, tot respectant la normativa específica aplicable a les associacions i fundacions. Així doncs, per primer cop, aquesta llei regula, des de l'especificitat però també des de la visió global i holística, les mesures de foment que han d'impulsar les administracions públiques catalanes. D'aquesta manera, s'estableix un marc regulador estable per a la ciutadania i les entitats, però també per a les administracions públiques com a responsables de la implementació de les accions. En termes generals, doncs, aquesta llei reflecteix el compromís del Govern per promoure la implementació de polítiques públiques que estimulin, protegeixin i promoguin les activitats d'interès general de les associacions, de la resta d'entitats privades sense ànim de lucre i de les agrupacions o grups informals, amb l'objectiu de construir una societat compromesa, solidària i amb capacitat de transformació, i, en definitiva, per garantir els mecanismes propis d'una societat més justa i més crítica. Abans d'entrar en el contingut de la llei, deixin-me fer un breu esment sobre el procés de construcció d'aquesta, perquè creiem que és important. Aquesta és una llei que neix del consens, de l'aplicació d'aquest model que abans els comentàvem: els treballs conjunts entre la societat civil i les administracions. La construcció d'aquest text legal ha estat un procés de participació molt gran: diferents departaments de la Generalitat; el món local; teixit associatiu divers, tant territorialment com sectorialment; un procés participatiu associat al Tercer Congrés Català de l'Associacionisme i el Voluntariat que va tenir lloc en el 2016; debat amb les entitats que treballen en l'àmbit de l'esport, la cultura popular, el medi ambient, la cooperació exterior, l'acció social, la joventut i el lleure, de l'any 2017; debat en el si del Consell de l'Associacionisme i del Voluntariat, l'any 2017, o la primera trobada de l'associacionisme i el voluntariat post pandèmia de l'any 2020. D'aquests treballs conjunts se n'extreuen diverses conclusions i l'àmbit de millora, que són els que han volgut abordar aquesta llei, com, per exemple, la manca de reconeixement social de la tasca d'entitats i de persones voluntàries, la disminució de persones actives que s'incorporen al teixit associatiu i la manca de relleu generacional, la insuficiència de recursos públics i privats, la manca de formació especialitzada i d'assessorament de les persones vinculades a les entitats, o l'augment de la complexitat relacional entre les entitats i les administracions públiques i dels procediments administratius vinculats, llargament reivindicat també en aquest Parlament. Pel que fa al seu contingut, la llei complementa l'acció d'impuls de l'associacionisme que ja es va iniciar amb la Llei 25/2015, del 30 de juliol, del voluntariat i del foment de l'associacionisme. Com bé saben, la llei del voluntariat establia un marc regulador centrat en la definició del model de l'acció voluntària a Catalunya i en la protecció i el suport de les persones que estaven involucrades i que feien de voluntaris. Ara, en canvi, la nova llei que avui presentem pretén estimular que l'associacionisme es fomenti també des dels poders públics. D'aquesta manera, Catalunya disposarà d'un binomi de lleis que es complementen: un marc regulador que defineix el model, que protegeix i reconeix les persones físiques que s'involucren en l'activitat de l'associació, i un de segon, que insta les administracions públiques a donar suport a les entitats esmentades. Per garantir aquests aspectes, Catalunya disposa dels instruments necessaris per consolidar i enfortir el teixit associatiu i la seva acció transformadora. Entre els principals objectius de la llei, la voluntat d'activar polítiques públiques de foment d'aquesta realitat, coordinar l'actuació de les administracions públiques en matèria de foment de l'associacionisme, facilitar l'aportació decidida de les entitats en la presa de decisions, desplegar programes de suport i d'acompanyament del dia a dia de les entitats, promoure i sensibilitzar el valor de l'associacionisme davant de la ciutadania, o simplificar –i aquesta és una mesura important– els tràmits administratius que han de complir les associacions per obtenir ajuts i subvencions. La llei té un objectiu: impulsar un projecte d'interconnexió registral i censal amb l'objectiu de simplificar la relació de les entitats amb l'Administració. En aquest sentit, es treballarà en un sistema tecnològic que operi amb finestreta única i faciliti i simplifiqui la relació de les entitats amb les administracions. Afavorir, també, el creixement del teixit associatiu a Catalunya. En resum, amb la llei que avui presentem volem posar en valor el foment de l'associacionisme, potenciar el seu reconeixement social i competencial, conscienciant la ciutadania sobre els seus valors principals, fent créixer i diversificant les persones que s'hi vinculen i estimulant els relleus generacionals. Volem enfortir les entitats, dotar-les de més estabilitat financera, més recursos i més diversos, més suport material i més d'acompanyament. Volem potenciar l'impacte dels seus programes, formant més i millor les persones vinculades i activant processos de reconeixement competencial. I volem simplificar les relacions de les entitats amb les administracions públiques per tal de millorar la coordinació interadministrativa, cercant un marc de major eficiència de les entitats i dels seus programes d'acció. En definitiva, avui posem les bases per donar un nou impuls al teixit associatiu del nostre país i que continua essent el pal de paller de la nostra societat civil, compromesa amb el país i amb la seva gent. Senyores i senyors diputats, avui presentem aquest projecte de llei. Dono les gràcies als grups parlamentaris per fer-lo possible, per fer-ne possible la tramitació, perquè no s'ha presentat cap esmena a la totalitat. De vostès depèn, dels grups parlamentaris, acabar que aquesta llei sigui una llei de consens, de consens de totes les forces parlamentàries, com també ho ha set de la societat civil. Moltíssimes gràcies i molt bona feina. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, consellera. Fem ara una pausa de quinze minuts, perquè ha conclòs el temps de presentació d'esmenes i la Mesa es reunirà per poder-les acceptar. Per tant, reprendrem la sessió a un quart d'una. Gràcies.
Reprenem, doncs, la sessió. I, a continuació, atès que no s'han presentat esmenes a la totalitat, intervindran els grups parlamentaris per fixar el seu posicionament, amb un temps màxim de deu minuts per a cada grup parlamentari. Té, en primer lloc, la paraula, en nom del Grup Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Oscar Aparicio.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats, diputades. Consellera, vostè ha acabat el seu discurs parlant de consens; per tant, començarem amb el consens. Per tant, direm que coincidim en la diagnosi que ha fet, una miqueta, de la necessitat d'aquesta llei, tot i que tenim alguna opinió diferent respecte al fons de la llei, però començarem per la part positiva. Nosaltres entenem, com vostè ha dit, que Catalunya és un país que compta amb un teixit d'entitats, d'associacions, que són referents, referents a nivell cultural, veïnal, esportiu, de lleure i, en general, de tota la societat catalana. Vostè feia esment d'aquest informe de l'any 2018 que va fer l'antic Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, que quantificava en unes 25.000 associacions les que estaven en activitat en aquell moment, en tot cas, i en un volum de persones entre 500.000 i 750.000 que pertanyien a una única entitat, però el global eren 1.500.000 associats. Per tant, només per aquest aspecte, ja seria prou important tenir o desenvolupar una normativa que regulés aquesta situació. Però si aquest ja és prou important, jo crec que molt més important és el dia a dia que tenen per a molts municipis aquestes entitats, aquestes associacions. Segur que podríem parlar de molts municipis de Catalunya, però em permetrà que parli, que posi d'exemple –que em servirà per desenvolupar la llei...– el municipi on jo visc, on soc resident i on he tingut l'honor de ser alcalde: la Bisbal d'Empordà. Al nostre municipi, de poc més d'onze mil habitants, la importància de les associacions és cabdal. És bàsica per al desenvolupament de l'activitat cultural, esportiva i de lleure de la ciutat. Arriba a tant que la festa major del municipi és coorganitzada o bàsicament organitzada per les entitats, quedant el paper de l'Ajuntament bàsicament de coordinador i de finançament i de fer alguna activitat on no arriben les entitats. Però no només és la festa major: és la cavalcada de Reis, la Fira de Circ al Carrer –cada juliol, un cap de setmana, amb més de 35.000 persones a la ciutat i que, a més, va ser Premi Nacional de Cultura Conca–, concerts, festivals de música, activitats esportives..., és a dir, un llarg etcètera que omple d'actes al llarg de tot l'any la ciutat, i complementen, quan no directament assumeixen, el pes de la programació d'activitats. Diria, sense por a equivocar-me, que la Bisbal és una ciutat d'entitats. I aquesta és la fortalesa, i, per tant, el motiu i les circumstàncies que, com a parlament, hem de tenir en compte a l'hora de legislar: facilitar la lloable i ingent tasca que desenvolupen aquestes entitats. Permetin-me que contraposi el meu discurs al punt d'optimisme que vostè ha fet respecte a la llei. Al Grup del PSC i Units per Avançar creiem que amb aquest text no donem resposta a les peticions i a les necessitats d'aquestes i tantes altres entitats que presten els seus serveis al llarg del territori de Catalunya. Tot i celebrar que avui posem en marxa aquesta llei de foment de l'associacionisme, que ve a complementar, com vostè deia, la Llei 25/2015 i també el Codi civil català, el cert és que al nostre entendre ho fa tard i de forma incompleta. Ho fa tard, perquè, com vostè deia, la pròpia Llei 25/2015 –i, a més, ho reconeix al preàmbul– ni tan sols definia quin era el concepte d'associació. Però, a més, vostè també ha fet referència que va haver-hi el Tercer Congrés Català de l'Associacionisme i el Voluntariat, però que fa sis anys que va haver-hi aquest congrés. Va ser de gran importància, perquè va finalitzar amb unes conclusions sobre les millores que havia de fer l'Administració per facilitar aquesta tasca que fan les entitats. Entenc que devien tenir altres fites i objectius, perquè fins ara no s'hi han posat, però el pitjor és que amb aquesta llei ni tan sols donen compliment a les peticions que feien les entitats. I deia també que ho fa de forma incompleta. Probablement, la seva companya de govern, la consellera Ciuró, deu haver llegit un llibre que es diu La forma de les lleis. Explica quin és el contingut formal que ha de tenir una llei. I li haig de dir que els redactors d'aquesta llei l'han complert perfectament, però, sobre el fons, al nostre entendre, deixa molt a desitjar. La pròpia web del Parlament defineix la llei com «un tipus de text especialitzat, una norma jurídica mitjançant la qual el Parlament estableix obligacions, autoritzacions o prohibicions de fer determinades actuacions, o bé anul·la prohibicions, modificacions o obligacions que s'havien establert anteriorment. Si llegim la llei, l'articulat, veurà que és un articulat totalment declaratiu: mostra les bones intencions que vol tenir l'Administració envers les entitats, però no concreta cap mesura ni cap actuació, no passem de les declaracions sense efecte jurídic. Per exemple..., podríem llegir tot l'articulat, però..., un exemple: agafem l'article 13, de mesures de suport de les administracions envers les entitats. I diu: «Apartat a: accions d'assessorament i assistència tècnica; apartat b: accions per a la simplificació administrativa dels processos; apartat c: suport econòmic i finançament públic. I podria seguir llegint, però no els cansaré llegint tot aquest article. No ho he resumit, he llegit textualment el que parla l'article. Són mesures generalistes, enunciatives –no hi ha cap concreció–, que, de fet, no haurien ni d'estar incloses en una llei. És de pressuposar que les administracions ja haurien de fer aquestes qüestions envers les entitats. Dit d'una altra manera, aquestes mesures d'agilitat, simplificació dels processos administratius o de suport econòmic i finançament públic que he llegit, per posar-ne un exemple, les administracions només les han de realitzar si s'aprova aquesta llei? No seria l'obligació de tota administració executar aquestes i altres mesures per facilitar aquestes tasques? Però, a més, d'aprovar-se tal com està aquest text redactat inicialment, no genera cap tipus d'obligació de l'Administració envers les entitats. Què aporta de nou aquesta llei envers les entitats? Quin dret nou els hi atorga? Són tan inconcretes que, si el Govern avui manifestés que no cal la llei perquè ja s'apliquen, no podríem oposar-nos-hi. Per aquest motiu, nosaltres, entenent aquesta necessitat, que és una llei necessària, diríem que és imprescindible. No hem presentat esmenes a la totalitat, però creiem que cal concretar. Cal definir molt més que el que es fa en aquest text. Tenim el convenciment que, en el tràmit parlamentari que iniciem, el text definitiu serà molt millor; si no, seria una oportunitat perduda per a les entitats, i ja en van moltes. Al nostre entendre, a part de concretar, hi ha sis aspectes, que li definiré un moment, que entenem que són millorables i que poden generar, si no es modifiquessin, dubtes respecte a la pròpia llei. El primer aspecte és que la llei centra la seva eficàcia jurídica en les associacions. Deixa en un segon terme un altre gran sector, les fundacions, que en molts aspectes comparteixen objectius i mitjans, cert, però també tenen diferències, diferències que..., o bé fem una llei especial o bé en aquesta pròpia llei les hi afegim. El segon punt de reflexió és que la llei estableix l'obligació de necessitat d'elaboració de plans d'acció local per fomentar les associacions només als municipis de més de vint mil habitants. Nosaltres entenem que això, aquest topall, s'hauria d'abaixar. Ni la llei catalana ni la llei espanyola de règim local estableixen cap diferenciació competencial en aquesta matèria respecte a aquests municipis. I, per altra banda, la gran majoria d'ajuntaments, quan tenen entitats, i, per tant, fan subvencions, han de fer ja plans estratègics de subvencions, perquè ho demana la pròpia llei general de subvencions. Per tant, nosaltres entenem que seria factible vincular ambdues obligacions independentment del nombre d'habitants que tingui el municipi. Un tercer problema –i potser el més important– que no s'aborda és l'aspecte econòmic de les entitats. L'article 16.2 hi fa una referència genèrica dient que «les administracions públiques de Catalunya han d'impulsar la millora dels mecanismes de finançament, però no diu de quina manera s'ha de fer. Fa pocs dies, en una trobada d'entitats, aquestes manifestaven que el seu principal problema és la disminució de fonts de finançament, que provoca una davallada d'ingressos. També tenen problemes de tresoreria i liquiditat per la manca de pagament en hora. I, per tant, precisament aquest excés de dependència que tenen respecte a les administracions públiques o les entitats el que suposa és que necessiten que, des del Govern i des de la llei –i, per tant, des del Parlament–, es reguli un finançament per a totes aquestes entitats. El quart aspecte que observem i que la normativa no acaba de concretar, al nostre entendre, és quines entitats són beneficiàries d'aquests avantatges que es puguin establir per la llei. L'apartat 5.1, per tant, diu o fa com a requisit «que la seva activitat no sigui principalment la prestació de serveis a canvi de remuneració. Entenem que el criteri hauria de ser l'ànim de lucre, no pas que prestin serveis a canvi de remuneració. Si mantenim aquest redactat, ens podem trobar que milers d'entitats que organitzen cursos, actes on es cobra entrada, quotes o contraprestacions econòmiques en general, poden quedar fora de la llei, com també poden quedar fora de la llei entitats del tercer sector que presten la seva atenció a les persones en règim de concert o subvenció, o els centres especials de treball o les empreses d'inserció que operen en el tràfic mercantil en concurrència amb altres empreses. Un cinquè aspecte, que no detallaré perquè se m'acaba el temps, és el tema de la convivència de voluntariat i personal assalariat en aquestes entitats, que la llei tampoc no regula. I un sisè aspecte..., vostè feia referència a aquesta interconnexió registral i censal, però falten registres de la pròpia administració catalana. No regula res respecte a la interconnexió amb el notariat o amb altres administracions. Per tant, com li deia, creiem que cal aprofundir més en les mesures a aplicar per fer efectius els principis de foment de l'activitat que la pròpia llei preveu. Com hem dit, creiem i coincidim que aquesta és una llei necessària i que el text presentat suposa una bona base de partida, però cal un treball en ponència per millorar el text amb concrecions, però també amb la flexibilitat suficient per adaptar les polítiques a l'evolució i a la modernització que, en aquest moment i en un context de canvi, necessitem. Amb aquesta proposta de llei, creiem que el Govern ha donat compliment a la màxima que és més fàcil fer lleis que governar, i nosaltres pensem que cal fer les dues coses. Estem en uns moments molt difícils per a la societat, però precisament és en aquests moments on més calen esforços: en la gestió del dia a dia, en donar suport a les entitats, i que quan es promulguen lleis aquestes siguin necessàries. Que no ens passi, com ja avançava Montesquieu, que les lleis inútils comprometen les necessàries. Treballarem perquè aquest sigui un text normatiu necessari i útil per a les entitats, per als ciutadans i per a les ciutadanes de Catalunya. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de VOX, la diputada senyora María Elisa García.
Gracias, señora presidente. Se entiende por «asociacionismo un movimiento social que propone la creación de agrupaciones de cualquier índole para tratar los asuntos de interés comunitario. Durante las dos últimas décadas del siglo XX, se ha producido un giro histórico en el asociacionismo, que se plasma tanto en la creación de asociaciones y en la participación asociativa como, lamentablemente, en la institucionalización de la misma, mediante leyes de voluntariado o de asociaciones como la que hoy nos ocupa, que marcan su intención enfermiza de intervencionismo. Ahora bien, como decía Nietzsche, aquellos que fueron vistos bailando fueron considerados locos por quienes no podían escuchar la música. Nosotros somos capaces de escuchar la música de trasfondo en sus leyes, de aparente utilidad social, porque identificamos claramente su intencionalidad de sacar un rédito político que nada tiene que ver con la ayuda a los ciudadanos. El fomento del asociacionismo y el voluntariado tiene que servir para que se aplique el principio de subsidiariedad de una manera más efectiva. Esto es, para que se reduzca –no incremente, como pretenden– el peso de las instituciones políticas y administrativas en la sociedad civil, para fomentar la autogestión de la sociedad sin injerencias políticas, no para hacer uso de la partidocracia en asociaciones clientelares o chiringuitos políticos, que es la música repetitiva que llevamos escuchando décadas. Ustedes no entienden el asociacionismo desde estos principios, sino, como llevan años demostrando, desde la parasitación de la sociedad civil y su control piramidal a través de la Administración y los partidos políticos. Por eso, no se entiende el universo asociacionista de la izquierda y el separatismo sin las tremendas cantidades de dinero que reciben a través de subvenciones políticas en forma de favores. Asociaciones, claro, que acaban por convertirse en un medio de vida para miles de personas, que, remuneradas por los dirigentes de la Generalitat de Cataluña, se convierten en activistas ideológicos que llenan sus bolsillos a esta costa. Se entiende también así el hecho de que corrompen los fines fundacionales de estas organizaciones, y, a través de ellas, invaden las instituciones sociales para ponerlas al servicio de sus propios proyectos sectarios. ¿Ejemplos? Los partidos separatistas y la izquierda se han adueñado de cualquier institución cultural o social para imponer y propagar su proyecto ideológico, y han arrasado con todo: escuelas, ateneos, orfeones, fundaciones..., todos puestos al servicio de su ideología, la del odio y el enfrentamiento. Unos y otros intentan controlar a los trabajadores a través de grandes organizaciones sindicales regadas con millones de dinero público a cambio de que, cuando su Gobierno arruina a los trabajadores, los sindicatos de clase sean parte indispensable para crear cortinas de humo y desviar la atención de los verdaderos problemas de los trabajadores, sirviendo al amo. De esta forma se explica que, ante unos estados de alarma inconstitucionales o una crisis que castiga a los trabajadores y a las familias, los sindicatos de clase de Cataluña están más preocupados por manifestarse por el veinticinco por ciento de español en las aulas que por la pérdida del poder adquisitivo de todas esas familias. [[Alguns aplaudiments.]] Y es que con ustedes todo se reduce a lo mismo: su capacidad de trabajar por y para la ciudadanía se plasma en un intento de control de los ciudadanos a través de las instituciones públicas, incluso de las que deberían ser independientes y donde debería regir la objetividad, y no la partidocracia. Porque su objetivo no es favorecer el libre desarrollo de la sociedad, sino manipularla, a través de su perversa ingeniería social, para alcanzar una transformación siguiendo sus enfermizos parámetros. Por esto no entendemos su ley del asociacionismo, porque no compartimos objetivos. Lo que pretenden ustedes es que estas entidades sigan necesitando de su beneplácito para poder trabajar. En lugar de construir un marco en el que cada agrupación pueda desarrollar su actividad con libertad, las quieren reguladas, subvencionadas y, con ello, serviles y dependientes, e incapaces de ser críticas a su lamentable gestión. Asociaciones sometidas y marcadas con el hierro de su Gobierno, que no es más que el intervencionismo estatal, y, junto a él, el adoctrinamiento ideológico. Ya les dije hace unas semanas que no todo puede regularse y que no a todo es necesario ponerle un nombre, pero ustedes saben que sin eso no es posible la colectivización, que es lo que buscan. Paridad, ideología de género, introducción obligatoria en las escuelas, su gestión medioambiental..., son los pilares de esta ley. Las grandes élites globalistas y los burócratas que ustedes dicen aborrecer les han vendido un discurso, y ustedes se lo han comprado sin pensarlo dos veces y pretenden aplicarlo hasta el extremo: el asociacionismo. Miren, organizaciones no gubernamentales, sí, pero no como las quieren ustedes ni como las fomentan. Frente a su falsa sociedad civil y su asociacionismo controlado, nosotros creemos en una sociedad libre de las imposiciones y los dictados del gobernante de la Generalitat de turno. Creemos y apoyamos a muchas de estas organizaciones, en su mayoría fruto del trabajo incansable, que, sin hacer ruido, sin violencia y sin sectarismos, se ponen al servicio de la sociedad aportando grandes beneficios materiales y espirituales a cientos de miles de personas, y que tienen un peso social reconocido, especialmente por los ayuntamientos y las diputaciones, a los que de tantos apuros sacan a coste cero. No intenten que los catalanes bailen al son de su música, no intenten confundirlos; no lo van a conseguir. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Basha Changue.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera... Bé, a nosaltres ens ha semblat una molt bona proposta, tenir aquest text per part del departament, que reguli o que comenci a regular la situació de les entitats i les associacions a Catalunya. Per una qüestió, primerament, molt senzilla, no?: l'històric que bé explica el preàmbul del que significa l'associacionisme i el treball que fan les entitats, l'impacte que té aquesta tasca en el si de la societat catalana i lo intrínsec que és a les nostres relacions socials, específicament i especialment, com bé també ha indicat el company del Partit Socialistes, al món local i als municipis. Precisament, les entitats i les associacions són peces clau en la vida diària de la ciutadania i de la població en general de Catalunya, i, per tant, al no tenir fins ara un marc legal específic, se'ls hi feia molt difícil regular algunes de les seves activitats. Per tant, entenem que la iniciativa legislativa, davant d'això, és molt positiva. També recordant que el dret a l'associacionisme ha sigut un dret vetat en una part important de la història del país. I, per tant, elements que aquest text contempla, tant en el preàmbul com en el desenvolupament d'alguns articles, de reconeixement d'aquesta tasca per part de les institucions, doncs són, també, entenem, un exercici de reparació històrica envers l'entitat que es dona a la seva activitat. No oblidem, per això, que les iniciatives de les entitats, les iniciatives d'autoorganització de la societat civil, que s'autoorganitza, valgui la redundància, sota aquest model, aquesta forma jurídica, van néixer..., i encara és molt vigent, aquesta motivació, en resposta –i el mateix text també ho diu– a les deficiències en els serveis bàsics cap a la població. És a dir, neix per donar resposta, una resposta autoorganitzada, davant d'unes mancances que l'Administració pública, doncs, té en la cobertura de serveis bàsics, en molts casos. També trobem interessant d'aquesta proposta que estigui articulada al voltant dels valors, i no només de les formes jurídiques o de la finalitat que tinguin aquestes associacions. Per tant, elements com no tenir lucre, un tipus de gestió democràtica o una voluntat de transformació social són valors que són fins i tot requisits, en aquesta proposta de text, que fan que pugui acollir-se, aquesta entitat i aquesta organització concreta, en les mesures que aquesta llei proposa. També hem trobat positiu que es reconegui el paper de les plataformes i els grups informals, perquè, si bé és cert que aquesta autoorganització neix per donar resposta en molts casos a serveis bàsics que l'Administració no compleix, no totes les organitzacions o formes..., col·lectivitats que donen resposta de forma col·lectiva a aquestes necessitats estan necessàriament establertes jurídicament com a..., sota un NIF o sota una forma jurídica concreta. Per tant, el reconeixement d'aquesta organització amb aquesta flexibilitat també el trobem, d'alguna manera, positiu. Sí que és cert que ens genera algun dubte de com l'accés al finançament, per una qüestió de transparència i fiscalització, en el cas d'aquest tipus d'organitzacions i col·lectius que no tenen aquesta forma jurídica, realment s'implementarà. Però com en la resta, també, d'elements que trobem dubtosos o que necessiten una mica més de definició, entenem que també el reglament serà clau; el reglament que desplegarà aquest aquesta llei serà clau, doncs, per donar, diguem-ne, cobertura a aquest tipus de qüestions concretes. També ens crida l'atenció que s'hagi tingut molt en compte la perspectiva territorial, com deia, perquè les entitats són cabdals per a la vida diària de molts municipis. I aquí sí que volem fer una advertència o assenyalar que depèn, segons el redactat, en la disposició final segona, que parla del pressupost i en algun altre punt, quan parla del finançament entre la Generalitat i els municipis..., carrega sobre els ajuntaments i els municipis la responsabilitat de garantir que les entitats tinguin aquest finançament, però no podem oblidar de que molts ens locals –la majoria– depenen, a la vegada, de la Generalitat de Catalunya per tenir aquest finançament. I, per tant, és importantíssim, trobem, que no es faci una bombolla que sagni encara més els ajuntaments per aquest dèficit de finançament històric que els ens locals tenen per part de part de la Generalitat. També hi trobem a faltar, des d'una perspectiva d'igualtat de tracte i no-discriminació, una igualtat de condicions d'accés o de requisits d'accés entre les entitats i associacions legalment constituïdes amb una forma jurídica i els grups informals, perquè hem trobat diferències en els requisits d'accés que precisament van justament a abraçar les qüestions de diferència de tracte per qüestions d'identitat racial, situació administrativa, etcètera. Aquest requisit únicament està present com a imprescindible..., demanat als grups informals i no a les entitats jurídiques que estan legalment constituïdes. Per tant, durant el procés d'esmenes des del nostre grup parlamentari ens assegurarem que la igualtat de requisits sigui per a qualsevol tipus de forma jurídica, perquè entenem que això és una incongruència. Valorem també el suport als tràmits i la simplificació dels tràmits administratius, perquè, com hem denunciat moltes vegades des d'aquest faristol, és un exercici de violència institucional cap a la societat civil autoorganitzada, tot el sistema de subvencions a través de la burocratització excessiva dels tràmits d'accés a aquest finançament. I, moltes vegades, aquesta excessiva burocràcia que requereixen, que tenen aquests tràmits, doncs, treu temps i energia a les entitats per dedicar-se a l'activitat per a la qual han estat formades, perquè perden més temps justificant subvencions, fent papers i fent memòries, etcètera, que no destinant el temps a la seva activitat habitual. Per tant, donem una mirada positiva a la sortida d'aquest text. Hi han qüestions en les que hi estarem a sobre, específicament la convivència entre el voluntariat i el personal assalariat dintre de les mateixes entitats, que és una cosa que trobem que s'ha de regular molt bé per no incórrer en la diferència de tracte entre persones que treballen dintre de la mateixa entitat, i també trobem a faltar una garantia de compliment per part de les administracions supramunicipals que han de garantir que les administracions locals financin les activitats de les entitats. Trobem a faltar que, d'alguna manera, no quedi coberta, a través d'un règim sancionador o a través d'algun tipus de fiscalització, que realment aquesta garantia que les administracions han de proporcionar a les entitats aquests recursos no es vegi minvada per un infrafinançament que ve directament des de la Generalitat. També trobem –i ja acabo– interessant que s'hagi tingut en compte la Llei 25/2015, del 30 de juliol, del voluntariat i de foment de l'associacionisme, per no incórrer en incongruències entre un text i un altre, específicament pel que fa a tot allò relacionat amb el registre de l'associacionisme i el voluntariat de Catalunya per donar aquesta seguretat jurídica. I, en definitiva, durant el treball de la ponència, doncs, anirem fent aquelles propostes de millora per garantir que el text satisfà al detall les necessitats de les entitats i les organitzacions. En definitiva, fomentar l'associacionisme en aquests termes i donar eines de suport i reconeixement a les entitats és una molt bona aposta del departament, sempre que això no impliqui que es fomenta el negoci dels serveis bàsics i que l'Administració es desentengui, a través de les entitats, de la seva obligació d'atendre aquests serveis a la població amb aquesta garantia d'igualtat, equitat i universalitat, és a dir, de forma pública i directa. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Jessica González.
Gràcies, presidenta. El debat que ens ocupa avui sobre la llei del foment de l'associacionisme és una conversa pendent des de fa anys a Catalunya i que ha tingut un parell d'intents fallits. Vam tenir, en el seu moment, una comissió d'expertes composta per diverses entitats que va arribar a publicar un document de quaranta-tres mesures per fomentar l'associacionisme i, en concret, l'associacionisme educatiu, que és sobre el que centraré la meva intervenció, tot reconeixent la diversitat del món associatiu del nostre país. El 2014-2015 va haver-hi un segon intent, però després el país començava a tenir altres prioritats, i regular el foment de l'associacionisme no era una d'elles. I avui, un cop més, s'engega un nou exercici, precisament, amb la presentació d'aquest projecte de llei. Esperem, de tot cor, que a la tercera vagi la vençuda, perquè ja n'hi ha prou de marejar el sector. No ens podem permetre un altre fracàs. Si realment engeguem aquest procés, cal no només una llei, sinó que cal un pla i una memòria econòmica que l'acompanyin. Si no volem anar aquí, quasi millor que no obrim aquest meló. No podem jugar, i hem d'anar a per totes. Hi ha ganes, però també hi ha escepticisme del sector. I és que, si ho mirem en retrospectiva, la distribució territorial de les entitats, els censos de participants, l'estat dels equips, que a vegades tenen uns relleus bastant accelerats, més ràpids, i una rotació molt més alta causada, entre d'altres, per la manca de reconeixement i experiència que es desenvolupa en el si de moltes d'aquestes entitats, doncs..., si fem aquest quadre, la situació és molt preocupant. Ens agradaria, en aquest sentit, posar l'accent en l'associacionisme educatiu amb unes característiques determinades. El voluntariat, la gratuïtat, el compromís comunitari, l'equitat, l'educació en valors són el que representen molts i moltes joves de menys de vint-i-cinc anys, que, malgrat l'estigmatització durant la pandèmia, formen part del teixit associatiu de Catalunya. Estem parlant d'unes cinquanta mil persones joves que estan en aquest sector, aglutinades en unes 650 entitats, i que tenen un valor importantíssim per al país. I és veritat que existeixen fundacions privades, entitats de prestació de serveis que, sens dubte, en alguns llocs fan una tasca molt important. I aquí, per exemple..., pensem en municipis de l'àrea metropolitana de Barcelona. Són famílies treballadores. Per temes d'horaris laborals no poden dedicar temps al lleure o a la cura en espais determinats de temps; doncs, comptar amb la possibilitat, en alguns casos, de que els seus infants puguin participar en un espai que els acull i els educa en lloc d'estar al carrer és clau. Negar que hi ha determinats llocs on calen aquests espais educatius i de lleure per temes socials és invisibilitzar necessitats. Però també hem de pensar que ara tenim, per exemple, el Corte Inglés oferint colònies d'estiu, i hi accedeix en les mateixes condicions que la resta d'entitats, i això no pot ser. Aquí l'educació en el lleure passa, doncs, a ser un mer producte de mercat i d'entreteniment només durant l'estiu. Llavors, esperem que precisament aquest projecte de llei, aquest procés legislatiu, ens doni l'oportunitat de posar aquesta complexitat sobre la taula per filar prim en benefici de les persones que estan en situació de més vulnerabilitat i també de joves voluntàries que mereixen respecte i compten ara mateix amb unes condicions que són molt limitades. Tenim, per altra banda..., hem tingut una administració pública que fins ara no ha apostat de manera valenta pel sector voluntari. I això fa que el sector privat vegi una necessitat, una finestra d'oportunitat, en definitiva, per créixer i enriquir-se. Si s'adopta una posició d'absolut immobilisme davant aquesta realitat, llavors s'està optant, per omissió..., s'està adoptant una perspectiva liberal que el mercat s'autoreguli i, així, doncs, ja tot estaria escrit per al sector de l'educació de base comunitària, i, tristament, quedaria en mans d'aquells que només el volen professionalitzar. Caldria, doncs..., cal una intervenció dels poders públics en l'àmbit de l'educació en el lleure, que és un dels aspectes que aquesta llei vol regular, perquè la intervenció i la regulació pública és un factor corrector de les desigualtats existents i de les potencialitats i capacitats del sector voluntari per tal de que no mori. I això –els hi diem als membres del Govern– només implica voluntat política. Des d'En Comú Podem, allà on sí que governem, des del municipalisme, tenim exemples concrets i tangibles de que aquest reconeixement va més enllà d'un tema exclusivament legal..., sinó que s'ha de concretar. Montornès del Vallès, Prat de Llobregat o Barcelona, on, des de fa dos mandats, tenim un programa específic de foment de l'associacionisme com és el programa Baobab, un programa de continuïtat, arrelat al territori i sostenible en el temps que facilita la instauració i el desenvolupament del lleure educatiu, associatiu i comunitari amb la creació i el reconeixement d'esplais i caus als barris. Hi hem posat diners, s'hi ha posat voluntat política. Llavors, demanem al Govern que s'hi impliqui i tingui més que bones intencions per posar-s'hi. Perquè, de fet, si parlem de reconeixement des d'un punt de vista legal i formal, a la Llei d'educació 12/2009 hi ha un capítol específic que ja parla de l'educació en el lleure. I parlo, en concret, del capítol 6 i els seus articles 38, 40, 41 i alguns més. I, de fet, aquesta és una de les lleis més progressistes a nivell estatal i europeu. Llavors, de què serveix un reconeixement legal específic de l'educació en el lleure, si això no es tradueix en una realitat? No volem que aquest projecte de llei sigui un reconeixement només formal, un reconeixement formal més; volem que sigui un reconeixement real. I, en aquest cas, les fórmules específiques de reconeixement real poden ser, per exemple, el decàleg que ens van fer arribar des de les entitats després de la trobada que vam tenir el passat novembre, que parla de reconèixer els caus, esplais..., espais educatius preferents a l'hora de garantir el ple exercici dels drets dels infants, reconeixent el seu paper educador i constructor de la comunitat en la que juguen. Enfortir el rol formador de les escoles –educadores i educadors– en el lleure, dotant-les de recursos necessaris i simplificant procediments administratius. O reconèixer també és establir un reconeixement social de les competències educatives de caps i monitores a tots els efectes, tant socials com laborals. O reconeixement també, per últim, és impulsar una línia de finançament públic que garanteixi que tot infant pot participar en activitats d'educació en el lleure de base comunitària, tal com anava la línia de la moció que vam portar des del nostre grup parlamentari al passat Ple. Tenim observacions generals sobre la llei que ja tindrem l'oportunitat de discutir en detall. Per nosaltres és important que..., qualsevol iniciativa o pla de foment de l'associacionisme s'hauria de vincular sí o sí als plans d'enfortiment comunitari. Als barris, als pobles del país, hi ha nombroses accions promogudes per persones que s'agrupen de manera col·lectiva per donar resposta puntual o regular determinades necessitats o inquietuds. I la resiliència d'una societat es mesura per la seva capacitat de tenir, precisament, moltes persones enxarxades en dinàmiques d'aquest tipus. Moltes d'aquestes iniciatives no es consoliden en estructures, però no per això són menys importants. I es corre el risc de separar el foment de l'associacionisme del foment de dinàmiques comunitàries, quan ambdues coses estan relacionades. I creiem que això en el text s'hauria d'especificar molt més. En segon lloc, la millor manera de fomentar l'associacionisme és facilitar la seva autonomia financera. El projecte fa referència a les possibles subvencions, que no deixen de ser una càrrega per la seva gestió, tant per a les administracions concedents com per a les entitats beneficiàries, ja que en el nostre sistema es fomenta més el control que no pas la confiança en les entitats, a vegades. En tercer lloc, i de manera de manera puntual, creiem que cal fer un esforç molt més específic en conèixer la realitat associativa de Catalunya, no?, un registre unificat d'entitats, perquè a vegades les informacions que donen els registres d'associacions i dels diferents ajuntaments no ens donen una idea clara de quina és la realitat associativa. A vegades les associacions no poden o no comuniquen la seva defunció quan desapareixen, o no hi ha prou dades per identificar l'estat actual de l'associacionisme al país en general i als municipis en particular. Amb tot això, ja entrarem en detalls de la llei quan correspongui, però esperem que l'aprovació d'aquesta llei en seu parlamentària suposi un nou impuls per al moviment associatiu del nostre país i per a totes les entitats sense afany de lucre, de manera que puguin guanyar eficàcia i eficiència, garantint sempre la transparència i la qualitat en l'atenció a les persones i en la construcció de ciutadania, de valors i d'esperit crític a Catalunya. Moltes gràcies.
Moltes gràcies. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula la diputada senyora Anna Grau.
Gràcies, presidenta. Bé, venim aquí a debatre un projecte de llei de foment de l'associacionisme. No sembla que de moment tingui gaire èxit de crítica i públic, pel que s'ha sentit aquí, però bé, jo penso que les coses per valorar-les s'han de llegir, se'ls hi ha de veure la cara. Llavors, ens hem llegit el que diu i ens han cridat l'atenció uns quants paràgrafs. Per exemple, el que diu: «L'associacionisme a Catalunya té, per tant, un origen i una estructura diversa i plural, tant des del punt de vista formal com des del punt de vista material. La riquesa del model associatiu a Catalunya és la clau de la seva consolidació i pervivència durant el pas del temps malgrat les dificultats objectives, malgrat els sistemes polítics adversos, malgrat les opressions, persecucions o intents de manipulació. De fet, la diversitat associativa de Catalunya ha fet que els qui la combatien o que pretenien fer-ho hagin tingut tantes dificultats per sortir-se'n. L'associacionisme a Catalunya s'ha erigit com a veritable pal de paller d'una societat civil compromesa i empoderada, construint una autèntica estructura de país. Bueno, a usted le sonará muy bonito, pero a mí me suena a rayos. Me suena a un concepto norcoreano de la sociedad civil. No que ustedes, como gobierno, les den vidilla a las asociaciones civiles, sino que de ellas se alimenten para extender sus tentáculos y las ventosas insaciables de sus redes clientelares y de poder. Créanme que sé de lo que hablo, porque yo misma lo he padecido en mis carnes. Como miembro que fui de la junta de Societat Civil Catalana y como su presidenta en Madrid, tuve el honor de dedicar incontables horas gratis de mi tiempo y de tener que añadir dinero muchas veces, encima, para hacer posibles pequeños logros, casi diría microheroísmos. Como cuando la actual presidenta, Elda Mata, y yo repartíamos ejemplares bilingües de la Constitución en Girona, donde la todavía alcaldesa, aquí presente, Marta Madrenas, vetaba nuestra presencia en la plaza de la Constitución, rebautizada como plaza del Uno de Octubre, pues, porque sí, porque ella lo vale. Desde aquí, un saludo muy especial a mi querida Elda Mata –ella sabe por qué. En fin, todas estas aventuras nos pasaban y nos pasan mientras elefantes como Plataforma per la Llengua, la ANC o Òmnium Cultural gastan ingentes recursos, bien públicos, bien privados, pero bien engrasados por la complicidad y por el toque de corneta pública, para hacer avanzar solo la agenda separatista rupturista de ustedes. El pobre Josep Tarradellas, cuando se consumía casi sin recursos en el exilio, ya se espantaba de cómo Òmnium Cultural primero y la Banca Catalana de Jordi Pujol després trataban de arrinconar todos sus esfuerzos por mantener la dignidad histórica de la Generalitat de Catalunya a golpe de influencia y de talonario. Òmnium Cultural disfrutaba de un palacete en París cuando el pobre Tarradellas solo podía ejercer de president en el jardín de su casa de Saint-Martin-le-Beau y su mujer tenía que darle la vuelta a los pantalones y a los vestidos para ocultar su miseria. Pues mire, aún estamos en las mismas. Societat Civil Catalana, para sobrevivir, ha tenido que recurrir a veces a una fundación en Madrid para que canalice donaciones a su favor, porque hacerles donaciones aquí en Cataluña bajo el ojo de halcón, por no decir de buitre, de la Generalitat separatista era y es un suicidio empresarial. Y quien dice Societat Civil Catalana, dice Assemblea per una Escola Bilingüe, dice S'Ha Acabat!, dice cualquier entidad que a ustedes les toque el relato. Dejen de disfrazar, en suma, de generosidad su rapiña insaciable, su afán de comprarlo y de controlarlo todo. Segueixo llegint trossets de la llei, del projecte de llei. «Aquest objectiu d'enfortiment de l'associacionisme es vol aconseguir instant les administracions públiques de Catalunya a activar polítiques públiques de foment d'aquesta realitat. Pues eso, que miedo me da oírles que van ustedes a activar todavía más políticas públicas de fomento de las asociaciones de amigos, amiguetes, parientes recolocados y cómplices políticos. Si hasta la presidenta de este Parlament creía que el dinero de la Institució de les Lletres Catalanes era para enriquecer a sus amiguetes, ¿qué puñetas van ustedes a fomentar? Aunque a lo mejor –a lo mejor– nos da alguna pista un hilo colgado recientemente en Twitter precisamente por la presidenta de esta cámara, por la señora Laura Borràs, donde cita explícitamente a Plataforma per la Llengua, a Òmnium Cultural i a Som Escola como coartífices de la estrategia del Govern nacionalista y socialista para incumplir la sentencia del veinticinco por ciento del español, es decir, para combatir el bilingüismo, la Constitución, el estado de derecho y hasta el sentido de la decencia. También dice doña Laura que sigue contando con todos ellos para negociar una nueva ley del audiovisual, a ver si consiguen que les perdonen el IVA de TV3, que parece que eso va a ser que no, porque deben una burrada y Pedro Sánchez, gracias a ustedes, no regala nunca nada a Cataluña. Y hasta hablan de reformar la ley Celaá, porque... ¿Para qué quieren reformar ahora la ley Celaá? ¿No estaban tan contentos de cómo había quedado? ¿No iban presumiendo precisamente los de Plataforma per la Llengua de haber colado no sé qué gol para que el español no pudiese ser lengua vehicular en la escuela catalana? ¿Qué pasa, que ahora que les sale el tiro por la culata, porque la Constitución dice otra cosa, la quieren volver a cambiar? Miren, esto ni es asociacionismo ni es sociedad civil. Esto es Fahrenheit 451. Son los bomberos de la inmersión, la Stasi que persigue el bilingüismo allá donde más rabia les da verlo florecer. «Finalment –i torno al projecte– «la norma vol establir les bases de futures iniciatives legislatives en l'àmbit de la fiscalitat i el mecenatge de les entitats així que Catalunya disposi de les competències per aprovar-les. Eso, eso, encima dispónganse a legislar sobre aquello en lo que no tienen competencias. Y, a la vista de cómo usan las competencias que ya tienen, pena da decir y pedir que ojalá no lleguen más competencias hasta que ustedes se apeen de la Generalitat, que con ustedes dentro ya no es otra cosa que la cueva de Alí Babá –y, desde hoy, de Illa Babá. «El foment de l'associacionisme és, des d'aquesta perspectiva, una política clau i prioritària per als territoris que pretenen fer créixer, consolidar i enfortir la societat civil organitzada que té afany de transformar la realitat mirant cap al bé comú. Por todo lo antedicho, miedo da pensar qué entenderán ustedes por el «bien común. «La llei preveu que les mesures de foment beneficiïn preferentment les associacions. Oiga, ni una palabra de las fundaciones, que significativamente se les olvidan. ¿Qué pasa, le tienen miedo a la filantropía sistémica y no cosmética, que, por ejemplo, el sábado pasado, en el 185 aniversario de la Fundació Liceu, defendía Sergi Ferrer-Salat? Por cierto, Laura Borràs estaba delante y hasta leyó un poema en español. Parece que ante la gente fina del Liceu se pueden hacer cosas que son impensables en este Parlament. En fin, que tienen ustedes tan claro todo lo que hay que hacer con nuestro dinero que hasta una fundación con patronos les molesta. Quieren, pues, eso, un modelo netamente norcoreano de sociedad civil. Pues..., con su pan se lo coman. Apa.
Seguidament, en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; muchas gracias, presidenta. Buenos días, consellera, y también al resto de diputados y personas que nos acompañan en este debate. La verdad es que, escuchando algunos de los discursos, me extraña que no haya una enmienda a la totalidad, que, sin embargo, ningún grupo la ha presentado, pero bueno, veo que hay varios detractores de este proyecto de ley que trae el Gobierno hoy, que, además, lo trae bastante tarde, consellera, usted lo sabe. Hemos estado siete años esperando, desde el 2015 que se aprobó ya la ley del voluntariado; desde el 2016, también, cuando se celebró el Congreso Catalán del Asociacionismo..., pero bueno, después de siete años, por fin el Govern nos trae este proyecto. Y yo creo que..., nosotros tampoco estamos de acuerdo, desde el Partido Popular, con en el texto que se nos presenta, pero sí que es verdad que tenemos la oportunidad de abrir una ponencia, de que vengan los expertos, de poder presentar enmiendas y poder corregir aquellos aspectos, pues, de esta ley que a nosotros no nos gustan. No creo que haya que cargar..., o que tengan que ser las víctimas de las desavenencias que podamos tener, el tejido asociativo, que, insisto, ya lleva muchísimo tiempo esperando, pero sí que es verdad que hay cositas con las que, evidentemente, no estamos de acuerdo. Una de ellas, por ejemplo, es que quizá ni siquiera era necesario adoptar una norma con rango de ley para que ustedes se pusieran manos a la obra. Es decir, no es necesario tener una ley para que las administraciones públicas catalanas impulsen políticas de apoyo y de fomento al asociacionismo. Sí que es cierto que puede suponer alguna ventaja, y por eso insisto en que nosotros no hemos presentado esta enmienda a la totalidad, porque, de alguna manera, mediante esta ley se puede proteger frente a la arbitrariedad del gobierno de turno que haya en ese momento. Pero bueno, yo creo que todos sabemos que, al final, a pesar de que una ley lo disponga, pues, lo importante es hacer efectivo el contenido de esa ley, si es que finalmente se acaba aprobando. Y eso se hace principalmente a través del presupuesto, porque aquí ya tenemos, pues, varias experiencias de leyes que no están desplegadas, que no están dotadas de recursos y que no sirven absolutamente para nada. Y espero que no pase en este caso, porque, insisto, ya llevamos demasiado tiempo esperando. Yo he hecho un repaso un poco de los presupuestos de los últimos años. En el presupuesto del 2022, en el programa..., en el 323, que es el que habla precisamente del voluntariado, hay una partida de tan solo 3,3 millones de euros, que ya es un poco más bajo del que teníamos en el presupuesto del 2020, que estaba en torno a 3,4, casi 3 y medio millones de euros. Pero, por ejemplo, si miramos los presupuestos del 2017..., es que es infinitamente, pero infinitamente..., mucho más bajo, lo que ustedes han presupuestado en este último año. Por tanto, vuelvo a insistir: quizá aquí hemos traído este proyecto de ley y salimos todos triunfales hoy por haber pasado el primer trámite. Si después el Govern aquí no pone dinero y se lo gastan en otras cosas, nos vamos a quedar como estábamos. Y le digo que los datos no son muy esperanzadores, consellera. Otro, también, de los aspectos que nos preocupan es la voluntad real que puede haber detrás de la aprobación de esta ley. Insisto en que creo que es loable que las administraciones públicas quieran implementar medidas de apoyo a las asociaciones; es más, creo que es necesario que las adopten para garantizar realmente y hacer efectivo el derecho de reunión y de asociación de los ciudadanos. En Cataluña, además, tenemos una sociedad civil muy organizada, sinceramente, muy implicada, con un número importante de asociaciones y también de fundaciones privadas que hay que proteger, pero es esencial y es vital también mantener vivo el espíritu privado, que impulsa la creación libre de este tipo de organizaciones privadas. Por tanto, se tiene que respetar la libre voluntad de las personas que impulsan estas asociaciones, que impulsan estas fundaciones, pero también se tienen que garantizar y que respetar, sobre todo, la libertad y la autoorganización de estas propias entidades, y la libertad también en la vida interna de las mismas. Y el único límite que debería haber a esta libertad y a esta capacidad de autoorganizarse debería ser, pues, la licitud de los fines que persigue esa organización y, por supuesto, el cumplimiento del ordenamiento jurídico, o al menos así tendría que ser. Pero, claro, lo que ustedes nos presentan en este proyecto de ley dista bastante de esto que yo les estoy diciendo. Al final, lo que ustedes pretenden con este texto inicial es interferir en la vida interna de las asociaciones, de las fundaciones, introduciendo en el articulado –por ejemplo, el artículo 5 o el artículo 26– unos requisitos generales cuyo cumplimiento garantiza, pues, que estas entidades sean beneficiarias de las medidas de fomento que se prevén en esta ley. O, dicho de otra forma, si las asociaciones y las fundaciones no cumplen con esos requisitos que ustedes creen que son los necesarios, entonces no se podrán beneficiar de la norma. ¿Qué pasa? Pasa que, detrás de eso que ustedes han llamado «requisitos generales, nosotros lo que vemos son requisitos ideológicos y requisitos políticos. Y eso, evidentemente, es algo con lo que nosotros no estamos de acuerdo. No creo que sean requisitos esenciales y generales, por ejemplo, las medidas o las cuestiones medioambientales, de perspectiva de género, de paridad impuesta, etcétera, como se recogen en el artículo 5 de este proyecto de ley. Insisto en que podemos compartir alguno de los requisitos, pero no todos. Y, al final, lo que creemos que se esconde detrás de todo esto es intentar controlar la vida interna de las entidades privadas, y entonces ustedes..., en función de si les gustan o no, pues, se podrán beneficiar de la norma o no. Evidentemente, con esto, por supuesto, nosotros no vamos a estar de acuerdo –será una de las enmiendas que presentemos al articulado–, y veremos a ver cómo queda ese texto final después de la ponencia y de escuchar también a los expertos y de ver también el resto de enmiendas que puedan presentar otros grupos. Y, por último ya, también nos parece que el texto, pues, es demasiado vago en algunas cuestiones, es demasiado abierto en ciertos aspectos que nosotros creemos que son importantes, que son vitales para el fomento del asociacionismo, como, por ejemplo, el tema del presupuesto –que ya le he comentado–, el tema de subvenciones, medidas de estímulo, todo también lo que hace referencia al mecenazgo... Es decir, al final, lo que se recoge en este proyecto de ley para nosotros es más una declaración de intenciones, que no está mal, pero es que, después de siete años esperando, pues, quizá podían haber concretado un poco más, y no se están creando obligaciones reales para el Gobierno en ese sentido. Todo esto ha quedado excluido del articulado de la norma. Sí que hay alguna disposición adicional que trata algunos de estos temas, pero insisto en que nos parece que hay poca concreción de temas que son fundamentales. Por tanto, al final, pues, nos parece que el contenido del proyecto, o al menos este texto inicial que nos presentan, puede ser un mero brindis al sol para cumplir con este trámite, para no estar en deuda otros siete años más, y nos parece que es poco creíble sobre todo si atendemos a los datos del presupuesto que le comentaba antes, que, además, ha habido una bajada significativa. Es cierto que en 2017 el programa incluía otras cuestiones que ahora no, como temas del tercer sector social, pero usted sabe perfectamente que ha habido una disminución. Como les decía al inicio de la intervención –y ya para acabar–, nosotros no hemos presentado la enmienda a la totalidad porque nos parece que..., no queremos perjudicar, pues, al tejido asociativo y que esta ley no pueda, como mínimo, empezar ese trámite de enmiendas, pero sí que es verdad que intentaremos corregir estas cuestiones durante la ponencia, y, si no, nos costará bastante dar apoyo al texto. Pero esperemos que no sea así, que le podamos dar luz verde y que no estemos otros siete años esperando. Muchas gracias.
És el torn, ara, de la diputada de Junts per Catalunya, la senyora Judith Toronjo.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats, diputades, membres del Govern i autoritats que avui ens acompanyeu en la tramitació d'aquest projecte de llei de foment de l'associacionisme... Un projecte de llei que avui ens presentava la consellera Cervera i que dona resposta al mandat parlamentari del juliol del 2015 a través de la llei de voluntariat i amb el foment de l'associacionisme amb la qual es complementa. I ho fa amb la finalitat clau de posar en valor el teixit associatiu del nostre país, de fer-ne un reconeixement explícit i extensiu en l'àmbit social i competencial, donant-hi la seguretat jurídica que es requereix, així com enfortint les entitats d'arreu del territori i potenciant-ne l'impacte, però, a més a més, també amb aquesta simplificació a la que fèiem referència en les relacions amb les diferents administracions. Amb la seva aprovació, per tant, s'assolirà per primera vegada una llei que regula de forma estable i específica qüestions bàsiques i primordials per al desenvolupament de l'associacionisme. I, evidentment, celebrem que avui es porti en aquesta cambra parlamentària, que iniciem el tràmit parlamentari i aquest debat amb tots els grups i totes les forces polítiques. I avui precisament em fa especial il·lusió parlar d'aquesta llei, perquè precisament l'interès per la política, l'interès pel bé públic sorgeix de l'associacionisme, amb aquesta mirada llarga des del món local, des de l'associacionisme juvenil en altres àmbits com pot ser l'educatiu, com pot ser del lleure, com pot ser el cultural, com pot ser el social, però també el polític, que compartim amb molts companys i companyes diputats d'aquesta cambra, i pel qual hem adquirit valors que són primordials en la política, com és el consens, com és la participació, com és el valor de la democràcia, del servei al país i, evidentment, també de la gestió i el compromís per fer feina. En aquest sentit, crec que avui cal, doncs, destacar que Catalunya es caracteritza per ser un dels territoris amb més teixit associatiu, sense cap mena de dubte, amb una societat civil organitzada i potent. Es calcula, de fet, que l'univers d'aquest projecte de llei integra el que serien 25.000 entitats i, a més a més, també 1 milió i mig d'associats i associades arreu del país. Però, alhora, no és menor la importància que aquestes associacions han tingut en els moments més complexos aquests darrers anys amb l'arribada de la covid-19, amb les mostres de solidaritat, amb la implicació, amb aquesta autoorganització, amb aquest esforç ingent per superar les conseqüències d'aquesta dura crisi econòmica però també social i sanitària, mantenint, per tant, la seva activitat, la seva missió, malgrat la complexitat, i, per tant, avui portant en aquesta cambra parlamentària aquesta llei, però, a més a més, també donant aquest reconeixement públic i efectiu a tot el teixit associatiu. Si m'ho permeteu, i abans d'entrar en el detall de la llei, considero avui també essencial parlar del Consell Nacional de la Joventut, que darrerament, doncs, ha rebut l'atac d'algunes d'aquestes forces polítiques representades al Parlament, i mostrar-hi el suport com a partícips i membres del Consell de l'Associacionisme i del Voluntariat, també membres i partícips d'aquesta llei. I incidir en que seguiran defensant els drets i les llibertats dels joves del nostre país, del conjunt de més de 200.000 joves associats i associades a Catalunya. I que, per tant, davant d'aquesta repressió constant i d'aquest partidisme que intenten portar en aquesta cambra, seguirem lluitant. Entrant, doncs, ara sí, en el detall d'aquest projecte de llei d'on sorgeix l'associacionisme, és important que parlem a nivell històric del concepte com a tal d'associacionisme, que no estava definit al nostre país, i la importància que recau en aquesta llei, que se'n faci esment i que es pugui articular. De fet, com dèiem, aquest fenomen d'implicar-se ve de lluny, però és cert que ha viscut la repressió al llarg dels anys. De fet, ho va fer en el transcurs del franquisme, però també amb l'arribada de la democràcia, i aquesta tasca ingent en aquest marc històric que porta avui a que en fem el reconeixement amb el marc legal i competencial del Govern de la Generalitat..., arribant d'aquesta manera a un projecte de llei que recull totes les demandes o gran part de les demandes fruit del consens i fruit del treball amb les entitats que representen el sector, però, a més a més, també dels diferents departaments, amb aquesta transversalitat i amb aquesta mirada llarga de l'associacionisme, però també del món local, del Tercer Congrés Català de l'Associacionisme i el Voluntariat, del consell i de la primera trobada que es va portar a terme amb l'associacionisme i el voluntariat en la postpandèmia. En aquest sentit, s'ha treballat, per tant, detectant les necessitats que calia incorporar en aquesta llei, en els espais de debat, com a punt d'inflexió i com a punt de superació per enfortir i per fer créixer i consolidar aquesta tasca que porten a terme, i de la que les administracions també tenim part essencial i important a poder consolidar. Dins dels objectius, per tant, del contingut d'aquesta llei..., permeteu-me que ho resumeixi en quatre eixos que considero bàsics i essencials en aquests trenta-dos articles, cinc títols, quatre disposicions addicionals i cinc finals, que complementen i que fan valdre, en primer lloc, l'associacionisme per consolidar-lo, per potenciar i enfortir i incentivar arreu del territori aquests programes que permetin la participació, però que també l'aproximin als infants, joves i adolescents, i ho facin en el si de la població, en l'àmbit educatiu, però també en altres àmbits, com poden ser les universitats. En aquest sentit, a nivell pràctic s'ha de traduir en un treball i en acords de col·laboració entre els centres educatius i associacions del territori i en projectes conjunts per tal d'incloure en el currículum escolar valors propis de l'associacionisme. Però, a més a més, també a nivell universitari, promovent accions que reconeguin la participació dels joves a les associacions i la convalidació dels coneixements adquirits en l'obtenció dels graus universitaris. Valors que, com dèiem, són fonamentals i dels que n'hem de fer escola. Però, per altra banda, també destacar, com a segon eix central, la coordinació de les administracions per fomentar l'associacionisme, per fomentar-lo i fer-ho amb el suport dels municipis, de tots els ens locals: no només la Generalitat de Catalunya, sinó també interpel·lant els ajuntaments, les diputacions provincials i, evidentment, també els consells comarcals, amb aquesta xarxa que ha de portar a la proximitat i a l'acció de la dimensió social del teixit associatiu. I avançar també cap a una finestreta única, una simplificació administrativa reivindicada en diverses ocasions que ha de permetre, amb aquesta coordinació dels departaments de Drets Socials, de Justícia, de la Vicepresidència, de Polítiques Digitals i Territori..., i revisar aquest sistema tecnològic que operi i que faciliti, per tant, tots els tràmits que es portin entre l'Administració i entre les entitats, com poden ser els ajuts, les subvencions, etcètera. I de fer-ho, a més a més, com a quart eix, en un marc regulador estable i propi per a totes les entitats, però també per a tots els ciutadans i per a totes les administracions, que reconegui aquesta tasca i que ho faci en el si de totes les entitats també sense afany de lucre. Per tant –i per anar acabant, presidenta–, tal com he expressat, el teixit associatiu de Catalunya ocupa un paper clau, un paper prioritari, i és gràcies a aquest que hem de posar en valor l'agenda política i la presa de decisions de reivindicacions que han sigut històriques al llarg del nostre país: lluites, victòries compartides, que ho han fet des de l'aspecte més ampli, des de l'àmbit educatiu, des de l'àmbit del lleure, cultural, associatiu, dels drets civils, de l'esport i un llarg etcètera. Per tant, avui fem un pas endavant i decisiu per iniciar aquest tràmit parlamentari, com deia, que ha de permetre entrar en el debat i, evidentment, doncs, incorporar altres aspectes que avui s'han posat en relleu i consolidar el teixit associatiu com un agent de transformació social però també de participació, de compromís i d'esperit crític per a tots els ciutadans i ciutadanes que ens defineix com a catalans. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. I, finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Pau Morales.
Bé; gràcies, presidenta. Consellera, diputats, diputades, membres del Govern que ens acompanyen en aquest debat d'inici d'aquest projecte de llei... He de dir que no m'esperava haver de començar la intervenció expressant la meva coincidència amb la diputada Roldán per algunes de les intervencions que hem sentit aquí. És a dir, senyors de l'extrema dreta i senyors i senyores de Ciutadans, sapigueu que el registre del Parlament no mossega; si algú no està d'acord amb un projecte de llei, es pot presentar una esmena a la totalitat i fer, doncs, el debat amb propietat, no? Bé, l'associacionisme té una llarga trajectòria –s'ha dit– al nostre país, com a mínim des del moment en el que el país es considera com a tal. Més enllà de manifestacions anteriors, en essència l'associacionisme sorgeix de la industrialització. Sorgeix d'aquell període, també, que al nostre país s'ha anomenat Renaixença. Una trajectòria en la que les persones joves, com també s'ha explicat, hi han tingut un protagonisme especial històricament, però també singularment, en l'arribada d'aquesta llei avui aquí. I, per tant, doncs, m'agradaria començar amb el reconeixement a la tasca del Consell de l'Associacionisme i el Voluntariat i, singularment, del Consell Nacional de la Joventut de Catalunya. Per què ara? S'ha explicat: aquesta llei sorgeix, doncs, del compliment d'un compromís d'una disposició transitòria de la llei del voluntariat del 2015 que, certament, ha arribat ara –han passat més de sis anys. I també és cert, alhora, que el país no ho ha tingut fàcil, aquests anys, però ara sí que és cert que tenim un govern que governa, que exerceix la seva responsabilitat al màxim i que va a velocitat de creuer complint els compromisos adquirits. Perquè només exercint al màxim totes les responsabilitats que tenim ara ens guanyarem, també davant de la ciutadania catalana, el dret al que aspirem de sobirania plena. Arriba, però, en un moment oportú, perquè, a més de la trajectòria associativa del país, estem en un moment postcovid, en plena globalització i transformació digital, que fa més necessària que mai una política pública de mirada llarga de foment de l'associacionisme i la participació popular en forma de ciutadania organitzada i apoderada, reptes que engloba aquesta llei. Alguns, doncs, també ja s'han explicat, com el repte de recuperar l'activitat, de reactivar l'associacionisme amb tot el seu potencial després de la pandèmia sanitària i de la covid, que inevitablement ens ha aïllat més individualment a cadascú de nosaltres. Reptes també de fer front als discursos de l'odi i als intents de dividir la nostra societat que tenim. Allà on hi ha teixit social, hi ha comunitats més fortes. Allà on hi ha comunitats més fortes, hi ha més consciència col·lectiva. Allà on hi ha més consciència col·lectiva, hi ha democràcia real. I allà on hi ha més democràcia real és on menys cola l'estafa democràtica de l'extrema dreta, del verí del discurs de l'odi i de la divisió de les classes populars a benefici de les elits de sempre. De fet, quan diem que l'associacionisme és garantia de participació i incidència política i democràcia plena, no és retòrica, és ben pràctic. Si no, penseu, vosaltres, cadascun de vosaltres mateixos i mateixes, en la tasca immensa i imprescindible que fan les associacions en el dia a dia de l'activitat parlamentària, en l'aportació en cada un dels àmbits que ens fan cada dia. Per tant, l'associacionisme també enforteix les institucions pròpies del país, i és de rebut que, en justa correspondència, les institucions es dotin d'una política pública que permeti enfortir i muscular molt més l'associacionisme. Una política pública, una llei, que haurem de tenir la capacitat, des d'aquest Parlament, d'alinear amb objectius amb mirada global, amb altres iniciatives legislatives que tenim en marxa en aquests moments. Ahir es registrava la llei del tercer sector social. El Govern té en marxa l'elaboració de la llei de l'economia social. Són iniciatives que tenen vasos comunicants, que van intrínsecament lligades i que haurem de saber, doncs, també vincular. Perquè, certament, no només valen bones paraules. I aquesta llei no va només d'un reconeixement que és imprescindible i que és necessari, va també de reduir burocràcia per assegurar no posar pals a les rodes a l'activitat de l'associacionisme. No té sentit anar omplint, any rere any i a cada finestreta en que una associació interactua amb una administració, les mateixes dades sistemàticament. Cal eliminar traves a la participació, a la lliure associació de les persones al nostre país, a cada barri, poble i ciutat. L'Administració hi ha de ser per ser útil. Fa pocs dies llegia que el deu per cent dels esplais del nostre país, per posar-ne només un exemple, no disposen de local. I aquest tipus de qüestions són les que hem d'aconseguir abordar des de la legislació, però també des del diàleg i des de la coordinació i cooperació entre les diferents administracions. I amb un repte que engloba tots els que he explicat fins ara: ser capaços de regular sense limitar, sinó per propulsar; un àmbit que, per definició, és canviant, és divers, és molt ampli i abasta des d'associacions amb una llarga tradició fins a grups i plataformes informals, amb uns matisos que són part intrínseca del potencial associatiu, que són patrimoni i riquesa del propi teixit associatiu. I, per tant, haurem d'anar molt amb compte de no generar conseqüències homogeneïtzadores que també serien empobridores. Compartim un element, que és el reconeixement i l'impuls de qualsevol projecte col·lectiu que es dediqui a construir bé comú. I no hi ha excusa que hi valgui: no ens podem permetre el luxe de desaprofitar cap oportunitat de construcció d'aquest bé comú, de treball comunitari, de patrimoni col·lectiu, en una societat que, malauradament, encara és massa desigual, encara és massa poc justa. I no és només una qüestió de participació social, democràtica i cívica –que també–; fins i tot és una qüestió de potenciar el progrés econòmic. I és que un dels factors diferencials de la societat catalana que també ens ha aportat històricament progrés econòmic s'explica per aquesta xarxa comunitària de vincles interpersonals i col·lectius que genera l'associacionisme. L'associacionisme promou la generació d'identitats col·lectives impulsant l'empoderament comunitari a través d'una dimensió cultural, educativa, relacional i política. Correspon a valors republicans de la virtut i el patriotisme cívic, per aquells que creiem en una ciutadania que participa i que s'implica en els afers públics. Tant els poders públics com els privats han de ser controlats per una ciutadania empoderada, participativa de la vida pública, en defensa de l'interès general. I d'aquesta implicació neix el sentiment d'adhesió a la república, a la participació dels projectes del bé comú, al sentiment de representativitat de les nostres pròpies institucions. Perquè la participació associativa no només ens millora com a societat; també individualment, com a ciutadanes i ciutadans. Posa en valor competències, habilitats o experiències adquirides en l'associacionisme, un aprenentatge que només pot ser si és vivencial i que no només sorgeix del món del treball. Cal posar en valor aquesta importància de l'associacionisme també en aquest sentit, i la llei ho fa. Perquè el treball comunitari pretén abordar la transformació de situacions socials col·lectives mitjançant l'organització i l'acció associativa, utilitzant principalment la conscienciació, l'organització i la mobilització. Avui fem un pas endavant per protegir i fomentar una realitat que ve de lluny, que està en l'origen mateix de la consciència social i de país, que té unes arrels fondes. I el nostre compromís està en que aquest procés surti bé, en que puguem preservar les victòries aconseguides en el diàleg fins a arribar a avui. I, humilment, si en podem aconseguir alguna més, doncs, segur que tots hi serem. Acabo amb una cita del mestre Clavé, un nom propi singular que representa com ningú milers d'anònims que, fent associacionisme, han fet un país millor i més lliure: «Associeu-vos i sereu forts, instruïu-vos i sereu lliures, estimeu-vos i sereu feliços. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Doncs, acabat el debat, i atès que no hi ha esmenes a la totalitat, aquesta iniciativa continuarà la seva tramitació parlamentària. Suspenem la sessió fins a les tres de la tarda. Gràcies.
Reprenem la sessió. [[Interpel·lació al Govern sobre el primer any de govern]] [[300-00178/13]] Ho fem amb el tercer punt de l'ordre, la interpel·lació al Govern sobre el primer any de govern, que ha presentat el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. I té la paraula, per exposar-la, la diputada senyora Romero. [[Aplaudiments i veus de fons.]]
«En sèrio? [[Rialles.]] Perquè ho graven, eh? Si no, diria altres coses. [[Rialles.]] En fi... Moltes gràcies, presidenta. Bona tarda. Gràcies, vicepresident. Diputats i diputades... Volia, abans de continuar, enviar una forta abraçada a la consellera Vilagrà, que avui no pot ser entre nosaltres, i, per tant, el vicepresident la substituirà. I li vull enviar, doncs, una abraçada a ella i a tota la seva família. El 21 de maig va fer un any que va ser investit el president Aragonès. S'ha de dir que no va ser una investidura fàcil. És obvi, no? L'acord entre Esquerra Republicana, la CUP i Junts per Catalunya va trigar tres mesos en cuinar-se, i, per tant, la vam tenir justament després, tres mesos després d'aquelles eleccions del 21 de febrer. Uns dies després arribava la presa de possessió dels consellers, i, per tant, el 26 de maig es posava a caminar aquest Govern de la Generalitat. És..., en fi, tocaria, no?, fer-nos una pregunta, després d'aquest any de govern, que és en què ha millorat la vida dels ciutadans des de que governen el president Aragonès i els seus consellers, no? I, sincerament, la veritat és que, malgrat el seu esforç que van fer ahir, i que nosaltres vam escoltar molt atentament, per explicar què és el que han fet el primer any, i aquesta presentació que hem pogut tenir, no?, veiem que han fet vostès, doncs, una pàgina i mitja de resum del que han fet aquest any, en aquestes quatre transformacions. En fi, em sembla bastant esquifit, bastant insuficient per a un govern que ja porta dotze mesos gestionant i que no ve de nou, sinó que ja portava unes quantes legislatures, i, per tant, coneixia bé l'Administració. Era qui estava governant els darrers anys, i, per tant, és molt més fàcil continuar desenvolupant aquestes tasques. També els hi haig de dir que no ens sembla estrany, tenint en compte que vostès han dedicat més energia a intentar no trencar el Govern que a fer el que toca fer a un govern, que és governar, no? I, per tant, doncs..., en fi, un pot entendre aquesta pàgina i mitja de resum de les accions més destacades d'aquest Govern. I és veritat que vostès s'han dedicat a no trencar-se. Les divisions han estat una pauta, no?, en tot aquest any. I ho diem perquè hi ha hagut divisions molt clares en temes que són rellevants, no? Feia referència el vicepresident aquest matí a l'aeroport de Barcelona, per exemple, a l'ampliació. Doncs és una desgràcia que no puguem estar treballant ja en aquesta ampliació i en aquesta inversió tan important. També ens va passar amb l'anul·lació del contracte del Circuit de Catalunya. Ens ha passat..., ara no tant ja, però ens va passar també amb els Jocs d'Hivern del 2030; amb la taula del diàleg, a la que només hi va participar una part del Govern. I també discrepàncies, que veiem a cada sessió de control, en el camí cap a la independència que un i un altre soci sembla que volen portar d'una manera diferent. Per tant, en fi, una divisió clara entre els socis de govern, Junts per Catalunya i Esquerra. Però no només entre ells, també ho hem vist amb la CUP, que va ser el soci d'investidura que va permetre al president Aragonès desenvolupar aquestes funcions, no? Un grup, el de la CUP, que a la primera de canvi, a la primera que va haver de marcar i posicionar-se en un tema més rellevant, el tema més rellevant que aprova un Parlament, que és els pressupostos, ja es va tirar enrere i no va aprovar uns pressupostos, que és el que marca el camí de tot l'any, de les polítiques que el Govern desenvoluparà tot l'any. Per tant, en fi, es va trencar la majoria d'investidura, segueixen les divisions, i, per tant, no hem pogut dedicar-nos al que realment ens importa. Miri..., i vull recuperar la pregunta que els hi feia: en què ha millorat la vida de la gent, no? Perquè aquí, al final... Anem a les coses concretes. Miri, faré un repàs d'algunes coses. En salut, miri, l'atenció primària, col·lapsada. Evidentment, no arribem al vint-i-cinc per cent d'inversió que demanem, però és que falten recursos i falta voluntat, també, i capacitat per voler resoldre els problemes. Llistes d'espera: som la comunitat autònoma que més llistes d'espera té. Clar, això afecta la salut, perquè mentre esperem la nostra salut es va degradant, i, per tant, estem generant més problemes, encara. No ha millorat, això. I l'altre dia la meva companya Assumpta Escarp ho deia, no?, cinc anys per a una reconstrucció mamària, cinc anys després d'un càncer. Home, no sembla molt raonable. Però és que no ha millorat res en aquest any, no hem millorat les llistes d'espera. I si parlem de salut mental, un tema que preocupa, i molt, jo crec, en aquest Parlament, perquè n'hem parlat molt sovint, doncs tampoc estem avançant amb la rapidesa que cal en aquest tema, no? Dos-cents setanta referents emocionals són absolutament insuficients, però, a més, quan parles amb els CAPs, et diuen clarament que no cobreixen les necessitats i que tampoc acaben de trobar el seu espai en aquesta dinàmica. Per tant, tampoc hem resolt alguns dels temes importants de la salut. Però, si parlem d'educació, tampoc no hem desenvolupat el reglament d'escola inclusiva, i tenim moltíssims problemes després de la pandèmia a les nostres aules, no? I és..., l'abandonament escolar: som una de les regions amb les dades pitjors de tota la Unió Europea. Tampoc hem posat recursos ni programes per resoldre això. Seguim molt lluny del sis per cent del PIB, evidentment, una de les grans peticions. I, és veritat –parlava del zero-tres aquest matí el president–, volem veure com comença el curs i si no seran els ajuntaments, els que hauran de pagar aquesta gratuïtat del P2 l'any vinent. Per tant, jo no em posaria..., en fi, no trauria tant de pit, perquè a mi m'agradaria veure qui acaba pagant això, que no siguin els ajuntaments. Que, a més, com que ja tenen eleccions l'any que ve, doncs, serà un motiu de pressió cap a ells per part del Govern. I, en fi, al final la festa l'acabarà pagant, com sempre, el món local. I l'últim, el diàleg, perquè avui hi ha hagut vaga una altra vegada a l'escola pública. Menysteniment absolut a la comunitat educativa i menysteniment als sindicats per part del conseller Cambray, que ha estat reprovat ja clarament per la societat i clarament per la comunitat educativa, quan ha canviat unilateralment el calendari escolar. Bé, jo tinc filles petites; espero que finalment comencem el 5 de setembre, que tampoc ho tinc clar. Com tampoc tenim clar exactament quins programes es faran a partir de la una del migdia, perquè tampoc s'ha explicat, ni amb quins recursos. En fi, un despropòsit, tot plegat, que em sembla que mostra quin ha estat l'any de govern del president Aragonès, no?, que és un govern insuficient, polítiques insuficients, i, a més a més, molt mal gestionades i molt mal acordades. I, en l'àmbit social, també..., en fi, la llista podria ser molt llarga. Diré dues coses: en llista d'espera de dependència estem als divuit mesos –també la comunitat autònoma de tot Espanya amb les pitjors llistes d'espera. I vostès ara podrien dir: «No, miri, escolti'm, la que millor gestiona les llistes d'espera és Castilla y León, que governa el Partit Popular. És a dir que tampoc..., eh?, no és que em vulgui posar la medalla dels socialistes, però és que som els pitjors en tantes coses, no? –en tantes coses–, que a mi m'agradaria que, de tant en tant, poguéssim anar revertint aquesta corba i comencéssim a ser els millors en quelcom, però no. I el president Aragonès va anunciar en la seva investidura un pla de xoc social de 700 milions d'euros que encara no hem vist. És a dir, clar, un mira i diu: «Doncs no ho sé, sí que han fet un llistat d'una pàgina i mitja, però..., en fi, el llistat dels incompliments i del que no han fet és molt llarg. És molt llarg, i no s'entén en un govern que ja fa tants anys que governa, no? Per tant, de revolució i transformació social, res. I, si parlem de transformació i revolució verda, tampoc. Avui el president Aragonès es lamentava, no?, que no tenim prou competències de desenvolupament industrial vinculat als fons Next Generation. I jo li voldria dir que és sorprenent, perquè una de les millors polítiques per potenciar la indústria justament és apostar per la política energètica –ho saben bé aquí el senyor Terrades i la diputada Paneque, no? I, clar, en temes energètics vostès fan molt poc, molt poc per no dir quasi res. I no ho diem nosaltres, eh? El Col·legi d'Enginyers Industrials va presentar un informe ara fa poc que deia que era gairebé impossible que Catalunya es pogués ajustar el 2030 al camí de la descarbonització. I si això és un drama des del punt de vista climàtic, també ho és des de les oportunitats econòmiques perdudes. Miri, dels mil megawatts que vostès expliquen sempre que s'estan tramitant a la Generalitat..., el ministeri, el Govern d'Espanya n'està tramitant set mil –set mil–, set vegades més. En fi... Han renunciat vostès també a accelerar els tràmits administratius. No entenem com pot ser, tenint en compte que estem a la cua de les renovables. No hem fet encara ni tenim informació sobre la nova llei de transició energètica que van anunciar, i tampoc sobre aquest pla territorial que havia d'establir on implantaven les energies renovables, que a vegades, doncs, genera problemes o dinàmiques estranyes en el territori, no? Per tant, un balanç insuficient que tampoc aporta ni una transformació verda, evidentment –deu ser d'un altre color, però verda no–, ni tampoc una revolució. I volia acabar amb el que vostès en diuen la «revolució feminista. Miri, les dones som el cinquanta-dos per cent de la societat. Veiem molt poques polítiques d'igualtat en aquest Govern. Avui la meva companya, la Gemma Lienas, preguntava a la consellera sobre violència masclista. La veritat és que no m'he sentit representada per la consellera. Hagués esperat més empatia; més empatia i més comprensió cap a les dones que patim quan anem soles, que patim quan tenim filles que van soles... En fi, hagués esperat almenys una resposta que digués: «Sí, hem de lluitar més contra aquesta xacra social. I segurament una de les maneres de lluitar és l'educació, perquè el que no pot ser és que uns nanos de divuit anys surtin de comissaria i els victoregin com si fossin herois perquè han violat una nena de dotze. Això no pot ser, hi deu haver algun problema educatiu. En fi..., una mica més d'empatia. Però és que encara no hem ni actualitzat el protocol de violència masclista. En un any, home, doncs..., en fi, tenint en compte que és un problema greu, ja el podíem haver actualitzat. En fi, tampoc revolució feminista ni revolució democràtica, que voldria dir... I vostès aquí parlen de llei mordassa, només. Jo voldria dir: miri, els mossos d'esquadra fan la seva feina ben feta, però la podrien fer millor amb més recursos i més direcció, una direcció més clara, no la que ens marca la CUP. I, dins de la revolució democràtica, no hi ha res més democràtic que el diàleg. També els hi voldria dir que, més enllà de demanar-lo a Espanya –i nosaltres ajudarem a que hi sigui–, també ens agradaria que l'obrissin a Catalunya i que poguéssim parlar entre tots i veure com ens en podem sortir, no? Perquè hem vist que, quan dialoguem, som capaços d'arribar a acords per fer avançar Catalunya. I aquesta és la nostra posició, i, per tant, és la que ens agradaria que també..., no només la practiquessin uns, sinó que la practiquéssim tots. I aquí a Catalunya la veritat és que això fa falta. Així que, si li sembla, vicepresident, em quedaré aquí. Després tinc altres coses per poder-li comentar. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori, senyor Jordi Puigneró.
Bé; moltes gràcies, presidenta. Diputada Romero, sí, avui fa..., bé, aquests dies fa un any que es va engegar aquest nou Govern, i, per tant, estem aquí per fer balanç. Un balanç que s'ha de basar, evidentment, en l'acord polític que vam assolir en l'àmbit de l'acord de la investidura, de la legislatura, però també en el pla de govern, eh? I, per tant, aquests són els dos elements que ens permeten valorar i, per tant, mesurar aquest Govern. I deixi'm dir una cosa –vostè hi ha fet referència. Escolti, quan entrem a la Sala Tarradellas, els consellers i conselleres del Govern –i ho vaig dir en la meva primera sessió de govern ara fa un any–..., aquest Govern és un sol govern, però som un govern de coalició, amb tot el que implica un govern de coalició. Vostè n'ha fet una miqueta de mofa, però, clar, m'agradaria saber, vostè exactament..., en quin govern de coalició ens hauríem d'emmirallar, eh? Ens hauríem d'emmirallar en el Govern de coalició de PSOE i Podemos a Madrid? En aquest, ens hauríem d'emmirallar, que cada dia tenen discussions entre ministres de forma pública? Ens hauríem d'emmirallar en el Govern Colau-Collboni, on s'anuncia per part de l'alcaldessa una rebaixa en el bitllet de tren i de metro, així, de forma unilateral, sense que ho sàpiguen ni tan sols els seus..., vostès mateixos, els socis de govern? És en aquest Govern, que ens hauríem d'emmirallar? O potser és en el Govern de Sant Cugat, un govern amb la CUP? És aquest, el Govern en el qual ens hem d'emmirallar? Ho dic perquè el conec molt bé, aquest Govern, com està funcionant, eh? Els governs de coalició, evidentment, doncs, tenen les seves diferències. I del que es tracta és que, sobretot, siguin capaços de..., evidentment, tenint-les presents, poder tirar endavant, eh? I aquest és un govern que tira endavant, mira endavant. I ha fet durant aquest any, crec, una gran feina d'assoliment d'una gran part dels objectius a que s'havia compromès. I ho ha fet amb dificultats sovint alienes al propi Govern, i, per tant, amb dificultats que ens venen, en aquest cas, per exemple, d'un entorn o d'una situació en la qual vivim, on, evidentment, estem sotmesos a la persecució del Tribunal de Comptes, a l'espionatge de Pegasus, a les ofensives contra el català..., en fi, a veure com els exiliats no poden tornar. Aquestes són dificultats amb les quals també hem de lluitar, i que no tenen segurament els altres governs de coalició que abans li he comentat. Per tant, déu-n'hi-do, eh?, el que hem pogut fer en aquest any, i tenint present també que encara hem d'estar gestionant, evidentment, les conseqüències de la pandèmia i també gestionant la qüestió sobrevinguda de la guerra d'Ucraïna, que, evidentment, també està sent un element pel qual ens estem preocupant. I ho fem, evidentment, sense poder tenir totes les eines de sobirania que ens agradaria tenir, eh?, i que ens permetrien resoldre molts d'aquests problemes: sobirania fiscal, sobirania legislativa, sobirania democràtica. En tot cas, li he de dir que les dades econòmiques d'aquest darrer any o d'aquests darrers dos anys, evidentment, són dades que algunes d'elles les podem posar sobre la taula. Per exemple, el 2021 va haver-hi rècord d'exportacions a Catalunya. Vam superar fins i tot les xifres del 2019. O, per exemple, segons el diari Expansión d'aquest any, del 8 de març..., un breu a Expansión –si això hagués sigut a Madrid, segurament en seria la portada– deia que Catalunya ha captat el setanta per cent de les empreses tecnològiques d'Espanya durant el 2021. Xifres econòmiques, doncs, que avalen que el país va bé, va tirant; amb les dificultats, evidentment, que té i que tenim com a conseqüència dels reptes globals, però que..., en fi, no crec que puguem pintar una situació catastr..., catastro..., ei... [[rialles]] catastròfica com la que vostè pintava. Hem complert amb un 33,88 per cent els objectius que ens havíem marcat i que estan definits en el pla de govern. I passaré a detallar-ne alguns, eh? Per exemple, en l'àmbit o en el primer dels eixos, que és per a un país verd, equilibrat i connectat, que és una de les polítiques importants d'aquest Govern. Doncs, miri, per començar, continuem amb el rècord de desplegament de fibra òptica per tot el país per fer possible precisament aquest equilibri territorial, per fer arribar aquesta infraestructura a tot arreu –sé que vostès també estan d'acord amb aquesta iniciativa. I, per tant, aquest és un projecte que acabarem aquesta legislatura i que va per bon camí. O, per exemple, tot el que fa referència –vostè n'ha fet menció– al que s'està impulsant respecte a la llei de renovables, i, per tant, tot el procés de transició energètica que hem de viure com a país. S'està fent feina en aquest sentit, i, per tant, crec que aquest serà també un dels grans eixos d'aquesta legislatura. També pel que fa a la lluita contra el canvi climàtic, i aquí, específicament, des de la perspectiva de la descarbonització de la mobilitat, que, com vostè sap, és el principal emissor de gasos, en aquest cas, perjudicials –per tant, de CO2–, per lluitar contra el canvi climàtic. I, en aquest sentit, l'aposta que estem fent per infraestructures relacionades amb el tren i, per tant, ferroviàries és també molt important. Quatre estacions de metro inaugurades ja en aquesta legislatura. Hem presentat el tren tram Tarragona. Tenim també acordades amb vostès –per cert, amb la seva ministra– les estacions d'AVE, d'alta velocitat, als aeroports de Reus i Girona. I també, evidentment, estem promovent el soterrament de ferrocarrils a Manresa. En dic algunes, però n'hi podria dir moltes més, en aquest àmbit. I també, amb l'aprovació de l'agenda rural i l'agenda urbana, estem treballant precisament per l'equilibri territorial del país, amb mesures molt concretes en aquests àmbits. Escolti, un país també..., el segon eix és un país de drets, d'oportunitats i de benestar. Aquí, evidentment, podria detallar-li que el grau de compliment és del 35,6 per cent. I, entre ells, destacaria el pla de salut 2021-2025 o, per exemple, l'impuls del programa de recuperació d'activitat diagnòstica i quirúrgica, entre altres mesures en l'àmbit de salut. O, en l'àmbit de drets socials, per exemple, tot el que fa referència a les vuit-centes noves places residencials i d'atenció diürna per a persones amb discapacitat física o intel·lectual. O, pel que fa a l'àmbit, també, de la cultura, escolti, el pacte nacional per la llengua crec que és un acord i un pacte que pretén tirar-la endavant en tots els àmbits, que en aquests moments està reculant. I, per cert, agrair-los a vostès que avui han estat a l'alçada, precisament, amb el que serà, diguéssim, la tramitació que farem de... [[Veus de fons.]] Bé, escolti, en el tema de l'escola, eh? [[Veus de fons.]] Crec que han estat on havien d'estar, i, per tant, els hi estic reconeixent, precisament, doncs, que en l'àmbit del català a l'escola crec que era important, aquest pacte de consens de país. També amb projectes com el projecte Aina, perquè hem d'abordar el català des de totes les seves disciplines –no només, evidentment, des de l'àmbit escolar. O, per exemple, també les ajudes que estem fent i que hem fet en el sector cultural com a conseqüència del que han patit en l'àmbit, diguéssim, de la pandèmia, on havíem vist les seves activitats, doncs, clarament afectades. O la gratuïtat del P2, com vostè ha comentat..., o l'l2, en aquest cas, per utilitzar la terminologia més adequada. I, per tant, són algunes de les iniciatives que, en fi, figuren en aquesta llista, que vostè ha dit que era només d'una pàgina i mitja. Són moltes més pàgines, però, evidentment, si es fa un resum executiu és perquè, diguéssim, se'n detallin algunes d'elles. En l'àmbit de l'economia del coneixement, digital i emprenedora, doncs, amb un trenta per cent de compliment..., destacar –i ara ens acompanya la consellera Geis–, entre elles, per exemple, que hem rebaixat el trenta per cent el cost de les matrícules de grau i un quaranta per cent els màsters oficials en universitats públiques. O, per exemple, el projecte de llei de la ciència, el primer que vam aprovar com a govern. O l'increment en gairebé sis-centes places d'accés al grau d'Infermeria per al curs vinent. Aquestes són algunes de les mesures que estem fent en aquest àmbit. Com, per exemple, també inversions importants que s'han aconseguit atraure en l'àmbit del que ha de ser la nova transició industrial que ha de fer aquest país, digital i verda, i, per tant, tant la fàbrica de components de bateries de Mont-roig del Camp com també l'anunci que hem conegut, ahir mateix, sobre els microxips, i, per tant, l'aposta d'Intel que fa per Catalunya, que penso que són també projectes interessants. O el projecte que estem impulsant del hub digital i de l'audiovisual, situat a les Tres Xemeneies, que vindrà a desenvolupar aquesta peça urbanística amb, per dir-ho així, una extensió del que ha estat la història d'èxit del 22@ pel que fa, diguéssim, a l'atracció d'empreses tecnològiques al llarg d'aquests darrers anys. O, per exemple, en l'àmbit del país just i de bon govern, l'obertura de noves delegacions a l'exterior –de quaranta-quatre a seixanta-tres països– que obrirem, amb aquestes obertures de noves delegacions, precisament per fer una bona acció internacional de millor captació també d'empreses en aquest sentit. O, per exemple, també totes les noves places que s'estan projectant i creant en l'àmbit dels cossos..., en el Cos de Mossos d'Esquadra o el Cos de Bombers –840 i 240 per a cada part–, amb un quaranta per cent de places reservades per a dones –per tant, amb una aposta clarament per feminitzar aquests cossos. Aquestes són algunes de les mesures. No tinc més temps. En tot cas, a la meva rèplica podré continuar amb la meva intervenció. [[Alguns aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té la paraula la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, presidenta. Doncs, miri, vicepresident, no és una catàstrofe, no; és la realitat. Ja m'agradaria que fos una catàstrofe, que vol dir que és una cosa que ha vingut de manera inesperada. No, no, és que és la realitat. La realitat són aquestes dades que li hem donat. I a nosaltres no ens fa cap goig explicar-les, eh?, ni molt menys; al contrari, sap que estem al seu costat per intentar canviar-les. De fet, hem presentat, vam presentar..., el president del nostre grup, Salvador Illa, va presentar quaranta-tres propostes de pacte al president per resoldre alguna d'aquestes coses, no? I, per tant..., en fi, realitat que no ens agrada. Però no només no li agrada al Grup Socialistes i Units per Avançar, és que en l'últim CEO el quaranta-tres per cent dels ciutadans de Catalunya suspenen el Govern. I la nota mitjana que posen al Govern és d'un 4,3, és a dir... En fi, diguéssim que no crec que sigui només un tema..., una visió nostra, sinó que crec que és una visió bastant global. Que aquest Govern discrepa, que està dividit, que perd moltes energies en això i, en canvi, no fa la feina que li pertoca, crec que és una evidència palpable. Vostè parla de Madrid i de molts governs. Jo li podria parlar també de tants governs de coalició que funcionen, però és que el de Madrid també funciona: aprova lleis molt importants, com ha estat la reforma laboral; ara... Les discrepàncies estan bé; les discrepàncies...., si et porten a bon port, és a dir, si et porten a aprovar una reforma laboral o a aprovar uns pressupostos. Però, clar, la discrepància que et porta a no tenir l'ampliació de l'aeroport, a ves a saber si tindrem els Jocs d'Hivern... Això és lo que no pot ser. Sí, discrepàncies, totes, però per arribar a bon port. I vostès, per desgràcia, doncs, no hi arriben. És aquesta, la realitat, no? M'ha parlat vostè d'Ucraïna. Miri, és veritat que ens està afectant molt, aquesta guerra, sobretot des del punt de vista econòmic. Miri, nosaltres vam anar a dues reunions a que ens va convocar el president Aragonès, però no n'hem rebut retorn. Vam fer dues fotografies... Ens agradaria estar treballant un document de resposta, de mesures per respondre a aquesta guerra, i no... En fi, nosaltres no el tenim. No sé si el té el diputat Cid, que està aquí, però nosaltres no. I ara ens portaran algun decret amb mesures, però no han estat pactades. Però..., sap què els hi passa, a vostès? Que tenen la sort –i aquesta és la sort que té el president Aragonès que no té el president Sánchez– que té vostè una oposició responsable i constructiva que fa avançar Catalunya. [[Alguns aplaudiments.]] Aquesta és la sort que té el president Aragonès que no té el president Sánchez. Aquesta sí que és una diferència evident, claríssima, amb Madrid. Nosaltres hi som. I ara vindrà el decret d'Ucraïna, i, en fi, estic segura que el diputat Cid, el grup dels comuns i nosaltres hi votarem a favor, perquè, si és per fer avançar Catalunya, hi som. No passa el mateix amb vostès; no passa res, però aquesta és una diferència bastant rellevant. Miri, vostè em deia... Miri, lleis aprovades..., n'han aprovat dues, aquí –dues–, de lleis; projectes de llei, dos: pressupostos i mesures, perquè el tema dels avals va venir com a decret llei per fer algunes esmenes que ens va demanar al Consell de Garanties Estatutàries. O sigui, han aprovat el que evidentment, home, és la base, no?, els pressupostos. Ja està. Tenen cinc iniciatives legislatives en camí, és veritat, però han aprovat això, els pressupostos, ja està. I, a més a més, sense tenir l'acord amb el seu soci prioritari, que era la CUP. Però tampoc crec que sigui..., en fi, per treure, sincerament, massa pit. Llavors, vostè quan parla de la situació... Miri, també aquest CEO deia que la gent és molt pessimista amb el futur de Catalunya: el vuitanta per cent dels ciutadans deien que la situació aniria a pitjor. És a dir que, home, crec que hauríem de ser capaços entre tots de generar més optimisme i una situació..., o almenys resoldre alguns dels problemes que jo li he comentat aquí: en l'àmbit social, en l'àmbit sanitari, en l'àmbit educatiu, en l'àmbit industrial... Hem tingut molt bona notícia, és veritat, a Mont-roig del Camp, però creiem que hem de fer plans, però sobretot hem de prendre mesures amb recursos; si no, no ens en sortirem. Aquesta és bàsica. I, després, vostè parla sempre que vostès ho fan... Jo el respecto molt, però aquesta queixa de que «no tenim prou competències, «no tenim prou recursos, «el dia que siguem un estat... Miri, jo no ho sé, però els hi dic una cosa: tenen vostès un pressupost de 36.000 milions d'euros, moltíssimes competències que els hi dona l'Estatut, i moltes vegades no les gestionen bé. En volen més; però, per què? Si no les gestionen bé, moltes de les que tenen. I els n'hi poso un exemple: miri, vostès gestionen la pensió no contributiva, eh?, que abans ho gestionava l'Estat, això, i la van demanar i ja la tenen. Sap quants dies triguen en gestionar la pensió no contributiva? Vuit mesos. Saben quant tardava l'Estat? Onze dies. És a dir, la desgràcia que tenen els ciutadans que han de cobrar la pensió no contributiva, que ara, perquè ho gestiona el Govern de la Generalitat, tarda vuit mesos, quan abans tardava onze dies. Miri, competències, totes, però per gestionar-les bé. I crec que tampoc aquí vostès poden donar moltes lliçons. Ara bé, hi insisteixo, té molta sort el president Aragonès de tenir una posició constructiva que estén la mà per fer acords. I, evidentment, nosaltres, més enllà d'això, seguirem construint la nostra alternativa, que creiem que Catalunya necessita solvència, lideratge, fermesa, rigor, generositat i decisió en la tota la presa de decisions que necessita aquest país, i que són moltes. Moltes gràcies, vicepresident. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula el senyor Jordi Puigneró, vicepresident del Govern.
Gràcies, presidenta. Diputada, miri, li donaré la raó en una cosa, eh? El senyor Sánchez no té una oposició constructiva, bàsicament perquè l'oposició la té dins del Govern. I, per tant, clar, amb aquests socis és difícil a vegades, doncs, tirar endavant segons quines iniciatives. Però, dit això, escolti, potser ens haurem de fixar..., ja que no m'ha dit cap govern de coalició en el qual ens poguéssim fixar, ens haurem de fixar..., vostès, que es defineixen com aquesta oposició constructiva que diuen, no?, com el shadow cabinet, em sembla que van dir –el Govern a l'ombra–..., vol dir que més que un govern a l'ombra no són un govern de broma? Ara en Màrius Serra podria fer allò de l'anagrama, eh?, en tot cas... Però dir-li que, en tot cas, prefereixo que siguin un govern de broma que no un govern a la foscor, en aquest cas, com el Govern que tenim a Madrid, que, per exemple, doncs..., en fi, no vol posar llum, per exemple, a les balances fiscals. Hem conegut avui que, un any més, no publicarem les balances fiscals, no fos cas que sabéssim que cada any volen 16.000 milions de Catalunya, segons els últims estudis oficials, o, segons el mateix conseller d'Economia, 20.000 milions d'euros en els darrers estudis. Per tant, escolti, posin llum a la foscor, publiquin..., facin, que vostès poden, i deixin de ser un govern de broma. Ajudin, en aquest cas, i facin de govern constructiu, com vostès diuen, o d'oposició constructiva, i facin que es publiquin les balances fiscals. En tot cas, clar, jo li he donat xifres del nivell de compliment que té aquest Govern. Fa cara de que no se les creu; en tot cas, estan publicades. Dir-li que no podem mesurar quin és el grau de compliment del seu Govern de broma, eh?, no podem mesurar-ho. En tot cas, home, dir-li que, si volen fer d'oposició constructiva, com a mínim podrien fer que en l'àmbit dels fons europeus, que, com vostès saben, són molt importants per poder desplegar algunes de les polítiques que hem de desplegar aquests propers anys, doncs, ens ajudin a que..., en fi, i ajudin el país, en definitiva, a que puguin ser codecidits i congestionats, eh? Que des d'aquí segurament podrem saber millor quin tipus de projectes, i no que ens vinguin..., vinguts amb els PERTEs, que en alguns d'ells podem estar d'acord amb algunes de les costes que s'hi plantegen, però estaria bé que aquí hi poguessin posar una mica de la seva part, si volen ser aquesta oposició constructiva que abans vostè em deia. O, per exemple, home, hem d'acabar ja amb la broma de rodalies –hem d'acabar amb la broma de Rodalies. I, per tant, aquí espero que, quan s'hagin d'arremangar, doncs, puguem treballar amb el diputat Terrades i, evidentment, amb el Govern de l'Estat aquest traspàs integral de rodalies que els ciutadans de Catalunya estan demanant a crits –demanant a crits. Per tant, espero que aquí ens hi trobarem. I, per tant, es demostrarà si vostès no són un govern de broma i són una oposició constructiva, com vostè ara deia. I, finalment, escolti'm, miri, els hi he de reconèixer que..., i, per tant, en aquest sentit, la tasca que han de fer d'oposició, avui, amb el que hem aprovat, amb el tema del català a l'escola... Jo els hi he de reconèixer que aquí tothom ha fet esforços, eh? Sé que vostès també. I, per tant, crec que aquest país, quan aconsegueix grans consensos, doncs, pot tirar endavant. I amb el tema del català he de dir que és un d'aquells consensos de país en el qual ens hi hem de trobar si no tots, gairebé tots, eh? I crec que que vostès estiguin en aquest consens és positiu. I, en tot cas, els animo, evidentment, a continuar en aquesta línia. Crec que això és bo per al país, és bo per a Catalunya. I espero també que en els altres temes que abans li he comentat –per tant, en el tema de rodalies, en el tema de fons europeus, en el tema de fer públiques les balances fiscals–, doncs, siguin també tan constructius com ho han estat en el tema del català, i, per tant, no siguin un govern de broma. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Passem al quart punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la situació del sistema universitari, que ha presentat el Grup Parlamentari de VOX. [[Interpel·lació al Govern sobre la situació del sistema universitari]] [[300-00172/13]] Té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Manuel Acosta.
Bé; moltes gràcies, presidenta. Senyora consellera, senyors diputats, molt bona tarda. Existe actualmente un reparto de competencias entre el Estado y la Generalitat en materia de política universitaria –esto es una obviedad, lo sabemos todos. Específicamente, la Ley 1/2003, de universidades de Cataluña, explicita las competencias atribuidas a la Generalitat según los artículos 15 y 9.7 del Estatut y la Ley orgánica 6/2001, de universidades. De esta manera, la Generalitat se erige en corresponsable directo de la situación estructural y coyuntural de nuestras universidades. Lamentablemente, la universidad catalana atraviesa una crisis preocupante basada en la existencia de graves carencias estructurales, que, si desde el Departament de Recerca i Universitats no se pone ya un remedio urgente, el futuro de nuestros hijos y de nuestra sociedad catalana quedará definitivamente hipotecado. Así pues, las debilidades del sistema educativo catalán se pueden agrupar en cuatro bloques. El primero: la precariedad laboral de docentes, investigadores y personal de administración y de servicios de las universidades de Cataluña amenaza la sostenibilidad de la excelencia académica y también el bienestar socioeconómico de miles de personas. La combinación de bajos salarios y temporalidad representa un caldo de cultivo que puede eclosionar en una frustración social y en desmotivaciones que pueden acabar repercutiendo muy negativamente en el progreso educativo de los universitarios. Con datos del año 2019, el Observatorio del Sistema Universitario muestra casi un sesenta y nueve por ciento de temporalidad de la plantilla del personal docente, con un crecimiento exagerado y sostenido del profesorado asociado a lo largo del tiempo que duplica ya, casi duplica, la media española. El disparatado crecimiento del cuerpo docente asociado obedece a varias causas: la baja tasa de reposición del personal permanente, las adversidades financieras de las universidades, el bajo coste que representa la contratación de profesores asociados y también la falta de exigencia de una acreditación para este tipo de profesores no titulares. Segundo: la falta de financiación y los recortes de la Generalitat del sistema universitario han mermado la capacidad financiera de las entidades públicas universitarias y también de los organismos vinculados a ellas. En el año 2019 la Asociación Catalana de Universidades Públicas denunció la grave situación financiera de las universidades y su impacto en el futuro de Cataluña. Pese a los tibios aumentos en la dotación presupuestaria planificados y ejecutados en los últimos ejercicios, no se ha conseguido revertir los recortes iniciados en los años 2009 y 2010. Además, es necesario equilibrar las dotaciones presupuestarias de ese GR para los grupos de investigación universitaria, que se encuentran en clara discriminación respecto a los centros de investigación Cerca. Tercero: el Grupo Parlamentario de VOX en Cataluña ha denunciado reiteradamente las notables diferencias de precios públicos de los estudios oficiales universitarios entre las distintas comunidades autónomas, entre los cuales Cataluña..., los de Cataluña son los más altos de toda España. Estas diferencias resultan un obstáculo intolerable para el acceso de todos los españoles a una educación superior accesible en igualdad de condiciones para todos. Por desgracia, a esta anomalía hay que añadir una serie también de profundas disfunciones que condicionan aún más el acceso y la permanencia de los alumnos universitarios. Así, por ejemplo, el incremento del precio por crédito de grado y máster en segundas matrículas, y en sucesivas matrículas también, es un verdadero abuso, teniendo en cuenta que los requisitos necesarios para la concesión de becas y la misma normativa de permanencia de las universidades ya penalizan la repetición. Por otro lado, es injustificable la política de recargos por segundas titulaciones de un mismo nivel académico, ya que el aumento abusivo del precio de un segundo grado o de un segundo máster es una medida contraria al fomento de la formación continua y constante que tanto beneficio puede repercutir en una sociedad que pretende ser, pues eso, progresista y excelente. Asimismo, teniendo en cuenta que un estudiante de doctorado ya está produciendo beneficios académicos y también investigadores y docentes en la universidad en la que está desarrollando su tesis doctoral, resultan muy gravosas y desproporcionadas todo el conjunto de tasas universitarias derivadas del programa. Por ejemplo, la gestión del expediente académico, las tasas de tutela anuales, de defensa y de lectura de la tesis doctoral. Más si cabe teniendo en cuenta los salarios precarios de los alumnos que disfrutan de las becas FPU, FPI, FI y APIF, que rondan alrededor de los mil euros mensuales, unos salarios que inciden directamente en la dificultad que tienen alumnos investigadores para hacer frente a cuestiones tan necesarias como el propio transporte, el transporte público. Finalmente, cuarto, cuarto bloque: cabe destacar la grave situación de inmersión lingüística forzada, la política de erradicación del español en la comunidad universitaria, el adoctrinamiento ideológico y la burocratización de la universidad catalana. [[Alguns aplaudiments.]] La excelencia académica no es compatible con la pretensión uniformizadora, la imposición ideológica y la desprotección de la libre disposición de la cátedra universitaria perpetrada por el Departament de Recerca i Universitats de la Generalitat de Catalunya. Les recuerdo que el pasado 23 de junio del año 2021 el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña rechazó el recurso de la Universidad de Barcelona y condenó a dicha universidad por vulnerar su deber de neutralidad y lesionar los derechos fundamentales a la libertad ideológica y de expresión de alumnos y de profesores, así como el derecho a la educación de estos últimos, cuando el rector de la Universidad de Barcelona aprobó un manifiesto de apoyo a los encausados y condenados del golpe de estado del 1 de octubre. [[Alguns aplaudiments.]] Por otro lado, usted, señora Geis, padece –se lo digo con todo el cariño, sin ninguna acritud– una especie de amnesia selectiva, pasajera, ya que constantemente habla de igualdad de oportunidades y de luchar contra la discriminación, pero se hace la sueca –o, com diríem aquí, a casa nostra, fa l'orni– para no reconocer la realidad sociolingüística de nuestra región, que le recuerdo que más de la mitad de los catalanes son castellanoparlantes, marginando a los alumnos castellanoparlantes que van a acceder a la universidad, impidiéndoles tener las mismas oportunidades que los catalanoparlantes en los modelos de exámenes de las PAAU, como le recordaron la sociedad civil y el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña el año pasado. Asimismo, ha maquinado usted una campaña de delaciones, de denuncias a profesores que imparten sus asignaturas en castellano, encargada a la entidad privada Plataforma per la Llengua en octubre de 2021, con el beneplácito de los rectores de las universidades públicas catalanas, quienes, aunque en privado reconocen el marchamo totalitario de esta acción, son sumisos a la voz de su amo y no se atreven a cuestionar nada que le pueda disgustar a la señora consellera, como la imposición del ochenta por ciento de las clases en catalán en la universidad. Luego se quejan los rectores –se lo digo porque esto..., he tenido oportunidad de poder tener un encuentro con ellos– de los perjuicios ocasionados, como, por ejemplo, el descenso del número de alumnos en las universidades catalanas. Bien. Acabo trasladando un mensaje rotundo a toda la comunidad universitaria, desde el personal de administración y servicios hasta el catedrático más veterano: si se mantiene la universidad catalana en unos índices de solvencia y de prestigio académicos elevados, no es gracias al Departament de Recerca i Universitats de la Generalitat de Catalunya, es a pesar del Departament de Recerca i Universitats de la Generalitat de Catalunya. Porque, sin duda, si se mantiene ese alto nivel, ese notable nivel, es gracias a la abnegación, el sacrificio, la profesionalidad, la vocación de miles de trabajadores de nuestro sistema universitario, que, con sueldos precarios, dan el ciento por uno. Reconozca, señora Geis, la impagable labor de estos profesionales y póngase a solucionar de verdad las graves deficiencias que sufren; por su bien, por el bien de la universidad catalana y por el bien de toda Cataluña. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula, a continuació, la consellera de Recerca i Universitats, senyora Gemma Geis.
Bona tarda, presidenta. Diputats, diputades... Diputat Acosta, miri, al principi, quan vostès van presentar aquesta interpel·lació, la veritat és que vaig fer la reflexió de si tenia sentit contestar-la o no, perquè vostès sempre defensen que cal tancar el Parlament de Catalunya, que cal tancar les institucions de Catalunya, i posen en risc, amb les seves afirmacions, la garantia dels drets i les llibertats. Però, sap què passa? Que nosaltres defensem el Parlament, defensem el parlamentarisme i la democràcia. Per tant, per coherència amb allò que defenso i penso, doncs, respondrem a aquesta interpel·lació. Hi ha dues idees molt clares o dues parts, en aquesta interpel·lació. La primera és que la universitat és la seu de la llibertat –i ho serà sempre– i la seu del coneixement. I la segona l'hi explicaré amb tot el conjunt d'accions que des del departament de Recerca, doncs, estem exercint. El primer és que afirmo i considero que els valors democràtics estan en risc. I estem veient quina és la situació a Europa, i això també amenaça la llibertat acadèmica i l'autonomia universitària. I això no només ho dic jo, que soc consellera d'un govern independentista, sinó que la European University Association, que és una associació que agrupa més de 850 universitats i conferències nacionals de rectors de quaranta-nou països europeus, va emetre aquest gener un informe que deia «Universitat sense murs: una visió per al 2030, i diu que hem d'afirmar i defensar el paper cívic de les universitats, defensar la llibertat acadèmica i reforçar i protegir l'autonomia universitària. Per tant, aquest és el nostre posicionament: defensar els drets i les llibertats, defensar aquesta visió crítica que poden tenir les universitats i, sobretot, fomentar estudiants crítics i compromesos socialment. La universitat és el principal instrument d'acció del coneixement del país, i, per tant, tots aquells que atemptin contra els drets i llibertats fonamentals estic segura que trobaran la comunitat universitària defensant-los. Però això no ho dic jo: la llibertat, la cultura, el coneixement, la llengua catalana, el progrés i els drets fonamentals són inherents a les universitats catalanes, que han tingut un paper clau en la lluita per la seva defensa. I no ho dic jo, ho diuen els propis estatuts de cada una de les universitats d'aquest país. I, de fet, a l'entrada a la Universitat de Barcelona, la universitat més antiga de Catalunya, hi ha una placa amb una frase que il·lustra perfectament el que dic: «La Universitat de Barcelona, compromesa amb la llibertat, unida a la seva història, a l'esdevenir nacional de Catalunya, impulsora dels valors de la ciutadania, perseguida, com els seus membres, per la intolerància i les dictadures, i autònoma sota la vigència de la Constitució i l'Estatut d'autonomia, proclama l'honor i la glòria de tots els qui han lluitat per la llibertat, la democràcia i la pau. Per tant, aquest és el compromís de les universitats catalanes amb la democràcia, amb els drets i llibertats i amb la seva funció, de totes i cada una de les persones, de millorar el progrés de les persones que viuen a Catalunya. Vostè feia referència a l'«a pesar, ha dit vostè, de l'acció del Departament de Recerca i Universitats. No m'agrada, i no he fet mai un discurs complaent. Soc molt conscient que hi ha moltes carpetes que cal millorar, però el que sí que hem fet aquest primer any de recuperació de la conselleria de Recerca i Universitats ha estat incrementar un catorze per cent el pressupost del Departament de Recerca i Universitats. Això ha suposat un increment d'un quaranta-tres per cent de les polítiques de recerca i d'universitats, que crec que és important, perquè ens permet preparar el país per als reptes globals. Hem impulsat una rebaixa de l'accés amb una nova rebaixa dels preus universitaris, tant aquest any com l'anterior. Crec que hauria de revisar l'afirmació que ha fet que Catalunya actualment té els preus més cars, perquè veuria que una part del que ha dit no s'adequa a la realitat. De fet, estem passant de preus de 1.600 euros de les matrícules a 1.100, intentant, doncs, que els estudiants puguin triar la seva carrera universitària en funció de la seva vocació i no de quina és la seva capacitat econòmica. Hem augmentat fins a sis-cents places el grau en Infermeria, augmentant-les sobretot en l'àmbit de servei públic, de les places públiques, de les universitats públiques que té aquest país. Hem augmentat el nombre de les places del màster d'accés al professorat universitari, que teníem unes 1.600 persones que actualment feien el màster de secundària fora de Catalunya en universitats privades, que valia entre vuit mil i deu mil euros. I, per tant, els incorporem a Catalunya perquè aprenguin i tinguin la formació per fer de professor de secundària dins del sistema universitari. A vostè no li deurà agradar, però estem enfortint el català. I aquest és un compromís del sistema universitari de Catalunya, i fer la nostra aportació a aquest pacte nacional per la llengua, i, per tant, enfortir la llengua catalana dins el sistema universitari. I, escolti'm, és absolutament compatible amb la internacionalització de les universitats. De fet, fa dues setmanes al Consell Executiu vam aprovar el programa d'internacionalització amb la incorporació de dues persones específiques i tècniques per impulsar la internacionalització, que també ja fan cada un dels equips de vicerectorat. Tenim l'avantprojecte de la llei, que espero que abans del juliol sigui aprovada. Vostè també ha fet referència a les convocatòries d'SGR, en què hem augmentat més de 16 milions la convocatòria amb una especial preocupació, que crec que vostè, per la trajectòria que té, doncs, en l'àmbit de les humanitats i les ciències socials, la filosofia, la cultura... I, per tant, s'ha fet, i s'han augmentat aquests 16 milions. S'acaba de crear el grup Horitzó, que és un grup d'investigadors d'aquest país i de persones que estan compromeses amb la inversió en l'àmbit privat per establir quin és l'horitzó en una Catalunya independent o en una Catalunya com l'actual. Per tant, pensar en gran per pensar quins són els màxims escenaris de millora del sistema de coneixement de Catalunya. Hem creat el FITA, el Fons d'Inversió de Tecnologies Avançades, un nou instrument que entre el 2022 i el 2026 hi haurà més de 60 milions d'euros per a inversió en empreses de transferència tecnològica en l'àmbit més de tecnologia i en l'àmbit de la salut. Hem incrementat un vint-i-cinc per cent la dotació del programa de doctorats industrials, absolutament importants si volem augmentar la transferència de coneixement i volem potenciar la indústria. Hem impulsat de manera decidida la Vall de la Mediterrània de la Ciència i les Tecnologies Quàntiques per impulsar l'economia R+D en aquest àmbit de tecnologies quàntiques de Catalunya amb l'objectiu de convertir el nostre país en un pol tecnològic mundial en tecnologia quàntica. I hem reforçat el programa ICREA incrementant-ne el pressupost fins a 35 milions d'euros més, duplicant l'oferta de places el 2022. I és una mesura, fent referència al que vostè deia al principi, que el que fa és protegir i recuperar el talent, amb aquest increment de places. Li haig de dir que en qualsevol d'aquestes mesures hi ha el Consell Interuniversitari de Catalunya, on hi ha les diferents comissions. I molts d'aquests projectes s'han aprovat amb unanimitat i amb discussió per part de tots els equips de les universitats catalanes. Per tant, tenim un pacte nacional per a la societat del coneixement, un pacte de govern, que aquest, doncs, l'hem d'anar complint. Sempre dic..., i no m'agrada ser complaent, perquè reconec que té moltes necessitats i que feia falta, aquesta aposta pel sistema de coneixement del país, però del que sí que no en tinc cap mena de dubte és que el coneixement i les universitats catalanes estan compromesos absolutament amb els drets i les llibertats i la democràcia. I, al final, cada un dels ciutadans que formem a les universitats ha de ser un estudiant que en surti i sigui crític, lliure i compromès socialment. I com que li començava dient que Catalunya i la societat universitària és la seu de la llibertat i el coneixement, vull acabar amb una de les cites que vaig fer la setmana passada en la Conferència Mundial d'Educació Superior de la UNESCO, on vaig triar la frase del català universal Pau Casals que deia que la llibertat no és negociable. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en el torn de rèplica, té la paraula el diputat senyor Manuel Acosta.
Bé; moltes gràcies, presidenta. Muchas gracias, señora consellera, por sus comentarios al respecto de lo que le he planteado. Poquitas cosas me ha contestado, sobre lo que yo quería hacer hincapié, pero bueno, vamos a intentar contestar a alguna de estas respuestas suyas. En primer lugar, sí, nosotros somos coherentes. Nosotros queremos cerrar el Parlament, es verdad, pero respetando el orden jurídico, el orden constitucional. Y, por lo tanto, nosotros no nos saltamos la ley, no estamos por encima de la ley, no estamos por encima de las sentencias judiciales, las respetamos. Y cuando gobernemos haremos la reforma pertinente que consiga, pues, cerrar el Parlament y las autonomías, sí. [[Alguns aplaudiments.]] En segundo lugar, una pequeña puntualización. A lo mejor lo he entendido mal, ¿eh?, pero la primera universidad que se fundó en Cataluña no es la Universidad de Barcelona, es la Universitat de Lleida, en 1300, por el rey Jaime II, de la Corona de Aragón. [[Alguns aplaudiments.]] Bien, en cuanto a lo que ha comentado usted de la libertad en la cita del universal Pau Casals –por supuesto–, le recuerdo que el marco de libertad, de pluralidad, de neutralidad ideológica y política institucionales es el idóneo para que todos los miembros de la comunidad universitaria desarrollen su labor científica e intelectual plenamente, sin miedo a condicionamientos y restricciones institucionales que puedan lastrar su talento y su creatividad. En relación con los altos precios públicos, usted ha comentado que por obra y gracia del Departament de Recerca i Universitats se ha conseguido una rebaja de un treinta y un cuarenta por ciento en los precios de grado y de máster. Bueno, vamos a ver, ¿eh?, tenemos que puntualizar bien todos estos aspectos. En primer lugar, gracias a una iniciativa legislativa popular, gracias a la sociedad civil, se ha conseguido esta rebaja. Y hemos tardado tres años en conseguir este hito de rebajar los precios públicos. En segundo lugar, desde el año 2020 la Conferencia General de Política Universitaria obligó –obligó– a una rebaja de los precios públicos, de los precios de grado, a todas las comunidades autónomas. Por lo tanto, el mérito, a quien se le debe, ¿eh?, no nos consideremos artífices de todos los beneficios. Ha faltado un poquito de autocrítica, o bastante autocrítica..., y mucha autocomplacencia. Y, por lo tanto, con estas disposiciones, evidentemente, las dificultades y las carencias del sistema universitario de Cataluña no se pueden corregir, o es difícil corregirlas, al menos estructuralmente hablando. En cuanto a los a los aumentos de dotaciones y de financiación de los SGR, por ejemplo –usted ha hecho mención a esto–, hombre, los centros de investigación de las universidades, que son el sesenta y tres por cien de los grupos de investigación de todo el panorama de investigación de Cataluña –que son el sesenta y tres por cien–, recibieron en el cuarenta y nueve por cien de la financiación a través de los de SGR, teniendo en cuenta que, además, estos grupos de investigación de las universidades son los que realizan más actividad científica: publican más de diecisiete mil artículos de los 35.000 que existen en el ROAD –los otros doce mil provienen de los centros Cerca. Además, en estos presupuestos siguen ustedes discriminando a las universidades. Según los presupuestos actuales, 89 millones de euros van para los centros Cerca y 39 millones para centros universitarios. Bien, las universidades catalanas lideran todos los rankings, lideran las primeras posiciones de los rankings en reputación dentro de las universidades españolas. Esto es una realidad, como he dicho anteriormente de otra manera. Sin embargo, de unos años a esta parte, el porcentaje de alumnos que escoge Cataluña dentro de España no ha dejado de disminuir. Y no es solo debido a la pandemia, que la han sufrido también en otras universidades de España y del mundo entero. Un total de cuatro de las diez primeras universidades españolas –estamos hablando de un cuarenta por cien– son catalanas, ¿eh? Sin embargo, aunque España es el país preferido por los alumnos europeos, solo el veintidós por cien escoge Cataluña. Universidades como la Complutense de Madrid o la de Granada tienen el doble de alumnos Erasmus que la Politécnica de Cataluña o la Pompeu Fabra, muy por delante de ellas en los rankings, por cierto. ¿Por qué? Hombre, no es porque la calidad espante a los estudiantes; es porque el talento decide cada vez más dónde, cuándo y cómo quiere estudiar y trabajar, y lo hace allí donde encuentra un entorno agradable, divertido, tolerante, exigente y con oportunidades de futuro. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Torna a tenir la paraula la consellera Gemma Geis.
Per respondre als quatre blocs que deia vostè a la primera intervenció seva, amb relació a la precarietat laboral fa un parell de setmanes ens vam reunir, fent un seminari, amb totes les universitats per fer una diagnosi de quina és aquesta situació. Per vostè, com bé ha citat –em sembla– a la seva primera intervenció, hi ha un element important, que és la taxa de reposició, que aquesta taxa de reposició no depèn de nosaltres. Si depengués de nosaltres, òbviament ja haguéssim pres mesures, però és una taxa de reposició que depèn del Govern espanyol. Segon, vostè feia referència a aquesta falta de finançament. S'ha incrementat en 21 milions el finançament de les universitats; s'ha incrementat el Profor de recerca fins a 35 milions d'euros; s'ha incrementat el PIU; s'ha incrementat la convocatòria dels SGR, que si vol, doncs, amb molt de gust n'hi faré arribar l'informe, perquè em sembla que no lliguen les dades d'assignació dels últims SGR amb els grups de recerca de les universitats, amb els centres Cerca. I, a més a més, crec fins i tot que vostè s'equivoca contradient o contraposant les universitats amb els centres Cerca, perquè precisament amb el que estan treballant tant les universitats com els centres Cerca és amb un acord de cooperació i de reforçar els llaços. Per tant, em sembla que va, per dir-ho bé, amb alguna tendència... A la llei de la ciència, estem treballant amb esmenes també per millorar aquesta política de precarització, perquè jo defenso obertament aquelles persones que són estructurals dels grups de recerca i dels grups Cerca, que han de tenir, doncs, unes condicions laborals dignes. I, per tant, en aquest sentit, no hi ha cap tipus de problema. i ho estem treballant a la llei de la ciència. I com vostè parlava de la rebaixa dels preus universitaris, doncs, bé, cadascú té la trajectòria, abans d'haver entrat al Parlament de Catalunya..., i que defensava quan era vicerectora, a quins equips de rectorat estava, i, per tant, és una política amb la qual em sento absolutament còmoda, no? És més, aquesta consellera, quan era portaveu, va ser de les que va defensar la tramitació de la ILP en el Parlament per part de Junts per Catalunya a la Junta de Portaveus. Per tant, tota la coherència personal, amb aquesta política. I hem de continuar treballant en la rebaixa dels preus universitaris. I el nostre full de ruta no és el que marca el Consejo de Universidades, sinó que el nostre full de ruta és el que marca el pacte nacional per a la societat del coneixement, que el que hi establim és el preu al crèdit de disset euros. Ara mateix els grups, diguem-ne..., o l'experimentalitat és més baixa. Aquest preu de disset euros ja hi és, i el que hem fet és abaixar-lo als grups on l'experimentalitat era més alta, aquests divuit d'euros per crèdit, aproximadament, però ho hem de seguir abaixant. I el que volem, també, és començar a fomentar les beques salari, eh? Volem començar a treballar amb les beques salari com a política del Departament de Recerca i Universitats. Quan vostè parlava de burocràcia..., absolutament d'acord. De fet, el que m'agradaria en un país independent és tenir les bases del règim de contractació pública i la base de l'article 149.1.18 de les bases del règim del procediment administratiu comú, perquè segurament si tinguéssim la capacitat de fer una llei de contractació pròpia, una llei de procediments absolutament pròpia, doncs, simplificaríem moltíssim la burocràcia, cosa que ara mateix no tenim, perquè vostès són els primers d'impugnar-ho en el Tribunal Constitucional. Dos. A la llei de la ciència, impulsarem mesures en el marc de les competències que tinguem per facilitar..., i per suprimir tot allò que sigui burocràcia. I, de fet, en aquest SGR ha estat una de les principals mesures, intentar simplificar el procediment administratiu. Però l'hi repeteixo, el dia que siguem un estat propi i tinguem absolutament totes les competències simplificarem el procediment administratiu, com d'altres països de la Unió Europea, i podrem simplificar també la contractació pública seguint les directives comunitàries. I tindrem la màxima capacitat, també, per establir models de contractes per als investigadors, que ara mateix no podem fer-ho perquè no en tenim les competències. Per això som independentistes, per eliminar burocràcia, per facilitar la retenció del talent i per simplificar els procediments administratius. I, finalment, vostè ha dit..., la persecució i no sé quins adverbis o adjectius respecte als drets lingüístics. No només la Plataforma per la Llengua, sinó que al Departament de Recerca i Universitats es va aprovar, en la Comissió de Política Lingüística que trimestralment tenim, una informació respecte a quines vulneracions de drets lingüístics es produeixen a les universitats catalanes. Perquè, sap quants són els casos de vulneracions de drets lingüístics dels estudiants que s'ha canviat la seva llengua a classe en castellà? Zero. Per tant, dades, rigor i treball seriós. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre els drets menstruals]] [[300-00173/13]] Passem al cinquè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre els drets menstruals, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. Té la paraula, per fer-ne l'exposició, la diputada senyora Jenn Díaz.
Gràcies, presidenta. Bona tarda a tothom. Bé, com ja anuncia una mica el títol de la interpel·lació que li fem, consellera, venim a parlar d'equitat menstrual perquè les persones, majoritàriament dones, de vegades han de triar entre productes menstruals i altres productes de primera necessitat com poden ser els aliments. Aquesta, que és una dada que potser ens pot sorprendre, que hi hagi persones que hagin de triar entre menjar o tenir productes d'higiene menstrual, és una dada que només fem aflorar si apliquem recerca amb perspectiva de gènere. Ara parlàvem d'universitats, no? I, per tant, si no tenim dades, molt probablement aquestes polítiques públiques poden acabar sent menystingudes o «denostades per part dels populismes. Per això venim a parlar d'equitat menstrual amb dades a la mà, no? I, parlant d'aquests tants per cent, em sembla que és un vint-i-dos per cent, el de persones que han de triar entre productes menstruals i aliments, per exemple. Parlem de drets menstruals. Històricament ha estat una qüestió privada. Sempre ens han dit que aquelles qüestions com pot ser la sexualitat, com poden ser els nostres cossos, majoritàriament qüestions que tenen a veure amb les dones, són personals, són individuals, i, per tant, estan tancades a la llar, igual que ho estaven les dones, i, per tant, tot allò que passava dintre de l'àmbit domèstic no tenia dret a sortir-ne, no? Per tant, tots els drets que estan associats a les persones que vivien en l'àmbit privat eren drets invisibles. I, per tant, el que aconseguien era despolititzar els cossos de les dones per fer-los invisibles, i, per tant, també fer invisibles els drets que hi van associats. Quan diuen que són temes personals, que són temes privats, i ens ho diuen moltes vegades, el que volen en realitat és despolititzar, perquè, en la mesura que despolititzes una lluita o uns drets o unes reivindicacions, automàticament dones peu a poder menystenir, ridiculitzar, infantilitzar... M'agradaria recordar quan teníem un debat sobre els lavabos del Parlament [[remor de veus]] , que pot semblar un debat que no li importa a ningú –l'extrema dreta ja fa sorollets... Evidentment, cada vegada que parlem de qüestions que tenen a veure amb drets i amb reivindicacions que són invisibles a l'esfera pública, automàticament tenim aquesta reacció, no? Per això, en la mesura que els cossos estan despolititzats, són cossos inexistents. Com deia, tots els processos corporals, sexuals o reproductius de les dones i també de les persones del col·lectiu LGTBI han estat històricament desplaçats, no?, amb totes les diferents violències que interseccionen també amb les persones del col·lectiu LGTBI i amb les dones. I, per tant, es converteixen en tabús i no ocupen cap espai a l'esfera pública. Un dels grans tabús, encara que no ens ho sembli, perquè moltes de nosaltres hi convivim gran part de la nostra vida, és la menstruació, que no ha estat mai un debat polític a la institució. Remarco «a la institució perquè en els espais feministes, evidentment, els nostres cossos, els nostres processos corporals, i, per tant, la menstruació..., sempre ha estat un tema de debat i un tema a confrontar amb aquesta esfera pública que ens volia, doncs, netes i amb aquests anuncis de compreses en què la regla, de cop, era una cosa blava. Com deia, si no se'n parla, no existeix; si no existeix, difícilment podrem garantir drets. Torno al tema dels lavabos del Parlament, no? Com podem ridiculitzar, com podem menystenir i invisibilitzar qüestions que..., a més a més, des de les polítiques, des dels conservadorismes, sempre acaben dient que l'esquerra oblida els drets materials; resulta que moltes d'aquestes qüestions tenen molt a veure amb els drets materials. Fer polítiques públiques sobre equitat menstrual va ser un compromís des del primer dia. Recordem..., en el debat d'investidura del president Aragonès va parlar ja concretament de mesures que tenien a veure amb l'equitat menstrual, i automàticament, com deia, aquesta reacció dels de sempre, diguem-ne, no?, de ridiculitzar-ho. Situar aquests temes invisibles a l'agenda pública era el primer pas. Era important que des del primer dia es pogués parlar d'equitat menstrual, i, de fet, en els propers dies a la Comissió d'Igualtat podrem parlar d'estudis, com deia, de dades; de com la menstruació, per exemple, durant la pandèmia de la covid va tenir alteracions en moltes de les dones i de les persones que menstruen. Per què? Doncs perquè, evidentment, tots aquests cossos..., tota aquesta recerca, si no es fa amb perspectiva de gènere, oculta dades que no ens permeten, després, poder fer polítiques públiques que vagin a corregir totes aquestes dinàmiques amb aquests biaixos. Les polítiques feministes exigeixen als governs generositat, sobretot en coalició. L'equitat menstrual no es pot garantir sense treballar des de diferents departaments, i, per tant, s'ha de treballar amb cooperació i no tant amb jerarquia. Però treballar sense jerarquies no vol dir que no hi hagi lideratge. De fet, per això era important que hi hagués un departament, una conselleria d'Igualtat i Feminismes, perquè, evidentment, sense que hi hagi aquest lideratge, que no vol dir, hi insisteixo, jerarquia..., sense aquest lideratge moltes d'aquestes qüestions sempre són la germana petita de totes les polítiques, i la perspectiva de gènere salta pels aires. Per tant, moltes d'aquestes qüestions les ha de liderar Igualtat i Feminismes, però s'ha de fer en cooperació amb altres departaments, i en cito quatre: Educació, per tenir un autoconeixement del nostre cos, i, per tant, polititzar els nostres cossos, els nostres processos corporals ja des de l'escola; des de Salut, perquè és evident que la recerca, com deia, i moltes malalties que tenen a veure amb cossos que han estat en els marges, sense recerca, sense perspectiva de gènere, no existien, com, per exemple, l'endometriosi, que estava infradiagnosticada, com tantes altres malalties feminitzades; cito també Acció Climàtica, perquè, evidentment, no se m'acut com podem fer polítiques feministes des del Govern de la Generalitat que no tinguin en la seva mirada central, no?, l'impacte que produïm en les nostres polítiques, i, per tant, no se m'acut com des de Feminismes no només parlem de la igualtat i de la cura entre iguals, del respecte, sinó també de cuidar l'entorn, i, per tant, de la petjada que deixem en la terra, en el planeta, no?, i, per tant, com també, amb aquestes polítiques d'equitat menstrual, tendim a fer propostes de qüestions que també estaven invisibilitzades, com els productes d'higiene menstrual, que no només n'hi ha un, però històricament també hem volgut empetitir aquest espai d'acció. Per tant, aquests dies, que, a més a més, en el debat públic també estem parlant de drets laborals i que tornem a invisibilitzar, a ridiculitzar, a menystenir les qüestions que tenen a veure amb la menstruació i amb els cossos que han quedat en els marges, parlem també, no? –des del Congreso se'n parlava–, del dret a tenir una baixa laboral per menstruacions incapacitants. Resulta que això, d'entrada, genera desconfiança, no com la lumbàlgia o tenir mal de cap, que ningú ho posa en qüestió, sinó que els drets que tenen a veure amb els cossos que menstruen de cop és una qüestió que altera moltíssim, que genera aquest menysteniment, aquest dubte, no?, sobre la persona que vol triar aquesta via. I voldria recordar que els drets, exactament igual que l'eutanàsia, o igual exactament que l'avortament, no són obligatoris. I si vostès tenen dolors menstruals però els hi encanta el capitalisme i no volen aturar-se i volen anar a treballar, estan convidats a fer-ho, totes les persones que vulguin fer-ho; però aquells que no menstruen, que no saben què vol dir tenir un dolor menstrual, si us plau, que s'abstinguin de tot aquest debat per rebaixar-lo als mínims. Perquè en aquests debats, que són baixíssims, nosaltres –i quan dic «nosaltres em refereixo a les feministes–, pedagogia, tota. Ho explicarem tantes vegades com calgui, però no tenim temps per recrear-nos-hi, per entrar en aquests debats estèrils i d'un nivell tan baix, com deia, perquè hem vingut a fer visibles els nostres drets, que és la feina prèvia al garantiment. I, en aquest sentit, consellera, nosaltres sabem que vostès han fet una campanya als instituts els darrers dies, com deia, no només amb un dels productes menstruals, no?, que hi estàvem més acostumades, sinó que parlem de copes menstruals, que parlem de compreses reutilitzables, també de calces menstruals, i, per tant, d'aquesta campanya emmarcada en l'estratègia que vostès han dissenyat, de drets sexuals i reproductius. I, per tant, en aquest sentit, doncs, li voldríem preguntar quines són aquelles polítiques que ja el president Aragonès va anunciar en el debat d'investidura, en les seves primeres intervencions com a president, que van començar a apuntar cap a on anàvem, no?, però quines són les polítiques que vostè lidera en companyia de la resta de consellers i conselleres que hi tenen alguna cosa a dir, i quines són aquestes accions concretes i aquesta mirada per generar equitat menstrual. Que, com deia, no em sembla que hi hagi una política que vagi més a l'arrel del problema dels drets materials de moltes de nosaltres, i que no hi hagi cap dona ni cap persona a Catalunya que hagi de triar entre productes menstruals o aliments. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula la consellera d'Igualtat i Feminismes, senyora Tània Verge.
Molt bona tarda. Gràcies, diputada. Evidentment, com subratllava vostè, la garantia de drets sexuals i reproductius forma part de la transformació feminista. Seria impossible que no fos així, i, per tant, aquest Govern s'ha compromès a impulsar-los. I això tant implica aprofundir en drets reconeguts fins ara com també garantir-ne de nous. I d'aquí aquesta estratègia nacional de drets sexuals i reproductius que aprovàvem amb el pla de govern i que té diferents dimensions. El dret a l'equitat menstrual és una de les primeres que s'ha posat en marxa, tot i que ja n'havíem vist algunes, com el dret a l'equitat territorial en l'accés a l'avortament, a la interrupció voluntària de l'embaràs. Aquest dret a l'equitat menstrual té dos components principals: d'una banda, estem parlant, com apuntava, d'aquesta necessària educació sobre el propi cos per conèixer la menstruació, per trencar els tabús, els estigmes, per deixar de normalitzar el dolor de la regla; però també l'accés igualitari als productes menstruals per combatre la pobresa menstrual, i, a més, uns productes menstruals que siguin reutilitzables, perquè, al cap i a la fi, aquests són els únics que són tan sostenibles econòmicament com mediambientalment. Des del Departament d'Igualtat i Feminismes hem dissenyat un pla d'equitat menstrual que hem començat a desplegar aquest mes amb l'acció «La meva regla, les meves regles, que al llarg de la intervenció explicaré per què..., s'entendrà molt bé el perquè d'aquest nom. I és un exemple, com apuntava, també, d'aquest treball transversal en les polítiques feministes en el si del Govern: una acció que impulsa i coordina el Departament d'Igualtat i Feminismes, però en la que participen, en aquest cas, tres departaments més: Acció Climàtica, Educació i Salut. Com comencem aquesta acció de «La meva regla, les meves regles? Implementant-la en dues fases. Aquest mes han vist com començàvem en vint-i-quatre centres educatius, centres que estan distribuïts arreu del territori –nou a Barcelona, cinc a Girona, tres a Tarragona, dos a la Catalunya Central, també dos al Penedès, un a Lleida, un a l'Alt Pirineu i un a Terres de l'Ebre–, però el següent curs escolar arribarem al conjunt de centres escolars de Catalunya. I com hem seleccionat aquests centres? Doncs el criteri principal de selecció és que tinguessin ja implementat el programa Coeduca't i que tinguessin un treball previ amb llevadores o amb els ASSIRs, amb les unitats d'atenció a la salut sexual i reproductiva de l'atenció primària vinculats al programa Salut i Escola, perquè així ja tenien aquest primer pas i ens permetia poder fer aquesta avaluació després de la primera fase. En aquesta primera fase, a qui estem arribant? Doncs a més de 2.500 alumnes d'ESO, de tercer curs, o sigui, tercer d'ESO, tant noies com nois, pel que fa a l'educació menstrual, pel que fa a aquesta sessió formativa de coneixement sobre el propi cos, una formació impartida per una llevadora per acompanyar la gent jove en aquest coneixement i en aquest trencar tabús. S'ha creat, de fet, una unitat didàctica del programa Coeduca't sobre educació menstrual, i s'està treballant amb el Departament d'Educació perquè en el nou decret l'educació en sexualitats, incloent-hi l'educació menstrual, sigui contingut curricular. Però no estem només fent aquesta sessió d'educació menstrual, sinó que també estem repartint aquest kit menstrual de productes que vostè mencionava. Aquest és l'estoig; no en trauré els productes en si, però aquí poden trobar, doncs, les calces absorbents, la compresa de tela, la copa menstrual i l'esterilitzador per poder netejar la copa. L'objectiu és que totes les persones que menstruem puguin escollir el producte amb què se senten més còmodes, per utilitzar-lo habitualment, per combinar-los al llarg del mateix cicle, alhora que es pren consciència de quin és l'impacte ecològic dels productes d'un sol ús. Aquesta intervenció s'acompanya d'altres actuacions que pretenen tenir un impacte comunitari, tenir un abast molt més gran, que és la creació d'una web específica: lesmevesregles.cat. Allí, si hi entren, podran veure els diferents productes que hi ha aquí, informació sobre com utilitzar-los, els seus beneficis, i una campanya per a xarxes socials i de comunicació. Per què garantir l'equitat menstrual és una política feminista? I aquí entràvem en aquesta idea que apuntava, de la premissa feminista d'«allò personal és polític, perquè ens sobren les dades de la desigualtat, de la discriminació, d'aquest impacte mediambiental que s'ha descuidat pel fet de considerar la regla com un tema privat. I aquestes dades que els presentaré com a pinzellada, doncs, són de l'Agència de Residus de Catalunya, de l'associació Rezero i de l'Institut d'Investigació en Atenció Primària Jordi Gol i Gorina. Pobresa menstrual. Existeix, és innegable. Tenim moltes dades que ho acrediten: el vint-i-dos per cent de les dones, com vostè apuntava, han tingut dificultats econòmiques per adquirir productes menstruals en algun moment de la seva vida o no han pogut triar el producte de la seva elecció. Si comparem quant ens gastem en els productes d'un sol ús –les compreses i tampons d'un sol ús– respecte al que ens gastaríem si utilitzéssim, per exemple, la copa menstrual, la diferència és de disset vegades: de 2.500 euros de mitjana, al llarg de la vida fèrtil, a 144 euros. Per tant, estem parlant d'un estalvi importantíssim. Per què necessitem trencar tots aquests tabús i estigmes? Doncs les enquestes realitzades ens diuen que més de la meitat de les dones, el cinquanta-vuit per cent, no han rebut una educació menstrual suficient o ha sigut molt parcial, abans de la primera menstruació. Això fa que els mites i els tabús perdurin. Però és que, a més a més, seguim a vegades, tant nosaltres com les generacions més joves, havent-nos de passar d'amagat, no?, els productes menstruals, si ens ha vingut així, d'imprevist, perquè no es vegin. I, en el cas d'espais escolars, perquè els nois no en facin broma, perquè els nois no facin humiliació d'un fet tan normal com és tenir la regla un cop al mes. Per tant, els nois també han de conèixer la menstruació amb naturalitat, perquè la meitat de les persones del seu entorn menstruen, és una cosa tan senzilla com això. Deixar de normalitzar també el dolor de regla, perquè si el normalitzem podem estar deixant de detectar casos d'endometriosi que afecten entre un deu i un quinze per cent de les dones. I també ens hem de prendre seriosament els riscos per a la salut dels productes menstruals d'un sol ús, especialment dels no orgànics, ja sigui per les alteracions en la flora vaginal que poden produir, reaccions cutànies provocades pels productes químics que porten aquests productes, per no parlar de la síndrome del xoc tòxic. I, evidentment, prendre consciència de l'impacte mediambiental que tenen els productes d'un sol ús, perquè tenim la responsabilitat de tenir cura del planeta al mateix temps que aprenem a tenir millor cura del nostre cos. Per posar també algunes dades en context, el cotó és el principal component dels tampons, i necessita moltíssima aigua, pesticides i fertilitzants per a la seva producció, sobretot els que no són orgànics, i les compreses estan fetes de fibres sintètiques derivades del petroli, i els embolcalls de les compreses, evidentment, estan fets també de plàstic. Tan sols a Catalunya es generen anualment unes nou mil tones de productes no reutilitzables, que equivalen a 750 milions de productes menstruals d'un sol ús. Al llarg d'una vida fèrtil, d'aquests quaranta anys, podem arribar a generar aproximadament cent vuitanta quilos de residus, que serien uns 4,5 quilos l'any per dona o persona menstruant. Amb compreses de roba utilitzable, en lloc d'aquests cent vuitanta quilos, en generaríem 2,4. Si utilitzéssim la copa menstrual, que pesa una mica menys de cinc grams, serien cinquanta grams. Per tant, l'impacte ecològic és importantíssim. I per això afirmem que la regla és política, i per això necessitem una política pública feminista que sacsegi aquestes regles actuals. D'aquí «La meva regla, les meves regles, i d'aquí una política pública feminista que posa en evidència que la transformació feminista, la transformació social i la transformació verda són indestriables, que van juntes. Com deia al principi, aquesta és la primera de les accions del pla d'equitat menstrual, però n'hi ha més, adreçades a altres col·lectius i àmbits. Es faran campanyes per promoure els productes menstruals reutilitzables; campanyes d'educació menstrual dirigides al conjunt de la població, incloent-hi materials específicament dirigits a les famílies o també als municipis, perquè en l'àmbit de les seves competències puguin desplegar accions. Evidentment, també accions dirigides als col·lectius de dones que estan en una situació de més vulnerabilitat econòmica; per exemple, en els propers mesos distribuirem aquests productes en els recursos residencials de la xarxa d'atenció a les violències masclistes. I seguirem exigint al Govern espanyol l'IVA superreduït als productes menstruals no reutilitzables i un IVA del zero per cent per als productes sostenibles, perquè no hi ha excusa per no eliminar aquesta taxa tampó, perquè la directiva europea ja ho permet i aquests productes han de ser considerats béns bàsics essencials. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre el balanç de les polítiques feministes del Departament d'Igualtat i Feminismes]] [[300-00174/13]] Passem al sisè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre el balanç de les polítiques feministes del Departament d'igualtat i Feminismes, que ha presentat el Grup Parlamentari d'En Comú Podem. I té la paraula, per fer-ne l'exposició, la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats, diputades... Suposo que estem tots fent aquest exercici del balanç d'un any, no? En el cas de la conselleria d'Igualtat i Feminismes, a més a més, és el balanç de la creació, per primera vegada, d'una conselleria d'Igualtat i Feminismes. Quan va començar aquest Govern i es va posar en marxa aquesta nova conselleria, nosaltres vam felicitar la idea. Nosaltres defensem que ha d'haver-hi una conselleria d'Igualtat i Feminismes. De fet, també ho teníem el nostre programa i era una de les nostres propostes per a aquesta legislatura. I vam parlar de la importància que tenia focalitzar les polítiques d'igualtat i de feminisme, però també del paper que havia de tenir aquesta conselleria per a la transversalització d'aquestes polítiques a tot el Govern. Crec que es podia, d'alguna manera, afirmar, sense massa dubtes, que l'Institut Català de les Dones no havia acabat de funcionar i d'agafar el rol transversalització que suposa la llei que ha de tenir. Però també vam parlar del gran repte que suposaria tenir aquesta conselleria, tenir un equip professional que ha de respondre a aquestes expectatives, i que tot això no vagi acompanyat dels recursos necessaris. Nosaltres ara volíem parlar del balanç d'aquest primer any. Ens centrarem només en les polítiques de l'àrea de feminismes. Sabem que la seva conselleria té també igualtat i té també els temes d'acollida, per exemple, però creiem que el tema té prou dimensió com per parlar d'això i parlar de tots aquests altres temes un altre dia. I reconèixer-li la complexitat que ha tingut també en aquest primer any, amb la complexitat afegida per la guerra a Ucraïna. Però a nosaltres sí que ens preocupa –i és el que li volem traslladar avui– que, després d'un any, el balanç de les expectatives generades i els resultats i les accions concretes no és massa favorable. Nosaltres considerem que, malgrat que hem volgut esperar aquest any, que malgrat que creiem que, efectivament, la posada en marxa d'una conselleria requereix un temps de posar-se en marxa, de dotar-se dels recursos i els equips necessaris..., creiem que després d'un any s'hauria d'haver pogut fer molt més del que s'ha fet. Creiem que hi ha un bon relat, creiem que hi ha un bon discurs. Abans s'ha dit, és molt important parlar-ne, és molt important visibilitzar, és molt important fer relat feminista, però també és veritat que, com ha dit el mateix president en la sessió de govern d'avui, el discurs ho aguanta tot. I creiem que una mica el que passa amb la conselleria de Feminismes és això, que ara mateix el discurs aguanta molt, però no ho aguanta tot. I els fets concrets i les polítiques concretes no estan seguint el ritme que haurien de seguir, perquè, realment, després d'un any, i sobretot intentant i pensant ja en la finalització de l'any pressupostari, que seria el 2022..., la conselleria d'Igualtat i Feminismes tindrà un nivell d'execució i concreció de polítiques que realment comenci a respondre a les expectatives que s'han generat sobre això. Nosaltres ja ho vam dir quan es van aprovar els pressupostos. Creiem que els pressupostos d'Igualtat i Feminismes, i per molt que hagin estat aquests pressupostos aprovats després d'un acord amb nosaltres..., els pressupostos no eren bons. Nosaltres..., quan vam entrar, ja no hi havia possibilitat d'augmentar el sostre pressupostari del departament. No eren uns pressupostos suficients, per molt que s'hagi parlat de que augmentaven en un noranta per cent. Augmentava, clar, perquè la conselleria abans no existia, però es recollien diners que venien de Drets Socials i que venien de Presidència i que venien d'altres conselleries. Els pressupostos no són suficients. I és que, a més a més, creiem que tampoc s'ha dotat, per part del Govern, dels recursos humans, tècnics i necessaris per sostenir la conselleria com ha de ser per realment poder implementar totes aquestes polítiques, per tenir la maquinària i el funcionament amb els recursos administratius, jurídics i tècnics per executar el pressupost i per implementar totes aquestes polítiques que vostès tenen com a repte. En el mateix balanç que s'ha presentat, doncs..., un balanç generós, perquè és que això d'autoavaluar-se és una mica el que té, que normalment un té tendència a ser generós, quan s'autoavalua. I, tot i així, és de l'eix de les transformacions que menys execució té, que és un vint-i-sis per cent. Que sí, que està molt bé, per ser el primer any està molt bé, però de tots és el que menys. Nosaltres creiem..., a més a més, ahir ja ho vam veure, no?, que de les mesures que destacava el president en la seva presentació –en aquest cas, el vicepresident Puigneró–..., moltes de les que es parlaven, doncs –com el quaranta per cent de reserva de Mossos o el decret per a les víctimes de violència vicària–..., la majoria de les que s'esmentaven no suposen una despesa pressupostària. Són mesures necessàries, ningú no diu que no, però no n'hi ha cap que es pugui destacar en despesa pressupostària. I la que més va destacar el president, un dels grans dotze canvis, que és el programa del TempsxCures, és amb recursos del pacte d'estat..., ai –perdó–, del programa Concilia de l'Estat. Per tant, seguim creient que estan faltant recursos i capacitat d'execució, i aterrar polítiques d'una conselleria que creiem que ara, bàsicament, fa molt de discurs. Abans l'hem sentit parlar de la proposta de pobresa menstrual i de com combatre la pobresa menstrual i la regla, les nostres regles, que creiem que és una iniciativa interessant, que és una iniciativa que justament concreta, però és una iniciativa que aquest any arriba a poca gent, a pocs llocs, que el segon any se suposa que ha d'arribar a més llocs, i això esperem que sigui així. I, bàsicament, creiem que és l'única gran mesura que el seu departament ara mateix pot exposar com que ha sigut capaç de fer treballar diferents departaments coordinats per concretar i aterrar. Però, parlant de les polítiques del seu mateix departament en violències masclistes, consellera, vostè sap que veníem d'estar molt malament, d'estar molt malament i de no haver-se desplegat ni la 5/2008 i, a més a més, aprovant la reforma de la 5/2008 quan una de les coses que es detectaven en els informes d'avaluació de la llei d'erradicació de les violències masclistes és que no s'havia desenvolupat perquè no s'hi havien posat els recursos necessaris. Sap que veníem de molt lluny. Jo no li demanaré que en un any de la conselleria de Feminismes acabi amb la violència masclista. És evident que no li demanaré tampoc que acabi amb els assassinats per violència masclista, però sí que m'agradaria preguntar-li si vostè creu que hi ha un abans i un després de que hi hagi en marxa aquesta conselleria, amb totes les expectatives i necessitats identificades que hi havia. Exactament, en què han concretat i han aterrat el fet de que hi hagi una conselleria d'Igualtat i Feminismes en la situació de l'atenció a les víctimes de violència masclista? Perquè sabem que es va anunciar un augment de personal als serveis d'intervenció especialitzada, però també sabem que aquest augment de personal encara no s'ha concretat, i que es va anunciar el mes d'octubre i estem al mes de gairebé juny i encara no s'ha fet. Sabem, també, que es van renovar alguns dels concerts amb les entitats que tenen la prestació delegada dels serveis de violència masclista, i que es va fer rebaixant preus. Sabem que les entitats segueixen patint una precarització en les persones que atenen les víctimes que porta les persones que hi estan treballant a l'esgotament, a la desmotivació i a estar en una situació de tensió màxima. Això no s'ha reforçat. Sabem que han plantejat com una mesura de pal·liar aquest esgotament que hi hagi una jornada intensiva el mes de juliol, cosa que està molt bé per a les treballadores de la xarxa, però..., què passarà amb l'atenció a les víctimes? Aquesta jornada intensiva suposarà també una reducció en l'atenció a les dones o es cobrirà amb reforços extres per compensar aquesta reducció i aquesta jornada intensiva? Són coses molt concretes. També sabem que hi han entitats que s'han passat mesos sense cobrar factures, mesos avançant recursos, perquè el departament no tenia la capacitat de transferir els recursos necessaris per a serveis que estan prestant les entitats a través de subvencions. Això és el que provoca la precarització de les entitats, i entitats que hagin de tancar. I n'hem vist anuncis recentment, i vam veure el que va passar amb Tamaia. Això..., què ha fet el seu departament, ara com ara, per resoldre-ho? Perquè el que ens arriba és que la situació de l'atenció en el dia a dia a les víctimes de violència masclista..., això no ha canviat. També ens agradaria preguntar-li quina relació ha tingut amb la conselleria de Drets Socials i amb la Secretaria d'Habitatge per garantir els habitatges per a les dones víctimes de violència masclista, que també sabem que és un dels problemes que arrosseguem, perquè es passen mesos i mesos en allotjaments que haurien de ser d'emergència perquè no hi ha capacitat de donar-los un habitatge amb el qual sortir de la situació de violència i iniciar una vida de reparació i de recuperació de la seva vida. Voldríem saber què és el que ha pogut parlar i acordar amb el Departament de Drets Socials perquè això pugui ser així. Sabem també que els convenis, els contractes programa amb els ajuntaments, no?, per a la gestió dels SIADs, entre altres coses, no s'estan agilitzant, no s'estan fent. De fet, també sabem, i ens arriba per part d'alguns ajuntaments, que s'està optant més aviat per la línia de la transferència i la subvenció que no per renovar els contractes programa, perquè la conselleria vol tenir com molt controlat el que fan els ajuntaments i que li justifiquin què faran amb els diners que hi posa, cosa que pot tenir un sentit, si no fos perquè també atempta contra l'autonomia dels ajuntaments, els impedeix una planificació dels seus propis serveis, perquè han d'estar cada any esperant per rebre una subvenció que, a més a més, a vegades arriba quan gairebé s'ha acabat l'any. És a dir, tindríem un gran problema si el 2022 acaba amb una conselleria d'Igualtat i Feminismes que no ha executat el seu pressupost. Tindríem un greu problema..., no només vostès com a govern, el tindríem tot el moviment feminista, que hem defensat la necessitat de tenir una conselleria com aquesta. I això vol dir que vostè necessita que el Govern es cregui que una conselleria d'Igualtat i Feminismes està per tenir polítiques concretes i per creuar totes les polítiques del Govern. L'altra vegada vam tenir un malentès amb la pregunta al conseller de Salut, per exemple –i després, a la segona intervenció, entraré més en el detall. El conseller de Salut va deixar claríssim que el dret a la interrupció voluntària de l'embaràs és competència del Departament de Salut. També va tenir una intervenció..., quan nosaltres li qüestionàvem l'avortament farmacològic va dir que és que els metges són els que saben d'això i el que va millor per a les dones. A mi m'agradaria saber què pensa el seu departament d'això, si realment una dona no ha de poder escollir que a partir de la setmana nou i fins a la catorze prefereix un avortament quirúrgic i no un farmacològic, perquè això és el que va venir a dir el conseller Argimon, que a Lleida s'estaven fent avortaments farmacològics fins a la setmana catorze perquè era el millor per a les dones, perquè era menys invasiu. Potser ho ha de decidir la dona amb tota la informació que tingui, per exemple. O per què tenim anys i anys d'espera per a les reconstruccions mamàries, que també hem pogut veure l'impacte psicològic que té en les dones que estan esperant anys per tenir una reconstrucció mamària després d'haver patit un càncer de pit. Ens agradaria saber què és el que està treballant el seu departament amb la conselleria de Salut per posar-hi remei. I seguiré a la segona part. Gràcies, consellera. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Seguidament, té la paraula la consellera d'Igualtat i Feminismes, senyora Tània Verge.
Gràcies, presidenta. Diputada, centrarem..., havia preparat la resposta amb la Secretaria de Feminismes i la Secretaria d'Igualtat, perquè quan nosaltres entenem les polítiques feministes en aquests moments..., té tota aquesta cobertura. M'ho he apuntat tot per després, al torn de rèplica, poder-li donar resposta a les preguntes que no hagi respost ara. Ha sigut un any intens, aquest primer any de vida del Departament d'Igualtat i Feminismes, perquè el treball era triple, com vostè apuntava també: construir una nova estructura al mateix temps que impulsàvem accions pròpies i al mateix temps que alineàvem o buscàvem aquest alineament de tot el Govern amb la transformació feminista. I aquest treball no és seqüencial, és tot alhora, perquè no volem deixar perdre ni un minut per millorar la vida de les persones. I hem hagut de fer aquestes tres coses mentre afrontàvem una crisi humanitària derivada de la guerra d'Ucraïna. I el procés de creació d'un departament no passa d'un dia per l'altre. Sé que tothom n'és conscient, però potser s'hauria de veure també què implica, no?, en el dia a dia, aquesta dotació de recursos humans i econòmics que només pot ser de manera parcial, d'una banda, fins que no hi ha un nou pressupost –i aquí, doncs, agrair el suport que va prestar el grup parlamentari de comuns perquè es pogués tenir aquest pressupost de l'exercici 2022–, però després hi ha coses que van encadenades. El nou personal que es pot contractar quan hi han els pressupostos també s'incorpora de manera gradual, i és el que fa rodar la màquina. És a dir, muscular un departament és el treball d'un any i mig, i això ho han vist amb altres exemples recents de creació de conselleries, com podria ser la d'Exteriors fa un any. Es necessita un temps més llarg per tenir tota la conselleria musculada. També per poder tenir instruments de política clau de qualsevol departament, com és el sistema de finançament als ens locals, que, en aquest cas, estem a punt de tancar el contracte programa. No canvia en absolut...; al revés, incrementa moltíssim la quantitat que es destina a les polítiques municipals i comarcals en la matèria d'igualtat i feminismes. I el sistema de finançament, en tot cas, té com a objectiu agilitzar; no és cap mena de voluntat de control, perquè el funcionament seria força semblant. I el canvi serà profund, perquè el que estem fent és ampliar, reforçar i garantir l'estabilitat del personal tècnic vinculat als SIADs –els serveis d'informació i atenció a les dones–, als serveis d'atenció integral LGTBI i també als serveis de primera acollida. Què hem fet, com a accions pròpies? Quines en voldríem destacar? Doncs és el primer cop que el Govern actua per garantir el dret a les cures, el dret a l'equitat menstrual, el dret a viure lliures de pressió estètica o el dret a la reparació davant les violències masclistes, LGTBI-fòbiques i altres delictes d'odi. En els darrers mesos hem desplegat el programa TempsxCures arreu del país, sí; ve del fons del plan Corresponsables. Són impostos que van i tornen, és a dir, són diners que també s'han produït aquí, amb més de 250 serveis de cures a menors de setze anys en els municipis i consells comarcals, siguin de nova creació o aprofitant els existents, que amplien la seva cobertura. Es tracta de 400.000 hores d'atenció per alliberar de temps les famílies, i, per tant, parlem sobretot de les dones, perquè també puguin tenir cura d'elles mateixes, trobar temps per a la participació social o conciliar més fàcilment la vida laboral. L'acció «La meva regla, les meves regles, que..., com que just l'acabo d'explicar, aquesta part, diguéssim, l'avanço. Com deia, el dret a l'equitat menstrual és una de les línies d'actuació de l'estratègia nacional de drets sexuals i reproductius. I vostè mencionava la interrupció voluntària de l'embaràs, i és evident que des del mes de maig, que va entrar el nou Govern, hi ha hagut un avenç important, passant a ser accessible l'avortament quirúrgic tant a la Catalunya Central com a Terres de l'Ebre i a Lleida, i en breu també ho serà a l'Alt Pirineu i a l'Aran. I de qui és la competència? Doncs és obvi que el Departament de Salut té els centres i els professionals, però la transversalitat implica que som diferents departaments treballant en un projecte comú. I en aquesta estratègia nacional de drets sexuals i reproductius, que presideix Igualtat i Feminismes, la vicepresidència la té el Departament de Salut, però hi ha fins a set departaments més, ja que la treballem conjuntament a l'interior del Govern. Estem elaborant, també, el pla per combatre la pressió estètica, perquè ja n'hi ha prou de cànons de bellesa irreals que ens fan viure amb aquesta insatisfacció permanent amb el nostre cos, i perquè, com vàrem dir, venim a desplegar al màxim les lleis d'igualtat, i la discriminació per aparença física és un dels eixos que recull la Llei 19/2020. I aquí no hem deixat perdre ni un minut per desplegar-la, la 19/20, dic. Hem posat en marxa l'organisme de protecció i promoció de la igualtat de tracte i la no-discriminació, i, d'ençà de l'activació aquest mes de març del formulari de denúncies i el servei d'atenció a les víctimes, hem rebut ja trenta-vuit denúncies. S'han format més de vuit-cents empleats i empleades públiques en la Llei 19/20 i també més de dues-centes persones de l'àmbit de l'Administració pública en matèria d'antiracisme. Sota el paraigua també de la Llei 19/20 i de la Llei 11/2014, de drets de les persones LGTBI, hem aprovat un acord de govern per incloure la identitat de gènere no binària i tota la diversitat familiar en els formularis administratius. Hem creat un postgrau de polítiques LGTBI a la gestió pública, i fa tot just una setmana presentàvem dos microcursos de gestió de la diversitat LGTBI a les empreses, perquè els llocs de treball també han de ser un espai segur. I alguns d'aquests eixos de desigualtat estructural necessitaven més atenció de les institucions. Per això estem treballant en dos avantprojectes de llei: la llei contra el racisme en totes les seves formes i expressions, incloent-hi el racisme institucional, i la llei integral de reconeixement del dret a la identitat i expressió de gènere, que seria la llei trans catalana. Pel que fa al desplegament de la Llei 17/2020, a l'estiu presentarem el nou protocol marc que ha de guiar l'abordatge de les violències masclistes per part de tots els poders públics. Però és que, mentrestant, hem estat treballant en diferents dels protocols sectorials que també penjaran d'aquest protocol marc i que s'havien d'actualitzar. Hem estat generant també els indicadors de diligència deguda, perquè, com sabrem si estem avançant en l'erradicació de la violència institucional si als professionals o qualsevol actor o poder públic no li salten alarmes, no?, no pot identificar quines serien les males praxis? O al revés, quina és aquella bona praxi que és una actuació diligent i que no revictimitza? Estem reforçant també la xarxa especialitzada. El que anunciàvem a l'octubre era tota la detecció que anàvem fent i el compromís de poder reforçar-la. A l'octubre era evident que no la podíem materialitzar, perquè no teníem nous pressupostos, i aquests nous pressupostos..., com dic, fa cinc mesos que tenim el pressupost, i el que tenim, doncs, és aquesta identificació de quins són els recursos que cal reforçar amb més professionals, amb més hores d'atenció, amb serveis més ajustats a les necessitats de les dones i amb una millor cura, també, de les mateixes professionals. I, perquè entenem que un acompanyament més proper tant a les dones com al seu entorn forma part del dret a la reparació, hem activat més vegades que mai el SIC –el servei d'intervenció en crisi– i estem canviant també els paràmetres del 900 perquè no sigui simplement un telèfon d'informació, sinó que sigui un telèfon d'atenció. I, com deia, i ja hem explicat altres vegades, l'acompanyament que també hem fet en casos de feminicidis a l'entorn familiar, fent-nos càrrec del sepeli o de la repatriació i el trasllat del cos, com també ho fem amb agressions per delictes d'odi amb intervencions mèdiques que no estiguin cobertes en la cartera de salut. Per acabar el resum d'accions més destacades, doncs, aquest lideratge i coordinació de la resposta del Govern a la crisi d'Ucraïna, a la crisi humanitària provocada per la guerra d'Ucraïna, sense rebre un duro per part de l'Estat dels fons europeus per atendre les persones refugiades ucraïneses. Ho hem dit, ho deia de manera molt contundent la setmana passada: l'Estat ha dimitit de l'atenció a qui no està dins del programa estatal de refugi, quan a Catalunya el setanta-dos per cent de les persones refugiades han estat acollides per famílies de la pròpia comunitat ucraïnesa. I, en aquest cas, el que hem fet des de la Generalitat és posar-nos al costat de les persones, i les persones estan als municipis. Per tant, hem reforçat els serveis d'acollida als municipis, els serveis d'informació i atenció a les dones, atès que la major part de les persones adultes desplaçades són dones. Hem activat un servei de detecció de tràfic d'éssers humans. I hem posat en marxa un servei de cures i lleure per a menors allotjats en hotels, o també en els municipis on hi hagi un volum més important de persones refugiades a través d'aquesta extensió del programa TempsxCures. Però, finalment, aquest alineament també de tot el Govern en la transformació feminista. Vostè em deia abans que l'Institut Català de les Dones no era un instrument que acabés de funcionar per fer aquesta transversalitat. Doncs fixi-s'hi: si comparem les dades del primer trimestre del 21 amb el primer trimestre del 22, hem passat de vint-i-nou informes sol·licitats pels altres departaments a vuitanta-nou, més del triple. Estem assegurant que tots els avantprojectes de llei incorporin la perspectiva de gènere interseccional quan surten de govern. Per primera vegada hi ha una coordinació efectiva, no discutida, a l'àmbit de les violències masclistes, perquè estem treballant amb el conjunt de departaments els diferents protocols sectorials. Estem revisant tots els protocols contra l'assetjament, tant el de l'Administració com el d'alguns departaments que en tenen de propis, com el pla d'escoles lliures de violències, com aquest protocol de feminicidis per articular una resposta diligent entre SEM, cossos policials, la xarxa especialitzada, la DGAIA i el volum d'accions codissenyades amb altres departaments, on l'acompanyament prestat és enorme. Després, en el següent torn, en podem parlar més.
Seguidament, torna a tenir la paraula la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, presidenta. Gràcies, consellera, també, per la resposta. O sigui, nosaltres..., és cert que sí, clar, que les polítiques d'igualtat són feministes, com ho haurien de ser totes les polítiques del Govern, però volíem centrar-ho només en una àrea perquè creiem que el tema dona per a aquests deu minuts i aquests cinc més, perquè si volguéssim entrar també en el que està fent la seva conselleria en matèria de polítiques LGTBI crec que necessitaríem una altra interpel·lació, i si ho volguéssim fer amb el que està fent amb els temes d'immigració i acollida necessitaríem una altra interpel·lació. Per tant, en tot cas, el que hem volgut és com especialitzar una mica. Entenc que vostè ha volgut fer una resposta més global, de balanç de tota l'àrea, però jo sí que vull centrar-me una mica en el que era l'objectiu per a nosaltres, com a mínim d'aquesta interpel·lació. És cert que una conselleria no es crea d'un dia per l'altre, i és cert que és difícil moure recursos, i és cert que les traves burocràtiques poden ser molt complicades, però també és cert que, quan es vol, es pot més i es pot més ràpid. I aquí és on nosaltres creiem que no hi ha hagut voluntat en el Govern de la Generalitat de Catalunya, en donar-li a la seva conselleria els recursos que necessita per realment poder desplegar-se des del començament. És cert que no va haver-hi pressupostos fins al gener del 2022, i, ja l'hi dic, uns pressupostos que no són especialment bons per a la seva conselleria, no és la conselleria que més pugui treure pit d'aquests pressupostos. Com a mínim, nosaltres, quan havíem d'explicar l'acord de pressupostos..., era un dels temes on com a mínim jo em sentia més compromesa, perquè no sabien massa què vendre, honestament. Per què? Perquè recullen diners que havien estat executats per altres departaments abans, els ajunten tots, però a l'hora de la veritat no tenen prou recursos per fer aquest canvi en el que serien les polítiques feministes del Govern de la Generalitat de Catalunya. I crec que és una cosa que vostè també pot reconèixer, que segurament li hauria agradat tenir més recursos; segurament li hauria agradat que el pressupost d'immigració no es quedés congelat, perquè, a més, és en el pressupost d'immigració on també ve el pressupost d'acollida. Amb el que ha vingut amb la guerra d'Ucraïna, segurament el seu departament també hauria volgut tenir més recursos per a això. Per tant, crec que és una mica honest i necessari reconèixer que l'aposta pressupostària no va ser lo necessària que havia de ser per realment donar-li a la seva conselleria la potència que havia de tenir com un dels grans eixos de transformació d'aquest Govern. Després, hi ha tota la part de transversalització, que vostè ha explicat moltes de les coses i dels espais de coordinació que té amb altres departaments; i segur que sí, però que a l'hora de la veritat no creiem que acabi..., que s'estiguin concretant realment aquestes coses. És que vostè ha parlat del programa Coeduca't abans. El programa Coeduca't és un programa que des que fa que està en marxa, que no sé si deuen ser sis, set anys, a les escoles bàsicament depèn de la bona voluntat dels equips directius i dels professors perquè s'implementi. Ja sap que jo sempre..., bé, a mi m'agrada parlar molt de la meva filla, perquè jo estic aprenent molt de polítiques feministes a través del creixement de la meva filla. La meva filla ara té onze anys, gairebé dotze, està acabant sisè de primària, i la setmana passada van tenir, per primera vegada, un curs d'educació sexoafectiva amb Sida Studi, un taller de dues hores, que tenen una altra segona sessió aquesta setmana, pagat per l'associació de famílies de l'escola. O sigui, ho ha hagut de pagar l'associació de famílies de l'escola, perquè, si no, a la seva escola no hi havia això. Perquè, a més a més, segurament..., els docents i les docents reconeixen que no estan preparats per fer-ho. Perquè el programa Coeduca't no pot ser una pàgina web amb mòduls i amb fitxes, segurament ha de ser alguna cosa més, ha d'haver-hi aquest desplegament curricular. Perquè ara estem parlant també dels temes de pobresa menstrual i el que vostè ha dit de com afavorir l'equitat menstrual. Però és que el que ens trobem és que hi han moltes nenes, i, evidentment, molts nens, que quan arribin a tercer de l'ESO la primera vegada que sentiran parlar de tota la dimensió i la complexitat que té la menstruació serà quan els hi donin això, perquè durant tota la seva educació, més enllà d'un mòdul, un parell de sessions en l'estudi del cos humà, no hauran parlat dels drets sexuals i reproductius. Per tant, hi ha molta feina a fer en aquesta transversalització real. I en els temes de salut a mi m'agradaria insistir-hi més, perquè l'estratègia de drets sexuals i reproductius..., el que a nosaltres ens diuen les entitats és que no s'està fent un procés participatiu amb les entitats especialitzades en drets sexuals i reproductius. No parlo de metges o d'infermeres o de personal sanitari, que és la resposta que em va donar el conseller Argimon en el seu moment. Per tant, consellera, jo crec..., i això és el que intentarem fer a la moció, i entenem que vostè segurament pot compartir molt del que nosaltres proposarem. El que volem és realment reforçar i comprovar si és que el seu Govern, el Govern de la Generalitat de Catalunya, es creu la necessitat d'una Conselleria d'Igualtat i Feminismes, i la dota dels recursos i la capacitat necessària per fer aquesta transversalització i per millorar la vida de les dones a Catalunya. Perquè ara mateix ens preocupa que això no sigui així. I ja l'hi dic: al desembre del 2022, amb el nivell d'execució, tindrem una bona avaluació que vagi una mica més enllà de l'autoavaluació que es fa el propi Govern. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula la consellera Tània Verge.
Diferents qüestions: la transversalitat, com sap, no és mai fàcil, és complexa, però el que marca la diferència és ser-hi o no ser-hi. I, com li deia, estem treballant amb diferents departaments moltíssims projectes, sigui a vegades amb l'acompanyament, altres vegades directament amb codisseny. I li puc posar diferents exemples. Torno a fer l'emmarcament més general, eh?, perquè per mi el departament és les dues secretaries, no és només la Secretaria de Feminismes. Les convocatòries del SOC per a la integració laboral de persones trans, de persones refugiades o la regularització de migrants; aquestes convocatòries es treballen conjuntament entre els equips dels dos departaments. Pel que fa a la coeducació, aquest és un àmbit que hem tractat moltíssim amb el conseller d'Educació, la secretària de Transformació Educativa i les dues secretàries del meu departament. I ho veiem igual: la coeducació ha de deixar de ser un programa, no té sentit que sigui un programa. Perquè si agafem la llei d'educació, la llei de la infància, les quatre lleis d'igualtat, ens diu que és un principi del sistema educatiu. Per tant, no pot ser un programa com un bolet; s'ha d'integrar. I en el nou decret d'ordenació dels ensenyaments de l'educació bàsica ho hem treballat d'aquesta manera, perquè la coeducació sigui un principi rector de tot el sistema educatiu, perquè l'educació en sexualitats sigui curricular i perquè en la definició de les competències hi apareguin els elements de perspectiva de gènere, igualtat de tracte, no-discriminació, educació en sexualitats..., transformar també els currículums perquè no siguin eurocèntrics com ho són fins ara. Tots aquests elements hi estan presents, i quan està present en competències vol dir que després són resultats d'aprenentatge i que això es pot avaluar. Un canvi en el sistema educatiu el veurem d'aquí al gener del 23? No. El que fem amb moltes coses és assentar les bases perquè aquest canvi es pugui produir. Això repercutirà després en la formació al personal docent, fins i tot a les pròpies titulacions que preparen, sigui el màster de secundària, com a les prèvies de pedagogia, de magisteri, etcètera. Però això ho estem treballant. Deia: «Ser-hi o no ser-hi importa molt. També estem al pla de salut mental, per les dimensions que té la violència masclista, la LGTBIfòbia, el racisme, en la salut mental de les persones; també en la renda bàsica universal, per aportar també tota aquesta perspectiva interseccional a com entenem les desigualtats i quin és l'impacte de les mesures; al pla d'indústria, al pacte contra la segregació escolar. I, sí, és cert que podríem tenir més recursos, tant humans com econòmics, però hem de ser realistes, en el sentit de quant de temps es triga en crear un departament. És que aquesta part és inevitable –és inevitable–, si coneixen més o menys l'Administració pública, però cada procés de creació d'una plaça ha de ser aprovada i té uns processos i uns tràmits. Per tant, estem incorporant el volum de persones que se'ns van concedir de capítol 1, però no les pots incorporar totes de cop, perquè com que no tens encara tota l'estructura musculada, fins i tot la part de recursos humans ha d'anar processant de manera més lenta que un departament que porti quaranta anys amb la mateixa estructura. Per això deia: «Aquest any i mig de construcció és inevitable. I també l'hi dic i hi estic d'acord: la creació de la conselleria ha suposat que es doblaven els recursos que havien tingut històricament les polítiques que agrupa ara aquest departament. Crec que és una valoració molt positiva per a l'exercici pressupostari 2022. Si el 2025 tinguéssim el mateix pressupost, no estaria fent aquesta valoració. Però el pressupost de sortida, sí, perquè necessites tenir tota aquesta estructura musculada per poder donar sortida als diferents projectes, per poder canviar processos. Perquè la interseccionalitat, que és inherent a l'ADN d'aquesta conselleria, la farem construint-la, perquè hi ha molta més expertesa a nivell d'entitats que dins l'Administració Pública, perquè ni es recullen les dades de manera interseccional. Perquè abans de començar a fer certes coses, hem hagut d'anar una mica més lentes, i amb això..., ho dic a dins i a fora, eh?, a vegades, el lema aquell de la CUP d'«anàvem lents perquè anàvem lluny. És que no teníem metodologia, no hi havia metodologies d'algunes coses. Estem conceptualitzant, estem desplegant tots aquells instruments de la Llei 17/2020 per poder refundar, també, els serveis. És a dir, que de manera inevitable farem una transformació que és important; l'hem començat a fer, però necessitem una mica més de marge per poder-ho posar tot a la pràctica. Gràcies.
Moltes gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre la creació d'una empresa farmacèutica pública]] [[300-00175/13]] Passem al setè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la creació d'una farmacèutica pública, que ha presentat la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar. I té la paraula, per exposar-la, la diputada senyora Laia Estrada.
Presidenta... Conseller, Argimon, diputats i diputades que quedeu a l'hemicicle fent feina diversa, bé, som aquí per parlar d'una proposta que no és nova: la farmacèutica pública. La CUP fa molt de temps que estem posant aquesta proposta sobre la taula. Avui en podem parlar amb vostè, conseller. Per nosaltres, la covid ens va deixar unes imatges esfereïdores, terribles, que no podem passar per alt, tant perquè s'han de depurar responsabilitats, però també perquè n'hem d'extreure lliçons. I una d'aquestes lliçons, al nostre entendre, és, precisament, la necessitat, la urgència d'apostar per eines com pot ser una farmacèutica pública. Per què? Doncs, des d'un punt de vista nacional, per avançar en el nostre procés d'independència, perquè al final és una eina que tenim com a país. Però després també perquè, des d'un punt de vista de la salut pública, és imprescindible fer front a les situacions que hem viscut, que mai més no tornem a ser ostatges dels interessos de la indústria farmacèutica privada, que mai més puguem veure situacions de desabastiment de medicaments, que mai més puguem veure situacions de pobresa farmacèutica –no ens agrada posar adjectius a la pobresa, perquè la pobresa es manifesta en tots els àmbits, però perquè entenguem de què estem parlant– i, a més a més, perquè garantim que la investigació es fa pensant en el bé comú i no en extreure el màxim benefici particular. Quan va començar la pandèmia a casa nostra ja vam quedar perplexes veient determinades imatges, com va ser la de la nostra gent gran abandonada a la seva sort, però també situacions en les que es veia com la població no tenia accés a mascaretes, a guants, etcètera, o ni tan sols el nostre personal sanitari tenia accés a EPIs –allà estan les imatges de les nostres professionals, doncs, amb bosses d'escombraries com a EPIs improvisats–; de fet, se'ls va qualificar com a kamikazes per part de la premsa internacional. I, al mateix temps, vèiem com la indústria farmacèutica es feia d'or. Primerament, el que van fer va ser retirar del mercat aquells productes que havien d'estar destinats a combatre la covid, van retirar del mercat guants, van retirar gels hidroalcohòlics, alcohol, aigua oxigenada, mascaretes. Això es va retirar del mercat. Posteriorment, només es podien trobar en determinats llocs, com van ser els hospitals. I, per últim, van treure-ho al mercat un cop hi havien implementat una pujada, un encariment de fins als cinc-cents per cent del seu preu original. Llavors, sí que ho van treure al mercat i, òbviament, van treure un suculent benefici. Però, per si això no fos suficient, vam veure com en un moment determinat en el que molt poca gent tenia accés als tests, doncs, les farmacèutiques estaven garantint a la sanitat privada que qui s'ho podia permetre hi tingués accés, i, fins i tot, en un moment en el que els propis professionals sanitaris no tenien tots ells accés a poder-se practicar un test o una prova PCR. Tot això va succeir. I nosaltres, des de la CUP, sovint denunciem que no s'hauria de permetre que absolutament ningú fes negoci i es lucrés a costa de la salut de la població. I ho fem per referir-nos a la sanitat privada o concertada. Però aquí també hi ha un actor estrella, que molts cops passa més desapercebut o sense fer tant de soroll, però que ho acapara gairebé tot, que és la indústria farmacèutica. I és que ningú no controla la indústria farmacèutica, perquè precisament qui s'hauria d'encarregar d'avaluar i de supervisar l'autorització de comercialització de medicaments de la Unió Europea, que és l'Agència Europea del Medicament, resulta que està finançada en un vuitanta per cent per la mateixa indústria farmacèutica privada. Per tant, qui hauria de prémer el fre, qui hauria de posar fre resulta que està pagat per qui constantment està interessat o està prement l'accelerador. És sobretot en temps de crisi generalitzada quan considerem que des de l'Administració, des de les institucions, hem de dotar-nos del màxim d'instruments per tal de combatre aquells que fan negoci especulant amb la vida de la gent. Però aquests mecanismes, òbviament, no es creen per generació espontània. I precisament va ser en plena crisi sanitària que la CUP vam posar per primera vegada sobre la taula en aquest Parlament la necessitat imperiosa de crear una farmacèutica pública. Aquesta proposta va ser rebutjada amb els vots en contra de Junts per Catalunya, Esquerra Republicana, Ciutadans, el PSC i el Partit Popular. Posteriorment, en les negociacions amb Esquerra Republicana al voltant de la investidura de Pere Aragonès, doncs, vam tornar-ho a posar sobre la taula sense èxit –tot i que veient el poc compliment o nul compliment dels acords, tampoc no hauria servit de massa que ens ho haguessin acceptat. Però, en definitiva, avui en tornem a parlar. Avui hi tornem a insistir, perquè considerem que no només és un debat necessari, sinó que és una eina, com diem, imprescindible, tant des d'un punt de vista sanitari com de sobirania nacional. És imprescindible tant per reenfocar la investigació, com per millorar la transparència, garantir la seguretat dels medicaments, controlar els preus, acabar amb els desabastiments i fer possible l'expropiació de patents. I m'entretinc una miqueta en cadascun d'aquests punts, conseller, per compartir la importància que nosaltres li donem a aquesta eina. En primer lloc, per reenfocar la investigació, per què és important? Perquè una amplíssima majoria dels tractaments en fases primerenques de la investigació queden en un no res i, per tant, resulta molt poc interessant, resulta de poc interès per a les farmacèutiques destinar-hi recursos. Per a elles és molt més senzill i suculent, profitós, deixar que siguin les institucions públiques qui facin la feina bruta i poc rendible, i quan un determinat compost resulta prou prometedor és quan les grans farmacèutiques intervenen i el que fan és adquirir aquest producte beneficiant-se de tots els diners públics invertits anys enrere Bàsicament, estem finançant amb diners públics la investigació més complexa, la bàsica, i la venem a la indústria cedint tots els drets sobre aquest producte sense disposar de cap mecanisme per garantir que després hi hagin uns preus que siguin raonables i accessibles. És un perfecte exemple, al nostre entendre, de en què consisteix la col·laboració publicoprivada, que és posar diners públics al servei del lucre privat. La indústria farmacèutica pública serviria per reenfocar aquesta situació, potenciant la investigació a totes les nostres universitats i centres públics de recerca, però conservant els drets a posteriori derivats d'aquesta investigació i, per tant, assegurant una distribució equitativa i responsable del producte final. Quan diem que la indústria farmacèutica pública serviria per millorar la transparència, ho diem perquè sovint les indústries farmacèutiques privades dificulten o posen traves a l'hora d'accedir a informació sobre els efectes adversos. Quan afirmem que, a més a més, ens permetria garantir la seguretat dels medicaments, ho diem perquè les retirades del mercat de lots de medicaments concrets perquè eren perillosos han demostrat que es donen situacions en les que les indústries farmacèutiques prioritzen tant amplificar els seus beneficis que externalitzen la producció a d'altres països amb controls de qualitat molt més laxos, posant en perill la salut de les pacients. Una indústria de titularitat i de gestió pública permetria que els criteris econòmics no predominessin per sobre de la seguretat dels medicaments i de les pacients. En quart lloc, per què diem que ens permetria controlar els preus? Doncs perquè actualment els marges de benefici són escandalosos, ronden una mitjana d'un setanta, vuitanta per cent, i l'elevat cost del medicament no està relacionat amb la investigació. De fet, a investigació i recerca s'hi deu destinar un tretze per cent del cost total, el que costa més diners és la comercialització i la promoció d'aquest producte. La farmacèutica catalana pública el que ens permetria és millorar aquesta relació entre el preu real del producte i el preu final de dispensació. Per què ens permetria acabar amb els desabastiments? Tenim una situació greu de desabastiment de medicaments d'ús hospitalari. A l'Estat espanyol es quantifiquen en més de dos-cents els medicaments que pateixen desabastiment, alguns d'ells, prop d'una cinquantena, d'impacte major. Què passa? Doncs que aquest marge de benefici tan elevat, a part d'aquest encariment tan astronòmic respecte al cost real, es produeix perquè desatenen aquells medicaments que, tot i ser efectius, no tenen tanta rendibilitat econòmica. Una indústria pública precisament permetria resoldre el greu problema actual de desabastiments posant el focus exclusivament en aquells medicaments que són necessaris i eficaços per a la salut de la població, i no pensant en l'índex de rendibilitat que aquests medicaments poden tenir. I, per últim, aquesta farmacèutica pública és el que veritablement ens permetria utilitzar l'eina de l'expropiació de patents, que, com vostè sap, conseller, és un mecanisme legal que permet que un país fabriqui un medicament genèric tot i estar protegits sota patent, i que a més a més aquesta expropiació es podria dur a terme sense prèvia negociació amb la farmacèutica propietària, en un context de crisi o de situació d'emergència sanitària. És un mecanisme d'autodefensa per controlar preus abusius, per evitar que tot es vengui fora, per evitar, en definitiva, el desabastiment o que la gent no tingui accés a medicaments. Per nosaltres això és una qüestió de voluntat política, conseller; una voluntat política que no sabem ni si el seu departament ni si el seu Govern, doncs, tenen interès a desenvolupar, prioritzant la salut de la població i plantant cara als interessos d'aquests voltors. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula el senyor Josep Maria Argimon, conseller de Salut.
Presidenta... Diputada Estrada... Bona tarda a tothom, diputats, diputades. Miri, hi han elements del seu plantejament en els que coincideixo plenament; no amb la solució, ja ho avanço, però sí el fet de, per exemple, que el preu de determinats medicaments són absolutament exorbitants, i difícilment assumibles pels sistemes de salut, fins i tot de països amb més recursos econòmics..., també difícils d'assumir. Segon element amb el que també coincidirem..., és el fet que els procediments de fixació de preus moltes vegades no són transparents. Són complexos, difícils d'entendre i poc transparents. I moltes vegades els sistemes públics, els governs, no disposen de la informació necessària per realment fer aquesta fixació de preus. També estic absolutament d'acord que els beneficis de les grans companyies farmacèutiques cada dia són més i més elevats. També hem d'estar d'acord amb una cosa, que és que també la indústria facilita la innovació, la recerca, el desenvolupament..., és tractora; per tant, això també ho hem de reconèixer. Amb el que no estic d'acord, o no estem d'acord, és amb la solució que vostès proposen davant d'aquesta realitat, que és la creació d'una farmacèutica pública. I bàsicament perquè hauríem..., i ho intentaré resumir, però hauríem, bàsicament, de fer una inversió que no està fent en aquests moments tampoc cap sistema nacional de salut –cap– a nivell de fabricació. Necessitaríem una inversió pública extraordinària per a la creació d'empreses que fabricarien aquest medicament, independent de la indústria farmacèutica. Caldria l'adquisició de societats de fabricació i d'autorització de comercialització, inversió en recerca manufactura, inversió en fer una sèrie d'estudis clínics, que evidentment s'estan fent, i a vegades es fan també en l'entorn públic, però que haurien de ser a gran escala en forma de bioequivalència o de no inferioritat clínica. Això són estudis que triguen entre dos i cinc anys, amb costos que no poden estar..., o que estan –perdó–, més ben dit, entre 5 milions els més econòmics fins a 300 milions. I després hauríem de sumar-hi tot el cos de mantenir les plantes d'aquestes característiques. I després anem a nivell de la recerca. Es considera que per desenvolupar un medicament es triga entre deu i quinze anys, té un cost entre 1.000 i 2.000 milions d'euros, amb una taxa d'èxit que moltes vegades és inferior al..., molt petita, inferior al deu per cent. Si considerem que cada any s'autoritzen entre quaranta nous medicaments i cinquanta noves indicacions de productes ja autoritzats, caldria estudiar-ne al voltant de nou mil. Estic parlant de si volem realment una sobirania, eh?, si volem una sobirania a nivell de Catalunya. Per igualar la taxa de producció de la indústria farmacèutica, caldria redimensionar la inversió en recerca pública de manera substancial fins a l'equivalent de fer uns quatre mil projectes clínics, en fase clínica, per poder realment desenvolupar i tirar endavant els medicaments que requereix una població com la de Catalunya o la de qualsevol altre país. Tot això de manera sostinguda al llarg de diversos anys, per tal de poder garantir, a deu-quinze anys vista, que es comencessin a obtenir alguns productes independents de la indústria farmacèutica. Després, caldria una inversió dràstica sobre patents. Això ho podríem parlar en una altra..., si vostès volen, en una altra interpel·lació, per no estendren's, però realment intervindre sobre les patents també té un risc de desabastiment. I si anem a mirar una mica què ha passat en el món internacional, nosaltres ens trobaríem amb Cuba. Cuba, per exemple, és un país que des del punt de vista de desenvolupament de vacunació i immunoteràpia és francament un país avançat, però no és sobirà en tot lo que és la resta de medicaments, diguem-ho així de clar. Podríem trobar l'exemple de Suècia. Suècia té una farmacèutica pública, però la farmacèutica pública sueca, bàsicament, es dedica, sobretot, a lo que és un tractament..., a fabricar medicaments adaptats de manera individual. Per exemple, un nen o una nena que pot necessitar una preparació, un sabor específic; persona que pateix hipersensibilitat; gent potser en fase molt avançada de la malaltia i que requereix una cura pal·liativa. No tant un nou medicament, sinó determinades presentacions que puguin ser més palatables, etcètera. Però la indústria sueca és un exemple clar de col·laboració publicoprivada perquè accepten contractes de desenvolupament i fabricació de medicaments per compte d'altri, per compte d'empreses biotecnològiques i farmacèutiques. I si anem a mirar quines són al rànquing de despesa en medicaments i amb la indústria farmacèutica a Suècia, ens trobem amb el mateix rànquing que a la resta d'Europa. Són les big pharma. Comencen per Merck, segueixen per Novartis, continuen..., ara ho dic de memòria, però no em voldria equivocar, si és Johnson & Johnson o Glaxon, és igual. Són les big pharma, els deu primers, i, a més, a un nivell igual –similar, parlo– que a la resta de països europeus. I, per tant, jo, des d'aquest punt de vist, crec que sí..., i vostè ha parlat abans de la sobirania, i després m'hi referiré, si m'ho permet, a la rèplica, a la resposta, perquè des del punt de vista de la sobirania hi han alguns elements que sí que podem avançar, i que necessitem avançar per poder també fer més transparent, per poder també el que vostè ha dit, redirigir clarament cap a on volem posar els nostres esforços en recerca –i parlo ara tant de la indústria farmacèutica com de la recerca pública–, i després iniciatives internacionals que permetin, sobretot, buscar aquest preu just del medicament. Preu just per a tothom: per a nosaltres –quan dic «nosaltres vull dir els països que podem accedir més fàcilment al medicament–, com per a molts d'aquells països que accedir-hi els costa molt més. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, torna a tenir la paraula la diputada senyora Laia Estrada.
Bé, fantàstic que vostè ja hagi esmentat dos exemples de països molt diferents, perquè potser algú s'imagina que l'aposta per una farmacèutica pública només pot provenir d'una formació, doncs, que pertany al moviment de l'esquerra independentista, i, per tant, que en el seu ideari porta la necessitat del control públic sobre els sectors estratègics d'un país. Efectivament, sí, nosaltres apostem per aquest control públic dels sectors estratègics i dels serveis públics, i Cuba és un exemple de país socialista que nosaltres reivindiquem i que defensem, i que pensem que té una farmacèutica totalment pública, que abraça des del que és, doncs, la recerca, el desenvolupament, la investigació, fins a la comercialització i distribució, i que, certament, és pionera i molt innovadora; és a dir, no només des de la part privada podem tenir innovació, sinó que també des de la part pública –i Cuba ho demostra: es pot tenir innovació–, però que també hi ha altres exemples, com pot ser el de Suècia, que no té res a veure amb el model econòmic cubà. Vostè parlava de Cuba, i deixi'm recordar-li que actualment exporta a més de cinquanta països, i que, certament, sí que la seva producció permet cobrir la major part, no tota, però sí la major part de la seva demanda interna. I si parlem de Suècia, de fet, la seva farmacèutica pública és un dels majors productors medicaments especialitzats de tot Europa, i la seva farmacèutica, que està composta per quatre fàbriques, produeix al voltant d'uns dos mil productes, i s'exporten, es venen a trenta-cinc països de tot el món. No només exporta, sinó que, a més a més, es dedica a elaborar medicaments que distribueix la seva pròpia empresa, que els proveeix a la seva farmacèutica pública a nivell, doncs, d'oficines que té per tot el país. Per nosaltres aquests dos exemples demostren que no estem parlant d'una quimera, que estem parlant d'una proposta que és factible, que és viable, i que ja sabem que d'un dia per l'altre no serem independents d'aquestes urpes, no?, de la farmacèutica privada, de la indústria farmacèutica privada, però que es tracta d'una eina que està allà i que permet millorar el dia a dia de la població. I si parlem de com ho fem, concretament, hi ha informes..., concretament un informe de Compromís, que xifra en 100 milions d'euros la inversió que seria necessària inicialment per produir una vintena de medicaments, que nosaltres entenem que haurien de ser aquells que tenen més desabastiment, i que, per tant, ens permetria aconseguir una rendibilitat o aconseguir que aquesta inversió inicial ja quedés amortitzada, perquè tindríem un client fix, que són els nostres hospitals, i, per tant, una demanda que seria totalment fixa. Aquesta empresa nosaltres entenem que hauria de dependre de salut, que hauria de ser cent per cent pública, de titularitat i de gestió pública, i que hauria d'abastar tot el circuit dels medicaments, des de la recerca, la investigació i el desenvolupament fins a la comercialització i la distribució. No caldria ni tan sols crear cap nou impost per a les farmacèutiques privades. Entenem que es tracta, doncs, d'assumir el repte que comportaria aquesta inversió inicial. Però entenem, hi insistim, que els marges de benefici actuals són tan elevats dins de la indústria farmacèutica que podria quedar amortitzada en relativament poc temps, dins del que cap. Per nosaltres els estalvis econòmics i socials –els beneficis socials, sobretot– permeten entendre que estem parlant d'una proposta que ha de ser prioritària a nivell de país. I, hi insistim, només per pal·liar el desabastiment que existeix en molts medicaments, ja amb això hauríem de tenir prou al·licient com per desenvolupar aquesta proposta. Mentrestant, què podem fer? Si vostès volen continuar analitzant, estudiant si és viable o no la creació d'aquesta farmacèutica pública, els recomanem com a mínim que despleguin quatre estratègies. La primera, desplegar l'agència catalana del medicament, un organisme autònom que s'hauria d'encarregar de vetllar amb relació a tots els productes, doncs, sanitaris, i, per tant, de vetllar perquè tot el que afecti aquests productes vagi en benefici del conjunt de la població. En segon lloc, intervenir en el mercat majorista. És a dir, la intervenció d'un operador públic entenem que seria imprescindible per reduir el lucre del circuit del medicament i per controlar les grans quantitats d'estocs que es poden produir i controlar els preus. En tercer lloc, garantir l'atenció farmacèutica a les zones rurals. No pot ser que això depengui de si a algú li surt a compte o no posar una farmàcia. I, en quart lloc, primar la racionalitat en la prescripció i la dosificació. No es poden prescriure medicaments que són més cars que altres quan no hi ha una diferència substancial quant a l'efectivitat. I –acabo, presidenta– hem de deixar de que es prescriguin fàrmacs en quantitats que no són necessàries i prioritzar, per tant, el sistema unidosi. [[Alguns aplaudiments.]]
I, en el torn de rèplica, té la paraula el conseller de Salut.
Bé; vostè em parlava, diputada Estrada, de l'agència del medicament, ara mateix, no? I, des d'aquest punt de vista, sí que hem de tenir present un element: a Europa, els medicaments els aprova l'EMA –vostè també ho ha citat abans. L'EMA l'únic que diu és si és efectiu o no, si és eficaç o no aquest medicament; diu poca cosa..., bé, diu molta cosa més, però, bàsicament, aquesta és la seva conclusió. I és la potestat de cadascun dels estats decidir si aquest medicament entra o no en cartera pública i decidir la fixació de preu. I per això –per això– ja és prou important ser sobirà, per poder decidir si determinats medicaments entren o no en cartera pública. Perquè estan entrant en cartera pública –i també, diguem-ho, s'aproven per part de l'EMA– medicaments que aporten poc valor afegit. I quan jo estava parlant de que a vegades els mecanismes no són transparents..., és com valorem aquest valor afegit, què ens aporta de més –cara al ciutadà, cara al pacient, en aquest cas– aquest medicament. I, en funció d'aquest valor afegit, és quan jo també puc fixar el preu. Aquest és un element important. Segon element important. Moltes vegades, quan es fixa el preu, es fixa..., i, sobretot, parlo ara cap als medicaments orfes, perquè aquí també, diguem-ho clar, la indústria farmacèutica ha virat. Quan fa uns anys la indústria investigava molt poc amb medicament orfe –en malaltia minoritària, medicament orfe–, des de fa uns anys, pràcticament la seva, diguéssim, mirada és cap a aquesta malaltia òrfena, cap a aquesta malaltia minoritària. Per què? Perquè s'ha vist que estem disposats a pagar. I, per tant, en aquests moments, és on ells posen la mirada. Però dic això, perquè moltes vegades aquestes malalties minoritàries són, com diu la seva paraula, per a poques persones –afortunadament, per a poques persones. Però, moltes vegades, els medicaments –i això també ho saben vostès–..., les indicacions s'eixamplen, s'amplien. I quan aquí s'amplia aquesta indicació és el moment de renegociar preu. I nosaltres –parlo ara en la fixació de preus– tenim veu, però no tenim vot. Tenim capacitat d'influir, i li asseguro que influïm, perquè d'alguna manera hem posat en marxa els registres de malalties precisament minoritàries, tot un element de programes i projectes d'harmonització de medicament. D'alguna manera estem influint en l'agència del medicament espanyola, però no tenim capacitat de decisió, no en tenim, i volem decidir. Aquest és un element prou important. Per un altre cantó, després també hi han iniciatives que, evidentment, t'hi has d'afrontar i les has d'abordar com a estat, que són, per exemple, les polítiques que puguin desplegar des de l'OMS o altres organismes internacionals, com li deia abans, del preu just. Del preu just des de dos vessants: des del medicament innovador que té un preu, com deia abans, moltes vegades exorbitant i que no coneixes ben bé per què té aquest preu, com s'ha desenvolupat o com s'ha fixat aquest preu, i que, per tant, hi han problemes d'accessibilitat, i especialment en determinats països de renda baixa, o mitjana baixa. Però també per lo que vostè s'ha referit abans: pels fàrmacs que són més antics, pels fàrmacs que no tenen patent. I que, des d'aquest problema, hi ha un problema d'escassetat, a vegades, de fàrmacs que poden ser essencials: un fàrmac que tots devem recordar, que és la penicil·lina benzatina, doncs, que té poc interès comercial, o el metotrexat, que en el seu moment va tenir un gran paper, que el segueix tenint ara en alguns moments determinats, però que perd interès comercial. I, en aquest sentit, també poden quedar desproveïts. Per tant, aquí també és necessari definir aquest preu just; preu just definit com aquell que sigui accessible per als sistemes sanitaris i els pacients, que alhora proporciona un incentiu de mercat suficient perquè la indústria inverteixi en innovació i producció de medicaments. Aquí ens podem trobar. Quan jo he volgut exposar, en la primera part, que potser he sigut molt breu i potser no..., i disculpin si no és lo tradicional, però el que he volgut dir és: si nosaltres volem tota la farmacopea, això és impossible. La farmacèutica sueca no va a tota la farmacopea; va a uns elements molt concrets –a més, molt ben fets, ho reconec–, però no va a la capacitat global que podem tenir, de lo que avui tenim en els hospitals o de lo que avui tenim a pacients en els centres d'atenció primària. No podríem, com a país, ni nosaltres, ni els veïns de França, ni d'Itàlia, ni d'Alemanya, ni de Suècia. Just, clavat, zero. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre la prevenció i la reducció del frau fiscal]] [[300-00176/13]] Passem al vuitè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la prevenció i reducció del frau fiscal, que ha presentat el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. I té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, el diputat senyor Jordi Munell.
Gràcies, presidenta. Honorable conseller, diputades, diputats, bé, aquesta setmana, una de les notícies fiscals, doncs, a nivell de Catalunya, era la presentació de l'informe de recaptació fiscal de L'any 21 per part de l'Agència Tributària de Catalunya, i especialment el que fa referència a l'aflorament, doncs, del que s'intentava fer frau fiscal. De fet, doncs, les xifres i la notícia espectaculars, en el sentit que l'agència tributària catalana l'any 2021 va fer aflorar 338,5 milions d'euros procedents del frau fiscal, un cinquanta-cinc per cent superior a l'any anterior; però, en qualsevol cas, també important perquè porta 1.500 milions d'euros aflorats des de l'any 2015 i, per tant, la configuren com una veritable estructura d'estat, una eina d'estat al servei de tenir, realment, doncs, un estat, que si bé no és encara un estat propi, sí que és un estat amb vocació de ser un estat independent, com deia també ara amb l'agència del medicament el conseller Argimon. I, per tant, una eina que estigui al servei de la recaptació d'impostos, però que a la vegada no només faci recaptació, sinó que persegueixi el frau, és una eina imprescindible en un estat de benestar, en un estat en el qual ens emmirallem des del nostre grup polític. El frau fiscal, com va dir el conseller Giró en la seva intervenció, no es dirigeix cap a una única persona, és un frau contra el conjunt de la societat, perquè a través dels impostos, com saben i no cal que hi insisteixi més, financem els serveis públics, no? I quan elaborem el pressupost, en aquest cas, doncs, de la Generalitat de Catalunya, i s'aprova en aquest Parlament, es fa comptant amb uns ingressos i es fa comptant, per tant, en prestar uns serveis a la ciutadania, de tot tipus, eh?, des de l'educació fins al transport, fins a la sanitat, etcètera. I, per tant, quan algú comet frau fiscal està atemptant contra tota aquesta societat, contra el conjunt de la ciutadania, però especialment contra els més febles. Per tant, aquestes són paraules del conseller Giró, quan va presentar aquestes dades, però crec que són dades que des de Junts i des de la coalició de govern, la coalició de partits que donem suport al Govern, estem compromesos a lluitar contra aquest frau, per tenir un país més just, un país més solidari, sobretot un país..., que ens emmirallem en altres països d'Europa. Hauríem de tenir la cultura fiscal necessària per pensar que pagar impostos no és una obligació, pagar impostos és un deure, un deure societari. I, per tant, hauríem de fer treballar l'agència tributària també com un ens que ens imposi o ens doni una major cultura fiscal, no?, a tots els ciutadans del país. Perquè, de fet, el nostre país, que no és independent, està immers en un estat que, home, no és molt exemplar en aquest sentit, eh?, pel que fa a la persecució fiscal. I, també, aquesta setmana mateix, n'hem tingut un altre exemple bastant deplorable, quan teníem un dels reals picarescos o la picaresca més real, eh?, quan sortia a la premsa dient: «Haig de donar explicacions, de què? I, per tant, aquests són els exemples que en un estat, doncs, no poden arribar a la ciutadania. Com tampoc exemples de personatges famosos, d'esportistes o del món de la música. I, per tant, nosaltres, quan aspirem a ser un estat propi hem de fer-ho pensant en un estat, en aquest sentit, que la cultura fiscal s'introdueixi ja des de l'escola, des de l'ensenyament, per tenir ciutadans, com dèiem, adults fiscalment, i que no estiguin sempre pensant amb aquesta picaresca d'evadir o fer trampes amb les diferents tributacions que donen peu, justament, a finançar, doncs, els serveis públics, els serveis, com dèiem, de reequilibri social, etcètera. De fet, aquests resultats formen part, doncs, del pla que en aquest Parlament va ser exposat l'any 19. Se'n deia el pla de prevenció i reducció del frau fiscal 2019-2022, i aquest pla s'emmarcava també, com ja es va dir, en la creació d'una agència tributària catalana, doncs, ben sòlida, perquè és una eina de país, és una estructura d'estat, eh?, i, per tant, treballàvem com dèiem amb aquesta conscienciació fiscal, seguretat jurídica i la confiança mútua entre la ciutadania i el poder executiu. Això forma part, com dèiem, d'aquest bon govern. Aquest pla que es va presentar al Parlament l'any 19 contemplava setanta-cinc mesures: trenta-set de la prevenció del frau; vint-i-dues del control, la detecció i la correcció; set de la implicació social en la prevenció i la reducció, i nou en els recursos i dotació de l'agència tributària. D'aquestes setanta-cinc mesures, vint-i-nou eren noves respecte al pla anterior del 2015, i quan s'ha presentat, doncs, aquest resultat de l'any 21, aquestes setanta-cinc mesures, malgrat que venim de dos anys de pandèmia i, per tant, dos anys difícils, doncs déu-n'hi-do, perquè se suposa..., les xifres que va exposar la directora general, la senyora Espasa, avançaven que estaven amb un compliment aproximadament del noranta per cent en algun cas, del setanta-cinc per cent en un altre cas, d'aquestes mesures que el pla ambiciós havia posat. Jo voldria destacar-ne algunes. En voldria destacar algunes que crec que són importants, com he dit abans. No és només la tasca de recaptació tributària fiscal, la de l'agència tributària, no és només la tasca d'empaitar aquest frau fiscal, el de l'agència tributària, sinó que crec, i crec destacar, que la millor és una, la conscienciació fiscal. Ja ho he dit abans. La conscienciació fiscal de la ciutadania crec que és un dels valors o grans valors que ens diferenciarien d'altres agències tributàries, no? I en aquest cas, a mi m'agrada posar en valor, tal com van exposar des de la conselleria quan van presentar els resultats, tant l'educació fiscal que s'ha impartit en cicles d'ensenyament secundari, malgrat la pandèmia, o les campanyes de sensibilització ciutadana, eh?, per anar..., per intentar evitar el frau fiscal. O, per exemple, la potenciació de la bústia de denúncies. O, per exemple, la publicació de la bretxa fiscal, el gap de la recollida de tributs, d'impostos. També, fer, proposar mesures legislatives. Algunes es van aprovar amb la llei d'acompanyament dels pressupostos. Altres vindran en la següent llei d'acompanyament del proper any, que farem a finals d'aquest any. o, per exemple, amb temes nous que afecten la societat, com és, per exemple, l'economia col·laborativa. La societat avança moltes vegades més de pressa que les lleis, i, per tant, ens trobem, doncs, que, des del punt de vista tributari, s'ha d'intentar donar resposta també a situacions noves que planteja la ciutadania. O, per exemple, incorporar tecnologia perquè sigui més fàcil la relació entre el ciutadà i l'agència tributària. D'això també en feia esment el conseller a la roda de premsa, de posar al servei de la ciutadania diferents mecanismes i mitjans per fer front i per fer fàcil, per fer assequible aquest deure, que no una obligació, de pagar els tributs, de pagar els impostos a través d'app, a través de Bizum, a través de les noves eines que ens permet la tecnologia. Per tant, una agència tributària també del segle XXI. També, en aquest sentit, destacar, per exemple, això de tenir un nou espai on el contribuent, de forma digital, pugui comunicar-se, pugui tenir relació amb l'agència tributària, o, per exemple, una aplicació mòbil, eh?, o, per exemple, presentar de forma telemàtica els impostos, o, per exemple, la publicació de les llistes de les persones deutores tributàries, fer públic el frau fiscal. Per tant, aquestes són xifres, com dèiem, positives, interessants. I, per tant, jo crec que des d'aquí el Parlament es mereix felicitar l'Agència Tributària de Catalunya i a tot el seu equip per la tasca que ens han presentat d'aquest any 21. Esperar que això, passada la pandèmia, que, per tant, va comportar algunes dificultats afegides de comunicació amb la ciutadania o, per exemple, d'aquesta tasca de difusió..., i que, per tant, el 22 les xifres encara siguin millors. I destacar que això s'ha fet des de l'àmbit de la recaptació amb més de 12.000 actuacions, en l'àmbit de la gestió tributària amb 39.000 actuacions, i en l'àmbit de la inspecció amb 1.700 actuacions. Desitjar també que la tasca inspectora vagi reduint-se perquè els ciutadans cada vegada cometen menys frau o menys picaresca fiscal, senyal que la conscienciació funciona. I també posar en evidència –que és una de les preguntes que m'agradarà fer-li al conseller– que moltes vegades aquest frau fiscal degut a la deslocalització no té res a veure ni amb la capital del regne ni amb les comunitats autònomes del costat, sinó que té a veure amb un fenomen internacional. També posar en evidència la major dotació de recursos amb què ha comptat l'agència tributària. I també, com a nota negativa, destacar que l'agència estatal tributària un any més, doncs, no ha aconseguit compartir del tot la informació amb l'Agència Tributària de Catalunya per poder ser més efectiva i, per tant, també posar-ho de manifest. Senyor conseller, com valora des de la conselleria, vostè, aquestes dades de l'any 21? Com evolucionarà l'agència tributària per a millorar encara més amb aquesta efectivitat? Quin pes té aquesta deslocalització en l'actitud de frau fiscal dels ciutadans? I què passa en un cas concret, que és la recaptació del cànon de residus, que ens han manllevat, que ens han recentralitzat, que era un impost pioner a l'Estat que retornava per corregir efectes mediambientals i que ara no disposarà l'agència tributària ni, per tant, directament el Govern de Catalunya? Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula el conseller d'Economia i Hisenda, senyor Jaume Giró.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats... Senyor Munell, començo pel final: el cànon de residus, que, com vostè molt bé diu, ens han manllevat amb aquest procés de recentralització que estem patint. He demanat a la ministra Montero la gestió de l'impost; ja que, malauradament, ja no serà un impost propi, que, com a mínim, en puguem fer la gestió directa des de l'agència tributària, tal com estableix una disposició addicional de la llei. Miri, la clau de volta d'un estat del benestar és el seu sistema fiscal. Si vostès fan un repàs dels països als quals ens agradaria assemblar-nos, veuran que tots ells disposen d'un sistema fiscal robust, orientat a la redistribució, de caràcter progressiu i amb un mecanisme implacable de persecució del frau. Rere aquests sistemes fiscals, hi ha implícit un contracte; és un contracte tàcit que vincula tots els ciutadans i els ciutadans amb el seu Estat. Simplificant molt, podem pensar que aquest contracte només té dues clàusules: una de formal i una de material. La clàusula formal diu que jo, com a ciutadà, estic disposat a cedir una part dels meus recursos a l'Estat, però amb el benentès de que vostè, Estat, aplicarà aquests recursos al que hàgim convingut i a cap altra cosa. Ho repeteixo: vostè, Estat, ha d'aplicar els recursos que jo li cedeixo al que hàgim acordat. La segona clàusula és una clàusula material i estableix les finalitats a les que s'han d'aplicar aquests recursos cedits per ciutadans i ciutadanes. I en el cas d'un estat del benestar aquestes finalitats són prou conegudes: els hem d'aplicar a corregir la desigualtat d'oportunitats, a proveir serveis bàsics i a fer que totes les persones tinguin garantits uns nivells mínims de benestar. Aquesta és, per tant, la segona part del contracte. En els estats que respecten escrupolosament aquestes dues clàusules, els ciutadans se senten partícips d'un projecte comú, perquè veuen en els seus impostos la forma més efectiva d'aconseguir que el seu país sigui un país pròsper i just. En canvi, en els estats en què aquestes clàusules no es respecten, la convivència, la solidaritat i la cohesió se'n ressenten terriblement. I aleshores és quan correm el risc de que el frau pugui escampar-se. Vegem què està passant a Espanya. A Espanya sabem del cert –no hi ha dubtes al respecte– que el que fins fa poc era el cap de l'Estat ha comès delictes fiscals pels quals no ha estat perseguit. Se n'ha escapolit per tres raons que deixo que vostès mateixos qualifiquin. Perquè alguns d'aquests delictes es van cometre a l'empara de la immunitat que li preveu la Constitució. La segona raó, perquè altres delictes han prescrit. I la tercera raó, curiosa també, perquè una sèrie de donants anònims han reunit els diners per pagar els deutes i sancions. Al mateix temps, a Espanya, l'Estat no troba impediment a dedicar els recursos que li cedeixen els seus ciutadans per espiar els mateixos ciutadans mentre exerceixen el seu dret legítim a fer política. A Espanya, en resum, s'està trencant sistemàticament la primera clàusula del contracte social sobre el qual es recolza un estat del benestar democràtic i just. Els recordo el que deia aquella primera clàusula: Vostè, Estat, aplicarà els recursos que jo li cedeixo en el que hàgim convingut i en cap altra cosa. M'hauran de dir, diputades i diputats, si el que hem convingut és mantenir, amb els nostres diners, un excap d'Estat que mai ha fet honor –que mai ha fet honor– a cap de les seves obligacions fonamentals. M'hauran de dir si forma part del contracte sufragar un sistema d'espionatge que considera enemics a molts dels diputats d'aquesta cambra i a molts líders polítics i que està corroint d'aquesta manera els pilars de la democràcia. M'hauran de dir, en definitiva, si no estaríem tots millor en un país on la designació del cap d'estat no fos una cosa biològica, sinó política. És a dir, que no depengués dels gens, sinó que depengués de la gent. Si no estaríem millor en un país on els serveis de seguretat es dediquessin a fer-nos sentir més segurs i no més indefensos. Senyor Munell, jo li diria que la fiscalitat és també un estat d'ànim, i els estats d'ànim es creen de dues maneres: depenen de la realitat, és a dir, del que veiem que passi en el dia a dia realment, o poden dependre també de l'opinió, és a dir, del que diuen els altres. És important una cosa i és important també l'altra. Alguns partits d'aquest hemicicle, com sap vostè, creuen que si repeteixen, una vegada i una altra, que a Catalunya es paguen massa impostos s'acabarà consolidant la impressió general de que a Catalunya es paguen massa impostos, encara que, com és el cas, això no sigui cert. Per fer front a aquesta tàctica jo els vull proposar un exercici que és políticament difícil, però que és necessari. M'hi he referit aquest matí, però vull insistir-hi. Els vull proposar que escoltem en peu d'igualtat –en peu d'igualtat– tant els que es queixen com els que no es queixen, tant els que critiquen com els que no diuen res. Qui es queixa dels impostos a Catalunya? Qui es queixa? Quins partits es queixen? A qui representen aquests partits? Quines institucions prenen la paraula en nom d'aquests partits? I, en l'altre extrem, què ens diuen els que no diuen res? Què ens diuen la gran majoria de catalans quan anem tots pel territori i parlem amb la gent dels mercats, de les entitats socials, de les entitats culturals? Què ens diuen les classes mitjanes, les classes més vulnerables? Han trobat, heu trobat alguna entitat social, alguna institució que treballi amb les persones vulnerables, que ens estigui dient que a Catalunya es paguen massa impostos? Sé que hi ha aspectes que hem de resoldre, ho sé. Hem de revisar l'actual configuració d'alguns impostos i hem de fer un pas endavant encara més. Ja n'hem fet un: hem rebaixat l'IRPF de les rendes baixes i mitjanes, ho sé. Però també hem d'escoltar, cada vegada més, el que ens diuen els que callen o els que no tenen poderosos altaveus. Els demano, diputades i diputats, que sempre que en aquesta cambra es parli d'impostos, i crec que se seguirà parlant i em sembla molt bé, intentem fer sempre aquest exercici: parar l'oïda també als que no alcen la veu. I ja acabo. Si a l'Estat li correspon complir la seva part del contracte, als ciutadans també ens correspon complir la nostra, i la nostra és pagar els impostos que ens pertoquin. I per això –vostè ho ha recordat, senyor Munell– el frau fiscal és una conducta que mereix el menyspreu més gran, perquè no es dirigeix contra una persona com la majoria de delictes, sinó que es dirigeix contra el conjunt de la societat i especialment contra els més vulnerables. L'agència tributària, per mi, li he de dir la veritat –vostè hi ha fet referència–, representa el que podria ser –i, de fet, ho és– una estructura d'estat. Però és més que això. Ens dona la pista, l'Agència Tributària de Catalunya, de com serien totes les estructures del nostre Estat, si tinguéssim la capacitat –i espero que aviat la tinguem– de donar-nos-les nosaltres mateixos. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre els recursos previstos per a la temporada d'estiu]] [[300-00177/13]] Passem al novè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre els recursos previstos per a la temporada d'estiu, que ha presentat el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, la diputada senyora Marta Moreta.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, conseller... Sincerament crec, conseller, que aquesta interpel·lació arriba en un temps adequat. I ho dic precisament per les temperatures que hem tingut aquest passat cap de setmana. El bon temps ha provocat que moltíssimes persones s'acostessin a les platges i als rius a refrescar-se, en un moment que no hi ha en marxa cap protocol. I d'aquí que el tema ens genera molts dubtes a l'entorn de la seguretat de les nostres platges i piscines i, en general, del medi aquàtic. Potser vostè mateix pot pensar que és una mica estrany que l'interpel·li sobre un tema que a posteriori sorgeix de l'àmbit esportiu, malgrat que tots sabem que no se circumscriu només en el tema d'esports, sinó també en el tema de la seguretat ciutadana. M'hagués agradat que, a un mes de la temporada estival, aquesta qüestió s'hagués resolt satisfactòriament per part del Govern que vostè representa. Però veient la inacció sobre el tema, m'ha semblat que era més adequat poder-lo interpel·lar en aquesta seu parlamentària. A hores d'ara, el Govern encara no ha decidit com ho farà, aquest estiu, per garantir aquesta seguretat que parlaven de les platges, de les piscines de tot Catalunya. A aquestes alçades, ningú sap si aquest any es tornarà a aplicar per enèsima vegada la moratòria dels socorristes; si, per contra, compliran la llei o si la modificaran. És trist i lamentable constatar que vostès han estat incapaços d'exigir la titulació que fixa la llei, de manera que, any rere any, la Generalitat ha anat aprovant una moratòria per evitar-ho. Però jo li demano: fins quan, conseller? De debò, els preocupa i els ocupa tan poc aquesta qüestió com per anar deixant-la sempre a darrera hora i anar tirant la pilota endavant sense resoldre mai el tema? La inèrcia de mirar cap a un altre costat davant les professions de salvament i socorrisme aquàtic que treballen sense titulació legal no sembla la millor manera d'afrontar el tema, que és important, i és important, perquè pensi que ens hi van vides de banyistes a les platges i a les piscines. Miri, conseller, el 2017, la Generalitat va deixar sense efecte les infraccions administratives per contractar socorristes que no estan inscrits al Registre Oficial de Professionals de l'Esport de Catalunya, com obliga la Llei 3/2008, de les professions de l'esport. Per tant, conseller, és obvi que veient aquest panorama ens pugui respondre si tenen pensat tornar a aplicar una moratòria. Si fos així, seria la sisena vegada, sisè any consecutiu que ens trobem amb aquesta problemàtica. Ens podria aclarir com i quan abordaran això, conseller? No creu que el tema se'ls hi ha escapat una miqueta de les mans? Miri, conseller, el 2018, la conselleria de Presidència, a través d'una resposta escrita arran d'una pregunta del tema de la moratòria, deia: «Per tal de permetre que socorristes de piscines puguin exercir també a les platges, la finalitat és donar temps per tal que a l'octubre del 2020 tothom que treballi com a socorrista en el sector de platges compleixi la normativa en vigor pel que fa a la formació i a l'exercici de la professió. 2020. Conseller, una resposta del Govern, no m'ho invento jo; era una resposta que donava el Govern, i deia que el 2020 s'havia d'haver solucionat. Estem al 2022, tot continua igual. Què ha fet el Govern en aquest temps? Res, no ha fet res. I, lògicament, un any més tornem a estar davant de la mateixa problemàtica. Conseller, hi ha temes que sí que estan ben resolts. Perquè, llavors, no em digui que només li dic les coses que fan malament. Hi han coses que sí que fan bé. I no pensi que ho faig amb desgana, no; ho dic de tot cor, eh? La seguretat de les platges i de les piscines no depèn exclusivament d'un sol departament ni d'una sola institució, li explicaré amb detall com està el tema. Podríem dir que la Generalitat té ben resolta la formació d'aquests professionals –em refereixo als socorristes–, ja que aquesta es fa a través del Departament d'Educació mitjançant una titulació específica de tècnic esportiu en salvament i socorrisme i en coordinació també amb la Creu Roja. Però, d'altra banda, també ens trobem amb entitats privades que imparteixen formació relacionada, i aquí, conseller, ja ens comencem a perdre. I deixi'm que li digui una altra cosa: la formació que donen les empreses privades a través dels certificats de professionalització i de capacitació professional també estan considerades una formació oficial, però aquesta formació es fa quan les empreses privades ho decideixen, amb els alumnes que volen. I, a més, aquesta formació, a més a més, està subjecta a subvencions. Conseller, creu que hi ha una suficient inspecció d'aquest tema? No creu que potser –potser– s'hauria de reforçar aquesta inspecció? Les dades a Catalunya són clares: es formen cada any a Catalunya nou-cents socorristes, i, per tant, podem dir –i contrastat amb la Federació de Salvament i Socorrisme– que en aquests moments no hi ha manca de socorristes –no hi ha una manca de socorristes. Conseller, sé que estan treballant amb la Federació de Salvament i Socorrisme un projecte que coordina la pròpia federació i que col·labora també amb els Mossos d'Esquadra, el Consell Català de l'Esport i Protecció Civil. De fet, el 2018, la Federació Catalana de Salvament i Socorrisme, a instàncies del Consell Català de l'Esport i de les entitats municipalistes, ja havia iniciat aquest estudi per verificar les places que necessitaven a les platges de Catalunya. Des del 2018 que es demana aquest estudi. Estem al 2022. Aquest projecte també hauria de servir per plantejar i resoldre altres qüestions. Per exemple, com s'ha de regular? Nosaltres, conseller, som del parer que cal regular-ho a través d'un conveni propi i que aquests professionals formin part dels cossos de seguretat. Creiem, conseller, que hi ha d'haver un òrgan superior que ho coordini i ho reguli, on s'especifiqui quan comença la temporada de bany i de quin període a quin altre va. S'ha d'especificar a quines hores es vigilen les platges i de quina manera; quantes hores poden treballar aquests professionals. I, sobretot, acabar amb la precarietat laboral d'aquesta feina. També s'hauria de concretar quines platges haurien de tenir socorristes. El que ens manca, conseller, jo crec que són criteris. Ens manquen criteris, no n'hi han, no estan especificats bé. Perquè, conseller, qui decideix on es posa i on no es posa un socorrista? Ho deixem en mans dels ajuntaments que ho decideixin? Però com ho han de decidir aquests ajuntaments? Si ho deixem a les mans dels ajuntaments, amb quins criteris comuns? Ho fem amb criteris com, per exemple, l'afluència o bé l'extensió? Ens trobem municipis que la regulació la fan els agents de Protecció Civil; en altres llocs, personal propi dels ajuntaments, i en molts casos es subcontracta el servei per empreses externes, que, dit de pas, no tenen una regulació comuna, i això és campi qui pugui. No podem deixar la responsabilitat només als ajuntaments, perquè, com sempre, es troben sols; s'han de coordinar de forma adequada. Sap prou bé que les ordenances municipals són diferents a cada municipi. I, per tant, ens cal tenir criteris clars perquè els ajuntaments ho puguin seguir de forma clara. I quan els ajuntaments subcontracten el servei de salvament i socorrisme, les administracions locals redacten el plec de condicions. Això sí, cadascú a la seva manera, amb bona voluntat i segur que amb bon criteri; però creiem, sincerament, que s'hauria de regular de forma coordinada. I la realitat és que el noranta-vuit per cent dels socorristes ho són per subcontractes amb empreses privades, i sempre es deixa a l'empresa privada l'última paraula sobre els criteris, sense haver-ho coordinat prèviament amb els departaments implicats. Conseller, nosaltres pensem que, a nivell de país, l'Administració autonòmica hauria de fer aquesta regulació. Perquè com s'entén, per exemple, que a Portbou decideixin no posar vigilància de salvament i socorrisme a les seves platges, i a Blanes i a Cambrils, sí? S'ha de definir amb quin criteri es posen els professionals a les nostres platges. La pandèmia va facilitar una cosa, un aspecte concret que no teníem contemplat, i és l'afluència. A cada platja ho podem saber perfectament en aquest moment, perquè es va fer a través de drons, de personal que sovint posava el propi ajuntament –acabo, presidenta. I totes aquestes mesures ens podrien permetre decidir si és absolutament necessari tenir socorristes i a quines hores. Per tant, conseller, com ho faran tot això? Quins recursos tenen pensats? Manquen recursos per assegurar la seguretat i, a hores d'ara, ja anem tard. A la segona part d'intervenció li acabaré de comentar el que deia. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula el conseller d'Interior, senyor Joan Ignasi Elena.
Bé; presidenta... Diputats, diputades... Diputada, vull començar per dir que no segurament hauria d'haver plantejat aquesta interpel·lació o preguntes a un altre departament, sinó que segur, perquè ha estat parlant de temes que són competència fonamentalment de Presidència, són competència d'Educació, són competència d'altres àmbits del Govern. Per cert, que, evidentment, em sento absolutament corresponsable, però, com pot imaginar, em sembla que hauríem pogut parlar-ho en un altre àmbit, que hauria sigut segurament molt més útil, diguem-ne, tinc la impressió. De totes maneres, ha començat dient quelcom que comparteixo, i és que és un bon moment per parlar d'aquesta qüestió, naturalment. Ha fet una interpel·lació sobre els recursos previstos per a la temporada d'estiu. I, sí, hem fet en tots els àmbits, també en el de salvament, doncs, un esforç notable per incrementar els serveis en molts àmbits, també naturalment en el de salvament en els espais marítims, i, en particular, des del Cos de Mossos d'Esquadra i particularment des del Cos de Bombers. Per tant, efectivament, és una preocupació d'aquest Govern, i naturalment, com no pot ser d'una altra manera, en tots aquests àmbits ens coordinem oportunament amb les autoritats locals, que són els competents en aquesta normativa i en la seguretat de platges i els espais de banys públics. I, per tant, en aquest sentit, ells en són els competents, i ells són, perquè així ho determina la llei de costes, els que determinen quins mitjans posen, quins recursos posen i de quina forma, si amb personal propi o a través de contractació de serveis externs. Ho dic, perquè es pot arribar a deduir que, del que vostè diu, sembla que siguin menors d'edat els ajuntaments. I diu: «Com ho fan?, i amb quins criteris ho fan?, i amb quina voluntat ho fan?, i uns ho fan bé i uns altres ho fan malament. Segurament sí i segurament en tots els àmbits, però no tot això vol dir que hagi d'estar regulat i coordinat i explícitament marcat des de l'Administració de la Generalitat. Parlem sempre del principi de subsidiarietat. Em sembla que, en aquest sentit, la llei determina qui són els responsables, i, des d'aquest punt de vista, nosaltres sabem que la feina s'està fent el millor que es pot per part dels ajuntaments. Com també en altres àmbits. Que volia aprofitar l'oportunitat de que feien una interpel·lació sobre qüestions vinculades al salvament: hi ha una part, que és el salvament marítim, que és una competència que, segons l'Estatut d'autonomia, hauria de ser competència de la Generalitat de Catalunya i així ho diu l'Estatut d'autonomia, en el seu article 132.3 d'Emergències i protecció civil, que explicita que correspon a la Generalitat de Catalunya la competència executiva del salvament marítim. I com en tantes coses, malauradament, doncs, segueix fent-se des de la centralitat, des de Madrid, i no es fa ni la cessió de la competència, que està fixada per l'Estatut d'autonomia, ni, naturalment, tampoc la cessió dels recursos necessaris per poder-ho tirar endavant. Efectivament, al que feia referència vostè sobre les platges, doncs sí, hi ha d'haver una coordinació per part de Protecció Civil; així es fa. I des de Protecció Civil es treballa en col·laboració amb els ajuntaments en diferents àmbits. I, particularment, doncs, enguany hi ha hagut la incorporació de noves persones, per anar incorporant totes les dades i tota la situació de les platges en cada moment i anar-les monitoritzant, per fixar-les en una app, perquè tots els ciutadans puguin tenir accés en cada moment a quina és la situació de les platges, en quina situació estan, també des del punt de vista de la seguretat i del salvament i de les emergències. I, en aquest sentit, s'han incorporat, doncs, quatre persones, durant aquestes darreres setmanes, per poder fer tot aquest seguiment. Així mateix també, per part, naturalment, del Centre de Coordinació Operativa de Catalunya, del Cecat, es recull tota aquesta informació per poder-ne disposar els ciutadans i ciutadanes i també els ajuntaments a l'hora de prendre les seves decisions. Nosaltres, a més a més hi estem treballant en un altre àmbit. Hi ha una part del salvament que té a veure amb el Cos de Bombers de la Generalitat de Catalunya, i, en aquest sentit, en els darrers dies s'han incorporat 154 persones més a treballar en tasques de suport a Bombers de la Generalitat, que, com saben, són els responsables de fer les tasques de salvament; malauradament, en el salvament marítim no, pel problema que els he dit de les competències que haurien de delegar-se i no es fa, però sí en altres àmbits del territori, en àmbits subaquàtics i també en aigües interiors. I, en aquest sentit, el treball que es fa des del Cos de Bombers és molt rellevant, i hi ha hagut, doncs, l'any 21, per exemple, noranta-sis recerques i rescats en l'àmbit fluvial i cent disset en l'àmbit marítim. Feia referència vostè a les piscines. Com vostè sap, la regulació correspon a l'àmbit de salut i també a l'àmbit d'esports. Hi han unes obligacions que estan fixades per corresponents decrets en espais que tinguin més de dos-cents metres quadrats. L'obligació correspon als privats. I, en aquest sentit, per part dels diferents departaments es fa un seguiment, que es compleixi la normativa. Sí, és una preocupació del Govern i, en aquest sentit, estem a disposició del seu grup, i naturalment dels ajuntaments, per millorar i per enriquir en tot allò que pugui ser necessari. Pel que fa referència a la pregunta concreta que m'ha fet respecte a la moratòria, em consta que en aquests moments s'està estudiant quina solució donar a aquesta situació, i en les properes setmanes es prendrà una determinació que naturalment s'exposarà aquí en el Parlament. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula, en el torn de rèplica, la diputada senyora Marta Moreta.
Miri, conseller, un bon govern és el que surt aquí, en aquest faristol, i és solidari amb la resta del seu Govern. I vostè lo primer que ha dit és que depèn d'un altre departament. Ara li explicaré per què no depèn d'un altre departament –ara l'hi explicaré. Miri, li comentava a l'inici de la meva intervenció que aquest tema implica diversos departaments de la Generalitat de Catalunya. Hem parlat de la formació del Departament d'Educació, un; hem parlat de la regulació a través d'un conveni que podria ser interior, que pertany també a Protecció Civil; he parlat del Consell Català de l'Esport; ja estem concretant què és una activitat esportiva en un àmbit concret. I ara li parlaré del Departament de Salut, que vostè n'ha fet referència. Per tant, de moment quatre departaments que tenen alguna vinculació amb el tema que estem parlant –alguna, d'acord? Salut. El Departament de Salut té un decret, com deia vostè, el 165/2001, que diu que les piscines amb làmines superiors –vostè ho deia– de dos-cents metres quadrats han de tenir un socorrista. Però –però– el decret, en canvi, no especifica quines característiques han de tenir aquests socorristes ni quantes hores poden treballar, ni tampoc, evidentment, parla de les condicions laborals. I aquí, conseller, també parlem de recursos econòmics, ens calen recursos econòmics. I a les platges també tenim la llei de costes, que vostè també ho comentava, la llei de costes del 98, que hi ha una instrucció, i l'article 115 diu que s'han de mantenir les platges i els llocs públics de bany en les condicions de neteja, higiene, salubritat degudes, així com vigilar l'observança de les normes i instruccions dictades per l'Administració de l'Estat sobre el salvament i la seguretat de vides humanes. I el tema laboral, conseller, també n'hem de parlar. Li he citat quatre departaments. Doncs mira, un cinquè departament: el Departament de Treball. Faci's una pregunta. No sé a qui havia d'interpel·lar, eh? En fi, Presidència, Interior, Treball, Salut..., No ho sé. Però faci's una pregunta: qui vol treballar tres mesos moltes hores, poc descans, amb molta responsabilitat i amb un sou precari? Ja l'hi diré jo: no gaire gent –no gaire gent. Miri, ningú no està professionalitzant aquestes persones. No estem dignificant la seva tasca. Tenen contractacions temporals, mal pagades i poc reconegudes. I sap què passa? Que estem impartint la formació reglada des del Departament d'Educació. Hi destinem recursos, i al final aquestes persones no acaben exercint la professió per les nefastes condicions laborals que tenen. I, malauradament –malauradament–, cada any ens trobem amb víctimes d'ofegaments. El vuitanta per cent dels ofegaments que s'han registrat a Catalunya no disposaven d'un servei actiu de vigilància. Més de la meitat d'ofegaments mortals passen a les platges, i la resta en piscines, rius, llacs, pantans, canals o altres tipus d'embassaments. Miri, conseller, li diré una cosa: quan malauradament hi ha un mort, qui dona la cara? Segurament el seu departament, no?, i vostè mateix al capdavant. Per tant, jo crec que sí que era pertinent fer-li la pregunta a vostè i la interpel·lació a vostè. Crec que era molt pertinent fer-li a vostè. De fet, el Servei de Gestió d'Emergències i Protecció Civil alerta que les xifres de morts són preocupants. I, per tant, jo crec que és un tema que hi hem de posar solució. Està clar que ens falten campanyes de seguretat, sobretot a les platges, per reforçar-ho. I, conseller, necessitem més mesures de seguretat, més recursos econòmics, més campanyes d'informació per prevenir aquests ofegaments, i també necessitem més personal especialitzat. Per acabar, conseller, la seguretat de les platges i de les piscines del nostre país creiem que no està ben resolta. No ho poden fer només els ajuntaments, necessiten criteris, i els criteris els pot marcar la Generalitat de Catalunya. I, sobretot, necessitem que entre vostès, entre els diversos departaments, es coordinin. Si no hi ha aquesta coordinació, això és campi qui pugui. Necessitem solucions pensades, estructurades, més treball amb la Federació de Salvament i Socorrisme, més treball amb la Creu Roja, amb les empreses privades, i sobretot ens falta que aquest Govern agafi les regnes d'aquest tema per solucionar-ho ràpid. Deia que d'aquí a poques setmanes solucionaran el tema de la moratòria. No, però és que ja estem a l'estiu, eh?, en això ens podem avançar. I, per tant, hem de trobar solució a un tema que s'allarga, malauradament, sense horitzó. Moltíssimes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula, en el torn de rèplica, el conseller Joan Ignasi Elena.
Presidenta... Diputats, diputades... Diputada, no, jo no..., solidari, no sap fins a quin punt, amb tots els companys del Govern, il·limitadament. Però és que vostè m'ha interpel·lat –al conseller d'Interior– sobre els recursos previstos per a la temporada d'estiu. I es pot imaginar que un, quan pensa això..., la llista de coses que s'imagina que li poden preguntar al conseller d'Interior sobre això. I l'hi ben asseguro, m'ha fet unes preguntes que, fonamentalment, tenen a veure amb altres conselleries. I no és que jo m'escapoleixi, és que no tenia constància de que em preguntés sobre coses vinculades a Salut, a Presidència, a Educació, al SOC, en tots aquests elements. Per tant, entengui la meva sorpresa. Naturalment que això és un tema que em preocupa. Home, naturalment. Com em preocupa tot el que té a veure amb la seguretat i les emergències del país. Però ha tornat a fer referència al paper dels ajuntaments amb relació a les platges. Ostres, la llei estableix nítidament que és competència dels ajuntaments. Aleshores, nosaltres podem fer un exercici amb la federació de fixar criteris generals, etcètera. Però seria interferir en les seves competències. Aleshores, que hi ha precarietat laboral? Hi és, és veritat. Però això..., ens hauríem també d'interpel·lar què pot passar en molts altres àmbits en els quals la Generalitat no pot posar-se al mig d'una competència municipal i quines pliques fan els ajuntaments sobre unes competències que són seves, perquè és que no és responsabilitat nostra. Si l'Ajuntament de..., és igual, imagini-se'n un, Vilanova i la Geltrú, fa una plica determinada, qui és la Generalitat per dir-li exactament quins són els criteris, quins són els recursos, quin és el nombre de persones... És que no és competència nostra. Això vol dir escapolir-se de la responsabilitat? No. És que no és competència nostra. Ara, col·laborar amb els ajuntaments, coordinar-nos amb els ajuntaments amb relació a tot això, sí. Per això en allò que és competència nostra, com són les emergències i els salvaments vinculats al Cos de Bombers, aquest estiu, en tots els àmbits, però particularment també en aquest, el reforcem. I el reforcem, doncs, amb molt més personal, contractant aquests últims tres anys mil membres més del Cos de Bombers, o posant aquest estiu –i també fins a l'any 24, en un programa de dos anys– 134 persones més per fer reforç; per poder, justament, fer més feina de la que és pròpia del Cos de Bombers i, en aquest cas, doncs, també la vinculada a salvaments. O també en aquesta tasca de coordinació que fa el Cecat i, per tant, Protecció Civil. En aquest sentit, també ho reforcem. I incorporem més gent, per fer aquesta feina també vinculada a platges de recollir –que és la nostra feina– tota la informació de l'estat de les platges per donar-la als ajuntaments i, particularment, naturalment, als ciutadans i ciutadanes perquè puguin disposar d'elles. Aquesta és la nostra funció. I, naturalment, a disposició del Grup Socialistes per mirar quines són les mesures, a través de la moció, que estimen més oportunes i que poden millorar aquesta tasca, aquesta feina. Nosaltres seguirem posant més i millors recursos per garantir el que és la nostra obligació de garantir la seguretat i les emergències dels ciutadans i ciutadanes del país. I, naturalment, també, a disposició dels ajuntaments en tot allò que sigui possible, doncs, per ajudar a coordinar-nos més i millor. I la nostra disposició hi és en això i també en assumir aquelles competències que en aquests moments són nostres, però que no han estat concedides per part del Govern de l'Estat, com és el salvament marítim, que insisteixo, perquè em sembla que és rellevant, que és una competència que hauria de ser, és, tal com estableix l'Estatut d'autonomia, competència de la Generalitat de Catalunya i que l'Estat es nega a donar-la; no només la competència, sinó també els recursos. I com sé que vostès el principi de subsidiarietat el tenen molt interioritzat, estic segur que també al Congrés dels Diputats ens ajudaran a treballar en aquesta direcció. Moltes gràcies. I ho reitero: a disposició del seu grup en el tràmit de la moció que es farà en el proper Ple, i naturalment, sempre, del món local, per ajudar en allò que sigui necessari. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Passem al desè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la combinació energètica, que ha presentat el Grup Parlamentari de Ciutadans. [[Interpel·lació al Govern sobre la combinació energètica]] [[300-00179/13]] Té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Matías Alonso.
Gracias, presidenta. Consejera Jordà, conseller, esta interpelación que presenta hoy el Grupo Parlamentario de Ciutadans debe servir para abrir un debate imprescindible. Un debate que cuando se ha producido ha sido con las cartas marcadas por la ideología y muy alejado del pragmatismo que exige la responsabilidad de gobierno. Un debate que nunca se produciría en este Parlamento si estuviéramos esperando a que lo iniciara el grupo parlamentario que, en teoría, encabeza la oposición. Digo «en teoría porque, en la práctica, el PSC se comporta no ya como un gobierno en la sombra, sino como una mera comparsa al albur de los deseos de Pedro Sánchez, que necesita al separatismo para mantenerse aferrado a su poltrona en la Moncloa. Y para muestra el botón de la infame estratagema de Salvador Illa y de su grupo parlamentario, mareando la perdiz con reformar la ley de educación de Cataluña para intentar sortear las inminentes consecuencias de la sentencia del Tribunal Superior de Justicia de Cataluña sobre el uso del español como lengua vehicular en las aulas catalanas. El PSC, como siempre, anclado a los debates estériles e innecesarios a mayor gloria y beneficio del separatismo. No es el caso el Grupo Parlamentario de Ciutadans en el Parlamento de Cataluña, que seguimos estando donde estábamos, donde hemos estado siempre, defendiendo la igualdad de derechos de todos los españoles, por lo tanto, defendiendo la igualdad de derechos de todos los catalanes, integrados en la nación española, depositaria de la soberanía y sujeto indivisible de derechos democráticos. Por lo tanto, los debates de fondo los tenemos que abrir nosotros, y lo hacemos desde el convencimiento de que son imprescindibles y con la firme voluntad de ponernos al servicio del conjunto de la ciudadanía; no de un grupo ideológico o de otro, no de un partido político; de todos y cada uno de los ciudadanos catalanes, con lealtad a lo que significa ser miembros de este Parlamento, en el que representamos a todos y cada uno de nuestros conciudadanos, al margen de sus ideas o de sus afinidades políticas. Porque, en cuanto que diputados de este Parlamento, hemos de ser los garantes de preservar el interés general por encima del interés partidista. Consejera, estamos sufriendo una crisis persistente que afecta y perjudica a la mayoría de los ciudadanos catalanes; una crisis económico-financiera que afecta a los derechos sociales de muchos de nuestros conciudadanos; una crisis que parece tenernos anclados al pasado, si no fuera porque la deuda creciente que han asumido las administraciones públicas, los gobiernos que nos desgobiernan, no nos hiciera añorar la situación financiera que tenía el Estado en su conjunto hace solo diez años. Consejera, una crisis enorme, una crisis gigantesca que en estos últimos meses se está viendo agravada por las consecuencias de la invasión rusa y la masacre que Putin lleva a cabo en Ucrania. Desde Ciudadanos, hace meses que estamos hablando de la necesidad de cambio de paradigma en la transición energética; lo hemos hecho en el Parlamento Europeo y también en las Cortes Generales. Hoy, una vez más, lo planteamos en el Parlamento de Cataluña. Consejera, para salir de la crisis con garantías y sin seguir aumentando la deuda pública, que se ha convertido hace años en un pozo sin fondo, hace falta que las administraciones públicas, todas, que todos los gobiernos faciliten a las empresas la creación de riqueza, que seamos capaces de arbitrar medidas de protección para los trabajadores que aseguren sus empleos y garanticen la creación de nuevos empleos y la consiguiente disminución del paro. Y eso pasa, sin ningún género de dudas, por conseguir las condiciones socioeconómicas que permitan mejorar la competitividad de las empresas y su rentabilidad. Sin esa premisa, la crisis que nos azota se convertirá en una pescadilla que se muerde la cola, entrando en un círculo vicioso del que no seremos capaces de salir. Una de las condiciones imprescindibles para asegurar la competitividad de las empresas es el acceso a la energía que necesitan para el desarrollo de su actividad en las mejores condiciones de mercado. Los actuales costes energéticos no solo están reduciendo de manera drástica los márgenes de beneficio empresarial, sino que también están abocando al cierre a muchas pequeñas empresas y a muchos trabajadores autónomos, que se ven obligados a dejar su actividad empresarial ahogados por los elevados costes de explotación. El coste de la energía está absolutamente desbocado; un crecimiento exponencial que perjudica gravemente a gran parte de nuestro tejido productivo y que acucia y llena de desasosiego a la mayoría de los trabajadores y a sus familias. Desde luego, los parches no son solución. Usted, consejera, tiene a su cargo las pocas, pero suficientes competencias que recaen sobre la Administración autonómica en este campo; usted es la responsable de energía en Cataluña, como lo es de medio ambiente y de transición ecológica. Hablemos de energía en Cataluña. Usted sabe, consejera, que, en lo que respecta a consumo de fuentes de energía primaria, dos terceras partes proceden de combustibles fósiles, fundamentalmente petróleo y gas natural; una cuarta parte procede de la fisión nuclear, y un irrisorio cinco por ciento proviene de fuentes de energía renovable. Esa distribución de fuentes de energía primaria tiene una primera consecuencia lógica: nuestro mix energético depende mucho, muchísimo, de terceros países. Ni tenemos petróleo ni tenemos gas natural ni tenemos uranio. En España, pero especialmente en Cataluña, nuestra disponibilidad de energía final depende muchísimo de terceros, tal como muestran los datos publicados por el Instituto Catalán de Energía. Por lo que respecta a la energía final consumida, una vez transformada de sus fuentes primarias, el cuarenta y cinco por ciento va al sector transporte; el veinticinco por ciento, a la industria; el trece por ciento, a los servicios, y menos del quince por ciento, al consumidor doméstico. La procedencia de esta energía final, de esa energía que llega al consumidor final, el setenta por ciento proviene de combustibles fósiles, la cuarta parte llega en forma de electricidad y menos del cuatro por ciento proviene de energías renovables. Por lo tanto, consejera, si nos ponemos el sombrero del cambio climático, el mix energético de Cataluña, como también lo es en el conjunto de España, sigue teniendo un impacto enorme en cuanto a la generación de gases de efecto invernadero, y muy especialmente de CO2, tanto en lo que respecta al mix de la energía primaria, dominado por los combustibles fósiles, como de la energía secundaria, la energía puesta a disposición de los consumidores, sean empresariales, institucionales o domésticos. Consejera, usted ha estrenado esta competencia en esta legislatura, pero su Gobierno es un desgobierno de continuidad, es un desgobierno continuista, heredero del desmadre institucional generado sucesivamente por Artur Mas, Carles Puigdemont y Joaquín Torra. Se lo digo sin el menor atisbo de acritud, consejera, pero usted forma parte de un consejo ejecutivo que es corresponsable de la ineficacia de sus predecesores en lo que respecta a la gestión energética y a la lucha decidida contra el cambio climático y la reducción drástica de las emisiones de gases de efecto invernadero. El plan de la energía y cambio climático de Cataluña, impulsado por el primero de los aprendices de brujo a los que he citado hace un momento, ha sido uno más de los innumerables fiascos de los sucesivos desgobiernos de la Generalitat. Sin margen para la sorpresa, en lo que respecta a la energía, en Cataluña, estamos igual de mal de lo que lo estábamos en 2012. Y, si hablamos de energías renovables, el inmovilismo es absoluto, y la incapacidad de liderazgo de la Administración autonómica, en la que recaen gran parte de las competencias al respecto, es una realidad incontestable: ni renovables ni red de distribución ni nada de nada. Son buenas palabras, pero pocos hechos, por no decir ninguno. Y hay que hablar claro: esta incapacidad de liderazgo del Gobierno de la Generalitat, en la que el Gobierno de España no les va a la zaga, tiene dos consecuencias claras. Primera, que no se está luchando de forma eficaz contra la excesiva emisión de gases de efecto invernadero en todo el proceso de producción y consumo de energía final. Segunda, que la excesiva dependencia de los combustibles fósiles, cuyo precio está muy condicionado por las condiciones geopolíticas del momento, ha disparado los precios de la energía al consumo de forma doblemente perversa. Por un lado, castigando tanto la competitividad empresarial como el bolsillo de los consumidores domésticos. Por otro lado, permitiendo que algunas empresas productoras, amparadas por el sistema de fijación de precios al consumo, accedan a unos beneficios desorbitados comparados con el coste de transformación de las fuentes primarias de energía. Consejera, ¿qué piensa hacer su Gobierno para paliar las graves consecuencias económicas, sociales y medioambientales que se derivan de la composición del mix energético en Cataluña? ¿Van a impulsar de forma decidida las energías renovables o se van a limitar a hablar de ellas como la panacea para evitar el cambio climático, pero sin promover e impulsar les condiciones necesarias para que estas fuentes de energía primaria inagotable se desarrollen e implanten de forma rápida y eficaz en Cataluña? ¿Van a trabajar para reformar el mix energético y potenciar e impulsar las energías renovables, o van a seguir de perfil, plegados, como siempre, a los grupos que propugnan el decrecimiento y que mantienen un inmovilismo reaccionario? Porque la factura la pagan los trabajadores y las familias, pero también el medio ambiente, que sigue sometido al exceso de emisiones de gases de efecto invernadero. Y, por favor, consejera, no me utilice el comodín de las competencias.
Té la paraula la consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural, la senyora Teresa Jordà.
Molt bona tarda. Moltes gràcies, presidenta. Miri, senyor diputat, senyor Alonso, d'entrada sàpiga que les competències, una servidora, per a aquest país, les voldria totes, i li ben asseguro que no renunciaria absolutament a cap. Miri, teòricament vostè venia aquí a parlar del model energètic, i ha començat d'una manera una mica estranya, que si em permet ja hi entraré en la segona part de la meva intervenció. Jo crec que ho he dit en moltes ocasions, eh? Per a aquest Govern la transició energètica cap a un model distribuït, democràtic, participat i amb cohesió territorial és, sens dubte, una prioritat. Però, a més a més, també és cert que el conflicte bèl·lic, que vostè n'ha parlat, amb Ucraïna, i les conseqüències polítiques, econòmiques i evidentment també socials que ha generat, han posat de manifest la necessitat, sens dubte, d'accelerar un canvi de model de provisió d'energia. Això és una evidència. Des d'aquest Govern, no tan sols –ja l'hi apunto– volem posar el focus en la provisió, en el sentit de qui ens abasteix d'aquesta energia, sinó que també entenem que és imprescindible relacionar-ho amb la generació, és a dir amb el com generem aquesta energia. Pensem que és extremadament important, també. I, en aquest sentit, deixi que li digui que no puc ser més categòrica a l'hora de posicionar aquesta conselleria i també aquest Govern. Estem –estem– extremadament convençuts de la transformació verda que necessita el nostre país. És per això que no podem deslligar, de les polítiques del Govern, la relació entre energia i les polítiques climàtiques –també vostè hi ha fet referència–, i, si m'ho permet, també, les de la qualitat de l'aire. La voluntat d'aquest equip és la de canviar la visió que ha imperat en els darrers trenta anys en matèria energètica. També ho hem explicat moltes vegades. Una visió, si m'ho permet, centrada únicament i exclusivament en el gas fòssil, en el petroli i en les nuclears. Un fet que, amb els primers efectes del canvi climàtic a casa nostra, al nostre país, doncs, ha accentuat, sens cap mena de dubte, la necessitat imperiosa d'accelerar o d'integrar, des d'una visió holística, les polítiques energètiques, totes elles, i les de preservació del medi natural. Per tant, em pertoca recordar també els mandats que aprova aquest Parlament. Hi torno, per enèsima vegada. L'aposta del Govern de la Generalitat, tal com recull el pacte nacional per a la transició energètica i la Llei 16/2017 del canvi climàtic, és sens dubte contribuir cap a la transició a una societat en la que el consum de combustibles fòssils, en aquest cas, tendeixi a ser nul, amb un sistema energètic descentralitzat, amb un sistema energètic descarbonitzat basat en les energies renovables, fonamentalment de proximitat, amb l'objectiu també d'aconseguir un model econòmic i energètic no dependent dels combustibles fòssils ni de les nuclears, l'any 2050. Aquest és l'objectiu. Deixi'm fer una referència a les nuclears. És veritat que hi ha la inclusió, per part de la Unió Europea, de l'energia nuclear i el gas natural en determinades condicions, eh?, dins, doncs, de la taxonomia de les energies verdes. Però, miri, aquesta mesura té com a únic objectiu facilitar el finançament de forma temporal de nous projectes relacionats amb aquestes fonts d'energia, però, en cap cas, també l'hi he de dir –en cap cas– no constitueix una aposta ferma de la Unió Europea per aquestes energies en el futur, com sí que ho és en el cas de les energies renovables. Consideracions pel que fa al nostre país sobre aquestes dues energies, que vostè també me n'ha parlat. D'una banda, sabem que el gas natural mantindrà un pes important en la composició del sistema energètic al nostre país, a curt termini, però no es contemplen, també és veritat, noves inversions en aquest àmbit. Això és una realitat. De fet, es preveu que les centrals actualment existents de cicle combinat de gas natural tanquin, vagin tancant de manera progressiva, una vegada finalitzi la seva vida útil, eh? Per tant, no es considera el gas natural com una font d'energia rellevant l'any 2050. En aquest sentit, també, deixi-m'ho dir, estem en la línia del Govern espanyol, que tampoc preveu noves inversions en matèria de gas natural ni en noves instal·lacions, tampoc, de cicle combinat, ni en infraestructura tampoc de transport i de distribució de gas de gas natural, exceptuant les inversions, això sí, ho hem de dir, a la xarxa per la injecció de biogàs, biometà, en definitiva, que nosaltres ja tenim una estratègia i que ens interessa molt, moltíssim. Sembla, però, que vostès –de fet ja ho ha dit–, doncs, segueixen, no?, fent tot al contrari, i demanen aquí el que ja han demanat a Madrid, cosa que em sembla molt lícita. D'altra banda, pel que fa a l'energia nuclear, la decisió presa pel Govern de la Generalitat és, senyor Alonso, el seu abandonament –és el seu abandonament–, tal com va establir la llei de canvi climàtic, malgrat el reduït impacte, és evident, que té sobre el canvi climàtic, la generació d'electricitat d'origen nuclear, l'impacte ambiental dels residus radioactius, que sí que existeixen, i, òbviament, també, si m'ho permet, l'elevat cost de generació, motiven, evidentment, l'exclusió d'aquesta tecnologia. I tot plegat ho tenim clar, tenim clar com fer-ho, eh? Miri, n'hem parlat en més d'una ocasió, també, de l'impost de les nuclears, eh? El Govern i la totalitat del país han de comprometre's, sense cap mena de dubte, amb el futur d'uns territoris, deixi-m'ho dir així també, que han estat extremadament solidaris, extremadament generosos durant dècades, acollint justament aquestes instal·lacions i produint una part molt important de l'electricitat que ha consumit el nostre país. Som conscients que l'impacte del tancament d'aquestes centrals nuclears també comportarà alguns greuges socioeconòmics, sens cap mena de dubte, en els municipis d'aquests comarques del Priorat, els municipis del Baix Camp, de la Terra Alta, de la Ribera Baixa i del Baix Ebre, eh?, és a dir, tots aquells que envolten, doncs, les centrals de Vandellòs i d'Ascó. I com que volem fer la transició, però tenim molt clar que aquesta transició, no només l'energètica, la transició ecològica en tot el seu conjunt, en tot el seu global, ha de ser justa, li recordo que el Govern ja va presentar el fons de transició nuclear, eh?, un fons dotat, en aquest cas, amb 24 milions d'euros anuals per finançar accions de desenvolupament socioeconòmic i de transició energètica justa a les zones afectades pel futur, no immediat, però pel futur tancament de les centrals en funcionament al nostre país. L'objectiu, per tant, és el d'aprofitar de manera eficaç i de manera eficient aquest fons per transformar el teixit productiu de la zona, per diversificar, evidentment, l'economia i alhora també per generar noves oportunitats laborals per a quan arribi el moment tan esperat d'aquest tancament de les centrals nuclears, que encara estan funcionant al nostre país. Però tenim més eines, eh? També tenim la prospectiva energètica de Catalunya, el Proencat, amb aquest horitzó 2050 que ens indica que podem abandonar..., de fet, ens ho diu el Proencat, tot i que és un document viu, que es va actualitzant. Però el que vàrem presentar fa unes setmanes ens diu que podem abandonar justament aquest model actual energètic, fòssil i nuclear i anar cap a un nou model renovable descentralitzat, que és el que nosaltres volem, el que definim, i que es basi també –encara que no sé si a vostès els agrada o no, perquè d'això no me n'ha parlat– en l'empoderament, evidentment, de la ciutadania i de les empreses, demostrant que sí que es pot assolir un model climàticament neutre l'any 2050, sense comptar, en aquest cas, amb aquestes fonts energètiques. En altres paraules, per primera vegada, deixi-m'ho dir, aquest Govern té dades, cosa que és molt important per saber on vols arribar, i sap quin és el camí que ha de seguir per assolir la neutralitat climàtica l'any 2050. Es proposa, doncs, assolir l'objectiu, garantint la sobirania energètica, un sistema energètic cent per cent renovable, la mínima ocupació al territori –això també és important; d'aquí en part també, per seguir aquest model, la modificació que vàrem fer el passat mes de novembre– i uns preus energètics que òbviament siguin competitius. Aquest escenari preveu que Catalunya assolirà, doncs, la neutralitat climàtica del sector energètic l'any 2050, si aplica, això també és veritat, si fem els deures. Evidentment, tot això és viu, eh? Després, si de cas, li parlaré també de la modificació que vam fer en el decret, la setmana passada, que va aprovar el Govern, perquè també ens adonem que hi ha coses que cal accelerar. I, en conseqüència, qualsevol document viu és justament per tot allò que encara no fem prou bé, o allò que encalla coses, doncs, canviar-ho. Però, en qualsevol cas, estem convençuts que podem assolir aquesta neutralitat climàtica amb aquest model, seguint aquest camí, si apliquem de forma intensiva, com li deia, tot aquest conjunt d'estratègies destinades a transformar la totalitat, en definitiva, de l'àmbit de l'energia, des de la demanda d'energia final fins també –que també me n'ha parlat– la generació d'energia elèctrica, passant evidentment pel paper que hi tenen els ciutadans. I acabo aquesta primera intervenció, eh? De fet, l'anàlisi calcula –ja ho hem dit també en diverses ocasions– la necessitat d'instal·lar dotze mil megawatts renovables addicionals l'any 2030, i fins aproximadament seixanta mil fins l'any 2050, per assolir justament aquest sistema elèctric descarbonitzat. Aquest és el camí. Sabem quins són els números. Hi ha rigor i tenim el pla, i sabem també com fer-ho. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula, en el torn de rèplica, el diputat senyor Matías Alonso.
Sí, consejera, buenas palabras, planes inciertos y pocos, muy pocos hechos. La matriz energética que actualmente padecemos en el conjunto de España, de forma especial en Cataluña, no tiene nada que ver con las competencias, desde luego. Más bien es fruto de la incompetencia manifiesta de los gobiernos responsables que esta situación esté enquistada. Este debate –ya lo he dicho en mi anterior intervención– es imprescindible. Es imprescindible hablar del actual mix energético nacional, de la situación de dependencia energética que sufrimos en España y de sus terribles consecuencias para la competitividad de las empresas y para el bolsillo del conjunto de la ciudadanía, además del exceso de emisión de gases de efecto invernadero. El posicionamiento ideológico de determinadas fuerzas políticas, entre las que están el PSOE de Sánchez, el PSC de Illa, el Podemos de quién sabe quién y, por supuesto, su Esquerra Republicana, señor Aragonès, o de Junqueras, esa especie de idolatría que profesan por el medio ambiente de forma meramente retórica, sin hacer lo que hay que hacer para protegerlo, no es la mejor compañía para buscar y aportar soluciones a la composición del mix energético, al coste de la energía, al consumo y, por supuesto, al cambio climático que se nos viene encima por la falta de protección medioambiental. Ustedes, como gobierno autonómico, tienen que ejercer sus competencias. Ustedes, como uno de los socios preferentes del PSOE de Sánchez y del PSC de Illa, tienen que negociar con el Gobierno de España la composición del mix energético español, para reducir drásticamente la dependencia de los combustibles fósiles en el ámbito de la energía primaria; potenciar, impulsar y desarrollar las energías renovables, y arbitrar las mejores condiciones posibles para que los costes energéticos no lastren, como lo están haciendo, nuestro crecimiento económico y nuestro desarrollo social. En esto, en su capacidad negociadora, tienen que demostrar su competencia; es una cuestión capital, con una incidencia directa en el futuro de nuestros conciudadanos, en el futuro de nuestros hijos y de nuestros nietos. Tienen que demostrar su competencia, si es que la tienen. Hablemos de la factura de la luz. Hablemos de la generación de energía eléctrica, de sus costes. Datos referidos a 2020, publicados por Red Eléctrica Española y por el Icaen. En el conjunto de España la energía primaria renovable cubre la demanda anual energética en un cuarenta y cinco por ciento aproximadamente; en Cataluña, menos del veinte por ciento de la electricidad proviene de fuentes de energías renovables. Pero, además, una fuente de energía tan importante en el mix energético nacional como es la eólica..., el veintidós por ciento de la producción total en España apenas tiene impacto en el mix energético de nuestra comunidad autónoma. En Cataluña la energía eólica representa solo el 5,8 por ciento de las fuentes renovables utilizadas para producir energía eléctrica. Pero hablemos de una fuente de energía ampliamente demonizada por los ideólogos del bien pensar, por quienes anteponen su visión ideológica, sesgada, a la realidad de las cosas y al impacto real sobre la economía, sobre el desarrollo social y sobre el medio ambiente; una ideología del decrecimiento que, en este campo, ha enraizado tanto en el Gobierno de la Generalitat como en el Gobierno de España. Hablemos de la energía nuclear. En el conjunto de España, las siete centrales nucleares que están en funcionamiento aportan el veintitrés por ciento de la energía eléctrica que se consume anualmente, mientras que en Cataluña aporta más del cincuenta por ciento, el 54,9 por ciento en 2020. Una energía que –usted lo sabe, consejera–, conforme a la taxonomía –usted lo ha nombrado– que propugna la Comisión Europea y que, con total seguridad, también apoyará el Parlamento Europeo, está etiquetada como energía verde. Y lo está con todos los honores, porque es una energía limpia y segura, que no emite gases de efecto invernadero, cuyos residuos son perfectamente gestionables y tienen un impacto ambiental ínfimo, y con una tasa de seguridad muy superior a la de cualquier energía renovable y muchísimo mayor que las fuentes de energía fósiles. Una fuente de energía eléctrica de base que aporta del orden del veinte por ciento de la demanda, veinticuatro horas al día, los 365 días del año. En Cataluña, el cincuenta por ciento. Su Gobierno está dispuesto a pegarse un tiro en el pie y pretende cerrar las nucleares, aparentemente dentro de cinco años, sin tener ni mucho menos asegurada la alternativa en renovables. El PSOE y Podemos desprecian el impacto negativo que tendrá para nuestra economía el cierre pactado con las eléctricas, en detrimento del consumidor con el horizonte del 2035. Abrimos ese debate sin las cartas marcadas. Hay que prolongar la explotación de las centrales nucleares y, en particular, las radicadas en Vandellòs, Hospitalet de l'Infant y Ascó, hasta que cumplan los sesenta años de explotación comercial, mientras se implantan las fuentes de energías renovables que absorban el impacto provocado por su cierre.
I, finalment, en el torn de rèplica, té la paraula la consellera Teresa Jordà.
Gràcies, presidenta. Senyor Alonso, diverses coses. Bé, la primera: trets al peu, això era un costum que tenien els Borbons i jo soc republicana. Li ben asseguro que no tinc cap interès en tirar-me cap tret al peu. Segona cosa, ha semblat més, durant una estona, que feia un debat de política general o un cara a cara amb els companys del PSC, que, evidentment, una interpel·lació amb la consellera d'Acció Climàtica. No ho sé, ja s'aclariran. En qualsevol cas, entendrà que no m'hi posaré. Vostè ha parlat de l'interès general davant de l'interès partidista. Home, l'hi compro, però apliquin-s'ho. És a dir, és que, sap què passa? Que estem ja una mica cansats, la majoria d'aquest Parlament, de lliçons, bàsicament, del seu grup parlamentari. I, de fet, diguéssim, jo crec que fem bé en no aprendre-les, perquè cada vegada estan més reduïts, vostès. Imaginin-se que les haguéssim aplicat, no? No crec que en aquests moments, doncs, poguéssim canviar o poguéssim entomar molts dels debats dels que vostè, doncs, ens està avui posant damunt la taula. Les competències. Miri, jo el sistema elèctric espanyol..., jo no el puc canviar. Però vostès vull recordar que, en una època tampoc molt llunyana, van tenir força, diguéssim, múscul al Congrés dels Diputats, i que jo sàpiga..., al contrari –al contrari. Devien estar reforçant o devien fer per reforçar els de sempre, per fer el de sempre. Aquests oligopolis i aquest sistema que, fins a dia d'avui, ha imperat i que nosaltres, que el Govern d'aquest país, que aquesta consellera, amb el suport màxim que pugui trobar en el Parlament de Catalunya, en el qual estem treballant dia a dia, volem evidentment acabar, perquè volem tornar a aquest model, eh?, que li he explicat en més d'una ocasió, aquest model que nosaltres definim de país, aquest model català, distribuït, sobretot participat per empoderar la ciutadania; entenem que la ciutadania, els ciutadans i ciutadanes d'aquest país no són un munt d'hectàrees, són una altra cosa, i sobretot avalant aquesta cohesió territorial. Jo no tornaré a parlar de les nuclears. Ja l'hi he dit. Em remeto a la llei que va aprovar aquest Parlament, la llei del canvi climàtic. I, bé, vostè ens pot explicar totes les bondats que vulgui sobre les nuclears. Hi ha una llei i aquesta llei l'aplicarem. Però, evidentment, hem de fer deures, i molts deures –molts deures–, evidentment, en som molt conscients. Se'ns diu en diverses ocasions que som l'última comunitat, evidentment, de l'Estat espanyol en energies renovables i eòliques; se'ns ha dit moltes vegades. De fet, jo explico, per activa i per passiva, que, de fet, venim –i això no m'ho poden negar–de deu anys d'una aturada molt bèstia de les renovables al nostre país. Venim d'un moment on el territori –i això tampoc ho poden negar–, doncs, estava incendiat absolutament. Que ara el tenim amatent, no incendiat, aquesta és una realitat, senyor Alonso. I, a més a més, estàvem en un moment amb una bombolla especulativa, deixi'm dir que evident, eh? Però estem en emergència climàtica. I és evident que, davant d'aquesta situació, el que no podíem fer era parar ni un segon. I és el que hem fet. Això és el que hem fet eh? I enteníem, entenem que la modificació del decret llei era, sens dubte, el primer pas per posar les bases d'aquest nou model energètic, que no li repetiré quin és. No només per canviar de recursos fòssils, eh? És a dir, també era per canviar aquests recursos energètics de fòssils a renovables; òbviament que sí –òbviament que sí. Però també per canviar o per transformar el model de dalt a baix, eh? Per complir els objectius del 2030 i per descarbonitzar el nostre país el 2050. Miri, respecte a les dades. Ho dic, perquè ja estic una mica cansada de que vagin repetint aquest mantra. Que tenim molta feina, eh? i que hem passat... L'altre dia fèiem, doncs –i també ho he explicat en alguna ocasió–, el balanç d'aquests primers sis mesos de decret, amb aquest horitzó 2030, amb molta feina que tenim evidentment per davant. I explicàvem que, en aquests moments, a informació pública el mes de juny passat hi havien seixanta megawatts i en aquests moments, aquell dia que fèiem la presentació, parlàvem de 1.200; a dia d'avui, ja li dic que en tenim 1.320, però en qualsevol cas queda molt camí per recórrer. Però, miri, si parlem del tant per cent de la potència renovable de cada territori de l'Estat sobre el total de renovables, en aquest cas, estic parlant, en general, eh?, de renovable fotovoltaica i eòlica, doncs no anem a la cua de l'Estat espanyol. Clar que no anem bé. Anem al darrere de Castella i Lleó. Anem darrere d'Andalusia. Anem darrere de Galícia, de Castella - la Manxa, d'Aragó, d'Extremadura i després ve Catalunya, eh? És a dir, una, dues, tres, quatre, cinc, sis, set, vuit, nou, deu, onze, dotze, tretze, catorze comunitats, tretze comunitats darrere nostre. Això tampoc és un rànquing. No va de qui va últim o de qui va primer. Això va de que tenim model, tenim dades, sabem com fer-ho. I no en tingui cap dubte, senyor Alonso, que sense les nuclears, perquè així ho va determinar aquest Parlament, nosaltres en aquest país ens en sortirem amb totes les mesures, evidentment, que s'hagin de renovar, que s'hagin d'examinar, que s'hagin de revisar, però, en qualsevol cas, seguint aquest model energètic distribuït, descentralitzat, transformador de l'economia i de la societat; un model que nosaltres entenem democràtic i, evidentment, participat i amb cohesió territorial. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, consellera. Doncs suspenem la sessió fins demà a les nou. Gràcies.