Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 28. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne moreta udeležiti naslednja poslanca: Franc Pukšič in dr. Vinko Gorenak od 18.30 dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O POSLANCIH PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 44 poslank in poslancev s prvopodpisanim Francijem Kekom. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev predloga zakona, gospodu Franciju Keku.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, gospa ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Še posebej pozdravljam tistih 48 poslank in poslancev, ki so v podporo nezdružljivosti poslanske s župansko in podžupansko funkcijo zastavili svojo besedo oziroma podpis. Tega zakona ne predlaga ena stranka, to ni predlog le koalicije, to je zaveza k sprejetju nezdružljivosti vseh poslancev, ki menimo, da je trenutna ureditev protiustavna in nepravična. Takšnega stališča so tudi: Svet Evrope, Ustavno sodišče, Državni svet, slovenska javnost, večina strank, Mandatno-volilna komisija Državnega zbora, in stroka: dr. Roman Lavtar, dr. Miro Cerar, dr. Miloš Senčur. Da je nezdružljivost nujna, je v svojem doktoratu ugotovil dr. Saša Zagorc. Profesor na Pravni fakulteti v Ljubljani dr. Igor Kaučič pravi: "Združevanje zakonodajne in izvršilne funkcije je nesprejemljivo. Občine, kjer njihovi župani niso obenem poslanci, so v neenakopravnem položaju. Če bi želeli omogočiti pravičnost s tega vidika, bi moralo biti vseh 211 županov tudi poslancev, kar pa je nesmisel." "Optimalnejše mesto za zastopanje interesov lokalnih skupnosti je Državni svet. Nekdo, ki hkrati izvršuje funkcijo poslanca kot predstavnika vsega ljudstva in župana ali podžupana kot skrbnika za lokalne interese, je stalno v precepu, kateri volilni bazi bo v danem trenutku ugodil. Hkrati ne more optimalno opravljati obeh funkcij in stalno sklepa manjše in večje kompromise, da bi si v bodoče ohranil podporo obeh skupin volivcev," pravijo v stališču Državnega sveta in dodajajo: "S tem se slabša kvaliteta poslančevega dela in jasnost njegovih stališč in ciljev, ki jih je obljubil zasledovati." Glede urejenosti nezdružljivosti Evropska unija nima sprejetega skupnega pravila. Ureditev se razlikuje od države do države. Večina možnost opravljanja več funkcij omejuje. Zagovorniki sedenja na dveh stolčkih bodo omenjali države, kjer ta možnost obstaja. Je pa po navadi to posledica specifične ureditve v neki državi, saj je ponekod opravljanje poslanske funkcije nepoklicno; v Belgiji, na primer, župane imenuje kralj. V Španiji velja pravilo: ena funkcija, eno plačilo. V Nemčiji sočasno opravljanje obeh funkcij ni možno. Na takšen način želijo urediti sistem, tako kot pri nas v Sloveniji, tudi v Italiji. V večini evropskih držav je to že urejeno. Nekateri pravijo, da to ni najpomembnejša tema v tem času. Seveda so pomembnejše tiste, povezane z gospodarstvom in socialno vzdržnostjo, ni pa nepomembna. In pri sprejemanju najpomembnejših zakonov nas nič ne moti, da sprejmemo tudi tega, z vidika ustavnosti in pravičnosti pomembnega in za Slovenijo dolgoročno koristnega. Izgleda pa, da je ta zakon za nekatere vseeno najpomembnejši – za tiste, ki bi radi ohranili privilegije opravljanja dveh funkcij naenkrat. Pred nami je le še glasovanje. Ko bomo državljankam in državljanom pokazali, koliko šteje dana beseda oziroma podpis posameznega poslanca. Slovenija to od nas pričakuje. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku gospodu Bojanu Kontiču. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Mandatno-volilna komisija je na 28. seji 6. 5. kot matično delovno telo obravnavala Predlog zakona o spremembah Zakona o poslancih. Prvopodpisani predlagatelj je podal dodatne argumente k sprejetju tega predloga zakona. Vlada je v pisnem mnenju in tudi v besedi podprla predlagano spremembo Zakona o poslancih. Zakonodajno-pravna služba je predlog zakona proučila in v bistvu ni imela pripomb na tekst zakona, ugotovila je samo, da bi lahko glede na uvod, zapisan v zakonu, to nezdružljivost uredili celoviteje, ampak to je stvar predlagatelja. Iz mnenja Državnega sveta izhaja, da Državni svet podpira predlog zakona, pri tem so navedli tudi argumente, s katerimi dodatno utemeljujejo svoje mnenje. K predlogu zakona je bil skladno s poslovnikom vložen amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Ta amandma je predvideval nezdružljivost županske in poslanske funkcije zgolj v mestnih občinah. Ta amandma na Mandatno-volilni komisiji ni dobil podpore, torej je bil zavrnjen. V razpravi so bila predstavljena različna mnenja glede predlaganega zakona, nasprotniki predlagane ureditve so predlog sprememb zakona označili kot nepomemben in nepotreben v tem času. Opozorili so, da primerjalni pregled ni ravno najbolj ustrezen in da težko določimo skupni imenovalec znotraj Evropske unije glede ureditve nezdružljivosti posameznih funkcij, torej ni enoznačne ureditve. In opozarjali so, da bi torej bila možna nezdružljivost, če bi pri tem upoštevali določeno velikost posameznih lokalnih skupnosti, in, kot sem že dejal, predlagali, da zakon opredeli nezdružljivost poslanske in županske funkcije v tem trenutku predvsem za mestne občine. Zagovorniki predloga sprememb zakona so navajali argumente za nezdružljivost obeh funkcij, torej tako podžupanske in kot županske, s poslansko funkcijo. Pomembno je tudi, da so poslanke in poslanci že velikokrat prej in tudi tokrat na Mandatno-volilni komisiji opozarjali, da bi to nezdružljivost morali urediti z Zakonom o lokalni samoupravi, nasprotniki teh sprememb pa seveda ugotavljali, da čas za spremembe te ureditve nikoli ni primeren in da pravzaprav tudi zakon nikoli ni primeren. Namreč, ko govorimo o Zakonu o poslancih, je predlog, da se to uredi v Zakonu o lokalni samoupravi, ko smo pri Zakonu o lokalni samoupravi, se govori o zakonu o poslancih, tako da primernega trenutka za spremembo te ureditve pravzaprav ni nikoli. Mandatno-volilna komisija je sprejela na koncu obravnave z glasovanjem, da predlog zakona sprejema v predloženem besedilu in ga predlaga Državnemu zboru v sprejem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade. Gospa Irma Pavlinič Krebs, ministrica za javno upravo, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije v svojem mnenju podpira predlagano spremembo Zakona o poslancih, torej predlagano spremembo, ki ureja nezdružljivost funkcije župana, podžupana s funkcijo poslanca, in tudi kot ustrezno ocenjuje predlagano ureditev začetka veljavnosti te ureditve s prvimi naslednjimi volitvami v Državni zbor. Leta 2004 je Državni zbor Republike Slovenije, ko je potrdil besedilo Resolucije o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji, zaradi nespornih strokovnih mnenj o konfliktu, ki je vgrajen v obe funkciji, določil, da je to nezdružljivost na zakonski ravni treba urediti za preprečevanje morebitnega konflikta interesov, ki jih funkcije nosijo. Pri pripravi zakona o integriteti je večina poslank in poslancev menila, da je bistveno bolj sistemsko ustrezna ureditev spremembe Zakona o poslancih. Tudi Vlada je ocenila, da je temu tako, zato v celoti podpira vaša prizadevanja. Nesporno boste s tako predlagano ureditvijo dosledno izpeljali ustavno načelo decentralizacije, ki pomeni samostojnost in neodvisnost lokalne samouprave, občin, v določanju življenja, kot predvideva ustava. Potem, dosledno boste izpeljali načelo delitve oblasti, ki predvideva samostojno in neodvisno delovanje izvršilne, zakonodajne in sodne veje oblasti, ki se seveda omejujejo in nadzirajo v okviru sistema zavor in ravnovesij. In nenazadnje, tretje, izjemno pomembno ustavno načelo, to je načelo, da izvoljeni predstavniki ljudstva na neposrednih volitvah v Državni zbor udejanjate načelo predstavniške demokracije na način, da ste pri odločanju zavezani vsem prebivalkam in prebivalcem Republike Slovenije, torej suverenemu ljudstvu samemu, ne zgolj posameznim lokalnim interesom. Jaz bi, spoštovani poslanke in poslanci, ob tej priložnosti želela povedati naslednje. Jaz verjamem, da se v trenutni politični situaciji, ki smo ji priče v slovenskem prostoru, izjemno zavedate, kako pomembno je vaše delovanje ob glasovanju ob spremembi tega predloga zakona. Ni mogoče zahtevati od naših državljanov, da so pripravljeni prevzeti breme krize na način, da se strinjajo s spremembami, ki pomenijo manj ugodno rešitev njihovega položaja, zmanjšanje obsega pravic, če hkrati prvi med enakimi, ki ste vzor, ki nosite v sebi pravzaprav idejo, kako naj bi v svojem vedenju vsi ravnali glede na spremembe svojega položaja, ki se slabša, z glasovanjem ne boste pristali. Če nam je pravzaprav vsem jasno, da se doma otroci zgledujejo po starših, da če starši veliko kričijo, seveda kričijo tudi otroci, se ne smemo v nadaljevanju več sprenevedati, ko bodo ljudje, če bodo ugotovili, da politični razred ni pripravljen zmanjševati svojih pravic, tako ravnali tudi sami. Kajti z vzorom in z zgledom pošiljamo sporočilo, da smo tudi mi pripravljeni na samoomejevanje, na pravzaprav dejanja in ne zgolj besede. Jaz ob tej zadnji besedi prosim poslanke in poslance, da pokažemo in vrnemo vero v politični razred, tudi da preidemo od besed k dejanjem in torej naredimo to, kar je prav. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Gvido Kres, v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana ministrica! Nezdružljivost županske in poslanke funkcije je bila že večkrat obravnavana v dosedanjih mandatih Državnega zbora. Večkrat je bilo celo slišati mnogo pomislekov o ustavnosti obstoječe zakonske ureditve, kar se je kasneje vedno izkazalo, da to ni res. V Slovenski ljudski stranki se sicer strinjamo, da obstoječa ureditev ni najbolj optimalna. Vendar je v danih okoliščinah, ko je v ustavi zapisana druga raven lokalne samouprave, ki še ni vzpostavljena, le-ta po naši oceni tudi nujna. Vlada Republike Slovenije ni doslej naredila nič v smeri decentralizacije Slovenije in skladnega regionalnega razvoja. Še več, zdi se, da počne ravno nasprotno in krepi centralizacijo Slovenije. Zato v Slovenski ljudski stranki opozarjamo, da so župani in celo tudi drugi občinski funkcionarji, obenem tudi poslanci Državnega zbora Republike Slovenije, jamstvo, da bodo ljudje in njihove lokalne težave slišane ter zastopane na nacionalni ravni. Ti poslanci, ki so obenem župani ali drugi občinski funkcionarji, dobro poznajo problematiko lokalne skupnosti in posledično lahko pri tem s svojim delom v Državnem zboru tudi zastopajo interese, ki so skupne vsem lokalnim skupnostim. Seveda odločno nasprotujemo temu, da bi posamezni župan kot poslanec Državnega zbora deloval izključno v interesu svoje lastne občine. Za večjo racionalizacijo, za hitrejši ter enakomeren razvoj Republike Slovenije in lokalnih okolij je sedanja ureditev popolnoma sprejemljiva. Če predpostavljamo situacijo, da v Državnem zboru ne bi bilo nobenega župana, bi po našem trdnem prepričanju Državni zbor pri svojem delu sprejel marsikatero odločitev, ki bi bila v nasprotju z interesi ljudi na lokalni ravni. Že sedanje izkušnje so pokazale, da so ravno tisti poslanci, ki so ob tem tudi župani ali pa drugi občinski funkcionarji, pogosto opozarjali na tiste rešitve v predlogih zakonov, ki pomenijo nevarnost za nazadovanje življenja ljudi na lokalni ravni. O tem, da so občine doprinesle k bolj enakomernemu razvoju Slovenije, pa verjamem, da ni treba posebej govoriti. Spoštovani kolegice in kolegi! Ne bojte se občinskih funkcionarjev v Državnem zboru, saj imajo bogate izkušnje z realnostjo na mikroravni našega okolja, ki jih lahko s svojimi izkušnjami, s svojo pozitivno energijo izkoristijo pri uveljavljanju zakonodajne veje oblasti in izboljševanju življenja vseh Slovenk in Slovencev. Tistim dvojnim funkcionarjem, ki pa dela ne zmorejo, pa kratko malo predlagamo, da čim prej odstopijo z ene od funkcij. Skratka, v Slovenski ljudski stranki smo prepričani, da so konec koncev volivke in volivci tisti, ki odločajo, kdo bo župan, poslanec, kdo bo občinski svetnik. In če se volivci odločijo, da bo njihov župan tudi poslanec, imajo konec koncev prav. Volivci se ponavadi nikoli ne zmotijo. Veliko je bilo tudi navedenih primerov držav, kjer funkcije na lokalni ravni niso združljive s funkcijami na državni ravni. Jaz ne vem, jaz nisem v tem času opazil, da bi kdo pa omenil Francijo. Francoski najboljši politiki so prihajali z lokalne ravni, od Françoisa Mitterranda, Jacquesa Chiraca in še bi jih lahko našteval; in delali so dobro, delali so odlično in bili so zavezani temu, za kar so bili tja poslani, in mislim, ne se tega bati. Je res, da moramo urediti in končno že pripeljati zadevo zato, da bomo imeli na lokalni ravni urejeno in da se ne bomo ukvarjali z vnosom nekaterih tras v območje, ker vemo, da to najbolj dobro poznajo na lokalni ravni in znajo zelo dobro sodelovati tudi s strokovnjaki. Moram povedati, da včasih pridejo tudi tako imenovani strokovnjaki, ki pa naredijo več škode kot pa koristi, ker ljudje na lokalni ravni bistveno bolje poznajo svoje okolje. Skratka, v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo glasovali, kot povedano, proti predlagani spremembi zakona. Poudarjamo pa še enkrat, da je to dilemo treba temeljito proučiti pri morebitnem sprejemanju pokrajinske zakonodaje in uvedbi pokrajin ob hkratnem razmisleku glede predstavniške vloge Državnega sveta oziroma o sestavi državnega organa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana, gospa ministrica, kolegice in kolegi! Predstavil bom stališče poslanske skupine o nezdružljivosti poslanca in župana. Dosedanja ureditev, ki omogoča hkratno opravljanja poslanske in županske funkcije, je pokazala tako prednosti kot slabosti. Poslanci župani so v razpravah v Državnem zboru prispevali veliko znanja in izkušenj iz konkretnega delovanja lokalnih skupnosti. Po drugi strani pa je v razpravah in stališčih poslancev županov premalo prihajalo v ospredje razmišljanje, da je poslanec tisti, ki zastopa interese vseh državljank in državljanov Republike Slovenije, ne le svoje lokalne skupnosti. Vsekakor argumenti proti dvojni funkciji poslanca župana odločno pretehtajo nad argumenti za dvojnost te funkcije. Pri obravnavi nezdružljivosti poslanske funkcije s funkcijami na lokalni ravni moramo upoštevati več ustavnih načel, in sicer: načelo delitve oblasti, načelo decentralizacije oblasti, na katerem temelji neodvisnost in samostojnost lokalne samouprave, in načelo predstavniške demokracije, ki poudarja vezanost predstavnikov ljudstva nosilcu suverenih pravic, ljudstvu samemu. To terja vzpostavitev učinkovitega sistema zavor in ravnovesij med nosilci različnih vej oblasti. Institut nezdružljivosti funkcije zato zasleduje pomemben cilj – preprečuje, da bi poslanec kot poklicni funkcionar, ki deluje kot izvoljeni predstavnik vsega ljudstva, svoje delo opravljal v senci zasledovanja lokalnega interesa, ki ga mora zasledovati kot župan ali podžupan. S tem se prepreči nezaželeni vpliv na parlamentarno odločanje. Sam institut predstavlja pomembno zagotovilo za ločitev teh vej oblasti; hkratno opravljanje funkcije v okviru zakonodajne in izvršilne veje oblasti vzbuja dvom o tem, ali lahko oseba enako kvalitetno zastopa interese obeh volilnih baz, ki sta jo izvolili. Hkrati oseba, ki opravlja dve tako pomembni funkciji, ne more optimalno opravljati obeh. S tem se slabša kvaliteta njegovega dela in jasnost njegovih stališč in ciljev, ki jih je obljubil zasledovati. V Poslanski skupini DeSUS predloga zakona, ki onemogoča hkratno opravljanje poslanske in županske funkcije, ne bomo večinsko podprli, ampak bo vsak poslanec glasoval po svojem prepričanju. Približno pred dvema letoma sem na tem prostoru izrekel pomislek, kdo v tej državi se boji županov, podžupanov in občinskih funkcionarjev. To se sprašujem tudi zdaj. Stranka DeSUS bo pa na svojem kongresu v svoj statut vnesla nezdružljivost funkcije župana in poslanca. Prepričan sem, da bi to morale narediti vse parlamentarne stranke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Silven Majhenič v imenu Poslanske skupine SNS.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana ministrica! Predlagani zakon ima že kar dolgo brado, ki sega v leto 1999. Slovenska nacionalna stranka je v proceduro v Državni zbor že dvakrat vložila predlog zakona o nezdružljivosti z namenom, da se loči funkcijo poslanca in župana, saj gre za interesno nezdružljivi vlogi, v katerih funkcionar nastopa istočasno. Skratka, gre za nezdružljivost, da nekdo istočasno nastopa v zakonodajni in izvršilni veji oblasti. Kot sem že omenjal, gre za zakon, ki ga je Slovenska nacionalna stranka vložila v proceduro že julija 1999, vendar ga je vodstvo Državnega zbora dalo v obravnavo šele leta 2003 in so ga poslanci, s sedanjo koalicijo na čelu, gladko zavrnili. Drugič smo predlog zakona vložili novembra 2003, vendar je vodstvo parlamenta, čeprav ob podpori takratne vlade, predlog zadrževalo in ga ni dalo v obravnavo tako dolgo, da se je prej mandat iztekel. Biti župan in poslanec hkrati je sigurno funkcija, ki ponuja največ privilegijev lokalni skupnosti, iz katere je župan hkrati še poslanec, kar se je večkrat pokazalo tudi v praksi. Logično je, da poslanci župani na odborih in v parlamentih zastopajo interese lastne občine, čemur smo priča vseskozi, vendar je potrebno, da ti ljudje enkrat dojamejo, da so, kot je zapisano v ustavi, v prvem odstavku 82. člena, "predstavniki vsega ljudstva" in da morajo delovati v interesu vseh, česar pa si ne morejo dovoliti, vsaj ne takrat, ko gre za interese občine pri pridobivanju proračunskih sredstev, prometni infrastrukturi, gradnji šol, športnih objektov in tako dalje. Funkcija poslanca zahteva celega človeka, tako da si težko predstavljam, da je nekdo ob celodnevnem delu v parlamentu sposoben še ponoči normalno funkcionirati na občini. Dejstvo je, da poslanec, ki dosledno opravlja svojo funkcijo, nima časa za nepoklicno opravljanje županske funkcije in je tako rekoč le na plačilni listi. Slišani predlogi, da bi se ločevalo male in mestne občine, ne vzdržijo, kajti zakon mora zadevo reševati celostno in ne le za nekatere, kajti delo se v bistvu opravlja isto, morda v manjših občinah v nekoliko manjšem obsegu. V Slovenski nacionalni stranki smo nezdružljivost županske in poslanske funkcije zapisali v statutu stranke, ker smo pač ocenili, da to pravno ne vzdrži. V predlogu zakona je zapisano, da predlagani zakon sledi načelom delitve oblasti, samostojnosti zakonodajne, izvršilne in sodne veje oblasti in samostojnosti lokalne skupnosti. Obe načeli zahtevata vzpostavitev učinkovitega sistema zavor in ravnotežij med nosilci različnih funkcij oblasti. Novela poleg tega, da sledi zahtevi po poklicnem opravljanju poslanske funkcije, določa tudi nezdružljivost poslanske in županske funkcije. Poslanci v Slovenski nacionalni stranki smo vedno glasovali za nezdružljivost poslanske in županske funkcije, in tako bo tudi tokrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Anderlič v imenu Poslanskega kluba LDS.
Spoštovani! Razprava o združljivosti poslanske in županske funkcije je dolga toliko časa, odkar smo v Sloveniji uvedli lokalno samoupravo in ločili državno upravo od lokalne samouprave, torej tja v leto 1993, 1994 seže. Dejstvo je, da veliko stvari, ki so bile takrat načrtovane kot zaokrožitev lokalne samouprave in državne uprave kot celote, še vedno nismo izpeljali do te mere, da bi lahko govorili o popolni urejenosti, preglednosti in tudi ločenosti posameznih funkcij in nalog, ki naj bi jih posamezna območja oziroma področja imela. Namreč, ko smo začeli z lokalno samoupravo, je bilo logično, da bomo šli v regije – za občinami seveda –, je bilo logično, da bomo spremenili način zastopanja lokalnih interesov na državni ravni, tako seveda vključno z razpravo o vlogi Državnega sveta kakor tudi potrebo županov, da aktivno participirajo v Državnem zboru, ki naj bi vendarle bil nek zakonodajni organ, ki ne bi bil povezan s tistimi interesi, ki se tako rekoč posledično izvajajo na nižjih ravneh. Nekaj težav v to diskusijo je vnašala tudi razprava o tem, katere druge stvari so še združljive s funkcijo poslanca, ministra itn. Mi imamo vrsto dilem in vsake toliko časa se pojavi razprava, ali so profesorji ali znanstveniki ali tisti, ki opravljajo nekatere druge naloge tretjinsko ali 20%, sposobni, da opravljajo kvalitetno in neodvisno funkcijo, najsibo ministra najsibo poslanca, in to je vse skupaj pravzaprav prelagalo odgovornost z ene na drugo diskusijo, češ, če oni lahko, potem tudi župani lahko, ureditve po svetu so različne in podobno. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije menimo, da je vendarle v tem obdobju dozorelo spoznanje po vseh teh razpravah, da je čas, da se te funkcije ločijo, da se naredi pregledno upravljanje lokalnih zadev in tudi zadev na državni ravni, in zato so vsa tista strokovna mnenja kot tudi politično prepričanje in tudi odzivi javnosti v prid temu, da se ti dve funkciji ločita. Mislim, da so najmanj na mestu pozivi Vlade, da kaže s prstom na poslance, da naj bomo resni in odgovorni in naj končno že odločimo tako, kot je treba, ker če je kaj, je to stvar za to hišo, za razpravo v tej hiši in za temeljite pogovore, kako naj te stvari bodo. Ampak, kot rečeno, vse skupaj je pripeljalo do tega, da tudi, če bi se podrobneje spustili v analizo strukture občin v Sloveniji, bi lahko videli – od tistih od 300 prebivalcev do 300 tisoč je velika velika razlika in nekateri menijo, da bi te male občine bile s tem na nek način vsaj uravnotežene z ostalimi, če bi imele možnost, da so župani lahko poslanci in župani, ker bi seveda lažje nekatere interese predstavili širši javnosti. Te razlike ne gre delati, čeprav bo eden od naših poslancev glasoval proti, ostali bomo za to, da se funkciji ločita. To ne zmanjšuje tega, da je splošno prepričanje, da je potreben temeljit razgovor, poleg tega, da ločimo funkcijo župana in poslanca, tudi o drugih združljivih oziroma nezdružljivih funkcijah, v katerih se znajdejo, najsibo funkcijah ali pa o dejavnostih, ki jih posamezniki opravljajo na različnih nivojih in področjih. Tako, da nas še nekaj čaka. Kot rečeno, razen enega poslanca bomo ostali podprli predlog zakona.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo! Nekatere odločitve v Državnem zboru sprejemamo zelo tesno in najbrž bo tudi pri ločevanju te županske in poslanske funkcije tako. Bolj pomembno in prav je, da zato tisti, ki so bodisi v pisni ali ustni obliki zatrjevali podporo temu zakonu, danes to tudi uresničijo. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev, ki sicer šteje samo tri glasove, ki so pa lahko danes, kot pravim, zelo pomembni, smo v preteklosti in bomo tudi danes podprli ta predlog zakona, kakršen je pripravljen. Res je, da se že vso poosamosvojitveno zgodovino v Sloveniji ukvarjamo s problemom ločevanja funkcij in zdi se, da bliže temu, da ti dve funkciji res ločimo, kot smo danes, še nismo bili. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev upamo, da bo zakon podprt. Tudi, če je bilo v vseh teh 20 letih, o katerih govorimo, zelo veliko argumentov, bolj ali manj tehtnih, ki so bili navajani za ali proti tej ločitvi. Nekateri so včasih menili: "Ja, treba je te funkcije ločiti, samo zdaj ni pravi čas, je tik pred volitvami." Zopet drugi so menili, da je treba te funkcije ločiti, vendar ne tako, da bi jih ločili dosledno, ampak da bi ločili to funkcijo samo za velika mesta oziroma za večje občine. Zopet nekateri drugi so ocenjevali, da teh funkcij ne kaže ločevati tako dolgo, dokler ne bodo rešeni problemi s statusom, s pristojnostmi lokalnih skupnosti, dokler ne bo vpeljana druga raven lokalne skupnosti, pokrajina, dokler se ne bodo uredile stvari v lokalnih skupnostih. Vendar pa je treba opozoriti na to, da gre, ko danes razpravljamo o tem, za funkcijo poslanca in tudi govorimo o zakonu o poslancih, ne o zakonu o lokalni samoupravi ali volitvah v lokalne skupnosti. In to naj bo izhodišče. No, bili so tudi nekateri drugi bolj ali manj tehtni tehtni pomisleki v zvezi z združenostjo teh dveh funkcij, bolj ali manj tehtni pravim zato, ker tudi to, da gre za mešanje različnih ravni in vej oblasti, ni enako izpeljano v vseh državah Evropske unije in tam tega ne štejejo za protiustavno. Ravno tako mislim, da ni prava ocena, ko se govori, da se s tem ustvarja v parlamentu županski lobi. Po izkušnjah in tudi če bi preverjali glasovanja, bi ugotovili, da temu ni tako, da se raje kot svoji županski funkciji poslanci podredijo volji stranke ali koalicije. Tudi danes boste videli, da ne bo županski lobi, tako imenovani, glasoval soglasno, enotno. Tudi očitek, da tisti, ki so župani, imajo določeno prednost v zvezi z izvoljivostjo, ni najbolj natančen, zato ker se občine, volilni okraji, še zlasti pa volilne enote ne prekrivajo in sta celo dva predstavnika iste stranke lahko v isti volilni enoti konkurenta. Torej, s samim dejstvom, da sta poslanca in župana, nimata kakšne posebne prednosti eden pred drugim. Sicer pa je za nas bistveno, da poudarimo to, da torej gre za poslance. Poslanke in poslanci smo doslej omejeni. Ne smemo opravljati funkcije v Državnem svetu, ne moremo opravljati funkcij v drugih državnih organih in tudi ne poklicno funkcij podžupanov ali županov v lokalnih skupnosti. Mi torej k tem omejitvam samo še eno dodajamo oziroma eno zaostrujemo. Funkcija, ki je sedaj nedosegljiva slehernemu poslancu ali poslanki, je profesionalno opravljanje podžupanske ali županske funkcije. V bodoče bo pa tudi neprofesionalno omejeno. In to je edina omejitev, ki jo dodajamo k omejitvam, ki jih poslanke in poslanci že imamo. Torej mi ocenjujemo, da poslanci ne potrebujemo dodatnih nalog ob teh, ki jih že moramo opravljati, ne po vsebini in ne po obsegu, in zaradi tega mislim, da ti dve funkciji, čeprav sta de facto in de iure danes združeni, nista tako dobro urejeni in bomo podprli razdružitev teh dveh funkcij.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč v imenu Poslanske skupine SD.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospa ministrica, kolegice in kolegi! Večina poslank in poslancev Socialnih demokratov bo predlog za nezdružljivost funkcije poslanca ter župana oziroma podžupana v občini in mestni občini podprla. Uveljavitev nezdružljivosti je namreč usmeritev, za katero se že leta zavzema naša stranka. Kljub temu se je poslanska skupina odločila, da se do zakona pri glasovanju osebno opredeli vsak poslanec, saj ob večkratnih razpravah o tem vprašanju nismo dosegli popolne enotnosti. Poudarili smo, da naj zaradi pomena funkcije in zaradi odnosa do javnosti vsak poslanec pač zase prevzame odgovornost za to odločitev. Stranka pa bo ob naslednjih volitvah ocenila, ali to odločitev sankcionira ali ne. Sicer pa v Poslanski skupini Socialnih demokratov večinsko menimo, da je o tem vprašanju opravljenih toliko razprav, da nobena posebna razčiščevanja niso več potrebna in da ni treba iskati novih argumentov, predvsem pa ne novih izgovorov za možno nasprotovanje. Da so torej opozorila, da odločanje zdaj ni nujno, ker bi morali odločati enkrat drugič, da naj se upošteva možnost dodatnega dela poslancev, in da naj to velja samo za mestne občine, ne pa tudi za ostale, da so vse to bolj izgovori, kot pa neki tehtni argumenti, o katerih bi bilo treba temeljito razpravljati. Pri odločitvi za nezdružljivost poslanske z župansko in podžupansko funkcijo gre namreč najprej za sistemsko neusklajenost, saj so poslanci predstavniki vsega ljudstva, župani pa predstavniki svojih volivcev v občini. Drugič, da gre zaradi tega sistemskega položaja in pristojnosti za trajno kolizijo interesov, saj praviloma vsaka odločitev Državnega zbora ustvarja posledice tudi za položaj občin in so te odločitve pogosto povezane s sistemom financiranja občin, davčno politiko, okoljskimi, prostorskimi, razvojnimi, investicijskimi in podobnimi vprašanji. In poslanec, ki je hkrati župan, se v takih primerih nujno znajde pred odločitvijo, kateremu interesu bo dal prednost. In končno, poslanci bi morali biti enakopravni tudi v pogojih dostopnosti do informacij, do razgovorov z ministri in delavci v upravi, kar je pogosti razlog, da želijo biti župani tudi poslanci, ker imajo vtis in ker je to tudi res, da v tem primeru do teh oseb, ki odločajo, lažje pristopajo. Ta enakopravnost bi bila z nezdružljivostjo v večji meri zagotovljena. Dalje, v poslanski skupini menimo, da sta vsaka od navedenih funkcij, poslanska in županska, tako pomembni in zahtevni, da zahtevata celega človeka, zato tudi že ustava določa, da poslanci opravljajo svojo funkcijo poklicno in za to dobivajo plačo oziroma nadomestilo. In ker delo poslanca ni predvsem glasovanje, tudi župan pa mora biti pogosto prisoten v občini, je zelo težko hkrati in z enako pozornostjo opravljati dve funkciji. In končno, ni dvoma, da imamo med župani odlične poslance, mi o tem sploh ne razpravljamo, toda tudi v sleherni občini in volilni enoti imamo gotovo dovolj sposobnih ljudi, da bi lahko eden bil župan in drugi poslanec in to ne more biti razlog za to, da se nezdružljivost ne uvede. Končno, če res iskreno želimo širši izbor ljudi v politiki, kar danes mnogi tako zelo radi govorijo in poudarjajo, lahko k temu prispevamo tudi z odločitvijo za nezdružljivost, saj je cca ena petina poslancev v zadnjih mandatih, ki hkrati opravlja tudi župansko funkcijo. Skratka, razlogov za podporo zakonu, da se uveljavi nezdružljivost, je dovolj. Upam, da bo prevladal ta načelni pristop in da bo zakon sprejet. Glede na pričakovanja javnosti bomo tako storili korak, ki bo morda vsaj malo povečal tudi ugled poslanske funkcije in to je za naše uspešnejše preseganje družbene krize pomembno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Andrej Vizjak v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovana ministrica! Ta zakon je tipičen odsev neusklajenosti oziroma razglašenosti koalicije, saj, kolikor smo slišali, niti ena koalicijska stranka nima enotnega stališča in bo glasovala tako, kakor kdo, sicer govorijo o večini, ampak bodo glasovi proti, bodo glasovi za in bodo verjetno vzdržani. To je tudi jasen odsev, kako deluje ta koalicija, in če deluje tako pri takšnih temah, ki so verjetno v tem trenutku manj pomembne, žal deluje očitno še huje pri zadevah, ki so v tej državi bolj pomembne. Mi pričakujemo predvsem, da se bi koalicija odgovorno ukvarjala s problemi te države, povezanimi z enormnim proračunskim primanjkljajem, ki znaša približno 2 milijardi evrov. Da bi se ta koalicija ukvarjala z gospodarsko rastjo. Ja, gospod Kumer, ponavljamo, ker nič ne delate, ponavljamo zato, ker nič ne delate na tem področju in se tukaj v parlamentu ukvarjate z rečmi, ki ne bodo prinesle tej državi niti enega delovnega mesta, niti ene socialne stisko ne bodo odpravile, ne bodo rešile nakopičenih težav v zvezi z javnimi financami in sstabilnostjo javnih financ, ne bodo preprečile gospodarskega oziroma kreditnega krča. Vi se ukvarjate z zadevami, ki so za vas očitno zaradi nekih strankarskih, disciplinskih logik bolj pomembne pred volitvami kot so pa pomembne te rane slovenskega gospodarstva in življenja v tej državi. Eno veliko nezaupanje iz vas veje do volivk in volivcev; vsaka volivka in volivec lahko na vsakih volitvah odloča o teh vprašanjih za katere vi mislite, da ste bolj pristojni. Vi bi omejevali določene reči, pri čemer pustite to omejevanje volivkam in volivcem; vsak volivec se odloča o tem, ali in na kakšen način bo omejil delovanje svojega funkcionarja v koaliciji. Torej, spoštovani, jaz menim, da je ta tema očitno neke prestižne politične narave in da ni namenjena reševanju teh problemov. Torej, tudi v Slovenski demokratski stranki smo stališča, da je pri nekaterih najbolj v nebo vpijočih primerih treba poseči po omejitvah, zato predlagamo amandma k temu zakonu, in sicer predlagamo, da bi omejitev opravljanja županske in poslanske funkcije veljale za največje občine oziroma za tako imenovane mestne občine. Tu je namreč nakopičenih res veliko izzivov in verjetno nekatere pristojnosti mestnih občin posegajo tudi na nacionalni nivo. Še na nekaj bi veljalo opozoriti v tem primeru. Na to, da je bilo izrečenih veliko besed o nekem konfliktu interesov. Pa vas prosim, spoštovani, mi imamo to združljivost poslanske in županske funkcije tako, kot je ta združljivost uvedena tudi v nekaterih zelo tradicionalnih demokratičnih državah in to je navedel predlagatelj tudi v mednarodni primerjavi, že pravzaprav celotno obdobje od 90. let do sem, in mi, prosim, povejte, tisti najbolj goreči nasprotniki, tri primere, ko se je dvojnost opravljanja funkcije, torej županske in poslanske, zlorabila ali pa uporabila v korist lokalne skupnosti na škodo države, ali celo obratno, v eni osebi. Mislim, da je teh drugih primerov, ko so državni funkcionarji delovali zelo, zelo mačehovsko do nekih legitimnih zahtev lokalnih skupnosti, veliko več, kot pa – ne poznam namreč niti enega primera – obratno, torej, da bi nek župan kot poslanec izsilil skozi parlament neke odločitve, ki niso v interesu države ali pa ki so škodljive za državo, razen morebiti zadnjih ambicij in delovanj družine Juri, ki, mimogrede, niso nobeni funkcionarji na lokalnem nivoju oziroma župani, bolje rečeno, na lokalnem nivoju, so pa neverjetno, razglašeno sicer, zagovarjali nekatere interese lokalne skupnosti, še posebej v smislu ustanavljanja občine Ankaran. Ali ni to huje, ali ni to eklatantnejši primer podrejanja nacionalne funkcije nekim lokalnim, parcialnim, da ne govorim celo političnim interesom na mikro nivoju? V poslanski skupini bomo, glede na izglasovanje našega amandmaja, tudi odločili kasneje o zakonu.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Ne bom polemiziral, bom predstavil stališče Poslanske skupine Zares, ki jasno podpira ta zakon. Sicer temu, kar je bilo ravnokar povedano, ne bi dodal ničesar, kajti prav v tistih protislovjih je kar nekaj odgovorov, zakaj je treba glasovati za ta zakon. Recimo, banalno vprašanje: ali bo več delovnih mest? Bo. Seveda bo. Zdaj dve delovni mesti opravlja en funkcionar, jutri bomo sprostili delovno mesto in bosta lahko dve osebi zaposleni na dveh funkcijah, tako, kot primer. Ali bo finančno izčrpavanje te države manjše? Bo. Empirično je dokazano, da so plače dvojnih funkcionarjev bolj zahtevne, višje. Torej, mi znižujemo finančno izčrpavanje te države, ampak to so seveda banalnosti. Dejstvo je, da gre za ključno vprašanje trajnega konflikta interesov, s katerim se soočajo in spopadajo vse demokratične države; v nekaterih so to uredili, recimo v Nemčiji, v nekaterih to urejujejo, recimo v sosednji Italiji je to vprašanje še vedno aktualno, bistveno so omejili možnost dvojnih funkcij. Tiste stranke, ki se zavzemajo za racionalnost in za delovanje pravne države, zahtevajo seveda to, kar danes zahtevamo tudi mi in o čemer bomo glasovali. To je nezdružljivost funkcij, zlasti ko gre za dve funkciji, ki sta ustavno nezdružljivi. Za eno funkcijo, ki izhaja iz zakonodajne oblasti in drugo funkcijo, ki je izraz izvršilne oblasti. Župan je izvršilna oblast, lokalna oblast. Poslanec je zakonodajna oblast, ne lokalna. Kot vidite, je kar nekaj argumentov: od najbolj banalnih, ki jih je prej naštel moj kolega iz SDS, do načelnih in ustavnih, kjer je jasno, da ne samo mi, ampak, domnevamo, tudi večina slovenske javnosti podpira nezdružljivost funkcij. Mi imamo kar dolgo tradicijo opravljanja obeh funkcij v Državnem zboru in seveda jaz ne najdem slabih besed za svoje kolege, ki so hkrati tudi župani, in me veseli, da veliko le-teh podpira ta zakon in sami ugotavljajo, tudi po lastnih izkušnjah, da je dejansko boljše imeti ločene funkcije in preprečiti to dvojnost, ki zamegljuje transparentnost, v bistvu zmanjšuje učinkovitost pravne države v tistem delu, ki se nanaša tudi na enakopravno obravnavanje vseh lokalnih subjektov po eni strani in vseh poslancev po drugi strani. Kajti župan, pa ne samo v mestnih občinah, temveč še posebej v manjših občinah, v bistvu nastopa iz privilegiranega položaja, ko kandidira za župana in ko je v Državnem zboru, seveda ima možnost in priložnost – potem pa je etično vprašanje slehernega poslanca, ali to možnost tudi uporabi –, ampak dejstvo je, da v primerjavi z večino drugih županov Republike Slovenije ima privilegiran položaj poslanca in torej lahko lobira. Če poenostavimo, je pri koritu in s tem ustvarja neenakopraven položaj do drugih županov in do drugih poslancev. Za jasnost, za transparentnost, za delovanje pravne države in za eno od tistih reform, ki jih potrebujemo danes, še posebej v kriznih časih, bomo zakon o nezdružljivosti funkcij danes odločno podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes, v okviru glasovanj, pol ure po končani 26.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA DRUŽINSKEGA ZAKONIKA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakonika je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakonika dajem besedo predstavniku Vlade oziroma predstavnici Vlade, gospe dr. Anji Kopač Mrak, državni sekretarki. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, poslanke in poslanci! Pred vami je dolgo obravnavani in pričakovani predlog reforme družinskega prava, katere sprejetje je nujno potrebno, če želimo izboljšati pravni in dejanski položaj otrok v naši državi. Razlogov za reformo družinskega prava je več in so si po naravi med seboj različni, vendar je vsem skupen en cilj, in sicer izboljšanje varovanja otrokovih pravic. Reformo družinskega prava zahtevajo spremenjene družbene okoliščine – veljavni Zakon o zakonski zvezi o družinskih razmerjih je bil namreč sprejet 35 let nazaj –, spoznanja pravne stroke, stroke socialnega dela, praksa naših in mednarodnih sodišč. Predlog zakonika tako predvideva izboljšanje položaja otrok v družinskih razmerjih, bodisi pred postopkom pred sodiščem, med samim postopkom in tudi po končanem postopku. S tem želimo zagotoviti učinkovitejše izvajanje načela varovanja koristi otroka, ki je temeljno načelo družinskega prava. Eden od pomembnih ciljev je tudi izboljšanje stanja pravne varnosti državljanov na področju odločanja o zakonskih in družinskih sporih ter poenotenje postopkov glede odločanja o ukrepih za varstvo koristi otroka. V zvezi s tem bi izpostavila sistemski premik glede odločanja o ukrepih za varstvo koristi otroka, ki bo z zakonikom skoraj v celoti preneseno s centrov za socialno delo na okrožna sodišča. Eden od bistvenih premikov na področju reševanja družinskih sporov, ki naj bi ga reforma družinskega prava spodbudila, je tudi hitrejše reševanje zadev na družinskem področju, kar je posebej pri odločanju o ukrepih za varstvo koristi otrok izrednega pomena, saj imajo predlogi postopki za otroka nepopravljive negativne posledice za njegov nadaljnji razvoj. Eden od načinov za dosego ciljev predloga zakonika je tudi okrepitev strokovne in svetovalne vloge centrov za socialno delo, ki je nujno potrebno za učinkovito in strokovno izvajanje njihovega osnovnega poslanstva. S prehodnim svetovanjem, strokovnim svetovanjem in družinsko mediacijo zasledujemo cilj zmanjšanja števila sporov pred sodišči na način, da se v navedenih dejavnostih staršema pomaga, da sama dosežeta soglasje glede vseh pomembnih vprašanj, kjer je seveda potem tudi lažje izvrševanje dogovorjenega in seveda vpliva na položaj otroka. Za izboljšanje položaja otroka v aktivnostih in postopkih, ki tečejo v zvezi z njim, je predvidena tudi uvedba instituta zagovornika otroka, ki bo poskrbel za to, da se bo v teh primerih slišal njegov glas, da ne bo sredstev v sporih med staršema, ampak najpomembnejši subjekt, katerega dobrobit bo cilj vseh udeleženih. Na področju zakonskih razmerij bi izpostavila možnost izbire bodočih zakoncev, različnih oblik sklenitve zakonske zveze – od slovesnih pa do bolj neformalnih. Pomembno novost na tem področju pa predstavlja možnost sklepanja premoženjskopravnih pogodb, torej ženitnih pogodb, kjer lahko zakonci, če sami želijo, določijo drugačen režim medsebojnega premoženjskega dedovanja. Končno pa želimo z zakonikom tudi na novo urediti pravna razmerja življenjskih skupnosti istospolno usmerjenih partnerjev. Predlog zakonika tako predvideva dva nova instituta: partnersko skupnost in zunajpartnersko skupnost, kjer smo skladno z odločbo Ustavnega sodišča pravni položaj istospolnih partnerskih zvez izenačili s pravnimi posledicami zakonske zveze, z izjemo nemožnosti skupne posvojitve otroka. Izrecno pa smo predvideli možnost enostranske posvojitve otroka in na ta način sledili ključni intenci celotnega zakonika, to je največjemu možnemu varstvu otrokovih koristi. Na ta način po oceni predlagatelja pravno urejamo položaj otrok, ki v istospolnih družinah danes že živijo in ki jim je treba priznati vse pravice. Nadgradnja družinskega prava je zaradi vseh zgoraj navedenih razlogov nujna, zato vas na koncu pozivam, da Predlog družinskega zakonika podprete. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakonika je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici, gospe dr. Andreji Črnak Meglič. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospa državna sekretarka s sodelavkami, in pa kolegice in kolegi! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 16. seji in na njenem nadaljevanju ter na 19. seji in njenih šestih nadaljevanjih, kot matično delovno telo obravnaval Predlog družinskega zakonika, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po rednem postopku predložila Vlada. Na podlagi sklepa odbora je bila izvedena javna predstavitev mnenj, Državni zbor pa je o predlogu zakonika opravil tudi splošno razpravo ter sklenil, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Članice in člani odbora so prejeli številna gradiva, amandmaje, predloge za amandmaje odbora, pripombe, predloge in stališča ter prošnje za udeležbo in sodelovanje na seji odbora zainteresiranih javnosti, in številne dopise ter elektronska sporočila. Odbor je sprejel predloge za amandmaje odbora, ki jih je pripravilo Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve kot kompromisne predloge, in nekatere predloge za amandmaje odbora, ki jih je pripravila Poslanska skupina SDS. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki predlagateljev zakona, predstavnici Zakonodajno-pravne službe, predstavnik Državnega sveta ter predstavniki zainteresiranih javnosti. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe. K predlogu zakonika je podala obširno mnenje, ki vključuje tako pripombe splošne narave kot tudi pripombe k posameznim členom. Pretežni del pripomb je bil upoštevan s sprejetjem amandmajev poslanskih skupin koalicije. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Državnega sveta, ki Predloga družinskega zakonika ne podpira in predlaga predlagatelju, da ponovno razmisli o vsebini predloga zakonika. Izključujoča stališča so bila predvsem glede vprašanja definicije družine in celotnega spektra posledic predloga zakona v fazi implementacije. Odbor je bil seznanjen s poročilom Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ki je podprla Predlog družinskega zakonika, s sklepom pa je pozvala vse poslanke in poslance Državnega zbora, da ob obravnavi Predloga družinskega zakonika razpravljajo strpno ter ne uporabljajo sovražnega govora. Odbor je prejel tudi mnogo pripomb in predlogov zainteresirane javnosti. Pretežni del teh pripomb in predvsem odklonilnih stališč se je nanašal na novo definicijo družine, zakonske zveze ter ureditev instituta posvojitve otrok. V uvodni dopolnilni obrazložitvi členov je minister za delo, družino in socialne zadeve predstavil temeljne razloge za sprejetje zakonika. Ob tem pa je poudaril, da z družinskim zakonikom celovito urejamo celotno družinsko pravo, v interesu koristi otroka pa se krepi vpliv države na odnose znotraj družine. O predlogu zakonika je potekala obsežna razprava, ki je trajala samo na odboru 51 ur, javna predstavitev mnenj, ki je trajala 5 ur, ter prva obravnava na seji Državnega zbora, ki je potekala 7 ur. Na 3. nadaljevanju 19. seje odbora je na predlog predlaganih amandmajev za amandmaje odbora potekala daljša razprava glede kompromisnih predlogov, s katerimi je na podlagi razprave in nasprotovanja javnosti Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve predlagalo nekatere nove rešitve, in sicer: zakonska zveza je opredeljena kot skupnost moškega in ženske; prej je bila opredeljena kot skupnost dveh oseb. Doda pa se tudi nova ureditev partnerske in zunajpartnerske skupnosti. Istospolni pari pa bodo lahko posvojili le otroka svojega partnerja. Po osnovnem predlogu sta lahko zakonca ali zunajzakonska partnerja samo skupaj posvojila otroka, razen če bi eden od njiju posvojil otroka svojega zakonca ali zunajzakonskega partnerja. Razpravljavci se niso poenotili v mnenju o kompromisnem predlogu, saj so zagovorniki menili, da je to kompromis, nasprotniki pa so zagovarjali stališče, da so spremembe premajhne, da bi o kompromisu v resnici lahko govorili. Zagovorniki kompromisnega predloga so menili, da je kompromis sicer korak nazaj, vendar še vedno sprejemljiv, saj pomeni tudi premik naprej. Izpostavljeno je bilo stališče, da v slovenski družbi stvari še niso dozorele, da bi zakonodaja lahko sledila družbeni realnosti, čeprav se s tem kompromisom po mnenju nekaterih gibljemo na meji dopuščanja razlikovanja in diskriminacije. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga skupaj in jih sprejel. Dopolnjen predlog zakonika je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 14. seji opravil prvo obravnavo predloga zakonika, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. 5. 2011. Začenjamo s 3. členom, z amandmajem k 3. členu Poslanske skupine SDS. Želi kdo besedo? Dva? Bom dal prijavo. Prijava teče. Gospod Cukjati, imate besedo, izvolite.
Hvala za besedo. Člen v sedanjem predlogu se glasi: "Zakonska zveza je življenjska skupnost moškega in ženske, katere sklenitev, pravne posledice in prenehanje ureja ta zakonik." V dosedanjem zakonu iz leta 1976 pa piše še drugi odstavek, ki se glasi: "Pomen zakonske zveze je v zasnovanju družine." Predlagatelj, Vlada, je da odstavek izpustila. Mi smo na odboru veliko razpravljali, spraševali, zakaj tega ni več. Nismo dobili odgovora. Zakaj je ta odstavek za nas tako pomemben? Ta odstavek, ki se glasi: "Pomen zakonske zveze je v zasnovanju družine." pomeni edino zakonsko navezavo zakonske zveze na družino. Edino. Ustava v 53. členu pravi: "Država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, otroke in mladino" in tako dalje. Če tega odstavka ni, potem zakonska zveza ni pod varstvom države. In zakaj je to pomembno? Zato, ker menimo, vsaj tako mi, da mora zakonska zveza tudi, ko še nima otroka, uživati pozitivno diskriminacijo. Najprej se ne strinjamo s tem, da pravzaprav zakonska zveza šele takrat postane družina, ko se rodi otrok. Kaj pa na poti v porodnišnico, ko še ni rojen otrok? Ali to še ni družina? Ali v času nosečnosti? Ali pa, ko še ni nosečnosti, pa je v potencialu, da bo po naravni poti to družina. Tega pojmovanja ni več v tem predlogu in to ni dobro. Mi sicer imamo diskriminacijo zakonske zveze in družine, vendar negativno diskriminacijo. Zaradi te negativne diskriminacije mnogi se niti ne poročijo. Uradno je mati še vedno samohranilka, mnogo manjše prispevke oziroma mnogo manj plačujejo otroškemu vrtcu itd. Celo živijo ločeno, da ohranjajo videz samohranilke in seveda s tem otroka prizadenejo, otroka pravzaprav prikrajšajo za očetovstvo, za neposredno in stalno prisotnost očeta. Mi pa želimo pozitivno diskriminacijo. Zadnje čase celo slišimo, da mlade družine ali mlade zakonske zveze ne bodo več imele ugodnejših kreditov za prvo reševanje svojega stanovanjskega problema. Torej, ta zakon nastavlja situacijo, ko resnično ne bomo imeli pozitivne diskriminacije zakonske zveze. Mi pa seveda želimo, glede na to, da nam nič ne koristi, da objokujemo demografsko sliko Slovenije, da pri pokojninski zakonodaji tarnamo, kako je malo, kako pravzaprav nam grozi črna prihodnost, zaradi demografskega negativnega stanja, itd. Tukaj se začne reševanje demografskega položaja, spoštovanje zakonske zveze. Seveda, glede tega, konvencija, torej mi imamo vrsto tudi dokazov, da pojmovanja in pa razumevanja Ustave, ki je bila takrat sicer sprejeta, ne smemo spreminjati, in tudi Evropsko sodišče za človekove pravice se sklicuje pri vprašanju demografije in pa pri vprašanju družinske problematike se sklicuje na stanja, ko je bila Evropska konvencija o človekovih pravica sprejeta, to je bilo v prejšnjem stoletju, v 50. letih. Ko govori Evropsko sodišče za človekove pravice o primeru reševanja teh vprašanj, se sklicuje na zakonsko zvezo v tradicionalnem smislu kot zvezo med partnerjema različnih spolov, ki sta usmerjena v oblikovanje družine, kot izhodišče. Tako da mislimo, da je ta pristop neustaven. Zadnja raziskava, ki ste jo vsi dobili, tudi poslanci, v letošnjem letu ali že decembra lani, raziskava Mladina 2010. Ta obsežna raziskava jasno govori, da se kažejo zaskrbljujoči trendi v Sloveniji, med katerimi mnogi kažejo, da se ustvarjajo v Sloveniji okoliščine, ki niso naklonjene uspešnemu prehajanju mladih v svet dela, samostojnega življenja in ustvarjanja lastne družine. Tudi ta zakon, ta člen, sedaj predlagan, ustvarja dodatno te pogoje, ki so nenaklonjeni mladim družinam. In sicer, delež mladih z redno zaposlitvijo za nedoločen čas je bil pred 10 leti 60 %, sedaj je samo še 48 %. V EU 27 je Slovenija na zadnjem mestu, kdaj, v kateri starosti se otroci odselijo od svojih staršev. V 29 letu starosti ima vsaj enega otroka 50 % mladih, ki živijo v samostojnem gospodinjstvu, med tistimi, ki pa živijo pri starših, pa samo 15 %. Vsekakor vsi ti trendi, da ne govorimo o tem, da je pred 10 leti živelo z materjo samo 44 % mladih med 25 in 29 letom, zdaj pa že 66, in da zaradi vseh teh okoliščin v starosti od 25 do 29 let leta 2000 ni imelo otroka 57 % mladih, letos oziroma lani pa že 80 %. Torej, vsekakor glede vsega tega menimo, da je nujno potrebno to navezo zakonske zveze na družino ohraniti, s tem zakonski zvezi dati poseben družbeni pomen in še naprej omogočiti, da če ne ta politika – očitno ta politika ne –, da pa bo kakšna druga politika bolj prijazna do teh mladih zakonskih skupin, in bo omogočila, da se bodo prej odselili od staršev – to se pravi, reševanje stanovanjskega problema –, da bodo prej uspeli dobiti redno zaposlitev, ki bo omogočila tudi kredite, da bodo krediti dodeljeni v ugodnejših razmerah tem mladim, kajti tako se začne reševanje demografskega problema, gospe in gospodje, in pokojninskega problema in podobno. Tako se začne. V tem členu se začne. V tem členu. Torej, to je prvo. Drugo pa, kar želimo v tem členu dodati, je uzakonitev in priznanje dejstva, ki že zdaj velja. Letno imamo okrog 7 tisoč porok, in v teh porokah pred javnostjo in pred državo slovesno obljubijo, kot smo mi rekli, "trajno ljubezen, zvestobo, spoštovanje in vzajemnost". Zakaj ne bi mi tega v zakonu priznali? Zakaj ne bi tega priznali? Kot nasprotniki tega amandmaja boste verjetno tudi govorili, ta obljuba ne bo nič prispevala k temu, da bo manj ločitev ali podobno ali da ne bo prepirov v družinah ali podobno. Seveda, lahko rečemo, pa vendar ima ta obljuba velik simbolni pomen. Zakaj tukaj ministri prisežejo na ustavo, da bodo delali po zakonu in ustavi, seveda bodo tudi kršili, kot vidimo, kršili ustavo in zakone, vendar je to simbolnega pomena in tega ne smemo zanemarjati. Torej, ta obljuba sodi v ta člen, je treba priznati dejstvo, ki velja. Seveda lahko dva skleneta ali pa začneta skupno življenje brez javnosti; javnost pomeni priče, priče so izraz, da se sklene zveza pred javnostjo. Seveda se lahko tudi skrije, lahko se tudi tajno zmenita, da skupaj živita, ampak to je že drugo poglavje, to je že drugi člen, to je člen o zunajzakonski zvezi, to je drugo. Mi govorimo o tisti zvezi, ki se dogaja 7 tisočkrat na leto v Sloveniji in ki ji je nekako treba posvetiti neko pozornost, ne samo pozornost, kot je bilo slišati v razpravah o istospolni zvezi, ki jih je bilo od leta 2005, ko je bil zakon sprejet, 30 vsega skupaj, tak je bil odgovor ministrice lansko leto. Ta dodatek je v tem smislu zelo pomemben za celotno družinsko politiko in je izrednega pomena tudi za naše nadaljnje odločanje.
Besedo ima gospod Jakob Presečnik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavkami, kolegice in kolegi! Žal obravnavamo zdaj že amandma k 3. členu. Žal ni bil sprejet noben amandma k 2. členu, kar je za nas zagotovo nesprejemljivo. Definicija družine, ki je zapisana v 2. členu v tem predlogu, ostaja takšna, kot je, in tudi zaradi tega ni možno – naše mnenje je zagotovo jasno – ni možno tega zakonika v celoti, za katerega rečem in sem vedno tudi poudaril to, da je v veliki večini potreben, dober, ima dobre rešitve tudi za korist otroka, za korist družine in tako dalje, da ne bom našteval, ker je zakonik dolg. Ampak glede na to, da je en del, ki ni sprejemljiv zaradi tega, žal, ker ni bilo posluha za to, da bi ta del ali izločili iz zakonika ali drugače uredili, ni sprejemljiv. Ker pa obravnavamo 3. člen, pa vnaprej poudarjam, da bomo v poslanski skupini amandma k 3. členu sicer podprli, ker vsaj malo rešuje ta manko pri določitvi besedil, predvsem kar se tiče 2. in 3. člena. V poslanski skupini se vedno zavzemamo za neke vrste pozitivno diskriminacijo družine in za to, da bi bile spodbude, ki jih daje država in vsi ostali za ustvarjanje družine in sklenitev zakonske zveze, tiste pozitivne spodbude, ampak to ne rečem, da je zdaj problem tega mandata; že v vseh teh, mislim, da kar 20 letih lahko rečemo, da so se te spodbude za družine, za otroke, za zakonsko zvezo, so se vedno manjšale in danes smo tam, kjer smo, seveda ta zakonik pa to dejstvo že v osnovi izničuje. Torej, kot rečeno, vse te nagrade za tiste, ki si načrtno ustvarjajo družine, so pošle, nasprotno, v vseh teh zakonih dobesedno težimo k temu, da se tudi posamezne že sklenjene družine z ločitvami in tako dalje, da zakonci ali pa bivši zakonci ali partnerji živijo ločeno, posledice pa vidimo tudi v tem, da je demografska slika v Sloveniji čedalje slabša. Tudi v tem, da ne govorim o vseh drugih posledicah. Glede na to, da obravnavamo prvi amandma k enemu od prvih členov, bom izkoristil to priložnost – jaz upam, da me ne boste prekinili, gospod podpredsednik –, da bom na splošno tudi par zadev povedal, pa bom potem o drugih členih, bomo v poslanski skupini tudi manj razpravljali. Uvodoma bi želel poudariti ali ponoviti nekaj naših stališč in dejstev v zvezi z dogajanjem v tem dolgem postopku sprejemanja; že prej je bilo rečeno, koliko ur je postopek trajal na sami seji odbora in pa že v prvi obravnavi. V poslanski skupini smo se glede na dogajanja na seji odbora in na nesprejemanja in glede na to, da odbor ni prisluhnil tudi našim amandmajem in amandmajem naših kolegov, smo se odločili, da ne bomo ponovno vlagali nobenih amandmajev v tej fazi za drugo obravnavo, zaradi tega, ker ni očitno nobenih možnosti, da bi bil katerikoli še sprejet, in to k tistim členom, ki so odprti, ker, kot sem rekel, poglavitni člen, predvsem 2. člen, ki govori o definiciji družine, je žal zaprt in k njemu ni možno vlagati amandmajev. Ugotovili smo, da Vlada oziroma koalicija ne misli umakniti nobenega od spornih določil tega zakonika. Ugotavljamo tudi, da se s predlaganimi in sprejetimi dopolnili koalicije na predlog ministrstva, kljub našim prizadevanjem in kljub očitnemu ostremu nasprotovanju javnosti in civilne družbe le poskuša na nek način zavajati javnost, češ, saj je vlada prisluhnila in spremenila usmeritve v predlogu zakonika, sedaj pa je na vas, kolegicah in kolegih, poslankah in poslancih, da zakonik tudi sprejmete. Mi ugotavljamo, da je bil izveden zgolj nek premik enakih določb v druge. Sicer, definicija zakonske zveze in zunajzakonske skupnosti je ustvarjena, ta razlika, vendar v naslednjih določilih se ti dve zadevi zopet praktično izenačita in zaradi tega je to za nas nesprejemljivo. Nasedli nismo niti manevru, da se s sprejetim dopolnilom rešuje problem možnosti posvojitve lastnih otrok v istospolnih zvezah. Možnost posvojitve svojih otrok enega od istospolnih partnerjev pomeni enak problem, kršenje pravice otroka do matere in očeta. Prepričani smo, da se poskuša s tako določbo dobesedno sprovocirati ustavni spor o različnem urejanju pravic v istem zakonu. Že na prvi javni predstavitvi mnenj, mislim, da je to bilo že oktobra 2009, smo javno pozvali ministra, da sporne določbe umakne iz zakonika, ker smo smatrali, da so nekatere rešitve vendarle potrebne in nujne, kot sem že prej povedal, v veliki večini, predvsem glede celovitejše in bolj učinkovite, hitrejše ureditve položaja otrok v družinskih razmerjih. Javno smo pozvali s pismom k temu tudi predsednika Vlade Republike Slovenije, gospoda Boruta Pahorja. V postopku razprave v Državnem zboru in ob tem v javnih izjavah smo predlagali dopolnitve in spremembe predloga. Z amandmaji smo v Poslanski skupini SLS predlagali, da se ohrani enako besedilo – govorim predvsem o prvih členih, 2. člen –, kot je v veljavnem Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Sprememba, kot jo je predlagala Vlada v Predlogu družinskega zakonika, ni utemeljena in ni potrebna. Besedilo, kot je predlagano v 3. členu, je celo v nasprotju z osnovnim ciljem zakonika, ki je po navedbi samega predlagatelja "izboljšanje položaja otrok v družinskih razmerjih in bolj učinkovito varstvo koristi otroka". Ali je to mogoče, če se izniči utemeljen in uveljavljen model družbe, ali se bo to res uresničilo, če razvrednotimo družino? Poslanci Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da je nujno ohraniti tradicionalno zasnovo družine in zato tudi ohraniti tradicionalno zakonsko zvezo, katere namen je in bo v zasnovanju družine. O tem govori tudi amandma, sicer k 3. členu, moral pa bi biti zajet podobno predvsem tudi v 2. členu. Zato bomo storili vse, da se prepreči tak usoden poseg v našo družbo. Zato bo Poslanska skupina SLS te vrednote v primeru sprejema tega predloga družinskega zakonika branila z vsemi razpoložljivimi postopki, tudi z naknadnim zakonodajnem referendumom. Spoštovane kolegice in kolegi! V tehtanju pravic med pravicami otrok in pravicami istospolnih partnerskih skupnosti se bomo poslanci SLS zagotovo postavili na stran pravic otrok, najšibkejših članov naše družbe. Kot sem uvodoma že rekel, amandma k 3. členu, ki ga v tem trenutku obravnavamo, bomo v poslanski skupini in seveda tudi jaz osebno, podprli. Hvala lepa.
Besedo ima gospa dr. Andreja Črnak Meglič. Izvolite.
Dober dan. Lep pozdrav! Več o sami vsebini družinskega zakonika bom povedala kasneje, zdaj pa samo o 3. členu in pa redefiniciji tega, kar smo imeli zapisano v Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, sprejet leta 1976, je prvič uvedel izenačitev pravic zakonskih in zunajzakonskih skupnosti. To se pravi, da pred tem pravzaprav nekega statusa zunajzakonske skupnosti niso imele. Ampak poglejte, kaj se je zgodilo? Realno življenje nam je pokazalo, da je kar 53 % otrok rojenih v zunajzakonskih skupnostih. To se pravi, če obdržimo dikcijo, da je pomen zakonske zveze v spodbujanju rodnosti oziroma povečevanju števila otrok, potem spregledamo realno dejstvo, da si je pravzaprav večina državljank in državljanov kot obliko sožitja in ustvarjanja družine izbrala ne zakonsko zvezo, ampak nekaj drugega, in s tem pravzaprav dikcija, ki jo želi z amandmajem uvesti SDS, dejansko odstopa od realnega življenja. Zato, seveda, tega amandmaja absolutno ne morem podpreti. Po drugi strani bi želela poudariti to, da pravzaprav v zakonsko zvezo stopajo tudi ljudje, ki so starejši, tedaj, ko je njihovo obdobje, ko lahko imajo otroke, že mimo. Kaj to pomeni? Da pravzaprav ne bodo izpolnili naloge, ki jim jo zaukazuje družinski zakonik. Ali bodo zaradi tega manjvredni? Enostavno ne vidim, kaj želimo doseči z moralnim naukom v tem členu, ki se tako zelo odmika od realnega življenja. Poudarila bi še nekaj. Da se tukaj resnično širijo neresnice o vlogi naše družinske politike. Ponovno bi rada tiste, ki pač teh stvari ne berete, opozorila, da Slovenija sodi med države z eno najučinkovitejših in najboljših družinskih politik. Da imamo nekatere pravice zapisane tako visoko, kot jih nimajo v marsikateri bolj bogati državi. In da, čudo prečudno, večina teh pravic je bila sprejeta v času gnilega socializma. Skratka, o zakoniku in vseh ostalih rešitvah bom govorila več kasneje. Rada bi vas samo opozorila na nesmiselnost amandmaja, ki ga predlaga SDS. Hvala lepa.
Ker obstaja še želja po razpravi, dajem prijavo, obenem pa tudi besedo predlagatelju gospodu ministru dr. Svetliku.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Verjetno bomo obnavljali razpravo o že znanih vprašanjih, pa vseeno dovolite, da za uvod k obravnavi okrog tega amandmaja vendarle rečem, da so za nas, za državo, pomembne vse družine, vse skupnosti, vsi državljani, ne glede na to, ali so se odločili živeti v skupnosti, ki ji je podlaga zakonska zveza, ki je utrjena še z zakonsko zvezo, če hočete, ali so se pa odločili živeti v neki drugi, drugačni skupnosti. In teh državljanov, ki živijo v drugačnih skupnostih kot v tradicionalni družini, utrjeni z zakonsko zvezo, je v Sloveniji veliko, je, recimo, kakšna polovica tistih, ki so družine in zakonske zveze spremenili, reorganizirali, niso sklenili in tako naprej. In mislim, da je nedopustno, da bi postavljali te državljane, to polovico državljanov v nek drugačen, manj ugoden položaj, da bi jih diskriminirali. Vsi so naši državljani. Vsi prispevajo v naše skupno dobro in vsi morajo od tega tudi enako, po enakih načelih pridobivati. O tem, ali je sklenitev zakonske zveze, čemu je namenjena, je lahko široka razprava. Če pogledamo to, kar so priznani teoretiki povedali, seveda, povedo, da je zakonska zveza oziroma družina namenjena več poslanstvom, več poslanstev ima: zadovoljevanje čustvenih, ekonomskih, spolnih potreb in tudi prokreativni namen, več potreb ljudje zadovoljujejo. Seveda, če bi rekli, da samo eno od teh potreb in bi to zapisali v zakon, ne bi zapisali tega, čemur takšna skupnost tudi služi. Ali potem sklenitev zakonske zveze same in zasnovanje družine, tako, kot se zavzema ta amandma, zares tudi prispeva k rojevanju otrok, je pa vprašanje, ki je odprto in kjer dokazov ni za to, da bi ravno takšen zapis k temu prispeval. Težko je govoriti o tem, da imamo to neustrezno urejeno, hkrati pa vemo, da se v zadnjem času rojeva več otrok v resnici, pa dejansko niti ne vemo pravzaprav, kateri dejavniki vsi k temu prispevajo, ali višji življenjski standard, ali se je klima spremenila, kdo ve, iz katerega razloga. Ali pa tudi, domišljamo si lahko , tako kot je bilo rečeno, bogata, izdatna družinska politika, skrb za otroka, za družino, z mnogoterimi transferji, ki jih zagotavlja država posamezni družini in seveda predvsem otrokom, ki v njej živijo. Tako, da s tega vidika se mi zdi, da je lahko ugotoviti, da temu členu ni treba pripisovati tega, kar se potem ureja tudi v drugih členih. 3. člen po predlagani verziji govori: "Zakonska zveza je življenjska skupnost moškega in ženske, katere sklenitev, pravne posledice in prenehanje ureja ta zakonik." Vse tiste funkcije, za katere bi želeli, da se jih tu doda – vi ste v amandmaju predlagali samo eno –, so urejene v naslednjih členih, saj o tem v naslednjih členih zakonik govori in ne samo o eni, o tej, ki je bila predlagana, skratka, da je namen v zasnovanju družine. Hkrati pa gre tudi za to, da je treba pristati, če imamo ta člen tako opredeljen, na družino, kakor jo opredeljuje 2. člen. Družino pa mi opredeljujemo odprto, kot sem uvodoma povedal, ne tako, kot je pojmovana v podtonu, se pravi, samo kot tradicionalna družina, temveč kot skupnost ljudi, moškega, ženske in otrok, ki so se odločili živeti v različnih kombinacijah, oziroma staršev in otrok, ki so se odločili živeti skupaj. Tako, da s tega vidika se nam zdi ta amandma nepotreben in tudi nesprejemljiv.
Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Jaz tega amandmaja ne bom podprl, ker pravzaprav ne rešuje ničesar. Iz njega, tako kot iz večine ostalih amandmajev, veje samo nek tak restavracijski duh, kar ne bo prispevalo niti k razvoju družinskih skupnosti niti k višji nataliteti. Kot smo slišali, nataliteta raste, in to ne po zaslugi tako striktno in rigidno zastavljenih institucionalnih načel. Zakonska skupnost ni predpogoj za družino in družina ne more biti in ni edini namen sklenitve zakonske zveze. Družina je dejansko nekoliko širši pojem. In kot statistika kaže, nataliteta raste prav na račun otrok, ki rastejo zunaj zakonskih zvez zadnje čase. Zato je treba na odprt način pristopiti in pomagati vsem družinam; če bi nadaljevali po poti tega amandmaja, k temu ne bi prispevali. Hvala.
Gospa mag. Potrata, izvolite.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavkami! Zaželela bi vsem nam spoštljiv diskurz o družinskem zakoniku. Danes je namreč dan boja proti homofobiji. Hkrati pa na simbolni ravni obravnavamo družinski zakonik v tednu družine. In iz tega bom izhajala. V nedeljo sem na Sloveniji 1 poslušala oddajo o velikih družinah in mati sedmih otrok iz Gorenjske je razložila svojo odločitev za veliko družino v tistih časih, ki naj ne bi bili namenjeni ali naklonjeni veliki družini. Njena prva hči je stara 26 let, dvojčici kot zadnji dve pa 16. Kar pomeni, da če izračunate, kdaj so se otroci rojevali in kdaj se je pojavila odločitev za veliko družino; ta je še iz tistih prejšnjih časov in s tem samo nadaljujem razpravo svoje kolegice dr. Andreje Črnak Meglič, ki je povedala, da smo v tej družbi bili družini in družinski politiki vedno naklonjeni in mislim, da imamo iz tega zelo velik socialni kapital. Tudi podatek o tem, da so družine, velike družine poleg enostarševskih v rednici najbolj izpostavljene tveganju revščine, se nekako zmanjša ob spoznanju, za koliko se s socialnimi transferji to stanje izboljša, in da smo pravzaprav po tveganju revščine v velikih družinah primerljivi s skandinavskimi državami, s katerimi se hočemo primerjati kadarkoli teče beseda o uresničevanju socialnih pravic in skrbi za sočloveka. Meni v družinskem zakoniku v definiciji družine v 2. členu ne manjka čisto nič, ampak mi ta definicija pravzaprav zagotavlja tisto, kar ugotavljajo tudi strokovnjaki, da je tako, kot je postavljena definicija, "da družine ni brez otroka", postavljen otrok v središče in je priznana življenjska realnost najrazličnejših tipov družin. Zato ne pristajam in se ne bom pustila prepričati vsem tistim, ki me nenehno zasipavajo z elektronskimi sporočili, da moram glasovati proti družinskemu zakoniku in da mora biti v ustavi zapisano, da so družina ata, mama in otrok. Jaz mislim, da tega zapisovati v ustavo niti ne moremo, zaradi tega, ker med nami živijo družine, ki nimajo takih zahtev izpolnjenih, kot hočejo predlagatelji, in da bi bil že čas, po mojem, da bi se naučili živeti z različnostmi med seboj, da bi bili sposobni ugotoviti, da zato, da se nekdo v nekem okolju čuti sprejetega, ljubljenega, varnega, ni treba, da je tista skupnost pač oblikovana po predstavi govorečega ali posameznika. Ljudje smo lahko srečni v različnih medčloveških razmerjih. Bistveno je, se mi zdi, da se ne čutimo osamljene, če koga osamljenost ali samota teži. So pa tudi taki med nami, ki jih to ne obremenjuje. Zato še enkrat, meni definicija družine v 2. členu, taka kot je, ustreza, in od tod nadaljujem. Ustreza mi tudi definicija zakonske zveze v 3. členu. Ne čutim nobene potrebe po tem, da bi morali tej definiciji še karkoli dodajati, zaradi tega, ker zakonska zveza je življenjska skupnost moškega in ženske, katere sklenitev, pravne posledice in prenehanje ureja ta zakonik. Vse kar je iz zakonske zveze mogoče še pričakovati, ureja družinski zakonik. In potem je tudi tista dilema, ali je mati oziroma nosečnica na poti v porodnišnico, ko jo peljejo, da bo rodila svojega prvega otroka, skupaj s svojim partnerjem, že družina ali ne. Je zakonska zveza ali pa zunajzakonska partnerska zveza, karkoli že je. Ampak družina bo, ko bo otrok rojen, tako je menda v pravu, tega ne vem, to bodo drugi vedeli bolje povedati. Ampak tisto, kar bi pa vendarle kazalo omeniti, je, da se ob teh razpravah, ko ugotavljamo dejanske demografske razmere v Sloveniji, nenehno soočamo ali pa mene se loteva en zelo neprijeten občutek, da želimo stigmatizirati zlasti mlade ženske, ki se mogoče odločajo za odloženo materinstvo. Kot da ne bi imeli v ustavi zapisanega člena, ki govori o svobodi odločanja o rojstvu otrok. V času, ko sta se nam v tej državi cedila med in mleko in smo se soočili z rastjo, demografsko rastjo, sem se zavzemala za to, da bi financirali podrobne raziskave o tem, kje so pravzaprav razlogi za to in kam nas vodijo in kakšna gibanja v demografiji je mogoče pričakovati za naprej, ker so bile napovedi iz evropskih statistik glede leta 2060, kaj nas čaka – samo povem naj, napovedano nam je, da nas bo takrat okoli milijon in 700 tisoč v tej državi živelo –, da bi se lotili nekih resnih raziskav, takrat vlada ni našla sredstev za te raziskave in je ukinila praktično celo vrsto potekajočih raziskav, ni omogočila nadaljevanje za tisto, kar bi bilo dobro vedeti. Ampak nedavno tega je bilo mogoče brati, da materialne spodbude same po sebi ne nosijo takih pozitivnih učinkov, kakršne bi morebiti kdo pričakoval. In zdaj se bom seveda malo kritično izrekla o tistem, kar je gospod Cukjati navajal iz raziskave Mladina 2010. Povedal je seveda tiste stvari, ki so njegovo tezo podpirale. Saj je že dolgo znano dejstvo, da so naši mladi prevarovana generacija, da preradi ostajajo v svoji matični družini. Razlogi, zakaj ostajajo v matični družini, so objektivne in subjektivne narave. Objektivne smo, nekatere, uspeli že uresničiti tudi v zakonih, ki so mimogrede bili predmet referenduma ali pa bodo predmet referenduma. Denimo, spodbude v obliki 50 % odloga plačila prispevkov za prve iskalce zaposlitve ali pa potem 30 % za prve iskalce zaposlitve, različne oblike začasnega in občasnega dela, ki prinašajo ugodnejšo obravnavo mladih ljudi, ampak zdaj bi lahko ponovili vso razpravo o malem delu, pa tega ne nameravam narediti. Ampak nečesa pa gospod Cukjati ni povedal: da so raziskovalci naleteli tudi na odgovore, ki kažejo na to, da se mladi odločajo ostajati v matičnih družinah tudi zaradi tega – pravim tudi, nisem rekla samo zaradi tega, ampak tudi zaradi tega –, ker se ne želijo izpostavljati tveganju znižanja življenjskega standarda, če se iz varnega družinskega okolja odločijo za samostojno življenje v bodisi svojem, enočlanskem gospodinjstvu ali pa gospodinjstvu še s kom drugim. Tudi s tem je treba računati. Jaz se ob tem ne spotikam ob nobenega od osebnih argumentov, zato, ker priznavam posamezniku pravico do svobode odločanja o svojem življenju. Seveda pa pričakujem od države, da bo sprejemala ukrepe za to, da bodo imeli mladi ljudje olajšan vstop v življenje. In zdaj še nekaj. Če bi podprla amandma k 3. členu, potem bi pristajala na tezo, da so najbolj srečne tiste zakonske zveze, ki na simbolni ravni vse tisto, kar je tu notri zapisano in morebiti še kaj več, obljubljajo pred velikimi množicami ljudmi in v zelo razkošnih ritualih. Pa ni res. Za trdnost neke skupnosti morajo biti drugačni temelji kot samo simbolni. Hvala.
Besedo ima gospod mag. Branko Grims.
Hvala. Vsem lep pozdrav! Zelo zanimivo je poslušati razpravo, v kateri se govori že o vsem, o razponu pravic, o načinu življenja, o nekih raziskavah, ampak ta člen nič od tega ne ureja. Ta člen ureja zgolj in izključno pojem družine. Ureja ga na način, ki je za slovensko zakonodajo skoraj klasičen. Namreč, vladni predlog znova odkriva toplo vodo, kajti v tem primeru ni prav nobene potrebe odkrivati tople vode, iskati neke nove definicije, definicije so že davno dane. In danes so v aktih, ki zavezujejo Slovenijo kot državo, tako po črki njene ustave, kot seveda po dejanjih zakonodajne veje oblasti. Za kaj gre? Že leta 1948 je bila sprejeta Splošna deklaracija človekovih pravic pri Organizaciji združenih narodov, in v svojem 16. členu je več kot kristalno jasno, daje namreč pravico polnoletnim moškim in ženskam, da sklenejo zakonsko zvezo, brez kakršnihkoli omejitev, in ustvarijo družino. Obakrat je uporabljena beseda "in"; to se morda komu, ki nima pravnega znanja, ne zdi pomembno, pa je, kajti če bi veljale vse te relacije, ki ste jih navajali v svoji argumentaciji in jih tudi vlada kot argument za svoj zakon navaja, potem bi tu morala obakrat stati beseda "ali" – da moški ali ženske ustvarijo zakonsko zvezo, pa da ustvarijo zakonsko zvezo ali pa ustvarijo družino –, ampak obakrat, gospe in gospodje, je v Splošni deklaraciji človekovih pravicah beseda "in", in zaradi tega ni nobene potrebe po odkrivanju tople vode. Dovolj je, da se upošteva, kaj je bil dejanski namen Splošne deklaracije človekovih pravic, ki nas zavezuje. To pa je bilo točno tisto, kar je zdaj vsebina amandmaja, ki ga predlaga SDS, ki poudarja, da imajo torej polnoletni moški in ženske pravico skleniti zakonsko zvezo in osnovati družino in da je, če povzamem še tretji odstavek 16. člena Splošne deklaracije človekovih pravic, "družina naravna in temeljna celica družbe in ima pravico do družbenega in državnega varstva". In ko govorimo o državnem varstvu, je zagotovo zakon, ki to ureja, na prvem mestu. In zaradi tega je to temeljni razlog, zaradi katerega bi bilo treba sprejeti amandma SDS, ki točno sledi namenu te deklaracije, in če kdo še dvomi o tem, naj si, prosim, prebere še Konvencijo o otrokovih pravicah, iz katere prav enako besedilo nedvoumno zveni. Sprejeta je bila veliko kasneje, leta 1990, spet v Organizaciji združenih narodov, in zopet zelo jasno poudarja vsa ta razmerja, o katerih danes govorimo. Zaradi tega, še enkrat poudarjam, ni treba nobene tople vode na novo odkrivati v tej slovenski zakonodaji. Dovolj je, če se sprejme amandma SDS in s tem sledi neposredno Splošni deklaraciji človekovih pravic Organizacije združenih narodov.
Gospod Marijan Pojbič, imate besedo.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Uvodoma moram povedati, da bom amandma, kot ga je predlagala Slovenska demokratska stranka, seveda podprl. Vsekakor pa se je ob tem amandmaju zelo težko držati čisto točno vsebine tega amandmaja. In ključni problem, s katerim se srečujemo pri tem družinskem zakoniku, je seveda degradacija družine in družino izenačiti z istospolno partnersko zvezo. To je ključni problem in prepričan sem, tako jaz in tudi moji kolegi iz poslanske skupine, takšnih rešitev ne moremo podpirati in jih tudi ne bomo in bomo proti takšnim rešitvam. Prav tako, kot lahko ugotovimo, takšnim rešitvam nasprotuje velik del civilne družbe, prav vse opozicijske stranke in bom samo navedel nekatere izmed tistih, ki nasprotujejo takšnim rešitvam, kot so predlagane v tem družinskem zakoniku. In sicer, takšnim rešitvam, kot so predlagane tukaj, v tem družinskem zakoniku, nasprotujejo: Zveza prijateljev mladine, Komisija Pravičnost in mir, Društvo Ostržek, Svetovalnica Akcija!, Družinska pobuda, Iskreni.net, Zavod KUL.si, torej vse opozicijske stranke, predsednik SAZU prof. dr. Jože Trontelj, psiholog prof. dr. Janek Musek, psihoanalitik mag. Roman Vodeb, psihoterapevt Bogdan Žorž in več kot 65 tisoč članov civilne iniciative. Danes smo prav tako imeli eno anketo v dnevniku Večer, kjer sprašujejo, ali bi morala biti skupnost istospolne partnerske zveze opredeljena kot družina. Za je glasovalo 22 %, proti 78 %. Spoštovani, poglejte, ponovno smo pred enim velikanskim problemom. V Slovenski demokratski stranki smo vseskozi ob sprejemanju tega družinskega zakonika bili pripravljeni na kompromisni predlog, predlog, kjer bi sprejeli rešitve, ki bi bile sprejemljive za večino državljank in državljanov Republike Slovenije, vendar se to ni zgodilo in smo pred situacijo, ko je danes ena izmed parlamentarnih strank že napovedala referendum, prav tako napoveduje referendum tudi civilna iniciativa in ne morem verjeti, da sedanja vlada in koalicija tega ne slišita, ne razumeta. Glejte, tri referendume imamo 5. junija, to je naslednji referendum, ki se bo zgodil v zelo kratkem času. In neverjetno je, da vse rešitve, ki jih ta vVlada predlaga, so nesprejemljive za večino državljank in državljanov Republike Slovenije, kakor tudi ta družinski zakonik. Ali res moram še stokrat vprašati, ali živite na luni ali kje živite? Ali ne razumete, da vam ljudje, civilne iniciative in vsi ostali vsak dan govorijo: "Lepo vas prosimo, ne sprejemajte zakonov, ki so vam pisani na kožo oziroma posameznikom; predlagajte rešitve, ki so sprejemljive za večino državljank in državljanov Republike Slovenije!" Ampak ne, kot da imate zaprta ušesa! Dragi kolegice in kolegi, in ponovno upam, da si ne bo nihče izmed vas upal trditi, da je opozicijska stranka Slovenska demokratska stranka tista, ki je kriva za situacijo, da bo ta zakon šel ponovno na referendum. Če ni bilo 65 tisoč članov civilne iniciative in vsi tisti predstavniki civilne družbe, ki sem jih zdaj naštel, dovolj veliko opozorilo, da je tak družinski zakonik, kot je predlagan, nesprejemljiv za državljanke in državljane Republike Slovenije. Nesprejemljiv! In vi na vsak način silite in poskušate s tem zakonom degradirati družino, jo izenačiti z istospolno partnersko zvezo in milijonkrat sem že povedal, milijonkrat, pa še enkrat bom ponovil: če želimo, in morali bi, zasledovati rdečo nit tega družinskega zakonika, in to so pravice otrok. Večja otrokova pravica ne more biti nič drugega kot pa, da ima očeta in da ima mater. To, kar lahko da oče otroku, mu mati nikoli ne more dati, in to, kar lahko da mati otroku, mu nikoli ne more dati oče. Samo skupna povezava obeh je največ, kar lahko otrok dobi od začetka, torej pri svojem razvoju. In če bi sledili intenci tega zakona, kjer govorimo o otrokovih pravicah, potem takšnih rešitev v tem zakonu ne bi mogli predlagati, ker so definitivno nesprejemljive in v škodo otroku, ker to, kar lahko dva geja dasta otroku, ni tisto, kar lahko dasta oče in mati. Ni tisto in nikoli ne bo. In zato slovenskega političnega prostora ne boste nikoli prepričali, da sprejme takšne rešitve, ki so škodljive za družbo, za otroka. Zame je še vedno heteroseksualna družina osnovna celica vsake družbe, in to je vrednota. Brez osnovne celice, družine, ne bi bilo reprodukcije, ne bi je bilo. Vprašanje, tudi tega sveta ne bi bilo in mi poslušamo spreminjati vrednote družine in izenačevati z istospolno partnersko zvezo, kot je na primer gejevska zveza, itd. Drage kolegice in kolegi, res ne razumem, da nam niste prisluhnili. Več kot 60 oziroma 70 ur so porabili na odboru za ta družinski zakonik in vam vseskozi dopovedovali. Tudi ljudje, ki danes sedijo tukaj gor, so vas poskušali prepričati, tudi s sporočili itd., da greste s sprejemom tega zakonika v napačno smer. In od tega se ni zgodilo nič, kot da sedite na ušesih, in to, kar sem povedal, živite na luni. Lepo vas prosim, pridite enkrat v tej Sloveniji na realna tla pa začnite enkrat razumeti, da te zakonodaje, ki jo sprejemate in predlagate, ne sprejemate za lastne, osebne interese enega malega kroga posameznikov, temveč, da je naša skupna naloga v tem parlamentu, ne glede na to, kdo je v kateri stranki, da iščemo rešitve, ki so na kožo pisane večini državljank in državljanov RS. Ta zakon ni takšen in ta zakon je v nasprotju s tem in zato smo v Slovenski demokratski stranki tudi predlagali amandma, s katerim želimo delno spremeniti rešitve, ki so v tem zakonu predlagane. Jaz upam, da boste zmogli vsaj toliko modrosti pri sebi, da boste ta predlog amandmaja, kot smo ga predlagali v Slovenski demokratski stranki, tudi podprli. Hvala.
Gospa dr. Andreja Črnak Meglič, želite?
Hvala lepa. Proceduralno.
Postopkovni predlog, izvolite.
Na navedbo, da Zveza prijateljev mladine nasprotuje družinskemu zakoniku. Ko sem to prebrala, sem neposredno poklicala vodstvo Zveze prijateljev mladine, pa tudi tisto gospo, na katero se pri tej navedbi sklicuje, gospo Anito Ogulin. V nobenem primeru Zveza prijateljev mladine kot ena najmnožičnejših nevladnih organizacij, ki se ukvarjajo z otroki in družino, ne nasprotuje družinskemu zakoniku. To so mi včeraj zatrdili. In to sem vam dolžna prenesti. Seveda pa obstajajo tudi druge skupine, ki menijo drugače. Toda, ko govorimo o [[...]]
Gospa dr. Črnak, to ni proceduralni predlog [[...]]
Je, zato, ker je bila navedba, navedba je bila napačna in jaz popravljam navedbo.
Potem bi bila replika. Besedo ima gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Jaz bom predlog amandmaja k 3. členu, ki ga predlagamo v SDS, podprla. Ne vem, v čem bi bil tako problematičen, da se je razvila taka razprava. Namreč, drugi odstavek, ki govori o tem, da si s sklenitvijo zakonske zveze moški in ženska pred državnim organom in pred javnostjo svobodno in slovesno obljubita trajno ljubezen, zvestobo, spoštovanje in vzajemnost, sledi 17. členu, v katerem govorimo, na čem temelji zakonska zveza. Mislim, da v ničemer stvari ne poslabšujemo, kvečjemu morda neke stvari bolj jasno zapišemo in jih tudi bolj dorečemo in bolj jasno zapišemo. V čem je problem tretjega odstavka tega člena, ki ga predlagamo, torej: "Pomen zakonske zveze je v zasnovanju družine."? V sedaj veljavnem zakonu imamo tako dikcijo, pa ne vem, da bi do sedaj povzročala kakršnekoli probleme tistim, ki sklepajo zakonsko zvezo ali da bi stvar bila sama po sebi problematična, sicer ne bi delali statistike in se ukvarjali s tem, koliko zakonskih zvez se sklene, koliko je razvez, kaj se dogaja. Mi smo imeli v letu 1979 14 tisoč sklenitev zakonskih zvez, v letu 1989 9 tisoč 700, 1999 7 tisoč 700, do leta 2009, ko jih imamo 6 tisoč 500. Najbrž se s tem ukvarjamo s kakšnim namenom ali pa delamo statistiko, ker pač ocenjujemo, da je to pomembno, da lahko pomeni neko trdnost zveze, da pomeni neko pozitivno okolje za otroka, ki ga družinski zakonik postavlja na prvo mesto. Vsi se strinjamo, da so različne družine, to imamo zapisano v 2. členu. Vendar pa, v čem je problem, da v zvezi z zakonsko zvezo nekatere stvari dorečemo drugače oziroma bolj natančno, in v čem je problem, če dodamo, da je pomen zakonske zveze v zasnovanju družine? Zame to ni noben negativen prizvok, kvečjemu neka pozitivna motivacija. Jaz v tem ne vidim nič slabega in take reakcije se mi zdijo precej pretirane, kot smo jim bili priče. Smo pa v postopku sprejemanja zakonika in prav v zvezi s tem nekajkrat vprašali ministrstvo, ali so naredili analizo, zakaj se nam je zgodila taka statistika, torej toliko manj sklenjenih zakonskih zvez, kaj je to pomenilo, ko smo v zakon uvedli tudi zunajzakonske skupnosti. Normalno, ljudje se pač odločijo, ali se bodo poročili ali se ne bodo, to je vedno prepuščeno njim. Vendar pa kot država najbrž imamo neko željo ali idejo o tem, zakaj bi spodbujali zakonske zveze oziroma sploh kakršnekoli zveze in nadaljevanje tega, torej družine in otroke. Zato sprejemamo mnogo ukrepov, sprejemamo resolucije, sprejemamo cel kup stvari, kjer bi pa lahko to nekako bolj dorekli, pa se temu upiramo. Jaz tega ne razumem in se mi zdi, da ne bo družinski zakonik popolnoma nič slabši, če se sprejme amandma, ki ga v SDS predlagamo.
Hvala lepa. Za besedo prosi gospa dr. Anja Kopač Mrak, državna sekretarka. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Morda bi na začetku izpostavila, da, tako kot je bilo rečeno, v naši ustavi piše, da moramo varovati, da varujemo družino, očetovstvo in materinstvo. Na Predlog družinskega zakonika Zakonodajno-pravna služba ali Služba Vlade Republike Slovenije za zakonodajo s tega vidika nista imeli nikakršnih pomislekov, torej je družinski zakonik v skladu z Ustavo Republike Slovenije, kjer jasno piše, da varuje družino, očetovstvo in materinstvo. Druga stvar, zelo pomembna. Ko govorimo o načelnem nasprotovanju Slovenske ljudske stranke, ki je bilo izraženo na začetku in gre malce mimo 3. člena, do katerega bom prišla, je pa v prvi vrsti definicija družine, kjer je prav, da povemo, v čem je razlika, in preberemo, da bo jasno. V Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih piše: "Družina je življenjska skupnost staršev in otrok, ki zaradi koristi otrok uživa posebno varstvo." V Predlogu družinskega zakonika piše: "Družina je življenjska skupnost otroka z enim ali obema od staršev..." S tem želimo dati jasno veljavo tudi enostarševskim družinam. Dodano je: "ali z drugo odraslo osebo, če ta skrbi za otroka in ima po tem zakoniku do otroka določene obveznosti in pravice." In drugi odstavek: "Zaradi koristi otrok uživa družina posebno varstvo države." Torej, dejansko je dodano samo "ali z drugo odraslo osebo, če ta skrbi za otroka in ima po tem zakoniku do otroka določene obveznosti in pravice." Zakaj smo to dodali, in morda še boljše vprašanje, kdo je to dodal? Ne boste verjeli, to, tako definicijo družine je zapisala skupina pravnikov na Pravni fakulteti, ki jo je vodil prof. dr. Zupančič, v predlogu za oblikovanje družinskega zakonika. In ne boste verjeli, tako definicijo je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pod vodstvom ministra Drobniča poslalo leta 2007 v sprejem na Vlado in sedanja Vlada v to definicijo ni posegala. Kar kaže morda, da definicije postanejo v kontekstu okoliščin sporne. Morda ta definicija družine postaja sporna zaradi tega, ker urejamo tudi vprašanje istospolnih partnerskih skupnosti. Zanimivo, kako se v tej državi spreminja spornost posameznih definicij. To je, kar se tiče definicije družine. In jasno, zakaj smo tako definicijo dali – zaradi tega, ker je zapisano, da moramo varovati koristi vseh otrok, vseh otrok v tej državi. Seveda je drugo vprašanje, kaj mi menimo osebno, da je bolje. Ampak država kot zakonodajalec se ne more spustiti na ta nivo, da meni, kaj je bolje in kaj ne, in da pravice samo enim, drugim pa ne. Ob tem še, da imamo v isti Ustavi Republike Slovenije zapisano tudi, da je razlikovanje na podlagi osebnih okoliščin nesprejemljivo. Toliko o tem. Sedaj pa, kar se tiče 3. člena. V 3. členu pravijo, da je amandma, predvsem, ker nihče še ničesar ni rekel, je predvsem sporen tudi drugi odstavek, ker pravi: "S sklenitvijo zakonske zveze si moški in ženska pred državnim organom in pred javnostjo svobodno in slovesno obljubita trajno ljubezen, zvestobo, spoštovanje in vzajemnost." To se sliši lepo in vse je prav, vendar je treba tudi povedati, da s predlogom zakonika ohranjamo slovesno obliko sklenitve zakonske zveze, hkrati pa želimo dati ljudem možnost, da sklenejo zakonsko zvezo tudi manj slovesno. Vendar to ne pomeni, da s čimerkoli zmanjšujemo vlogo zakonske zveze, ker so pravne posledice zakonske zveze urejene s tem zakonom. Torej, sama slovesnost ali, tako kot je bilo že rečeno, v nikakršnem pogledu ne prispeva k trajnosti ali kakor bi se lahko lepo slišalo, ker potem pač ne bi imeli toliko razvez, kot jih imamo, če bi bilo to seveda odvisno samo od tega. Kar se tiče dostavka, da je pomen zakonske zveze v zasnovanju družine, ne bi bilo tako zelo sporno, če bi to bilo, vendar ni nobene potrebe, da je to zapisano. Ker, namreč, zakonska zveza ima več elementov, kot je bilo že poudarjeno. Predvsem je pomembno, da nima zakonska zveza zgolj namena prokreacije, če tako želite. Zakonska zveza mora biti v prvi vrsti – ampak to je že moje osebno mnenje, ki ne paše v zakon – medsebojno spoštovanje in potem iz tega lahko pride otrok, če pride. Imamo pa tudi zakonske zveze, ki otrok ne morejo imeti in ne vidim razloga, zakaj bi z zakonom zapisali in dali moralno vrednost ali zakonsko vrednost taki zakonski skupnosti, ki ne more imeti otrok. In seveda da s tem, da ne pišemo v tem zakonu, da je pomen zakonske zveze v zasnovanju družine, da s tem vplivamo na demografske trende v državi; če bi bilo tako zelo enostavno in bi spremenili demografsko sliko Republike Slovenije s to spremembo, potem pa ne bi več nasprotovala, ker to bi bilo pa tako zelo enostavno reševati problem, ali morda problem stanovanjske politike, zaposlovalne politike. Vse s tem, ker ne bo več direktne navezave po mnenju poslancev največje opozicijske stranke, da sedaj ni več zakonska zveza varovana po ustavi. Moram reči še nekaj. Ves čas se nekako nakazuje, da so otroci žrtve istospolnih partnerskih skupnosti, da smo njim prisluhnili in ne otrokom. Tu moram jasno protestirati in povedati, da je to gola laž in zavajanje. Zakaj? Pomembno je, kar se tiče posvojitev, da smo pristali na kompromis. Ne bom se izražala, kaj danes menimo o smotrnosti takega kompromisa, ampak vseeno. Na kompromis smo pristali zato, ker smo verjeli, da lahko s tem zagotovimo, da bo družinski zakonik sprejet, in predvsem zaradi tega smo dodali, da pa morajo biti enostranske posvojitve jasno zapisane, zaradi tega, ker danes imamo v Republiki Sloveniji otroke, ki živijo v takih družinah. In danes ti otroci nimajo vseh pravic. In danes imamo v pravnem redu Republike Slovenije priznane tuje pravne odločbe. In v našem pravnem redu je jasno rekla najvišja avtoriteta, da niso v nasprotju take odločbe z javnim redom Republike Slovenije. Torej, nepriznanje takih odločb ali nespoštovanje takih odločb tujih pomeni dejansko, da ne ravnamo v korist teh otrok. Naš cilj je bil zagotoviti pravice vseh otrok, koristi teh otrok. V čem? Seveda pa to se ne zgodi. Vedno se predstavlja, če bo v družinskem zakoniku možnost posvojitve, bodo istospolni dobili te otroke, ne vem, bodo šli na trg in vzeli, ali ne vem kaj. Dejstvo je, da v Republiki Sloveniji imamo 400 registriranih prosilcev za posvojitev, in seveda da so ti postopki zelo dolgotrajni. Trajajo več let, in je bilo samo vprašanje, ali se istospolnim partnerjem pusti možnost, da se postavijo v vrsto in da seveda strokovni organi, to je center za socialno delo prvi, in potem sodišče, odloči o tem vprašanju. Vendar smo verjeli, da je možen kompromis. Seveda, če pa bomo odločali o pravici manjšin, če bomo odločali o posameznih členih Ustave, tako kot nam je prav in kakor nam je všeč, potem bomo vedno se umaknili pred večino. Pravite, da istospolne partnerske skupnosti ne smejo biti družine, da tako meni 78 % vprašanih. Mene žalosti, če meni večina v naši državi tako, ker namreč to, da priznamo možnost istospolnim partnerjem, da imajo družino, ker jo že imajo, že živijo, in da jim samo z zakonom damo to napisano možnost, seveda ne zmanjšuje moje družine in upam, da tudi vaše ne. Če pa tako mislite, me pa žalosti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman. Izvolite.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Zdaj govorimo o 3. členu, ki govori o zakonski zvezi, in o amandmaju k temu členu, ki posredno vpelje še 2. člen, ki govori o družini. Meni se zdi – in upam, da se pri tem kaj dosti ne motim –, da gre pravzaprav, vsaj skozi razprave je tako zaznati, zgolj zopet zato, kako posamične pojme razumemo, kako razumemo nekatere vrednote, kako razumemo nekatere pravice, kako razumemo nekatere svoboščine in, kar je še bolj pravzaprav vprašljivo, zakaj stvarnost razumemo tako zelo različno. Zakaj nismo pripravljeni te različne stvarnosti, kakršna pač je, ki se ne kaže več v podobi izpred 20, 50 ali 100 let, nismo pripravljeni pripoznati kot ravno tako vredno eksistiranja. Sam sem prepričan, da je prišlo do tega zavoljo tega, ker se skuša na nekatere stvari gledati tako rekoč skozi plašnice. Skuša se spekter različnih barv reducirati na eno samo barvno polje in večkrat je bilo tudi poprej v razpravah že omenjeno, da skušajo vsaj nekateri spraviti vse skupaj na Prokrustovo posteljo ideologije. Drži pa najbrž nesporno in pravkar smo slišali, tudi gospa državna sekretarka je tako argumentirala, da mi temu klasičnemu razumevanju in klasičnim oblikam življenja je jemljemo nič. Prav vse ostaja, tudi tradicionalna družina. Nič se ji ne vzame, vendar se odpira ta zakon vsaj na ta način, da pripoznava, da je še kaj drugega, in da tistim, ki so drugačni, omogoči, bi rekel, tudi čim več pravic oziroma da njihovo deprevilegiranost zmanjša. V postopku sprejemanja zakona se je z različnimi amandmaji že zgodilo, da smo tega duha, osnovnega duha zakona pričeli zapuščati in nekateri smo se vprašali, ali še ima smisel podpirati ta zakon, ki gre v kompromis, ki izgublja svoj osnovni, enega izmed svojih osnovnih namenov. Namreč, vzpostaviti enakopravnost za vse. Pri tej odločitvi, ali torej še podpirati ta zakonik ali ne, potem ko so bile nekatere določbe spremenjene v slabo različnim, istospolnim, smo se morali odločati o tem, ali je vredno vztrajati pri osnovnem tekstu kakršen je bil v proceduri, ali ne. In bilo bi, tako se mi vsaj zdi, nenačelno, če bi zaradi tega, ker ena izmed želenih določb ne bi bila uveljavljena, če bi zato pustili vnemar tudi vse tisto, kar zakon sicer dobrega prinaša. Pa tudi, če bo tak kompromisen, kakršen sedaj je, sprejet, je pomemben zavoljo tega, ker ne prinaša samo otrokom, družini, modernejšim postopkom, strokovnosti, ampak tudi istospolnim kljub temu več, kot imajo sedaj. In zavoljo tega ga je najbrž tudi treba, ta zakon, kot celoto podpreti. Sicer pa je ta 3. člen oziroma amandma k temu 3. členu po moji sodbi tudi tak, kakor je sedaj zapisan, povsem zadosten. To kar pa prinaša amandma, je pa že njegovo zoževanje. Ponovno skuša zožiti neko odprtost in si verjetno domišlja, da lahko z javnim obljubljanjem, z javnimi slovesnostmi zagotavljamo zvestobo, spoštovanje in ljubezen, kot da intimna zvestoba, spoštovanje in ljubezen ne bi bila vsaj enako vredna kot tista, ki se morebiti zgolj zaradi javnosti izraža in pred javnostjo izraža. In ker se tiče tretje dodane točke, Pomen zakonske zveze za zasnovanje družine, mislim, da je diskriminatoren do vseh tistih, ki ne vidijo edinega zapisanega pomena v zasnovanju družine, ampak imajo lahko tudi druge intimne odnose, se spoštujejo in so pripravljeni živeti skupaj.
Hvala lepa. Želi še kdo k 3. členu? Vidim več prijav. Prosim, prijavite se k razpravi. Besedo ima gospod France Cukjati.
Hvala za besedo. Zelo kratko. Ker se je državna sekretarka zgražala nad spreminjanjem definicij. Moram reči, da se tudi jaz zgražam nad spremembo definicije o zakonski zvezi, kajti črtati pomen zakonske, bistveni pomen zakonske zveze, je spremeniti definicijo oziroma razvodeniti zakonsko zvezo. Minister je lepo rekel, da pravzaprav ima zakonska zveza več pomenov, tudi seks, tudi skupno reševanje materialnih vprašanj in tako dalje. Spoštovani, bom še jaz tako preprosto odgovoril, kot je minister preprosto rekel – tudi gasilsko društvo ima več pomenov ne samo gašenje in pa reševanje in zaščita, ampak tudi druženje, tudi veselica in tako dalje. Ampak posebnega državnega pomena, kot piše v Zakonu o gasilstvu, je gašenje, reševanje in zaščita. Nič drugega. In mislim, da to pa lahko zakonski zvezi ohranimo. Seveda, jaz verjamem, da bi vi sprejeli ta amandma, če bi se glasil: "Pomen zakonske zveze, zunajzakonske skupnosti in istospolne partnerske skupnosti je v zasnovanju družine." To bi sprejeli. Ker pa ne morete drugače, ker pa bi to smešno izgledalo in se ne da drugače izenačiti vseh teh skupnosti, potem se pa enostavno ta odstavek črta. Pač, to je tisti cilj, s tem boste dosegli ta cilj. Mi seveda na take izenačitve zakonske zveze z vsemi mogočimi skupnostmi seveda ne moremo pristati.
Hvala lepa. Gospod Vito Rožej.
Dosedanja slovenska zakonodaja izpred 30 let pozna to definicijo, ki je tukaj predstavljena v amandmaju. Ali nas je to obvarovalo pred tem, da bi nataliteta padla? Ni. Ali je kakorkoli prispevalo k temu, da bi bila družinska sreča v slovenskih družinah večja? Ni. Bila je črka na papirju. Tisto, kar se je v 30 letih vmes zgodilo je, da je v zadnjih petih letih rodnost vseeno narasla. Presenetljivo, to sovpada tudi s petimi leti, ko se je večina otrok rodila v zunajzakonskih skupnostih. Jaz sem vesel, da sem v zadnjih petih letih, vsaj v treh letih, prispeval k temu tudi sam po svojih najboljših močeh. Zato ni tukaj vprašanje, kdo ni dobil odgovora na tista vprašanja, kot je v uvodu k razpravi k temu členu dejal kolega Cukjati. Odgovori so bili jasno dani. Vprašanje je, kdo je sedel na ušesih, kdo ni hotel slišati in kdo je ta, ki je z lune. Nikakor ni res, da s tem družinskim zakonikom izenačujemo družino z istospolno partnersko skupnostjo. Res pa je, da izenačujemo zakonsko zvezo, zunajzakonsko zvezo in partnersko skupnost in zunajpartnersko skupnost v vseh stvareh, razen v eni stvari, kar se tiče posvojitev. Tam ima zakonska zveza in zunajzakonska skupnost pravico več kot pa partnerska in zunajpartnerska. To je ta kompromis. Ustava, ki zagotavlja varstvo družine, v ničemer ne govori o varstvu zakonske zveze. Tisto, kar je pa konceptualno narobe v tej razpravi, pa je, da se zakonska zveza enači z družino. Več kot petina zakonskih parov po raziskavi, ki je bila objavljena zdaj ob dnevu družine, pač ne more imeti po naravni poti otrok, več kot petina zakonskih zvez pač ne more, take so naravne danosti v 21. stoletju, v človeškem rodu, na Slovenskem. In v ničemer ta družinski zakonik ne diskriminira družine, varuje jo, v 2. členu to zelo jasno zapiše. In nikakor ni družina na Slovenskem v krizi, to nam kažejo ti demografski podatkih zadnjih let. Res pa je, da je v krizi tradicionalna družina, patriarhalna družina, tista z jasno določenimi spolnimi vlogami, ta pa je v krizi. In hvala bogu, da je tako, ker Slovenija v 21. stoletju ne sme postati in obstati nek "katolibanski otok".
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matevž Frangež.
Spoštovane in spoštovani! Jaz vem, zakaj sem sklenil zakonsko zvezo in smatram, da države to prav nič ne briga. To, kar bi naj povedal slovesno pred državnim organom, kot predlaga amandma, ima za mojo zvestobo in za ljubezen do moje žene bistveno večji pomen tedaj, kadar ji te iste besede nežno zašepetam v uho. Jaz smatram – imam neko romantično predstavo o državi –, da smo to državo ustanovili državljani z neko družbeno pogodbo, in na to državo prenesli vse tisto, da naj država v našem imenu ureja, kar je smiselno urejati na širših ravneh. Ampak, hkrati mislim, da je v tej volji po ustanovitvi države tudi ena jasna zaveza; urejajmo skupne stvari, ampak tisto, kar je vsake in vsakogar izmed nas, pa naj država, sosed ali tujec pusti lepo pri miru. Sklenitev zakonske zveze kot tudi izpoved ljubezni med dvema človekoma sam smatram za tako intimno, tako avtonomno polje vsake in vsakogar izmed nas, da si ne drznem v imenu države, v imenu nekih javnih interesov v to polje posegati. Mislim, da je primerno, da v to polje posegamo samo in izključno v primeru, kadar so zaradi narave takšnega odnosa ogrožene pravice enega ali drugega ali tretjih, predvsem otrok. In še v tistih primerih mora biti to zelo jasno definirano in predvideno. Ne postavljajmo si v Državnem zboru ali pod vtisom in pritiskom množic pravice, da smo vsemogočni. Kaj bomo spremenili s tem, če nekaj takega zapišemo v zakon? Prav nič. Volja dveh oseb, da svoje življenje preživita v medsebojnem spoštovanju, ljubezni, razumevanju, medsebojni pomoči, medsebojnemu podpiranju, bo še vedno ostala intimna in po moji sodbi mora ostati daleč od tega, kar naj misli država ali družba, ki oblikuje neko državo. V tej razpravi, ki se vleče tako dolgo, je bilo toliko manifestacij ljubezni, ampak pod zastavami te ljubezni je zelo veliko sovraštvo. In to je tisto, kar obremenjuje to razpravo, to je tisto, kar vsakogar, ki je res zavezan ljubezni in razume njene čare, njene sladkosti, njen intimni pomen za človeka, ga mora tolikšno sovraštvo tudi boleti. Veliko je govora o kompromisu, o predlogih, ki so bili dani na mizo zato, da to napeto družbeno razpravo nekoliko omilimo. Jaz sem med tistimi, ki s tem kompromisom nisem zadovoljen, med drugim tudi zato, ker mislim, da je čas za kompromis takrat, ko kompromis zadovolji nasprotujoče si strani. Ta kompromis očitno nikogar ne zadovoljuje. Ne nas, ki mislimo, da bi bil že čas, da v tej družbi dokončno uveljavimo enakost, ker menda – vsi tisti, ki se sklicujete na naravno pravo, na božanski izvor človeka –, menda smo pred bogom vsi enaki. Jaz mislim, da bi bil že čas, da smo enaki tudi pred zakonom! Sem nenaklonjen temu kompromisu, ga pa sprejemam kot poizkus, kot protiutež tistemu, kar nam vztrajno dopovedujete, da nismo nikoli pripravljeni na nobeden kompromis; ampak seveda, za vas to ne more biti kompromis, ker ne vsebuje tiste fašistoidne inačice, predstav o tem, kaj naj bi bila družina v neki moderni, odprti skupnosti. Live and let live – živi in pusti živeti! Na kakšen način vašo predstavo o vašem življenju, o vaši ljubezni, o vaši zakonski zvezi in o vaših otrokih ruši neka druga predstava, ki je enako legitimna, ker izhaja iz srca, ker izhaja iz ljubezni, kot morebiti vaša? Ali je res možna samo ena pot, ali je pravzaprav to polje tisto, kjer jasno vidimo, da so, da je poti nešteto? Jaz razumem, da ta družba še ni zrela za neke korake, še ni zrela za to, da naredi odločen civilizacijski korak naprej. Še pred dobrimi 100 leti na svetu ni bilo države, ki bi dajala ženskam volilno pravico. Še pred slabimi 40 leti smo v pravnem redu te države imeli uzakonjeno smrtno kazen. Še pred dobrima dvema stoletjema smo kakšno žensko, ki se je splošnim merilom, večinskim predstavam družbe zdela malo čudna, zažgali tudi na grmadi. Pred dvema desetletjema zaušnica otroku v šoli ni bila nič posebnega. Zakaj bi bile vse te stvari danes posebne? Zato, ker se je družba vsakokrat, ob vsaki preizkušnji odločala, da bo naredila korak naprej in da se bo razvijala. Da se bo razvijala z širitvijo svobode in enakosti med ljudmi. To je ideja tistih, kot berem v mailih, ideološko spornih določil družinskega zakonika. Ena preprosta filozofija, ki pravi, da smo vsi ljudje enaki, da živimo skladno s svojimi predstavami o tej enkratni priložnosti živeti, in da pustimo drugim, da živijo v skladu s svojimi predstavami. Zakon pravi, kaj je družina. Dovolite mi, da imam tudi sam še naprej svojo predstavo o družini. Prosim, da me nimate zaradi tega za kakšnega ekscentrika. Kolega Levanič mi je odsvetoval, da govorim o tem. Jaz sem poročen z žensko svojega življenja. V najini skupnosti se nama je dve leti nazaj, prav minulo soboto je praznoval drugi rojstni dan, pridružil najin kuža Luč. Ker je to okolje, ki je zaznamovano z ljubeznijo, jaz tudi svojega psa štejem za člana svoje družine in s tem samo poudarjam tisto temeljno razumevanje, da je to pač intimna stvar vsakogar in vsake izmed nas. Pustite ljudem, članicam in članom naše skupnosti, da živijo v skladu s svojimi predstavami o tem, kaj jih osrečuje, da napolnijo svoje življenje in svoje okolje s srečo. Na ta način boste dali dobro popotnico za to, da bo tudi slovenska družba srečnejša. Še enkrat: v ničemer takšno razumevanje ne ogroža vašega razumevanja vaših intimnih stvari, ampak ga pravzaprav varuje, ker nikoli ne veš, kdaj se bo pojavil kdo, ki bo stregel tudi po vašem načinu življenja.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Robert Hrovat. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! V začetnih razpravah je bilo rečeno s strani koalicijske poslanke, da se predlagatelji amandmaja pravzaprav odmikamo od realnega življenja. Če je odmik od realnega življenja to, da zagovarjamo družino, ki jo sestavljajo oče, mati in otrok, potem se resnično sprašujem, v kakšni državi pravzaprav živim. Lahko imamo različna mnenja, spoštujem to, res spoštujem to. In dejstvo je, da tukaj v tej dvorani resnično imamo različna mnenja o pojmovanju družine. Gre za konceptualne razlike med koalicijo, pravzaprav delom koalicije, in opozicijo. Gre za konceptualne razlike, ker menimo, da se danes pogovarjamo o družinskem zakoniku. Za nas, če se pogovarjamo o družinskem zakoniku, za nas pomeni družina oče, mati in otrok. In kakorkoli se bo mogoče grobo slišalo, kar bom rekel – zame osebno istospolne partnerske skupnosti ne sodijo v družinski zakonik. Jaz jim priznavam vse pravice, ampak nikakor jih pa ne moremo obravnavati v družinskem zakoniku. In tukaj je glavni problem. Sam 2. člen govori o tem, kaj je družina. Po vaše je zdaj družina pravzaprav karkoli, vse. Zame pač ni. Imam to pravico, tako kot ima gospod Frangež pravico, da reče, da je njegova družina on, partnerica in njun pes. Nimam nobenega problema s tem. Ampak dejstvo je, da se bo s sprejemom tega zakona razvrednotil pomen same družine. Za ta 3. člen, o katerem teče beseda – kaj je zakonska zveza –, nekateri v tej dvorani še vedno trdijo, da je osnovni tekst, ki ga je pripravila Vlada, ki govori, da je zakonska zveza življenjska skupnost dveh oseb, katere sklenitev, pravne posledice in prenehanje ureja ta zakonik, v redu in sprejemljiva. Nekateri še vedno razmišljajo tako. Ampak kaj bi to pomenilo? To bi pa resnično pomenilo odprta vrata za vse tisto, čemur nasprotuje ogromno število civilne iniciative in tudi strokovne javnosti. Torej, kaj želimo mi s tem amandmajem trditi? V tretjem odstavku želimo le to, da je pomen zakonske zveze v zasnovanju družine. To piše že vsa ta leta, 30, 40 let v tem zakonu in nobenega ni to motilo, zdaj kar na enkrat vas pa to moti. Dr. Cukjati je prej dobro povedal, zakaj vas to moti. Razlog za črtanje je, da se skozi stranka vrata omogoči posvajanje otrok tudi istospolnim partnerskim skupnostim. To je glavni namen in jaz osebno na to ne morem pristati, ker še vedno trdim, da je družina oče, mati in otrok. Kar se pa tiče istospolnih partnerskih skupnosti, pa to že zdaj ureja zakon, in mislim, da bi morali tiste pravice, za katere želite, da se jim še dodatno omogočijo, uveljavljati v tistem zakonu, ne pa v družinskem zakoniku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dejan Levanič.
Hvala lepa za besedo. Jaz moram reči, da je res žalostno, ko v Državnem zboru Republike Slovenije, hramu demokracije, prostoru, kjer bi morali najprej veljati argumenti, šele potem vse drugo in neka osebna stališča, predvsem v dobro tistih torej, ki nas podpirajo ali pa ne, predvsem v dobro ljudi. Torej, zakonodajalci, tisti ki sprejemamo zakone, moramo imeti v luči čisto vse državljanke in državljane, čisto vse, ki jim po ustavi pripadajo določene pravice, torej vsem enako. Ne moremo jih ločevati na tiste, ki živijo v neki, po našem mnenju, idealni skupnosti, in tiste, ki ne živijo v takšnih skupnostih. Pač enostavno razlik glede na to, kako se je nekdo odločil organizirati svoje življenje, ne moremo delati. Še posebej pa ne v tem sodobnem času. Veliko je bilo danes različnih očitkov glede referendumov, torej grožnja, da bo ponovno pred nami en referendum in tega naj bi se pač vladni oziroma koalicijski poslanci ustrašili in odstopili od sprejemanja nekaterih rešitev, za katere menijo, da so sigurno korak naprej. Ampak naloga Vlade je, da rešuje nekatere družbene probleme, izzive, težave, in s temi problemi prihaja v Državni zbor. Državni zbor se nato odloči, kaj bo s temi zakonskimi predlogi naredil in veliko je takšnih stvari, ampak danes ostanimo na temi družinskega zakonika. Imamo področje, ki je neurejeno. Ureja področje predvsem pri urejanju pravic otrok. Velikokrat skozi različne medije spremljamo, kaj se vse dogaja z otroki, ki so žrtve različnih zlorab, kaj se dogaja z zanemarjanjem njihovih pravic itn. Družinski zakonik v mnogih delih to tudi ureja in omogoča, da bodo otroci res tisti, ki bodo deležni vseh tistih pravic, ki jih pripadajo. Danes je bilo rečeno, da živimo na luni. Veste, kdo živi na luni? Tisti, ki ne pozna realne družbene situacije. Tisti, ki ne ve, kaj se okrog njega dogaja. Danes v družbi imamo različne življenjske skupnosti in ljudje od nas pričakujejo, da jim bomo zagotovili pač neke osnovne pogoje, da bodo lahko normalno tudi živeli. In danes tisti, ki ne ve, kaj se v družbi dogaja, mogoče res živi na luni. Očitek vsem tistih, ki pa podpiramo družinski zakonik, ki je odsev neke družbene realnosti in rešuje probleme, ki se dolgo v tej družbi niso reševali, pa ne ve, kaj v tej družbi je treba realizirati oziroma reševati. In potem se bom navezal še na gospoda Grimsa, ki govori o Splošni deklaraciji človekovih pravic in posamezne člene tukaj v Državnem zboru citira in uči prava, kaj bi morale poslanke in poslanci vladne koalicije vedeti. Pa naj vam preberem ta 16. člen, o katerem ste govorili : "Polnoletni moški in ženske – že v prvem govorimo o množini, torej deklaracija dopušča možnost, da si družino ustvarita tudi dva moška in dve ženski, gospod Grims, če bi tako zelo natančno brali torej to deklaracijo –, imajo brez kakršnihkoli omejitev glede na raso, državljanstvo ali vero, pravico skleniti zakonsko zvezo in ustanoviti družino." Tukaj ni nobene povezave z besedico "ali" in tukaj ni nobene povezave z vašim amandmajem, ki govori, da je pomen zakonske zveze v zasnovanju družine. O tem deklaracija ne govori. Tudi besedica "in" ne pomeni, da je pomen zakonske zveze v zasnovanju družine. To je vaša interpretacija, gospod Grims, in nehajte zavajati, ker tega deklaracija sigurno ne govori. In povezava z družinskim zakonikom je ta trenutek na tej točki zgrešena. In če je to za vas pravo, potem se jaz bojim za prihodnost pravnega urejanja v tej državi. In kaj govori 3. člen, Ki ga danes amandmirate in ste potem povzemali vso problematiko, ki se veže na družinski zakonik? 3. člen lepo govori: "Zakonska zveza je življenjska skupnost moškega in ženske, katere sklenitev, pravne posledice in prenehanje ureja ta zakonik." To piše v družinskem zakoniku. Torej še vedno ohranja zakonsko zvezo med moškim in žensko, kar je bila tudi vaša zahteva. Nihče ne ruši osnove, neke osnove, iz katere izhajate. Nihče ne ruši, da si družino ustvarjata moški in ženska. Nihče ne ruši te tradicionalne ureditve. Daleč od tega. Zakonska zveza, sklenitev zakonske zveze je tudi po predlogu družinskega zakonika mogoča le med moškim in žensko, uveljavlja pa družinski zakonik oziroma ugotavlja tudi druge oblike življenjskih skupnosti, jih opredeljuje in daje otrokom, ki živijo v takšni skupnosti, osnovne pravice, za kar ste sami rekli, da se zavzemate, ker izhajate iz pravic otroka. In potem smo prišli že na 2. člen, v vsej tej debati, kaj je družina; da je za nas danes že družina čisto vse, kar leze. Enostavno ne morete tako posploševati in ne morete s takšnimi argumenti nastopati v Državnem zboru in govoriti kar tako vsepovprek. 2. člen jasno govori: "Družina je življenjska skupnost otroka z enim ali obema od staršev ali z drugo odraslo osebo, če ta skrbi za otroka in ima po tem zakoniku do otroka določene obveznosti in pravice.", in potem tako naprej. To ne pomeni, da ni več družina oče in mati. Hvala bogu, če nekdo lahko živi v tako idealni obliki. In tega družinski zakonik ne ruši. Še vedno, kot sem že povedal o zakonski zvezi – med moškim in žensko je ta le možna, in tudi 2. člen o definiciji družine ne govori nič drugače. Veste, o čem pa govori 2. člen? Da so tudi enostarševske družine, da so tudi družina babica, dedek in vnuk, če ta otrok nima staršev, to je tudi družina, in, oprostite, tudi istospolna partnerska skupnost. Nekateri otroci v tej skupnosti že živijo. In tudi te skupnosti so družina in to pač enostavno moramo priznati, če nam je všeč ali ne. Ne zaradi tega, če nam je všeč ali ne, ampak zato, ker je prav, gospod Grims, ker tako pravo govori, ker iz tega izhajajo pravice otrok. In če ste res tako velik zagovornik prava, boste verjetno te argumente tudi sprejeli. Vsa razlika med amandmajem Slovenske demokratske stranke in trenutnim predlogom 3. člena družinskega zakonika je, da želi SDS dodati stavek, da je pomen zakonske zveze v zasnovanju družine. Naše mnenje pa je, lahko je to pomen, lahko pa to ni pomen. Zakaj mogoče to ni osnovni pomen? Ker par, pa izhajajmo iz vašega izhodišča, moški in ženska, lahko ne želita imeti otrok, mogoče pa jih tudi ne moreta imeti. Vi ne morete nekoga osnovati na podlagi tega, da če želi stopiti v zakonsko zvezo, je pomen te zakonske zveze osnovati družino. Mogoče nekdo tega ne želi ali pa ne more. Ne moremo pa mu preprečiti, da bi sklenil zakonsko zvezo. Enostavno, te pravice kot zakonodajalci nimamo. Mi moramo urediti vse oblike, predvsem urediti pravni red, gospod Grims, ponovno, tako, da bo vsem oblikam omogočal enake pravice. Ali pa ste si mogoče v vaših miselnih vzorcih pravo zamislili drugače, da je treba dati pravice samo tistim, ki so vam všeč? Enostavno, to na tak način ne funkcionira. In ko bo kdorkoli ponovno dejal, da so referendumi krivda koalicijskih poslancev, naj si natoči čistega vina in pogleda, kdo so bili predlagatelji referendumov v preteklosti – verjetno boste tudi v prihodnosti vi, nekatere vaše pobude je že zavrnilo Ustavno sodišče – in potem se bodo ljudje tudi lahko vprašali, kdo trati davkoplačevalski denar. Ker tudi v vašem mandatu bi marsikateri zakon lahko takratna opozicija sprožila zahtevo po referendumu, pa enostavno ni, ker se pač institucija referenduma ne izkorišča v ta namen, da neka skupina poslancev, 30, skliče referendum takrat, ko je 46 poslancev že potrdilo zakon v postopku ponovnega odločanja po izglasovanem vetu Državnega sveta. To je navadno izkoriščanje instrumenta instituta referenduma. Tako, da jaz si res želim, da bi prišli iz neke demagogije in populizma na argumente in priznali, da je ta družinski zakonik zgolj skupek kompromisov, ki še vedno ne dovoljuje posvojitev istospolnim partnerjem, torej, da bi prišli do otroka, da je zakonska zveza možna med moškim in žensko, in predvsem izhaja iz pravic otrok. Tako, da bodo vsi otroci, ne glede na to, v kakšni skupnosti živijo, imeli enake pravice. In to je naloga Vlade in to je tudi naloga Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Pojbič je prosil za repliko. Izvolite, gospod Pojbič.
Hvala spoštovani gospod podpredsednik, za besedo. Ker sem bil izzvan in kolega iz koalicije je citiral stavek, ki sem ga izrekel in za katerim tudi stojim. Trdim, da tisti, ki predlagajo v Državnem zboru in Republiki Sloveniji rešitve, ki jih 85 % vseh državljank in državljanov zavrne, tisti stoprocentno, še enkrat lahko povem, živijo na luni. In ni problem v meni, da ne razumem okolja in ljudi, s katerimi živim, problem je v tistih, ki predlagajo takšne neumne, nesprejemljive in neodgovorne rešitve za večino državljank in državljanov Republike Slovenije. To je temeljno razumevanje in razlika med temeljnim razumevanjem mene in, poslanski kolega, vas, iz vaše poslanske skupine. Nisem želel nadaljevati in razpravljati še enkrat pri tem členu, pa vendar moram še enkrat povedati zelo zelo, jasno. Zame je družina vrednota in zame je družina otrok, mati in oče. Vrednota, in nikakor in nikoli ne bom sprejel dejstva, da je lahko istospolna partnerska zveza izenačena s heteroseksualno družino. Tukaj pa ne trdim, da enostarševske družine niso družine, tudi to podpiram. Vendar pa hkrati povem, da se pa nikoli, nikdar ne bom strinjal, da je istospolno partnersko zvezo možno izenačiti s heteroseksualno družino, ki skrbi za reprodukcijo, ki skrbi za obstoj naroda, ki skrbi za obstoj ljudstva na tem svetu. Zdaj pa vi meni povejte, ali lahko dva geja skrbita za reprodukcijo? In če samo ta delček vzamemo ven iz cele te zgodbe, lahko ugotovimo, da ti dve varianti ni možno izenačiti, ker ni pogojev, nobenih pogojev. Kdaj boste, kolegice in kolegi iz ostalih poslanskih skupin, torej iz koalicijskih poslanskih skupin, to razumeli? Kolikokrat, kaj vam je treba narisati?! Ali rabite slike, ali vam posnamemo filme ali kaj, da boste enkrat razumeli, za kaj gre? Kaj še pričakujete?! Povedali smo vam stokrat in enkrat. Zdajle sem ponovil in če me boste prepričali, da lahko dva geja skrbita za reprodukcijo in za obstoj človeštva, potem mi verjemite, da bom potegnil besedo nazaj, če me lahko v to prepričate in dokažete, da lahko dva geja poskrbita [[...]]
Pojbič [[...]]
[[...]]za reprodukcijo [[...]]
Pojbič [[...]]
[[...]]za reprodukcijo in za obstoj človeštva.
Gospod Pojbič, tri minute so minile.
Ja, gospod podpredsednik, najlepša hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Kumer, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz se v tem Državnem zboru ob teh razpravah o tem družinskem zakoniku oglašam prvič. Ne štejem se za kakšno moralno avtoriteto na področju družinske zakonodaje, čeprav sem si v nekaj desetletjih ustvaril družino, ki je številna. Mogoče bom na koncu to številnost ponazoril s spreminjanjem razmer, ki se okoli nas dogajajo. Štejem pa se, seveda, za delno malo kompetentnega, glede na to, da v taki družini živim, da lahko tudi na to temo, ki jo danes poslušam, kaj rečem. Preprosto ne živim na luni in ne počnem tega, da podpiram te spremembe v tem družinskem zakoniku zaradi neke lastne koristi. To počnem predvsem zaradi urejanja razmer in okoliščin, ki se v zadnjih desetletjih spreminjajo okoli nas, tudi okrog moje številne družine, ki je tradicionalna družina moškega in ženske in šestih otrok, pa nič niso te spreminjajoče se okoliščine vplivale na življenje te naše tradicionalne družine, vse do danes. Opažam pa seveda sam in tudi drugi pa opažamo, da se te stvari, razmere okrog nas spreminjajo, in moje mnenje je, da če se res skušamo zavzemati za neko enakost v družbi, hočemo živeti v družbi enakih možnosti in priložnosti, potem je nekatere stvari tudi skozi ta zakonodajni postopek treba izenačiti in dati možnost in priložnost tudi tistim, ki so se odločili za drugačen način skupnega življenja. Zato bi vsem tistim, ki tako vehementno govorite, da se zavzemate za pravico otrok, svetoval, da to zavzemanje za to pravico res vzamete zares, kajti za otroka je najpomembnejše, da živi v srečnem in varnem okolju, to je za otroka najpomembnejše. Ne glede na status tistega okolja, kakor se poimenuje, ampak da to zgodnje otroštvo in seveda kasneje preživi v tem srečnem in varnem okolju. In to je za pravico otroka tisto najpomembnejše. Dejstva v slovenski družbi – ne samo slovenski, ampak predvsem tudi slovenski – so pa neizpodbitna. Danes so bila tri našteta. Tisto, kar sem prej rekel, da se okoliščine in razmere spreminjajo. Mogoče, čisto tako, pa ne da bi poučeval ali pa moraliziral, ampak te razmere in okoliščine ustvarjamo ljudje in povratno nazaj, te razmere in okoliščine seveda ustvarjajo naše življenje. Preprosto, ta krog se vedno ponavlja in temu se moramo prilagajati. Ampak da grem k dejstvu. Neizpodbitno dejstvo je, danes že bilo povedano, da je nataliteta brez zakonskih regulativ v Sloveniji v zadnjem času zopet v porastu. Drugo dejstvo je neizpodbitno, kar kažejo podatki, da je več kot 50 % otrok rojenih v izvenzakonskih skupnostih, takšnih ali drugačnih. In tretje neizpodbitno dejstvo, tisti, ki se zavzemate za to formalno, tradicionalno zakonsko zvezo, je, da ljudje, državljani in državljanke Slovenije, vstopajo v to zvezo kasneje kot včasih, recimo v mojem času, in da je teh tradicionalnih zvez čedalje manj. To so tri neizpodbitna dejstva. Da to ponazorim z realnostjo v življenju, bom iz svoje lastne družine povedal. Moji trije otroci niso več doma, imamo tri različne načine, so se odločili za tri različne načine zvez. Imamo enostarševsko družino, imamo izvenzakonsko zvezo in imamo zakonsko zvezo. V vseh treh zvezah, so različne, živijo otroci, so rojeni otroci. Vsaj kolikor jaz vidim, vsi trije otroci živijo v srečnih zvezah, pa so tri različne zveze. Ne vem, kaj se bo še zgodilo pri treh ostalih, ki pridejo na vrsto kasneje, mogoče bodo izumili še kakšno zvezo. Ampak, evo, to je ta heterogenost, to je ta spreminjajoč nekdanji, ki je bil enoznačen, kalup. Se je pač spremenil in jaz vsaj smatram, vsaj moje mnenje je, da je temu treba prilagajati tudi zakonske norme, predvsem zato, da izenačimo, da damo enake možnosti in priložnosti vsem ljudem, ki se odločajo za takšne ali drugačne oblike skupnega življenja. Jaz sem seveda na njihovi strani.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Radovan Žerjav.
Hvala lepa za besedo. Danes je bilo veliko govora, kaj koga žalosti, pa bom tudi sam povedal, kaj mene žalosti. Žalosti me predvsem to, da se nekatere rešitve v Državnem zboru z nekaterih strani zagovarjajo do zadnje kaplje krvi. Do zadnje kaplje krvi! Gre skoraj za partizanski boj, za rešitev, ki je pa narod noče. Rešitve se želi sprejeti pravzaprav na silo. To bi sam osebno razumel, če bi s temi rešitvami reševali krizo, finančno, gospodarsko krizo, pa bi bili prisiljeni, da nekatere rešitve sprejemamo, zato ker se zavedamo, da je situacija resna in ne želimo priti v situacijo, kot so nekatere druge države Evropske unije. V tem primeru, spoštovani, ne gre za to, gre za ideologijo. Gre pravzaprav za to, da bomo nekaterim, drugače bom rekel, tistim, ki trdno v to verjamejo, želite vzeti to vrednoto! To vrednoto do družine. Ne razmišljajo vsi tako, kot nekateri. Veliki večini v tej državi družina pomeni vse. Še posebej sedaj v tej krizni situaciji, v teh čudnih časih, ko ljudje doma znotraj družine iščejo neko zatočišče, nek varen objem. Danes se tu pogovarjamo, pa bomo kar tako, še enkrat poudarjam, gre za ideologijo, skoraj tako razumem: Bomo zanalašč to izpeljali, da bomo koga drugega iritirali. Za nas v Slovenski ljudski stranki sta tako 2. kot 3. člen predloga zakonika najpomembnejša, saj vse ostale določbe praktično izhajajo iz teh dveh in pomenita usmeritev za reševanje družinskih razmerij. V teh dveh členih postavljena izhodišča in usmeritve pa temeljno, kar sem že rekel, posegajo v našo družbo. Zato sta taka člena in zakonik za nas nesprejemljiva. Institut zakonske zveze je bil ustanovljen z namenom zasnovanja družine in varovanja pravic njenih članov, predvsem otrok, poudarjam, predvsem otrok, ki so najšibkejši člani družbe, ki se sami ne morejo braniti. Zato imajo starše, da govorijo v njihovem imenu. In tudi nas poslance, ki moramo tokrat govoriti v njihovem imenu. Torej, govorimo o pravicah otrok. Za njihovo blaginjo in koristi so starši dolžni skrbeti. To je zapisano tudi v ustavi, mimogrede. Temeljni interes vsake državne skupnosti je naravna reprodukcija. Zdi se mi, da o tem danes govorimo tako slabšalno. Ta pa je po naravi stvari mogoča samo med partnerjema različnega spola. Pač tako je narava naredila. Skratka, istospolne partnerske skupnosti in urejanje njihovih pravic ne spadajo, po naši oceni, v ta zakonik, ki nosi naslov Družinski zakonik. Seveda pa ne nasprotujemo, in to želim dvakrat podčrtati z rdečo, če hočete, pravicam istospolnim partnerskih skupnosti. Ne gre za sovraštvo, sploh ne. Pomen sklenitve zakonske zveze je stvarno utemeljen v zasnovanju družine. V tehtanju pravic med pravicami otrok in med pravicami istospolnih partnerskih skupnosti pa se bomo poslanci v Slovenski ljudski stranki zagotovo postavili na stran pravic otrok, najšibkejših članov naše družbe. K temu dodajam, v umetni dilemi, ki jo glede teh dveh pravic pred javnost skušajo postaviti podporniki sprememb definicije družine, se bomo poslanci Slovenske ljudske stranke postavili v bran naravne pravice otroka do obeh staršev, do matere in očeta. Seveda se lahko pogovarjamo sedaj o variacijah, o čemer je govoril predgovornik, ki so posledica takšnih in drugačnih zadev, ampak dejstvo pa je to. In mimo te vrednote pač velik del slovenskega naroda ne more, vrednote družine: očeta, matere in otrok. Obstoječa ureditev zakonske zveze in pravnih razmerij v njej je stvarno utemeljena, zato je ni treba spreminjati. Zato bom podprl amandma kolegov iz opozicije v upanju, da bo sprejet. Amandmajev koalicije pa ne podpiram, saj ne spreminjajo določb in usmeritev zakonika, ki so za nas sporne. Na koncu se sprašujem, kdo ima to moč. Kdo ima to politično moč, da vsiljuje neke rešitve, ki jih, kot sem dejal, narod ne želi, noče in jih zavrača? Zakaj? Hvala lepa.
Hvala. Gospod Branko Grims, izvolite.
Še enkrat vsem lep pozdrav! Po treh urah te razprave sem več kot trdno prepričan, da gre še za eno tistih tem, ki jih je sedanja vladajoča koalicija vrgla v politično areno samo zato, da ne bi govorili o tem, kako gospodarsko katastrofalno neuspešno koalicijo imamo na oblasti, ampak zato, da se pač ukvarjamo s takimi stvarmi. O tem me prepričuje način vaše razprave, spoštovani kolegi iz vladajoče koalicije. Naj opozorim samo na dva očitna nesmisla, pa ju bom obrnil, zato da bi razumeli, kako ima vsaka taka palica dva konca in kako pritlehne so tovrstne obtožbe, s katerimi manipulirate. Recimo, kolega iz SD je prej govoril o tem, da tisti, ki predlaganemu zakonu nasprotujemo, zagovarjamo, citiram, fašistoidne inačice. Pa bi spomnil tega spoštovanega kolega, da je med tistimi, ki je opozoril na neprimernost predlaganih rešitev v tem zakonu, tudi predsednik Slovenske akademije znanosti in umetnosti. Ali bo spoštovani kolega tudi Slovensko akademijo znanosti in umetnosti obtožil, da zagovarja fašistoidne inačice? Kako je potem taka obtožba pritlehna in na kratkih nogah, najbrž ni treba razlagati. Ali pa druga podobna pretiravanja. Prej je tudi kolega iz SD govoril o, citiram, "zažiganju družbeno nesprejemljivih žensk na grmadi". Spoštovanega kolega bi želel spomniti, da bi dogajanje pred več sto leti, o katerem je govoril, lahko poiskali tudi nekoliko bližje, kajti pred samo nekaj desetletji je bilo na stotine, celo tisoče družbeno nesprejemljivih žensk živih zazidanih v Hudo jamo in smo potem lahko na slikah videli tista grozljiva skrivenčena okostja, ko so se poskušale prebiti skozi beton, ki so jim ga revolucionarji nalili pred njihove obraze. Grozljivo, da bolj ne bi moglo biti. Tako je to, kadar se v imenu ideologije odstranjuje družbeno nesprejemljive ženske, spoštovani kolegi. Ampak vsak naj pomete pred svojim pragom. Zgodovinski spomin za dlje nazaj naj vam ne zabriše tistega, kar se je zgodilo pred samo nekaj desetletji in je v narodovem spominu še toliko bolj živo in toliko bolj obsojanja vredno. Iz tega razloga bi tudi spomnil, da je zelo žalostno, če govorimo o vrednotah, da imamo predsednika države, ki o tem nepopisnem zločinu ni vedel drugega reči, namesto da bi ga nedvoumno obsodil, tako kot je to skladno z evropskimi vrednotami naredil tudi Evropski parlament in Svet Evrope, da je začel nekaj govoriti o drugorazredni temi. No, in če take stvari zdajle vendarle poskušamo spraviti nazaj v okvir prava. Veseli me edino, da je kolega Levanič pa vendarle govoril tudi o Splošni deklaraciji človekovih pravic. Vendar naj mu razložim, kaj pomeni beseda "in", kadar gre za tovrsten stavek, kot je tisti, ki sem ga prej citiral. Namreč, če govori o obeh spolih in je vmes besedica "in", tako kot to 16. člen nedvoumno govori, potem pomeni, da sta pogoj oba spola. Kaj torej ta stavek pomeni, če ga tako pravilno beremo: da sta potrebna oba spola za to, da skleneta zakonsko zvezo in ustanovita družino. Oboje v tem zaporedju ta člen tudi povezuje. Tudi to je v pravu vedno pomembno. To se pravi, če želite slediti pravnemu redu – in spomnil bi, da po slovenski ustavi ratificirane mednarodne pogodbe zavezujejo neposredno –, potem je treba to upoštevati tudi, ko sprejemate zakonodajo. To se pravi, da je tisto, kar vi tu zagovarjate, v očitnem nasprotju s Splošno deklaracijo človekovih pravic. Kajti če bi veljalo to tako, kot vi zagovarjate, povsem prosto, gre pa za manipulacijo s pojmom, saj mu hočete dati nekatere pomene, ki jih v tem ni imel, potem bi morala biti besedica "ali" vmes, pa ni, ne v prvem ne v drugem delu tega stavka, oboje Splošna deklaracija človekovih pravic povezuje, oba spola kot pogoj, kot pogoj za sklenitev zakonske zveze in za osnovanje družine. In če potem sledimo tej deklaraciji še naprej, še enkrat preberem 3. člen: "Družina je naravna in temeljna celica družbe in ima pravico do družbenega in državnega varstva." Ko gre za državno varstvo je jasno, da gre za akte države, če želite, tudi na zakonodajni ravni, zdaj, ko odločamo o tem zakonu. Ko pa gre za družbeno varstvo, pa gre za odnos celotne družbe do družine, kot še enkrat poudarjam, po Splošni deklaraciji človekovih pravic naravni in temeljni celici družbe. In v tem delu, gospe in gospodje, je celo vaša današnja razprava žal v velikem delu v očitnem nasprotju s Splošno deklaracijo človekovih pravic. Zato bi bilo dobro, da ta akt umaknete iz procedure, da ga zavrnete in da poiščemo rešitve, o katerih bi lahko dosegli visok družbeni konsenz, ker bi ga o tako pomembni temi, kot je zaščita družine, kar je ustavna kategorija, zaščita pravic staršev in otrok, zagotovo morali doseči.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Rožej. Razprava k 3. členu? Še vidim več rok. Potem pa prosim, kdor želi še razpravljati k 3. členu, naj se prijavi. Gospod Rožej, izvolite.
Hvala lepa ponovno za besedo. Ker je tema 3. člena in amandmaja k njemu zakonska skupnost in pomen zakonske zveze in družina, pač ne bom razpravljal o tem, kam na lestvici pritlehnosti pa sodi, recimo, ustavna obtožba predsednika države na podlagi fabriciranih dokumentov, ampak se bom rajši lotil teme amandmaja. Tisto, kar se je pokazalo tudi v razpravah, je, da je družina nekaj, kar je nam vsem svetega in kar nam je vsem blizu in kar nam je vsem vrednota in za kar se vsi zavzemamo. Tisto, kar pa je razlika med nami, je pa to, da nekateri menimo, da obstaja več vrst družin in da ni samo tista, v kateri mi živimo, edina zveličavna, drugi pa, da je zveličavna samo ena in edina, da vse ostale ne bi smele obstajati. Nihče si ne upa iti tako daleč, da bi si upal reči – zato je treba otroke iz teh družin pobrati in jih dati v neke "normalne" družine, potem bo spet vse lepo in v redu –, ker očitno je tovrstno vzvišenost pa prepotentnost vseeno malo nepopularno kazati. Vzrok za takšna stališča pa vsekakor ostaja ta, ki sem ga opisal. Stališče, da morajo rešitve, ki jih prinaša družinski zakonik, biti pisane na kožo večini, so še kako zgrešene. Rešitve, ki jih prinaša ne samo družinski zakonik, ampak vsi zakoni, morajo biti pravične za vse in, se pravi, rešitve družinskega zakonika morajo biti pravične za vse družine in družin je več in različne so. In tudi v istospolnih skupnostih živijo otroci, torej so tudi te istospolne skupnosti z otrokom istospolne družine. In čas bi bil, da se vsi naučimo to izgovarjati: "Istospolna družina je tudi družina." Ne pa dajati vse stvari v navednice, govoriti o tako imenovanih, podobno kot o izbrisanih, in še kaj. Takšno je stanje, takšna je družbena realnost. Če je želel, recimo, kolega Pojbič dokaz, da lahko istospolne skupnosti skrbijo tudi za prokreacijo, ima v Sloveniji več deset dokazov za to. Gre večnoma za lezbične družine, ki vzgajajo te otroke. Ni dovolj za to, da je otrok srečen v družini, samo njegovo spočetje; tukaj je resda potrebna ženska in moška spolna celica. Tisto, kar pa je največja groza vsakega pravega patriarhalnega moškega, slovenskega kerlca, dedca, moškega, mačota, če hočete, je pa to, da je prišla znanost in da je prišla ekonomija in da je prišla emancipacija žensk tako daleč, da lahko same vzgajajo otroka – saj recimo tam v prvi vrsti kolegica Jerajeva je dober primer – in da je, skratka, moški v družini nepotreben, če si svoje vloge ne zasluži. Koliko izmed nas si ne zasluži biti oče, dobiti kakšno priznanje za to? Ure in ure, dneve in dneve visimo tukaj notri. Ali se posvečamo svojim družinam? Žal ne toliko, kot bi si želeli, žal ne toliko, kolikor bi se morali. Ženske vzgajajo otroke same, in to lahko naredijo. Znanost in medicina pa sta prišli tako daleč, da smo seveda lahko zreducirani, če hočete, samo še na plemenske žrebce. Najboljši med nami bodo darovali seme, ostali pa smo pa pač za odmet. Nepotreben spol smo, če želite. Ženske so močnejši spol, nismo moški tisti, dlje živijo in tudi bolje se razumejo med seboj, lažje se kaj zmenijo. Živ dokaz je Državni zbor – preveč moških nas je noter, zato se pa težko kaj zmenimo. In to je tisto, kar je glavna groza patriarhalnega moškega, zato on rabi zakonsko zvezo, zato rabi neke tabuje, zato rabi neke prepovedi, zato rabi neka trdna pravila, in vse, kar se tem pravilom izmika, ni prav, ni v redu, ne sme biti – pa je lahko. Življenje samo nam je pokazalo, da je takih družin veliko in še več jih bo. In težko razumem stališče, recimo, kolega Hrovata, ki sprašuje, ki pravi, da si istospolne partnerske skupnosti ne zaslužijo mesta v družinskem zakoniku. In še enkrat naj ponovim, nihče ne izenačuje statusa istospolnih partnerskih skupnosti s heteroseksualnimi družinami. Želimo pa predlagatelji s tem zakonikom izenačiti status istospolnih družin z vsemi ostalimi družinami. Ker otroci, ki živijo v teh in onih družinah, si najbrž zaslužijo vse pravice, zato vprašam jaz vas, kolega Hrovat, kam pa sodijo otroci iz istospolnih družin? Ali ti otroci sodijo v družinski zakonik ali bomo v posebnem zakonu urejali njihove pravice zato, ker je spolnost njihovih staršev drugačna od moje ali vaše spolnosti? Ali midva, ali mi našo spolnost kažemo svojim otrokom, ali to oni sploh vidijo, oni sploh vedo kako in kaj?! Ne, tega se otrokom ne kaže, kasneje šele, ko so dovolj stari, se o tem kaj pove, če živijo v liberalni družini, če pa ne živijo, pa pač nikoli ne izvedo in so pač polni nekih predsodkov in imajo zaradi tega težave v kasnejšem življenju. Skratka, spolna usmerjenost staršev ni tisto, v čemer bi se sreča ali nesreča otrok v neki družini razlikovali. In tukaj želite iz muhe napihniti slona. In zakaj je treba tovrstno rešitev braniti, kot je rekel kolega Žerjav, do zadnje kaplje krvi? Zato, ker je pravična za vse otroke. Saj menda ne moremo reči kot eden vaših modrecev: "Ni važno, kakšen je, važno, da je naš." Ni važno, kakšni so odnosi v družini, važno, da je naše sorte družina. Za vse, ki pa ne živijo v naše sorte družini, za te se nam pa žvižga. Seveda gre za ideologijo, za točno to ideologijo gre, ki sem jo omenil. Če je naš, je vse v redu, če pa ni naš, pa ne bo nikoli dobro. Zato, ker je, skratka, ta družinski zakonik pravičen do otrok iz raznovrstnih družin, zato ga je treba tako braniti do zadnje kaplje krvi. In ne gre za dilemo o tem, ali mi branimo pravice otrok ali branimo pravice istospolnih. Gre za dilemo o tem, ali mi otrokom v istospolnih partnerskih skupnostih priznavamo pravice ali ne. In mene zanima, kdo ima to moralno pravico, da otrokom, ki živijo v istospolnih partnerskih skupnostih, odreka njihove pravice. Sram naj ga bo!
Hvala lepa. Besedo ima gospod Luka Juri.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Danes smo slišali tri zanimive argumentacije, ki bi jih bilo treba še enkrat analizirati. Prva, da enostavno istospolna družina in torej tudi potem posvojitev otrok s strani enega od dveh partnerjev, ni sprejemljiva, zato ker tega narava ne predvideva. In zato, ker tega narava ne predvideva, tudi človek nima pravice, da bi nekaj takega uveljavil. Pri takšnih argumentacijah včasih pomaga razprava in razmišljanje ad absurdum, da z nečim pretiravamo, pa vidimo, do kam nas pripelje dosledno razmišljanje v to smer. Dosledno razmišljanje v to smer nas pripelje do tistega, v kar sicer nekatere ekstremne krščanske skupnosti v Združenih državah Amerike verjamejo, da niti zdravnik ni v skladu z načeli družbe, da niti zdravljenje, da niti katerikoli človeški poseg v to, da bi rešili življenje, da bi izboljšali zdravje ali karkoli drugega naredili, česar narava sama ni povzročila, da ni v skladu z našo družbo. Z logiko, da enostavno nečesa si ne smemo dovoliti, ker tega narava ne dopušča, bi morali enostavno prepovedati vsa zdravljenja. Če nekdo umira zaradi raka, pustimo, naj umre, če nekdo umira zaradi pljučnice,pustimo, naj umre, saj je narava očitno tako odločila. In tako naprej. Seveda ta logika je popolnoma nesmiselna, in s to nesmiselnostjo vidimo, kam nas pripelje takšno razmišljanje. Človek je v dobrem in v slabem uspel organizirati družbo, organizirati svet tako, kot je sam želel in kot je sam mogel. Človek si je izboljšal okolje, v katerem živi in temu pravimo evolucija, temu pravimo razvoj, temu pravimo civilizacija. Jaz mislim, da je en korak naprej v tej civilizaciji tudi to, da sprejmemo in se ne sprenevedamo in da ugotovimo, da naša družba je takšna, kot je, in da jo takšno v polnosti, s tisto krščansko ljubeznijo, s katero danes to zavračamo, sprejmemo. To je en argument. Drugi argument, ki se, po mojem, napačno postavlja, je dilema: pravice istospolnih družin ali pravice otrok. Jaz mislim, da je ta dilema popolnoma na glavo postavljena, kajti eno gre z drugim. Mi se tu ne pogovarjamo konec koncev o pravici istospolnih ljudi, da imajo lahko otroke, da se lahko poročijo. Pogovarjamo se o pravici otroka, da ima svojo varnost v družini, ki ga ljubi. Torej, pravici gresta isto pot, ne nasproti. Tretja zadeva, ki pa je najbolj simbolne narave. Sicer jaz sem imel srečo, da sem se rodil leta 1977, tako da tega nisem nikoli doživel, ampak vem, da menda po vojni, v tistih najbolj svinčenih letih, marsikaj se je v tej naši družbi v imenu komunizma prepovedalo. Danes prav tisti, ki toliko pljuvajo na ta komunizem, delajo isto: prepovedujejo, onemogočajo, namesto da bi odpirali, da bi ljubili svobodo in da bi uresničevali svobodo. Mislim, da že iz same te predpostavke bi bilo se za še enkrat zamisliti in ugotoviti, da če smo pred 20 leti se odločili za večjo pluralnost, za večjo svobodo, je smiselno, da smo v imenu te pluralnosti in v imenu te svobode, katero smo vsi sprejeli, dosledni in da nadaljujemo na poti svobode, na poti pluralnosti in na poti spoštovanja človekovih pravic, predvsem otrok. Hvala.
Hvala. Gospa Andreja Rihter, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Pozdrav vsem! Tako kot kolega Kumer se tudi jaz prvič oglašam v zvezi z vsebino družinskega zakonika. Na razpravo, ki jo poslušam, predvsem pa na veliko agresivnost posameznikov ali tudi mreže, ki nas zaposlujejo že kar nekaj dni, ali pred vsako obravnavo, ko je bil družinski zakonik obravnavan na naših odborih, moram reči, da, seveda govorim pa iz svoje lastne izkušnje, da amandmaja Slovenske demokratske stranke sploh ne morem podpreti: da življenjska skupnost ženske in moškega, se pravi zakonska skupnost je življenjska skupnost ženske in moškega in tako naprej. Sama sem odraščala z materjo, še danes se ljubiva, se imava zelo radi in ena brez druge ne moreva. In noben ne bo rekel, da je potem družina obveznost treh ljudi, dveh odraslih in enega otroka, kajti družina pomeni resnično ugodje in samospoštovanje do vzgoje, do prostosti, do odgovornosti otroka, da odraste v samozavestnega človeka. V enem izmed pisem, v poplavi SMS-ov, kjer govorijo tudi o tem, da si samo v klasični družini lahko pridobiš samozavest; jaz mislim, da sem dovolj samozavestna zaradi ljubezni, zaradi odgovornosti in zaradi nesprenevedanja v svojem okolju, v svoji družini, z mojo materjo, ki sem jo imela v tem otroštvu. Ko je kolega Luka pred menoj ravnokar govoril tudi o prepovedi; ne vem, kako lahko nekateri poslanci s tako lahkoto kar posplošujete na to slovensko prebivalstvo dveh milijonov, kar v množini govorite. Ampak danes v tej Sloveniji imamo primere, ko otrocio živijo skupaj z istospolnimi partnerji, ko so otroci še vedno zanemarjeni v družini, pretepeni, da nimajo osnovnih pogojev, da bi lahko imeli spoštovanje v svojem lastnem okolju, v družini, spoštovanje s strani očeta in spoštovanje s strani matere, da je kakšno drugo okolje tisto, ki vpliva na tega otroka, da si ne more pridobiti niti samospoštovanja niti samoodgovornosti. In ko govorimo o družinskem zakonu – kako se znamo poslanci zatirati in kako širite to negativno misel, kako je vse slabo. Ampak s tem zakonikom resnično otrok pridobiva mnogo pozornosti in bistveno vsega tega predloga je, da je otrok spoštovana oseba. Ko govorite in se sprašujete in greste vedno v tisto grozno preteklost, pa se čudim, spoštovani kolegi nasproti, da se ne spomnite leta 1942 in 1941, ko so matere in otroke ločevali in so otroci, 650 jih je bilo, ostali brez staršev, pa nobeden se ni zmenil za njih. In danes se mi zdi, da ponovno, ob nepriznavanju situacije, ki jo tudi imamo, delamo isto stvar. Prepovedujemo, izločujemo, izključujemo iz družbe nekaj, kar med nami je. Ne vem, kako lahko govorimo o srečni družini z materjo in možem, ko vemo, da je vsaka četrta zakonska zveza v Sloveniji prekinjena. Pa bi se potem tudi vprašala, zakaj. Ali zaradi tako velikega vzora srečne družine med moškim in žensko in otrokom. In ne nazadnje tudi statistika govori in zaradi tega imamo priznano zunajzakonsko skupnost, kajti na tisoč prebivalcev je v Sloveniji najmanj sklenjenih zakonskih zvez in to bi nas verjetno moralo pa skrbeti, posebej seveda naše poslance in seveda vse ostale, zakaj toliko malo zaupanja med mladimi v to zakonsko zvezo – resnično potrjevanje odnosa med moškim in žensko. Seveda v celoti podpiram zakon, ki je pred nami, in moram še enkrat reči, da je v tem 3. členu, in se verjetno tudi ne bom oglašala, v 4. členu, kjer je tudi veliko debate o tem, kako je treba izločevati v naši Sloveniji, izločevati iz družbe, pomembno, da bi znali pogledati okoli sebe in prepoznavati različnost in drugačnost. Danes mladi, veste, prek novih tehnologij, prek ne nazadnje poznavanja, gledanja na svet in način življenja, imajo tudi druge vrednote. Vrednote se spreminjajo v družbi, vsakih deset let jih ponovno prepoznavamo. Nekateri živimo seveda s starimi vrednotami in te nove vrednote zelo težko prepoznavamo. Vendar, če imamo okoli sebe ljubeče ljudi, matere, očete, stare mame in stare očete, ne nazadnje pa svoje otroke, ki jih spoštujemo, da so drugačni in da imajo pogled na družbo drugačen, je lahko tista največja vrednota nas samih, da to vidimo in opazimo. In danes mladi ljudje v naši družbi že živijo tako in z njimi tudi otroci, ki jih nekateri spoštovani poslanci zavračate in izključujete. Namreč, nikjer ne govori predlog zakonika, da bi karkoli zaničevali ali odpravljali obstoječo družino. Daleč od tega. Z zakonikom in s predlogom želimo prepoznati tisto, kar v naši družbi že obstaja, in to je predvsem skrb za otroke. Še vedno so v manjšini, vendar mislim, da živijo srečno in da bi si želeli tudi samospoštovanja in lepega otroštva, predvsem pa mladosti v tej naši Sloveniji. Tako da zavračam in seveda ne morem podpreti predloga amandmaja k 3. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav! Torej naše stališče je bilo jasno. Ko smo podprli družinski zakonik, smo jasno utemeljili to z več razlogi, omenil bi samo dva. Prvič, da je družinski zakonik temeljno skrb posvečal in posveča skrbi za otroka, neodvisno od tega, v kakšni skupnosti živi, in da družinski zakonik naj ne prinaša nobene diskriminatornosti v odnosu do katerekoli osebne značilnosti. Ko so se pojavili kompromisi glede na različna stališča, pritiske in kaj jaz vem kaj, seveda smo bili zadržani in nismo podpirali takšnih sprememb. V času razprave sem, in ko danes spremljam razmere in dialog v okviru sprejemanja tega zakona, se vprašam, ko pogledam tole dvorano, vidim med nami na prvi pogled lahko razlike in vprašam se, ali sem pripravljen tolerirati te različnosti, kajti lahko najdem veliko razlogov, da mi kakšna od teh različnosti ni všeč. Zgodovina je pokazala, da smo bili zadržani do sprejemanja različnosti zaradi nevednosti ali pa tudi zaradi netolerantnosti. Ampak nekih procesov, nekih resnic se ni dalo zaustaviti, neodvisno od tega, kakšni procesi in kakšne aktivnosti so se izvajale. Kot primer bom navedel samo Galileja, ki so mu hoteli naložiti, naj prizna, da se sonce še vedno vrti okoli zemlje, ne pa zemlja okoli sonca. Kljub objavljanju njegovih strokovnih del je priznal, med temi, ki so to od njega zahtevali, da je sonce še vedno tisto, ki se vrti okoli zemlje. Seveda je kasnejša znanost dokazala, da temu ni tako. To ne pomeni, da danes, ko nekateri govorijo, da večinsko javno mnenje pravi drugače, kot poskuša urejati ta družinski zakonik. Sprašujem se, kakšna je naloga zakonodajalca – ali naj išče rešitev za to, da ne bomo nikogar izključevali, ali naj zavestno sprejema odločitve, s katerimi bomo povzročili krivice. In danes vemo, da je zakonodaja takšna, da otroci v različnih skupnostih nimajo enakih pravic. Če lahko razumemo to toleranco, potem kot zakonodajalci ne moremo slediti temu, da netolerantnost do tistih, ki jim povzročamo krivice, lahko zavestno sprejmemo v neko zakonsko besedilo. Kajti kot zakonodajalec ne menim, da ravnamo prav, če večina tako misli, saj je bilo velikokrat dokazano, da tudi če večina nekaj misli, se lahko kasneje pokaže, da to ni bilo prav. Seveda govorim o razmisleku; ko govorimo o tem, da živijo nekateri na luni, gre za retorično vprašanje, komu je to vprašanje namenjeno. Danes ta družinski zakonik, tudi v okviru tega 3. člena, ko govorimo o življenjski skupnosti, kaže na to, kakšen je odnos družbe do tega vprašanja. Zakaj? Ker rešitve, ki jih prinaša ta družinski zakonik, govorijo o tem, da naj nikomur ne povzročamo škode. In družini moškega, ženske in otrok rešitve, ki obravnavajo tudi drugačne skupnosti, ne prinašajo škode, in to je ključno sporočilo. Torej, ključno sporočilo, obseg urejanja pravne norme, se širi tudi na tiste, ki jih do zdaj nismo vključevali, na podlagi tolerantnosti in spoznanj naše različnosti. Vsi smo ujetniki svojega telesa in takšni smo prišli na svet. In na to tisti, ki se rodimo, ne moremo vplivati. Sam poskušam razumeti tiste, ki živijo drugače od mojih prepričanj, ki živijo po drugačnih izkušnjah, z drugačnimi čustvi, po drugačnih notranjih vzgibih, toda ne na način, da jih prepričujem in jim vsiljujem, da morajo živeti tako, kot živi nekdo drug. In tu se mi zdi kvaliteta tega družinskega zakonika – ne preprečujmo nečesa, kar večina živi, in naj ta večina ne preprečuje, da nekdo živi drugače. Ampak te drugačnosti ne sprejemati na način, da ta drugačnost pogojuje potem tudi kakšno pravico tej večini, ki živi na nek ustaljen, tradicionalen način. Preveč je danes podatkov o tem, da si življenje, kakorkoli ga reguliramo, najde svojo pot, če seveda ta regulativa ne sledi nekim družbenim dognanjem in družbenim spoznanjem. Mislim, da ni danes nikogar več, ki bi preprečeval umetno oploditev tistim parom, ki ne morejo biti po naravni poti deležni te sreče, da dobijo otroka. Ampak v preteklosti temu ni bilo tako. In prepričan sem, da čas, ki danes še ni pravi za to, da bi lahko to različnost sprejeli, da bo v prihodnje tudi prišlo do tega, da bomo lahko govorili, da bomo tako tolerantni in bomo te pravice namenili, tiste, ki jih uživamo mi, tudi tistemu, ki je mogoče drugačen in ima drugače poglede. In ključno sporočilo tega družinskega zakonika je, da na enakopraven način urejamo pravice otrok v vseh skupnostih, v katerih živijo. In tukaj se meni zdi temeljno sporočilo, ne da povzročamo škodo, krivice ali kakšne slabe odločitve komurkoli, v katerikoli in v kakršnikoli življenjski skupnosti živi. In to se mi zdi ključno sporočilo tega zakonika, ki je seveda povezano z amandmajem k temu 3. členu in seveda potem tudi v nadaljevanju k 4. členu. Sam in iz literature je velikokrat možno spoznati dvojnost ljudi. Jaz nisem za to, da sama neka izjava obljube, trajne ljubezni, zvestobe, spoštovanja, sama po sebi prinese to, kar je ključ za odgovornost pri sklepanju zakonske zveze ali pa odgovornost tudi takrat, ko do te zakonske zveze ne pride in prihaja do odgovornosti na podlagi skupnih odločitev za skupno življenje. Kajti tukaj so tiste vrednote, ki jih je treba gojiti, ne pa da deklarativno počnemo eno, na izvedbeni ravni pa velikokrat ravnamo bistveno drugače. Zato se mi zdi, da tak amandma k temu 3. členu, ob vsem zavedanju, da si seveda želimo idealnega stanja, da realnost govori pa bistveno drugače. In da je realnosti pač treba slediti tudi na ta način, da seveda takšen amandma potem ni vreden, torej ni za to, da bi ga lahko podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Bogovič. Izvolite.
Nekateri ste že povedali, da se prvič oglašate pri tem, sprejemanju tega zakonika, tudi sam se sedaj prvič oglašam in bom tudi zelo kratek. V Slovenski ljudski stranki kot stranki, ki prisega na naravne zakonitosti in tudi krščanske vrednote, smo pri sprejemanju tega zakona ob vsesplošni želji in tudi pravilni usmerjenosti zakonika, da zaščitimo pravice otrok in jih tudi zapišemo na sodoben način, ugotovili, da pač enostavno liberalni del vlade oziroma posamezniki po posameznih strankah vztrajno vstavljajo tudi v ta zakon, naj temu rečem, kukavičje jajce, s katerim želijo zakonsko zvezo izenačiti s partnersko skupnostjo. V Slovenski ljudski stranki smo, tudi v stališču poslanske skupine, izrazili s tem nestrinjanje in zato nam je žal, da bo po vsej verjetnosti ta zakon, ki ima celo vrsto dobrih vsebin, zaradi teh ideoloških vsebin na koncu tudi deležen, najbrž danes, sprejema, v nadaljevanju pa tudi na referendumu preprečitve z večinsko voljo slovenskega ljudstva. Mislim, da vlada in vladna koalicija na tej točki še enkrat delata napako in bi lahko dobra določila sprejeli, sprejeli določila, ki so danes primerna, da se v zakon vgradijo, ta del pa prepustili mogoče za kasnejši čas, ko bo evolucija človeštva, kot sami pravite, dosegla še večji razvoj, zaenkrat nam pa, kot sem že dejal, tako naravne zakonitosti in tudi krščanske vrednote ne dopuščajo, da bi takšen zakon podprli.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati k 3. členu? Izvolite, kdor želi razpravljati, naj se prijavi. Gospod France Cukjati, izvolite besedo.
Hvala za besedo. Jaz bom za razliko od mnogih drugih govoril o 3. členu in amandmaju k temu členu. Eden od poslancev, za katerega je značilno, da sicer lepo govori, ampak zelo lahkotno uporablja zelo žaljive besede, kot je recimo "fašistoidni" in podobno, je rekel takole: "Jaz vem, zakaj sem sklenil zakonsko zvezo, in to države nič ne briga." Jaz mislim, da je takšen odnos do njegove zakonske zveze povsem sprejemljiv, je logičen. Imamo celo različne oblike skupnega življenja, ne samo zakonsko zvezo, imamo zunajzakonsko skupnost, za katero se sploh ni treba nikjer pokazati, lahko je na skrivaj, vso svojo intimo in čudovito ljubezen na skrivaj vodi, imamo tudi istospolno partnersko skupnost, ki je opredeljena in ljudje skupaj živijo, upam, da srečno, čeprav se pogosto ločijo, pa vendarle, to je svoboda. Sprašujem se pa, zakaj ob tej pestri ponudbi skupnega življenja, različnih oblik skupnega življenja, za kar vsi pledirate. In tudi nikogar nisem slišal, da bi omejeval to pestrost izbire skupnega življenja. Zakaj potem zakonsko zvezo razvrednotiti, ji odvzeti pomen? Zakaj črtati to, kar se resnično dogaja 6 do 7 tisočkrat na leto, ko si obljubijo slovesno vpričo prič, to se pravi pred javnostjo in državo? Zakaj to preprečevati? To je samo ena od oblik skupnega življenja in tisti, ki tako obliko zavračate, to je vaša stvar. Zakaj preprečevati to? To se sprašujem. Namreč, gospod Kumer je lepo rekel, sem za to, da se da vsem na izbiro široka paleta različnih skupnosti, seveda, ampak ne tako, da svoje odklonilno stališče do zakonske zveze izražate tako, da jo razvrednotite. To pa res, 13 do 14 tisoč Slovenk in Slovencev sklepa zakonsko zvezo na leto na tak način, kot smo v amandmaju opredelili. Ja, ali živite na luni, bom tudi jaz rekel, ali živite na luni, ali tega dejstva ne poznate? Saj se ločijo, mnogi se ločijo, vsak četrti. Ampak ali živite na luni? Zakaj tega ne priznati? Zakaj to razvrednoti, razvodeniti? Gospod Germič je lepo rekel: "Ne preprečujmo nečesa, kar večina živi." Samo toliko bi želel k temu amandmaju.
Hvala lepa. Gospod Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. V bistvu se nisem mislil oglašati, ker sem v prvi obravnavi, splošni obravnavi povedal nazorno stališče Slovenske nacionalne stranke, je pa v tem času prišlo do takih podatkov, informacij, da bi vseeno tukaj se malo priključil splošnemu stališču, ker vidim tudi, da se večina kolegic in kolegov dejansko ni preveč ravno skoncentrirala na amandma in 3. oziroma 4. člen, ampak gre tudi v razpravi precej splošno. Bi pa jaz tukaj vseeno omenil naslednje: sprašujem se, od kod ta ideja, od kod ta težnja, pobuda za sprejem tovrstnega predloga zakonika, družinskega zakonika. Vsem je jasno, da vse analize, ki so bile doslej narejene med Slovenkami in Slovenci, kažejo več ali manj z malimi odstopanji, da 8 do 9 Slovenk in Slovencev od 10 ne želi tega zakonika, vsaj v takšni obliki, kot je predlagan. Potem se sprašujem, čemu potem to pride tukaj na dnevni red in zopet razdvaja slovenski narod. In pa posredno se sprašujem o odgovornosti, dolžnosti nas poslank in poslancev do volivcev. Ne verjamem, kolegice in kolegi, ki tako zastopate ta predlog tega zakona v tej vsebini in obliki, da imate pooblastilo svojih volivcev. Ker potem te analize javnomnenjske ne bi bile take, kot so. Se pravi, koga v bistvu zastopate? Zastopate neki politični ideološki projekt, za katerega lahko samo vi osebno nosite odgovornost, ne more pa za to nositi odgovornost slovenski narod, ki vas je izvolil. Predvsem pa, kaj me je spodbudilo k tej razpravi. Prvo je itak jasno. Ta projekt tega zakona ni zrasel na slovenskem zelniku. Kajti, ko dobim informacije o financiranju vseh aktivnostih homoseksualnih akterjev v Sloveniji, se vprašam, sploh pa se lahko vprašamo o tem, je to sploh dopustno, da tuje organizacije, ko prebiram celo spiske financerjev homoseksualnih aktivistov v Sloveniji pa najdem med njimi tuja veleposlaništva, tuja homoseksualna združenja, večinoma iz Združenih držav Amerike, a smo si zaslužili, da nam nekdo vsiljuje to zakonodajo? Ali bomo na koncu res prišli tako daleč, da na sprejem in proces slovenske zakonodaje lahko vplivajo tujci celo tako daleč, da financirajo teh nekaj 100 aktivistov v Sloveniji? Da ne govorim splošno o davkoplačevalskem denarju, kot je bila Parada ponosa, in pa sredstva, ki jih Mestna občina Ljubljana namenja tovrstnim aktivnostim. Če držijo ti podatki, ki jih imam tukaj zbrane, da gre tukaj na stotine tisočev evrov financiranja tovrstnih aktivnosti in posredno je seveda namen sprejem take zakonodaje: Mestna občina Ljubljana, ameriška organizacija Astraea, ameriško veleposlaništvo v Ljubljani, potem se vprašam, ali je to slovenski zakon, ki ga sedaj nekateri želite tukaj vsiliti slovenskemu ljudstvu? Da obstajajo pomembne politične povezave med homoseksualnimi organizacijami in določenimi političnimi elitami v Sloveniji, je jasno kot na dlani. Skrbi me to, da med temi političnimi elitami nastopa podmladek nekaterih strank, kot so: Zares, SD, LDS in celo DeSUS, in nenazadnje tega niti ne skrivajo, saj so tudi financirani, prej sem rekel, od koga. Te organizacije očitno imajo namen vsiljevati nekemu ljudstvu, kot je to v našemu primeru, slovenskemu ljudstvu, projekte in ideologijo, katere mi ne sprejemamo. Gospa Potrata, ne se vznemirjati, očitno imava različne poglede na to in mislim, da imam pravico izraziti svoj pogled na ta predlog, ki ga vaša koalicija predlaga. Gre dejansko za izigravanje slovenskega prava in zakonodajnih procedur in tega v Slovenski nacionalni stranki ne moremo sprejeti. To ni prav. Če bomo pustili, da bo šlo tako daleč, potem se vprašam, o čem bomo Slovenci sami odločali o svoji usodi. Če se malo vrnem na tisto parada ponosa, kjer so navajali kot glavno sporočilo homoseksualni aktivisti, da so ogroženi in da je nujno, da se v slovenski družbi vzpostavijo tudi homoseksualne družine. Kdo je podpiral to parado ponosa, ni skrivnost, so se kar legitimirali sami na čelu parade. Žal, ponovno se zavedate, kolegice in kolegi, so vas pooblastili volivci, da poskusite vsiliti takšno zakonodajo? Mojih 1296 volivcev, dam roko v ogenj, niti eden, in si ne morem dovoliti, da bi sedaj glasoval za en zakon, takšen, kot ga predlagate, in šel s čistim obrazom ponovno kandidirat na volitve. Si vi to lahko privoščite? Pa ne bom govoril zdaj o vsebini določenih členov, ker sem že prej povedal, saj ste se večinoma vsi oddaljili od vsebine samega člena oziroma amandmaja in razpravljali precej na splošno. Skratka, v Slovenski nacionalni stranki takšnega zakona ne moremo sprejeti, pa ne zaradi našega osebnega mnenja, zaradi naše dolžnosti, obveznosti do naših volivcev. Takšen zakon, tudi če ga uspete sprejeti, ne bo odražal dejanske želje slovenskega naroda; zopet bo referendum, zopet se bomo spraševali, čemu toliko referendumov. Saj mora priti do njih! In jasen je že rezultat, vam vnaprej povem, kakšen bo rezultat tega referenduma. Zopet bo padel zakon, ki ni življenjski, ki ni proizvod želje slovenskega naroda. Prosim, če to razumete in nehajmo o tem nategovati zdaj sami sebe in delati razprtije. Imamo toliko pametnejših zadev, o katerih bi danes lahko v Državnem zboru razpravljali. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Majda Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. No, saj se mi je zdelo potrebno samo opozoriti na to, da bi nekomu, ki je iz Slovenske nacionalne stranke, bilo mogoče pripisati, da priznava slovenskemu narodu, da je narod, zlasti če govorimo o tekstih in o državotvornosti, na kar se je takrat gospod poslanec tudi skliceval, ko je govoril o formaciji, ki se ji reče država. Ampak, to samo glede tega. Drugo pa, če kdaj, je zlasti v obdobjih krize, gospodarske, finančne ali moralne, o kateri nekateri radi govorijo, treba biti posebej pazljiv pri varovanju človekovih pravic, je v časih krize to nujno potrebno. In ena najpogosteje kršenih pravic je pravica manjšinskih skupnosti. In takrat, kadar je manjšina prizadeta, je diskriminirana in ne se čuditi, če smo v poročilih organizacij, ki se ukvarjajo z varovanjem človekovih pravic, pogosto omenjani kot tista država, ki tudi krši osnovne človekove pravice, zlasti ko gre za vprašanja manjšin, vprašanja verskih skupnosti in vprašanja istospolno usmerjenih. In mislim, da je popolnoma jasno nam vsem, vsaj bi moralo biti, da ustava narekuje poslankam in poslancem, da smo predstavniki vseh državljank in državljanov Slovenije. Tega ne bi smeli pozabiti. In zdaj k amandmaju k 3. členu. Tisti, ki zagovarjate amandma in ki ste celo vložili tak amandma, ste verjetno prezrli, da ima družinski zakonik v prvem delu samo uvodne določbe, in za uvodno določbo je tako, kot je postavljen 3. člen, čisto dovolj, če rečemo, da je zakonska zveza življenjska skupnost moškega in ženske, katere sklenitev pravne posledice in prenehanje ureja ta zakonik. Jaz bi čisto mirno lahko živela s prejšnjo definicijo, kakor smo jo imeli zapisano, ki ni ločevala nekaterih reči, zaradi katerih zdaj očitate, da smo celo neko prevaro se šli predlagatelji in tisti, ki smo podprli to delitev, ki jo zdaj imamo – poleg zakonske zveze in zunajzakonske skupnosti smo morali vpeljati še partnersko skupnost. Ampak tisto, zaradi česar je nemogoče podpreti amandma k 3. členu SDS, je pa to, da ima ta zakonik tudi drugo poglavje, ki govori o zakonski zvezi, in v tem poglavju je več delov, tudi postopek sklenitve je natančno definiran, to je četrti del ali četrto poglavje tega dela – sklenitev zakonske zveze – in vam ne bom naštevala vseh členov, ki natanko definirajo, kako je zakonsko zvezo mogoče skleniti. In o tem pravite, da bi morali govoriti tudi v tretjem delu v uvodnih določbah. Je odveč. Posebej nesprejemljivo pa je tisto, kar je zapisano v tretjem odstavku, ker izreka vrednostno sodbo o zakonski zvezi. Zakonska zveza je po definiciji zveza med moškim in žensko. Kdaj pa ta zveza dobi pomen, je pa stvar tistih dveh, ki zakonsko zvezo sklepata, zaradi tega, ker tisto, kar je pomembno in je v središču družinskega zakonika, je zapisano v 2. členu, to pa je, da je družina šele takrat, ko je otrok. In zame je popolnoma nesprejemljivo in celo žaljivo izrekati in vsiljevati tako vrednostno sodbo, kdaj dobi zakonska zveza pomen. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo k 3. členu? Gospod Györek, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Je ena zadeva, ki sem jo pa pozabil omeniti, pa me je zdaj kolegica Potrata spodbudila k temu, ko govori o pravicah, o spoštovanju človekovih pravic. Gre tukaj za eno manipulacijo govorjenja o spoštovanju človekovih pravic, ker v tem primeru sta tukaj dve zadevi. Eno je pravica do posvojitve otrok, druga je pa poroka istospolnih partnerjev, ki pa ni človekova pravica, kot ugotavljajo to strokovnjaki in to ugotavlja tudi Evropsko sodišče za človekove pravice, ki je dejalo, da takšne pravice niso del univerzalnih človekovih pravic. Zato države Evropske unije tudi niso dolžne, zavezane sprejemati takšne zakonodaje, ki bi implicirala tovrstne pravice. Torej gre tukaj očitno za eno manipulacijo s pojmom človekovih pravic, je že skorajda jasno. Dejstvo je, kdo manipulira s to obrazložitvijo človekovih pravic – zopet kolegice in kolegi v koaliciji. In ne vem, zakaj je to potrebno, da danes dejansko želite doseči eno vrednostno spremembo slovenske družbe s tovrstnimi obrazložitvami človekovih pravic, katerih, kot sem že rekel, velika, velika večina Slovenk in Slovencev ne sprejema in to vam nikakor ne bo uspelo. Da ne govorim nadalje o samem vsebinsko-socialnem eksperimentu z otrokom. Ko govorite, da gre za otroka – ne, kolegice in kolegi, gre za homoseksualne partnerje, gre v prvi vrsti za njihove koristi. Če bi se čisto hipotetično vprašali, morda zveni bizarno: če dva starša umreta in da sta ta dva starša, kolegice in kolegi, vi, pa imate majhnega otroka, sinčka – bi mu privoščili, da ga posvojita dva homoseksualca? Nikoli. Dajte se v takšen primer. Je potem tukaj res vaša odkrita želja izraziti neko dobrobit otroka? Ja, morda zveni v besedah lepo, ampak ne mojega, to pa ne. To pa ne bo šlo. Če pa ste tako daleč liberalni, pa tako dejansko sprejemate tovrstne želje in ta projekt, potem pa vas res ne razumem. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo? Gospod Rožej, vas vidim. Proceduralno? Izvolite.
Hvala lepa gospod predsedujoči. Želel bi samo opozoriti, da smo v drugi obravnavi, obravnavamo amandmaje, in da ne govorimo več o prvi obravnavi, kjer je bila vsebina takšna, kot je rekel kolega Györek. Smo pa tukaj pri kompromisnem predlogu, ki teh hipotetičnih primerov, kakršnega je navedel kolega Györek, sploh ne omogoča. Tako da, toliko bi bilo vredno opozoriti poslance, ki ne vedo, da smo pri drugi obravnavi, ne pa pri prvi. Hvala.
Hvala lepa. Sprejemam, velja pa za gospoda Györeka in še marsikoga, ki je govoril o problemih, ki jih vsebuje ta zakon. Gospod Györek, kaj imate? Prosim?
Replika kratka.
Izvolite.
Kolega Rožej, saj sem že uvodoma povedal, da nisem edini, ki se oddaljuje od dejanske razprave o amandmaju. Tudi tvoji kolegi so šli v širino. Jaz sem to celo napovedal, ker ne nazadnje sem izvedel nova dejstva, predvsem tisto o financiranju tovrstnih homoseksualnih aktivistov. Mislim, da to ni taka informacija, da je ne bi bilo vredno v tem Državnem zboru omeniti. Jaz vem, kolega Rožej, zelo dobro, kaj je druga obravnava in kaj je prva obravnava. Ni treba zdaj tukaj [[...]]
Pravico govoriti ste dobili. Ta intervencija je pa sedaj brez potrebe. Hvala lepa. Želi še kdo k 3. členu? Ne. Zaključujem razpravo k 3. členu in amandmaju k temu členu. Prehajamo k 4. členu in amandmaju k 4. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Gospod Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. Naj še enkrat citiram gospoda Frangeža, ki je rekel: "Jaz vem, zakaj sem sklenil zakonsko zvezo, in to državo nič ne briga." To se je nanašalo na prejšnji člen, vendar, kot sem rekel, ima vsakdo pravico do različne oblike skupnega življenja in tudi vstopati v to skupno življenje oziroma sklenitve takega skupnega življenja. Zunajzakonska skupnost, o kateri je govora v tem 4. členu, je take vrste, da lahko vsak sklene z osebo, recimo, gospod Frangež bi lahko s svojo ženo že prej sklenil oziroma se odločil za zunajzakonsko skupnost – ne bi bilo treba iti niti pred matičarja, niti pred pričami govoriti oziroma dati obljubo trajne ljubezni, zvestobe, spoštovanja, vzajemnosti, nič tega –, pa bi imel kot zunajzakonska skupnost vse pravne posledice, kot veljajo za zakonsko skupnost. In to je v redu. Torej, tudi tak način je možen. Ampak tukaj je pa neka napaka. Lahko se odločita moški in ženska za zunajzakonsko skupnost, ki bi imela vse pravne posledice, torej, ki bi bila enako obravnavana kot zakonska skupnost, ampak bi te pravne posledice lahko uživala šele, kot pravi tukaj vaš predlog, šele po dalj časa trajajoči življenjski skupnosti. Kaj pa če bi želela onadva takoj, da bi imela pravne posledice? Ne, gospodje, tukaj pa se vmešava država, ki pravi: šele po dalj časa trajajoči življenjski skupnosti. In še več – ta zveza bi bila priznana šele, če bi jo obravnavalo sodišče za vsak primer posebej in bi sodišče ugotovilo, da gre res za zunajzakonsko skupnost, in za vsak primer posebej bi sodišče moralo, bo moralo po vašem predlogu, ponovno razsojati, ali gre ali ne gre za zunajzakonsko skupnost, šele potem bo ta skupnost dobila status zunajzakonske skupnosti, ki ima vse pravne posledice zakonske skupnosti. Če to ni nesmisel! Tukaj je pa res smiseln citat gospoda Frangeža "in to državo nič ne briga". Briga jo, vtika se v to. Po drugi strani, torej to takrat, kadar dva skleneta, da bosta živela skupaj, pa jima država ne da takoj tega statusa, ampak šele po dalj časa trajajoči skupnosti in šele na odločitev sodišča, ali pa če se jima rodi neposredno skupni otrok; kaj pa, če nekdo sklene, da bo živel v taki zunajzakonski skupnosti, pa noče imeti pravnih posledic, kot veljajo za zakonsko skupnost? Tudi tukaj se vtika država in reče, ne, ta skupnost, imeli boste pravne posledice, tako za dedovanje in vse drugo. To se pravi – tudi tukaj ni nobene svobode. In ta nesmisel želimo kratko malo popraviti s tem, da se zunajzakonska skupnost, ki ima vse pravne posledice, prizna takrat, kadar ta dva želita in kadar to pravzaprav povesta ali matičarju ali nekomu, ki to vpiše. Takoj takrat, ko se za to odločita in ne na vsiljevanje države. Samo, ko se svobodno odločita in takrat, ko se odločita. Samo to je naš amandma. Toliko nesmislov je v tem zakoniku. Naslednji bo pa pri 4.a, 4.b.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim. Mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz tega amandmaja ne bom podprla zato, ker je pa nesramen in žaljiv. Zaradi tega, ker hoče vsiliti registracijo zunajzakonske skupnosti. Za tako neumne nas pa res ni treba imeti, gospod Cukjati, ker se vam zdi zelo smiseln ta amandma. Kaj pravzaprav pišete? Da se morata dva, ki hočeta pridobiti status zunajzakonske skupnosti, registrirati, zato ker tukaj v obrazložitvi pišete "nedopustno je, da žensko in moškega, ki slučajno dalj časa živita skupaj" – lepo vas prosim! Ta dva sta se odločila, da bosta živela skupaj, ne slučajno, to ni naključje. To je stvar njune svobodne odločitve in zato tisti moj uvodni stavek, ki izraža nesoglašanje z vami in je tudi vrednostno naravnan na ta predlog. Ampak tu pa hočete, da jima mora biti omogočeno, da se vpišeta v matični register. Saj dva, ki živita v zunajzakonski skupnosti, se lahko odrečeta temu, da bi uveljavljala pravne posledice, ki jih prinaša zakonska skupnost. Jima pa je omogočeno, če bi eden na račun drugega hotel kaj uveljaviti iz materialnih pravic tistega dela premoženja, ki je bilo v času zunajzakonske skupnosti pridobljeno, če bi eden hotel na račun drugega uveljavljati materialne pravice in bi drugemu oporekal, je s tem, da je izenačitev takih dveh skupnosti v zakonu omogočena, to preprečeno. In doseženo je tisto, kar so nekateri v preteklosti na svoji koži občutili, ko so bili razglašeni za zunajzakonske otroke, ki niso imeli pravice do uveljavljanja dediščine ali česa drugega. Sicer pa mislim, da je tako, kot je definirano v dopolnjenem predlogu, dovolj dobro zapisano. Mislim, da ta 4. člen izključuje tudi nekatere pravne vrzeli, ki bi lahko nastale, tako da ne vidim nobene druge želje kot vpeljati register zunajzakonskih skupnosti. To pa je nesramno. Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospod France Cukjati. Prosim.
Gospa Potrata me ni dobro razumela. Namreč, ona je v svojih besedah rekla oziroma polemizirala s stavkom "ki slučajno živita skupaj" in je trdila, "ne, ta dva sta se odločila, da živita skupaj". Od kod, gospa Potrata, pa veste, da sta se odločila? Od kod pa država ve, da sta se odločila? Pa naj vendarle povesta, da sta se odločila živeti skupaj. In naj država takoj dodeli ta status. Takoj, ne šele po nekem obdobju, nedoločenem obdobju, po dalj časa trajajočem skupnem življenju. Po ugotavljanju. To pa je nesramno s strani države, oprostite, nesramno s strani države, da dva, moški in ženska, ki želita takoj imeti ta status, pa se nočeta poročiti po klasični metodi, ampak pač skupno življenje, pa tega statusa ne dobita, ga jima država ne da. Druga dva pa nočeta tega statusa, tudi taki primeri so, in bosta morala posebej vlagati "ne, midva ne želiva", država bo pa vsiljevala ta status. Gospodje, ne vem, kje živite. Dajte se vprašati, kdo je nesramen – ali je nesramen tisti, ki predlaga korekten odnos države do tistih, ki so se odločili za skupno življenje, ali država, ki vsiljuje svoje nemogoče, nepotrebne zahteve.
Hvala lepa. Besedo ima Vito Rožej. Prosim.
Hvala za besedo. Odgovor na vprašanje, kdo je nesramen, je zame precej enoznačen in enostaven. V primerih, o katerih govorite, se lahko dva, ki ne želita biti v zunajzakonski zvezi, tudi odločita pa uveljavljata ločeno gospodinjstvo, noben problem, saj to je že do zdaj tako potekalo. Saj vi to najbrž veste, in to je tisto, kar je najbolj nesramno – da veste, pa vseeno trdite, da je nasprotno. Po eni strani ste z amandmajem k prejšnjemu členu želeli prisiliti ljudi, da bi se zakonska zveza sklepala javno, z navzočnostjo prič in, če se le da, čim večje javnosti. Po drugi strani pa ste obrnili ploščo in želite, da se jih sili spet v nekaj drugega. Kar je pa še pomanjkljivost tega predloga, je, kot jaz to berem, da predlog omogoča, da bo nekdo imel najprej sklenjeno registrirano zunajzakonsko skupnost, ki bo imela zakonske posledice, in se bo potem poročil, z drugo osebo tudi lahko. Jaz verjamem, da bi kakšnemu od vaših kolegov, denimo, kolegu Černaču, to prišlo prav, ampak to ni prav. Razumete? To je zelo "invaliden" predlog. In če je to zaradi nevednosti, sprejmem, pač ni dober, ga bomo zavrnili. Če pa je kljub temu, kar veste, vložen, se mi pa zdi nesramen. Če smem še to. Tudi sam imam nekaj izkušenj na področju življenja v izvenzakonski skupnosti in mislim, da je ta zveza ob rojstvu otroka popolnoma zadostna. Če bi pa kdo želel stvari narediti drugače, po novem predlogu družinskega zakonika se bo tudi poročil lahko brez prič in tako naprej, tako da se tu za pravne posledice ali kakšno prisilo države, mislim, da ni treba bati. Kolegica Potrata je pa dobro povedala, čemu so namenjene take določbe - zato, da šibkejši v tej zvezi, in ponavadi je to ženska, lahko uveljavlja svoje pravice, in da najšibkejši, ki iz te zveze lahko izhaja, to je otrok, dobi zagotovljene vse pravice.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 4. členu? Dr. Andreja Črnak Meglič. Prosim.
Hvala lepa. Ponovno lepo pozdravljeni! Najprej bi vas rada opozorila, da v dosedanjih razpravah o družinskem zakoniku teh predlogov amandmajev ni bilo. Dejstvo je, da je leta 1976 sprejeti Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih vpeljal neko novo obliko medsebojnega življenja, se pravi zunajzakonsko skupnost, in da je ta ureditev v tistem trenutku veljala za eno smelejših v Evropi. V takratnem času smo pač Slovenci bili tisti, ki smo prednjačili in smo predstavljali vzor za druge države. Ta zveza je v celoti izenačena z zakonsko zvezo, tako velja še dandanes. No, predlagatelji amandmaja želijo, da se morajo tisti, ki želijo v celoti biti izenačeni z zakonsko zvezo, registrirati. Ampak, seveda, pod pretvezo, da ne smemo nikogar v nič siliti, je nekje skrita neka skrivna agenda, skrivna agenda sprejemanja družinskega zakonika. Kajti, ta logika se nadaljuje v 213. in 214. členu, ki pravi to: "Zunajzakonska partnerja ne moreta skupaj posvojiti otroka." V obrazložitvi pa lahko preberemo, da naj bo obojestranska posvojitev možna le za tiste, ki javno izkazujejo namen trajnejše zveze, to je s strani zakoncev, torej naj bi zakon uzakonil diskriminacijo do sedaj popolnoma izenačene zakonske zveze in zunajzakonske skupnosti. Opala, opala! To se pravi, 53 % otrok je rojenih v zunajzakonski skupnosti. Zunajzakonsko skupnost so državljanke in državljani v bistvu sprejeli kot obliko, ki jim omogoča svobodno življenje v dvoje, tako kot si sami želijo. In zmanjševanje njihovih pravic pomeni, da temu lahko sledi naslednja stopnja, naslednja stopnja, ki jih bo silila v to, da se ne le registrirajo, ampak tudi poročajo. Po čem dišijo ta razmišljanja? Čigava filozofija je to? Filozofija sodobne, liberalno usmerjene družbe ali neke rekatolizirane Slovenije? Hvala lepa.
Hvala lepa. France Cukjati, prosim.
Veste kaj, gospa Meglič, nisem pričakoval od vas tako deviantne interpretacije mojega izvajanja. Ne vem, ali je to namerno ali pa imate pač nižji nivo razumevanja o nekaterih stvareh. Oboje je slabo. Vsekakor, še enkrat poudarjam. Če se jima rodi, avtomatično, takoj, tudi po našem predlogu, jima država dodeli status, kot velja za zakonsko zvezo, in to zaradi otroka. Sicer pa menimo, da država nima pravice vsiljevati dvema, ki živita skupaj, tega statusa, nima pravice vsiljevati. Mislim, da je najbolj korektno, da se njima da na voljo, ali se za ta status odločita ali ne. In šele, če se odločita, potem to ni nobene prisiljevanje v poroko, nobena ne vem kakšna slavnostna registracija ali obljuba in podobno. Gre samo za čiste pravne pojme, gre za status, ki ga mora država imeti čistega, in sicer ne ga vsiljevati drugim, ampak dodeliti vsakomur, ki to želi. Seveda pa so izključitve, da takšen status je ovira za sklenitev zakonske zveze, itd., ampak to je stvar drugih členov.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Dr. Črnak Meglič.
Samo replicirala bom. Tudi jaz nisem pričakovala tako nizkih udarcev s strani kolege Cukjatija, pač očitno sem stopila na žulj pa je bilo treba zacviliti. Nesporno dejstvo je, da sem opozorila na pravne posledice tovrstnega razlikovanja, zato sem rekla, da so v tem nastavki diskriminacije oziroma pravnega razlikovanja zakonske in zunajzakonske skupnosti, ki so natančno obrazloženi v amandmaju k 213. in 215. členu.
Hvala lepa. Besedo ima Breda Pečan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Moram reči, da izgleda, da sem jaz res malo zaostala, kar se tega tiče in ne razumem dobro, kakšen je cilj amandmaja, zaradi tega, ker, ko berem 4. člen, mi je zelo jasno, kaj pravzaprav hoče ta člen povedati, kaj pomeni zunajzakonska skupnost. Po izkušnjah, ki jih imam sama, mislim s tem poznavanjem zunajzakonskih skupnosti, ki obstajajo v Sloveniji in kolikor smo slišali, jih je ogromno, več kot pa zakonskih skupnosti, se pravi, bom rekla, zapisanih in potrjenih na matičnih uradih in istočasno tudi mnogih med njimi v taki ali drugačni cerkvi, ne vidim razloga, zakaj spreminjati definicijo zunajzakonske skupnosti, zaradi tega, ker sedaj, taka, kot je, popolnoma normalno funkcionira. Recimo, ena izkušnja okoli tega – zunajzakonska skupnost dveh mladih ljudi, ki sta pričakovala šele otroka, je čisto normalno pripeljala do tega, da sta dobila stanovanje v neki občini, nobeden problem, zaradi tega, ker sta pač dala dokazila o tem in tudi o tem ta 4. člen v originalu piše, da za posamezne konkretne pravice ali obveznosti odloči uradni upravni organ, prav za to konkretno zadevo, se pravi v zvezi s pravicami in obveznostmi zunajzakonske skupnosti. Drugo. Jaz poznam zunajzakonsko skupnost, ki funkcionira popolnoma normalno že 22, 23 let in ne vidim nobenega razloga, zakaj bi zakonodajno v zvezi s tem spreminjali na ta način, da se mora tisti par, ki nima otrok, registrirati zaradi tega, da je to zunajzakonska skupnost. Mislim, da gre tukaj za čisto druge vrste prisilo. In še nekaj. Nikjer ne piše, da tista skupnost dveh ljudi, ki ne želita uveljavljati obveznosti in pravic, ki izhajajo iz zunajzakonske skupnosti, da morata se zato opredeliti in morata zahtevati, da se jima prizna te obveznosti in pravice. Sploh ni res, nikjer to ne piše, jaz ne vem, od kje zdaj ta fantazma, da nekdo, ki noče imeti statusa zunajzakonske skupnosti, ki nosi vse iste posledice kot zakonska skupnost, da zato pa so zdaj vsi prisiljeni postati uradna zunajzakonska skupnost. Ne, obratno, ta amandma sili ljudi v to, da se gredo registrirat, kar ni nič drugega kot ena druga oblika poroke. In če se nekdo noče poročiti, se pač noče poročiti; jaz ne vem kaj je to tako groznega. Če je 53 % otrok rojenih v zunajzakonskih skupnostih, to pomeni, da sedanja oblika zunajzakonske skupnosti ne zmanjšuje natalitete v tej državi, ne, povečuje jo, zaradi tega, ker imamo več otrok, ki so rojeni izven zakonov kot pa tistih, ki so rojeni v zakonu. Ali ni to samo po sebi razumljiva zadeva? Jaz moram reči, da že tudi razprava, ki sem jo poslušala pri amandmaju k 3. členu, kaže na to, da del, jaz trdim, da del, ne večina prebivalcev v Sloveniji in ne večina volivcev v Sloveniji, jaz sem globoko prepričana in sem pač tako kronična optimistka, da v Sloveniji ni večina ljudi tako nestrpnih, kot ste nestrpni predlagatelji teh amandmajev, kot so nestrpni ljudje tamle gori na tribuni in tisti, ki nam stotine amandmajev pošiljajo, iz katerih, ne žari, ker je beseda prelepa, ampak sije tema sovraštva, nestrpnosti in mržnje. Jaz moram reči, da če bi verjela v to, da je večina ljudi takih, veste, da bi me zagrabilo, da bi si šla kupit štrik pa se obesit, zato, ker živeti v državi, kjer je večina ljudi tako nestrpnih in tako zelo sovražnih do tistih, ki so drugačni od njih, ki drugače mislijo kot oni, niti ne da ravnajo drugače kot oni. Jaz se počutim osovraženo na osnovi branja teh mailov, teh elektronskih pisem zaradi tega, ker mislim drugače kot tisti, ki ta elektronska pisma pošiljajo, z bedastimi frazami: "spoštovana poslanka, spoštovani poslanec, zahvaljujemo se vam za vaše izredno izčrpno in naporno delo", in potem te pa useka najprej z ene, potem pa še z druge strani. Moram reči, da tisti ljudje, ki mislijo, da je človekova pravica to, da je nestrpen do ljudi, ki drugače mislijo in drugače ravnajo kot oni sami, da se zelo motijo in jaz upam, da bomo vedno znova dobili potrditev, tako od Ustavnega sodišča kot tudi od tistih državljanov, ki se ne oglašajo zaradi tega, ker se jim zdi neokusno, da maltretirajo ljudi okoli sebe, da bomo dobili potrditev, da imamo prav, ko hočemo to Slovenijo tudi v zakonu spraviti znova en korak naprej v družbo naprednih, liberalnih in za človekove pravice zavzetih držav. Hvala.
Hvala lepa. Preden nadaljujem bi prosil, tako kot vedno, vse poslanke in poslance, da ne naslavljajo, ne nagovarjajo ljudi ali poslušalcev v dvorani, na balkonu ali pred televizijskimi sprejemniki. Prosim, mag. Grims, imate besedo.
Hvala. Samo zelo kratka replika spoštovani predgovornici, da ne bi zdaj tekla v trgovino. Glejte, je pa zelo zanimiva logika. Opozoriš spoštovane sogovornike v parlamentu, da je nekaj, kar sicer oni predlagajo in zagovarjajo, v očitnem nasprotju s Splošno deklaracijo človekovih pravic Organizacije Združenih narodov, sprejeto praktično soglasno leta 1948, ki zavezuje, po ustavi, ki odreja neposredno uporabo teh aktov, tudi Slovenijo. In nas torej zavezuje pri našem zakonodajnem postopku. In zato si potem malo kasneje v razpravi ožigosan kot skrajni nestrpnež. Torej, ker si opozoril, da je nekaj po tvojem mnenju v očitnem nasprotju s Splošno deklaracijo človekovih pravic Organizacije Združenih narodov, si ožigosan kot nestrpnež. Zanimiva logika; na slovenskem ima, kot lahko opazujem, svojo domovinsko pravico že kakšno sedmo desetletje, očitno se nekatere stvari res ne spreminjajo. Žal.
Hvala lepa. Želeli ste postopkovno. Prosim.
Dali ste repliko gospodu, ki ni bil niti omenjen, niti nisem navajala njegove razprave, ničesar. Če bi pa po tej logiki šli, da vsi tisti, ki sem jih smiselno omenila, potem pa bi morali zdaj imeti tukaj 50 replik.
Gospa Pečanova, bomo pogledali, ampak jaz mislim, da sem mu dal čisto običajno besedo, ker se je javil. Saj se ni javil za repliko, javil se je gospod Grims za besedo. Ne, ne vem, če je rekel, ali je rekel [[...]]Javil se je za besedo, če je rekel repliko, je popolnoma vseeno, ker je razprava o tem členu odprta. Replika gor, replika dol, imel je in prijavil se je in imel pravico govoriti in to je tudi storil. Ja, kakorkoli. O tem kaj je povedal, imamo lahko različna mnenja, ampak imel je pravico govoriti in je govoril. Želi še kdo razpravljati? Prosim, gospod France Cukjati.
Hvala za besedo. No, prav je gospod predsednik, da se malo umirimo. Jaz bi ponovno poudaril, da je naš amandma nič provokativen, ampak dobrohoten. Glejte, v tem predlogu, uradnem, o katerem zdaj razpravljamo, sledi, temu predlogu sledi – če bosta recimo dva, fant in dekle se odločila, da bosta živela skupaj in recimo ona zboli, pride fant v bolnišnico: "Ja, puščamo samo neposredne, to se pravi, samo... Ali ste poročeni?" "Ne nisem, skupaj živiva." "Ja, potem vas ne spustimo noter." "Ja, ampak vendarle, saj midva živiva skupaj." "Ne, tudi nima statusa zunajzakonske skupnosti, ker ni dalj časa trajajoča življenjska skupnost, ali pa pojdite na sodišče, pa bo sodišče odločilo!" – tako piše tukaj. Ali, to se pravi sodišče, in ko bo sodišče odločilo, da imata status, bo veljalo samo za ta primer. Ali v primeru če eden od teh, resnično, ki sta dolgo že živela, umre in recimo drugi želi vdovsko pokojnino po njem, bo moral dokazovati, bo moral iti na sodišče in bo sodišče ugotovilo, da je to bila dalj časa trajajoča skupnost. Potem pa bo prišla zapuščinska obravnava, in bo morala zopet posebej iti na sodišče in dokazovati dalj časa trajajočo življenjsko skupnost. Za vsak primer posebej. Ali ni bolj normalno, življenjsko, da se omogoči, da ko skupaj živita, da se to nekje prizna pred državo in potem ni nobenih potreb po ponovnem dokazovanju po sodišču, po ne vem čemu. Gre za resnično en bolj normalen pristop do teh vprašanj.
Hvala lepa. K besedi se je javila dr. Anja Kopač Mrak, državna sekretarka.
Hvala za besedo. Jaz bom samo na kratko. Namreč, to kar ste zdaj na koncu povedali, ni res. Zakaj ni res? Zaradi tega, ker je v predlogu amandmaja, ki ga predlagate, napisano, da zunajzakonske skupnosti imajo v razmerju med njima enake pravne posledice po temu zakonu. Če pa pogledate družinski zakonik ali Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerah, piše, da v vseh pravnih posledicah. Ker na primer, če je napisano tako, kot ste vi dali v predlogu, to pomeni na primer, da po Zakonu o dedovanju nimata enakih pravic. In potem imata zunajzakonska partnerja samo pravice po temu zakonu in to je bistven poseg v pravice zunajzakonskih partnerjev, v tem je največji pomen! In zakaj je to zapisano v predlogu in tudi prejšnjem zakonu? Ker se varuje šibkejšega. Problem ugotavljanja zunajzakonske skupnosti se po navadi pojavlja ob prekinitvi, ob prenehanju teh partnerstev in takrat je dikcija "dalj časa trajajoča skupnost"; ste imeli amandma na odboru, ker ste jo želeli časovno zamejiti, je bil odgovor, da v sodnih procesih sodniki ne želijo te časovne omejitve, da presojajo glede na posamezne okoliščine in da tu ni težav. Torej s predlogom amandmaja se ključno posega v pravice zunajzakonskih partnerjev, predvsem šibkejšega, žensk, v primeru razdružitve oziroma da ta zunajzakonska skupnost preneha.
Hvala lepa. Repliko imate, gospod Cukjati, prosim.
Gospa sekretarka, jaz bi prosil, da vaš predlog, tretji odstavek, še enkrat preberete, da bomo vsi slišali, jaz upam, da imam isto besedilo, kar se odločb sodišč tiče. Drugo, kar je – največja zaščita partnerja v zunajzakonski skupnosti je, če se takrat, ko so še lepi časi, ko se še razumeta in se imata rada, to tudi nekje zabeleži. To je največja varnost partnerja. Če vi razumete drugače, potem ne morem pomagati.
Hvala lepa. Vito Rožej ima besedo.
Hvala lepa. Predlagateljem je državna sekretarka razložila, v čem je diskriminatornost njihovega predloga. Meni je pa zanimiva argumentacija, zakaj bi bilo smiselno podpreti. Če drži to, kot ste rekli, kolega Cukjati, in bi veljalo podpreti tak predlog in bi se veljalo registrirati kot zunajzakonska skupnost, potem pa ne razumem, kaj ste počeli z amandmajem k prejšnjemu členu. Ali vi želite, da bi ljudje sklepali zakonske zveze ali ne želite? Ker to, kar ste zdaj pojasnili, pomeni, da če skratka registriram zunajzakonsko skupnost, je to isto, kot če bi se šel poročit, samo da nisem poročen. Razlika je seveda drugje, posvajati ne bom mogel otrok, ampak hvala bogu v mojem primeru to ni tak velik problem. Skratka, predlog je nekonsistenten; prepričan sem, da še zmeraj omogoča, da bom imel, recimo, zakonsko zvezo z ženo, ljubico bom imel pa zunajzakonsko registrirano. Kako se bosta onidve zmenili, ko bom jaz umrl, ne vem, pa me konec koncev tudi ne briga, kako bo z otroki, očitno vas tudi ne briga, ker ste takšen predlog podali. Se mi zdi pa podobno kot, recimo, pri zdajšnji zakonodaji, ki ureja istospolne partnerske skupnosti, ki obenem omogoča, da je nekdo poročen in v istospolni partnerski skupnosti. Sprejeta je bila, ko ste bili vi predsednik Državnega zbora, z očitnim namenom, da bi se ljudi "prevzgajalo". Tudi iz tega sledi: lahko imam registrirano zunajzakonsko skupnost, potem se pa še poročim, to ne bo nobena razlika. Členi, ki bi lahko urejali to nezdružljivost, da tako rečem, so zaprti, amandmajev se ne da vlagati in vi to veste. Tako da govoriti o tem, da se bo kasneje nekaj urejalo – ne bo se. Pustilo se bo to tako in vse bo napeljano tako, da se bi ljudi "prevzgajalo", da bi se sklepale zakonske zveze, pa se ne bo. Življenje si bo izbralo svojo pot in prosim, da pustite večini mlade generacije, ki si urejamo življenje v zunajzakonskih skupnostih, da ga urejamo na način, kot je veljalo zdaj, kot piše tudi v družinskem zakoniku, tudi poslej. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati k amandmaju poslanske skupine SDS k 4. členu? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo in prehajamo k amandmaju Poslanske skupine SDS k 4.a členu. Ker je ta amandma vsebinsko povezan s prvim amandmajem, z amandmajem Poslanske skupine SDS k 111. členu, in sicer amandmajem pod številko 1, dajem to v razpravo – amandma k 4.a členu in prvi amandma poslanske skupine SDS oziroma amandma pod številko 1 Poslanske skupine SDS k 111.a členu. Prosim, želi kdo razpravljati? Prosim, gospod France Cukjati.
Najprej bom spregovoril o 4.a členu. V 4.a členu mi predlagamo, da se razmere v istospolni partnerski skupnosti urejajo v posebnem zakonu, ne v družinskem zakoniku. Kajti družinski zakonik je zakonik, ki govori o družini. Družina, kot je pojmovana v naši ustavi in kot je bila pojmovana takrat, ko je bila ustava sprejemana, je povsem jasna – definicija družine. In istospolna partnerska skupnost ni družina po pojmovanju družine v slovenski ustavi. V zakonu spremeniti pomen družine, ne more vplivati na spremembo pomena v ustavi. To je povsem jasno. In sem že citiral, pa bom še enkrat citiral Evropsko sodišče za človekove pravice, ki je lani odločalo o pomembnih stvareh in ni pristalo na spremembo definicije zakonske zveze, ampak je reklo naslednje: da je treba upoštevati tudi zgodovinski kontekst 50. let 20. stoletja, ko je bila konvencija o človekovih pravicah oblikovana. Takrat se je zakonska zveza jasno razumela v tradicionalnem smislu kot zveza med partnerjema različnih spolov. In ni pristalo Evropsko sodišče za človekove pravice, da bi se spremenila ta definicija zakonske zveze in se uporabila tudi za istospolne partnerje. In zagotovo to v svetu velja. In pojem družine je povsem jasno bil pred dvajsetimi leti definiran. To tudi tisti, ki so sodelovali, in pravniki, povedo, da velja za družino, tako kot pojmujemo normalni Slovenci, in ne za istospolno partnersko skupnost. Zaradi tega je potrebno, da ta družinski zakonik obravnava družino, istospolno partnersko zvezo pa z vsemi pravicami in vsemi ugodnosti, ki jim je treba dati v življenju, v posebnem zakonu, tako kot velja sedaj. In mi se zato strinjamo s pripombo Socialne zbornice Slovenije, ki je takole zapisala: "Socialna zbornica Slovenije predlaga, da se za sklepanje oziroma registracijo istospolnih partnerskih skupnosti in za urejanje medsebojnih razmerij v takšnih skupnostih še naprej uporablja Zakon o registraciji istospolne partnerske skupnosti." Lahko bi še vrsto drugih kompetentnih institucij in tudi pravnikov citiral, ki govorijo isto. Družin imamo mi nekoliko več, bom rekel, tako zlobno, nekoliko več kot istospolnih partnerskih skupnosti, in zaradi tega zaslužijo poseben zakon, poseben zakonik, kot so ga imeli doslej. Kaj se pa v tem zakoniku dogaja? V tem zakoniku se sicer reče, tisti najpomembnejši del zakonika, 1/3 zakonika, 100 členov, torej govori o medsebojnih razmerjih med zakonci in podobno, in sicer govori seveda o vseh teh elementih, ki veljajo in so pomembni. Na koncu pa reče samo, z enim stavkom – to bomo pa mi pri 111. členu govorili –, da pa ta del velja za istospolno partnersko skupnost. Pa kljub temu, pazite, če tretjina členov ne govori o istospolni partnerski skupnosti, ampak samo potem en člen se nanaša, imamo v tem zakoniku 78-krat omenjen je oče, očetovstvo itd., 46-krat mati, materinstvo in podobno, in 107-krat partner. Gospodje, že če tiste tretjine ne upoštevamo oziroma upoštevamo uporabo in dikcijo, potem to ni družinski zakonik. Ampak bodimo pošteni. Bolj pošteno bi bilo reči, da je to istospolni partnerski zakonik, pa z enim členom recimo, da pa tisti del ali en del tega zakonika velja, ali pa kar cel zakonik velja tudi za klasično družino. Samo ne govoriti, da je to družinski zakonik, če bo tako ostalo. Zaradi tega mi predlagamo, da se pravzaprav vprašanje istospolnih partnerskih zvez in njihovi medsebojni odnosi urejajo še naprej v posebnem zakonu.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Andreja Črnak Meglič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Dovolite mi, ker te pravice prej nisem izkoristila, da začnem nekoliko širše. Namreč, v 63 ur trajajoči razpravi o družinskem zakoniku je bilo 98 % časa posvečeno tej problematiki. Prav je, in otroci si zaslužijo to, da spregovorimo o vsebini celotnega družinskega zakonika. Družinski zakonik celostno ureja družinsko pravo v interesu in v korist otroka, krepi vpliv države in medsebojne odnose znotraj družine. To je bistvena poanta. To je tisto, zaradi česar po 35 letih spreminjamo družinski zakonik. Ta zakonik omogoča večjo možnost intervencije države tedaj, ko so koristi otroka ogrožene. Med novostmi, ki so ključne, bi omenila zlasti slednje: izboljšanje položaja otrok v postopkih, predvsem v postopkih pred sodiščem; gre za sistemski premik, ki bo odločanje o varstvu koristi otroka v celoti prenesel s centrov za socialno delo na sodišča oziroma na njihove pododseke, družinska sodišča. Hitrejše odločanje o ukrepih za varstva koristi otroka; predlog zakonika pri vsakem ukrepu posebej določa, koliko časa lahko traja, določi stalno preverjanje utemeljenosti ukrepa, zavezuje centre za socialno delo, da predlagajo prenehanje izvajanje ukrepa, njegovo nadomestitev ali podaljšanje, če menijo, da je to v korist otroka. S tem bi se lahko oziroma se bomo, če nam je mar korist otrok, lahko izognili mnogim problemom, s katerimi se srečujemo danes, kajti centri za socialno delo nimajo možnosti pravočasnega ukrepanja. Tretjič, okrepitev strokovne in svetovalne vloge centrov za socialno delo pri predčasnem svetovanju, strokovnem svetovanju in družinski mediaciji. Četrtič, izredno pomembno – uvedba instituta zagovornika otrok, ki bo skrbel, da se bodo v postopkih, ki jih zadeva, slišali glasovi otrok. Prepoved kaznovanja otrok. In šestič, urejanje pravnih razmerij življenjskih skupnosti tudi istospolno usmerjenih partnerjev. Zakaj se toliko ukvarjamo tudi s istospolno usmerjenimi partnerji? Preprosto nenehno spregledujemo dejstvo, da v slovenski družbi obstaja še en tip družine. To je tip družine dveh istospolnih partnerjev, ki živita za otroka. Kaj je drugega to, kot družina? Je to boa, ki je požrla slona, kot bi rekel Mali princ oziroma kakšna družina je to? In zakaj je to pomembno? To je pomembno zato, ker otroci, ki živijo v teh istospolnih partnerskih skupnosti, nimajo enakih pravic kot vaši in moji otroci! Ali je to prav v 21. stoletju!? Je to prav, da razlikovanje, ki smo ga včasih uvajali za pankrte, uvajamo za otroke, ki ne živijo v pravi družini? Katerih pravic nimajo? Nimajo možnosti dedovanja po umrlem partnerju. Nimajo pravice do družinske pokojnine po umrlem partnerju. Nimajo pravice uveljavljanja pravic do preživljanja. Ne morejo se zavarovati po partnerju. Ne morejo uveljavljati pravice do stikov. Njihovim socialnim staršem, ki z njimi lahko živijo od njihovega rojstva naprej, celo njihovo življenje, pa ne pripadajo pravice koristiti bolniški dopust, koristiti starševski dopust, pravica do dela s skrajšanim delovnim časom, pravica do dodatka za nego otroka, pravica do otroškega dodatka in še cela vrsta drugih pravic, ki se nanašajo na razmerja do otroka partnerja. Ali smo Slovenci nekaj posebnega? Nismo nekaj posebnega. Vrsta držav: Nizozemska, Belgija, Španija, Norveška, Švedska, Islandija in Velika Britanija so tiste, ki so to izenačitev že uvedle. In zakaj govorim o tem? Zato, ker tudi ta amandma Poslanske skupine SDS gre korak naprej od tistega, kar smo se pogovarjali na odboru [[...]] [[izklop mikrofona]]
Kolegica, čas je potekel. Čas je potekel, tako, da ne morete nič govoriti. Torej, besedo ima Dejan Levanič, ki ne more več govorit, mislim, da je čas potekel. Za besedo je zaprosila dr. Anja Kopač Mrak. Prosim, ima besedo.
Hvala lepa za besedo. Jaz se strinjam, da istospolna partnerska skupnost ni družina. Se strinjam. Družina so samo, če imata otroka, ker to je definicija družine in samo v tem primeru so družina in samo v tem primeru moramo zaščititi pravice otrok. In zato, ker danes živijo otroci v teh družinah, smo se odločili, da jih urejamo v družinskem zakoniku, ker to ni samo zakon, ampak je družinski zakonik, ki ureja celovito celotno družinskopravno materijo in v bistvu ne priznati ali reči, urejajmo jih nekje drugje [[...]]Če bi urejali samo vprašanja razmerij med partnerjema, bi lahko pristali na to, kar vi pravite, pa že tu nam je Ustavno sodišče zelo ozko postavilo s svojo odločbo leta 2009, kakšen ima manevrski prostor, in ta manevrski prostor v razmerju med partnerjema je nikakršen z vidika pravic. Kaj je pa zdaj vprašanje otrok? Tukaj pa lahko rečemo "to se nas ne tiče", ampak kot država tega ne želimo narediti, zato rečemo, da imajo tudi otroci, ki živijo v teh družinah, enake pravice. Ker tukaj bomo spet morda odprli razpravo, da imajo oni v bistvu nekje drugje nekega očeta, če recimo živi z dvema ženskama, z dvema mamama, ima nekje drugje očeta in ta oče ima pravico, in torej kar je kolegica govorila, da nimajo pravic, boste rekli, da to ni res. Dejstvo je, da obstajajo biomedicinske oploditve, drugačni postopki, kjer dejansko ni potrebno, da imaš očeta in dejansko ti otroci danes v pravnem redu Republike Slovenije delujejo kot enostarševska družina in nimajo pravic po drugem partnerju, ker ta partner ni do njih krvni sorodnik, torej ni tega elementa biološkosti, nima pravic. Pa dobro, če vam je vseeno za istospolne, čeprav v bistvu pravite, da bi jim želeli priznati vse pravice, je problem to, da ti otroci, ki živijo, nimajo teh pravic. Nima, na primer, pravice do pokojnine v primeru, če bi ta nebiološki starš umrl. Nima pravic in to ni prav. Seveda tukaj lahko načeloma se začnemo pogovarjati "ja, dajte to urediti nekje drugje zaradi tega, ker..." jaz sicer ne razumem zakaj, ampak lahko si samo mislim "ne bomo omadeževali družine, ki je samo ena, ki je mama, otrok in..." Smo na zelo tankem ledu o tem, komu gre pravica in komu ne. Če govorimo o družini, da je družina tisto, kar otrok generira, da moramo zaščititi koristi otrok, potem moramo urejati vse otroke, ki živijo v različnih tipih družin, enako; z drugim zakonom, podrednim zakonom, ki ureja istospolno partnersko skupnost, kot velikokrat želite, to seveda ni mogoče. Treba je pa morda še poudariti, da tudi nekatere novejše sodbe govorijo o tem, da je treba urejati vprašanje istospolnih partnerskih skupnosti v okviru družinskega življenja. Zanimiva je tudi sodba Evropskega sodišča za človekove pravice iz marca 2010 – Kozak versus Poljska –, ki je – ta sodba je res zanimiva–, ker je navkljub poljski ustavi, ki opredeljuje zakonsko zvezo kot skupnost moškega in ženske, Evropsko sodišče reklo, da mora država podpisnica Evropske konvencije o človekovih pravicah, ki priznava določene pravice življenjski skupnosti heteroseksualnega para, enake pravice priznavati tudi kohabitaciji istospolnega para. Po oceni Evropskega sodišča je šlo tako za kršitev 14. člena konvencije, ki govori o prepovedi diskriminacije, 8. člena – pravica do zasebnosti in do družinskega življenja – in, kar je morda najpomembnejše, ker ste jo prej omenjali, da ravno ta ista konvencija namreč v 12. členu govori o pravici do poroke, kjer je definicija moški in ženska, kar ste se sklicevali pri pravni razlagi. Zreli za zakon imajo pravico skleniti zakonsko zvezo in ustanoviti družino v skladu z domačimi zakoni. Torej, ne glede na 12. člen konvencije, na katerega se nekateri sklicujete, češ da onemogoča, da lahko to storita dva istega spola, je dejansko bila ta odločba. Torej, novodobne odločbe Evropskega sodišča za človekove pravice kažejo, da je to polje diskriminacije vedno manjše. Seveda pa tu sploh ne gre za vprašanje istospolnih, ključno je, da otroci živijo v teh družinah in da jih ne moremo odvzeti, namestiti nekam drugam in se delati, da jih ni.
Hvala lepa. Besedo ima Vito Rožej.
Hvala lepa. Ustavno sodišče je v svoji odločbi iz leta 2009 napisalo, da gre v bistvenem za enake dejanske pravne podlage take in drugačne življenjske skupnosti; veliko smo že povedali o tej odločbi. Tudi Evropsko sodišče za človekove pravice je, ne samo v tisti sodbi, ki ste jo omenili, kolega Cukjati, v neki drugi – v zadevi Schalk in Kopf proti Avstriji–, se postavilo na stališče, da je treba istospolne partnerske zveze umestiti v pojem družinskega življenja. Tisto, kar ste vi trdili, da istospolna partnerska skupnost ni enaka zakonski, drži. In tudi v zdajšnjem kompromisnem predlogu družinskega zakonika je temu tako, to je nekaj drugačnega. Kot pa sta povedali kolegica Črnakova in državna sekretarka, obstajajo otroci, predvsem v lezbičnih družinah, ki starša nimajo, ali je bil darovalec semena ali se je odrekel ali je umrl, ne vemo, ki nimajo vseh pravic, kot jih imajo drugi otroci. Kje bomo urejali njihove pravice, v tem je problem. In zato sodi tudi ta tematika zaradi sodbe našega Ustavnega sodišča, zaradi sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice in zaradi teh več deset otrok v družinski zakonik; drugje se tega na primeren način ne da urejati. Kdor meni drugače, naj razloži, kako bomo tem več deset otrokom priznali vse pravice kot drugim otrokom. Pa da zaključim prosto po pokojnem predsedniku Drnovšku: ljudje božji, ali ste božji ali čigavi ste? Kaj bomo s temi otroki naredili?
Hvala lepa. Besedo ima France Cukjati. Prosim.
Hvala za besedo. No, človek se kar razneži, ko sliši, kako skrbite za otrokove pravice in kako utemeljujete izenačitev istospolne partnerske zveze z zakonsko zvezo, in sicer v zelo obsežnem delu, praktično najpomembnejšem delu zakonika, to je od 17. do 111. člena. Res, človek bi mislil, tu nas je pa res sama nežnost in ljubezen do otrok, kdo bi temu nasprotoval. No, kaj pa govori to poglavje, v katerem se v celoti, brez izjeme, z vsako besedico in členom izenačuje istospolna partnersko skupnost z zakonsko? Govori o postopku sklepanja zakonske zveze, o sorodstveni klavzuli, o medsebojnih odnosih med zakoncema, o premoženjskih razmerjih, o prenehanju zakonske zveze, o razmerju med razvezanima zakoncema. Mislim, da je dovolj jasno, o čem govori to poglavje. In ne vem, kako to, da potem govorite samo o otrokovih pravicah. Sedaj vas pa vprašam – to bo veljalo, vsa ta poglavja veljajo tudi, po vašem, ne samo za registrirano istospolno partnersko skupnost, ampak tudi za neko neregistrirano ali, kako že pravite, zunajpartnersko skupnost? Ne vem, kaj je to zunajpartnerska skupnosti, ali je to zunaj ali je to nepartnersko partnerstvo. Tega ne razumemo, kaj je, ampak si predstavljamo, da je neregistrirana skupnost dveh istospolnih ljudi. Za skupnost istospolnih ljudi verjetno ni zadosti samo seks, pa tudi verjetno ni edini pogoj in tudi sploh ni bistveni pogoj verjetno. Verjetno gre za skupno življenje. Zamislite si, da dva študenta, ki nimata dovolj denarja, da bi vsak svojo sobo najel, najameta skupno sobo. In po štirih letih eden umre v prometni nesreči. Ali sta imela skupno gospodinjstvo? Sta. Ali sta hodila kdaj v kino skupaj, so jih videli? Da. Sta kvartala? Da. Drugi partner bo rekel "to je bila po tem zakonu – kaj že? – zunajpartnerska istospolna skupnost". Seveda, vse pravice po tem zakonu, vsa dedovanja, vse, vse, vse. Pametno. Pa recimo, da je v prometni nesreči umrl, ali se vam ne zdi to noro, jaz ne vem, pa prmejdun no, v kakšnem času živimo? Ali ste obsedeni s to istospolno partnersko skupnostjo? Ta vaša obsesija je zastrupila celoten zakonik. Nesmiselne stvari določate, zaradi te obsesije. Je pa v tem tudi z istospolno partnersko skupnostjo, tu so še nekatere stvari, ki so nesprejemljive. Poglejte. Mi smo tekom postopka predlagali amandma, da sicer pristanemo, naj celo poglavje velja tudi za istospolno partnersko skupnost, razen 24. in 56. člena. Samo to smo želeli, vsaj to izključimo, vse drugo pa naj velja. Kaj pa pravi 24. člen? 24. člen govori o sorodstveni klavzuli – to se pravi, ne smeš se poročiti horizontalno in pa vertikalno s sorodstvom. Ja, zakaj pa istospolna ne bi smela skupaj živeti, zakaj ne bi smela, če sta v sorodstvu? Sorodstvena klavzula za zakonsko zvezo je samo zaradi nevarnosti genskih anomalij pri otrocih, samo zaradi tega. Nič govoriti o drugih stvareh – pa tradicija, saj smo povozili tradicijo pa tradicionalne zaostale nadzore. Zakaj ne bi smela živeti dva sorodnika? Smo rekli, sorodstvena klavzula pa ni potrebna pri istospolnih, saj ne bosta skupaj rojevala otrok. In smo rekli, izvzeti 56. člen. 56. člen govori o svobodnem odločanju o rojstvu otrok. Tudi to je sekretarka omenila, to pa je resna zadeva. Kako bosta dva, recimo geja, to pravico izposlovala – svobodno odločanje o rojstvu otrok? Torej, samo z umetno oploditvijo. Gospe in gospodje, medicina gre tako hitro naprej, da v štirih, petih letih bo možno iz katerekoli somatske celice telesa izvzeti jedro, ga prisiliti, da mutira tako, da postane spolna celica, in v štirih, petih letih, to vsi napovedujejo. V tem primeru bo enemu geju odvzeta somatska celica, bo pretvorjena v žensko jajčece, on bo dal spermo in bosta imela svojega otroka in bosta svobodno odločala o rojstvu svojega otroka. To je uzakonjeno in država bo morala omogočiti svobodno rojstvo. Seveda onadva nimata zaenkrat še maternice, bosta dobila nadomestno maternico, bo nekdo drug donosil tega otroka, ampak onadva prosto odločata o rojstvu otrok. Pa se bosta morda po štirih mesecih skregala pa boste rekla, ker prosto odločata, bosta rekla "splavila bo" in bo morala ta ženska tudi tega otroka splaviti. Ločitve so pa itak na tekočem traku pri istospolnih. Gospe in gospodje, ali se zavedate, v kakšen svet prihajamo s tako nerazumljivo liberalno držo. Ne moremo mi celotnega življenja liberalizirati in vseh naravnih zakonitosti povoziti. Poglejte, kaj se nam dogaja z okoljem, ko mislimo, da lahko vse naredimo. Govorimo o sonaravnem kmetovanju. A, tukaj smo pa bolj občutljivi. Gensko spremenjeni organizmi, bodimo pozorni, ampak pri gensko spremenjenem otroku je pa vseeno; igračka je igračka, otrok postaja igračka. Pri igrački, ko jo dobiš, ko jo kupiš, jo imaš, ko se je naveličaš, jo pa zavržeš. To je vaša skrb za otroka! To je vaša skrb za otroka. Tukaj pa nisem nič več raznežen, nič več. Drugič, predsednik SAZU, Slovenske akademije znanosti in umetnosti, gospod Jože Trontelj je lani – on je tudi seveda pomemben član, bil je tudi predsednik usmerjevalnega odbora za bioetiko Sveta Evrope – zapisal: "Spominjam se razprave v Usmerjevalnem odboru za bioetiko Sveta Evrope pred 10 leti." To je bilo, se pravi, to je že 11 let nazaj. "Odbor za enakost med spoloma je dal v oceno predlog priporočila o pravici do svobodne izbire v zadevah spolnosti in reprodukcije." To je to, svobodno odločanje o rojstvu otrok. "V Usmerjevalnem odboru za bioetiko Sveta Evrope smo ugotovili, da se glede otrok priporočilo presenetljivo ozira predvsem na interese homoseksualnih in lezbičnih parov, malone šokantno pa ignorira pravice in koristi otrok, ki naj bi jih taki pari posvojili ali pridobili s pomočjo tehnik zunajtelesne oploditve. Predlog..." tako nadaljuje gospod Trontelj, "priporočila je Usmerjevalni odbor za bioetiko zavrnil. Posebna mnenja je prispevalo nekaj držav posamič – med njimi najbolj glasno Francija in Britanija. Kritiki priporočila so poudarjali, da ima otrok legitimen in pomemben interes, da ima očeta in mater in da dva očeta ali dve materi ali samski roditelj oziroma posvojitelj tega interesa ne morejo zadovoljiti. Slišali pa smo tudi opozorila, da so istospolne zveze manj stabilne, da je med istospolno usmerjenimi več promiskuitete in da so partnerji neprimerljivo bolj ogroženi s spolno prenosljivimi boleznimi. Francozi so poudarili, da pravica do biomedicinske pomoči pri spočetju ni kakšna splošna človekova pravica. Citirali so svoj zakonik o javnem zdravstvu, ki dovoljuje dostop do spočetja z biomedicinsko pomočjo samo neplodnim parom, pri katerih je vzrok neplodnosti bolezenske narave in je ugotovljen z zdravniškim pregledom. Do te pomoči sta upravičena samo moški in ženska, ki sta pred tem sklenila družinsko zvezo. Tudi v britanskem komentarju je poudarjeno, da svobodna izbira v zadevah spolnosti in reprodukcije ne more biti neomejena. Številne omejitve so potrebne in uveljavljene zaradi varstva interesov otrok, posameznikov in družin." Tako torej predsednik Slovenske akademije znanosti in umetnosti dr. Trontelj. Boste tudi zanj rekli, da ga vodi eno samo sovraštvo. Boste tudi njemu to pripisali. Verjetno, verjetno. Govorili ste, kako je Ustavno sodišče zahtevalo izenačitev – o tem smo že veliko govorili –, in sicer takrat, ko je problematiziralo – ne vem kaj, 56. ali kateri člen, ali 36. člen Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti. O tem smo že veliko se pogovarjali, tudi Ustavno sodišče je izrecno reklo, kje in kako je treba upoštevati primerljivost, izrecno reklo, da ne gre za enake okoliščine. In Vrhovno državno tožilstvo je zelo jasno povedalo, moram ponovno citirati vrhovno državno tožilko, vodjo Civilno-upravnega oddelka, gospo Eriko Pajntar Podrekar, ki je jasno povedala, takole pravi: "Zavajajoče pa predlagatelj..." – namreč predlagatelj Ministrstvo za delo, predlagatelj zakonika – "iz navedene ustavne odločbe izpelje sklep, "da ima zakonska zveza ali zunajzakonska skupnost dveh oseb istega spola enake pravne posledice kot zakonska zveza ali zunajzakonska skupnost dveh oseb različnih spolov tudi [[...]]" – tudi, govori – "v razmerju do otrok v postopku posvojitve."" In potem govori še naprej o mnogih stvareh. Vsekakor, nikjer ni osnove, da bi v celoti izenačili oba statusa, status zakonske zveze in istospolne partnerske skupnosti. In še enkrat, da omenim gospoda Trontlja, namreč tukaj gre pri 56. členu, ki smo ga želeli amandmirati oziroma smo želeli, da se ga izključi iz tega poglavja, pa ste zavrnili in ne moremo mi tega ponovno amandmirati, ker ni odprt, zaradi tega smo tudi rekli in pristopili drugače, kjer gre za odločanje o rojstvu otrok. To, gospe in gospodje, tega Slovenija ne bo prenesla, če se ji bo povedalo, kaj je s tem in kam pes, pa ne Frangežev, ampak pes, taco moli, jaz dvomim, da boste dobili 5 % na referendumu. Zagotovo pa se vidimo na referendumu, če bo tako. Tako pravi gospod Trontelj, ko ste že citirali gospoda prof. Zupančiča, gospa sekretarka: "Pred leti sem sodeloval v širši skupini, ki je pripravljala zakon o OBMP. Skupino je vodil ugleden strokovnjak za družinsko pravo, prof. Karl Zupančič. Njegovo modro vodilo pri postavljanju načel je bilo "procreatio arteficialis imitetur naturam" – posegi medicine in prava v družino in rojevanje otrok naj, kolikor je mogoče posnemajo naravo. To žlahtno konzervativno vodilo je bilo res v veliki meri vgrajeno v zakon. Zakonodajalcu bi svetoval, da se ga drži tudi pri družinskem zakoniku.", Tudi to smo mi predlagali, želeli, doslej nismo uspeli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jaz sem prepričan, da imamo kar nekaj postopkovnih težav. Kot vemo, smo na odboru zaključili že obravnavo amandmajev za prve tri, mislim, člene in potem je koalicija oziroma na predlog Vlade koalicija dala ene amandmaje, in je sicer zadevo malo, bi rekel tako, omilila in zaradi tega zdaj z nekimi uskladitvenimi amandmaji – ker zagotovo ta amandma k 111.a členu, pa še kar nekaj drugih, pomeni neko uskladitev nečesa, česar v prvih amandmajih nismo sprejeli. Ampak, če govorimo pri tem o, na eni strani, zakonski zvezi in potem ste prinesli rešitev glede te partnerske skupnosti, to se fino prebere in fino vidi in fino sliši in to se v javnosti vedno razlaga, kako je bil zakon usklajen z željami tudi vseh ostalih, ki se s temi rešitvami ne strinjajo, vendar že ta, če preberemo ta amandma, ki je zdaj kot neke vrste uskladitveni za nazaj, za tisto, kar smo na odboru že v skladu s Poslovnikom končali in ste preglasovali, pomeni, da sicer na začetku rečemo zakonska zveza in na drugi strani partnerska skupnost, vendar za oboje veljajo pa naprej v zakoniku enake rešitve. In v tem je problem. Tako, da glede na to, da če bi šli striktno gledat poslovniško vprašanje, če je tak način reševanja – to je en tak unikum reševanja problema v času sprejemanja amandmaja oziroma obravnave na samem odboru – in zaradi tega sem jaz vedno na odboru poudarjal, da predlagam, da gremo sicer glede na to, da je zakon že v parlamentu, da je že v obravnavi bil na odboru, da gremo na hitro do konca, in se dogovorimo, da zakon v Državnem zboru vržemo in predlagatelj oziroma Vlada, ministrstvo, pripravi nov zakon z vsemi tistimi ogromno dobrimi rešitvami in pa z izvzemom vseh teh spornih določil. Verjemite mi, da direktorji in direktorice centrov za socialno delo že z izredno velikim pričakovanjem čakajo ali pa težko čakajo na družinski zakonik zaradi tega, ker so nekateri postopki, ki jih morajo kot centri za socialno delo izvajati, oteženi in ta zakonik rešuje mnoge probleme tudi pri samem delu centrov za socialno delo in vseh ostalih, in sodišč in vseh ostalih, ki so zavezani temu, da bodo tovrstni zakon oziroma družinski zakonik tudi izvajali. Tako da, zdaj jaz imam sicer predlog, mi bomo glasovali proti temu drugemu amandmaju 111.a člena. Predlagam, da to storimo vsi. Na ta način dobimo neusklajen zakon in potem je možno seveda sicer tudi nazaj, če smo šli prej naprej z neusklajenim, pa gremo zdaj nazaj z neusklajenim. Še boljše pa, kot rečeno, gremo hitro skozi, glasujemo proti zakonu in predlagatelj pripravi nov tekst, ki bo seveda bolj odgovoren do otrok in do vseh, ki se ga ta zakon tiče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Presečnika bi želel opozoriti, da razpravljamo o amandmaju k 4.a členu in samo o prvem amandmaju oziroma o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 111. členu. Drugi amandma, amandma pod zaporedno številko 2, ni predmet razprave v tem trenutku. Želi še kdo razpravljati o amandmajih k 4. členu in k prvemu amandmaju k 111. členu. Ja, Vito Rožej, Gvido Kres. Prosim, gospod Rožej.
Ponovno hvala za besedo. Ta člen, 4.a skratka govori o tem – oziroma o amandma k njemu –, ali bomo urejali področje istospolnih v družinskem zakoniku ali ne. Ker češ, da – pa čeprav je bilo to ovrženo – istospolnih družin ni. Istospolne družine so, so tudi seveda istospolne skupnosti brez otrok, tako kot so zakonske skupnosti brez otrok. Da pa je to ena od tematik, ki marsikomu v tej dvorani dvigne pulz, pa je tudi pokazala razprava kolege Cukjatija. Obenem je seveda bilo slišati tudi par nebuloz o sorodstveni klavzuli, ki naj velja za heterospolne zveze, za istospolne pa ne, zato ker pri istospolnih zvezah ni nevarnosti nekih genskih anomalij, kot je pri heterospolnih, zato bi naj bile recimo istospolne zveze med dvema bratoma ravno tako dovoljene. Jaz seveda pustim vsakemu, da ima svoje seksualne fantazije, ampak mislim, da to v to debato tukaj pač ne paše, tako da naj jih vsak raje zadrži zase, ne pa da jih trosi takole naokrog. In še nekaj je treba povedati; da incest je več kot samo zdaj neka, bom rekel, rodovna, krvna prepoved. Ne, incest je socialna kategorija, ki jo poznajo marsikatere civilizacije, to je eden od prvih tabujev, ki jo tudi najbolj enostavne družbe poznajo in kdor je vsaj kdaj kakšno knjigo o antropologiji odprl, bo vedel, da stvari niso tako zelo enostavne, da bi to bilo samo medicinsko gledano zaradi možnosti genskih deviacij in anomalij. Gre za eno socialno prepoved, za tisto, kar nas loči od živali. To nas loči od živali, ta socialna prepoved incesta. Po drugi strani tudi te možnosti in katastrofični scenariji, ki jih kolega Cukjati vidi v uvedbi partnerske skupnosti v družinski zakonik, pa seveda tudi v priznanju zunajpartnerskih skupnosti kot neregistriranih istospolnih skupnosti, in kaj vse bi se lahko zgodilo, če bosta dva študenta štiri leta skupaj sobo najemala in bi eden od njiju umrl in kaj bi drugi vse lahko zahteval. Še nekaj je seveda treba povedati – v tem teoretiziranju bi morda ne bilo odveč reči, da nobeden od teh dveh študentov v štirih letih ne bi smel imeti dekleta, partnerke. Če pa se res zgodi, da temu ni tako, potem je pa možno seveda, kolega Cukjati, da sta ta dva študenta v resnici bila istospolni par, pa si seveda nista upala tega naglas povedati. V državi, kakršna je ta, za katero vi pravite, da 95 % ljudi ne razume in ne sprejema te drugačnosti, kaj bi pa vi naredili na temu mestu? Najbrž bi se poročili, prstan bi si dali gor, še celo za kakšnega otroka bi se potrudili pa pač trpeli, v tišini. Mislite, da v tej dvorani tukaj notri ni nikogar, ki nosi zakonski prstan, pa v resnici bi si želel, da bi bilo drugače? Jaz nisem prepričan, 90 nas je, statistika pravi, da je vsaj kakšen izmed nas tukaj tudi tak. Pa naj zdaj gleda v računalnik ali pa gleda kam drugam namesto mene, bo že vedel, o kom govorim, ker mu je nerodno, ker celo življenje to skriva in mu je težko. Pa naj mu bo, če ne zmore toliko poguma in ne prizna. Nič hudega, jaz s tem problemov nimam, večje probleme ima vsak sam s sabo, kadar je temu tako. Zato je tako zelo nujno, da v ta zakon damo tudi istospolne partnerske zveze, zato, da izenačimo te zveze z drugimi, zato da ljudem damo jasen signal, da so enakopravni pripadniki te družbe; če že plačujejo davke naj bodo deležni tudi kakšnih koristi. In njihovi otroci, če bodo po težkih mukah, tako ali drugače, z medicinsko pomočjo ali pa s kakšno drugo iznajdljivostjo do njih prišli, morajo seveda biti deležni enakih pravic. In zaradi pravic teh nekaj deset otrok, ki zdaj že tukaj obstajajo, je to nujno. In govoriti, da bomo šli zdaj z referendumom, z nekim ljudskim pogromom nad pravice teh desetih otrok – sramota! V Sloveniji 21. stoletja – groza če bo temu res tako! Za pravice teh desetih otrok gre, za njih se s tako ihto in gorečnostjo vsi zagovorniki tega družinskega zakonika bojujemo za to, da stvari ostanejo takšne, kot so, zaradi pravic teh nekaj deset otrok, bolj kot zaradi pravic istospolnih in tako naprej, ki seveda so jih ravno tako deležni, ampak zaradi pravic teh nekaj desetih otrok se pa ne odstopa niti za milimeter. Ta kompromis, ki je bil narejen, je maksimalen in to je to. Drugače se pravic teh nekaj deset otrok ne da rešiti. Če se komu zdi da je to vredno referenduma, če kdo ob tem lahko zamahne z roko, pa naj. Jaz ne morem, ker mislim da je to tisto, kar me dela človeka.
Hvala lepa. Besedo ima Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz trdim, da vsem, prav vsem v tej državi je treba zagotoviti enake pravice. In kdo izmed nas pa je proti pravicam otrok ali pravicam kogar koli, ki ni utopljen v načinu večinskega življenja v tej državi ali pa, če hočete, na svetu. V Sloveniji smo že pred več kot 20 leti bili bistveno bolj tolerantni do različnosti vseh vrst in seveda tudi do istospolnih oseb in parov. Trdim, da smo v temu času veliko dosegli, z demokracijo smo prišli tudi do izboljšanja strpnosti do drugačnih in tudi do strpnosti do istospolnih oseb. Ampak vendarle bi se dotaknil tudi tako imenovanih naravnih zakonov. Jaz trdim, da najboljše zakone piše narava; narava je najboljši inženir, najboljši arhitekt, najboljši oblikovalec, kar lahko vidimo tudi danes v vsakdanjem življenju. Ob tem pa tudi nisem prepričan, da se vsi istospolni zavzemajo za prav takšne rešitve, kot jih želimo danes vpisati v zakon. Najbolj verjetno, da bi si oni tudi želeli z malo manj teh razprav priti do nekih zaključkov, ki bi jim zagotavljali vse te pravice in tudi pravice do posvojitve otrok v teh različnih okoljih, s katerimi do tega prihaja. In tudi, ko sem se že dotaknil naravnih zakonov, mi je popolnoma jasno – tudi istospolne osebe in pari so naravni zakon, je tudi to naravna posledica, ampak nekoga je narava nagradila bolj, nekoga pa manj in kakor koli že je, treba s tem tudi živeti. In tudi to je naravno, da se pojavljajo problemi, da jih poskušamo rešiti, ampak poraja se mi vprašanje, da v temu trenutku vendarle ne posegamo preveč na takšen način v ta del našega življenja. Zaradi tega, bom še enkrat povedal, nisem prepričan da si vsi istospolni pari resnično želijo ravno tako rešitev, kot ste jo vi napisali, ampak bi bili tudi za kakšno drugo, drugačno rešitev, ki bi pa peljala lahko tudi potem k drugačnemu razvoju skozi leta. Ker vendarle, v vseh teh letih se je v tej državi veliko doseglo tudi na temu področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o temu členu oziroma o amandmaju k tema dvema členoma? Ugotavljam, da ne, zato zaključnem razpravo o amandmaju k 4.a členu in amandmaju pod številko 1 k 111. členu in prehajamo k 4. b členu in k amandmaju, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS k 4.b členu. Želi kdo razpravljati? Prosim, gospod France Cukjati.
Hvala za besedo. 4.b člen je seveda v tem kompromisnem predlogu Vlada dodala in sicer gre za neko novo, kot sem rekel že, pogruntavščino – zunajpartnerska skupnost. To je zunajpartnerska skupnost; recimo, dve teti ali pa dva strica, ki skupaj živita in kjer nista nič registrirana, gre pa za dlje časa trajajočo življenjsko skupnost in seveda tukaj se potem naprej formulacija nanaša na zunajzakonsko skupnost in enako določa, da ima zunajpartnerska skupnost, to se pravi neka skupnost, partnerska skupnost – ne partnerska skupnost dveh partnerjev, jaz ne vem kaj je to –, da ima enake pravne posledice kot zunajzakonska skupnost, torej enake kot zakonska skupnost. Ne bom veliko o tem debatiral. Mi predlagamo, da se ta čudna tvorba briše, ker je nesmiselna, ne vemo, čemu služi. Moram pa povedati, omenil sem že primer dveh študentov, kjer drugi preostali po parih letih lahko zahteva dediščino svojega študenta. Bom pa v zvezi s tem povedal primer, ki sem ga sam par let nazaj, ko sem bil še zdravnik, doživel. Ena starejša ženska je ostala sama – otroci so odšli – v svoji hiški. Neka druga soseda je pa tudi sama ostala oziroma postala celo bolj betežna. Jaz se opravičujem, če se bo kdo prepoznal, imen ne bom navajal, tudi kraja. In potem je ta še dokaj pri moči ženica vzela to sosedo k sebi, ker jo je tudi negovala, pa navsezadnje ji je bilo dolgčas in sta več kot 10 let, se mi zdi, živeli skupaj. Potem je pa tista, ki je bila bolj bolehna, je pa umrla. Takrat še ni bilo tega zakonika in seveda potem so dediščine po umrlih tekle normalno. Si zamišljate po tem zakoniku? Druga bi rekla, to je bila zunajpartnerska skupnost. Ali sta obe enakega spola bili? Sta bili. Ali sta imeli skupno gospodinjstvo? Sta. Glede seksa ni pomembno. Sicer pri osemdesetih letih, ne vem. No, gospe in gospodje, kakšen smisel ima zdaj to? To določati kot zunajpartnersko skupnost, ki ima enake vse pravne posledice kot zakonska skupnost. Ne vem, norišnica.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosila dr. Anja Kopač Mrak, državna sekretarka. Prosim.
Pri teh imaginacijah je zelo težko, jaz moram reči, da jim včasih zelo težko sledim. Ampak vseeno je pri tem, ko se navaja, da lahko zunajpartnersko skupnost kar kdor koli in brata, je le treba brati člen, ki pravi, da zunajpartnerska skupnost je dalj časa trajajoča življenjska skupnost dveh žensk ali dveh moških, ki nista sklenila partnerske skupnosti in ni razlogov, zaradi katerih bi bila partnerska skupnost med njima neveljavna. Pod to neveljavno pride tisto – bratje pa vse tisto kar ste navajali. Ampak zanimiva je pa tudi ta razprava in nekako zbujanje strahu med ljudmi, da se ne bi to dogajalo, da bi dva skupaj iz dobrih, čisto drugih razlogov se preselila in potem bi nekdo dobil dediščino in ne vem kaj. Je treba vseeno povedati, da je življenjska skupnost partnerjev, mora biti po vsebini enaka življenjski skupnosti, ki obstaja med zakoncema. To je stališče sodišča, ki o teh stvareh presoja in tudi v tem členu je v drugem odstavku zapisano, da "če je odločitev o pravici ali obveznosti odvisna od vprašanja obstoja življenjske skupnosti iz prejšnjega odstavka, se o tem vprašanju odloči v postopku za ugotovitev te pravice ali obveznosti." Torej, na sodišču. In še nadalje, "odločitev o tem vprašanju ima pravni učinek samo v stvari, v kateri je bilo to vprašanje rešeno." Torej, kar počez kdorkoli jemati komurkoli, seveda ni intenca. Voljo živeti skupaj pa morata imeti oba, mož in žena, in enako gre tudi, če prenesemo na – kar je seveda intenca da prenesemo – partnerske skupnosti, torej dva partnerja, in tudi pri zunaj partnerski skupnosti je enako. Zakaj je to potrebno? Morda ne veste, ampak Okrožno sodišče v Kopru je podalo pobudo za oceno ustavnosti celotnega ZRIPS. Namreč, zaradi tega, ker sta se na to sodišče pritožili partnerici, ki nista imeli registrirane istospolne partnerske skupnosti v skladu z ZRIPS. In zaradi tega, ker nista imeli registrirane te istospolne partnerske skupnosti, ta, ki je še ostala, torej nima nobenih pravic po umrli partnerici in je Okrožno sodišče sprožilo postopek ocene ustavnosti celotnega ZRIPS zaradi tega, ker ne določa pravic. Ker, če gremo po analogiji, da je podobna vsebina med zakonsko zvezo in registrirano partnersko skupnostjo, in seveda če so izenačene pravice zunajzakoncev in zakoncev, potem ni razloga, da ne bi bilo tudi pri zunajpartnerski skupnosti enako. Gre za enakost pred zakonom. In diskriminirati državljane na podlagi spolne usmerjenosti s strani države je nedopustno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims.
Spoštovani. Ne bom govoril o nobenih tovrstnih prispodobah, kot je bilo prej govora, ampak o nekem preprostem pravnem načelu, ki je tudi eden od temeljev ustavnopravne presoje. To je določnost posameznega zakona. In tudi določnost posameznega določila tistega zakona. Pri tej zadevi ta zakon pije vodo približno tako, kot kakšno rešeto izpred 90 let. V nobenem primeru ni mogoče izključiti, da bi prihajalo do manipulacij pri tem zakonu. Prihajalo bo do številnih tožb. In tisti primeri, ki jih sedaj navajate v eno smer, so pri tem zakonu zaradi njegove nedoločnosti pripeljani do skrajnosti v nasprotno smer. Spet bo sodišče postavljeno pred nemogoče presoje o tem, kaj je utemeljeno, katera trditev drži, katera ne. V določenih osebnih okoliščinah je to praktično skoraj nedokazljivo. In zanesljivo bo zadeva končala, trdim, niti ne na slovenskem Ustavnem sodišču, če bi bila slučajno uveljavljena, ampak bi se verjetno končala nekje v evropskih institucijah. In sprejemati take zakone, če nič drugega, je neodgovorno. Glede na to, da ste nekateri o tem že govorili, še sam opozarjam. Poglejte, tisto, kar bo na koncu rezultat tega zakona, je naslednje: skupaj ste dali nekaj zelo dobrih določb. Trdim, da nikakor niso vse slabe, nekatere so zelo dobre in nekatere ste vmes "napoprali" zato, da ste pač preusmerili spet pozornost od gospodarske neuspešnosti na neke teme, kjer pač računate na medijsko podporo in da boste poučevali vse, kaj so človekove pravice, enakost in ne vem kaj še vse. Pri tej razpravi se je danes že zelo jasno pokazalo, da vas frdamano malo zanima, kaj piše v Splošni deklaraciji človekovih pravic, da to enostavno vržete pod mizo. Pokazalo se je, da vas ne zanima kaj dosti, kaj piše v slovenski ustavi in da od Evropskega sodišča za človekove pravice ste pripravljeni prisluhniti predvsem tistemu, kar vam paše. Če pa kdo citira nekaj, kar vam ne paše in je, recimo, v očitnem nasprotju s tem, kar piše v vašem predlogu zakona, se pa tisto spet vrže pod klop. Kakšen bo rezultat tovrstne oholosti? Ker gre za oholost, preveliko nadutost. Rezultat bo, da bo zadeva spet končala nekje na referendumu, ali pa v presoji Ustavnega sodišča. In tudi če bo uveljavljena za eno kratko obdobje, ne bo na dolgi rok nič od tega ostalo. Najbolj verjetno bo pa letela na referendum. In spet bo vprašanje, kdo je kriv za te stroške. Za take stroške je kriv tisti, ki ignorira najprej vse pripombe civilne družbe, ki ignorira celo pripombe predsednika Slovenske akademije znanosti in umetnosti, pa se ob tem sklicuje na stroko. Človek je bil pa predsednik etične komisije za celotno Evropsko unijo, ljudje božji. Bom še jaz rekel, ko je eden vaših kolegov to uporabil. In na koncu ignorirate vse pripombe pravne stroke, razen, če je neki del, ki se nanaša na trditve, ki so vam všeč. Ko bo zadeva končala na referendumu bo spet, kot rečeno, vprašanje stroškov. Stroške v takem primeru naj tisti, ki je s svojo aroganco, s tem, ko je najprej negiral vse pripombe stroke, vse pripombe civilne družbe in potem še vse pripombe opozicije o ključnih točkah gladko povozil, krije iz svojega žepa, to bi bil edini pravi odgovor in ne vem, zakaj to počnete. Tovrstni triki so vam mogoče uspevali prvi dve leti, zdaj na te trike nobeden več ne naseda. Danes je vsakomur jasno, da ste v nekatere zakone namerno vnašali posamezne določbe, zato da so bili potem problematični za Ustavno sodišče, da ni prišlo do referenduma. Pri referendumih, ki so sedaj odprti – o pokojninski reformi, o arhivih – vam trik ni več uspel. Ustavno sodišče vas politično gledano ni več šlo reševat, ker se zaveda, da ima tudi ono svojo omejitev, saj je vendar tudi pravica do referenduma ustavna pravica, ampak to nekaj stane. Tudi tale seja danes nekaj stane. In vnaprej, iz tega, kar zdajle govorim, je jasno, da zato, ker ste popolnoma gluhi za vse, pa še tako argumentirane pripombe, od tega ne bo ostalo dosti ali pa prav nič. Čigav denar zapravljate? Denar davkoplačevalcev, zato da odpirate teme, ki izgubljajo neskončno število ur, 100 ste jih izgubili na odboru, danes jih izgubljamo tukaj še šest, pa bog vedi koliko bo še stroškov in izgubljenih ur na referendumau ali pa na predhodni presoji Ustavnega sodišča, če jo boste zahtevali. In vse to gre iz žepa davkoplačevalcev, zato da se ne bi ukvarjali z realnimi problemi, med katerimi je zagotovo na prvem mestu gospodarska neuspešnost te vlade. Še vedno se povečuje število nezaposlenih in jeseni se bo še drastično povečalo [[...]]
Grims, vrnite se k amandmaju, če ste sploh bili pri njem, prosim.
Amandma je v tem, spoštovani, gospod predsednik, da se ta del črta. Tako, kot je bil predlog, da se spremenijo vse tiste določbe, ki so razburjale javnost, ki so naletele na odklonilno stališče stroke ali pa civilne družbe. Če bi se to upoštevalo, bi danes imeli pred seboj predlog zakona, ki bi bil neproblematičen in ki bi zagotovo zaslužil visoko stopnjo soglasja in bi zagotovo tudi upravičil sredstva, ki so bila porabljena zanj. Tako pa temu ni tako in če odklanjate tovrstno razpravo in če negirate tovrstne argumente, je jasno, da s tem prevzemate tudi odgovornost, tudi odgovornost za materialne posledice za referendum, gospe in gospodje!
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 4.b členu? Prosim, Vito Rožej.
Ko kolega Grims začne govoriti o oholosti in napuhu, ne morem, da se ne bi smejal, zaradi vsega, kar že poznamo iz zgodovine. Če pa se vrnem k členu in amandmaju, je zanima dikcija, s katero je kolega Cukjati po medicinsko razložil, zakaj in kako je treba s tem členom. Skratka, ta tvorba, kot je rekel, naj se črta, medicinsko rečeno, izreže. Izrezujejo se, kolikor se jaz spoznam na medicino, recimo rakave tvorbe, in to je tisto, kar je osnovni problem tega pojmovanja, gledanja sploh na našo družbo. Naša družba je čisto v redu, samo ima neke rakave tvorbe, ki jih je treba izrezati in potem bo vse v redu. Ne da se tega pri živem narodovem telesu početi. Kako to izgleda, veste sami in večkrat tudi poveste in daste primer Hude jame; kolega Grims je posebej dober v teh manipulacijah. Da še enkrat povemo – noben relevanten strokovni argument tukaj ni bil preslišan ob sprejemanju zakonika. Stroka podpira stvari, kot stojijo v zakoniku. Če je zdaj javno mnenje takšno ali drugačno, zato, ker ga je ta ali oni nakuril na to ali na drugo stran, to ni sedaj problem stroke; strokovne rešitve tukaj notri držijo. Kot že rečeno, glede sodb Evropskega sodišča. Ravno kompromisna rešitev, ki ločuje med partnersko in zakonsko skupnostjo je ta, ki, bom rekel, ustreza tisti sodbi Evropskega sodišča, ki jo je kolega Cukjati navajal. So pa še druge sodbe Evropskega sodišča, ki pa govorijo, da je to sorodno, podobno tematiko treba urejati v istem zakonu, še posebej pa v zakoniku, ki je širši. Zato, kar se mene tiče, nikakršnega črtanja, izrezovanja, požiganja, šest klafter globoko in še česa ne bo, ker v tem primeru gre ravno tako za božje storitve, ne pa za kakšno hudičevo seme.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 4.b členu? Ugotavljam, da ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajamo k 7. členu in k amandmaju Poslanske skupine SDS k 7. členu. Želi kdo razpravljati? Vito Rožej, prosim.
Zanimivo jim je, da v osnovnem tekstu besedila piše o tem, kako naj starši otroke varujejo pred izkoriščanjem, zlorabljanjem, poniževanjem, kaznovanjem in kar je še podobno. Kar smo danes lahko videli s strani Civilne iniciative za družino in pravice otrok, da se otroke vlači po ure in ure na to našo galerijo, se mi zdi v neskladju tako s predlaganim členom, kot je, kot tudi z amandmajem, kot je predlagan. Upam, da se bo ta del zakonika – ali bo sprejet amandma ali pa ne bo sprejet amandma – spoštoval mnogo bolj, kot se spoštuje sedaj ravno s strani tistih, ki pravice otrok in družine nosijo na svojih ustih, v dejanjih pa ne.
Kolega Rožej, ampak ta razprava je za roditeljski sestanek. Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo k 93. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 93. členu. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 104. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS k temu 104. členu. Želi kdo razpravljati o tem? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 109. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 109. členu. Želi kdo razpravljati o tem? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 111. členu in k amandmaju pod zaporedno številko 2 poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS. Želi kdo o tem razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 136. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS. Želi kdo o tem razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 137. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS k 137. členu. Želi kdo o tem razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 143. členu in k amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 160. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 161. členu in k amandmajem poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 162. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 169. členu in k amandmaju poslanskih skupin Zares in DeSUS. Želi kdo razpravljati o tem? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 173. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS. Želi kdo razpravljati o tem členu? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 175. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 176. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 177. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 177. členu. Želi kdo o tem razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 178. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 180. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS. Želi kdo o tem razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 213. členu in k amandmaju Poslanske skupine SDS. Ker je ta amandma povezan z amandmajem Poslanske skupine SDS k 227.a členu, dajem v razpravo oba člena, se pravi 213. in 227.a člen, amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim, France Cukjati, prosim.
Hvala za besedo. Z ozirom na to, da je samo ena minuta še časa, moram reči, da mi v skrbi za otrokove pravice in za ustvarjanje čim boljšega okolja tistega otroka, ki naj bi bil posvojen, zahtevamo od posvojiteljev tudi nek status, pravni status in podobno. In zaradi tega menimo, da istospolni partnerji naj ne bi posvojili otroka, tudi ne otroka svojega partnerja, ki ga je mogoče bog ve kje dobil, posvojil v tujini in podobno, pač pa je možen prenos roditeljskih pravic na partnerja, ampak to naj se uredi v posebnem zakonu o istospolni partnerski skupnosti.
Hvala lepa. Želi kdo razpravljati? Še kdo razpravljati o amandmajih k 213. in 227.a členu? Anja Kopač Mrak, prosim.
Hvala za besedo. Tukaj je treba izpostaviti, da je v amandmaju v bistvu črtana možnost, da bi za posvojitev zaprosila tudi zunajzakonska partnerja. Tukaj je treba poudariti, da pravna teorija opozarja, da ni več argumentov ali kakršnih koli argumentov na strani zakonske zveze, da bi bila trdnejša, boljša osnova za razvoj otroka, torej ni nikakršnih razlogov, da se zunajzakonski skupnosti dovoli možnost postopka, s katerim se prijavi na centru za socialno delo za posvojitev. Ker gre za to, namreč, vmes med to odločitvijo zakoncev ali zunajzakonskih partnerjev, da želita posvojiti, in potem možnostjo realizacije te želje, je seveda dolga pot. Znotraj registra so določeni postopki, preverjanje tega, ali je ta par najboljša možnost za otroka, ker vedno se pri postopkih posvojitve presoja otrokova korist in otrok je v ospredju. Po drugi strani je pa treba tudi že poudarit, da obstoječi zakon, interpretacija obstoječega zakona, torej 53. člen Zakona o zakonskih zvezi in družinskih razmerjih že sedaj dopušča enostranske posvojitve, če tako rečem. To je sedaj pravna stroka dala, to mnenje. Tudi v odločbi Ustavnega sodišča je zelo jasno zapisno, torej tu umik, saj mi tako menimo, ni več mogoč.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vito Rožej, prosim.
Hvala lepa za besedo. Ta amandma je ponovno dokaz tega, da je edina zveličavna samo ena oblika družine in partnerske zveze, vse ostalo pač ne velja. Zunajzakonska skupnost je po tem predlogu diskriminirana, pa zdaj, ali naj velja, da je res ali ne, da je manj stabilna. Vas vprašam, ali poznate koga, ki je poročen samo zaradi forme, recimo zaradi tega, da bo dobil državljanstvo? Ali poznate koga, čigar zakonska zaobljuba ni veljala večno? Možno je, vprašajte kolega Grilla, če ne verjamete meni. To se seveda dogaja in zgolj dejstvo, da je nekdo poročen, še ne pomeni, da bo ta veza res trajna in da bo trajala. Pa še nekaj je treba vedeti. Slovenska zakonodaja recimo tudi v predlogu, v zakonu, ki ureja neplodnost in postopke oploditve z biomedicinsko pomočjo, ne razlikuje med zakonskimi pa zunajzakonskimi pari. Zunajzakonski pari imajo enako pravico do tega zdravljenja kot zakonski pari in, da ne bom še enkrat ponavljal, da se več kot polovica otrok rodi v zunajzakonskih zvezah. Nič ne rečem, tudi kakšna zunajzakonska zveza razpade, tako kot razpade kakšna zakonska zveza, ampak glede tega delati razliko, samo zaradi enega obreda, je pa diskriminatorno. Težko boste pričakovali, da bodo bodoče generacije, ki so si očitno večinsko izbrale drugačno skupnost kot pa zakonsko, razumele in podprle tak amandma. Jaz sam ga ne morem. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo k 213. in 227.a členu, amandmajema k tema dvema členoma. Prehajamo k 224. členu in k amandmaju Poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k naslovu 215. člena in k amandmaju Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim, gospod France Cukjati, potem Vito Rožej.
Člen govori, da bo odslej sodišče odločalo o posvojitvi otroka. Glede na to, da bo sodišče pretežno odločalo po vrstnem redu prijavljenih interesentov, menimo, da to ni dobro. Otrok ni igrača, pač pa gre za iskanje najboljšega ponudnika za posvojitev, najboljše okolje, kamor naj bi bil otrok posvojen. Zato smo zapisali kriterije, po katerih naj bi sodišče vendarle smelo in moralo odločati pri izbiri posvojitelja. Mislim, da je to smiselno, prav zaradi tega, ker bo sodišče sicer odločalo po vrstnem redu prijavljenih kandidatov.
Hvala lepa. Besedo ima Vito Rožej.
Od kod predlagatelju ideja, da bo sodišče odločalo po vrstnem redu prijavljenih, ne vem. Najbrž ne vedo, kako stvari do zdaj tečejo. To seveda ni res, temu ni tako. Tudi dati v obrazložitev amandmaja besede, kot so: "menda", "govori se", "najbrž bodo sodišča" – ali je to neka pravna osnova, na katero bi lahko naslonili tako občutljivo reč, kot je posvajanje? Lepo vas prosim! Tudi, da se napiše, kakšni ti pogoji so; če je zakonska zveza, skratka, se šteje za stabilno, če je preteklo pet let in v tem času nihče ni vložil zahteve za ločitev – ali se živi skupaj ali se ne živi skupaj, je popolnoma vseeno – če zadnja tri leta, ne vem, zakaj ne pet, če zadnja tri leta nihče ni bil pravnomočno obsojen ali v kazenskem postopku. Skratka, pet let sta skupaj, prvi dve leti se lahko še malo nori, potem je treba tri leta biti priden in potem si idealen posvojitelj. Za razliko od nekoga, ki mogoče deset let že vse skupaj počne in se ne krega. In zgolj samo na podlagi nekih takih formalnih dejstev nekomu dati prednost za posvojitev pomeni tudi po svoje zavezati sodišču roke, da bi se sploh lahko na podlagi relevantnih dejstev odločilo in videlo, kdo bi bil primernejši posvojitelj. Da ne govorim o tem, da je to samo nadaljevanje prejšnjega amandmaja oziroma prejšnjega člena, o katerem smo razpravljali, ki diskriminira zunajzakonske skupnosti v primerjavi z zakonsko, ne po vsebini seveda, zgolj in samo po formi, ker je samo ena in edina forma zveličavna. Zame ne, se oproščam.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o naslovu? [[oglašanje iz dvorane]] Ja, bomo imeli še 215. člen. Želi še kdo razpravljati o amandmaju k naslovu? Ugotavljam, da ne želi. Prehajamo na 215. člen in amandmaju Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Tisti, ki še imate čas za razpravo, seveda. Dr. Anja Kopač Mrak
Kdor ga je dobro planiral, se temu reče. Mislim, da je tu potrebno, da se v osnovi strinjamo z intenco, ki jo želi predlagatelj dati, ker, seveda je pomembno pri posvojitvah, da se ocenjuje stabilnost zveze, urejenost medsebojnih odnosov, primernost bivanjskih razmer in tako dalje. Vendar to niso izključni razlogi, seveda je tu treba tudi presojati, na primer, vzgibe za posvojitev, potencialne starševske sposobnosti, odnos do že morebitnih bioloških ali posvojenih otrok. Torej, postopek posvojitve je zapleten. In z zakonom predpisovati, kaj naj upošteva stroka in česa ne, smo še vedno na tistem, da bomo nekaj upoštevali, napisali, kaj je pomembno, druge pomembne stvari pa izpustili. Treba je poudariti, da se v 5. poglavju družinskega zakonika ureja prav področje posvojitev, kjer so predvsem v nekaterih členih, 224. in 226. členu, zelo natančno napisani postopki izbire in sam način odločanja. Torej, mi predlogu amandmaja nasprotujemo zaradi tega, ker izpostavlja samo določene stvari, ki pa niti niso tiste, ki odločajo o kakovosti odnosa v družini, kar pa je ključno za samo presojo o tem, kateri izmed možnih posvojiteljev je najboljši z vidika otrokovih koristi, kar je pa osnovni cilj posvojitev kot takih.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju Poslanske skupine SDS k 215. členu? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 222. člen in amandma poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS. Želi kdo o tem razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. O amandmaju k 227.a členu smo že razpravljali in zaključili razpravo. Prehajamo k 285. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 298. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS. Želi kdo o tem razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Zaključili smo razpravo o vloženih amandmajih. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 26.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O VARNOSTI IN ZDRAVJU PRI DELU V DRUGI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade. Besedo ima dr. Anja Kopač Mrak, državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Drage poslanke in poslanci! Osnovni cilj predloga zakona je priprava boljših rešitev od teh, ki za varnost in zdravje pri delu veljajo vse od sprejetja zakona julija 1999, z upoštevanjem načela racionalizacije postopkov in tudi z upoštevanjem načela, da se raven varnosti in zdravja delavcev v Sloveniji zaradi uveljavitve novih zakonskih zahtev ne sme spustiti pod že doseženo raven, ki so je deležni delavci pri delu na temelju veljavnih predpisov. Zakon je namenjen spodbujanju varnostne kulture, usmerjene v preprečevanje samega tveganja pri delu. Drugi cilji zakona se nanašajo na revizijo zakonskih določb zaradi odprave administrativnih bremen in z njimi povezanih stroškov, zlasti za delodajalce, ki zaposlujejo majhno število delavcev. S predlagano ureditvijo tudi na novo urejamo določbe, izjave o varnosti z oceno tveganja, ki pomeni dejansko osrednji del varovanja v primeru nesreč in drugih nezgod pri delu. V poglavju Obveznosti delodajalca predlog zakona podrobneje ureja zagotovitev prve pomoči delavcem in drugim osebam, navzočim v delovnem procesu, ter ukrepe za zagotovitev varstva pred požarom, in sicer to obveznost postavlja in ureja glede na naravo dejavnosti, s katero se ukvarja konkretni delodajalec, in na število pri njem zaposlenih delavcev in drugih oseb, navzočih v delovnem procesu. Novost predstavlja tudi določba o obveznostih delodajalca glede delavcev, ki delajo na takih delovnih mestih, na katerih je večja nevarnost za fizično nasilje tretjih oseb, in obveznostih delodajalcev v primerih trpinčenja, nadlegovanja in drugih oblik psihosocialnega tveganja. Nove so tudi določbe predloga zakona v zvezi z zagotavljanjem tako imenovanega predhodnega varstva. Te določbe naj bi po predlogu zakona prispevale, da bi načrtovalci, proizvajalci in dobavitelji upoštevali že med projektiranjem vse varnostne zahteve, ne pa šele delodajalec, ko je mnogokrat za učinkovito zagotovitev varnosti delavcev že prepozno. Predlog zakona določa možnost, da delodajalec le izjemoma prepusti opravljanje strokovnih nalog varnosti pri delu zunanji strokovni službi oziroma le takrat, ko sam nima usposobljenega strokovnega delavca. Ta določba je namenjena doslednejšemu izvajanju okvirne direktive in sloni na predpostavki, da delodajalec in pri njem zaposleni delavci najbolj temeljito poznajo posebnosti delovnega procesa, ki lahko vplivajo na varnostno in zdravstveno tveganje. V poglavju o pravicah in obveznosti delavcev je dodana nova določba, ki delavcu prepoveduje delati ali biti na delovnem mestu pod vplivom alkohola, drog ali drugih prepovedanih substanc, pod vplivom zdravil, ki bi lahko vplivala na njegove psihofizične zmožnosti pa, če je za konkretna delovna mesta tako določeno v izjavi o varnosti z oceno tveganja. Predlog zakona v novem poglavju o dolžnostih samozaposlenih oseb najprej opredeljuje samozaposleno osebo in temeljne obveznosti glede varovanja lastnega zdravja, pri čemer upošteva načelo zmanjševanja administrativnih bremen in z njimi povezanih stroškov. Zakon predstavlja korak naprej na področju varnosti in zdravja pri delu, predvsem pa pri vzpostavljanju varnostne kulture. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Andreji Črnak Meglič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ponovno pozdravljeni! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 29. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o varnosti in zdravju pri delu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po rednem postopku predložila Vlada. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki predlagatelja, Zakonodajno-pravne službe Državnega sveta, Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, Zbornice varnosti in zdravja pri delu, Gospodarske zbornice Slovenije, Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, Združenja delodajalcev obrtnih dejavnosti Slovenije. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine koalicije ter poslanska skupina nepovezanih poslancev. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je v okviru pripomb načelne narave opozorila, da so nekateri deli predstavitve zakona zapisani tako, da je namen predlagatelja težje razpoznaven, nekatere zakonske določbe pa so predvsem vzgojne narave. Zakonodajno-pravna služba je k predlogu zakona podala tudi konkretne pripombe. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Komisije za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide Državnega sveta, ki predlog zakona podpira. Odbor je bil seznanjen tudi s predlogi zgoraj navedenih zbornic in združenja, nekatere njihove predloge pa je tudi povzel in sprejel kot amandmaje odbora. V uvodni dopolnilni obrazložitvi členov je predstavnica predlagatelja na kratko predstavila temeljne razloge za sprejetje predloga zakona ter zlasti njegove poglavitne rešitve. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je predstavil pisno mnenje in povedal, da je bil pretežni del pripomb upoštevan z vloženimi amandmaji koalicijskih skupin. V razpravi o posameznih členih in vloženih amandmajih so članice in člani odbora največ časa namenili obravnavi namena in cilja predloga zakona, temeljnim načelom, ocenjevanju tveganja, strokovnim delavcem za varnost pri delu in njihovim nalogam, strokovnemu izpitu ter drugim vsebinam. V razpravi je bilo izpostavljeno stališče, da bi bilo bolje, da bi se o predlogu zakona opravila javna predstavitev mnenj, saj je po mnenju nekaterih razpravljavcev nivo varnosti in zdravja pri delu tak, da se znižuje, kar ima lahko hude posledice. Nekateri razpravljavci so menili, da ta predlog ne nadgrajuje starega zakona, saj je bil pripravljen v želji, da se ugaja delodajalcem, s tem pa ustvarja nevarno delovno okolje. Pogrešajo tudi sistem malusov in bonusov, stimulacij za delodajalce za vlaganje v varnost in zdravje pri delu. Postavljeno je bilo tudi vprašanje, kaj je z davčnimi olajšavami za večja vlaganja v zdravje in varnost pri delu. Odprava administrativnih ovir je dobra, vendar pa mora biti natančno proučena, saj s tem lahko prehajamo na rahljanje že določenih doseženih standardov varnosti in zdravja pri delu. Po mnenju teh je bil predlog zakona kompromis, ki je bolj nagnjen h kapitalu kot stroki in varnosti. Na drugi strani so zagovorniki predloga zakona iz zakonskih rešitev izpostavili dejstvo, da je bil predlog usklajen s socialnimi partnerji, predstavniki predlagatelja pa so poudarili, da so proučili različne koncepte na področju varnosti in zdravja pri delu, tudi sistem malusov in bonusov, vendar so se odločili za rešitve, ki so predlagane v predlogu zakona. Osnovni cilj zakona je bila priprava boljših rešitev, kot so v obstoječem zakonu, z upoštevanjem načela racionalizacije postopkov, načela, da se raven varnosti in zdravja delavcev zaradi uveljavitve novih zakonskih zahtev ne sme spustiti pod že doseženo raven, ki so je deležni delavci pri delu na temelju že veljavnih predpisov. Poudarili so, da je določitev izjem pri uporabi zakona v skladu z direktivo. Nasprotovali so tudi mnenju, da je predlog zakona bolj nagnjen h kapitalu kot stoki in varnosti, saj so poskušali najti ravnovesje med različnimi interesi, vendar ne na račun varnosti in zdravja pri delu, res pa niso prisluhnili predlogu prenosa javnih pooblastil na dotično zbornico. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Dopolnjen predlog zakona je sestavni vel tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Franc Jurša. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V naši poslanski skupini vsebinske spremembe in nadgradnje tega področja podpiramo, saj je iz vsebine predloga zakona razvidno, da gre kljub racionalnejšim postopkom odprave administrativnih bremen in z njimi povezanih stroškov za delodajalce za višanje standarda zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu zaposlenih. Vsebina zakona sledi temeljnim načelom, ki morajo veljati kot standardi na področju varstva in zdravja pri delu. Osnovni cilj zakona je po predlagateljevih besedah priprava boljših rešitev, ki bodo v smeri preprečevanja tveganj pri delu in spodbujanja varnostne kulture. Najpomembnejši instrument za vodenje varnosti in zdravja pri delu je tudi po noveli zakona še vedno izjava varnosti z oceno tveganja. Zdravstveni pregledi delavcev morajo ustrezati varstvenemu in zdravstvenem tveganju, opredeljenemu v oceni tveganja. V primerjavi z dosedanjo ureditvijo predlog zakona te preglede izrecno povezuje s tveganji za varnost in zdravje pri delu, ki so ugotovljena za posamezno delovno mesto. Delodajalci bodo morali delavcem omogočiti bolj usmerjene zdravstvene preglede in v obsegu, ki bo utemeljen z ugotovljenim tveganjem na delovnem mestu. To dejansko pripelje do tega, da se bodo lahko poklicne bolezni in poškodbe pri delu vnaprej ovrednotile, večja bo možnost sprotnega ugotavljanja bolezenskih stanj, neposredno povezanih z delovnim mestom, večja bo možnost preprečevanja tveganj, tako, da bodo delodajalci lahko zelo konkretno in sproti prilagajali in izboljševali delovna mesta. To je ne nazadnje pomembno tudi zaradi daljše delovne dobe, ki nujno zahteva ohranjanje zdravja in psihofizičnih sposobnostih delavcev. Predlagatelj je pri snovanju zakona sledil tudi mnogim ugotovitvam inšpektorata za delo in stroke s področja varnosti in zdravja pri delu, zato se to področje spreminja tudi v skladu z njihovimi izsledki. Med njimi je tudi ta, da morajo biti načela varnega in zdravega dela upoštevana že pri načrtovanju delovnega okolja, prostorov, postopkov, uporabe delovne in osebne varovalne opreme in uporabe nevarnih snovi. Gre za uvedbo tako imenovanega predhodnega varstva, ki bo prispevalo, da bodo načrtovalci, proizvajalci in dobavitelji opreme že med projektiranjem upoštevali vse varnostne zahteve, ne pa šele delodajalec, ko je mnogokrat za učinkovito zagotovitev varnosti delavcev že prepozno. V Poslanski skupini DeSUS pa smo zadovoljni z dvema novostma, ki se vpeljujeta v tem zakonu. Zlasti pozdravljamo dolžnost delodajalcev, da poskrbijo za ukrepe preprečevanja nevarnosti na delovnih mestih, kjer so zaposleni izpostavljeni večjim tveganjem za nasilje tretjih oseb in ukrepe za primere nasilja, trpinčenja, nadlegovanja in drugih psihosocialnih tveganj na delovnem mestu. Še posebej pa pozdravljamo določilo o prepovedi dela pod vplivom alkohola, drog in drugih substanc, ki vplivajo na psihofizično stanje človeka in s tem na normalno in varno delo. Po novem eksplicitna določba o prepovedi dela pod vplivom alkohola tako bistveno dopolnjuje obstoječe splošne določbe Zakona o delovnih razmerjih in Zakona o omejevanju porabe alkohola, ki šele po ovinkih pripeljeta do zaključkov, da je uporaba alkohola na delovnem mestu in delo pod njegovim vplivom prepovedano. Tako eksplicitno prepoved je nujno treba gledati kot prispevek k povečevanju zdravja posameznika, varnega delovnega okolja zanj in za vse ostale delavce in seveda za zagotavljanje kvalitetnega in pravočasnega izpolnjevanja delovnih obveznosti. V naši poslanski skupini se z novostmi na področju zakonodaje varnosti in zdravja pri delu strinjamo in bomo zakon tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Sara Viler v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Namen in cilj zakona o varnosti in zdravju pri delu je, da določa pravila na tem področju glede preprečevanja poškodb pri delu, poklicnih bolezni in drugih bolezni, povezanih z delom. Na podlagi že veljavnega Zakona o varnosti in zdravju pri delu je delodajalec dolžan skrbeti za varnost in zdravje svojih zaposlenih. Vlada naj bi z novih predlogom zakona predlagala boljše rešitve veljavne zakonodaje glede revizije zakonskih določb zaradi odprave administrativnih bremen in z njimi povezanih stroškov za delodajalce. Zakon naj bi bil namenjen spodbujanju varnostne kulture, usmerjen v preprečevanje tveganja pri delu in skrbi, da so predpisani ukrepi stvarni in učinkoviti ter da omogočajo dejansko in ne samo birokratsko uskladitev s predpisi. Glavna naloga pri izvajanju varnosti in zdravja pri delu je predvsem v ukrepih za zmanjševanje števila nezgod na delu. Mnogi delavci so na svojem delovnem mestu izpostavljeni različnim tveganjem: kemijskim, biološkim in fizikalnim dejavnikom, škodljivim ergonomskim učinkom, zapleteni mešanici varnostnih nesreč in varnostnih tveganj, skupaj z različnimi psihosocialnimi dejavniki tveganja. Že res, da predlog zakona opredeljuje v svojem 23. in 24. členu nasilje, trpinčenje, nadlegovanje in psihosocialna tveganja. Vendar izrecno pogrešamo zavarovanje zaposlenih pred različnimi oblikami psihološkega nasilja delodajalca v odnosu do delavca in obratno. Kljub veljavnemu Kazenskemu zakoniku, ki opredeljuje vse oblike mobinga kot kaznivo dejanje, pogrešamo natančno definirano zaščito zaposlenih pred tovrstnim nasiljem. Nikakor namreč ne gre prezreti, da se stopnja psihičnega nasilja na vseh ravneh zaposlenih v dejavnosti povečuje. Mobing na delovnem mestu je namreč pogosto povezan z zlorabo moči, pri čemer se žrtve zelo težko branijo. Še posebej se je težko braniti pred prefinjenimi oblikami mobinga, kot so degradacija na delovnem mestu in socialna izkoriščenost. Preprečevanje delovnih nezgod in poškodb pri delu kaže na odnos med človekom in okoljem. Vsako leto je v Evropski uniji več kot 4 milijone nesreč pri delu. Če k temu dodamo še odsotnosti z dela ali odsotnosti do treh dni, se skupno število ocenjuje na več kot 6 milijonov. Zakon o varnosti in zdravju pri delu naj bi se uporabljal za vse osebe, ki so obvezno zavarovane za poškodbo pri delu in poklicne bolezni, ter v vseh dejavnostih, gospodarskih in negospodarskih, razen tistih, v katerih sta varnost in zdravje pri delu opredeljena s posebnimi predpisi, kot, na primer, pri vojski in policiji. Osnovno načelo, po katerem se predlog zakona ravna, je, da je delodajalec tisti, ki je po zakonu odgovoren za zdravo in varno delo delavcev. Vsekakor ne gre prezreti niti dejstva, da se predvsem delodajalci v največji meri soočajo s stroški, povezanimi z nadomestilom plač za čas odsotnosti z dela zaradi bolezni, s stroški, povezanimi z manjšo produktivnostjo in zamenjavo delavcev, kar ima lahko negativen vpliv na konkurenčnost podjetja. Breme nesreče in slabega zdravstvenega stanja presega stroške izostajanja od dela. Zavarovanje pokrije le manjši delež stroškov, ki nastanejo zaradi nesreče ali nezgode. Razmerje med plačano zavarovalno premijo in nezavarovanimi izgubami se giblje v razmerju od 1 : 8 do 1 : 36. Po podatkih Gospodarske zbornice Slovenije se je leta 2008 v Slovenijo poškodovalo 17 tisoč delavcev na delovnem mestu. Od tega jih je umrlo kar 25. Med vzroki za tragične nezgode so predvsem padec z višine, udarec težkega predmeta in električni udar. Inšpektorji za delo ugotavljajo, da do takšnih dogodkov prihaja predvsem zaradi slabe organizacije dela in nespoštovanja pravil varstva pri delu. Po uradnih podatkih Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije je bilo v letu 2009 kar 21 tisoč primerov poškodb pri delu, od tega 31 smrtnih poškodb pri delu. Nikakor ne gre zanemariti niti podatka, da je bilo kar 880 tisoč primerov začasne nezmožnosti dela iz bolezenskih razlogov, 624 tisoč v breme delodajalca, okoli 300 pa v breme Zavoda za zdravstveno zavarovanje. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo kljub nekaterim pomanjkljivostim predloga zakona ta predlog podprli. Menimo namreč, da je vsekakor v prvi vrsti treba zaščititi vse zaposlene, jim omogočiti varno in prijetno delovno okolje. Zaskrbljeni smo le, ali bo zaupano nalogo inšpektorat zmožen izvesti dosledno, pošteno in v skladu s svojimi pooblastili. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Ljubo Germič v imenu Poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav! V Poslanskem klubu LDS zakon, ki je pred nami, razumemo kot korak v smeri boljšim in prizadevnejšim rešitvam od teh, ki so za varnost in zdravje pri delu veljale vse od sprejetja zakona v juliju leta 1999. V Poslanskem klubu LDS razumemo zdravje in skrb za varnost delavcev kot pomembno vrednoto, ki mora biti temelj vsakršnega odnosa zakonodajalca do problemov, ki jih prinaša narava dela v današnji družbi. Ob upoštevanju načela racionalizacije postopkov in načela, da se raven varnosti in zdravja delavcev v Sloveniji zaradi uveljavitve novih zakonskih zahtev ne sme spustiti pod že doseženo raven, ki so je deležni delavci pri delu na temelju veljavnih predpisov, se v Poslanskem klubu LDS zavedamo nujne spremembe obstoječe zakonodaje, ki zaradi družbenih in ekonomskih sprememb ne ustreza več realnemu stanju na terenu. Zato v Poslanskem klubu LDS predlog spremembe zakona, ki je pred nami, podpiramo, saj je namenjen spodbujanju varnostne kulture, usmerjene v preprečevanje tveganja pri delu, in skrbi, da so predpisani ukrepi stvarni in učinkoviti ter da omogočajo dejansko in ne samo birokratsko urejanje in uskladitve s predpisi. Zaradi doseganja zgoraj navedenih ciljev se s predlaganim zakonom preverja delovanje osnovnih institutov glede varnosti zdravja pri delu, kakršni so: informiranost in usposabljanje delavcev za varno in zdravo delo, delavska udeležba pri upravljanju varnosti in zdravja pri delu, zdravstveni nadzor, predvsem pa se preverjajo delovanje in učinki, izjave o varnosti ter ocenjevanje tveganja. Osnovno načelo glede pravic in obveznosti delodajalcev in delavcev v zvezi z varnim in zdravim delom, po katerem se predlog zakona ravna, je, da je delodajalec tisti, ki je odgovoren za varno in zdravo delo delavcev. Četudi strokovne naloge v zvezi z varnostjo in zdravjem pri delu prepusti strokovnim delavcem, ga to ne razbremeni odgovornosti. Načelo zakona je še, da so vse obveznosti delodajalca glede varnega in zdravega dela delavcev hkrati pravice slednjih, čeprav imajo tudi delavci po predlogu zakona dolžnost skrbeti za lastno varnost in zdravje ter za varnost in zdravje sodelavcev. Zakon opredeljuje še načelo obvezne udeležbe delavcev pri upravljanju varnosti in zdravja pri delu. V Poslanskem klubu LDS se nam zdi izjemno pomembno dejstvo, da predlog zakona z različnimi ukrepi poudarja pomen preventivnega delovanja na tem področju, ker resnično pride do izraza trditev, da je bolezen ali poškodbo bolje preprečiti kot zdraviti. V tem kontekstu je pomemben institut prihodnjega varstva, ki od delodajalca zahteva, da pri načrtovanju delovnega okolja in postopkov zagotovi upoštevanje vseh vplivov na varno in zdravo delo delavcev, pri načrtovanju dela pa upošteva njihove duševne in telesne sposobnosti ter preprečuje in zmanjšuje tveganja zaradi delovnih obremenitev, od katerih sta odvisna njihova varnost in zdravje. Načelo delodajalčeve vrhovne odgovornosti za varnost in zdravje delavcev je, da stroški za izvajanje preventivnih ukrepov nikoli ne smejo bremeniti delavca oziroma mu povzročati kakršnih koli finančnih obveznosti. Zakon opredeljuje tudi načelo medsebojnega sodelovanja vseh ključnih deležnikov na področju varnosti in zdravja pri delu, to je socialnih partnerjev, univerz in zavarovalnic. Zadnje načelo zakona je načelo vpeljave varnosti zdravja pri delu v programe izobraževanja in usposabljanja vseh vrst in vseh smeri kot bistvenih elementov za graditev varnostne kulturne ter za uveljavljanje varnosti in zdravja pri delu, vse od najzgodnejše dobe. Pri tem moramo v Poslanskem klubu LDS posebej poudariti, da se s spremembami, ki smo jim priča v družbi, porajajo tudi spremembe v delovnem procesu. V zadnjem času so poleg poškodb in bolezni, ki so lahko posledica delovnega procesa, prisotne tudi drugačne oblike negativnih učinkov na zaposlene, kot so, recimo, prikrite oblike pritiska na zaposlene, mobing, kot oblika, ki seveda ima bistvene posledice na psihično stanje zaposlenih. V Poslanskem klubu LDS to spremembo vidimo kot korak naprej, tudi na tem izjemno pomembnem področju varnosti in zdravja pri delu. V Poslanskem klubu LDS predlog zakona podpiramo, saj menimo, da v njem predlagane rešitve odražajo realno situacijo na trgu dela in so naravnane v smer, ki omogoča večjo zaščito in varnost delavcev pri opravljanju njihovega dela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Razprave ob Zakonu o varnosti in zdravju pri delu so tekle v dveh smereh. Ena je bila premalo slišana, druga nekoliko bolj, ampak ta, ki je bila malo manj slišana, tudi ni neposreden predmet tega zakona, zato bom samo omenil, ker se mi pa zdi, da je izredno pomembno, da se bomo teh razprav tudi lotili. Gre namreč za razpravljanje, razmišljanje o tem, kako ravnati s sredstvi, ki so namenjena za varovanje zdravja, za zavarovanja, zato, da se poškodbe in bolezni, povezane z delom, odškodujejo. In ta razprava, ki je bila že zdavnaj začeta in nikoli dokončana, se bo verjetno morala vrniti tudi med nas, iz zelo preprostega razloga: zato, ker tudi sicer vsi vemo, da je treba najti načine in sredstva, instrumente, da bodo delodajalci stimulirani za to, da bodo vlagali namensko v varovanje pri delu, v najširšem smislu, in manj v to, da bodo tisti, ki bodo bodisi poškodovani ali pa zboleli, imeli ustrezno nadomestilo. Ampak to omenjam samo kot eno izmed nedokončanih tem za razmišljanje. Drugi del razprave je tekel v zvezi z določbami, ki so v tem zakonu zapisane, in Poslanska skupina nepovezanih poslancev ta predlog zakona podpira. Mislimo, da je dober, da je dovolj celovit, celostno mišljen. Sami smo imeli sicer tudi nekaj pripomb in amandmajev. Pri tem smo bili neuslišani, ampak zaradi tega ne odrekamo podpore zakonu, ki je sicer dober. Je pa morebiti treba reči nekaj v zvezi s cilji predlagatelja, ki jih ima s tem zakonom. Ta cilj je bil vsaj enkrat danes že ponovljen – ne znižati ravni varstva pri delu in varovanja zdravja. To spričo podatkov, ki jih poznamo, ni dovolj ambiciozen cilj. To je preslabo zastavljeno, ker po podatkih, ki smo jih spremljali, se je v preteklem desetletju stopnja poškodb, stopnja bolezni, povezanih z zdravjem, poviševala. Nekoliko se je znižala samo v zadnjem letu ali dveh, verjetno zaradi tega, ker je tudi gospodarska aktivnost bila nekoliko nižja. Sicer pa ni nobenega razloga, da bi se zadovoljili, da bomo sprejeli zakon s ciljem, da bo ohranili stopnjo ravni varnosti in zdravja pri delu, kakršno imamo. Nekaj podatkov smo danes že slišali. Naj dodam k temu še – o tem sicer ne piše v uvodu k temu zakonu, to smo pač napaberkovali po različnih medijih –, da imamo približno 11 milijonov dni odsotnosti, povezanih z boleznimi v Sloveniji v enem letu. Če ta številka drži, je to enormna številka, ki se jo da zniževati z ustreznimi ukrepi, tudi s takšnimi, ki so predvideni v tem predlogu zakona, in na ta način preprečiti to, da se bomo prepogosto ukvarjali s posledicami neustreznega ravnanja, tako pri načrtovanju delovnih mest oziroma delovnih procesov kot pri izvajanju in samem varovanju, tudi delavcev samih, kadar ta delovni proces izvajajo. Nekatere druge številke govorijo o stotinah smrti na leto, povezanih bodisi s poškodbami pri delu, tega je seveda manjše število, bodisi z boleznimi, povezanimi z delom. In vse te številke so nekateri preračunali na eno izmed številk, ki se ji reče 6 % družbenega bruto produkta, ki ga izgubimo zaradi tega, ker nimamo dovolj varovanega zdravja in tudi ne samih postopkov v procesu dela. To, menimo, to ambicijo, da bomo ohranili sedanjo stopnjo, moramo dvigniti. Sicer pa v poslanski skupini ocenjujemo, da se to da najlažje narediti s tem, da se dviguje nivo znanja, da se to tudi umesti, tudi z ustreznimi dokumenti in službami, kadar in kjer je potrebno v samih proizvodnih procesih, in v zvezi s tem bomo kakšen amandma obnovili in kakšnega izmed predlaganih tudi podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Križman v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospa sekretarka, kolegice in kolegi! Področje varnosti in zdravja pri delu v ožjem smislu obsega pravice in obveznosti delodajalcev in delavcev, vendar je treba poudariti, da varno in zdravo delo sega tudi širše. Zajema namreč pomemben vidik sistema socialne varnosti. Ozaveščanje delodajalcev in delavcev o nujnosti varovanja zdravja v podjetju ima vpliv tudi na varovanje zdravega okolja, kar se prav tako odraža na zdravju in blaginji vseh prebivalcev. Skrb za varnost in zdravje pri delu v uspešnih podjetjih je eno od prvih načel politike gospodarnega in etično usmerjenega podjetja. Zavedati se je treba tudi dejstva, da večina posameznikov, ki so zaposleni, velik del svojega aktivnega življenja preživi na delovnem mestu. Tako na primer se stopnja delovne aktivnosti v Sloveniji giblje okoli 55 %, kar pomeni 820 tisoč prebivalk in prebivalcev. Posebej na področju trga dela, delovnopravne zakonodaje ter tudi zakonodaje s področja varnosti in zdravja pri delu. Zaradi spremenjenih družbenih, gospodarskih in socialnih razmerij, ki prinašajo nova tveganja in izzive za zagotavljanje ustrezne ravni varnosti in zdravja pri delu, smo Socialni demokrati že v alternativnem vladnem programu nakazali, da si bomo pri oblikovanju vladne politike prizadevali za izboljšanje kakovosti na področju zaposlovanja, za izboljšanje delovnih pogojev ter večjo skrb za zdravje in varnost pri delu. Pred nami je torej nov sistemski zakon, ki v Sloveniji ureja področje varnosti in zdravja delavcev. Ob tem je treba povedati, da novela, ki je nastala na podlagi analize desetletnega izvajanja v praksi, ne prinaša drastičnih konceptualnih premikov, prinaša pa nekatere pomembne novosti, ki jih velja izpostaviti. Posodablja se glavni instrument na področju varnosti in zdravja pri delu, to je izjava o varnosti z oceno tveganja, pri čemer se zagotavlja tudi boljša obveščenost delavcev in drugih navzočih v delovnem procesu o tveganju ter pravica vpogleda v aktualno izjavo o varnosti in oceni tveganja. Z vidika varovanja pravic delavcev se zagotavlja prva pomoč delavcem in drugim osebam, navzočih v delovnim procesu, ter ukrepi za zagotovitev varstva pred požarom. Pomembne so določbe o obveznostih delodajalca glede delavcev, ki delajo na takih delovnih mestih, na katerih je večja nevarnost za fizično nasilje tretjih oseb, in obveznostih delodajalca v primerih trpinčenja, nadlegovanja ali drugih oblik psihosocialnega tveganja. Na novo so opredeljene obveznosti samozaposlenih v zvezi z zagotavljanjem lastne varnosti in zdravja z namenom odprave administrativnih ovir, ter zmanjševanje stroškov, zlasti za male delodajalce. Zaostruje se tudi nadzor nad izvajanjem zakonskih določb. Tako se daje mandat inšpekciji za delo, ki opravlja nadzorstvo, da izreče globo v katerikoli višini predpisanega razpona, pri čemer upošteva težo in okoliščine prekrška. V Sloveniji ni enotne metodologije za celostno spremljanje, vrednotenje in analizo področja varnosti in zdravja pri delu, zato pomembno novost v zakonu predstavlja določba, s katero Inšpektorat Republike Slovenije za delo postaja upravljavec nekaterih pomembnih evidenc. To bo inšpektoratu omogočilo spremljanje in analiziranje vzrokov nezgod ter služilo za načrtovanje politike preprečevanja nezgod in bolezni pri delu. V razpravi na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide so bile na predlog zakona izrečene nekatere kritike, s katerimi se ni moč strinjati. Težko bi se, na primer, strinjali z očitki, da zakon ne prestavlja nadgradnje obstoječega zakona, ter da je predlog zakona kompromis, ki je bolj nagnjen h kapitalu kot stroki in varnosti. Prav nasprotno, Socialni demokrati ocenjujemo, da predlog novega zakona o varnosti in zdravju pri delu izpostavlja pravo ravnotežje med ukrepi za racionalizacijo in deregulacijo področja ter zahtevami stroke za to, da se raven varnosti in zdravja delavcev v Sloveniji ohrani in na področjih, kjer je to potrebno, še dodatno okrepi. V zvezi s tem je treba opozoriti na osnovno načelo glede pravic in obveznosti delodajalcev in delavcev v zvezi z varnim in zdravim delom, po katerem se predlog zakona ravna. To je, da je delodajalec tisti, ki je odgovoren za varno in zdravo delo; četudi strokovne naloge v zvezi z varnostjo in zdravjem pri delu prepusti strokovnim delavcem, ga to ne razbremeni odgovornosti. Socialni demokrati menimo, da novi zakon o varnosti in zdravju pri delu prinaša ustrezne obrazložitve z vidika pravic in obveznosti delavcev kot tudi delodajalcev, zato ga bomo v drugi obravnavi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Štefan Tisel v imenu Poslanske skupine SDS.
Vsem lep pozdrav, spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana gospa državna sekretarka s sodelavko, poslanke in poslanci! Cilj novele zakona o varnosti in zdravju pri delu je izboljšati sedaj veljavni zakon iz leta 1999 tako, da se varnost delavcev ne sme spustiti pod že doseženo raven, hkrati pa bi se racionalizirali postopki varnosti pri delu, odpravile administrativne ovire ter dosegla doslednejša implementacija evropskih direktiv. Zakon opredeljuje dolžnost preventivnega delovanja delodajalca v zvezi z zagotavljanjem varnosti in zdravja pri delu. Ker že sama predlagana novela zakona določa minimalne zahteve glede ocene tveganja, oblike ter vsebine izjave o varnosti, z institutom izjave o varnosti z oceno tveganja odpravlja potrebo po podzakonskem aktu. Prav tako podrobneje ureja zagotavljanje prve pomoči delavcem in varstva pred požarom, uvaja določbe o obveznostih delodajalcev glede delavcev, ki so izpostavljeni večji nevarnosti za fizično nasilje tretjih oseb in predvideva obveznosti delodajalca v primeru psihofizičnega nasilja. Novela uvaja nekakšno predhodno varstvo, ki bo od delodajalcev zahtevalo, da bodo delavce pred uporabo delovne opreme ali objekta z dokumentacijo seznanili z varnostno-tehničnimi podatki, potrebnimi za ocenjevanje tveganja in za predpisovanje varnostnih ukrepov, pri čemer bodo morali vse varnostne ukrepe upoštevati že proizvajalci in dobavitelji opreme in ne šele delodajalec. Novela zakona uvaja tudi jasno določilo, da morajo zdravstveni pregledi delavcev ustrezati varnostnemu in zdravstvenemu tveganju. Gotovo mora biti interes za varnost in zdravje pri delu tako na strani delodajalcev kot delojemalcev. Varnost in zdravje pri delu je ne nazadnje osnovna človekova pravica, zaposleni pa v podjetju predstavljajo največji kapital. Preventiva je vedno koristnejša in cenejša kot pa kurativa. Zakonska podlaga je samo pomoč, da so stvari sistematično urejene, in seveda so predvidene tudi kazni za kršitelje. Z novim zakonom se nekoliko poenostavlja administriranje in tudi finančno racionalizira, zlasti za samozaposlene, ki nimajo zaposlenih delavcev in tudi samozaposlene kmete, ki jim je kmetovanje osnovna dejavnost. Vsekakor je delodajalec odgovorna oseba, in če ni sam strokovno usposobljen za področje varnosti pri delu, bo pooblastil ustreznega sodelavca oziroma strokovnjaka, gotovo pa bo sodeloval z institucijo, ki je ekspertna za področje varnosti in zdravja pri delu. To so varnostni inženirji in zdravniki specialisti medicine dela. Stroka je zainteresirana, da ima pooblastila in s tem tudi zaslužek. Stvar zakona oziroma predpisov pa je, da je to razmerje v ravnovesju, kar pomeni, da imajo večja podjetja oziroma podjetja, kjer so riziki glede varnosti večji, svoje zaposlene strokovnjake, druga podjetja pa imajo ustrezen pogodbeni odnos s strokovnjaki, ki jim svetujejo ter občasno preverjajo stanje v podjetju s področja varnosti in zdravja pri delu. Zato je prav, da delodajalec in strokovnjak skupaj uskladita potrebno sodelovanje do nivoja, ki ga podjetje potrebuje. Gotovo je, da si izvajalci želijo čim več sodelovanja, podjetnik oziroma delodajalec pa želi racionalen odnos. Predlog novele zakona je nekoliko zaobšel stroko, zato smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke prisluhnili predlogu Zbornice varnosti in zdravja pri delu in predlagali amandmaje, med drugim tudi tega, da v 31. členu predlaganega zakona ostane v veljavi strokovni izpit iz splošnega in posebnega dela, opravljen pred uveljavitvijo tega zakona. Čeprav je bil predlog amandmaja na odboru zavrnjen, smo zadovoljni, da ga vidimo med obstoječimi amandmaji, ki ga predlagajo tisti, ki so ga na odboru predhodno zavrnili. Upamo, da bo novela zakona koristna tako za delodajalce, delojemalce in stroko. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka s kolegico, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares – nova politika bomo Predlog zakona o varnosti in zdravju pri delu podprli, ker prinaša izboljšave na področju zdravja in varnosti delovnega okolja, med javno razpravo in nadaljnjimi usklajevanji pa je področno ministrstvo sprejelo tudi nekatere predloge naše stranke, za katere smo prepričani, da prinašajo v vsebino določene izboljšave. V poslanski skupini se strinjamo z izhodišči vladnega predloga, katerega osnovni cilj je priprava takšnih rešitev, ki poleg izboljšav upoštevajo tudi racionalizacijo postopkov in preprečujejo možnost zniževanja ravni varnosti in zdravja pri delu. Glede na predlagane rešitve pa močno upamo, da se bo v slovenskem poslovnem okolju resnično dvignila tudi varnostna kultura, ki naj bo usmerjena k preprečevanju tveganj pri upravljanju dela. Pa ne govorimo zgolj o delovno intenzivnih panogah, ampak tudi o drugih okoljih, v katerih so zaposleni podvrženi drugim oblikam nevarnosti oziroma šikaniranju. Glede samega zdravja pri delu sicer v Poslanski skupini Zares – nova politika pogrešamo aktivnejšo vlogo ostalih resorjev, saj je že dolgo jasno, da tako imenovane poklicne bolezni v naši državi ne sledijo realnemu stanju v delovnih organizacijah. Po drugi strani pa je ravno v temu času postalo jasno, da so nekateri delodajalci tudi na temu področju žal lahko in tudi so pišmeuharski, o čemer pričajo razne poškodbe pri delu. Po navedbah predlagatelja je zaradi odprave administrativnih bremen in z njimi povezanih stroškov, zlasti za delodajalce, eden pomembnejših ciljev tudi revizija določb, ki se nanašajo na delodajalce, ki zaposlujejo majhno število delavcev. Zato na novo opredeljujemo obveznosti samozaposlenih v zvezi z zagotavljanjem lastne varnosti in zdravja. Da bi v kar največji meri dejansko lahko dosegali zastavljene cilje, uvaja predlog zakona tudi preverjanje delovanja osnovnih institutov glede varnosti in zdravja pri delu, med katerimi so: informiranost in usposabljanje delavcev za varno in zdravo delo, pa delavska udeležba pri upravljanju varnosti in zdravja pri delu, zdravstveni nadzor, delovanje in učinki, izjave o varnosti ter ocenjevanje tveganja. Na samem odboru je bilo sicer predvsem s strani opozicijskih poslancev, pa tudi drugih slišati, da je zakon premalo ambiciozen. Opozorjeno je bilo na samo učinkovitost izvajanja zakona, na možnost uvedbe bonusov in malusov v odvisnosti od zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu, kar pa po naši oceni postavlja pod vprašanj osnovno pojmovanje in zagotavljanje ustreznega delovnega okolja. V Poslanski skupini Zares – nova politika bomo, kot rečeno, predlog zakona podprli, saj smo prepričani, da bo tudi v praksi glede na novo opredeljene rešitve zakon dejansko omogočil boljše in bolj zdravo delovno okolje, neodvisno od posamezne poslovne oziroma delovne panoge.
Hvala lepa. In še gospod Jakob Presečnik bo podal stališče v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka s sodelavko, spoštovane kolegice in kolegi! Razumljivo, da so bile na začetku priprave tega zakona zelo različni pogledi tako obeh zbornic, gospodarske, obrtne, kot predstavnikov delojemalcev, same strokovne zbornice oziroma strokovne javnosti, vendar moram pri tem le pohvaliti, tak je bil tudi moj prvi občutek na začetku seje odbora, ko smo pripravljali dokončno verzijo tega zakona, vendar moram priznati, da imam v tem primeru pohvalen pogled na delo vseh, ki ste predlog tega zakona pripravljali in ga tudi po moji oceni, po naši oceni, po oceni poslanske skupine, zelo dobro uskladili, kljub temu, da ga ni bilo enostavno uskladiti. Nedvomno drži, da večina ljudi velik del svojega dragocenega aktivnega življenja preživi na delu, zato je izredno pomembno, da delajo oziroma delamo v varnem in zdravem okolju. Dokazano je to, da izostanki iz dela, še posebej po rehabilitacijah po poškodbah, presegajo dobesedno vse razumne meje in obremenjujejo socialne blagajne in vplivajo na učinkovitost gospodarstva. Podatki o poškodbah, o poklicnih boleznih in pa, na žalost, tudi o smrtnih primerih, o smrtnih žrtvah v zvezi z delom oziroma pri delu, so zaskrbljujoči. Ne bom jih ponavljal, tukaj so bili na tem mestu že danes večkrat ponavljani in izrečeni. Še največ teh poškodb pa se zgodi v gradbeništvu, rudarstvu, kmetijstvu, gozdarstvu, transportu. Seveda je pa med smrtnimi primeri zaradi poškodb pri delu največ gradbenih delavcev. To je seveda zaskrbljujoče in dejstvo je, da moramo na teh področjih tem primerom posvetiti še največjo pozornost. Dva cilja glavna je treba in je tudi pripravljavec zakona zasledoval. Kot prvo, varno in človeka vredno delo, ki je tudi v času finančne in gospodarske krize nujno in nepogrešljivo, ter drugi cilj, racionalizacija in odprava nepotrebnih birokratskih in administrativnih del v zvezi z varnostjo in zdravjem pri delu; še posebej pri malih podjetnikih in obrtnikih to pride še posebno do izraza. Kot rečeno, tudi v krizi se seveda ne sme zmanjšati standardov varstva pri delu do take mere, da je ogroženo zdravje delavcev, saj bi take spremembe prinesle zagotovo dolgoročne negativne posledice. Pomemben dejavnik, ki dodatno zahteva visoko raven zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu, je zagotovo tudi podaljševanje delovne dobe, in kot zagovarjajo strokovnjaki, varnost in zdravje pri delu ni strošek, ampak dobra investicija. Kljub vsemu in kljub temu pa je treba najti pravo mero; nepotrebne administracije in pretirane zahteve so največkrat le breme, ne koristijo pa dejanski varnosti pri delu. Tudi sam sem v razpravi aktivno sodeloval, tudi na področju, ki je bilo že danes omenjeno, torej strokovnih izpitov – priznavanje strokovnih izpitov vsem tistim, ki so jih pred tem, pred uveljavitvijo tega novega zakona že imeli in tako dalje –, in tudi pri nekaterih drugih pomembnih temah. Zdi se mi sicer tudi neutemeljeno, da se ukinja prostovoljna zbornična organiziranost. Torej, tu ne vidim pravega razloga za to. Dobro sem proučil tudi amandmaje in koalicija jih je dala največ in večino dilem iz razprave na odboru je po naši oceni s temi amandmaji odpravljenih. Zato bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke glasovali za zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. 5. 2011. V razpravo dajem 28. člen ter amandmaja poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? Gospod Rezman, izvolite.
Hotel sem biti galanten, ker je gospa državna sekretarka tudi dvignila roko, ampak nič hudega. Rad bi samo povedal, da je v zvezi s tem členom in v zvezi z odstavkom, o katerem govorimo, bilo precej razprave na Odboru za delo, družino in socialne zadeve. Nas, nepovezane poslance je to še posebej zadevalo, ker je to vezano na amandma, ki smo ga mi vložili k 28. in k 29. členu, ampak čeprav naš amandma ni bil sprejet je šla sprememba v smer, ki smo jo želeli. Namreč, v to, da se zagotovi čim več stroke v posamičnih delovnih procesih, kjer je pač pričakovati možnost poškodbe ali pa obolevnosti zaradi načina dela ali česarkoli že. Sedaj ta amandma ukinja ta drugi odstavek, ki je določal, da minister vendarle, če že ne v zakonu, pa v podzakonskem aktu, določi pogoje za strokovne delavce. Tega potem, če bomo ta amandma sprejeli, ne bo več, in potem ne bomo več imeli prave predstave, kateri so tisti pogoji, zlasti zavoljo tega ne, ker v obrazložitvi, ki je po naši sodbi slabo utemeljena, piše, da je neutemeljeno določati, katera znanja bi moral strokovni delavec imeti, zlasti ne na splošni ravni. Veliko nevarnosti in veliko tveganj pri delu je takšnih, da so splošna in je treba določiti, kakšna znanja, kakšna vedenja bi moral ta strokovni delavec imeti. In drugo, kar je – dokazovanje s tem, da v enem letu, tako tu piše, v letu 2010, ni bilo nobene smrtne žrtve v kemiji, bila je pa smrtna žrtev v znanosti in v raziskovanju, to seveda ni argument. Kadar se argumentira, je treba verjetno takšne procese pogledati trendno, v nekaj letih, in ne po slučaju. In morebiti je to, kar se je tukaj zapisalo, prav dober argument za to, da se zagotovi čim bolj strokovno usposobljene ljudi, da se predpiše, kakšno znanje morajo imeti, ker v kemiji najbrž ravno zato ni tako zelo pogostih nesreč in poškodb in tako naprej, ker se zavedajo nevarnosti tega dela, ker so pri preventivi ustrezno angažirani in sploh pri vsem predhodnem varstvu zdravja pri delu. Jaz torej zavoljo tega, ker menim, da morajo biti določeni pogoji za to, kdo lahko opravlja to pomembno funkcijo varovanja, strokovno funkcijo varovanja zdravja, ne podpiram; menim, da bi ta drugi odstavek, ki daje to pristojnost, ministru moral ostati.
Gospa državna sekretarka, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz bi morda prebrala, kaj je predmet drugega odstavka 28. člena, o čem govori. Pravi, da pogoje, ki jih mora izpolnjevati strokovni delavec, določi minister, pristojen za delo in so odvisni od vrste dejavnosti delodajalca ter vrste in stopnje tveganj za nastanek nezgod pri delu, poklicnih bolezni in bolezni, povezanih z delom delavcev. Zakaj menimo, da ta dostavek ni najboljši? Gre za to, da ureditev varnosti in zdravja pri delu v državah članicah Evropske unije in tudi v Sloveniji temelji na načelu, da je delodajalec odgovoren za zagotovitev varnosti in zdravja pri delu. Za namene zagotovitve varnosti in zdravja pri delu mora izvajati vse potrebne ukrepe Mednje sodi tudi seveda ustrezna organiziranost in potrebna materialna sredstva. Zakon določa elemente, ki jih mora delodajalec upoštevati. Namreč, gre za to, da zelo težko določa minister na podlagi podzakonskega akta pogoje, pri čemer bi te pogoje določal na ravni dejavnosti. Kot primer, zanimivo je, da se je v letu 2010, kar izhaja iz poročila, edina večja nesreča s smrtnim izidom – ne edina, ampak tukaj je kot primer, kako je za dejavnosti težko –, zgodila na področju znanstvenoraziskovalne in razvojne dejavnosti, ki pač velja kot nizko tveganje. In seveda tega ministrstvo, minister ne more predvideti z nekim podzakonskim aktom. Zanimivo se pa to ni zgodilo v dejavnosti proizvodnje kemikalij, kemičnih izdelkov, torej v eni izmed dejavnosti, kjer velja visoko tveganje. Mi smo tukaj poskušali najti neko razmerje med tem, da ne zmanjšujemo varnosti delavcev, da pa seveda z neko prenormiranostjo, da pristajamo na to, da minister z nekim podzakonskim aktom na ravni dejavnosti to določa, ne bomo dosegli tistega, kar želimo. Treba je izpeljati to odgovornost delodajalca za varnost in zdravje pri delu in država ga mora tu podpreti in seveda nadzirati.
Gospod mag. Vizjak, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Ta drugi odstavek 28. člena je bil vrinjen v tekst tega člena na predlog odbora oziroma sam sem to predlagal na seji Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Tam sem tudi povedal, da je ta zakon, žal, ena zopet zamujenih priložnosti, da bi varnost in zdravje bolje normativno uredili in ga tudi uskladili s trendi in priporočili stroke. Namreč, dobro je, da se v sistemski ureditvi zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu čim več preventive zagotovi, to se pa lahko naredi tudi na tak način – in to so določene prakse iz Avstrije, Švice –, ko se s sistemom bonusov in malusov pri zavarovanju spodbuja delodajalce, da več vlagajo v varno delo, v preventivo, da so delovni procesi za delavce, zlasti tisti delovni procesi, ki so nevarni, torej, da se odpravljajo te nevarnosti in zaradi nižjega tveganja so tudi premije za zavarovanje lahko nižje. To je en sistem spodbud in preventivnega delovanja na, katerega smo nekateri, ki smo na tem področju delali v preteklosti, večkrat opozarjali. Že 15, če ne 20 let ministrstvo. Žal je ministrstvo toliko neambiciozno, da tega sistema ni vgradilo v sistemsko rešitev in v ta zakon. Torej sistemov bonusov in malusov pri zavarovanju za primer poškodb pri delu, poklicnih bolezni in ostalega in bi s tem seveda spodbujali delodajalce za vlaganje v varno delo. Sedaj imamo samo palico. Torej palico in strah delodajalcu, da če se zgodi pri njih nesreča, bo na podlagi nekega regresnega zahtevka delodajalec plačal posledice zdravljenj, zdaj pa vemo, kako naše pravosodje deluje in vemo, da lahko med nastankom ene nesreče in uspelim regresnim zahtevkom mine tudi 10 let, delodajalca ni več, kaj šele, da bi ena taka zadeva lahko preventivno delovala in spodbujala. Tega načela ni bilo moč z amandmaji uvesti v sam zakon, zato smo poskusili po svojih močeh zakon izboljšati. Vsak zakon in vsako normativno urejanje, tudi varnosti in zdravja pri delu, mora temeljiti na tem ravnovesju, na neki tehtnici med tem, da delodajalcev ne obremenjujemo pretirano oziroma, da jih ne zbirokratiziramo in finančno obremenimo. Hkrati pa po drugi strani, da seveda ščitimo ta ključen interes, širši interes, ne samo interes delavcev in delodajalcev, temveč tudi širše družbe. To je po zdravem, varnem delovnem okolju in delovnem mestu. Torej, ko se tehta to dvoje, je dobro in pametno, da se strokovnost oziroma tudi zahteve, ki veljajo za določenega delodajalca, odmerijo glede na nevarnosti pri njem. Verjetno so nevarnosti v eni odvetniški pisarni – pa so tam tudi delodajalci – nekaj bistveno bolj drugačnega ali pa specifičnejšega kot pa nevarnosti pri delodajalcu, recimo, čistilcev oken na stolpnicah ali pa, ne vem, zaključnih del, fasaderstvu in tako naprej ne glede na število delavcev in obseg delodajalca. Nevarna delovna mesta nimajo nobene zveze s tem, kako velik je delodajalec, ker so bile tudi ambicije, da bi za manjše delodajalce bile bistveno enostavnejše rešitve kot za velike. Lahko ima velik delodajalec nenevarna delovna mesta ali pa bistveno manj tvegana delovna mesta kot pa mali delodajalec in seveda tudi obratno. Zato je bil cilj, da ta strokovni delavec, ki skrbi pri delodajalcu za varno delo, le izpolnjuje določene pogoje glede na nevarnosti, ki so pri tem konkretnem delodajalcu. Skratka, da za določenega strokovnega delavca, ki skrbi, na primer, za varnost pri delu delojemalcev v gradbeništvu, veljajo, tudi kar se tiče znanja in izobrazbe, neki drugi pogoji kot pa za, na primer, za strokovnega delavca, ki dela pri delodajalcu s področja računovodsko-finančnih storitev. In popolna liberalizacija, kot ji sledi predlog Vlade oziroma Ministrstva za delo, je takšna, da delodajalec določi strokovnega delavca. Zdaj si pa zamislite, recimo, delodajalca na področju gradbeništva, Husota, ne vem s kakšnim priimkom, ki ima pet fasaderjev, Ibrota pa še štiri takšne, in bo on določil, glede na to, da sam nima izobrazbe, kaj šele iz varnosti pri delu, zna pa dobro delati, ker je obrtnik, se je priučil, zna dobro opravljati svoje delo, ampak o varnosti in zdravju pa verjetno nima temeljnih, elementarnih znanj. Ima verjetno splošni del strokovnega izpita. Veste, kaj je pa splošni del strokovnega izpita? Pravna ureditev. In zdaj mi pričakujemo, da bo ta delodajalec vedel in bo poklican določiti pogoje, kajti v tretjem odstavku piše, "Delodajalec določi vrsto strokovne izobrazbe ter število strokovnih delavcev...". Torej mi v celoti liberaliziramo zadevo, prepuščamo delodajalcu, da ne glede na lastno znanje, ne glede na nevarnosti, ki pretijo pri njem zaradi delovnega procesa, ki ga opravlja, to določi. Mislim, spoštovani, da je to preveč, prehudo, prevelik korak v smeri tudi izpostavljenosti tveganja delavcev, kajti od nivoja izobrazbe, od tega, kako bo ne nazadnje tudi strokovni delavec to delal, sta odvisna zdravje in varnost tam zaposlenih. V Slovenski demokratski stranki seveda nasprotujemo amandmaju koalicije, ki bo črtala to, kar smo želeli doseči – da pogoje, ki jih mora strokovni delavec izpolnjevati, določi minister glede na dejavnost, pa ne samo glede na dejavnost, tudi glede na vrsto in stopnjo tveganj za nastanek poškodb pri delu pri konkretnem delodajalcu oziroma pri skupinah delodajalcev ali pri dejavnostih ali kakorkoli to opredelimo. To se da narediti. Zato je tu stroka, zato imamo Zbornico varnosti in zdravja pri delu in zato imamo pravzaprav nekaj izkušenj v tej državi. In mislim, da z nekaj dobre volje bi minister to lahko naredil. In ni to neka nova regulacija na področju poklicev, nič drugega kot to, da se postavijo neki osnovni pogoji za strokovnega delavca glede na tveganost pri določenih delodajalcih, ki tako ali tako izvirajo iz ocene tveganj. Škoda bo, ampak potem bo prepozno, če bo zaradi takega liberalnega pristopa, kot je zdaj tu ubran, kak delavec padel, se poškodoval s kakšnimi kemikalijami, bil, recimo, žrtev udara električnega toka, ker pač niti strokovni delavec ne bo izpolnjeval določenih pogojev. Seveda tega člena ne moremo in ne smemo brati tudi brez 29. člena oziroma člena, ki govori o potrebnih pogojih za delodajalca, če on sam opravlja strokovne naloge. In sicer je to 30. člen, ki pravi: "Šteje se, da je delodajalec usposobljen, če je odgovorna oseba delodajalca opravila splošni del strokovnega izpita iz varnosti in zdravja pri delu." Seveda je to daleč od tega, da bo znal skrbeti za varnost in zdravje pri delu tak delodajalec. Podčrtal bi še naslednje. Ministrstvo oziroma predlagatelj obračunava s stroko varnosti pri delu, ukinja se zbornico. Zbornica bi bila lahko partner, ker je bila tako ali tako prostovoljna. Nikjer ne piše, da mora izvajati javna pooblastila, lahko bi opravljala tudi neke vrste konkurenco določene dejavnosti, na primer strokovne izpite. Tu se obračunava s stroko varnosti, kar je, mimogrede, verjetno dolgoletni konflikt med uradniki ministrstva in ljudmi, ki so delovali v tej zbornici oziroma prej v Uradu za varnost in zdravje pri delu. Mislim, da to ni dobro. Tu se pravzaprav iz tega zakona v celoti izključuje varnost in zdravje pri delu oziroma tudi stroko o varnosti pri delu, varnostne inženirje, če želite bolj konkretno. Mislim, da namesto, da bi iskali partnerja za strokovne rešitve, selektivnost, da bi ne obremenjevali po nepotrebnem delodajalcev in hkrati ne razbremenjevali po nepotrebne tistih delodajalcev, ki pa imajo določene nevarne delovne procese. In mimogrede, omenili ste, državna sekretarka, v raziskovalni dejavnosti, da je to manj tvegano delo. Ne vem, če je pri raziskavi zadev, povezanih z jakim tokom ali pa v kemični dejavnosti ravno tako nizka nevarnost. Spet specifično, kje.
Želi še kdo besedo? Gospa mag. Potrata je prva dvignila roko. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Ko sem zdaj kolega Vizjaka poslušala in njegovo razpravo, pa še kakšno pred tem, se mi je obudila celotna razprava, ki smo jo opravili na odboru, in bi v resnici rada utrdila samo svoje prepričanje. V uvodu k zakonu, so bili podatki tudi o tem, kolikšen del usklajevanj, sestankov je bilo opravljenih. Mislim, da 18, če sem si prav zapomnila, v času priprave tega predloga zakona. To je ena stvar. Torej znova se uveljavlja očitek o tem, da je bila stroka zanemarjena in preslišana. To je prva stvar, ki sem si jo zapomnila in ki se mi zdi, da jo je treba zdaj povedati kot drugačno informacijo od tiste, ki je bila ravnokar posredovana. Druga zadeva; če se prav spomnim in je bilo tudi napisano, zakon je bil usklajen s socialnimi partnerji in dobil potrditev na Ekonomsko-socialnem svetu. Ampak navadila sem se že, da je od takrat, ko je zakon usklajen, do obravnave v Državnem zboru mogoče zaslediti tudi kakšno interesno skupino, ki poprej ni popolnoma zadovoljna s tistim, kar je dosegla v času usklajevanj, da se obrača na poslance in potem skuša prek njih nekatere spremembe o zakonskih določilih uveljaviti. In tako razumem to dopolnilo, ki je bilo takrat sprejeto, in zdaj to za črtanje tistega, kar je bilo v zakon na odboru vneseno. Sama pa vidim ta zakon predvsem kot poskus predlagatelja, da se zaostri odgovornost delodajalca za varnost in zdravje zaposlenih v večjem ali manjšem gospodarskem subjektu in vidim tudi tisto, kar je bilo povedano, kako formalistično so bile nekatere zadeve doslej izpeljane in zato tudi ni bilo mogoče preprečiti nekaterih poškodb pri delu zaradi tega, ker so se te varnostne ocene pač prepisovale ali zelo na formalni način kdaj tudi izdajale. In če izhajam iz tega, da je delodajalec odgovoren za varnostno oceno oziroma oceno tveganja, in da mora zapisnik o tem podpisati tudi delavec, sta pravzaprav na obeh straneh odgovornost, tako tistega, ki na delo napotuje kot tistega, ki v delo vstopa, da se zavedata oba tveganj, ki jih delo lahko prinaša. Seveda pa vseh problemov, ki ste jih, spoštovani kolegi in kolegice, odpirali poprej o tem, da je število nesreč pri delu, da je zdravje pogostokrat ogroženo, to ne zmanjšuje. Zavedam se, da ta problem ostaja, enako kot se zavedam tudi tega problema, na katerega že dolgo časa opozarjam, tudi vprašanje poklicnih bolezni in seveda registra poklicnih bolezni in vsega tistega, kar bi izboljšalo delovne pogoje za zaposlene. Hvala. Amandma bom podprla, spremenjene različice člena 28. ne sprejemam. Hvala.
Gospod Rezman, izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem želel replicirati državni sekretarki. Zdaj je ni več, pa kljub temu, ker gre za vsebino, ne gre za razmislek ad personam. Jaz sem povedal, jaz zakon podpiram in se mi zdi, da je dober. Povedal sem tudi, da smo mi predlagali bistveno bolj zahteven amandma, ki bi govoril o tem, kakšne vse usposobljenosti mora imeti strokovni delavec, pa je bil zavrnjen. In smo bili zadovoljni, da je prišlo v zakon vsaj to, kar sedaj piše v drugem odstavku, ki nalaga ministru, da določi pogoje, ki jih mora izpolnjevati nekdo, ki je strokovni sodelavec za varstvo pri delu. Amandma meče to zdaj ven. In jaz nasprotujem samo temu. Argumente, ki smo jih slišali, štejem za protiargumente. To, da se je tukaj zapisalo, da je v letu 2010 bila ena smrtna žrtev na področju znanosti in raziskovanja, da pa v tem letu ni bilo na področju kemije, to ja ni argument. Ko bi se vsaj potrudili, pa napisali, da 10 let ni bilo nobene nesreče, recimo, s smrtnim izidom na področju kemije, pa bi bilo že bolj verjetno. Če pa vzamem podatek, da je 45 % smrtnih nesreč bilo samo v eni panogi, je pa to zastrašujoče. In ko hočemo argumentirati, bi morali argumentirati trendno, ne pa na nekih primerih, ki jih tako primemo za lase in privlečemo, če nam ustrezajo ali pa ne. Ne gre samo za smrtne nesreče. 22 jih je menda bilo v lanskem letu. Tisoče in tisoče ljudi pa je poškodovanih in po neki statistiki je 750 smrti letno povezanih z razmerami pri delu. To niso samo smrtne nesreče na delovnem mestu, to so tudi drugi razlogi, zaradi katerih ljudje zbolevajo ali so poškodovani in ni nujno, da so na koncu tudi ob življenje. Ampak ker je zdravje neka splošna vrednota, ki bi jo morali najbrž vsi imeti. Ko rangiramo vrednote, je to zmeraj na vrhu. Moramo biti pripravljeni tudi kaj vlagati v to in se ne samo otepati vseh stroškov, ki so povezani z varovanjem zdravja, pri čemer je odsotnost z dela v Sloveniji 14 dni na zaposlenega letno, kar je približno 20 % več kot v Evropski uniji. In če bi to uspeli znižati na raven Evropske unije, bi se nam vse te investicije v tiste strokovne delavce, ki bi bili ustrezno imenovani, zdavnaj že povrnile.
Vidim, da ne želi nihče več razpravljati o 28. členu, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 29. člen ter amandmaja, dva sta, Poslanske skupine nepovezanih poslancev ter poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo besedo? Gospod mag. Žnidaršič, prosim.
Hvala lepa. Na vsak način mi v tem členu želimo razširiti tisto, kar naj bi počel varnostni inženir, ko nadzoruje varnost pri delu in poskuša izboljšati to varnost in s tem zmanjšati nesreče, poškodbe, smrti in druge, tudi finančne posledice. Čudi me, da je amandma bil že v prvem zamahu zavrnjen, ker ne vem, kaj je narobe z našim predlogom, da bi ta vodil evidence. Pri tem mislimo na število, vrsto nesreč in tako naprej. Taka evidenca je nesporen indikator tega, da je treba bolj natančno pogledati, kaj se dogaja, in storiti vse, da se zameji naraščanje števila nesreč ali še hujših, smrtnih nesreč. Ali pa, da, recimo, sporoča nadzornim organom o nesrečah. Ne vem, kaj je s tem narobe. Mi se zavedamo dejstva, da, kadar naštevaš neke naloge, da vedno lahko kakšno izpustiš. In nimam nič proti, če bi na koncu napisali "in druge naloge, ki prispevajo k temu, da bi bila varnost pri delu večja". Ne razumemo pa, zakaj je treba omejiti na tistih nekaj sedem točk te naloge varnostnega inženirja. Mi smo se posvetovali s tistimi, ki to počnejo, ki s tem živijo, ki na tem področju delajo, in mislijo, da je prav, da je čim več tega zapisano, da ne bi kdo ravnal po prepričanju, da kar ni zapisano, ni naloga, in lahko stran gleda, pa bi se dalo kaj storiti, da bi bilo nesreč manj. Moram reči, da imam nekaj izkušenj s tega področja, ker sem kot zdravnik izjemno dobro sodeloval z varnostnim inženirjem, na primer v Kovaški industriji Zreče v mojih najzgodnejših letih zdravnikovanja. Številne poškodbe, recimo oči zaradi opilkov ali rok zaradi nesreč na strojih, smo omejili z neprestano skrbjo o tem, kaj lahko storimo, da bo nesreč manj. In smo uspeli in smo zmanjšali bolniški stalež. In takratni direktor Osole je dejal, da smo z varnostnim inženirjem in zdravnikom naredili za to, da se bo fabrika rešila iz težav takratnega prisilnega vodstva in vodenja, več kot pa vsi tisti inženirji, ki so takrat delali v tovarni. In menim, da je prav, da se tukaj ne popušča v tem smislu, da se bagatelizira, prvič, potreba po varnostnem inženirju ali pa da se, da ne rečem, samo čez prst v kratkih stavkih napiše to, kar naj bi varnostni inženirji počeli. Kajti izkušnja pravi, da je tudi, če veliko več napišemo, še vedno lahko kakšna siva lisa, ki bo ostala nepokrita zunaj naše skupne pozornosti pri varovanju zdravja in zaščiti delavcev pri delu in zato menim, da je prav, da se ta amandma podpre. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Jaz se zahvaljujem za pobude, ki so prav gotovo dobronamerne v tem smislu, da bi izboljšali to področje, hkrati pa moram opozoriti na to, da je zdaj dodajanje vseh teh nalog z vidika stroke in tudi dejanske situacije v različnih okoljih nekoliko problematično. Mi smo v tem členu predlagali predvsem tiste bistvene naloge, ki so se izkustveno pokazale – in to so potrdili strokovnjaki, ki so sodelovali pri pripravi tega zakona –, da so to tiste ključne, ki jih mora vsak varnostni inženir, kjerkoli že je, opravljati, da pa ob tem, ko te naloge opravlja, pa v različnih okoljih se dodajajo te ali one naloge, ne pa povsod. In če bi od vsakega v vsakem okolju zahtevali te dodatne naloge, potem bi prihajali v eno situacijo neke prenormiranosti in zahtev, ki so nerealne, zlasti v nekaterih manjših okoljih. S tem, da tudi ko pregledamo te konkretne postavke ali konkretne točke, ki se v tem amandmaju predlagajo, je nekaj dvomov, recimo o tem, da bi moral varnostni inženir voditi predpisane evidence zmeraj on, saj lahko jih vodi tudi nekdo, ki mu pomaga, neka tajnica ali kaj podobnega, ali pa da bi moral prijavljati delovne nezgode nadzornemu organu. V zakonu jasno piše, da je delodajalec odgovoren. Seveda, on mora to, jasno, delodajalcu tudi sporočati. In podobno je nekaj težav potem s tem razumevanjem, tako da v tem primeru bi vendarle predlagal, da se zanesemo na tisto, kar so socialni partnerji tako rekoč v usklajevalnem postopku potrdili in kar je nekako stroka tudi predlagala. Hvala lepa.
Ja, gospod Rezman, imate besedo.
Kar se našega amandmaja tiče, ga je predlagala stroka, mi smo ga samo posvojili. In argument, ki smo ga zdaj slišali, je drugačen od argumenta, ki smo ga slišali na odboru. Na odboru, ko sem izrecno vprašal, zakaj naš amandma ni sprejemljiv, je bilo odgovorjeno, zdaj citiram, "zato, ker se tukaj ne našteva dovolj izčrpno", to se pravi, v osnovnem zakonu je bilo 11 alinej, v našem jih je 25, pa še ni dovolj izčrpno, če jih bo 50, pa bo dovolj. Nam ni šlo za število, nam je šlo za to, da zapišemo tisto, kar je po naši sodbi potrebno.
Izvolite, gospod minister.
Če lahko samo pojasnim, mnenje stroke je, da gre za tako različne situacije, v katerih se za varnost in delo skrbi, da nikdar ne moremo biti povsem izčrpni. In tudi, če bomo še dodali nekaj tega, se bo še vedno pojavilo nekaj tega, kar v zakonu ne bo zapisano in v tem je zdaj poanta tega, da se kaže omejiti na bistvene naloge, tiste, ki jih je stroka skozi izkušnje, in to je prišlo tudi v razpravi in pripravi zakona do izraza, tudi predlagala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o teh dveh amandmajih. Hkrati vas obveščam, če bo sprejet prvi amandma, bo postal drugi amandma, številka 2, brezpredmeten. V razpravo dajem 30. člen in amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 31. člen in amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 26.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAVNIH ZBIRANJIH V DRUGI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod mag. Damjan Lah, državni sekretar, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da v kratkih besedah predstavim novelo Zakona o javnih zbiranjih. Bistveni namen novele zakona je ureditev javnih prireditev na cestah. Do sedaj je bilo namreč to vprašanje urejeno v Zakonu o varnosti cestnega prometa, z vzpostavitvijo nove prometne zakonodaje pa se vprašanje javnih prireditev na cestah ureja v noveli Zakona o javnih zbiranjih. Določbe se nanašajo na pristojnost upravne enote za izdajo dovoljenj za prireditve na javni cesti, posebnosti glede športnih, tekmovalnih prireditev na cesti, spremstvo rediteljev in spremljevalnega osebja na prireditveni progi ter dolžnost organizatorja, da po končani prireditvi na javni cesti vzpostavi prejšnje stanje. V zvezi s tem so opredeljeni tudi nekateri splošni pojmi, kot so izredna uporaba ceste, prireditvena proga, opredeljeni so tudi varnostni ukrepi ter globe za prekrške. Z novelo zakona se določi dolžnost vzdrževanja reda v skladu s predpisi, ki urejajo zasebno varovanje, tudi za organizatorje javnih prireditev, ki opravljajo gostinsko dejavnost, če v svojih poslovnih prostorih občasno organizirajo javno prireditev s tem, da nudijo živo ali mehansko glasbo za ples ali družabni program, in organizatorje, ki organizirajo prireditve kot redno dejavnost s tem, da nudijo živo ali mehansko glasbo za ples ali družabni program, če prireditev organizirajo po 23. uri. S tem se določa obveznost vzdrževanja reda z varnostniki v skladu s predpisi, ki urejajo zasebno varovanje, tudi za organizatorja, ki dejavnosti ne opravlja redno, torej manj kot 12 dni v razdobju enega leta, če opravlja gostinsko dejavnost ter v svojih poslovnih prostorih organizira javno prireditev, s tem, da nudi živo ali mehansko glasbo za ples ali družabni program. Novela zakona določa tudi obveznost upravne enote, da razpiše ustno obravnavo v primeru javnih zbiranj pred objekti, ki se varujejo po posebnih predpisih, kot na primer Državni zbor. Organizatorju se s strani upravne enote lahko naložijo dodatne ukrepe za večjo varnost objektov pred morebitnim ogrožanjem življenja in zdravja ali povzročanja materialne škode. Z novelo zakona se odpravljajo tudi nekatere pomanjkljivosti obstoječe ureditve. Podaljšuje se rok za vložitev vloge za izdajo dovoljenja za javno prireditev s 7 na 10 dni. Določijo se posebna pravila glede vročanja odločbe o prepovedi javne prireditve. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji seji sprejel amandmaje poslanskih skupin Socialnih demokratov, Zares, DeSUS in LDS k 2., 3. in 6. členu. Vlada je omenjene amandmaje podprla, saj se s predlaganimi amandmaji sledi pripombam, ki jih je v svojem mnenju posebej izpostavila Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Vlada kot predlagatelj meni, da so predstavljene rešitve novele zakona ustrezne, zato predlaga, da se predlog zakona sprejme. Istočasno predlagamo tudi, da če obstajajo za to poslovniški razlogi in ni nobenih ovir, da se druga in tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih zbiranjih opravita na isti seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku dr. Vinku Gorenaku. Prosim.
Hvala lepa. Odbor je na 32. seji 22. aprila obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih zbiranjih, predlagatelj Vlada. Imeli pa smo na razpolago samo besedilo zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Državnega sveta. Predlagatelj državni sekretar gospod Lah je povedal to, kar smo vsaj približno slišali pravkar, Zakonodajno-pravna služba, gospa Sonja Bien Karlovšek, je povedala, da njihove pripombe so povzete v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Gospod Vnučec, Državni svet, nas je seznanil, da Državni svet odnosno pristojna komisija podpira zakon. Odbor je v nadaljevanju sprejel amandmaje k 2., 3. in 6. členu, predložile so jih koalicijske poslanske skupine, ni pa sprejel amandmaja k 7. členu Poslanske skupine SDS. Odbor je nato glasoval o vseh členih predloga skupaj in jih sprejel, besedilo zakona je sestavni del poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa mag. Sara Viler v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Z zagotavljanjem pravice do javnega zbiranja se uresničujejo pravice posameznikov do vključevanja v politično in javno življenje. Prek javnih prireditev se uresničuje tudi interes posameznikov do športnega, kulturnega in drugega udejstvovanja. Ob tem je treba izpostaviti pravico do osebne varnosti, vrednoto, ki jo ljudje še posebej cenimo. Zato je prav, da pripravljavci predpisov težijo k čim boljši ureditvi predpisov na področju, ki ureja varnost udeležencev, zagotovitev miru in preprečevanje povzročitve premoženjske škode na javnih zborovanjih, javnih shodih in javnih prireditvah. Veljavni Zakon o javnih zbiranjih že zdaj zadovoljivo ureja omenjeno področje. S predlogom novele Zakona o javnih zbiranjih, ki je pred nami, se smiselno prenašajo določbe iz Zakona o varnosti v cestnem prometu, ki urejajo javne prireditve na cestah. Tako bodo javne prireditve enotno urejene v enem zakonu. Predlagani zakon z dodatnim poglavjem ureja pristojnost izdaje dovoljenja za prireditve na cesti, vsebino vloge za izdajo dovoljenja, ki mora poleg ostalih prilog, ki so zahtevane za prireditev, ki se ne odvijajo na cestah, vsebovati tudi elaborat zapore ceste ali tipsko shemo začasne prometne ureditve. Novela zakona določa tudi obveznost organizatorja prireditve, da na javni cesti spremljanje udeležencev prireditve na prireditveni progi zagotavljajo reditelji in spremljevalno osebje z vozili, označenimi s posebnim znakom za izvajanje prireditve in vrsto prireditve. V zakon se prenašajo tudi določbe o začasnih ukrepih policije v primerih, če ni bilo izdano dovoljenje za prireditev na cesti in če promet ni bil primerno urejen, ter določbe o sankcijah za prekrške. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih zbiranjih podprli, saj na bolj transparenten način ureja prireditve in pridobitev predpisanih dovoljenj in zagotavlja pogoje za varnejšo izvedbo vseh vrst javnih zbiranj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Anderlič. [[Ga ni.]] Gospod mag. Franc Žnidaršič v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Zakon o javnih zbiranjih, ki ureja uresničevanje ustavne pravice do mirnega zbiranja ljudi in do javnih zborovanj, je Državni zbor Republike Slovenije sprejel junija leta 2002, veljati pa je začel 6. 1. 2003. V tem obdobju je bil zakon nekajkrat dopolnjen. Cilji trenutno predloženega zakona pa so predvsem: prenos vsebin, ki se nanašajo na prireditve na cesti iz Zakona o varnosti cestnega prometa v ta zakon, podrobnejša opredelitev nekaterih pojmov, zagotavljanje vzdrževanja reda z varnostniki v skladu s predpisi, ki urejajo zasebno varovanje s strani nekaterih organizatorjih javnih prireditev, če te prireditve organizirajo po 23. uri oziroma s strani organizatorjev, ki opravljajo gostinsko dejavnost in v svojih poslovnih prostorih občasno organizirajo javne prireditve s tem, da nudijo živo ali mehansko glasbo za ples in družabni program, obvezni razpis ustne obravnave s strani upravne enote takrat, kadar gre za izvedbo javnih shodov pred zgradbami, ki se varujejo po posebnih predpisih, podaljšanje roka za vložitev vloge za izdajo dovoljenja za izvedbo javne prireditve, določitev posebnih pravil postopka glede vročanja odločbe in manjša uskladitev z Zakonom o eksplozivih in pirotehničnih izdelkih. Na predlog zakona je imela Zakonodajno-pravna služba določene pripombe, ki so bile z amandmaji sanirane v postopku znotraj razprave na odboru. Poglavitne rešitve zakona sledijo napovedanim ciljem, ki smo jih imeli na mizi in te spremembe zakona bodo brez dvoma koristna pridobitev, saj bodo javna zbiranja glede pogojev bolj urejena, hkrati pa tudi bolj varna. Zato bo Poslanska skupina nepovezanih poslancev ta zakon podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Colarič v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, spoštovani generalni direktor Direktorata za upravne in notranje zadeve, kolegice, kolegi! V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o javnih zbiranjih, ki ureja uresničevanje ustavne pravice do mirnega zbiranja ljudi in do javnih zborovanj. Poglavitni razlog za spremembe in dopolnitve je prenos vsebin, ki se nanašajo na javne prireditve na cesti iz Zakona o varnosti cestnega prometa v danes obravnavani zakon, saj smo nedavno sprejeli nov paket prometne zakonodaje. Poleg tega je sprememba zakona potrebna tudi zaradi manjše uskladitve z drugimi zakoni, zagotovljena pa bo tudi večja varnost udeležencev javnih zbiranj. S spremembo zakona bodo tovrstne prireditve celovito urejene v enem zakonu, jasneje bodo opredeljeni določeni pojmi zaradi vzdrževanja reda z varnostniki, ki bodo na prireditvah, na katerih je stopnja tveganja najvišja, dodatno bo zagotovljena varnost udeležencev, s podaljšanjem roka za vložitev vloge za izdajo dovoljenja za javno prireditev pa bodo tudi upravne enote pridobile dodaten čas za učinkovito in zakonito izvedbo upravnega postopka, hkrati pa bo olajšana tudi izvedba samega upravnega postopka. Kot rečeno, v Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Vinko Gorenak v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa. Na področju javnih zbiranj zagotovo prihaja iz takih ali drugačnih razlogov do mnogih sprememb, zaradi tega smo pravzaprav prisiljeni v to, da tudi zakone s tega področja pogosto dopolnjujemo in spreminjamo. Kar se tiče poslanske skupine SDS, bomo zakon podprli, to lahko v osnovi povem. Res pa je, da bi bilo dobro, da bi kdaj pa kdaj koalicija spoštovala tudi kakšen predlog, ki ga mi damo v obliki amandmaja; konkretno, na ta zakon smo dali amandma, ki ne pomeni nič drugega kot odpravljanje nekaterih administrativnih ovir. Amandma ni bil sprejet, ampak to seveda ni razlog, da zakona, ki v osnovi je pozitivno naravnan k prispevanju k večji varnosti, ne bi podprli. Skratka, zakon bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Vito Rožej v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči in lep pozdrav državnemu sekretarju s sodelavcem ter ponovno vam, kolegice in kolegi! Danes govorimo ponovno o noveli Zakona o javnih zbiranjih in predvsem zaradi sprejetja nove prometne zakonodaje se je vprašanje javnih prireditev na cestah preneslo na Zakon o javnih zbiranjih. Zato je pred nami danes ta omenjene novela, ki vprašanje ustrezno rešuje. Prinaša predvsem določbe, ki urejajo pristojnosti upravnih enot pri izdaji dovoljenj za prireditve na javnih cestah. Tako bodo prireditve na javnih cestah ustrezno in celovito urejene v enem zakonu. Še nekaj je drugih novosti. Odpravljajo se nekatere pomanjkljivosti obstoječe ureditve. Prav tako pa bo določena dolžnost vzdrževanja reda v skladu s predpisi, ki urejajo zasebno varovanje, tudi za organizatorje javnih prireditev, ki opravljajo gostinsko dejavnost, in sicer takrat, kadar v svojih poslovnih prostorih občasno organizirajo javne prireditve z živo ali mehansko glasbo za ples ali družabni program, kot piše v predlogu novele. To velja tudi za organizatorje rednih prireditev, če to prireditev organizirajo po 23. uri. Namen te določbe je zagotoviti večjo varnost življenja in zdravja udeležencev javnih prireditev, saj je stopnja tveganja v omenjenih primerih po navedbah organov reda pač višja po 23. uri. Novela nadalje predvideva tudi obveznost upravne enote, da razpiše ustno obravnavo v primeru javnih zbiranj pred objekti, ki se varujejo po posebnih predpisih. To seveda pomeni, da je ustna obravnava v takih primerih obvezna in posledično so lahko za posamezno prireditev postavljeni dodatni pogoji posameznih akterjev, da je določena prireditev sploh lahko izpeljana v okolici takih objektov. Gre pa, kot že rečeno, za objekte, ki imajo status posebnega varovanja in so posebnega pomena. Med drugim tudi ta objekt, v katerem sedimo. Zakon bomo v Poslanski skupini Zares – nova politika podprli.
Hvala. Gospod Gvido Kres v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana predstavnika Vlade, spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se načeloma sicer strinjamo z namero, da se s celovitim pristopom uredi tematiko javnih shodov in prireditev pod enim Zakonom o javnih zbiranjih, kajti ni smiselno, da se v to vključuje tudi del prometne zakonodaje, tako kot je to do sedaj. Prav tako podpiramo idejo, da se jasneje opredeli ravnanje s pirotehničnimi sredstvi na takšnih javnih shodih in prireditvah, skladno z Zakonom o eksplozivih in pirotehničnih izdelkih. Vseeno pa v zakonu ostaja toliko nejasnih sprememb, ki tekom postopka in razprave niso bile niti obrazložene, niti ustrezno argumentirane. Tako je do sedaj ostalo neodgovorejeno, kaj natanko bi v praksi pomenila zahteva za obvezen razpis ustne obravnave s strani pristojnega organa v primeru javnih shodov in javnih prireditev pred objekti, ki se varujejo po posebnih predpisih. Že po sedaj veljavni zakonodaji pristojni organi ponavadi presodijo stopnjo tveganja, okoliščine in ostale dejavnike. S to domnevno spremembo, ki jo predlagate v noveli, se kvečjemu nakazuje, da bo politika lahko še dodatno presojala, kdo je upravičen do javnega shoda in kdo ne. S tem pa se samo vzbujajo dvomi v določene dodatne omejitve za javne shode proti nekaterim vladnim odločitvam. So to morda dodatne varovalke za preprečevanje temeljne ustavne pravice javnega izražanja ljudske volje? V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke poleg tega opozarjamo tudi na dejstvo, da vsako zagotavljanje obsežnega varovanja prireditve tudi veliko stane, ker pomeni tudi veliko finančno breme za organizatorja. V primeru, da gre za komercialne prireditve večjega obsega, v Poslanski skupini SLS nikakor ne vidimo težav. Vendar v zakonskem predlogu predlagatelj kar pavšalno oceni, da vse, kar se dogaja po 23. uri, pomeni tudi prireditev visokega tveganja. Po eni strani je to žalitev za državljane, kajti očitno se po prepričanju predlagatelja povsem običajen dogodek na kulturni ravni ne more zgoditi. Prepričani smo, da določeni kulturni koncertni dogodki ali pa, denimo, festivali lahko potekajo tudi v poznejših nočnih urah, pa jih to zagotovo ne uvršča med dogodke, na katerih je stopnja tveganja najvišja. V Poslanski skupini SLS vsekakor podpiramo okrepljeno zagotavljanje varnosti, vendar na mestih, kjer za to obstajajo razlogi in kjer je to tudi dejansko potrebno. Vse ostalo je samo dodaten strošek, ki ga sedaj predlaga birokratski aparat države. Namesto poenostavitev predlagate dodatno administracijo in uvedbo dodatnih presoj tveganja, organizatorjem in prirediteljem pa dodatno breme v času, ko je to najmanj primerno in jih s tem še dodatno obračamo od organizacij dohodkov in prireditev. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da predlog novele Zakona o javnih zbiranjih, kljub nekaterim dobrim rešitvam, kot celota ne prinaša bistvene dodane vrednosti in ne ponuja določenega sistemskega napredka temveč kvečjemu še dodatno omejuje pridobivanje dovoljenj in povzroča dodatne stroške. Zato novele Zakona o javnih zbiranjih v takšni obliki ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, direktor direktorata, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini DeSUS bomo podprli predlog novele Zakona o javnih zbiranjih, saj bodo z njegovim sprejemom prireditve na javni cesti celovito urejene v enem zakonu. Vanj se namreč prenašajo tudi določbe iz dosedanjega Zakona o varnosti cestnega prometa. Sprememba zakona je potrebna tudi zaradi uskladitve z Zakonom o eksplozivih in pirotehničnih izdelkih. Predlog jasneje opredeljuje nekatere pojme, kot so: izredna uporaba ceste, prireditvena proga in odprt ogenj. Na prireditvah, na katerih je stopnja tveganja najvišja, bo z vzdrževanjem reda z varnostniki dodatno zagotovljena varnost življenja in zdravja udeležencev. Predlog novele tudi podaljšuje rok za vložitev vloge za izdajo dovoljenja za javno prireditev, s čimer bodo upravne enote pridobile nekaj dodatnega časa za učinkovito in zakonito izvedbo upravnega postopka. Z obveznim razpisom ustne obravnave s strani pristojnega organa v primeru javnih shodov in javnih prireditev pred objekti, ki se varujejo po posebnih predpisih, pa bo v večji meri zagotovljen red. Olajšana bo tudi izvedba upravnega postopka, po ocenah Vlade pa zakon ne bo imel finančnih posledic za državni proračun in druga javnofinančna sredstva. In, kot že rečeno, v Poslanski skupini DeSUS bomo podprli predlog novele zakona. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po končani 26.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRUŠTVIH V DRUGI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod mag. Damjan Lah, državni sekretar, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Namen novele Zakona o društvih je društvu dati možnost opredelitve skrajšanega imena društva in možnost, da lahko ime društva vsebuje tudi ime družina. S tem je dana zakonska podlaga, da društva v pravnem pometu uporabljajo skrajšano ime, ki ga morajo opredeliti tudi v temeljnem aktu in se bo vpisalo tudi v register društev. Za skrajšano ime veljajo vse določbe zakona, ki se nanašajo na ime društva, kar pomeni, da mora biti tudi skrajšano ime v slovenščini oziroma v jezikih narodnosti, da se mora razlikovati od imen in skrajšanih imen drugih društev, da ne sme biti zavajajoče in žaljivo ter da mora vsebovati besedo društvo, združenje, družina ali klub. Na podlagi novele zakona bo moralo društvo vlogi za registracijo predložiti temeljni akt v enem izvodu namesto v dveh izvodih. Novela zakona določa tudi, da bo društvo lahko v temeljnem aktu opredelilo dva zastopnika, ki se bosta tudi vpisala v register društev. Glede na potrebe delovanja društva bosta lahko imela skupno ali samostojno pooblastilo za zastopanje društva, v temeljnem aktu pa se bodo morale določiti tudi meje pooblastil za zastopanje; ali neomejeno ali omejeno. Z novelo zakona se določa tudi rok, v katerem bo pritožbeni organ društva moral odločiti o pritožbi člana društva. Vsak član društva ima že sdaj pravico, da v roku enega leta od sprejetja dokončne odločitve organa društva pred sodiščem izpodbija odločitve organa, vendar pa mora pred tem pritožbo na odločitev organa nasloviti na zbor članov oziroma drug organ, določen s temeljnim aktom, ki mora o pritožbi pred vložitvijo tožbe odločiti. Ker pa se je v praksi izkazalo, da društva o pritožbi članov ne odločajo v razumnem roku ali da namerno zavlačujejo pritožbeni postopek, bo na podlagi predloga zakona društvo moralo o pritožbi odločiti v roku treh mesecev, sicer se bo že na podlagi zakona štelo, da je pristojni organ društva pritožbo zavrnil, član pa bo po preteku tega roka lahko vložil tožbo na zavrnjeno odločitev organa društva o njegovi pritožbi. Novela zakona nadalje daje pravno podlago za sprejem podzakonskih aktov s strani pristojnih ministrov, s katerimi bodo lahko natančneje opredelili pomembnejše dosežke kot enega izmed pogojev za podelitev statusa društva v javnem interesu na področju, ki ga ministrstvo pokriva. Novela zakona določa tudi učinkovitejši nadzor nad izvajanjem določbe, ki se nanaša na izvajanje dejavnosti oziroma nalog društva, opredeljenih v temeljnem aktu. Ta nadzor bo izvajal Tržni inšpektorat Republike Slovenije. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji seji sprejel amandmaje poslanskih skupin Socialnih demokratov, Zares, DeSUS in LDS k 7. in 8. členu, kot svoj amandma pa k 15. členu predloga zakona. Vlada je omenjene amandmaje podprla, saj se z njimi sledi pripombam, ki jih je podala Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Predlagatelj meni, da so predstavljene rešitve novele zakona ustrezne, zato predlagamo, da jih tudi podprete. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Antonu Colariču.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 32. seji 22. aprila letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o društvih. Članice in člani odbora smo kot gradivo za sejo prejeli poleg zakona še mnenje komisije Državnega sveta, mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Zavoda Center za informiranje, sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij. V poslovniškem roku pa so bili vloženi še amandmaji koalicije, amandmaji Poslanske skupine SDS in amandma poslanca Vita Rožeja k 2. členu. Tudi na seji odbora je kot uvodničar sodeloval mag. Damjan Lah, državni sekretar, ki je povzel cilje predloga zakona, in ker jih je malo prej tudi še enkrat ponovil, jih ne bi ponavljal. Na seji je predstavnica Zakonodajno-pravne službe izpostavila več pripomb na novelo zakona in kot problematično je označila predvideno uvedbo dveh zastopnikov društva, saj veljavni zakon določa, da je zastopnik društva oseba – po navadi je to predsednik –, ki jo ustanovitelj določi v temeljnem aktu in ima neomejena pooblastila za zastopanje. Poleg zastopnika z neomejenimi pooblastili društvo po navadi določi še eno ali več oseb z omejenimi pooblastili, ki se omeji na določene posle ali višino sredstev, do katere lahko pooblaščenec sklepa posle. Društva pa določijo tudi osebo, ki ima v primeru zadržanosti ali odsotnosti zastopnika enaka pooblastila kot zastopnik društva. Določba, kot je predvidena s tem predlaganim zakonom, pa postavlja pod vprašaj pravno varnost, saj ne razmejuje dovolj jasno pooblastil in odgovornosti med dvema zastopnika. Državni svet je v svojem mnenju zakon podprl, prav tako predstavniki Zavoda Center za informiranje, sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij. Na seji je Dušan Vučko, generalni direktor Direktorata za upravne notranje zadeve na Ministrstvu za notranje zadeve dejal, da je predlagatelj skrbno preučil mnenje Zakonodajno-pravne službe. V zvezi s pripombo glede predloga, ki društvom dopušča možnost dveh zastopnikov, je poudaril, da gre zgolj za možnost, ki jo društva lahko izkoristijo in določijo v temeljnem aktu glede na svoje potrebe. Predlagatelj ne pričakuje, da bi društva, zlasti manjša, to možnost v večji meri izkoristila in s tem ogrozila pravno varnost. Prav iz tega razloga tudi ne podpirajo oziroma niso podpirali širjenja števila zastopnikov na neomejeno, kot je predlagal poslanec Vito Rožej. Odbor je sprejel amandmaje koalicije k 7. in 8. členu. Sprejel je tudi amandma odbora k 15. členu in določil besedilo zakona, ki je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Milan Gumzar v imenu Poslanskega kluba LDS.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi, državni sekretar, direktor direktorata, lepo pozdravljeni! Društva in njihovo delovanje predstavljajo pomembno dodano vrednost, ki bi jo lahko celo izmerili v odstotkih bruto domačega proizvoda. Gledano s pravnega vidika so društva organizacijska oblika, s katero se uresničuje ustavna pravica do združevanja, z antropološkega vidika pa društva dvigujejo kvaliteto življenja na mnogih ravneh življenja. Upoštevajoč vse to je edina prava pot, ki jo država na tem področju lahko ubere, ta, da zakonodajo prilagaja razvoju in spremembam ter s tem pripomore k oblikovanju optimalnih pogojev za delovanje društev. Cilj novele Zakona o društvih je ravno to; spremembe, ki jih predlaga, so posledica analize in ugotovitev pristojnih upravnih organov, ki se z delovanjem društev srečujejo na dnevni ravni, ter analiza stanja, ki jo je opravil Zavod Center za informiranje, sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij. Pomembno je, da je Direktorat za upravne notranje zadeve pri Ministrstvu za notranje zadeve zaznal potrebo po preoblikovanju nekaterih določil Zakona o društvih in v sodelovanju z deležniki pripravil predlog nadgradnje obstoječega koncepta zakonodaje. Analiza, na katero se predlagane rešitve predloga zakona naslanjajo, je pokazala, da je obstoječa zakonodaja v nekaterih delih nejasna, predvsem v delu, ki opredeljuje pogoje za delovanje društva. Predlog zakona tako postavlja okvir, ki je bolj razumljiv, in katerega uveljavitev ne bo več povzročala nejasnosti pri delovanju društev. Novela zakona pa tudi uvaja možnost uporabe instituta dveh zakonitih zastopnikov ter možnost uporabe kratice društva za poslovanje v pravnem prometu. Pomembno z vidika zagotavljanja enakih standardov za vsa društva pa je poenotenje sistema priznavanja pomembnih dosežkov društev s strani posameznih ministrstev. Že omenjeno sodelovanje med predstavniki ministrstva, direktorata in predstavniki nevladnega sektorja je po mojem mnenju primer zglednega sodelovanja vladnega in nevladnega sektorja pri nastajanju novele zakona. Uspešno sodelovanje je zagotovo vidno tudi v tem, da za drugo obravnavo novele zakona na seji Državnega zbora ni vloženih amandmajev. Društva v Sloveniji prispevajo h kulturnemu, zabavnemu, izobraževalnemu, varstvenemu, športnemu in tudi gospodarskemu utripu, tako na lokalni, kot tudi na nacionalni ravni. Vprašajmo se, kakšna bi bila naša mesta in vasi brez številnih društev, ki se iz leta v leto neumorno trudijo s številnimi projekti. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije se strinjamo s predlaganimi spremembami novele Zakona o društvih, še posebej smo zadovoljni s procesom priprave zakona, v katerega so bili vključeni vsi pomembni akterji. Posledica temeljite analize, dobro izpeljanega procesa priprave novele zakona in dialoga med Ministrstvom za notranje zadeve ter zainteresirano javnostjo in poslanci je predlog zakona, ki na izzive sedanjosti odgovarja na način, da se z njim strinja večina deležnikov. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo novelo zakona seveda podprli.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Franc Žnidaršič v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani državni sekretar s sodelavcem, kolegice in kolegi! Zakon o društvih, ki ureja uresničevanje ustavne pravice do svobodnega združevanja, je Državni zbor Republike Slovenije sprejel maja 2006, veljati pa je začel junija istega leta. S tem zakonom je bil nadomeščen do tedaj veljavni Zakon o društvih iz leta 1995 z vsemi spremembami. Po podatkih za leto 2010 je bilo v register društev vpisanih novih tisoč 35 društev in iz njega izbrisanih 586 društev ter izvedenih skupaj 3 tisoč 735 sprememb. Po stanju na dan 31. 12. 2010 pa je bilo vseh društev, vpisanih v register v naši državi, 22 tisoč 3. Poglavitni cilj zakona je seveda izboljšati pogoje za včlanjevanje in delovanje društev, vzpostaviti pravno varstvo za člane, omogočiti uporabo besede "družina", omogočiti registracijo skrajšanega imena v pravnem prometu, določiti registracijo drugih dodatnih podatkov, določiti javno objavo letnih poročil in tako dalje. Vse v smeri lažjega in boljšega delovanja. Omogočeno je seveda tudi, da bo učinkovitejši nadzor nad delovanjem društev, in mi mislimo, da je v obravnavi tega zakona tudi na odboru prišlo do tistih popravkov, ki jih je terjala Zakonodajno-pravna služba. Menimo, da je na ta način zakon sprejemljiv. Naša poslanska skupina ga bo podprla tudi zato, ker ne prinaša dodatnih finančnih obveznosti, bo pa pomembno prispeval k lažjemu in boljšemu, učinkovitejšemu delovanju društev. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Anton Colarič v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Še enkrat vsi skupaj lepo pozdravljeni! Društvena dejavnost je v Sloveniji, kot je bilo že večkrat danes rečeno, zelo razširjena. Delujemo vsi skupaj v 22 tisoč registriranih društvih na različnih področjih, kulturnih, športnih, humanitarnih, in iz različnih interesov – javnega interesa ali pa izključno na bazi ljubiteljskega združevanja zaradi izmenjave izkušenj in tudi druženja. Novela Zakona o društvih, katero danes obravnavamo, se je pripravljala več mesecev. Nastajala je med drugim tudi na pobudo nevladnega Zavoda Center za informiranje, sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij, ki je v letu 2009 opravil analizo delovanja slovenskih društev. Na podlagi zbranih podatkov so bili predlogi za spremembe in dopolnitve veljavnega zakona posredovani Vladi. Iz obrazložitve predloga zakona je razvidno, da je pristojno ministrstvo pri pripravi te novele upoštevalo večino predlogov nevladnih organizacij, razen pri številu zastopnikov društva. Predlagano je bilo tudi, da se v zakon zapiše, da ima društvo več zastopnikov. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da sta dva zastopnika društva dovolj in da s to rešitvijo ne bo zmanjšana pravna varnost. Glede na to, da je bil predlog zakona usklajen tudi s predstavniki nevladnih organizacij, bomo poslanke in poslanci Socialnih demokratov novelo Zakona o društvih podprli. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Miro Petek v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. V tem mandatu imamo na mizi zelo redko kakšen zakon ali zakonsko novelo, ki ni deležna poplave amandmajev in tudi zelo težko najdemo kakšen zakonski predlog te koalicije, ki bi ga lahko v opoziciji bučno pozdravili. Novela Zakona o društvih pa je novela, ki ji ne gre nasprotovati. Čeprav velja, da lahko od slabe vlade pričakujemo le slabe zakone, pa je vendarle treba dodati, da se tudi tej vladi kaj posreči. Žal ne pri zakonodaji, ki je bistvena za preživetje in razvoj te države, za gospodarski razcvet, za večjo blaginjo Slovenk in Slovencev. Dobro je, da novela zakona pri ustanavljanju in delovanju društev odpravlja nekatere birokratske ovire. Društva kot del civilne družbe so izjemno pomembna, so pomembna za osebnostni razvoj ljudi, bogatijo širše socialno okolje. Država mora društvom z zakonom omogočiti svobodno in normalno ustanavljanje in, seveda, ustrezne pogoje za njihovo delo. Z zakoni moramo iskati rešitve, ne pa postavljati omejitve. Mogoče predlagatelji zakona niso dovolj dobro razmislili ob 10. členu, ki predlaga, da pristojni ministri sami podrobneje določijo kriterije za izkazovanje pomembnejših dosežkov delovanja kot pogoju za pridobitev statusa društva v javnem interesu, če kriteriji niso določeni s posebnim zakonom ali na podlagi posebnega zakona. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je tu opozorila, da se s takšno odločitvijo enači pogoje zakonske ravni s podzakonsko ravnjo oziroma se spušča celo na status akta ministra. Življenje in delo društev pa seveda ni odvisno le od tega zakona, ki ga danes noveliramo, temveč od vrste drugih zakonov, ki jih sprejemamo v Državnem zboru, kjer je prav tako potrebna previdnost, kot je bilo to v primeru Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, kjer je bila zelo okorna omejitev dela občinskih svetnikov v društvih. Vemo pa, da se v lokalnem okolju mnogi posamezniki, ki so delavni, ki so aktivni, sposobni, pojavljajo tako v občinskem svetu kot tudi v najrazličnejših društvih. Zakonodajo, ki se tako ali drugače dotika društev, je treba narediti sodobno in življenjsko. Ta novela zakona gre v tej smeri in v Poslanski skupini SDS Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o društvih ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala. Gospod Gvido Kres v imenu Poslanske skupine SLS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo novelo Zakona o društvih, saj se ukvarja z dejanskimi problemi in nekaterimi pomanjkljivostmi, ki jih vsebuje dosedanja ureditev. Tudi sami v praksi spoznavamo, da so določene izboljšave na tem področju nujne. Tako morajo biti pogoji za včlanjevanje in delovanje v društvih jasnejši in bolj natančno opredeljeni, prav tako pa tudi obveznosti člana do društva samega. Prav je tudi, da se natančno določi razumen rok za reševanje morebitnih pritožb članov s strani organov društva in na ta način zagotovi na nek način pravno varstvo člana. Uporabi poimenovanja društva z nazivom družina ne nasprotujemo, če si društvo takega poimenovanja želi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se nam zdi tudi smiselno, da bo društvo lahko v temeljnem aktu določilo dva zakonita zastopnika ter opredelilo njuna pooblastila. Pri tem je treba biti tudi zelo previden pri tej opredelitvi, saj mora biti zelo natančno opredeljena tudi odgovornost posameznika, da ne bi prišlo do sklicevanja na drugo osebo in prelaganja odgovornosti. Prav iz tega razloga v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke nasprotujemo nekaterim predlogom, da bi bilo število zastopnikov še večje oziroma celo neomejeno. Cilj predloga zakona naj bi bil tudi konkretneje določiti, kdaj se šteje, da društvo dosega pomembnejše dosežke, če zaprosi za podelitev statusa društva, ki deluje v javnem interesu, hkrati pa vzpostavi podlago za sprejem pravilnikov, v katerih bodo posamezna ministrstva opredelila kriterije, na podlagi katerih bodo navedene dosežke tudi ugotavljala. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke upamo, da ta navedba ni samo neka želja oziroma napoved, ampak za njo stoji tudi načrt za čimprejšnjo uveljavitev teh kriterijev in njihovo javno predstavitev. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zelo podpiramo prostovoljno družbeno in civilno dejavnost. To jemljemo kot slovensko posebnost, ki ima dolgotrajno tradicijo, hkrati je pa ključnega pomena za izboljšanje odnosov med ljudmi. Zato opozarjamo, da bi na to dejavnost morala biti pozorna tudi vsakokratna oblast in preprečiti dodatno birokratizacijo postopkov in zahtev za dodeljevanje in delovanje društev. Predlog novele Zakona o društvih bomo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke tako tudi enotno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani državni sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi! Predlog sprememb Zakona o društvih predvideva, da se v register društev vpisujejo vsi pravno pomembni podatki o društvu, kot so: ime, sedež, naslov, matična številka, datum ustanovitve, datum registracije in zakoniti zastopnik. Podatki se dnevno posredujejo tudi Ajpesu za vpis teh podatkov v poslovni register Slovenije. Veljavni Zakon o društvih določa, da lahko vsakdo postane član društva pod pogoji, ki jih društvo določi v temeljnem aktu. Analiza stanja, ki jo je med društvi in zvezami društev opravil Zavod Center za informiranje, sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij, je pokazala na nejasnost te določbe. Iz določbe namreč ni razvidno, da si društvo lahko samo določi tudi pogoje za delovanje v društvu. Zato predlog navedeno določbo natančneje opredeljuje. Sprememba zakona bo pristojnim ministrstvom dala tudi pravno podlago za sprejem pravilnikov, v katerih bodo podrobneje določeni kriteriji za ugotavljanje pomembnejših dosežkov delovanja društva, na podlagi katerih se društvu podeljuje status društva v javnem interesu. Kot pojasnjuje predlagatelj novele, so namreč doslej ministrstva potrebne pogoje presojala različno. Cilj predloga spremembe zakona je tudi določiti javno objavo letnih poročil društev, nadzor nad izvajanjem dejavnosti oziroma nalog društva pa se prenaša na Tržni inšpektorat Republike Slovenije. V Poslanski skupini DeSUS bomo predlog novele Zakona o društvih podprli. Hvala lepa.
Hvala. Še gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa za besedo. Dopolnjeni predlog zakona je bil pravzaprav potreben, kajti prišlo je do sprememb nekih pomembnih zadev, navkljub temu, da vse skupaj zgleda bolj kratko. Dobro je, da se v drugi odstavek 10. člena za besedo "združenje" dodaja besedo "družina", kajti lovske družine so bile v sedanjem Zakonu o društvih odrinjene na stran in so zaradi tega imele precejšnje težave pri registraciji. Ravno tako so bili problemi tudi pri ustanovitvi Društva 90, društva poslancev, sedanjih in bivših. Zato mislim, da je prav, da se je zadeva uredila v tej smeri. Morda premislek glede določila, da nadzor nad izvajanjem določbe tretje alineje prvega odstavka 9. člena izvaja tudi Tržni inšpektorat Republike Slovenije. No, tukaj bi imel v imenu Poslanske skupine SNS pripombe, kajti ti inšpektorati ne delujejo tako, kot bi bilo treba. Če kdo deluje v tej državi in kontrolira, tako kot je treba kontrolirati, to izvaja edino in samo Carinska uprava Republike Slovenije. Vse ostale organizacije delajo to z na pol zaprtimi očmi, z rokami na hrbtu ali pa nekatere celo z rokami v žepih, seveda v tujih žepih. No, ampak, kakor kaže, ima Ministrstvo za notranje zadeve vsaj en oddelek, ki dobro dela, in ta oddelek vodi gospod Vučko. Zato bomo v naši poslanski skupini ta predlog podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 26.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O RAZPISU REDNIH LOKALNIH VOLITEV V MESTNI OBČINI KOPER V DRUGI OBRAVNAVI. Predlog zakona sta v obravnavo Državnemu zboru predložila poslanca dr. Luka Juri in Marijan Križman. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev. Dr. Luka Juri, izvolite.
Dober dan! Zelo enostavno: zakon potrebujemo, kajti želimo omogočiti pravno podlago za to, da lahko v Kopru končno izvedemo tiste lokalne volitve, ki bi se morale zgoditi leta 2010. Po številnih težavah, filmskih presenečenjih, odločitvah takšnih in drugačnih, ko se ni vedelo do konca, kaj se bo zgodilo, smo prišli na to, da še vedno maja 2011 nimamo nove lokalne oblasti v Kopru in s tem se v bistvu krši tisto, kar je osnovna pravica lokalne samouprave, in to je pravica do tega, da si ljudje izberejo tisto lokalno oblast, katero si želijo. Zaradi odločbe Ustavnega sodišča, ki je odpravilo – ne zamaknilo, ampak odpravilo – pravno podlago za izvedbo lokalnih volitev, nam ne preostane nič drugega kot da, tako kot leta 1999, ko je Ustavno sodišče naredilo podobno, prav v primeru Mestne občine Koper, predlagamo in upam, da tudi sprejmemo zakon o razpisu lokalnih volitev. Kot sem že omenil, primer je zelo podoben letu 1999, kajti leta 1998 je Ustavno sodišče, prav tako v koprskem primeru, prepovedalo lokalne volitve z zahtevo, da se Mestno občino Koper razdeli na več delov. Državni zbor k sreči tega ni naredil in Mestna občina Koper je ostala enotna. Seveda je pa kar naenkrat zmanjkal razlog, s katerim bi lahko predsednik Državnega zbora razpisal lokalne volitve, ki so bile prepovedane. Zaradi tega je bil leta 1999 predlagan in sprejet Zakon o razpisu lokalnih volitev v Mestni občini Koper in prav tako takrat kot tudi tokrat so se pojavljali s strani tistih, ki so zahtevali razbitje Mestne občine Koper, so se pojavljali napadi, da takšen zakon je v nasprotju z Ustavo. Leta 1999 je nato Ustavno sodišče presojalo podoben zakon o razpisu volitev v Mestni občini Koper in ugotovilo, da zaradi tega, ker je pravica do volitev prednostna glede na ostale zadeve lokalne samouprave, Zakon o razpisu lokalnih volitev v Mestni občini Koper ni bil v neskladju z ustavo. Glede na to, da govorimo o isti Mestni občini Koper, glede na to, da govorimo o praktično enakem zakonu o razpisu lokalnih volitev in glede na to, da govorimo o isti ustavi in o Ustavnem sodišču z enakimi pristojnostmi, pričakujem in upam, da bo pravno dosledno Ustavno sodišče tudi tokrat, če bo izzvano, odločilo, da izvedba lokalnih volitev ima vendarle prednost pred ostalimi vprašanji lokalne samouprave in da bomo lahko tudi v Kopru, tako kot vse drugod po Sloveniji, odločili, katero lokalno oblast si želimo. Da bomo lahko torej odločili skupaj v naši občini, v enotni občini, katero oblast bomo izbrali, in ne, da bomo na druge načine skušali razbijati, deliti, skregati ljudi med seboj, od tega pa ne bo imel nihče nič. Tako, da jaz vas vabim k podpori tega zelo enostavnega zakona in upam tudi na razumevanje predsednika Državnega zbora, da bomo lahko imeli lokalne volitve v Kopru že v začetku julija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Viliju Trofeniku. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je na 28. nujni seji 9. maja kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o razpisu rednih lokalnih volitev v Mestni občini Koper. Odbor je bil pred obravnavo seznanjen z mnenji Zakonodajno-pravne službe, Vlade, Državnega sveta, Občinskega sveta Mestne občine Koper in Obalne samoupravne skupnosti italijanske narodnosti. Občinski svet Mestne občine Koper, Obalna samoupravna skupnost italijanske narodnosti in Državni svet so v svojih mnenjih podprli čimprejšnji sprejem predloga zakona. Zakonodajno-pravna služba in Vlada sta v svojih mnenjih, tako kot tudi njuni predstavnici na sami seji, poudarili, da je zakonsko ureditev o razpisu rednih lokalnih volitev v Mestni občini Koper Ustavno sodišče že presojalo leta 1999, tako da se je Mestna občina Koper v preteklosti že soočila s podobno situacijo ob zadržanju razpisa in izvedbe rednih lokalnih volitev z odločbo Ustavnega sodišča. Ustavno sodišče je takrat v odločbi navedlo, da sprejem takšnega zakona sam po sebi ni protiustaven in da lahko zakonodajalec način izvršitve odločbe Ustavnega sodišča spremeni z zakonom. Ustavno sodišče je v odločbi tudi zapisalo, da je treba omogočiti periodično izvajanje volitev, pa čeprav se te izvajajo v občini, ki ni organizirana v skladu z vsemi ustavnimi kriteriji. Zakonodajno-pravna služba meni, da je ob upoštevanju dejanskega stanja, ko Državni zbor zakona, s katerimi bi sledil odločbi Ustavnega sodišča, ni sprejel, rok za odpravo neskladja Zakona o ustanoviti občin ter o določitvi njihovih območij z Ustavo, ki ga je določilo Ustavno sodišče, pa je tudi že potekel, cilj predloga zakona zagotoviti čim prejšnjo izvedbo volitev v organe Mestne občine Koper zaradi zagotovitve uresničevanja volilne pravice občanov te mestne občine. Navedeni cilj predloga zakona podpira tudi Vlada, ki meni, da je treba razpisati redne lokalne volitve v organe Mestne občine Koper ter sprejemu predloga zakona ne nasprotuje. V razpravi o členih predloga zakona je bila izražena podpora predlaganemu zakonu in poudarjeno, da je treba čim prej omogočiti izvedbo volitev v Občinski svet Mestne občine Koper in volitve župana ter s tem zagotoviti ne le uresničevanje ustavnih pravic občank in občanov Mestne občine Koper do volitev in lokalne samouprave, ampak tudi financiranje občine in sprejem njenega proračuna. Odbor je na podlagi konkretnih pripomb Zakonodajno-pravne službe sprejel svoje amandmaje, s katerimi je pravilno umestil vsebino posameznih členov v besedilo predloga zakona in prilagodil izjemno situacijo razpisa in izvedbe lokalnih rednih volitev v Mestni občini Koper sistemski ureditvi, določeni v Zakonu o lokalnih volitvah. V skladu s sistemskim zakonom o lokalni samoupravi pa je vezal trajanje mandatne dobe članov občinskega sveta oziroma župana na prvo sejo novoizvoljenega občinskega sveta. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Sprejeti amandmaji so vključeni v dopolnjen predlog zakona, ki je sestavni del poročila odbora. Odbor je tudi predlagal predsedniku Državnega zbora, da predlog zakona uvrsti na dnevni red 28. redne seje Državnega zbora. Predlagam, da tako dopolnjeni predlog zakona sprejmete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Andrej Magajna. Prosim.
Spoštovani! Cilj zakona je zagotoviti čimprejšnjo izvedbo volitev v organe Mestne občine Koper, s tem pa tudi uresničevanje volilne pravice občanov navedene mestne občine kot ene temeljnih pravic občanov. Prav tako je cilj zakona razjasniti pravno stanje, kot je nastalo po odločbi Ustavnega sodišča številka 137/10 glede mandata organv Mestne občine Koper, izvoljenih na prejšnjih volitvah, kakor tudi glede mandata organov, izvoljenih na podlagi tega zakona. Ustavno sodišče je v odločbi številka 13/94 sprejelo stališče, da se izvedbo volitev lahko odloži le za ustrezen čas, ki bo glede na trajanje celotnega mandata sorazmerno kratek. V odločbi številka 163/99, ki se nanaša ravno na ta razpis rednih lokalnih volitev v Mestni občini Koper, pa je Ustavno sodišče poudarilo, da je treba omogočiti periodično izvajanje volitev, pa čeprav se te izvajajo v občini, ki naj ne bi bila organizirana v skladu s prejšnjim stališčem Ustavnega sodišča. Pravica do periodičnosti volitev namreč prevlada nad drugimi interesi v tej situaciji. Upoštevaje takšno stališče Ustavnega sodišča, določbo 3. člena protokola ter načelo demokratičnosti, ki ga zagotavlja 1. člen Ustave, je treba volitve v organe Mestne občine Koper razpisati nemudoma. Vsakršno nadaljnje odlašanje za razpis volitev bi pomenilo nesorazmeren poseg v načelo periodičnosti volitev in kršitev volilne pravice občanov Mestne občine Koper. Vse, kar sem pač navedel, kaže na to, da bomo poslanci nepovezane skupine tudi podprli ta zakon.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Marijan Križman. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani kolegi! V letu 2010 je predsednik Državnega zbora sprejel akt o razpisu rednih volitev v občinske svete in rednih volitev županov, ki ga je Ustavno sodišče v postopku presoje skladnosti Zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij z Ustavo v delu, ki se nanaša na volitve v Mestni občini Koper, s sklepom najprej zadržalo in nato z odločbo odpravilo. Zaradi vseh že znanih postopkov in posledic, ki so sledile, predsednik Državnega zbora rednih volitev v organe Mestne občine Koper še ni razpisal. Zato predlagatelj navaja, da je nastalo nejasno stanje treba odpraviti s sprejemom predlaganega zakona, ki bo zagotovil izvedbo volitev v Mestni občini Koper. Cilj zakona je tako zagotoviti čimprejšnjo izvedbo volitev v organe Mestne občine Koper, s tem pa tudi uresničevanje volilne pravice občanov navedene Mestne občine Koper, kot ene izmed temeljnih pravic. Predlagani zakon tako ustvarja pravno podlago za razpis rednih lokalnih volitev v Mestni občini Koper in določa, da mora predsednik Državnega zbora takšne volitve razpisati dan po uveljavitvi tega zakona. Tudi Ustavno sodišče je v preteklosti ob podobni situaciji v svoji odločbi že poudarilo, da pravica volivcev, da v določenih časovnih presledkih volijo svoje predstavnike lokalne samouprave, sicer ni ustavno tako opredeljena, da bi zapovedala volitve prav v štiriletnem časovnem obdobju, vendar pa že zaradi splošnega načela enakosti – drugi odstavek 14. člena Ustave – takšnega stanja ni mogoče vzdrževati neomejeno dolgo. Pripeljalo bi do situacije, v kateri bi bilo bistveno ogroženo izvrševanje lokalne samouprave, ki ga občani uresničujejo prav s periodičnim odločanjem o svojih predstavnikih v organih lokalne samouprave. Ustavno sodišče je takrat tudi navedlo, da presoja vseh relevantnih okoliščin pokaže, da je treba omogočiti periodično izvajanje volitev, pa čeprav se te izvajajo v občini, ki ni organizirana v skladu z vsemi ustavnimi kriteriji. Zaradi navedenega bo Poslanska skupina Socialnih demokratov predlog zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Danijel Krivec. Prosim.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Redne volitve lokalnih oblasti, župana in mestnega sveta v Mestni občini Koper v letu 2010 niso bile opravljene, saj je Ustavno sodišče v postopku presoje skladnosti Zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij z ustavo, kar je akt predsednika Državnega zbora o razpisu rednih volitev v občinske svete in rednih volitev županov, v delu, ki se nanaša na volitve v Mestni občini Koper, najprej zadržalo in nato odpravilo. V navedeni odločbi je Ustavno sodišče določilo tudi način izvršitve odločbe, in sicer je določilo način in postopek razpisa volitev organov občin po uskladitvi zakona z ustavo ter podaljšanje trajanja mandata organom Mestne občine Koper. Ob tem je Ustavno sodišče ocenilo, da krajši zamik volitev ne pomeni nedopustnega posega v volilno pravico. Državni zbor zakona, s katerim bi sledil odločbi Ustavnega sodišča, ni sprejel. Rok za odpravo neskladja z Ustavo, ki ga je določilo Ustavno sodišče, pa je potekel. Predlagani zakon torej omogoča razpis volitev in s tem zagotovitev uresničevanja volilne pravice vseh občanov Mestne občine Koper. Mestna občina Koper se je pred 10 leti že znašla v podobni situaciji. Tudi takrat Državni zbor zakona, ki bi odpravil ugotovljeno neskladje Mestne občine Koper z ustavo, v roku, ki ga je postavilo Ustavno sodišče, ni sprejel. In tudi takrat je Državni zbor, celo pred potekom roka za uskladitev območja Mestne občine Koper z ustavo, sprejel Zakon o razpisu rednih lokalnih volitev v Mestni občini Koper. Ta ureditev je bila takrat predmet ustavnosodne presoje, pri čemer je Ustavno sodišče ugotovilo, da ni v neskladju z ustavo. Ob ustavno sodni presoji navedene ureditve je Ustavno sodišče zavzelo stališče, da volitve ne bi bile protiustavne zgolj zaradi tega, ker so se v določenem časovnem obdobju oblikovali organi lokalnih skupnosti na območju občine, kar samo po sebi ne bi bilo povsem v skladu z ustavnimi določbami. Ustavno sodišče v odločbi tudi navaja, da je način izvršitve, ki ga je določilo Ustavno sodišče, torej podaljšanje mandata, glede na okoliščine izgubilo svoj temeljni namen, vsako nadaljnje podaljševanje mandata organom Mestne občine Koper ne bi več služilo namenu, ki ga je Ustavno sodišče želelo doseči s svojo odločitvijo o podaljšanju mandata. Nasprotno bi nadaljevanje ohranjanja z odločbo Ustavnega sodišča določene začasne ureditve povzročilo stanje, ki bi bilo ustavno še bolj nevzdržno od obstoječega. Ustavno sodišče v odločbi navaja, da presoja vseh relevantnih okoliščin pokaže, da je treba omogočiti izvajanje volitev, pa čeprav se to izvaja v občini, ki ni organizirana v skladu z ustavnimi kriteriji. Navedene pravne utemeljitve pritrjujejo podpori temu zakonu. Ker pravno in vsebinsko ni druge možnosti, kot čim prejšnja izvedba volitev v Mestni občini Koper, bomo zakon podprli. Poudarjamo pa, da ni opozicija oziroma SDS tista, ki je povzročila zaplet v zvezi z uresničevanjem lokalne samouprave v Mestni občini Koper, in zato tudi ne more prevzemati odgovornosti, ki bi nam jo v zadnjem času za vse, kar je narobe v tej državi, tako radi pripisali. Največja odgovornost, tako v primeru Mestne občine Koper kot tudi pri vseh ostalih zgrešenih odločitvah, leži na največji vladni stranki, na njenih nepremišljenih ravnanjih, dvoličnih in konfuznih odločitvah.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Franco Juri. Prosim.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani kolegi in kolegice! Poslanska skupina Zares ne bo nasprotovala temu zakonu. Vendar se ob tem odpira vprašanje, ali ni ta zakon kombinacija naše nesposobnosti, da bi uresničili odločbo Ustavnega sodišča in da bi uskladili zakon z ustavo, tako, kot je ta odločba velevala. Odgovor na to vprašanje je: ja. Državni zbor ni bil sposoben uresničiti svoje temeljne funkcije varovanja ustavnosti, ni se bil sposoben sprijazniti z izidom ljudske volje na referendumu. In zato smo danes, kot manjše zlo, prisiljeni podpreti zakon, ki naj zagotovi ustavno stanje vsaj na področju izvajanja pravice do volitev. V Kopru te volitve pričakujejo. Jih pričakujejo, seveda, so jih pričakovali tudi v Ankaranu. Vendarle bo zakon omogočil razpis volitev le v enotni Mestni občini Koper. Seveda s tem je težko napovedati, ali bomo lahko že julija dejansko to pravico uresničili, ali bo ta premik z mrtve točke, ki ga dosežemo s tem zakonom po zgledu zakona 1999 leta, ali lahko pomeni ta premik tudi možnost, priložnost za pojasnjevanje dejanskega stanja bodisi naših odločitev glede na to, da lahko pričakujemo verjetno ponovno pritožbo oziroma zahtevo pobudnikov za ustavno presojo. Ne glede na to menimo tudi mi, da je pravica do odločanja, pravica državljanov do volitev, nad ostalimi pravicami. In vsakršno odlašanje volitev tudi v Kopru bi odstopilo celo od tistega rokovnika oziroma od roka, ki ga navaja odločba Ustavnega sodišča. Zato v Poslanski skupini Zares temu zakonu ne bomo nasprotovali. Naši poslanci bodo glasovali, seveda, po lastni vesti. Jaz pa bom seveda obrazložil glas, ko bom nastopal v lastnem imenu, ne pa imenu poslanske skupine. Koprčanom in Koprčankam zaželimo čim prej volitve. Upamo, da do teh volitev bo prišlo brez nadaljnjih zapletov. Še enkrat pa je jasno, da to, o čemer danes odločamo, je tisto nujno, nujni izhod iz nečastnega vedenja do ustave in do naših državljanov.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Janez Ribič. Prosim.
Spoštovani! Zakon o razpisu lokalnih volitev v mestni občini Koper je posledica neupoštevanja ustavne odločbe iz lanskega novembra, ki je Državnemu zboru naložila ustanovitev občin Mirna in Ankaran in razpis volitev v organe teh dveh občin. S to ustavno odločbo je bil tudi odpravljen akt predsednika Državnega zbora o razpisu rednih volitev, ki se nanaša na Mestno občino Koper in na Občino Trebnje. Državni zbor je pri upoštevanju omenjene odločbe Ustavnega sodišča po mnenju poslancev Slovenske ljudske stranke ravnal zelo selektivno. Mirno lahko rečem, da tudi dvolično. Državni zbor je namreč spremenil Zakon o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij le v delu, ki se nanaša na novo ustanovljeno občino Mirna, ustanovitev katere smo poslanci Slovenske ljudske stranke ves čas odkrito podpirali, medtem ko se je dvoličnost pokazala pri ustanoviti občine Ankaran. Po našem mnenju ustanovitev te občine ne bi smela biti vprašljiva, vendar so se prebivalci krajevne skupnosti Ankaran očitno znašli v središču političnih in lobističnih igric, zaradi katerih jim ni bila omogočena pravica do uresničevanja lokalne samouprave v lastni občini, pa čeprav so se do tega opredelili na referendumu. Vendar stanja za nazaj ne moremo popraviti, dolžni pa smo vsem državljanom Republike Slovenije omogočiti enakopravno zagotavljanje z ustavo zagotovljenih človekovih pravic, med katere sodi tudi volilna pravica. Le-ta je prebivalcem mestne občine Koper nedvomno kršena, saj je podaljšanje mandata trenutni sestavi organov lokalne skupnosti preseglo že vse razumne meje. Zaradi ustavnega načela enakosti pred zakonom lahko podaljšanje mandata preko vseh časovnih okvirov ogrozi izvrševanje lokalne samouprave, katero državljani izvršujejo ravno s periodičnim odločanjem o svojih predstavnikih v organih lokalnih skupnosti. Tako je namreč leta 1999 odločilo Ustavno sodišče, ko je presojalo skladnost prvega Zakona o razpisu rednih lokalnih volitev v Mestni občini Koper, ki je bil prav tako odgovor na neskladje Mestne občine Koper z ustavo. Leto prej je namreč Ustavno sodišče ugotovilo neskladje Zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij z ustavo, organom Mestne občine Koper pa je tako kot v odločbi iz lanskega leta podaljšalo mandat. Vendar je Državni zbor še pred rokom, ki ga je določala odločba, sprejel Zakon o razpisu rednih lokalnih volitev v Mestni občini Koper. V ustavni presoji, ki je sledila omenjenemu zakonu, pa Ustavno sodišče ni ugotovilo nobenega neskladja, saj je ugotovilo, da bi podaljševanje mandata povzročilo stanje, ki bi bilo še bolj nevzdržno od obstoječega. Ustavno sodišče je v odločbi torej zavzelo stališče, da je treba omogočiti periodično izvajanje volitev tudi v občini, ki ni organizirana z vsemi ustavnimi kriteriji. Poslanci Slovenske ljudske stranke iz načelnih razlogov ne moremo oporekati odločitvam Ustavnega sodišča, prav tako ne moremo nasprotovati izvrševanju ustavnih pravic, v tem primeru volilne pravice. Vedno smo spoštovali odločbe Ustavnega sodišča, ne glede na to, kakšne so bile, saj se zavedamo, da je Ustavno sodišče najpomembnejši varuh ustavnosti in zakonitosti ter človekovih pravic in temeljnih svoboščin v naši državi. Nekoliko paradoksalno pa se nam zdi, da danes poslušamo stališča o tem, kako je treba spoštovati odločbe Ustavnega sodišča, tudi če so te izpred več kot 10 let, medtem ko so pred nekaj meseci taisti ljudje govorili, da je v primeru Ankarana Ustavno sodišče preseglo svoje pristojnosti in z različnimi izgovori upravičevali arbitrarnost Državnega zbora, ki ni izvršil z ustavno odločbo naloženih obveznosti. Poslanci Slovenske ljudske stranke nimamo razlogov za nasprotovanje obravnavanemu zakonu, zato ga bomo brez zadržkov podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Matjaž Zanoškar. Prosim.
Hvala, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o razpisu rednih lokalnih volitev v Mestni občini Koper je naslednje. Predlog zakona o razpisu rednih lokalnih volitev v Mestni občini Koper se nanaša na izvedbo lokalnih volitev v Mestni občini Koper za obdobje 2010–2014. Redne volitve v organe občine, ki so bile izvedene 10. oktobra 2010, v tej Mestni občini namreč niso bile izvedene, kajti Ustavno sodišče je zadržalo akt o razpisu volitev v delu, ki se nanaša na volitve v Mestni občini Koper. Za ta čas pa je podaljšalo mandat obstoječim občinskim organom. Zaradi nadaljnjega postopka ustanovitve Občine Ankaran, ki zaradi nesprejetja Zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij ni bila ustanovljena, v Mestni občini Koper še niso bile izvedene redne lokalne volitve za župana in člane mestnega sveta. Uresničevanje volilne pravice prebivalcev sodi med temeljne človekove pravice, opredeljene v Ustavi Republike Slovenije. Sestavni del demokratične ureditve Republike Slovenije pa je časovna omejitev volilnih funkcij. Določeno je, da mandatna doba članov občinskega sveta in župana traja štiri leta. Izpeljava teh določb je izražena v določilih, da se redne volitve v občinske svete in volitve županov opravijo torej vsako četrto leto. V Poslanski skupini DeSUS se strinjamo z mnenjem Vlade, da zaradi procesa ustanovitve občine Ankaran, ki je bil in je še posredno vzrok za neizvedbo lokalnih volitev v Mestni občini Koper v oktobru lanskega leta, ne smejo biti ogrožene pravice prebivalcev do uresničevanja lokalne samouprave v občini na način, kot ga določa zakon, torej prek voljenih organov. Zaradi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini DeSUS predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Bogdan Barovič. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik! Kolegice, kolegi! Pri tej točki je najbolj enostavno priti za govorniški pult in reči, "v Slovenski nacionalni stranki zakon podpiramo", se obrniti in oditi nazaj. Ampak tako enostavno pač ne gre, lahko bi šlo, vendar ne gre. Razlogov je veliko. Prvič, če zakonodajna veja oblasti razpiše volitve v občinske in mestne svete ter za župane, mislim, da je to krovni zakon, ki velja za 210 oziroma 211 občin, in pika. In pika! Drugič, kakorkoli že, bil je narejen nedopusten poseg v volilno pravico Slovenk in Slovencev, ki je zapisana v ustavi. In spet pika. To so samo zunanji, politični razlogi, zaradi katerih danes zamujamo pol leta. Nihče, nihče danes pa ni povedal besed, ki vrejo iz realnega življenja: "Kaj to pomeni, da bodo volitve šele zdaj?" To pomeni, da bo razpis volitev, to pomeni, da bodo volitve, to pomeni, da se bo moral konstituirati nov mestni svet, vsaj. Če se slučajno menja oblast, pomeni, da bo treba reprogramirati vse zgodbe, ki so do zdaj pač narejene, da se bodo področja razvijala v Mestni občini Koper, spremenjen bo proračun, imenovati bo treba komisije in 6 mesecev najmanj bo šlo v nič. V Mestni občini Koper, ki je ena najmočnejših gospodarskih občin v Sloveniji, ki mora skrbeti za razvoj velikega obsega podeželja in nenazadnje, ki je tudi pomembna za sosedske odnose vsaj z državo Republiko Italijo. To pa so vse tiste posledice, ki bodo nastale zaradi politike. In ne razumem nečesa. Jaz sem natančno razumel, da hoče neka občina nastati tako ali drugače; v tem primeru ne oporekam nobene pravice, ne Ankaranu niti Bertokom ali komu drugemu, če želite. Ampak, da to nastaja zato, ker jim en župan ni všeč, bi moralo biti najprej, da bi šli še predčasno na volitve, ne, vsaj pravočasno, ne pa kasneje. Če nekomu župan ni bil všeč, naj gre na volitve in naj voli drugače. Ne pa, da mi zamujamo, kršimo zakone, kršimo tisto, kar sami določamo in povzročamo, boste videli, povzročamo veliko škodo. In kar je še slabše, posledica vsega tega pa so razni zakoni oziroma lex specialis in posebni zakoni, kot smo jim bili priča zaradi takšnih vsebin, že kar nekaj. Čeprav je določeno proračunsko leto za lokalno samoupravo in za občine januar–december, smo naredili zakon, kjer bo proračunsko leto lahko junij. In tako naprej in tako naprej. In zdaj bomo spisali samo zakone za vsako občino, za vsakega človeka, za vsako dejavnost posebej in bomo seveda uničili kompleten sistem; kaj bi šele bilo, če bi mi pisali ustavo. Mi bi imeli tako ustavo, da sploh ne bi vedeli, da smo država. Ni pošteno in to ni prav in veste, mi tisti, ki pa zdaj delamo v tej delovni skupini za oblikovanje regij, ker smo se k temu zavezali, smo pa enotno ugotovili, ne glede na to, če so to člani SD ali pa SDS, da regionalizacije pri takšnem številu občin v državi Republiki Sloveniji absolutno ni mogoče speljati. Ni. Pika. Ugotovili smo enotno, da je občin preveč, ker ne moreš izvirnih in prenesenih nalog, ne moreš jih prenašati na občine, ki jih imamo in ki imajo nekaj 100 ali pa mogoče tisoč ali pa 2 tisoč prebivalcev. Ne gre. Tako tudi ne gre regionalizacija in se čudimo, da je nimamo. Lepo ali pa grdo. Mi bomo morali iti v obratne postopke in sicer tako, kot je šla recimo Danska; pa zakaj ne bi tudi malo posnemali? Saj smo že veliko držav posnemali, pa še to dajmo. In bomo ugotovili, da bomo počasi morali priti nazaj na vsaj 100 in še nekaj občin. To je pa posledica vsega tega drobljenja še po vseh teh posledicah. Meni je žal za vso gospodarsko škodo, ki bo nastala, za ves razvoj, ki bo zaradi volitev in zaradi vseh sprememb, ki bodo nastale, nazadoval zaradi številnih zapletov pri proračunu. Zakon je seveda treba podpreti. Na žalost pa z veliko grenkobo, ker delamo to prepozno in ker smo s tem, ko delamo danes, nedopustno posegali v volilno pravico v šestih mesecih, mi, ki smo zakonodajna veja oblasti. Tukaj bi se pa zamislil sam, z vsemi vami, kolegice in kolegi.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 26.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26.A TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O RAZGLASITVI ODLOČITVE, KI JE BILA SPREJETA NA ZAKONODAJNEM REFERENDUMU O ZAKONU O MALEM DELU, KI JE BIL 10. APRILA 2011. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložil Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa dajem besedo predsednici odbora dr. Andreji Črnak Meglič. Prosim.
Hvala lepa. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 30. nujni seji 12. 5. 2011 kot matično delovno telo na podlagi poročila Državne volilne komisije pripravil predlog sklepa o razglasitvi odločitve, ki je bila sprejeta na zakonodajnem referendumu o Zakonu o malem delu, ki je bil izveden 10. aprila 2011. Zakon o referendumu in ljudski iniciativi v 53.b členu določa, da Državni zbor v osmih dneh po pravnomočnosti poročila Državne volilne komisije razglasi odločitev, ki je bila sprejeta na referendumu, ter jo objavi v Uradnem listu Republike Slovenije. Državni zbor odločitev razglasi s sklepom, sprejetim na seji odbora. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru, da sprejme sklep o razglasitvi odločitve, ki je bila sprejeta na zakonodajnem referendumu o Zakonu o malem delu, ki je bil 10. aprila 2011, v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Alenka Jeraj. Jo bomo počakali.
Rezultat referenduma o malem delu je bil pričakovan. Mi smo povedali v osnovi, da je zakon problematičen zato, ker pod enim dežnikom, pod enim krovnim zakonom ureja tri različne družbene skupine, ki imajo različne [[...]]Torej bi lahko z vsakim posamičnim zakonom bolje reševali njihov posamični položaj. To se je tudi izkazalo na referendumu, ko se niti tisti, za katere je Vlada trdila, da jim zakon prinaša pomembno izboljšavo njihovega gmotnega položaja, če bi se poslužili tega načina, torej malega dela, kot na primer upokojenci, se na to niso odzvali oziroma so zakon zavrnili. Pričakovano še bolj morda tudi s strani študentov, torej tudi tistih, ki so kot civilna družba se vključili v kampanjo in zbrali dovolj podpisov za razpis referenduma in na referendumu odločno zavrnili tak način reševanja tudi njihovega položaja oziroma ponudbe možnosti, da postanejo mali delavci in morda za kar dolgo časa ostanejo mali delavci, namesto da bi se čim prej vključili na trg dela in postali redni delavci, ki bi plačevali v pokojninsko, zdravstveno in druge blagajne. Mi smo veseli tega rezultata in upamo, da bo Vlada v prihodnje uspela bolje skoordinirati in namenila več pozornosti socialnemu dialogu, torej se več pogovarjala z zainteresiranimi skupinami, kajti samo na tak način bodo rešitve in predlogi zakonov boljši in ne bodo, kot večina njih, končali na referendumu.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Torej, rezultat referenduma je znan in o tem nimam dejansko kaj razpravljati. Ampak bi pa opozoril ob tem na neko drugo dejstvo, na katero sem opozoril že oziroma o njem razpravljal že na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, da imamo namreč s področja sociale, s področja dela cel kup zakonov, ki so v takšni in drugačni fazi. Ta zakon, kot je Zakon o malem delu, je padel na referendumu, nek drug zakon čaka na referendum, za nek tretji zakon bo javna predstavitev mnenj, za dva naslednja zakona prestavljamo na tej seji datum uveljavitve s 1. julija na 1. januar. Mi smo se vseskozi zavzemali takrat, ko smo obravnavali in sprejemali Zakon o malem delu, da je najmanj, kar je treba, vzporedno obravnavati tudi Zakon o štipendiranju. In v tem primeru, če bi skupino zakonov, ki so neposredno povezani med seboj, obravnavali skupno z obravnavo na istih sejah Državnega zbora, bi do teh zmešnjav, do teh komedij zagotovo ne prihajalo. Tako pa jaz ne zavidam, jaz sem že zadnjič rekel, ne zavidam ministrstvu, kako bo izvajalo vse te zakone, ki so in ki jih ni, ki bodo uveljavljeni nekateri sedaj, nekateri čez pol leta, za nekatere pa sploh ne vemo, kdaj. Tako, da v temu trenutku je šele popolnoma jasno, kako potrebno je bilo dejstvo, da bi morali vse te zakone obravnavati sočasno, obravnavati vzporedno in jih približno istočasno tudi udejanjiti. Kar se pa tiče seveda rezultatov tega referenduma; rezultati so znani, ne bomo o njem niti odločali na tej seji Državnega zbora in prav je tako. Jemljemo seveda vsi skupaj na znanje, da so se volivke in volivci odločili in smo se odločili, kot smo se. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Miran Györek. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Z našim formalnim sprejemom sklepa o razglasitvi odločitve o zakonodajnem referendumu o Zakonu o malem delu 10. aprila se dokončno, vsaj za kakšno leto ali več, zaključuje oziroma se je končala ena zgodba o še enem neuspelem zakonodajnem projektu trenutne oblasti. Žal ponovno šele z uporabo instrumenta referenduma in še bolj žal z nepotrebno nastalimi stroški, ki bi jih lahko vsekakor v današnjem času porabili koristneje. Tudi sicer je zadeva pravnoformalno zaključena kot pravnomočna glede na to, da zoper poročila Državne volilne komisije ni bila vložena nobena pritožba v skladu z Zakonom o referendumu in o ljudski iniciativi. Očitno je, da bo leto 2011 prišlo v anale kot referendumsko leto. Čakajo nas namreč še nadaljnji referendumi, pa ne samo junijski; kot gre slutiti, še kakšen kot nadaljevanje današnje obravnave Družinskega zakonika. V Slovenski nacionalni stranki se seveda sprašujemo, zakaj je temu tako in ali je res takšen zaključek mesecev dolgih obravnav, polemik, prerekanj, prepričevanj, protestov, včasih tudi neprijetnih in nepotrebnih dogodkov edini način, da se predlagatelju takšnega slabega predloga zakona na koncu prepreči vsiljevanje nečesa, česar slovenski narod enostavno ne želi oziroma čemur večinsko nasprotuje. V preteklosti smo namreč kar nekajkrat sprejemali oziroma odločali o dokaj pomembnih temah, predlogih zakonov z navadno večino, nemalokrat nekaj deset prisotnih poslank in poslancev, kar nedvomno potrjuje dejstvo, da so predlogi zakonov oziroma zakoni, sprejemani brez širšega socialnega in političnega konsenza, kratkega veka in obsojeni na zavrnitev. Toliko v razmislek za vnaprej. In tako bo tudi, kot izgleda, s tremi zakoni junija meseca, za katere že vsi naprej napovedujejo, pa ne tako kot nekateri novinarji v nekaterih medijih, vsi referendumi bi danes padli! Ne bodo referendumi padli, padli bodo zakoni, mimogrede. V Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da bo enako kalvarijo doživel tudi danes obravnavani predlog Družinskega zakonika razen seveda, če ne bo komu prej zmanjkalo goriva ali potekel kakšen rok trajanja. Škoda pa je vsekakor, da bo, žal, še prej šlo v nič ogromno energije, časa in denarja celotni zakonodajni proceduri, od številnih dolgotrajnih obravnav po delovnih telesih v Državnemu zboru, pa vse do Državnega sveta in obravnave po vetu v Državnemu svetu, pa do Ustavnega sodišča, in na koncu še z referendumom. Skratka, res je skrajni čas, da se v bodoče prihaja na dan z bolj pripravljenimi predlogi zakonov, da se predhodno izvršijo temeljite analize in realne projekcije učinkov in upoštevajo pričakovanja širše družbene skupnosti in da se več ne eksperimentira brez predhodno doseženega širšega socialnega in političnega konsenza. Toliko, hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima Alenka Jeraj. Prosim.
Hvala za besedo. Predsednik Vlade Borut Pahor je poudaril na začetku svojega mandata oziroma že v volilni kampanji, da bo posebno pozornost namenil socialnemu dialogu, da bo zakone usklajeval z vsemi zainteresiranimi skupinami, in tudi z opozicijo. Seveda se od tega ni zgodilo prav veliko. Jaz sem ministra Svetlika vprašala, koliko pogovorov so imeli na temo oziroma ali poteka redno pogovor na Ekonomsko-socialnem svetu, in podobno. Tega odgovora do danes še nimam. V primerjavi z nekaterimi podatki iz prejšnjega mandata pa je tega bistveno manj, na kar vse zainteresirane ali večina zainteresiranih skupin tudi opozarja, tako sindikati kot študentska organizacija, ker ne govorimo samo o tem zakonu, pač pa tudi o zakonih, ki še prihajajo na dnevni red Državnega zbora in o katerih, vsaj nekaterih še, bomo odločali na referendumu 5. junija. Toliko referendumov in razprava o tem, ali so potrebni ali niso potrebni in zakaj zapraviti toliko denarja za to, temu bi se zagotovo izognili, če bi stvari uskladili in usklajevali prej. In če ta vlada ocenjuje, da so to ključne reforme, nujne reforme za to državo, bi pričakovali, da jih usklajuje tudi z opozicijo, ne pa potem s prstom kaže nanjo in razlaga, da smo mi krivi, da se zapravlja toliko denarja, da smo mi krivi, da se država zadolžuje, da smo mi krivi za cel kup stvari. Mi se strinjamo, da pokojninska reforma in spremembe na trgu dela kot res te ključne spremembe, ki jih moramo v tej državi narediti, da so pomembne. In so pomembne za vse, zato je še veliko bolj pomembno, da do njih pridemo s konsenzom, da se dogovorimo in pogovorimo o tem. Mi bomo za referendume sedaj porabili ali pa smo že porabili 12 milijonov, še nekaj več. Po reformnem paketu oziroma Nacionalnem reformnem programu, ki ga je pripravila ta vlada, bomo s pokojninsko reformo prihranili 30 milijonov na letni ravni, na drugi strani pa toliko denarja porabili za referendume, in to samo iz naslova zakonov, ki jih pripravlja minister Svetlik oziroma Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Če ob tem omenimo še to, da smo v naši poslanski skupini predlagali en referendumski dan in nekajkrat nismo uspeli s tem predlogom, kar pomeni, da smo že od decembra, aprila, zdajle junija odločamo na referendumih, namesto da bi to opravili enkrat in na ta način nekaj prihranili. No, vsaj za tale junijski referendum smo nekako naleteli na odprta ušesa in očitno je prevladal razum, da bi bilo res nesmotrno imeti še nekaj nedelj rezerviranih za referendume. Zakon o malem delu, če bi bil pripravljen drugače, če bi bil usklajevan in če bi bil, tako kot smo v začetku predlagali, pripravljen na način, ko ne bi združeval in v isti koš tlačil treh tako različnih skupin, kot so brezposelni, upokojenci in študentje, bi verjetno dobil podporo pri vsaki od teh skupin. Vsi se strinjamo, da je področje študentskega dela treba urediti. Vsi se tudi strinjamo, da je treba zagotoviti nova delovna mesta, ker to na dolgi rok pomeni ne samo varnost in pa možnost za posameznika in uresničevanje pravice do dela, ki jo ima, pač pa tudi dolgoročno za državo, za pokojninsko blagajno, za zdravstveno blagajno in vse druge blagajne. Tukaj smo naredili premalo, predvsem želite ali prihajate s predlogi s področja sociale. Idej imate čuda, kako bi denar delili. Nobenih pravih idej pa, kako bi ga ustvarjali, kako bi ustvarjali nova delovna mesta in kako bi na vhodni točki zagotovili tista potrebna sredstva. Seveda je zaradi tega treba jemati kredite, se zadolževati in ljudje očitno razumejo, da zadolžujemo njih in njihove otroke, ker to bo enkrat nekdo moral plačati. Mi si ne želimo, da bi o tako imenovanih ključnih reformah odločali na referendumih, zato pričakujemo in si želimo, da se o tako imenovanih ključnih reformah pogovarjamo, sklenemo oziroma se poslušamo, ker smo tudi kar nekaj predlogov dali sami, pa seveda nikoli nismo bili slišani. In tudi v nadaljevanju se vam bodo dogajali referendumi, če seveda boste prepričani, da samo vi nekaj veste, nekaj znate, ne pa še kdo drug v tej državi. Najbrž se podobno obeta ali pa se bo zgodilo v zvezi z družinskim zakonikom, o katerem smo danes govorili, pa še o kakšnem drugem zakonu, ki jih prinašate v ta Državni zbor. Sklep je tak kot je, rezultat referenduma o malem delu je tak kot je, in če želi kdo iz tega potegniti kakšen nauk, bi bilo zelo dobrodošlo, če pa tega ne nameravate storiti, se bomo pa najbrž še o podobnih stvareh prav kmalu spet pogovarjali.
Hvala lepa. Besedo ima Dejan Levanič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Mi danes kaj drugega, kot se seznaniti s tem, kaj se je v bistvu zgodilo na referendumu o malem delu oziroma kakšen je rezultat, ne moremo narediti. Je pa res, da vsakdo rad izkoristi, predvsem iz opozicijskih vrst, tukaj mislim na Slovensko demokratsko stranko, trenutek, ko na nek način želi na nek profesorski, učiteljski način povedati, kaj naj koalicija dela, na kakšen način, in torej s kakšnimi predlogi naj prihaja tudi v Državni zbor. Po mojem mnenju je škoda, da tega področja nismo uredili. Lahko bi ga uredili in vsi vemo, vsi se strinjamo, da imamo anomalije na tem področju trga dela, in da bi te anomalije morali odpraviti. Tudi v prejšnjem mandatu, torej, ko je bila največja vladna stranka Slovenska demokratska stranka, se je veliko govorilo o urejanju študentskega dela in drugih anomalij na trgu dela, pa ni bilo dovolj poguma, da bi se prišlo v Državni zbor in da bi se naredile nekatere spremembe, kot ste seveda obljubljali; "Slovenija na pravi poti" ali kako je že bil slogan. Kakorkoli obrnemo, problemi ostajajo, nekdo jih bo moral reševati v prihodnje in žalostno je, da politika v nekih ključnih trenutkih ne stopi skupaj in ko ima nek predlog na mizi, zanj tudi glasuje. Ker velikokrat slišimo razne floskule, predvsem s strani Slovenske demokratske stranke, "ja, mi se strinjamo, da so te spremembe potrebne, da moramo to narediti, ampak ne strinjamo se z načinom, ne strinjamo se s takšnim predlogom". Dvomim, da ima kdo od vas čarobno paličico in da boste, če bo ta trenutek prišel, ko boste imeli to priložnost ponovno, lahko to izvedli. Ravno dvomim, da so največji kritiki te vlade sposobni uveljaviti boljše rešitve. Imeli ste priložnost za to, da bi uredili nekatere zadeve, in jih niste uredili. In zato pač problemi še naprej ostajajo. Problemi so se pometali 15 in več let pod preprogo, vam tega ni mar, številke ostajajo takšne, kot ostajajo, kritike letijo na eno in na drugo stran, kaj vse bi morali narediti, in politika je na neki točki tudi obstala. Referendumi so res postali neka stalna praksa. Z nasmehom vodje Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki mu očitno ni mar, kaj se v tej državi dogaja, in je edini ključni cilj te stranke priti na oblast, je pač jasno, da bodo referendumi in pobude za referendume prihajali tudi v prihodnje, ko neka skupina poslancev, ko govorimo, da gre skozi prvo, drugo, tretjo obravnavo, sprejme nek zakon, potem Državni svet pride z vetom, 46 in več poslancev izglasuje še enkrat ta zakon in potem 30 poslancev skliče referendum. To je izkoriščanje institucije referenduma v politične namene, ne zato, da bi Slovenija napredovala, ampak da bi se delali problemi vedno znova na političnem parketu in da bi se nabirale politične točke. Kaj je seveda ključno? Danes smo doživeli ponovno en očitek, da če bi se zakoni uskladili s socialnimi partnerji, če bi imeli uskladitev z vsemi tistimi, ki se jih kakorkoli zakon dotika, potem bi lahko zakone sprejemali s konsenzom. To ne drži. In ravno tukaj ste tisti, ki nam to očitate, najbolj dvolični. Pri malem delu, res, sindikati so nasprotovali. Ampak pri Zakonu o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno pa je zakon usklajen s socialnimi partnerji, vendar to vam ni mar, vseeno ste na ta zakon sklicali oziroma bo referendum, 5. junija bomo imeli ta referendumski dan, in ne glede na to, da je kakšen zakon usklajen s socialnimi partnerji, vas to ne moti; takrat, ko le imate to možnost, greste na referendum. Prej je bilo govora o novih delovnih mestih, da jih ni in da bi le s tem reševali problem v naši državi – se strinjamo. Veliko je treba narediti na področju mladih, ampak treba se je zavedati, da bi malo delo posledično prineslo nova delovna mesta mladim diplomantom. Bili ste proti. Da pokojninska reforma jasno v členu prinaša spodbude za zaposlovanje mladih, vi ste proti. In morate priznati, da v največji konjunkturi te države niste uspeli zagotoviti novih delovnih mest za mlade, tako da se mora vsak malo posuti s pepelom. Vse skupaj lahko obrnemo na to, da ne glede na to, ali bodo na mizi dobri ali slabi predlogi, bo politika vedno delovala tako, kot sama želi – torej, nasprotuje ne glede na to, da je zakon dober, nasprotuje zgolj iz enega samega razloga, in to je za nabiranje političnih točk. In to po mojem mnenju in po mnenju Socialnih demokratov enostavno ni in ne more biti prav. Hvala lepa.
Proceduralno, gospod Tanko. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Predlagam, da seznanite kolege poslance iz največje koalicijske stranke Socialnih demokratov, da so zahtevo za razpis tega referenduma podpisali ŠOS in Semoličevi sindikati. Slovenska demokratska stranka ni med akterji tega referenduma, in zato vas tudi prosim, da opozorite kolege iz Poslanske skupine Socialnih demokratov, da tudi vse tisto, kar [[...]]
Hvala lepa, gospod Tanko [[...]]
[[...]]se nanaša na posledice, stroške tega referenduma [[...]]
Proceduralni predlog ste dali, vse ostalo je vsebinska razprava [[...]]
Nisem še končal [[...]]
Prosim zaključite.
[[...]]ker bi rad še na neke stvari opozorili. Da o posledicah tega referenduma, tudi o stroških referenduma, naslovite na tiste, ki so referendum zahtevali, ampak predvsem pa na tiste, ki so povzročili, da se je ta referendum zahteval, to pa so [[...]]
Gospod Tanko [[...]]
[[...]]koalicijske poslanske skupine in [[...]]
[[...]]proceduralni predlog ste dali [[...]]
[[...]]Vlada Republike Slovenije [[...]]
[[...]]vse ostalo je vsebinska razprava [[...]]
[[...]]Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo še predstavnica predlagatelja sklepa dr. Andreja Črnak Meglič? Ne želi. Zato zaključujem razpravo. Jaz nisem razglasna deska, spoštovani kolega Tanko. Nisem razglasna deska, ljudje slišijo, vidijo. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Na podlagi 53.b člena Zakona o referendumu in o ljudski iniciativi predlagam, da se Državni zbor seznani z naslednjim sklepom: Državni zbor razglaša, da je bila na zakonodajnem referendumu o Zakonu o malem delu, ki je bil 10. aprila 2011 izveden na podlagi Odloka Državnega zbora o razpisu zakonodajnega referenduma o Zakonu o malem delu, Uradni list RS številka 10/2011, sprejeta odločitev volivcev, kot je ugotovljena v poročilu Državne volilne komisije o izidu glasovanja in o izidu zakonodajnega referenduma o Zakonu o malem delu, ki je bil objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije številka 34/2011 z dne 6. 5. 2011, in sicer je večina volivcev, ki so veljavno glasovali, proti uveljavitvi Zakona o malem delu, ki ga je sprejel Državni zbor na seji dne 16. novembra 2011. S tem je odločitev, ki je bila sprejeta na zakonodajnem referendumu o Zakonu o malem delu, razglašena. Zaključujem točko dnevnega reda. Prekinjam 28. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali čez pol ure, in to je ob 19.25.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prehajamo na glasovanje Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslancih v okviru skrajšanega postopka. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, mag. Andrej Vizjak. Prosim.
Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke predloga zakona ne bo podprla. Ključni razlog za to je v tem, ker na matičnem delovnem telesu ni bil izglasovan amandma Slovenske demokratske stranke, s katerim bi omejili opravljanje županske in poslanske funkcije v večjih oziroma v mestnih občinah. Menimo namreč, da je institut oziroma funkcija poslanca in župana funkcija, ki jo pravzaprav določijo človeku ljudje na volitvah. Župana volijo ljudje po večinskem volilnem sistemu. Takrat so lahko – in to je bilo nedavno tega na lokalnih volitvah –ljudje edini kredibilni, tisti, ki o takšni združljivosti odločajo. Odločijo, ali bodo konkretnemu človeku podelili in zaupali poleg funkcije poslanca tudi funkcijo župana, ali ne. Mislim, da je poseganje nekih skupin poslancev, politike, elit v strankarskih vrstah v opravljanje teh funkcij omejevanje demokracije in posledično tudi lahko precej negativno vpliva na delovanje tudi lokalne samouprave. Ob tem, da v Sloveniji lokalna samouprava še ni v celoti razvita, saj pravzaprav nimamo te osrednje, pokrajinske ravni, na katero bi lahko država marsikatero pristojnost regionalnega oziroma širšega lokalnega pomena preneslo, je seveda zelo pomembno za zastopanje teh teženj razvoja skladnega regionalnega razvoja tudi to, da se sliši glas lokalne skupnosti v zakonodajnem telesu. Mislim, da je to zelo pomembno in ne nazadnje tudi odločilno pri stališču Slovenske demokratske stranke. To je eno. Drugo pa je to, da bi lahko koalicija končno v tej državi se začela spopadati z resnimi problemi in manj s prestižnimi političnimi vprašanji. Sedaj vidimo, da nas zasipava z raznoraznimi predlogi zakonov o volitvah o tem in onem, namesto da bi nas zasula s protikriznimi ukrepi, z ukrepi za zmanjševanje javnofinančnega primanjkljaja, z ukrepi za krepitev gospodarstva, z ukrepi za zmanjševanje brezposelnosti in torej z ukrepi za nek izhod iz krize, s katerimi bi tudi vlila upanje ljudem. Namesto tega se vlada, koalicija ukvarja s problemi, kot je tudi ta zakon pred nami. Poglejte si tudi dnevni red današnje seje. Protikrizne ukrepe predlaga zgolj opozicija, konkretno Zakon o javnofinančni odgovornosti, koalicija pa takšne zakone, kot je ta. Temu bomo zato nasprotovali.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa gospod predsednik. Mi bomo seveda ta zakon podprli. Skrajni čas je, da se uredijo te zadeve. Gre za dejansko prepletanje funkcij na nivoju države in na nivoju lokalne skupnosti. To je nedopustno in do tega ne sme prihajati, tako da ne morejo župani nekih krajev, večjih ali manjših, izsiljevati ministre za to, da naredijo to ali ono, drugo, tretje. Jaz sem bil, zaradi tega aretiran. Skoraj so me tam, ne vem kaj, na križ pribili. Kresalova me je hotela skoraj olupiti, zaradi tega, ker sem se pogovarjal o državni dobroti oziroma da bi rešili eno področje Pomurje revščine. In kaj se je zgodilo? Mislim, desant na parlament in ne vem kaj vse. In če nič drugega, da se vsaj temu izognemo, bomo mi ta zakon podprli.
Hvala lepa. Glasujemo [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Želite obrazložiti glas v svojem imenu? Prosim za prijavo. V svojem imenu Danijel Krivec. Prosim.
Hvala za besedo. Jaz tega zakona ne bom podprl, in mislim, da je moj predhodnih tudi dal jasno sliko o tem, kaj pomeni županska ali poslanska funkcija, in da se to v tem predlogu zakona dejansko meša. Če gremo po tej poti, potem so nezdružljivi tudi vsi podžupani, ki sedijo v tem Državnem zboru in so nezdružljivi tudi vsi, ki so svetniki v občinskih svetih v tem Državnem zboru. Ves čas se poudarja, da so župani odločevalci na dveh nivojih, kar ni res. Na občinskem nivoju odločajo občinski svetniki in oni so v koliziji z zakonodajo. Oni odločajo na dveh nivojih. To je en razlog. Drugič, pa če gremo po tej poti, lahko pridemo do tega, da tudi vsi drugi strokovnjaki, zdravniki, profesorji, morajo počasi iz tega parlamenta, ker bo nekdo to zahteval. Zdaj smo v kriznih časih, pa se noben od profesorjev, ki je na ministrskem stolčku, ni odpovedal profesuri v tistem svojem delu. Tudi to bi se lahko spraševali. Mislim, da je več pomembnejših težav v tej državi, kot so župani v tem parlamentu. In moram reči, da so župani vsi tisti, ki poznajo realno sliko, kaj nek zakon v prostor prinaša in so po tej plati kvečjemu koristni, ne pa škodljivi. In enkrat za vselej je treba presekati da so v dvojni funkciji. Še enkrat bom poudaril, v dvojni funkciji so poslanci in svetniki. Oni odločajo na dveh nivojih, oni odločajo v občinskem svetu in Državnem zboru. In po tej poti ne bomo prišli do boljših rešitev, kot si vi predstavljate in to prepletanje funkcij je tudi v drugih državah Evropske unije, po katerih se tako radi zgledujete, sprejemljivo in uzakonjeno, v vseh bližnjih evropskih državah to velja. Zato ne vem, zakaj je treba ponovno, že drugič v tem mandatu, odločati o neki tako na nek način marginalni zadevi, kot je to, in ne se ukvarjati z bolj pomembnimi stvarmi, ki nas čakajo.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu Rudolf Petan. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Torej, jaz tega zakona seveda ne bom podprl in to iz dveh razlogov. Eden je ta, ker nismo dosledni. Nihče ni rekel niti besedice o tem, kako so lahko ministri še predavatelji na fakultetah. A minister je pa lahko predavatelj, poslanec pa eventualno ne more biti župan? Nismo dosledni. Drugo, kar pa se mi zdi tudi pomembno povedati, bi pa želel povedati to, da se zadnji dve leti in pol res dogajajo čudne stvari v naši Sloveniji. Iščemo vzroke za vse hudo, kar je v Sloveniji, tam, kjer mogoče ni potrebno ali ni najbolj nujno. Poglejte, zadnje leto, dve so bili državni sovražniki številka 1 direktorji podjetij v državni lasti, pa ne glede na to, da je podjetje dobro delalo. To ni važno, treba jih je bilo oblatiti in jih prikazati, na križ pribiti, kot da so oni vsega krivi. No, zdaj, ko ste malo prišli k pameti, da če kakšna firma dobro dela, pustimo jo, naj dela in naj direktor dela še naprej dobro. Zdaj pa so prišli naenkrat na površje župani, zdaj pa so župani, vsaj tako so prikazani v medijih, tisti, ki so krivi za čisto vse, kar je hudega v Sloveniji. Če jih ne bi bilo v parlamentu, potem bi Slovenija delala čudovito, vse bi šlo kot po maslu, vse bi bilo kot namazano, ampak tu so tisti grdi, ki želijo sedeti na dveh stolih in ne vem kaj še vse, je prikazano v medijih. To, da pa naj bi imeli pri celi zadevi zadnjo besedo volivke in volivci, to pa niti ni pomembno. Če na nekem področju volivke in volivci ocenijo, da soglašajo s tem, ker jim kandidat vnaprej pove ali bo neprofesionalni župan ali ne, to ne šteje nič. No, vi tako ali tako, v tem mandatu smo ukinili ves socialni dialog in vse kar iz tega izhaja. Tako, da to seveda za predlagatelje zakona niti ni bilo pomembno. Tako da jaz ne bom podprl tega zakona zaradi nedoslednosti. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, Bogdan Barovič. Prosim.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, ne gre za politiko. V tej državi imamo ločeno izvršno in zakonodajno vejo oblasti. Župan je izvršna veja oblasti, svetniki so zakonodajna veja oblasti. Pri nas je minister izvršna veja oblasti, poslanec pa zakonodajna. Če je župan lahko tudi poslanec, potem bi moralo biti, da bi morali vsi ministri biti tudi poslanci oziroma če so iz poslanskih vrst izvoljeni, bi morali opravljati obe funkciji. In drugič. Če se bo to vprašanje enkrat rešilo, se bo rešilo najbrž tudi vprašanje obstoja in delovanje Državnega sveta, kamor po moji presoji sodi področje lokalne samouprave in lahko Državni svet, če ga in da ga iz te funkcije ven, ki je danes, ki je pravzaprav vse in nič, ga lahko rešimo tako, da imamo v državi Republiki Slovenije dvodomni sistem in so interesi zastopani v Državnem svetu. In tretjič. Ne glede na izid predlagam tudi tistim, ki resno mislijo, tudi če recimo zakon ne bi bil sprejet, še en recept, ki vam ga pa ponuja Slovenska nacionalna stranka. Mi smo v statut zapisali to določbo in vsak posameznik, v tem primeru sem bil jaz tisti, se mora odločiti kako bo ravnal. Zato bom zakon podprl.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, Matjaž Zanoškar. Prosim.
Hvala, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Zelo priročna, zelo priročna je tematika združljivosti dveh funkcij, ker takrat, ko bi se morali ukvarjati s kakšnimi bolj resnimi problemi in zagatami, takrat jo pač privlečemo naprej in se pogovarjamo o tem. Sicer vedite, da Demokratična stranko upokojencev ne podpira združljivosti dveh funkcij. Osebno nimam nič proti tem; seveda, tudi jaz bi bil za to, da se ti dve funkciji ločita. Če bi tudi tokratni predlagatelj poskrbel za to, da bi predlagal zakon, ki bi kompleksno urejal področje, katerega se lotevamo. Sedaj izgleda tako, da smo župani, ki sedimo tukaj v parlamentu, tiste garjave ovce, ki moramo vedno takrat, ko je razprava o združljivosti funkcij, poslušati razne žaljivke in razne tudi sovražne govore o tem, da smo pač krivi, da sedimo tu in da opravljamo dve funkciji. Zakon, ki bi kompleksno to urejal, bi verjetno bil sprejemljiv, tudi tokrat in tudi danes zame, ki bi ga silno rad podprl. Tako pa zakon, ki izključno ureja samo združevanje funkcij župana in poslanca, zame ni sprejemljiv. Čeprav sem vedno do zdaj glasoval proti temu zakonu, danes ne bom glasoval proti, vendar ga tudi ne bom podprl. Torej, moje glasovanje bo neopredeljeno. Hvala.
Obrazložitev glasu v svojem imenu, Darja Lavtižar Bebler. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jaz želim govoriti o tem vprašanju zgolj z načelnega vidika. Namreč menim, da to ni prestižno politično vprašanje, ampak da je to načelno ustavnopravno vprašanje. Mi smo se odločili v novi ustavi leta 1991 za to, da bomo strogo ločili zakonodajno, izvršno in sodno oblast. In tukaj gre pač za neko polje, sivo polje, kjer se ti dve oblasti, izvršna in zakonodajna, nekako mešata. In zaradi tega sem prepričana, da gre za konflikt interesov. Prepričana sem, da če bi kdo sprožil ustavni spor pred Ustavnim sodiščem, tisti, ki ima seveda ustavnopravni interes, da bi Ustavno sodišče odločilo, da je to v nasprotju z ustavo. Tako, da sem prepričana, da je to tudi resno vprašanje, in da več kot 190 občin nima v Državnem zboru svojega predstavnika in zaradi tega so v podrejenem položaju. O tem ni nobenega dvoma. In mi smo zasnovali Državni svet na ta način, da je tam 22 predstavnikov lokalnih interesov. In tam naj bi se ti lokalni interesi prestavljali, zagovarjali in potem tudi uresničevali na nek način. Tako, da jaz nimam nobenih problemov s tem, kdo je tukaj v Državnem zboru župan, kdo ni župan, povsem iz ustavno načelnega vidika gledam na te stvari kot nezdružljive. Imeli smo v mandatu 1990–1992 ministre, ki so bili hkrati tudi poslanci in vam zagotavljam pa, da – takrat sem bila predsednica Odbora za lokalno samoupravo, ko smo snovali reformo lokalne samouprave –, niti slučajno nismo imeli v mislih tega, da bi lahko kdo od županov bil tudi hkrati poslanec po novi ustavi, potem ko stopi v veljavo ustava iz leta 1991. Tako, da iz načelnih razlogov jaz podpiram ta [[...]]
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Milan Čadež. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem skupaj! Naj na samem začetku povem, da jaz predlaganega zakona ne bom podprl, in sicer zaradi tega, ker ne zavzema celotnega pogleda, ki bi ga moral zavzeti. Predvsem pa mislim še na to, ker v parlamentu ne sedimo samo župani, sedijo tudi profesorji, predavatelji, ki mislim, da nimajo toliko časa za poslansko funkcijo, kot naj bi ga imeli, glede na to, da poslušamo, da župani nismo v celoti v parlamentu. Želim poudariti to, da je največja varovalka za župane in pa za poslance, da so volitve. Predvsem volitve županov, ker so direktne volitve, direktno smo obkroženi in mislim, da tu notri ni nobenega problema in ta varovalka obstaja. In tudi župani smo tisti, ki imamo stik z realnostjo. Pomislil sem na današnjo sejo lokalne samouprave, ko smo se pogovarjali o konkretnih številkah in smo prav župani na glas povedali, da to ni prav, kajti župani smo tisti, ki operiramo s konkretnimi številkami. In tudi zadnje lokalne volitve, so pokazale, da je bilo manj kandidatov za župane kot štiri leta prej. Težje se je dobilo kandidate za občinski svet, celo liste za na svet krajevne skupnosti so pa bile v državi nepopolne in to je jasen signal, da je kandidate za politične funkcije, takšne in drugačne, vedno težje dobiti. Hvala.
Hvala lepa. Ja, prosim ponovno za prijavo. Obrazložitev glasu v svojem imenu mag. Melita Župevc. Prosim.
Hvala lepa gospod predsednik. Jaz mislim, da bi nekatere izmed razprav lahko uvrstili v rubriko Saj ni res, pa je. Jaz ne vem, ali nekateri, ki so razpravljali oziroma obrazlagali glas pred mano, res ne razumejo, kaj je nezdružljivost poslanske in županske funkcije, ali se samo delajo, da ne razumejo. Župan poslanec je človek, ki v sebi združuje, kot je prej obrazložil kolega Barovič, če ga niste poslušali, zakonodajno in izvršno vejo oblasti. To pomeni nezdružljivost.
Brez polemik.
Nič drugega. To ne pomeni, ali imajo župani, ki vodijo mestne občine, čas sedeti v tem parlamentu, to ne pomeni ali imajo župani, ki imajo manjše občine, čas sedeti v tem parlamentu. To ne pomeni oziroma nima nobene zveze s tem, da nekateri ministri predavajo tudi na fakultetah. Saj tudi poslanci lahko predavajo na fakultetah. To s tem nima nobene zveze. SDS pravi, da ni pravi čas, zato bom obrazložila svoj glas tudi glede tega. Nikoli očitno ne bo pravi čas, da bomo sprejeli ta zakon. Sedmič ga imamo sedaj pred nami. Lahko bi ga sprejeli v časih, ko je tej državi šlo zelo dobro, ko je bila gospodarska rast izjemno visoka, ko so živeli vsi v tej državi dobro, takrat je bil idealen čas za sprejetje tega zakona. Pa ga nismo sprejeli. Zato ga imamo danes v parlamentu sedmič. Jaz bom seveda ta zakon podprla, tako kot sem ga podprla že prejšnjikrat. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, Ivan Grill. Prosim.
Hvala lepa. Seveda tega zakona ne bom podprl, in tudi sam nimam nobenega osebnega interesa ali pa težav s temi funkcijami. Je pa zanimivo nekaj, da so predlagatelji ali pa velika večina predlagateljev bivši župani, ki so bili poslanci in župani. In sedaj, ko vedo, da ne bodo več nikoli niti poslanci niti župani, so pa šli v pripravo tega zakona. Tukaj je tisti ključni razlog in tukaj je tisti glavni problem. Govorimo, da se tu pojavlja konflikt interesov. Kje? Naj mi nekdo pove, kje je bil do zdaj dokazan konflikt interesov med nekim županom in poslancem, ki je obe funkciji opravljal, v parlamentu in lokalni skupnosti. Tega seveda ni bilo. Vsak poslanec, če mu je kaj za svoje okolje, bo deloval lokalpatriotsko. Če kdo temu oporeka, verjetno ne bo več v naslednjem mandatu tu sedel. Zato smo tudi izvoljeni in imamo tak sistem, da smo porazdeljeni po volilnih okrajih. Naslednja stvar. Če je kaj nezdružljivega, je nezdružljivo to, da je župan lahko tudi direktor podjetij, da je lahko v raznih funkcijah, ki so pa resnično nezdružljive na lokalnem nivoju. V državi in lokalni samoupravi pa te nezdružljivosti ni nikjer neposredno povezane. Zato sem trdno prepričan, da je takšen zakon nepotreben. In če bi vsak izmed tistih poslancev, ki ste lobirali zdaj že dva, tri mesece, da bi dobili vse te podpise, namenil vsaj pet minut časa, da bi poiskal neko rešitev, da se potegnemo iz krize, sem prepričan, da bi na podlagi takih idej, ki jih imate ogromno, sicer so več ali manj prazne, mogoče dobili neko rešitev za nekaj novih delovnih mest. Tako pa izgubljamo čas po nepotrebnem. Jaz upam, da bo dovolj modrosti, da ta zakon ponovno pade in da se pripravi o nezdružljivosti kdaj v nadaljevanju nekaj bolj kompleksnega in celovitega, kjer se bo to na vseh področjih ustrezno uredilo.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, Franc Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Na začetku naj povem, da tega zakona ne bom podprl, kot ga tudi do sedaj nikoli nisem. Ni pa res to, kar pravite, da je nezdružljiva funkcija v nasprotju z ustavo ali zakonom. Kolegice in kolegi, že zdavnaj, od leta 1996, imamo lokalno samoupravo in župane in od takrat naprej so župani tudi poslanci; dali bi na Ustavno sodišče in bi videli. Sicer je res, da vam je še vse, kar ste dali na Ustavno sodišče, le-to zavrnilo, zato ker ste to delali iz politikantskih namenov, ne pa iz vsebinskih.
Gospod Pukšič, tudi za vas velja, brez polemik.
Saj z nikomer ne polemiziram, ampak govorim, kakšne so bile odločitve in kakšni so bili predlogi. Ustavno sodišče je odločilo, da je treba v Državnem zboru izglasovati občino Ankaran. Trikrat smo jo poskušali, pa je nismo. Torej, v nasprotju z odločbo Ustavnega sodišča ste delali, kolegice in kolegi! Danes vas ponovno moti. Zakaj? Zato, ker pač enostavno radi polemizirate in politizirate. Kaj, če bi se vprašali, zakaj vsako leto 2 milijardi evrov zadolžitev? Kaj, če bi se vprašali, kaj nam je že opozicija pred nekaj meseci, leti razlagala, da ne koristimo evropskih sredstev. Ne koristijo se. To so problemi. Brezposelnost. Ko smo imeli ministra za lokalno samoupravo, ki je bil župan, je v enem letu razpisal 300 milijonov. Sedaj pa imamo tri ministre oziroma četrtega že, pa niste bili sposobni 100 milijonov razpisati. Denar še vedno tam leži. Ja, raje ga boste pustili v Bruslju. Imamo ministre, ki so bili dobri profesorji, se strinjam, ampak očitno so "levi" za vodenje vlade, od predsednika vlade naprej. In še edino župani, ki stvari peljejo tako, kot jih je treba [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Janez Ribič. Prosim.
Hvala. Spoštovani! Po sami vsebini sta funkciji združljivi, saj tako župan kot poslanec delata v javni upravi. Politika v lokalni skupnosti mora biti usklajena in v sinergiji s politiko na državni ravni, le tako lahko izpolnjuje potrebe in cilje ljudi. Politika mora biti v službi človeka. Zato v Slovenski ljudski stranki težko razumemo, da se v času, ko imamo v Sloveniji toliko resnih problemov in so ljudje v vedno večji stiski, del politike tako zavzeto ukvarja s tem problemom. To je dejansko problem nas, ki smo tak izziv sprejeli in obe funkciji opravljamo na račun svojega prostega časa in pogosto tudi na račun svojega zdravja. V zadnjem času namreč povsem jasno vidimo, da se v Sloveniji glavni konflikti med raznimi lobiji in interesnimi skupinami odvijajo na višjih ravneh, kot je lokalna, in pametneje bi bilo, da na tem področju bolj prilagodimo zakonodajo, ne pa v županih poslancih iskati dežurne krivce. Zakona ne bom podprl.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Zvonko Černač. Prosim.
Ogromno je razlogov, zakaj je treba biti proti; ker je samo dve minuti časa, naj povem samo nekaj najpomembnejših. Slovenija ima evropsko primerljiv sistem na tem področju. To izhaja tudi iz obrazložitve, ki jo je predlagatelj predložil k tej noveli. Če uveljavimo to, kar predlagate, se bomo primerjali z Grčijo. Aali se res želi Slovenija primerjati z Grčijo, ali gre res Slovenija po poti Grčije tudi na vseh ostalih področjih, ne samo na področju javnofinančne luknje, ki je vedno večja? O poslancih in o županih odločajo ljudje na neposrednih volitvah in ljudje so tisti, ki se odločijo, ali nekomu zaupajo, da opravlja eno ali drugo funkcijo. Kaj je s tem narobe? Narobe bi bilo pravico ljudi omejevati tako, kot vi počnete s to novelo zakona. Zakaj torej to počnete? Zaradi tega, ker želite v kombinaciji s spremembo volilnega zakona [[...]]
Kolega Černač, brez polemike. Ne naslavljati drugih, brez polemike!
Zakaj je treba biti proti? Treba je biti proti zaradi tega, ker naj bi se z novelo volilnega zakona uzakonil sistem, po katerem boste v Državni zbor pripeljali samo elito iz Ljubljane. To je edini namen, ki ga zasleduje ta novela, zaradi tega je treba biti proti, ne enkrat, trikrat je treba biti proti takemu zakonu. Ko pa bo zakon urejal na ustrezen način delovanje institucije Državnega zbora, Državnega sveta in vseh ostalih institucij tako, kot velja to v primerljivih evropskih državah, potem pa bo tudi Slovenija zrela za novelo zakonodaje na tem področju. Na tak način, kot predlagate sedaj, ko ste sami v nasprotju z lastnimi obrazložitvami, pa tega ni mogoče podpreti. Mislim, da je narobe, da pridemo do elitizma v Državnem zboru. Državni zbor mora tudi v bodoče izražati strukturo celotnega slovenskega prostora, zato bom proti temu zakonu.
Hvala lepa. Ker je še interes, prosim za prijavo oziroma odpiram prijavo. Obrazložitev glasu v svojem imenu France Cukjati. Prosim.
Hvala za besedo. Nekaj mesecev nazaj enkrat, ko sem tudi jaz kot podpredsednik vodil Državni zbor, je bila razprava, ne spomnim se točno, o katerem zakonu, spomnim se samo, da je nekdo ocenil kot sramoto za poslance, da so na delovnem telesu govorili samo tisti poslanci, ki so obenem župani, drugi pa nič; in v Državnem zboru, ravno tako pri amandmajih, v glavnem samo tisti, ki so tudi župani. Pa sem se vprašal, kako, zakaj je do tega prišlo, in sem videl, da je šlo za tematiko, ki pač sodi na tisto področje, ki ga poznajo, oprostite, v glavnem samo tisti, ki so župani ali so nekoč bili župani. Problematike, ki zadevajo striktno občine, komunalo, lokalno samoupravo, poznajo najbolje župani. Mi poslanci smo tisti, ki naj bi čutenje naroda prinesli v Državni zbor in govorili o stvareh, ki jih poznamo in jih čutimo na svoji koži. Če župane izženemo, tega ne bo več. In veliko področje bo brez ustreznega zastopstva v Državnem zboru. Zato bom jaz glasoval proti. Glasoval bom pa v tistem trenutku za, ko bo Državni svet se spremenil v svet pokrajin, lokalne samouprave, in bo imel več zakonodajne vloge v postopkih sprejemanja predvsem take zakonodaje, ki zadeva lokalno samoupravo. Hvala.
Obrazložitev glasu v svojem imenu Franc Bogovič.
Glasoval bom proti temu zakonu, ker gre za klasično politično vprašanje. Ustavnopravnim strokovnjakom želim povedati to, da so lahko v Avstriji v parlamentu, v Nemčiji v badenwürttemberškem, bavarskem, parlamentu, v belgijskem, današnji predsednik vlade Danske je kot župan-poslanec spremenil lokalno samoupravo, kar bi bilo mogoče treba tudi pri nas. Kaj prinašajo župani v Državni zbor? Smo zadnji, ki se resnično borimo proti centralizaciji, ne glede na to, ali sedimo tu na levi strani ali na vaši desni. Prinašamo izkušnje iz realnega življenja, predvsem pa prinašamo to, kar je ta država izgubila, zakon zdrave kmečke pameti. In zato mislim, da bi bilo prav, da se glas preprostega človeka, včasih velikokrat poniževanega od političnih elit, sliši v Državnem zboru. Kakšen je položaj poslanca? Sam sem bil župan, ko nisem bil poslanec. Sedaj, ko sem poslanec, imam velike težave, da ubranim to, kar si je neko okolje uspelo pridobiti z istim županom, ko ni bil poslanec. Mislim, da ima ljubljanski župan precej boljše pogoje, kot jih imamo opozicijski poslanci. In kdo so naši pravi sodniki, spoštovane kolegice in kolegi? Volivke in volivci. Smo redki, poleg predsednika države, ki gremo na volitve. Lansko jesen nas je nekaj šlo tudi takšnih, ki smo bili že na funkciji župana. Verjemite in zaupajte tem volivcem, kajti to so pravi sodniki. Bojim se, da je z vaše strani predvsem bitka zaradi tega, ker ste izgubili pri teh sodnikih zaupanje. Imam pa vprašanje za vse: Kako to, da ste toliko županov vabili na liste za kandidaturo pri zadnjih državnozborskih volitvah? Mislim, da imate tudi danes z nekaterimi zelo resne probleme, kajti to je za moje pojme nek višek dvoličnosti. Sam moram reči, da, kot sem že dejal, bom glasoval proti temu zakonu. In mislim, da s tem, ko boste po vsej verjetnosti to sprejeli, ne boste kaj dobrega prinesli Republiki Sloveniji, tako kot se že ni kaj dobrega zgodilo v zadnjih dveh letih.
Obrazložitev glasu v svojem imenu Zvonko Lah.
Hvala za besedo. Glasoval bom proti temu zakonu. Zakaj? Zato, ker ves čas v tem mandatu občutimo težnjo po centralizaciji. Zato, ker tisti projekti za črpanje kohezijskih sredstev, ki so jih pripravile občine, stojijo. Na področju ravnanja z odpadki, na področju vodooskrbe, odvajanja in čiščenje komunalnih voda. Ti projekti se namenoma blokirajo. Naprej naj bi šli samo državni projekti. Kar nekaj je že bilo zakonov v to smer pripravljenih, v smer centralizacije. Glasoval bom proti tudi zaradi tega, ker temu zakonu sledi zakon o ukinitvi volilnih okrajev. Če se bojite županov v parlamentu; že sedaj lahko ugotavljamo, da je malo poslancev županov primestnih občin oziroma tistih občin, ki so ob velikih mestih. Župani-poslanci so predvsem z obrobij: Koroške, Bele krajine. Povejte mi, če se volilni okraji ukinejo, ali bo Bela krajina ali Zasavje še imelo poslanca? Mislim, da nič več. Vsi poslanci bodo iz centrov, iz večjih mest, mestnih občin. In tukaj bomo gledali poslance iz časov črno-belih televizorjev, kot pravijo nekateri, samo da bodo sedeli notri in bodo glasovali za Ljubljano, za centralizacijo. Kaj bo z lokalno samoupravo takrat? Tako, kot so govorili moji predhodniki, župani najbolj vemo, kaj potrebujejo od osnovnih dobrin ljudje na periferiji. Kaj bo s skladnim regionalnim razvojem? Samo besede, brez dejanj. Denarja ne bo na podeželje in mislim, da, če ta zakon gre skupaj [[...]]
Hvala lepa. Proceduralni predlog imate? Ne. Če želite obrazložiti glas, razprave ni, obrazlaganje glasu. Prosim za prijavo. Obrazložitev glasu v svojem imenu Milenko Ziherl. Prosim.
Hvala lepa. Glasoval bom proti. Predvsem me navaja na to tudi misel, ki mi jo je že v preteklosti izrekel eden od mojih poslanskih kolegov. Namreč, na vsakokratnih volitvah bodo volivci se odločili o združljivosti in nezdružljivosti. Nekje bodo ocenili, da je koristno, če tudi župana pošljejo v Ljubljano, kot se temu v žargonu reče. Nekje bodo ocenili, da je občina drugače konstituirana, da ima drugačne probleme, da se za zahtevane naloge zahtevata dva človeka. Torej, če je možno, da se dobi poslanca v eni osebi, župana pa v drugi osebi. Volivci, kot vemo, imajo vedno prav in zato je treba spoštovati njihovo voljo. In sedaj nekako na hitrico spraviti zakon, ki je doživel vedno enako usodo, skozi parlament, da bi pač prikrivali vse ostalo in seveda v ljudeh vzbujali negativno energijo, nezaupanje v demokratični sistem in vse podobno, samo da ne bi videli glavnega, namreč potapljajoče se barke. Predsednik Vlade je nekoč že rekel, da smo v istem čolnu, ki vedno bolj postaja podoben podmornici. Torej razmišljati in pa na silo privleči zakone, ki rabijo resen razmislek in tehtno razpravo, vsekakor ni umestno. Še enkrat. Volivci naj odločijo, če je neka oseba, nek župan lahko še poslanec, ali pa mu to možnost odvzamejo. Kdor ima dobro organizirano, mislim, saj prakse dokazujejo, da je lahko uspešen na obeh področjih. Kajti ljudje, volivci so mu tako zaupali. Glasoval bom proti.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, Jože Tanko. Prosim.
Hvala lepa. Udeležba koalicije pri tem glasovanju o nezdružljivosti funkcij je večja, kot je bila takrat, ko smo potrjevali vlado ali pa sprejemali zadnji proračun.
Kolega Tanko, obrazložitev glasu.
Kar zadeva pa obrazložitev, pa povedo največ predlagatelji tega zakona, ki so v obrazložitvi dali primerjalno analizo in zapisali, da v Avstriji samo župani večjih občin ne morejo biti poslanci deželnega ali zveznega parlamenta. V Franciji so župani lahko poslanci nacionalne skupščine. Isto velja za Italijo. Samo župani večjih mest ne smejo biti, opravljati drugih voljenih funkcij. Skratka, in ko smo mi predlagali to rešitev, jo je koalicija zavrnila in se je oprla na rešitev, ki je v tem zakonu, ki velja v Grčiji in žal, tako kot je bilo rečeno, tudi pri teh rešitvah gremo v ta grški scenariji. Je pa problem tudi naslednji. Jaz mislim, da je tu, v Državnem zboru, veliko sprenevedanja. Tisti podpisniki te nezdružljivosti, ki so tudi funkcionarji na lokalni ravni, župani, bi mirne duše lahko odstopili, če ne zmorejo opravljati obeh funkcij kvalitetno in v nacionalnem interesu. Pa imamo tu primere, ko je nekdo poslanec, ko je nekdo župan, ko je nekdo član sveta krajevne skupnosti, najbrž je član treh ali štirih društev in kakšne civilne iniciative in istočasno opravlja še petinsko delo. Imamo tak primer v Državnem zboru. Dejansko gre tu za velik problem in veliko sprenevedanje. Tisti, ki so taki funkcionarji in se podpišejo pod tak zakon, bi lahko sami s svojim zgledom najbrž največ naredili in ne razumem, da bodo nekateri kljub temu, da bo ta zakon sprejet, da govorite o teh konfliktih interesov še kar naprej, opravljali svoje županske funkcije tudi v primeru, če bo ta zakon sprejet. To je najbrž nedostojno.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, Mirko Brulc. Prosim.
Glasoval bom za ta zakon. Sem eden od tistih, ki sem prišel v parlament kot župan in sedaj sem samo poslanec in, če vidite ali ne, približno od 9. do 18. ure sem v parlamentu, petih odborih, takrat, ko nimamo seje Državnega zbora. Varanje je volivcev to, če rečeš, da lahko opravljaš dve tako pomembni funkciji. Tudi župan majhne občine je pomembna funkcija, je potrebno, da si med volivci itd., in opravljati dve taki funkciji, ni možno z zelo kvalitetnim in korektnim delom. Jaz sem prepričan, da to vsi veste, ki ste poslanci in župani. Tudi razlaga, da se ostali, ki niso župani, ne znajo oglašati, ne razpravljajo, ne obvladajo zadev; mislim, da je to potem odvisno od človeka, ki je prišel v parlament z izkušnjami, takimi in drugačnimi. Seveda se strinjam, da je Državni svet treba spremeniti v sistem tak, da bodo tam imeli župani besedo. Vendar v parlamentu bi morali biti enakopravni vsi. Župani imajo prednost v tem, da lahko tudi volivcem rečejo, "če bom še poslanec, bom v lokalno skupnost prinesel še kaj več", in zato so tudi volitve. Kolega iz Bovca to točno ve. Hvala.
Brez polemik, seveda. Mag. Borut Sajovic, prosim, obrazložitev glasu.
Hvala lepa, predsednik. Tako, kot že dvakrat do sedaj, ko smo o tem glasovali, bom zakon tudi tokrat podprl. Veliko je razlogov, zakaj ti dve funkciji naj gresta narazen, tako kot je na drugi strani tudi veliko razlogov, zakaj je to za parlament dobro. Me pa, moram reči, da pa prizadene in pa žali hujskaška debata, ki se je v zadnjem mesecu, mesecu in pol razvila v Sloveniji. Slovenski župani vseh 220 občin si tega nismo zaslužili, še manj pa etiket, ki so se nalepile na župane in poslance v zadnjem tednu ali pa mesecu, da naj bi bil motiv zaslužkarstvo. Občina, iz katere prihajam, ima 16 tisoč prebivalcev, plača župana oziroma nagrada je tisoč 312 evrov. Številni direktorji javnih zavodov bi tudi od polne plače župana zaslužili bistveno več. Direktorji že manjših zdravstvenih domov zaslužijo kakšen trikratnik, štirikratnik plače župana. Če bi sešteli ure, ki se jih opravi, sobote, nedelje, praznike, takrat ko potekajo obveznosti, garantiram, da večina delavcev v komunalnem podjetju, ki delajo na cestah ali na smeteh, na urni postavki zasluži več. Prav je, številni so razlogi, da se to razdruži, jaz sem prepričan, da se danes tudi bo, tudi z mojim glasom, ampak slovenski župani vodimo občine v veliki večini dobro in uspešno in si seveda medijskega linča in pa ponižujoče debate nismo zaslužili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, Matevž Frangež. Prosim.
Ob prvem poskusu v tem mandatu, v šestem zaporednem poskusu ločitve obeh funkcij v zgodovini samostojne Slovenije, sem bil goreč pristaš nezdružljivosti obeh funkcij. Priznam, da me je s časom ta gorečnost nekoliko minila. Predvsem iz enega razloga; jaz sem poslanec slaba tri leta in zdi se mi, da je ta parlament pogosto nekoliko odtujen od resničnosti na ulicah širom po tej Sloveniji. Tega ne vzemite kot nujno slabo, veliko svojega časa, veliko svojega truda vlagamo v delo tukaj, in še mnogi ponedeljki so nam zaradi organizacije dela v Državnem zboru prikrajšani za to, da jih vlagamo v delo v svojih lokalnih okoljih. Zdi se mi, da te odtujenosti ni opaziti pri županih, ki so hkrati tudi poslanci, da imajo zelo dober stik s terenom, da imajo zelo dober stik z realnostjo in s problemi na svojih območjih. In jaz pri njih to cenim. Vendar bom danes ostal zvest svojemu podpisu, ostal bom zvest dosedanjim stališčem, hkrati pa želim posvariti pred neko dogmo, da so samo župani v tem Državnem zboru varuhi lokalnih interesov. Jaz sem zastopnik vsega ljudstva, ampak jaz Slovenijo črpam v Mariboru, v Mariboru prepoznavam, kaj Slovenija o nekih stvareh misli, v Mariboru prepoznavam to, kaj je pogled in smer, kot jo čuti narod. In zato ostajam tudi poslanec Maribora. In ko bomo to popkovino prerezali, bomo samo poslabšali prisotnost, ki bi jo parlament moral imeti med ljudmi in med njihovimi problemi, zaradi katerih smo tukaj, da jih vendarle rešujemo.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 36. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga družinskega zakonika v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. 5. 2011. Prehajamo k 3. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 3. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 46. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 4. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 4. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 40. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Je sprejet. Pardon, pardon. Ugotavljam, da je amandma sprejet, se opravičujem. Amandma je sprejet. Prehajamo k 4.a členu in glasujemo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 4.a členu. Hkrati vas opozarjam, da je amandma vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 111.a členu pod številka 1. Če ta amandma ne bo sprejet, je amandma k 111.a členu pod številko 1 istega predlagatelja brezpredmeten. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasoval 37, proti 44. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem je amandma pod številko 1 k 111.a členu brezpredmeten. Prehajamo k 4.b členu in glasujemo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 4.b členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 45. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 7. členu in glasujemo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 7. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 41. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 93. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 93. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 2. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 104. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 104. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 2. [[Za je glasovalo 53]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 109. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 109. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 1. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 111.a členu. Prvi amandma pod številko 1 je brezpredmeten, zato odločamo o amandmaju pod številko 2, poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 111.a členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 8. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 136. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 136. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 1. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 137. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 137. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 23. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 143. členu in glasujemo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 143. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 39. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 160. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 160. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 1. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 161. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 161. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 1. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 162. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 162. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 1. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 169. členu, glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 169. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 1. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 173. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 173. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 1. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 175. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 1. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 176. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 176. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 2. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 177. členu in k amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 1. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 178. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 178. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 1. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 180. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 180. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 2. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 213. členu in glasujemo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 213. členu. Pri tem opozarjam, da je amandma vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 227.a členu. Če ta amandma ne bo sprejet, je amandma istega predlagatelja k 227.a členu brezpredmeten. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 47. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem je amandma istega predlagatelja k 227.a članu brezpredmeten. Prehajamo k 214. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 214. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 215. členu in glasujemo o amandmaju k naslovu. Predlagatelj je Poslanska skupina SDS. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 45. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 215. členu in glasujemo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 215. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 42. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 222. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 222. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 1. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti eden.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Amandma k 227.a členu je brezpredmeten. Prehajamo k 285. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 285. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 2. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 298. členu in glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 298. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo odločanje o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakonika. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakonika opravil na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog družinskega zakonika za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 1. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti eden.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o varnosti in zdravju pri delu v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. 5. 2011. Prehajamo k 28. členu in odločamo o prvem amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 28. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Andrej Vizjak. Prosim.
Spoštovani! Ta amandma je razmeroma pomemben in bo izničil rešitve, ki jih je sprejelo matično delovno telo. In kaj je ta rešitev? Ta rešitev je, da določi minister za delo pogoje, tako izobrazbene kot druge, za strokovnega delavca s področja varnosti pri delu glede na nevarnosti, ki se v določeni dejavnosti oziroma profilih pojavljajo. Namreč, menimo, da je to zelo pomembno in da to, da odloča o teh pogojih delodajalec sam, lahko naredi nepotrebne birokratske zaplete in ne nazadnje spravlja nekatere delodajalce tudi v nevarnost. Poglejte primer. Okoli 45 % vseh nesreč se zgodi samo v eni dejavnosti. Ta je izrazito bolj tvegana od ostalih in ne vidim razloga, da bi bili pogoji za izpolnjevanje strokovnih delavcev v tej dejavnosti identični pogojem za strokovnega sodelavca v dejavnosti, kjer nesreč ni, na primer v finančno-računovodskih storitvah in tako naprej. Želimo, da se tam, kjer je treba stroki dati svoje mesto, stroki da svoje mesto, tam, kjer je tveganje, tam, kjer so nevarnosti in da se bistveno razbremeni tam, kjer temu ni tako, presodi pa o tem stroka oziroma minister, pristojen za delo. Če bomo delodajalcem samim prepustili, da bodo odločali o tem, kakšno strokovno izobrazbo, kakšne kvalifikacije bo izpolnjeval delavec, ki je strokovno odgovoren za varnost pri delu, bomo lahko tudi prišli do primerov, ko bodo recimo delodajalci, ki opravljajo zahtevna dela v gradbeništvu in so priučeni, to je še posebej znano, da je veliko, recimo, fasaderjev iz drugih republik, ki imajo tudi obrti in podobno, kakšnega svojega pridnega sodelavca imenovali za odgovornega in mislili, da so s tem rešili problem varnosti pri njih. Ne bodo. Izpostavili bodo delavce, pa tudi druge na gradbišču nevarnostim zaradi tega, ker je ministrstvo pristopilo k tako liberalnemu pristopu, torej, da je delodajalec tisti, ki je dogovoren. Ja, je odgovoren, ampak žal pride do te odgovornosti prepozno, ko je kdo mrtev, ranjen in ko so posledice tu. Zato menim, da lahko s tem razmeroma preprostim ukrepom rešimo ta nastali problem in podpremo to, kar je podprlo matično delovno telo in ne podpremo tega amandmaja, ki vrača zadevo nazaj. Zato prosim tudi ostale poslanske skupine, da nasprotujejo temu amandmaju.
Hvala lepa. Glasujemo o prvem amandmaju k 28. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 41. [[Za je glasovalo 40]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o drugem amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 28. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 35. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 29. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine nepovezanih poslancev k 29. členu. Če bo sprejet ta amandma, postane amandma pod številko 2 pri istem členu brezpredmeten. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 13, proti 56. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 56.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zato odločamo o drugem amandmaju, o amandmaju pod zaporedno številko 2, in to je amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 29. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 34. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 30. členu in odločamo o amandmaju Poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 30. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 28. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 31. členu in odločamo o amandmaju Poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 31. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predstavniku Vlade oziroma ministru kot predlagatelju zakona, če želi podati izjavo za predlog za nadaljevanje obravnave. Prosim, minister Svetlik, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Poslanke in poslanci! Skladno s 138. členom Poslovnika bi predlagal, da se glasovanje o tem zakonu oziroma tretja obravnava opravi še v okviru tega zasedanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona torej predlaga, da Državni zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 81, proti nihče. [[Za je glasovalo 81.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v četrtek, 19. maja 2011, po končanem glasovanju. Službe Državnega zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji Državnega zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih zbiranjih v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti 6. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. V zvezi s to točko dnevnega reda Vlada predlaga Državnemu zboru, da na podlagi 153. člena Poslovnika zbora sprejme naslednji sklep: Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo Zakona o javnih zbiranjih. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti 5. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o društvih v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. V zvezi s to točko dnevnega reda Vlada predlaga Državnemu zboru, da na podlagi 153. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme naslednji sklep: Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo Zakona o društvih. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 81, proti nihče. [[Za je glasovalo 81.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o razpisu rednih lokalnih volitev v mestni občini Koper v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenem predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi zaradi amandmajev, sprejetih na matičnih delovnih telesih, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v svojem imenu, želi katera od poslanskih skupin obrazložiti glas? Ugotavljam, da ne želi. Obrazložitev glasu v svojem imenu. Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Pravica iti na volitve je seveda demokratična in je ne gre odrekati komurkoli. Na vsaka štiri leta imamo priložnost izvoliti svoje predstavnike na državnem nivoju, na vsaka štiri leta lokalnem nivoju. Je pa ta parlament vsaj del volivcev in volivk Mestne občine Koper v tem mandatu poslal na volišča še enkrat več kot pa vse ostale volivke in volivce drugod po Sloveniji. Razpisal je namreč posvetovalni referendum o ustanovitvi nove občine v Ankaranu. Jaz sem takrat glasoval proti temu sklepu, ker sem bil prepričan, da pač občina Ankaran ne zadostuje zakonskim pogojem za to, da je ustanovljena. Večina vas je bila za, predvsem iz opozicije. Kasneje, ko je bilo treba to voljo ljudstva spoštovati na referendumu, izraženo voljo ljudstva spoštovati, sem vedno glasoval v skladu s to izraženo voljo, za razliko od tistih, ki ste ljudi poslali na volišča, potem pa ignorirali njihovo voljo. Jaz tega razpisa volitev ne bom podprl. Izkušnje mi kažejo, da se volja koprskih volivcev, še posebej tistih v Ankaranu, pač ne spoštuje. Zakaj potem Državni zbor sploh sili te ljudi na volitve, če ne spoštuje njihove volje? Ne želim odrekati, glasoval bom pa proti zato, ne zato, ker bi želel odrekati koprskim volivkam in volivcem aktivno volilno pravico, ampak zato, ker me izkušnje v tem Državnem zboru učijo, da si predvsem koprski politiki ne zaslužijo pasivne volilne pravice, skratka, biti izvoljen. Niso je vredni, zato ker volje, izražene s strani koprskih volivk in volivcev, ne spoštujejo. Ubirajo vse vrste poti, legalnih in nelegalnih, za to, da se ta ne bi uveljavila, torej ne vidim, zakaj bi jim jaz dal priložnost, da bodo še enkrat izvoljeni na to ali ono funkcijo, lokalno ali pa državno oblast. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti 2. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. V zvezi s predlogom poslanca Jožeta Tanka bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Boruta Pahorja na poslansko vprašanje Jožeta Tanka glede posebnega interventnega zakona. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine SDS, Jože Tanko. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Vlada je 19. aprila letos sprejela Nacionalni reformi program za leto 2011 in leto 2012 in ga še isti dan poslala v Državni zbor in tu je v tem reformnem programu navedeno na deseti strani, da bo skupni učinek pokojninske reforme znašal v letošnjem letu 0,1% bruto družbenega proizvoda in čez dve leti komaj 0,2% bruto družbenega proizvoda oziroma letos 30, čez dve leti pa 60 milijonov evrov. Rad bi vas opozoril, da je ta znesek učinkov pokojninske reforme za letos manjši, kot je tedensko zadolževanje Republike Slovenije. Vlada v enem tednu najame več kreditov, kot je letni učinek pokojninske reforme. Skratka, ta znesek bi Vlada lahko privarčevala z mnogimi drugimi ukrepi in inštrumenti, s katerimi sama neposredno razpolaga. Recimo, lahko bi se razbremenili s falconom, da ga ne bi poškodovali stoječega na brniškem letališču, s čimer imamo samo še dodatne stroške, lahko bi bistveno privarčevala pri najemninah, še posebej pri Nacionalnem preiskovalnem uradu, lahko bi bistveno privarčevala pri TEŠ, lahko bi bistveno privarčevala pri Darsu in tako naprej. Pri mnogih inštitucijah, kjer se to da. Tako pa Vlada predlaga, da bi v primeru, če pokojninska reforma ne bi bila uspešna, da bi na referendumu padla, sprejem interventnega zakona, s katerim bi bistveno posegla tako v pokojnine, v plače javnih uslužbencev, v socialne transfere, in učinki teh penalov, teh kazni za državljane, ki ne bi podprli na referendumu pokojninske reforme, bi bili desetkrat večji, kot je učinek pokojninske reforme. Zato se ni čuditi, da je predsednik Vlade povsem nedvoumno dejal, da o namerah glede interventnega zakona ne namerava odgovoriti na poslansko vprašanje. Pa mislim, da si državljani to zaslužimo, da je o tem treba govoriti, in predvsem je treba pojasniti državljanom, zakaj Vlada grozi za primer, če slučajno na referendumih ne bi bila uspešna. Menim, da je treba, da se ta razprava odpre, kajti pri mnogih politikah je Vlada zelo različna in to državo zelo veliko stane. Vsak minister ima svojo ložo, svoj lobi in dela vse za ta lobi. Trpi pa država in državni proračun. Predlagam, da razpravo podprete.
Hvala lepa. Glasujemo. Pardon, se opravičujem. Bogdan Barovič v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa. V Slovenski nacionalni stranki podpiramo predlog in kolegice in kolege samo prosimo, ne vzemite ga kot politično, kot nek predlog nasprotja. Vsi namreč dobro vemo, da je v tem vprašanju, razjasnitvi, ki bi jo radi slišali in, da se pogovorimo enkrat odkrito in čisto, veliko novosti, o katerih bomo morali govoriti. O tem, da so sklenili, da bo dana pomoč Portugalski in tretjina sredstev gre iz tistega poroštva, ki smo ga mi sprejeli in dali. Poleg tega bi bilo dobro reči kako tudi o tem, da se sicer naše stanje počasi izboljšuje, da pa imamo neto državni dolg – ne mislim državni, ampak dolg znotraj med ljudmi – tako velik, da lahko nenadoma izbruhne nova kriza, in še marsikaj bi bilo dobro slišati tu. To je naše delo in to so pomembne stvari – bom dal kar primerjavo – ne pa razni zakoni, o katerih smo danes že odločali. Zato res predlagam, mi podpiramo ta predlog, podprite ga tudi vi in enkrat si bomo vzeli en dan in o tem resno kakšno rekli, pa dobili še kakšno novo informacijo. Nič nam ne bo škodila pri nadaljnjih odločitvah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 40. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Radovana Žerjava bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Boruta Pahorja na poslansko vprašanje mag. Radovana Žerjava v zvezi s stanjem upravnih postopkov na Agenciji Republike Slovenije za okolje. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, mag. Radovan Žerjav. Prosim.
Hvala lepa. V Slovenski ljudski stranki bomo ta predlog podprli. Predsednika Vlade sem namreč spraševal nekaj več kot 2 tisoč 200 primerov na Agenciji Republike Slovenije za okolje, za katere je predpisan zakonski rok, v katerem bi morala agencija ukrepati, izdati soglasje, izdati dovoljenje in tako naprej in tako dalje. Gre za primere, kjer v ozadju investitorji čakajo z denarjem, da bi lahko investirali, in jim slovenski birokratski sistem to onemogoča. Gre za vprašanje organizacije dela. Gre za vprašanje odgovornosti ljudi, ki so na Agenciji Republike Slovenije za okolje. Mislim, da je to akutno vprašanje. Glede na to, da gre za ukrep, ki bi spodbudil investicije, za katerega ne potrebujemo investicijskih sredstev, ne potrebujemo denarja, da bi naredili korak. Potrebna je dobra volja, potrebno je dobro vodenje in potrebni so ustrezni organizacijski ukrepi, da se ti zaostanki – 30 % je bilo takšnih primerov na presečni datum 1. 4. – na nek način odpravijo in da gospodarstvu damo možnost, da v razumnem roku pridejo do soglasij in dovoljenj, ki jih potrebujejo zato, da bodo lahko investirali, da bomo lahko nadgradili gospodarsko rast v tej državi. Predlagam, da zaradi tega, da razčistimo, kaj je pravzaprav razlog za to, da se zadeve na Agenciji Republike Slovenije za okolje ne premaknejo in da imamo takšne zaostanke, da se vendarle v Državnem zboru resno pogovorimo in najdemo rešitve za to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 36. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Zmaga Jelinčiča Plemenitega bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Boruta Pahorja na poslansko vprašanje Zmaga Jelinčiča Plemenitega v zvezi s statusom slovenske manjšine v Avstriji. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Kakor kaže, slovenska vlada ne skrbi za državljane znotraj države; ne zanimajo je gospodarstvo, finance, okolje in prostor. Ravno tako je ne zanima tudi slovenski živelj v okolici naše domovine. Mislim, da je to, kar se trenutno dogaja s slovensko manjšino na Avstrijskem, grozljivo. Vlada si zatiska oči. Razni sprehodi, parlamentarni sprehodi in protokolarni sprehodi naših predstavnikov ne bodo prinesli ničesar, tako kot doslej še niso prinesli ničesar. Vlada noče storiti nobenega pravega koraka, da bi uredila razmere najprej na Avstrijskem, na Madžarskem, v Italiji, pa tudi na Hrvaškem. Zato sodim, da je nujno treba razpravljati o tej zadevi tudi v tej dvorani in apeliram na poslanke in poslance, da dajo podporo tej zahtevi. Hvala.
Hvala lepa. Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti svoj glas? Ugotavljam, da ne. V svojem imenu? Gvido Kres. Prosim.
Hvala za besedo. Kolikorkoli že verjamem v zgodbo, da je treba stopiti eden k drugemu blizu, si prisluhniti in zadevo rešiti, moram reči, da na tem primeru koroških Slovencev in v tem avstrijskem primeru me to skrbi in mislim, da nas Avstrijci spet fino, fino vlečejo za nos. Jaz bom podprl predlog gospoda Zmaga Jelinčiča, kajti danes sem dobil pošto od Enotne liste, v kateri pravijo, da se je sedaj – v tem času, ko naj bi bile zadeve razelektrene –, avstrijski športni klub odločil, da na medsebojnih tekmah med avstrijskim športnim klubom in športnim klubom SAK Slovenski atletski klub, da se ne bodo več pozdravljali v obeh jezikih. Samo predsednik se je zamenjal, pa je prinesel že to odločitev in avstrijski športni klub je to sprejel in ne bo več pozdrava v obeh jezikih, ki se govorita na Koroškem. To me skrbi. In to je tisto, zaradi česar se bom tudi odločil, da podprem predlog gospoda Zmaga Jelinčiča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 38. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Jožefa Jerovška bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za promet dr. Patricka Vlačiča na poslansko vprašanje Jožefa Jerovška v zvezi z izvajanjem Zakona o železniškem prometu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 43. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Ivana Grilla bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za promet dr. Patricka Vlačiča na poslansko vprašanje Ivana Grilla v zvezi s protihrupnimi ograjami. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS Ivan Grill. Prosim.
Hvala lepa. Gospodu ministru sem postavil vprašanje v zvezi z velikim hrupom, ki ga povzroča tovorni in tudi ostali promet na naših slovenskih avtocestah. Znano je, da se promet iz meseca v mesec povečuje, predvsem tovorni promet, in to povzroča zelo velik hrup. Številni prebivalci okoliških krajev se soočajo s prevelikim hrupom, še posebej zato, ker so se tudi naravne ovire, ki so bile pred leti še vsaj deloma v namen, da so vsaj del tega hrupa zadrževale, zdaj posedle in ta hrup zdaj nemoteno prihaja direktno do naselij in ljudem moti njihovo kvaliteto življenja in seveda velikokrat tudi nočni spanec. En tak primer, ki sem ga tukaj navedel, se nahaja tudi na Dolenjskem, v Novem mestu: Stražna, Mačkovec, kjer so ljudje neposredno vložili tudi prošnjo, da se tukaj dogradijo protihrupne ograde. Ministrstvo in tudi Dars se je do te vloge obnašal nekorektno in tudi odgovor sam je bil zelo, lahko rečem, splošen, pišmeuharski, in so napisali, da leta 2008 so opravili meritve, da takrat so bile vse v okviru dovoljenih standardov in da nimajo nobenih namenov, da bi se zdaj lotili odprave tega povečanega hrupa. Ko sem jaz to ministru tudi navedel, se je on sam konkretno tukaj izgovarjal, da zakon o Darsu, ki se je sprejel, sedaj povsem samostojno določa, da lahko Dars sam o teh stvareh odloča, sam je za to odgovoren. Glede na funkcijo Darsa, ki se posebej po sprejetju tega zakona obnaša do Državnega zbora, do Računskega sodišča in ne nazadnje tudi do samega ministrstva zelo ignorantsko, to pomeni, da bi bilo smiselno, da o njegovem početju in tudi konkretno v zvezi z odpravo hrupa opravimo to splošno razpravo v Državnem zboru. In tukaj bi lahko videli, da je takih odsekov v Sloveniji veliko in zakaj ne bi Dars tiste svoje funkcije, ki jo mora opravljati, opravljal tudi v korist tistih ljudi, ki jih je ta promet tudi prizadel. Prepričan sem, da bi na podlagi takšne razprave odkrili številne nepravilnosti, tako pri Darsu, kot tudi pri samih protihrupnih ogradah, ki so velikokrat postavljene v neskladju tudi s standardi, s predpisi, zato bi bila taka razprava lahko v korist. Pričakujem in tudi pozivam vse, da ta predlog podpremo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 42. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Alojza Posedela bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića na poslansko vprašanje Alojza Posedela v zvezi s pozidavo kmetijskih zemljišč na trasi tretje razvojne osi oziroma hitre ceste Šentrupert–Velenje. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 31. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 31.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Vinka Gorenaka bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za notranje zadeve Katarine Kresal na poslansko vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi z delom Inšpektorata RS za notranje zadeve. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 41. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Marjana Bezjaka bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za gospodarstvo mag. Darje Radić na poslansko vprašanje Marjana Bezjaka v zvezi z višanjem cen energentov. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, Marjan Bezjak. Prosim.
Hvala za besedo. Včeraj sva z ministrico oba ugotovila, da se naj opravi razprava v Državnem zboru v zvezi slovenskega gospodarstva, ki je iz dneva v dan vedno bolj nekonkurenčno na svetovnih trgih. Smo, še posebej v zadnjem času, priča naglemu zviševanju cen energentov in električne energije, kar seveda občutimo tudi v Sloveniji. Znano je, da je Slovenija država, katere cene energentov in električne energije so med najvišjimi v Evropi, Predvsem zaradi previsokih trošarin. Zaradi tega so posledično tudi proizvodi, ki so proizvedeni v Sloveniji, manj konkurenčni od proizvodov iz drugih evropskih držav. Z zvišanjem cen energentov in električne energije se bo ta razlika še poglobila. Na koncu koncev smo tudi včeraj bili priča zviševanju trošarin za dizelsko gorivo, za energente pogonskih goriv, zato je prav, da potrdimo in opravimo razpravo v zvezi z nekonkurenčnostjo slovenskega gospodarstva na svetovnem trgu v Državnem zboru.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 38. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Ivana Grilla bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića na poslansko vprašanje Ivana Grilla v zvezi s pomočjo prizadetim v poplavah. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine SDS, Ivan Grill. Prosim.
Hvala lepa. Ravno te dni mineva 8 mesecev, od kar je Slovenijo doletela naravna katastrofa. Številne poplave so prizadele številne občine in kar nekaj od teh je bilo tudi na Dolenjskem: Žužemberk, Škocjan, Šentjernej, Kostanjevica na Krki, Brežice in še bi jih lahko naštevali. Glede na to, da je minister za okolje in prostor dr. Žarnić takoj po teh poplavah takrat javno napovedal, da bo država v čim krajšem času priskočila na pomoč tistim prizadetim ljudem, ki so pač utrpeli veliko materialno škodo zaradi poplav, se danes soočamo po osmih mesecih s tem, da ni nobeden izmed teh ljudi prejel še niti centa pomoči. Občine so svoje delo opravile korektno, opravile so vse popise, ki jih je zahtevalo Ministrstvo za okolje in prostor in tudi ostale institucije. Vse te popise so v skladu s pravili poslale v ustrezne institucije, tudi na Ministrstvo za okolje in prostor, pa žal v veliki večini primerov ti ljudje, niti občine, niso dobili niti odgovora. Pomeni, da nobeden ne ve, kaj se dogaja, kje so njihove vloge sedaj, v kakšnem stanju so. Zato bi bilo prav, da se tukaj opravi splošna razprava, da se izkaže, ali Ministrstvo za okolje in ostale institucije delajo v skladu s svojimi obljubami, ali so mogoče celo sami krajani v samem izpolnjevanju prijav izpolnili vloge pomanjkljivo in bi bilo v korist ne nazadnje tudi njim. Zato pričakujem, tudi sam minister je bil mnenja, da bi lahko taka razprava prispevala k razjasnitvi številnih birokratskih ovir, da bi se mogoče na podlagi tega lahko ta postopek izvajal hitreje. Pričakujem in tudi pozivam, da se tudi s strani koalicijskih poslancev podpre ta predlog, in da vsem tistim, ki so bili prizadeti zaradi poplav, na ta način prispevamo, da bodo deležni vsaj enega dela tistih finančnih sredstev, ki bi jih lahko s strani države tudi prejeli. Sam bom ta predlog podprl in tudi Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 41. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Branka Mariniča bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za promet Patricka Vlačiča na poslansko vprašanje Branka Mariniča v zvezi z realizacijo gradnje avtocestnih odsekov iz nacionalnega programa izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, Branko Marinič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Gre za enega izmed zakonov o poroštvu v višini skoraj 298 milijonov za izgradnjo avtocest v Republiki Sloveniji. Minister je včeraj na moje vprašanje odgovoril, vendar v tistem delu, ko sem ga vprašal natančno za določene odseke, ki so določeni tudi v 3. točki prvega člena omenjenega zakona, odgovor ni bil popoln. Od 298 milijonov, kolikor je zagotovljenih za možnost zadolžitve s strani Darsa, je minister povedal, da je do sedaj Dars izkoristil to možnost v višini 5,3 milijona. Drugo vprašanje. Z ozirom na to, da je gradbeništvo v hudi krizi in z ozirom na to, da smo poslanke in poslanci dali tudi zeleno luč temu poroštvenemu zakonu, bi veljalo razmisliti, da bi v roku šestih mesecev, odkar smo sprejeli ta zakon, vendarle izkoristili več kot 5,3 milijona. In v zvezi s tem bi v širši obravnavi dobili tudi ustreznejše in popolne odgovore, morda pa tudi prispevali k temu, da bi se nekatere stvari pospešile in bi gradbeništvo, ki je potrebno dela in denarja, lahko tudi od tega živelo in preživelo.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 41. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca Zvonka Laha bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića na poslansko vprašanje Zvonka Laha v zvezi z izvedljivostjo projekta ravnanja z odpadki. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine SDS, Zvonko Lah. Prosim.
Ministru gospodu Žarniću sem postavil poslansko vprašanje okrog izvedljivosti projekta ravnanja z odpadki. Namreč, v Operativnem programu razvoja okoljske in prometne infrastrukture za obdobje 2007–2013 je rezerviranih 145 milijonov za projekte za ravnanje z odpadki. V poročilu v lanskem letu je bilo zaznati, da je samo eden od sedmih projektov, to je v Puconcih, v izvedbi, ostali projekti se pa niso niti pričeli. Zato nas zanima, v kakšni fazi pripravljenosti so ti projekti, ker so predvideni v operativnem programu, da bodo dokončani v letu 2013, vendar dvomimo, da se bodo lahko ta sredstva iz tega operativnega programa počrpala. Eden izmed teh projektov je tudi CeROD – Center za ravnanje odpadkov Dolenjske, kjer je projekt druge faze že dve leti na ministrstvu, pa še vedno ni dobil zelene luči, ministrstvo oziroma inšpektorat pa je izdal odločbo o prepovedi deponiranja nepredelanih odpadkov in jih pač moramo Dolenjci voziti v Lenart na predelavo, kar je dodaten strošek, ki bo šel na račun občanov – približno 60 evrov po toni –, čeprav se več kot polovica odpadkov v Sloveniji odlaga neobdelanih. Mislim, da je to nesprejemljivo in da bi bilo treba te projekte pospešiti, pričeti z izvedbo pravočasno in počrpati ta sredstva, ki so za ta namen. Sedaj pa vozimo odpadke gor in dol po Sloveniji in s tem samo povečujemo stroške na račun občanov. Že sedaj imamo v Sloveniji približno 30 % dražje ravnanje z odpadki, kot ga imajo v Nemčiji. Kaj bo šele potem, ko bodo vsi ti centri dokončani in bodo obremenjevali tudi z amortizacijo vseh teh objektov? Jaz mislim, da je tudi nekaj od projektov že zastarelih, ker so bili pričeti pred par leti, zato sem prepričan, da bi razprava v tem parlamentu bila potrebna na tem področju, ker ni urejeno in bomo težko porabili že rezervirana sredstva v operativnih programih.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 37. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 28. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa in lahko noč.