Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 37. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: gospod Bogdan Barovič, Franc [[Feri]] Horvat, Ivan Jelen, Aurelio Juri, Marko Pavliha, Milan Petek, Franc Žnidaršič in Martin Mikolič do 14.00. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - SEZNANITEV Z INFORMACIJO PREDSEDNIKA VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE O ZAKLJUČKIH SPOMLADANSKEGA ZASEDANJA EVROPSKEGA SVETA. Informacijo je v seznanitev zboru predložil predsednik Vlade Republike Slovenije, gospod Janez Janša, ki mu dajem besedo za dopolnitev predstavitve informacije. Izvolite, gospod predsednik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovane poslanke in poslanci! Evropski svet 13. in 14. marca, ki je potekal v Bruslju, je bil osrednji politični dogodek prve polovice slovenskega vodenja Evropske unije v prvi polovici letošnjega leta. Tradicionalno je Evropski svet v spomladanskem času namenjen ekonomskim in socialnim temam, od leta 2005 tradicionalno tudi oceni uresničevanja Lizbonske strategije in načrtom, vezanim na uresničevanje te strategije za naprej. V letošnjem letu je Evropski svet nadaljeval delo, ki si ga je zastavil marca lani, v zvezi z okoljsko-energetskim paketom. Prav tako pa se je soočil tudi s krizo na finančnih trgih in sprejel nekatere smernice, vezane na to. Obdobje, v katerem smo zasedali, ni bilo ravno idealno z vidika splošnih makroekonomskih obetov v svetu. Cene nafte in cene hrane na svetovnih trgih so v teh prvih mesecih letošnjega leta naraščale in nestabilnost finančnih trgov je še dodatno zasejala nemir. Po raziskavi, ki jo je v tem času opravil Eurobarometer, kar 76% Evropejcev pričakuje več akcije od Evropske unije glede zaščite podnebja. V roku enega leta od kar je Evropska unija lani sprejela te ambiciozne cilje za zmanjšanje izpustov toplogrednih plinov in za povečanje obnovljivih virov energije bi lahko rekli, da je tudi zavest Evropejcev napredovala v tem smislu, da so te cilje v veliki meri posvojili in da terjajo tudi konkretne akcije, s katerimi bodo ti cilji doseženi. Ta ista raziskava Eurobarometra je tudi pokazala, da je kar tri četrtine prebivalk in prebivalcev Evropske unije tudi pripravljeno na določeno spremembo navad in da je recimo kar tri četrtine Evropejcev pripravljeno plačati več za neoporečno biološko pridelano hrano. Na te tri ključne izzive, se pravi: na krizo na finančnih trgih, na lansiranje oziroma nadaljevanje drugega cikla Lizbonske strategije in na okoljsko energetski paket smo v celoti odgovorili na tem Evropskem vrhu v okviru, ki je bil v tem delu leta realen in možen. En od, recimo temu dosežkov, ki ni nikjer zapisan v posebnem sklepu, ampak izhaja iz, kot neka sinteza, vseh 36-ih odločitev, ki smo jih sprejeli na Evropskem svetu je ta, da Evropska unija s temi odločitvami postaja bistveno bolj odločna, tudi ko gre za sodelovanje v globalnih razmerjih, v svetu. Da je po eni strani poenotila nekatere poglede in da je po drugi strani tudi kot prva izmed vseh ključnih globalnih dejavnikov zastavila cilje sebi in postavila tudi neke okvire, neka izhodišča za doseganje globalnih ciljev. V zvezi s tem je bilo treba odgovarjati na stalno dilemo, ki se pojavlja od kar je zavest o izzivih globalizacije povsod prisotna. Ta dilema pa je - koliko to večjo povezanost sveta, te globalne učinke izkoristiti, kot nov izziv, temu prilagoditi in iz tega potegniti koristi za Evropsko unijo in njene države članice, koliko pa uporabljati zaščitne mehanizme pred temi izzivi in na nek način še vedno ohraniti nek otok, kjer so pravila trga drugačna in kjer se na tak ali na drugačen način ščiti domača industrija, delovna mesta in specifičen način življenja. Govorjeno povsem konkretno je Evropski svet naredil tri stvari. Prvič zagnan je bil nov in modernejši triletni cikel Lizbonske strategije za rast in nova delovna mesta. Prvi cikel smo zagnali leta 2005 in dal je dobre rezultate. Drugič, potrdili smo časovni okvir in temeljna načela za sprejem podnebno energetskega paketa. Marca lani je Evropski svet določil cilje, Evropska komisija je 23. januarja letos predlagala cel paket predpisov in usmeritev, kako te cilje doseči, tudi razdelitev naporov oziroma bremen, kot nekateri temu pravijo. Letos smo določili časovni okvir, kar je izjemno pomembna odločitev in tudi temeljna načela za sprejem vseh teh potrebnih smernic in konkretnih odločitev. Brez časovnega okvira, ki je pomemben tudi zaradi tega, ker se naslednje leto izteka mandat Evropskemu parlamentu in Evropski komisiji in brez dogovora o temeljnih načelih ni nikakršne možnosti, da pride do formalnega sprejema tega paketa. In kot tretje, Evropski svet je začrtal nadaljnje korake z zagotavljanjem stabilnosti finančnih trgov. Na kratko zdaj o vseh treh dosežkih oziroma vseh treh sklopih odločitev. Pri Lizbonski strategiji je bila najprej narejena ocena, kaj smo dosegli v zadnjih treh letih v okviru uresničevanja prvega cikla. Ugotovljeno je bilo, da je strategija na dveh ključnih točkah, se pravi na gospodarski rasti in na socialnem vidiku bi lahko rekli, rasti, to je pri zaposlovanju, dala dobre rezultate. Vzpostavila je dobre gospodarske temelje Evropski uniji, kar je še posebej v teh negotovih gospodarskih razmerah na globalnem trgu zelo pomembno. Te strukturne reforme so imele tudi zelo pozitivne učinke na evro. Notranji trg Evropske unije je poskrbel v tem času za soliden okvir razvoja. Če navedem nekatere podatke in začnem pri javnofinančnem primanjkljaju, ki je bil pred tremi leti v Evropski uniji problem, lahko ugotovimo, da se je od leta 2005 do letos več kot prepolovil. Ta cilj smo več kot dosegli tudi v Sloveniji, od 1,8% primanjkljaja smo prišli lani na 0,1% presežka. V celotni Evropski uniji se je javni dolg v povprečju znižal pod 60%, kar je kriterij. V Sloveniji nikoli nismo imeli problemov s tem, smo na manj kot polovici te zadolženosti. Gospodarska rast v letu 2007 v celotni Evropski uniji je bila 2,9%; za Evropsko unijo na tej ravni razvitosti je to zelo dober rezultat. V Sloveniji je bila v lanskem letu gospodarska rast več kot še enkrat večja, 6,1%. S tem smo tudi mi presegli ne samo cilje Lizbonske strategije, ampak tudi cilj iz Strategije razvoja Slovenije, ki govori o tem, da je naša ambicija za 3% višja gospodarska rast, kot je povprečje Evropske unije. V celotni Evropski uniji je bilo v zadnjih dveh letih tega prvega cikla uresničevanja Lizbonske strategije ustvarjenih 6,5 milijona novih delovnih mest, v Sloveniji pa 30 tisoč. Na podlagi teh rezultatov, ki so daleč najbolj ugodni od leta 2000, ko je bila sprejeta Lizbonska strategija, je bilo ugotovljeno, da je, prvič, solidna gospodarska osnova, ki se je s tem ustvarila v Evropski uniji, ključna prepreka pred tem, da bi nestabilnost na tujih finančnih trgih bistveno ogrozila tudi evropsko gospodarstvo in ga spravila v nevarnost recesije. Poleg tega pa je bilo po precej dinamični razpravi tudi ugotovljeno, da ni nobenih razlogov za to, da se z reformami zastane. Bili so predlogi tudi v tej smeri, češ da so razmere zdaj takšne, da je treba nekatere reforme ustaviti - takšna razprava je bila tudi v Evropskem parlamentu predvsem s strani manjših oziroma teh "mini" poslanskih skupin v Evropskem parlamentu. Vendar pa je na ravni Evropskega sveta in tudi na ravni, lahko bi rekli, 80% [[...]]v Evropskem parlamentu bila dana podpora nadaljevanju reform in nadaljevanje reform je eden ključnih delov novega cikla Lizbonske strategije za naslednja tri leta. Pri tej strategiji je dan tudi večji poudarek na uresničevanju sprejetih reformnih odločitev in tudi na modernizaciji nekaterih zastavljenih in že sprejetih ukrepov. V prihodnje bo formalna podlaga za uresničevanje Lizbonske strategije na še vedno veljavnih integriranih smernicah in tudi na specifičnih priporočilih, na podlagi katerih bodo vse članice Evropske unije nekatere reforme izvajale hitreje. Slovenija je v okviru teh priporočil dobila dve, in sicer glede fleksibilnosti trga dela in glede nekaterih nadaljnjih korakov pri prilagajanju pokojninskega sistema novim izzivom. Ta novi cikel Lizbonske strategije je bistveno bolj uravnotežen kot so bili prejšnji in v tem smislu, da obstajajo v zaključkih ravnotežje med skrbjo za ljudi in okolje na eni strani ter konkurenčnim na znanju oprtim gospodarstvom na drugi strani. Nekatera prioritetna področja v Lizbonski strategiji pa se nadgrajuje na sledeč način. Ko gre za inovacije in ambicijo, da se Evropo naredi bolj inovativno, je bilo sprejetih vrsto zaključkov, s katerimi naj bi se preprečil prvič beg možganov iz Evropske unije, kajti velik odstotek najbolj izobraženih Evropejcev še vedno odhaja v druga okolja, predvsem združene države. Temu, kako ustvariti primerno okolje, da se ga beg možganov omeji oziroma prepreči, in da se hkrati pritegne talente od drugod, je bilo posvečeno precej zaključkov. Ta cilj večjega vlaganja v znanost in razvoj ostaja, je bil obnovljen. Tukaj vlaganje postopoma narašča. Eden od odmevnih in tudi pomembnih dosežkov evropskega sveta je lansiranje tako imenovane pete svoboščine. To je prost pretok znanja znotraj Evropske unije. Konkretno je za to, da bo peta svoboščina v celoti zaživela. Potrebno je odstraniti številke prepreke, okrepiti čezmejno mobilnost študentov, raziskovalcev, znanstvenikov, univerzitetnih predavateljev, talentov na sploh. V zvezi s to svoboščino je bilo v zadnjih letih veliko razprave, tudi pomislekov, no na tem evropskem svetu je bila soglasno podprta. Modernizacija univerz in okrepljeno partnerstvo s poslovnim okoljem ostaja cilj, zavzeli smo se tudi za preprečevanje zgodnjega zapuščanja šol, na ravni celotne Evropske unije je odstotek teh, ki ne končajo šole oziroma jih zapustijo pred koncem 15,2%, okrepljen je poudarek na vključenostjo oziroma vključevanje v vseživljenjsko izobraževanje. Komisija, to je bil eden zelo pomembnih sklepov, pa je dobila nalogo, da napravi pregled potreb po znanjih, po različnih znanjih v Evropski uniji do leta 2020. Za enkrat takšnega pregleda v neki celoviti obliki ni in za kakršnokoli strateško načrtovanje je ta pregled osnova. V okviru te prioritete je Evropski svet poudaril pomen prodora, širokopasovnih povezav oziroma hitrega interneta med prebivalstvom in sprejel tudi zelo konkreten cilj, in sicer vključitev vseh šol v Evropski uniji v širokopasovno povezavo do leta 2010. Ta cilj je precej ambiciozen glede na stanje, ki je sedaj v Evropski uniji precej pod zaželenim in tudi precej pod tem, kar dosegajo s širokopasovno penetracijo štiri najboljše države; Danska, Finska, Nizozemska in Švedska. Podprtih je bilo tudi več skupnih iniciativ, ki se že izvajajo, gre za Galileo, gre za evropski inštitut za tehnologijo in za skupne tehnološke pobude. Zdaj, drugi poudarek novega cikla lizbonske strategije je podjetnost, se pravi cilj je narediti Evropo še bolj podjetno. Evropski uniji še redno primanjkuje, gledano v celoti, malih in inovativnih podjetij. Ta imajo največje probleme ko gre za lažji dostop do virov financiranja in tudi ko gre za spodbude za inovacije. Pripravlja se nekakšen osnutek zakonodaje za mala podjetja, ki bo predstavljal formalni okvir za spodbujanje tega sektorja. Dan je poudarek okrepljenemu delovanju notranjega trga in odstranjevanju preostalih ovir za že uveljavljene oziroma vpeljane štiri svoboščine. V prihodnje se bo pripravilo letno poročilo o dostopu do zunanjih trgov in identificiralo konkretno države in trge, kjer te ovire za produkte Evropske unije obstajajo. Velik poudarek je bil dan zeleni ekonomiji oziroma razvoj novih tehnologij, ki omogočajo produkcijo, ki je bolj prijazna do okolja. Zelena ekonomija daje nove možnosti zaslužkov in delovna mesta. Zelena industrija raste v Evropski uniji v zadnjem času s stopnjo 5% na leto in ustvarja vse več novih delovnih mest. Tretja prioriteta je boljša skrb za ljudi. V okviru lansiranja drugega cikla Lizbonske strategije je bil dan zelo velik poudarek tako imenovani socialni dimenziji oziroma socialni komponenti Lizbonske strategije. Evropska unija je, kar se tiče socialne politike, specifičen prostor v globalnem svetu. Evropska unija ima, čeprav ne moremo govoriti o povsem enakem pristopu v vseh državah članicah, ampak v povzetku ima Evropska unija vendarle nek najbolj uravnotežen ekonomsko-socialni model, ekonomsko-socialno gospodarstvo v primerjavi z vsemi ostalimi celinami oziroma regijami in nek pristop k oblikovanju družbe, blagostanje, ki je doslej dal primerjalno z drugimi okolji najboljše rezultate. Seveda cena za to ni nizka. Kljub temu pa je bila ta socialna komponenta, tako imenovana socialna komponenta dodatno poudarjena. Tudi v Evropskem parlamentu je bil ta poudarek zelo izrazit. Komisija pripravlja nov predlog prenovljene socialne agende za Evropsko unijo, ki bo upošteval zadnje spremembe oziroma nove razmere na trgu dela. Še posebej oziroma predvsem tej dimenziji je bil namenjen tudi tripartitni socialni vrh socialnih partnerjev, ki to je dogodek, ki poteka vzporedno z Evropskim svetom oziroma tik pred njim. Gre za srečanje delodajalskih, delojemalskih organizacij in zvez na ravni Evropske unije, Evropske komisije in Evropskega sveta. In na tem tripartitnem vrhu so bili ti socialni poudarki, ki so potem vključeni bodisi v drugi cikel izvajanja Lizbonske strategije, bodisi okoljski energetski paket, v veliki meri usklajeni in podprti. Še poseben poudarek je znotraj socialne dimenzije dan mladim, možnostim zaposlovanja mladih in še poseben poudarek je dan na znanju. Z zelo jasnim podčrtanjem dejstva, da je izobrazba, da je znanje tisto, kar najbolj učinkovito preprečuje prevelike socialne razlike in seveda omogoča družbo blagostanja za čim več prebivalcev oziroma za vse. Med drugim, drugi sklop zaključkov oziroma odločitev Evropskega sveta se nanaša na podnebne spremembe in energetiko. To je bil tudi bistveno težji oreh, kot Lizbonska strategija, kjer smo uspeli v predhodnih pogajanjih zaključke v veliki meri uskladiti. Podnebne spremembe in energetika in zaključki, ki smo jih sprejemali pa so kljub temu, da morda ta del še posebej za sedmo silo ni bil najbolj zanimiv, vseeno odločitve, ki srednjeročno, dolgoročno, v vsakem primeru pa tudi že srednjeročno, deloma tudi kratkoročno predstavljajo nekaj, kar bo zahtevalo bistvene spremembe navad in življenjskega sloga velike večine prebivalcev Evropske unije. Ta zavest prodira tudi v širšo javnost in ravno zaradi tega je bila resnost te razprave pravzaprav na vrhuncu. Ko je komisija januarja predstavila okoljsko-energetski sveženj so bile reakcije različnih držav članic različne, nekatere tudi zelo burne. Lansko leto so bili določeni splošni cilji, dani pod formulo 3 krat 20. Že takrat ni bilo lahko določiti teh splošnih ciljev, tokrat pa je komisija prišla z natančnimi izračuni koliko mora kakšna država prispevati k doseganju teh ciljev. In, letošnja razprava je bila zaradi tega daleč težja, ker je vsaka država članica in vsak predstavnik ali predsednik vlade države, ki je zastopal svojo državo, natančno vedel kaj predstavlja, kaj ti splošni cilji za Evropsko unijo predstavljajo tudi za njegovo državo. In je tudi natančno vedel, da če se sprejme odločitev, da okoljsko-energetski sveženj uskladimo do konca tega leta, velik in bistven del že do polletja. Vse to pomeni tudi spremembo v nacionalnih zakonodajah, predvsem pa v energetskih ciljih, ki jih bo treba implementirati v formalni okvir, pa tudi v ravnanje v vsaki državi članici posebej. Torej, z začetkom slovenskega vodenja Evropske unije se je ta prej relativno abstraktna razprava zelo konkretizirala. Vendar je po dveh mesecih na tem zadnjem evropskem vrhu prevladalo spoznanje, da je predlog komisije pravzaprav dober, da je uravnotežen, da je podlaga, na osnovi katere lahko dosežemo dogovor v zastavljenem časovnem okviru in da bo pač vsak moral k temu prispevati, tisti, ki so bogatejši, več, tisti, ki imajo boljše možnosti za obnovljive vire, tudi nekoliko več. In ta načela, ti splošni kriteriji, ki so bili sprejeti, upoštevajo zelo velike razlike in tudi izjemno specifiko nekaterih držav članic, ki jih ni možno primerjati z nekim povprečjem. Seveda je nad razpravo o okoljsko-energetskem paketu ves čas visela tudi ta globalna časovna dimenzija. Z letom 2012 se izteka kjotsko obdobje. Za ta čas imamo nek dogovor, ki sicer ni bil povsod ratificiran, se samo deloma izvaja, ampak vendar, ta prvi korak je bil storjen za ublažitev negativnih posledic klimatskih sprememb, po letu 2012 nič od takšnega ni. Na Baliju v lanskem letu je bila sprejeta neka zaveza, da se doseže dogovor za postkjotsko obdobje. In prvi test, ali bomo temu dejansko kos, bo srečanje v Köbenhavnu decembra leta 2009, se pravi, decembra naslednjega leta. To srečanje mora biti uspešno, če hočemo, da se pravočasno dogovorimo za postkjotsko obdobje. V zvezi s to globalno časovno dimenzijo se izpostavlja več dilem. Ena teh je, kako daleč naj Evropska unija tvega s postavljanjem svojih ciljev in svojih ambicij, glede na to, da so to po eni strani cilji, ki jih ni možno doseči brez vlaganj, brez izjemnih takšnih in drugačnih naporov, tudi inovativnih. In da je po drugi strani povsem jasno, da če bo samo Evropska unija zmanjševala izpuste toplogrednih plinov, v globalnem smislu nismo dosegli ničesar. Evropska unija v seštevku imitira nekaj več kot 5 tisoč milijon ton CO2-ja v ozračje, približno enako količino danes imitira Kitajska, čeprav se njihove emisije drastično povečujejo. Združene države spuščajo v ozračje kakšnih tisoč milijonov ton CO2-ja več, s tem, da tam so obeti, da se ti izpusti vsaj omejijo. In potem imamo še Indijo in Rusko federacijo, ki imitirata tam med milijon in dvema milijonoma ton CO2-ja v ozračje. Potem so še manjše. Če pogledamo te številke v seštevku, vidimo, da tudi če bi Evropska unija v celoti, v kratkem času ali pa takoj ukinila praktično vse dejavnosti, ki izpuščajo toplogredne pline v ozračje, to ne bi pomenilo še ničesar. To na dolgi rok ne bi pomenilo še ničesar, ker samo Kitajska s sedanjim tempom razvoja lahko nadoknadi te emisije v, recimo naslednjih desetih letih. Torej je nujen globalni dogovor. Vendar je pa po drugi strani jasno, da je ta globalni dogovor toliko bolj verjeten, v kolikor bo nekdo, ki bo pokazal kako te cilje doseči, in ki bo šel tudi sam korak naprej. In prav polovico koraka je Evropska unija naredila v lanskem letu, ko si je zastavila te cilje za zmanjševanje emisij za povečanje obnovljivih virov energije in ko je letos tudi predstavila kriterije, na podlagi katerih bodo države članice te cilje dosegale. Nihče doslej tega ni naredil na svetu. To je prvi takšen korak in ta ambicija, ki je bila lani marca sprejeta na evropskem svetu, je bila ključna podlaga za ta delni korak, ki je bil dosežen v lanskem letu na Baliju. V kolikor Evropska unija sama tega ne bi storila, ne bi bilo nikogar, ki bi lahko vodil to razpravo. Kažejo se prvi pozitivni rezultati tega vodenja. Recimo Avstralija, ki je prej zavračala ratifikacijo kjotskega sporazuma, je to v tem času naredila. V Združenih državah, ki so ključne za doseganje globalnega dogovora, v tem trenutku poteka predvolilna kampanja, v kateri vsi trije realni kandidati za novega predsednika Združenih držav obljubljajo drugačno politiko v smislu boja proti klimatskim spremembam in dajejo obete, da bodo tudi Združene države, ki so v tem trenutku posamično največji onesnaževalec, pristopile k globalnemu dogovoru. Torej, Evropska unija je premaknila to razmišljanje in v kolikor želimo, da bo uspešna, bo potrebno tudi te nadaljnje korake, ki pomenijo tudi implementacijo, narediti resno in v realnem času. Problem, vezan na opisane dileme in ki je prišel do izraza tudi v pripravah na Evropski svet, pravzaprav je bila to srednja točka, okrog katere so bile koncentrirane oziroma okrog katere je bilo koncentriranih večino dilem okoljskega energetskega paketa, so bili pomisleki in težave energetsko potratnih industrij v Evropski uniji oziroma težke industrije Evropske unije, ki emitira največ CO2 v ozračje, težka industrija in energetika. Po dolgi razpravi je bila najdena rešitev, ki je po mojem mnenju edina možna idealna in ki je bila na koncu tudi soglasno podprta. Sprejet je bil zaključek, da bo Evropska unija probleme tega dela gospodarstva naslovila v primeru, če ne bo prišlo do globalnega dogovora, kajti, če ne pride do globalnega dogovora, potem je selitev teh industrij iz Evropske unije, kjer vendarle veljajo zahtevnejši ekološki standardi, v okolje, kjer so ti standardi nižji, ne samo grožnja delovnim mestom in socialni varnosti v Evropi, ampak tudi dodatna grožnja okolju, kjer tona jekla v težki industriji v Evropi se danes proizvede v povprečju z bistveno manjšo emisijo CO2 v ozračje kot pa tona jekla v eni od nerazvitih držav, kjer je delovna sila cenejša in kjer so nižji okoljski standardi in kjer so misije večje. Torej, v primeru, da ne bi prišlo do globalnega dogovora in da bi grozila selitev težke industrije iz Evropske unije, zaradi tega, ker smo mi sprejeli takšne zaveze, to ne bi ogrozilo samo delovna mesta, ampak bi to ogrozilo tudi že dosežene cilje pri omejevanju izpuščanja toplogrednih plinov v ozračje, ne bi nič dobili, bi izgubili na obeh koncih, na socialnem in na okoljskem. Ta zaključek, češ da bomo naslovili ta problem v primeru če ne pride do globalnega dogovora, ne samo nekaj kar bi bila neka koncesija, težki industriji ali onesnaževalcem, kot so pisali nekateri časopisi, ampak je to povsem logična stvar. Kajti emisije toplogrednih plinov vplivajo na ozračje nasploh celega planeta, ni bistvene razlike na koncu ali je ta misija na indijski podcelini ali nekje v srcu Evropske unije, na koncu se negativni učinki odrazijo na vse. Še jaz bom verjetno 100. tukaj ponovil, da glede tega ni bil storjen noben korak nazaj, spet je samo nek logičen zaključek, ki bo postavil v vsakem primeru Evropsko unijo pred neko zelo težko dilemo, v kolikor ne bo prišlo do globalnega dogovora, v tem času, ki si ga želimo. Vendar bo to splošen problem in s tem B scenarijem v bistvu v tem trenutku ni treba operirati, ker je treba narediti, da do tega dogovora pride. Evropska unija je s temi odločitvami potrdila svojo vodilno vlogo in v tem trenutku vodi ta globalna usklajevanja. Tudi vsi štirje vrhovi, ki jih imamo v času slovenskega vodenja Evropske unije s tretjimi državami članicami so posvečeni temu, vrh z Združenimi državami, ki bo junija v Sloveniji ima to za eno od ključnih tem. Vrh Evropske unije z Latinsko Ameriko in Karibi, ki bo maja v Limi ima to tudi za eno od ključnih tem. Vrh Evropske unije z Japonsko, ki bo konec aprila v Tokiu ima to tudi za eno od ključnih tem, glede na to, da je tudi Japonska tukaj ena od pomembnih partnerjev. In tudi vrh med Evropsko unijo in rusko federacijo, konec junija ima to na dnevnem redu kot eno od zelo pomembnih tem. Torej, to, kar je bilo narejeno na tem področju, na zadnjem Evropskem svetu je tisto, kar smo si zadali kot ambicijo že, ko smo določali prioritete slovenskega predsedovanja v sklopu tria. Zelo pomembna je tudi odločitev, da bo uvedena skupna količina kuponov na evropskem nivoju za tako imenovano trgovanje z emisijami. To ne bo več v nacionalni shemi, ampak bo evropska shema, ki edina omogoča, da smo v tem boju učinkoviti, kar seveda pomeni, da bo izpuščanje oziroma emitiranje CO2 še večji strošek, da se je treba tega zavedati, da je treba to vgraditi v vse načrte, tudi v prometno politiko recimo, kar je bila aktualna razprava v zadnjem času. Vsi ukrepi, ki zmanjšajo emisije, tudi v prometu, ki predstavljajo na ravni Evropske unije preko 20% onesnaževanja oziroma emisij CO2, je nekaj kar prispeva k temu, da bodo stroški manjši. Kar se tiče finančnih trgov, je bilo na podlagi razprave, ki jo je opravil že svet v sestavi finančnih ministrov, na Evropskem svetu sprejeto nekaj zaključkov, ki gredo v štiri smeri: prvič - v povečanje preglednosti, drugič - v izboljšanje standardov vrednotenja, tretjič - v okrepitev bonitetnega okvira in četrtič - v izboljšanje delovanja trga in strukturnih vzpodbud. Razprava o tej temi se bo nadaljevala že konec naslednjega tedna, ko se neformalni ECOFIN oziroma Svet v sestavi finančnih ministrov sestane v Sloveniji. Ob robu, nekje, razprav o teh treh ključnih temah Evropskega sveta je bil dosežen tudi dober kompromis, vezan na francosko pobudo o uniji za Sredozemlje. Ta kompromis v bistvu zdaj v svojem rezultatu, ki ga bo komisija razdelala predstavlja nadgradnjo barcelonskega procesa, ki že obstaja, kar pomeni, da ne bo prihajalo do podvajanja institucij in vključuje vse države članice Evropske unije in tiste države izven Evropske unije ob Sredozemlju, ki želijo v tem procesu sodelovati, brez tega, da bi se kdorkoli izključeval. S tem zaključkom so bili vsi zadovoljni, junija pa bo opravljena tudi razprava o vzhodni dimenziji evropske sosedske politike, kar je tudi potrebno zaradi uravnoteženja. Zdaj, ob koncu predstavitve, mi dovolite, da se tudi na tem mestu zahvalim tistim članov Vlade oziroma ministrom, ki so vložili v to, da smo lahko na teh treh ključnih področjih, ki jih je obravnaval Evropski svet, dosegli premike - za to je bilo potrebno na različnih formacijah Sveta prej premakniti veliko stvari, uskladiti številne različne interese, in ti zaključki ne bi bili možni, če predhodno delo na različnih formacijah Sveta ne bi bilo uspešno. Te dosežke Evropskega sveta so tisti, ki resno ocenjujejo premike in korake v Evropski uniji, ocenili pozitivno. Razprava na Evropskem svetu, ki je neto trajala verjetno 10 ur, del socialnega vrha, je pokazala, da so to odločitve, ki zahtevajo daleč največ energije in zahtevajo daleč največ angažiranja katerekoli predsedujoče države, katerakoli je že predsedujoča država, in to zaradi tega, ker so to odločitve, ki, čeprav na prvi pogled ne zgledajo atraktivno, dolgoročno dejansko zelo konkretno vplivajo na življenje vsakega Evropejca in Evropejke in ki vplivajo in bodo vplivale v prihodnjem času tudi na javne finance v vsaki državi članici in v Evropski uniji v celoti. Hvala lepa.
Hvala gospodu predsedniku. Informacijo sta obravnavala Odbor za zadeve Evropske unije in Odbor za zunanjo politiko. Besedo dajem najprej predsedniku Odbora za zadeve Evropske unije, gospodu Antonu Kokalju. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik Vlade, spoštovani ministri, državni sekretarji, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za zadeve Evropske unije je na svoji 37. nujni seji, 26. marca 2008, obravnaval informacijo o zaključkih spomladanskega zasedanja Evropskega sveta. Na seji je namestnik direktorja Službe Vlade Republike Slovenije za evropske zadeve mag. Gregor Krajc predstavil potek spomladanskega zasedanja Evropskega sveta. In sicer je izpostavil tri pomembne dosežke slovenskega predsedstva: začetek novega triletnega obdobja Lizbonske strategije, določitev časovnice in temeljnih načel podnebno-energetskega svežnja ter povečanje stabilnosti finančnih trgov. Glede zagona novega cikla prenovljene Lizbonske strategije je gospod Krajc povedal, da ima Evropa trdne gospodarske temelje, vendar so v luči zadnjih dogodkov napovedi manj optimistične, zato zaključki pozivajo k nadaljnjim ukrepom na tem področju. Predstavnik Vlade je iz zaključkov izpostavil pomen izvajanja nacionalnih reformnih programov držav članic ter izraženo potrebo po uvedbi pete svoboščine, prosti pretok znanja, ki bi omogočila večjo mobilnost znanstvenikov in raziskovalcev. Po besedah predstavnika Vlade je Evropski svet znova potrdil zavezo o zmanjšanju administrativnih ovir za 25% do leta 2012, se zavzel za sprejem številnih ukrepov, ki bodo omogočili boljše delovanje malih in srednjih podjetij, ter pozval države članice k uresničitvi načela prožne varnosti na nacionalni ravni. S področja podnebno-energetskega svežnja je gospod Krajc iz zaključkov izpostavil poziv Evropskega sveta o dogovoru o vsebini omenjenega svežnja do konca leta 2008, ter zavezo, da bo Evropska unija še naprej igrala vodilno vlogo na področju podnebnih sprememb in energetike, pri čemer ostaja cilj Evropske unije celovit dogovor o podnebnih spremembah leta 2009 v Köbenhavnu. Glede zaključkov s področja stabilnosti finančnih trgov, je gospod Krajc pojasnil, da je bil odziv na stabilizacijo razmer s strani evropske centralne banke in ostalih akterjev pravočasen in pozitiven. V zaključkih je med drugim izražen poziv svetu za ekonomske in finančne zadeve, k ukrepanju na nekaterih pomembnih področjih, izboljšanje standardov vrednotenja, okrepitev skrbnosti v finančnem sektorju, torej izboljšanje delovanja trga. Predstavnik Vlade pa je glede dogajanja na področju barcelonskega procesa povedal, da so prvi dan zasedanja, ob večerji, voditelji potrdili načelo unije za Sredozemlje, ki bo vključevala vse članice Evropske unije in druge države ob Sredozemskem morju. Sledila je razprava, kjer smo člani odbora izpostavili naslednje zadeve. Pomen odločitev in uspehov slovenskega predsedstva v primerjavi s predvidenimi odločitvami prihodnjega francoskega predsedstva. Zanimala nas je tudi vloga unije za Sredozemlje. Ali gre za nadomestek k rednemu članstvu v Evropski uniji? Poleg tega pa so nas zanimali tudi ukrepi, ki jih bo morala Slovenija kot predsedujoča država izpeljati na področju stabilnosti finančnih trgov. Zanimali so nas tudi vsebinski poudarki poročila visokega predstavnika in evropske komisije o vplivu podnebnih sprememb na mednarodno varnost. V razpravi smo člani odbora izpostavili tudi pomen vpliva podnebnih sprememb na različna področja, ki bi lahko zadevala tudi Slovenijo [[pitna voda, migracije]] . Odbor Državnega zbora za zadeve Evropske unije se je na 37. nujni seji, 26. marca 2008 seznanil z informacijo Vlade Republike Slovenije o zaključkih spomladanskega zasedanja Evropskega sveta. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem predsedniku Odbora za zunanjo politiko, gospodu Jožefu Jerovšku. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predsednik Vlade z ministri, kolegice in kolegi! Odbor za zunanjo politiko je na svoji 85. nujni seji obravnaval informacijo o zaključkih spomladanskega zasedanja Evropskega sveta v delu, ki je v pristojnosti odbora. Uvodoma je državni sekretar mag. Matjaž Šinkovec povedal, da je Evropski svet pregledal skupno poročilo visokega predstavnika za skupno zunanjo in varnostno politiko, generalnega sekretarja Sveta Evropske unije Javierja Solane in Evropske komisije o vplivu podnebnih sprememb na mednarodno varnost. Poudaril je, da je Evropska unija zaradi svoje vodilne vloge v razvoju in globalni podnebni politiki ter zaradi svojih orodij in instrumentov za razvoj, za preprečevanje konfliktov, upravljanje s krizami in postkonfliktno rekonstrukcijo sposobna ustrezno odgovoriti na vplive podnebnih sprememb na mednarodno varnost. Pri tem se bo treba osredotočiti na delovanje na treh področjih: povečanje kapacitet na ravni Evropske unije, multilateralno vodstvo Evropske unije za globalno podnebno varnost ter sodelovanje s tretjimi državami. V nadaljevanju je državni sekretar v zvezi s pobudo o Uniji za Sredozemlje povedal, da bi Unija za Sredozemlje v okviru regionalnih projektov združevala države ob Sredozemlju na osnovi enakopravnega partnerstva in bi delovala kot spodbujevalec za sodelovanja. Predvideva se osredotočenost na štiri stebre oziroma področja delovanja: okolje, trajnostni razvoj, dialog med kulturami in gospodarska rast, družbeni razvoj ter območje sredozemske varnosti. Evropski svet je odobril tudi idejo o Uniji za Sredozemlje, ki bi združevala vse države članice Evropske unije in ostale države, ki mejijo na Sredozemsko morje. Mag. Matjaž Šinkovec je predstavil tudi nekatere vidike iz razprave ministrov za zunanje zadeve o stanju v Afganistanu, v kateri je bilo ugotovljeno, da je bila v Afganistanu sprejeta ustava, da so bile izvedene volitve ter da so vladne institucije večinoma vzpostavljene. Dodal je, da je bil posebej poudarjen tudi pomen sodelovanja z drugimi akterji, predvsem z Natom in Organizacijo združenih narodov. V razpravi, ki je sledila, je mag. Milana M. Cvikla zanimalo, ali bo zakonodajni sveženj glede energije iz obnovljenih virov in podnebnih sprememb, ki ga je predlagala Evropska komisija januarja 2008, sprejet še v letošnjem letu. Glede Unije za Sredozemlje je mag. Cvikl zastavil vprašanje o vsebini in obsegu njenega delovanja. Milenko Ziherl je izpostavil uspešnost slovenskega predsedovanja Svetu Evropske unije in potrebo po sodelovanju, saj je za zagotovitev kontinuitete dela nujna, in sicer predvsem pri kompleksnih vprašanjih, kot so podnebne spremembe. Odbor v zvezi z informacijo ni sprejel sklepov, saj je bil namen seznanitev z zaključki spomladanskega zasedanj Evropskega sveta. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Andrej Bručan bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik parlamenta, Državnega zbora, predsednik Vlade in ministri, poslanke in poslanci! V Poslanski skupini SDS ocenjujemo prvo polovico slovenskega predsedovanja, ki se sedaj izteka in katere vrhunec je bilo nedavno spomladansko zasedanje Evropskega sveta v Bruslju zelo uspešno. V Poslanski skupini SDS smo na podlagi dosedanjih rezultatov dela in odzivov, ter pohval visokih predstavnikov držav članic Evropske unije, kot tudi najvišjih predstavnikov evropskih inštitucij prepričani, da bo celotno slovensko predsedovanje uspešno. Evropa pa bo ohranila vrednote in načela, ki kažejo na to, da mora ostati odprta za gospodarski in socialni razvoj, za dinamično in konkurenčno gospodarstvo, znanje in razvoj, medkulturni oziroma medcivilizacijski dialog in družbeni napredek. Izredno veliko pozornost in pohvalo dajejo slovenskemu predsedovanju tudi tuji mediji, med tem, ko v Sloveniji tovrstno poročanje včasih ne kaže prav veliko interesa, nasprotno, včasih se ni mogoče znebiti vtisa, da se samo predsedovanje v nekaterih medijih skuša celo minimalizirati. Slovensko predsedovanje deluje pod motom sinergija za Evropo in tako vso svojo energijo usmerja v zagotavljanje še več sinergije v Evropi, med državami članicami in institucijami Evropske unije, med unijo in državljani, med različnimi generacijami, cilji, strategijami in kulturami. Zlasti v okviru evropskega leta medkulturnega dialoga si bo slovensko predsedstvo še posebej prizadevalo za krepitev dialoga znotraj Evropske unije, ker je to temelj sobivanja evropskih državljanov. Naloge in delovanje, je bilo predstavljeno že v predstavitvi predsednika Vlade, pa kljub temu mi dovolite, da se tudi sam ob mnenju Poslanske skupine SDS osredotočim na nekatere dele te dejavnosti. Nedavno je Evropski svet razglasil začetek novega triletnega obdobja Lizbonske strategije, katerega poudarek bo predvsem na njenem izvajanju. Izpostavljen je poziv komisiji in državam članicam, da okrepijo sodelovanje ustreznih akterjev v lizbonskem procesu. Pri tem bodo imele pomembno vlogo pri ustvarjanju rasti in novih delovnih mest lokalne in regionalne skupnosti. Evropski svet ob tem poudarja, da bo morala Evropska unija po letu 2010 sprejeti nove zaveze glede: strukturnih reform, trajnostnega razvoja in socialne kohezije, da bi se ohranil napredek, dosežen s prenovljeno Lizbonsko strategijo za rast in delovna mesta. Pomemben vidik so tudi naložbe v znanje in inovacije. Države članice Evropske unije morajo za resnično sodobno in konkurenčno gospodarstvo z nadgradnjo znanstvenega in tehnološkega razvoja in posodobitve univerz uvesti peto svoboščino in s tem odpraviti ovire za prosti pretok znanja. V okviru naložb ljudi in posodabljanja trga dela je potrebno okrepiti: izobraževalni del trikotnika, raziskave, inovacije in izobraževanje. Naj omenim še eno področje, in sicer, izkoriščanje poslovnih zmožnosti, zlasti malih in srednje velikih podjetij s sklepi, ki so bili sprejeti o prenovitvi Lizbonske strategije, ki so že začeli prinašati pozitivne rezultate za udeležence tudi na trgu. Tako Evropski svet pozdravlja napredek na področju boljših predpisov doseženega 2007. Mala in srednje velika podjetja so hrbtenica evropskega gospodarstva in lahko znatno prispevajo k večji rasti in ustvarjanju delovnih mest v Evropski uniji. Zelo pomemben poudarek na spomladanskem zasedanju je bil na področju podnebnih sprememb in energetike. Evropska unija se je zavezala, da bo še naprej igrala vodilno vlogo na področju podnebnih sprememb in energetike ter zoževala zagon med pogajanji o Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja in Kjotskem protokolu. Cilj je doseči velikopotezen, globalen in celovit dogovor o podnebnih spremembah za obdobje, tudi po letu 2012, ki bo skladen s cilji Evropske unije. Seveda, ko govorimo o podnebnih spremembah, ne moremo mimo njihovega vpliva na mednarodno varnost. Podnebne spremembe lahko namreč povzročijo celo vrsto konfliktov v različnih delih sveta. Sklepi Evropskega sveta tako pozivajo svet, da preuči poročilo visokega predstavnika za skupno zunanjo varnostno politiko Javierja Solane in Evropske komisije o tej problematiki, in najkasneje do decembra 2008 poda priporočila o nadaljnjih korakih, ki morajo vključevati tudi sodelovanje s tretjimi državami in regijami. Na zasedanju Evropskega sveta je bil sprejet tudi dogovor o krepitvi barcelonskega procesa Uniji za Sredozemlje, s katero je Evropski svet odobril idejo oziroma načelo o Uniji za Sredozemlje, ki bo združevala vse države članice Evropske unije, kakor tudi sredozemske države, ki niso članice Evropske unije. Tako je bila razprava, ki je bila pri tem nekoliko bolj neformalna in omejena na ožji krog umeščanja v institucionalne okvirje in bo nedvomno prispevala h krepitvi odnosov z državami v soseščini Evropske unije. In še nekaj. Evropski svet je potrdil vmesno poročilo Sveta o stabilnosti finančnih trgov. Kljub nestabilnosti mednarodnega finančnega sistema so se po lanskih jesenskih pretresih finančni trgi le nekoliko prilagodili, in sicer na podlagi ukrepov za stabilizacijo razmer, ki so jo sprejeli Evropska centralna banka, nacionalne oblasti in organi Evropske unije ter finančne inštitucije. Slovensko predsedovanje torej poteka zelo uspešno, saj se je lotilo ključnih področij prenovljene Lizbonske strategije in podnebnih sprememb ter energetike. Gre za ključna področja za trajnostni razvoj na vseh področjih in sledi motu predsedovanja "Sinergija za Evropo." In naj zaključim z ugotovitvami predsednika Evropske komisije, gospoda Barossa, na otvoritvi letošnjega marčnega zasedanja, kjer je ocenil dosedanje slovensko predsedovanje kot zelo uspešno. Kar še bolj potrjuje mnenje Poslanske skupine SDS, ki je predstavljeno na današnjem zasedanju. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa. Gospod predsednik Vlade z ministri, predsednik Državnega zbora, kolegice in kolegi. Minilo je pol mandata slovenskega predsedovanja Svetu Evropske unije. Danes smo od predsednika Vlade poslušali poročilo o sklepih prvega vrha EU pod predsedovanjem Slovenije. Temeljno vprašanje, ki se nam zastavlja ob tem je, ali je Slovenija izkoristila priložnosti za uveljavljanje svojih interesov v tem delovanju in koliko je pri oblikovanju stališč za Evropsko unijo sodeloval Državni zbor. Vsaj glede zadnjega moramo ugotoviti, da kakšnih posebnih možnosti ni imel. Kar je slabo. V Državnem zboru razpravljamo zadnji. Po zasedanju Sveta EU, ne da smo imeli priložnost vplivati na vsebino in sklepe, potem ko je o poročilu predsednika Vlade in Sveta Evropske unije razpravljal že tudi Evropski parlament. Zato lahko poročilo sprejmemo le na znanje. Nič nismo mogli v parlamentu storiti pri oblikovanju njegove vsebine. Ocenjujemo lahko ali so sklepi Sveta Evropske unije uveljavljeni tudi naši interesi. Prva ugotovitev gotovo je, da smo tudi v Sloveniji, bolj kot v samih pripravah na predsedovanje, spoznali, da je predsedovanje Svetu Evropske unije zahtevna vsebinska naloga, trdo delo, da ne doživlja le pohval, da za dobre rezultate zahteva ogromno pobud in usklajevanj, da zahteva angažiranje v državah članicah, da bi se oblikovala skupna podlaga za stališča. Zato je slovensko predsedovanje v organih Evropske unije doživelo tako pohvale kot tudi kritike in oboje je razumljivo. Zato bi bilo nerealno biti evforičen in govoriti o izrednih rezultatih našega predsedovanja, enako napačno pa bi bilo, če bi iskali le slabe in kritične vidike, ker je tudi pozitivnih dovolj. Bodimo torej realni. Ker glede sedanjega evropskega vrha, ki je minil, ne moremo več ničesar spremeniti, vam bom, gospod predsednik, postavil nekaj vprašanj in opozoril, ki morda lahko usmerjajo naše predsedovanje do konca junija letos. Glede na vsebino stališč in sklepov prvega zasedanja Evropskega sveta v Bruslju 13. in 14. marca letos, ki ste nam jih posredovali, ta vsebujejo stališča predvsem do treh skupin vprašanj. Predvidevajo razglasitev začetka novega obdobja prenovljene Lizbonske strategije za ras in delovna mesta, predvidevajo nadaljevanje aktivnosti za sprejem konkretnih dogovorov na področju podnebnih sprememb in energetske politike in dajejo nekaj opozoril za [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]pri zagotavljanju stabilnosti finančnih trgov. Na predlog Francije je bila sprejeta še posebna izjava o Uniji za Sredozemlje. In glede na razpravo v evropskem parlamentu in posebej tudi opozorila vodje Poslanske skupine Socialistov in Socialdemokratov gospoda Martina Šulca še pred sprejemom sklepov na vrhu Evropske unije, bi bile dobrodošle ocene tudi o nekaterih naslednjih vprašanjih. Prvič, ali, gospod predsednik, menite, da razen predvsem proceduralnih dogovorov glede nadaljevanja aktivnosti pri Lizbonski strategiji glede bistvenih vsebinskih točk res ni bilo mogoče sprejeti še nobenih vsebinskih odločitev? Kaj so razlogi za to in ali jih je in katere mogoče pričakovati še v času našega predsedovanja? Od tega je namreč odvisno ali bo predsedovanje Slovenije na koncu ocenjeno le kot rutinsko, ali pa mu bo dana ocena kakšnega pomembnejšega skupnega dosežka. Posebej nas glede opozorila o nezadostni skrbi Unije pri reševanju socialnih vprašanj zanima, kaj bi bilo treba storiti tudi v naši državi, da bi evropsko načelo "flex security", se pravi prožnosti in varnosti glede delovnih mest zagotavljalo ne le večjo fleksibilnost trga, temveč tudi večjo gotovost za delovna mesta tistih, ki jih izgubijo. V vsaki državi, tudi pri nas, bi glede na usmeritve Evropske unije do leta 2008 morali v to smer oblikovati poseben program. Ali menite, da je prav, da na vrhu Evropske unije ni bilo nobene ocene in dogovorov, tudi neformalnih ne, kolikor vemo po nadaljnjih aktivnostih Evropske unije na zahodnem Balkanu, tako glede nalog, ki Evropsko unijo čakajo na Kosovu, kot tudi glede nestabilnosti in različnih možnosti ob novih parlamentarnih volitvah v Republiki Srbiji? Ker oboje je brez dvoma izrednega pomena za utrjevanje stabilnosti razmer v regiji, pa tudi za naše neposredne politične in gospodarske interese. Kakšni bodo torej v zvezi s tem naši nadaljnji predlogi in koraki v Evropski uniji? In končno, največje pozornosti je bilo na seji Evropskega parlamenta deležno vprašanje, ki ni bilo vsebina vašega poročila, ne današnjega, ne na Evropskem parlamentu. To je vprašanje razmer v Tibetu in na Kitajskem. Razumeli smo, da so bili evropski poslanci do dejstva, da vrh Evropske unije o tako pomembnem aktualnem mednarodnem političnem vprašanju ni razpravljal in ni sprejel nobene odločitve, zelo kritični. Kako to ocenjujete in kaj boste kot predsedujoči Svetu unije predlagali? Pa naj bo z moje strani dovolj. Ker bodo kolegice in kolegi iz poslanske skupine še ocenili in predlagali vprašanja. Naj zato končam s pozivom, da v pripravo junijskega srečanja Sveta Evropske unije v večji meri in bolj pravočasno vključimo Državni zbor, da slovenski parlamentarci ne bi bili zadnji, ki kaj izvemo o vsebini teh srečanj. Pa ne zaradi prestiža in formalnosti. Temveč zato, ker menimo, da lahko tudi razprave v Državnem zboru, tudi razprave poslancev opozicije mnogo prispevajo k skupnemu uspehu našega predsedovanja. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jožef Školč bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kolegi, kolegice, predsednik Vlade. Naj začnem s tem, da smo spet v eni precej nenavadni situaciji, kar se tiče te točke dnevnega reda. Parlamentarci si marsikdaj prizadevamo za uvrstitev najrazličnejših tem na sejo Državnega zbora. In kot po tekočem traku padajo pobude za uvrstitev obravnave pomembnih tem. Danes smo priča nekemu unikumu, vsaj do sedaj. Ampak jaz temu ne nasprotujem, da obravnavamo informacijo, ne da bi sprejeli kakršnekoli obvezujoče zaključke. Celo ob tej informaciji lahko vodimo tudi razpravo. Koalicija sicer to redno in striktno preprečuje. Poglejte. V lanskem letu in predlani, praktično v istem času je Državni zbor obravnaval točke dnevnega reda, ki so glasile: Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije. Enkrat za leto 2006, drugič za leto 2007, s poročilom pripadajočim. Letos tega nimamo. Sprašujem: Zakaj je temu tako? To je nenazadnje zakonska obveza. Ali lahko te vrste informacija to nadomešča? Če je to namenjeno temu, da ocenjujemo predsedovanje, potem je v tem trenutku zagotovo dopustna vsaka ocena in od teh vljudnih, da je vse v najlepšem redu, do mogoče bolj kritičnih. Sam se nagibam k temu, da lahko v tem trenutku rečemo, da gre za zelo bledo predsedovanje. V tem trenutku še ni prišlo do nobenega predloga, do nobene pobude s strani naše države, naše administracije, da bi lahko rekli, da si bodo predsedovanje zapomnili po kakšni izraziti pobudi. Tega žal ni bilo. Seveda so tudi bolj hudobne ocene, ki tudi imajo svoje razloge, ki pravijo, da slovensko predsedovanje pravzaprav ni moteče za interese večjih držav v tej Uniji. Naj na to navežem ravno to, kar je bilo takorekoč mimogrede in na koncu rečeno, da je dosežek tega vrha, da postaja del te teme ta ideja o Sredozemski uniji. Ko smo zastavljali vprašanja v matičnem odboru, moram reči, da minister Rupel ni verjel, da se bo čez par dni iz tega kaj posebnega razvilo. Ni znal povedati, kaj se bo razvilo. Ni pravzaprav dajal znaka, da je vključen v dogovor o neki temi, ki je postala vsaj za del, tudi poslancev Evropskega parlamenta, središčna točka zanimanja. Zagotovo je ta pobuda tudi, pa ji ne osporavam, nekje v opreki s tem, kar ste, gospod predsednik Vlade, rekli na začetku predsedovanja, da "ne potrebujemo podvajanja ali institucijam Evropske unije konkurenčnih institucij, ki bi hkrati pokrivale del Evropske unije in del soseščine. Evropska unija je celota. Samo kot celota bo lahko dovolj učinkovita pri vzpostavljanju miru, stabilnosti in napredka v soseščini in širše. Danes smo priče drugačnemu premisleku. Celo več. Priče smo tudi temu, da govorimo o vzhodnoevropskih dimenzijah, ki jih je treba tudi na nek način institucionalizirati. Pričakujem, da bomo o tem izvedeli kaj več. Če je za prvo pobudo stal predsednik Sarkozy, za drugo pobudo stoji predsednica oziroma kanclerka Merklova. Prosil bi vas, da nam poveste: Ali se z vami glede uvrščanja na dnevni red o tem kakorkoli povezujejo in ali Slovenija pravzaprav usklajuje te pobude ali se z njimi seznani - kot smo slišali - takorekoč potem ob večerjah oziroma delovnih kosilih. Tisto, kar me na nek način čudi, je, da v tej ministrski kulisi, ki spremlja vaš nastop, ni ne ministra Podobnika ne ministra Vizjaka. Vi pa trdite, da je ta paket, ki govori o zmanjšanju emisij toplogrednih plinov in energetiki, ključen. Danes ju ne vidim tukaj. Vidimo praktično vse druge. Zakaj je temu tako? In ob tem velja tudi povedati, da ta dva ministra, predvsem minister Podobnik, predsedovanje v Uniji izkoriščata za to, da ne polagata računov za svoje delo v Republiki Sloveniji. To je stranski učinek tega predsedovanja, ki je zagotovo slab. Veste, da bi moral Državni zbor glasovati o razrešnici ministra Podobnika. Pa je ne predlagate. Zato, ker je strahovito angažiran na vseh teh velikih projektih in prioritetah Evropske unije. Hkrati pa nima časa priti sem, da bi jih v tem trenutku zagovarjal. To je nenavadno in neobičajno. Govorite tudi, da je pomembno, da vsi dajejo zglede na vseh področjih. Zgled ministra Podobnika je slab, kar se tiče obveznosti do Državnega zbora. Je slab tudi, kar se tiče prioritet Evropske unije. Naj to informacijo izkoristim tudi za to, da postavimo še druga vprašanja. Naše predsedovanje je bilo povezano. Minister Rupel je veliko govoril o tem, da bi naredili pomembne korake naprej na področju držav bivše Jugoslavije. Sporazum oziroma podpis aktov, ki bi peljali naprej Srbijo, se odmika. O tem niste poročal. To zagotovo ni uspeh slovenske politike. Situacija na Kosovu in angažma določenih sil prihaja pod vprašaj. O tem niste poročal pa bi moral. Minister Rupel je govoril, da je Slovenija oziroma Evropska unija dosegla polno soglasje glede potez okrog Kosova. Tega polnega soglasja ne vidimo. Ne glede priznanja, ne glede drugih posledic, ki jih to vleče za seboj. Tu je bilo mimogrede navrženo vprašanje Tibeta. Mene bi tudi zanimalo, ali bo Slovenija v stanju odpreti to vprašanje. Naj vas spomnim, da ste kot nekdanji opozicijski predsednik veliko pozornosti posvečal kitajski politiki, tako do Tibeta kot do Tajvana, imel za Slovenijo originalna stališča. Kaj je danes z njimi? Kaj se bo zgodilo, če bo kakšna od evropskih držav, na primer Francija šla na pot bojkota olimpijskih iger? Ali se vam zdi to vprašanje, ki je vmesno za to, da se usklajuje v okviru evropskih politik, ali ne? Obstaja kar veliko stvari, o katerih bi bilo potrebno govoriti. Obstajajo izzivi, pred katerimi je Evropska unija. Šele od tega, ali bomo prispevali k njihovemu reševanju ali bomo mižali, je na koncu odvisna ocena, ali je Slovenija svojo nalogo, ne Vlada, opravila dobro ali ne. Zdi se mi, da tudi redukcija, ki jo počnete, da je predsedovanje predvsem v lasti predsednika Vlade in Vlade, da je redukcija, ki škodi marsikateri iniciativi, ki bi bila lahko bolj uspešna. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Kokalj bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim!
Še enkrat lepo vsi pozdravljeni. Poslanska skupina Nove Slovenije poskuša pozorno spremljati aktivnosti Republike Slovenije v času predsedovanja Svetu Evropske unije. Že v času priprav na predsedovanje smo predlagali, da bi bil program predstavljen v Državnem zboru Republike Slovenije, kar se je tudi zgodilo. Res, da je bila predstavitev bolj splošna narave in da bi bilo po naši oceni dobro Državni zbor seznaniti tudi z natančnejšim programom vsakega ministrstva posebej. Pa vendar menimo, da sedaj po prvi polovici lahko predsedovanje ocenimo pozitivno. Trenutno potekajo predstavitve predsedovanja na prvi polovici obdobja po posameznih svetih oziroma posameznih ministrstvih. Ob tem bi rad poudaril, da menimo, da bi ta cilj oziroma način predsedovanja, ki je izražen v besedi "sinergija", bil lahko prav v času predstavitev posameznih ministrstev nekoliko bolj konkretiziran tako s strani parlamenta. To je s strani posameznih poslank in poslancev, predstavnikov posameznih matičnih delovnih teles, ki se jih vsebine dotikajo. Kot tudi s strani ministrov, za katere bi bilo zelo pozitivno, če bi vsaj enkrat v času predsedovanja prišli na pristojni odbor. Sedaj - recimo - na polovici, ko se seznanjamo s prvo polovico in z načrti v drugi polovici. Sklepi, sprejeti na spomladanskem Evropskem svetu, so sorazmerni z namerami slovenskega predsedovanja: vzdrževati enotnost v Evropski uniji glede vseh pomembnih vprašanj in voditi usklajevanja na mehak, vzdržen in diplomatski način. Zdi se nam, da je slovensko predsedstvo v nekem smislu podobno zadnjemu finskemu predsedovanju. Po velikih političnih odločitvah, ki so bile sprejete pred našim predsedovanjem oziroma tudi pred finskim v našem primeru v času nemškega in portugalskega predsedovanja je treba žogo nekoliko umiriti in te pomembne odločitve začeti uresničevati v vsakdanjem življenju. To je zelo pomemben del vsakega procesa. Ne moremo na evropskem nivoju neprestano sprejemati tektonskih odločitev brez ustreznega časa in postopkov za njihovo uresničitev v praksi. Evropski svet je po našem mnenju tako pod slovenskim predsedovanjem sprejel sklepe, ki bodo začeli sistematično z izvedbenim načrtom, pripravljalnimi deli in začetkom gradnje - če se nekoliko gradbeniško izrazim - na ključnih treh področjih, opredeljenih tudi v prioritetah slovenskega predsedovanja: zagon novega triletnega cikla Lizbonske strategije, začetek usklajevanja in vsebinske priprave podnebno-energetskega paketa ter analiza in določitev potrebnih ukrepov za zagotavljanje stabilnosti finančnih trgov. Ta faza je izjemno pomembna, saj bi bilo vsako prehitevanje za uspeh lahko celo škodljivo. Čeprav so sklepi navidez dokaj splošni, pa vendar kažejo na jasno začrtano nadaljnjo pot. Pomembna odločitev, ki je bila sprejeta tudi na področju Unije za Sredozemlje, pomeni dosežen kompromis glede na dokaj različne začetne predloge. Posebnost tega Evropskega sveta, ki je posledica tudi slovenskega predsedovanja, je takoimenovana peta svoboščina, ki ima morda že v začetni fazi jasneje začrtano pot. In s tem upamo tudi hitrejšo polno uveljavitev kot dosedanje štiri svoboščine, ki so z marsikaterega vidika še vedno bolj na papirju. Naj tu omenim samo prost pretok delovne sile v starih državah članicah Evropske unije. Glede vsebine sklepov pa bi s stališča Nove Slovenije izpostavil jasno izpostavljene zaveze glede metod in časovnic pri uresničevanju ciljev Lizbonske strategije. V sklepih je viden jasen napredek pri konkretnem oblikovanju politik v okviru posameznih držav članic in tudi reform na določenih področjih. Kot zadnje bi s svojega vidika v imenu Nove Slovenije rad izpostavil 16. točko oziroma 16. sklep, namenjen prožni varnosti, ki poziva države članice, da v svojih reformnih programih do konca leta 2008 določijo nacionalno ureditev prožne varnosti. Močno je izpostavljena medgeneracijska solidarnost in boljše usklajevanje poklicnega, zasebnega in družinskega življenja moških in žensk. Sklep poudarja, da bi k uresničitvi tega cilja lahko dobro prispevala tudi Evropska zveza za družine, ki je dobila svoj zagon v času nemškega predsedovanja in kateri bi po oceni Poslanske skupine Nove Slovenije moralo slovensko predsedstvo dati novo dodano vrednost. Menimo namreč, da se politika vseh segmentov, ki jih je obravnaval spomladanski Evropski svet pod slovenskim vodstvom, prikaže v pravi luči takrat, ko vidimo, kako vpliva na položaj povprečne evropske družine.
Hvala. Gospod Jakob Presečnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod predsednik Vlade in člani Vlade, kolegice in kolegi. Lep pozdrav tudi mladim obiskovalcem na galeriji! Sloveniji je bila kot prvi izmed kroga novopridruženih članic Evropske unije zaupana odgovornost predsedovanja Evropskemu svetu in dana priložnost tudi za promocijo slovenskih stališč. Zdaj, ko je za nami že polovica predsedovanja, je nesporno dejstvo, da smo kljub naši majhnosti veliko pripomogli k reševanju prednostnih nalog, ki smo si jih zadali že pred našim predsedovanjem. Uspešnost je vidna tudi v informaciji Vlade Republike Slovenije o zaključkih spomladanskega zasedanja Evropskega sveta. Še posebej v zvezi z novim triletnim obdobjem Lizbonske strategije. Posebej želim izpostaviti naloge, ki se nanašajo na podnebne spremembe in energetiko. V Poslanski skupini SLS menimo, da je to področje še posebej zaskrbljujoče in zahteva takojšen odziv tudi zaradi vseh podatkov o segrevanju ozračja, ki smo jih deležni v zadnjem času. Evropska unija je zavezana, da bo še naprej igrala vodilno vlogo na področju podnebnih sprememb in energetike ter vzdrževala zagon med pogajanji na naslednji konferenci. Želimo si doseči nekakšen dogovor glede podnebnih sprememb, ki bi bil dober in vezan na daljši rok. Saj so podnebne spremembe neomajno dejstvo, ki se ga še premalo zavedamo. Poleg tega Evropski svet poziva komisijo, naj s celovitimi ukrepi skupnosti še naprej podpira zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. Evropski svet tudi poudarja, da je sistem EU za trgovanje z emisijami bistveni del enotne podnebne in energetske politike. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da gre omenjena politika v pravo smer. Saj se do konca tega leta pričakuje dogovor o predlogih na to temo. Poleg omenjenega se do junija 2008 pričakuje tudi dogovor glede energetskega trga, ki je osnovni pogoj za trajnostno oskrbo z energijo. Seveda pa je pomembno, da vsaka država članica izpostavi učinkovite nacionalne sheme pomoči za obnovljive vire energije. Informacija Vlade Republike Slovenije o zaključkih spomladanskega zasedanja Evropskega sveta omenja tudi področje zaposlovanja. Omenjeno je dejstvo, kako velik pomen za ustvarjanje rasti in nova delovna mesta imata lokalna in regionalna skupnost. Pri nas regionalne ravni sicer še nimamo. Lahko pa že na ravni občin poskrbimo za načrte za rast in delovna mesta. Posebnega pomena je področje raziskav in znanja. Poročilo omenja, da si moramo še bolj prizadevati za več naložb v raziskave in visokošolsko izobraževanje ter naredimo nacionalne programe, ki bodo določali cilje in prednostne naloge. Le z dobro načrtovanimi strategijami, večjim vlaganjem v raziskave in prostim pretokom znanja bo Evropa lahko postala najbolj odprt in najbolj konkurenčen trg dela z veliko mobilnostjo raziskovalcev in znanstvenikov. Poročilo omenja že večkrat prediskutirano nestabilnost mednarodnega finančnega sistema in nepredvidljivo nihanje menjalnih tečajev. Evropski svet poziva Svet, naj ta vprašanja v prihodnjih mesecih še naprej obravnava prednostno in pozorno spremlja razmere. Menimo, da je omenjena neugodna gibanja potrebno resno proučevati, da se stanje ne bo še poslabšalo. Še posebej resno se moramo lotiti problema povišanja cen hrane in energije, ki še najbolj prizadenejo prebivalstvo. Vsaka sprememba na ravni celotne Evropske unije pa se seveda začne pri posameznih članicah. Zato upamo, da bo tudi Sloveniji uspelo izvajati takšno finančno in gospodarsko politiko, ki bo zajezila prevelika gibanja cen in posledično visoko inflacijo. Po mnenju Slovenske ljudske stranke je poročilo dosledno. Izpostavlja aktualne težave in nakazuje rešitve. Še enkrat pa naj poudarim, da sami načrti in programi niso dovolj. Potrebno je sodelovanje vseh držav članic, ki jih moramo dosledno upoštevati in spoštovati ter seveda dejansko izvajati. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Matej Lahovnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik Vlade, ministri! Spoštovane poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Zares smo z zanimanjem prebrali omenjeno poročilo in tudi z zanimanjem poslušali izvajanje predsednika Vlade. V mnogočem se lahko z njim strinjamo. Seveda pa je tudi veliko stvari, s katerimi se ne strinjamo in za katere menimo, da bi vendarle morale biti narejene drugače. Gotovo je dejstvo, da so mnogi imeli velika pričakovanja ob predsedovanju Evropski uniji, da je to predsedovanje bilo pospremljeno z veliko blišča in z velikimi pričakovanji. Da pa se je kasneje izkazalo, da je predsedovanje Evropski uniji v veliki meri tehnični posel, ki je v veliki meri omejen na organizacijo nekaterih ključnih sestankov. Da pa se mnogokrat ključne odločitve sprejemajo drugje. Jaz sem bil sam zelo kritičen do tega, ko se je januarja letos zgodil sestanek štirih največjih članic Evropske unije, ko so se sestali na nek način predsednik britanske vlade gospod Gordon Brown, potem francoski predsednik pa tudi sta bila zraven še nemška kanclerka in pa italijanski predsednik vlade, ko so govorili o finančni krizi. Povabili so tudi predsednika Evropske komisije Barrossa. Ni pa bil prisoten naš predsednik Vlade v funkciji predsednika Evropskega sveta. Kar je bilo na nek način nelogično. Je pa seveda pokazalo, da še vedno mnogi Evropsko unijo dojemajo kot Evropsko unijo velikih držav, četverice velikih, če hočete. Da pa, ko gre za ključne odločitve, manjše države niso pripuščene zraven. To se mi je zdelo slabo. Na to sem že večkrat opozoril. Nenazadnje je na to opozarjal tudi belgijski predsednik Vlade. Tukaj vidim, tukaj sem videl na nek način priložnost Slovenije, da bi kot mala država vendarle poskušala tukaj na tem področju narediti korak naprej. Vsi se zavedamo, da je problem majhnih držav, da nimajo veliko manevrskega prostora, da imajo veliko manj manevrskega prostora kot velike države. Se pa seveda majhne države lahko profilirajo v tržnih nišah na področjih, pač kjer želijo pustiti pečat svojemu predsedovanju. Tukaj se mi zdi, da Slovenija vendarle ni bila dovolj uspešna, da je bilo precej zamujenega nenazadnje na ključnem področju, ko govorimo o podnebnih spremembah in predvsem o področju energetike. Danes vidimo, da tukaj z nami ni resornega ministra, kar se mi zdi popolnoma nesprejemljivo. Še posebej zato, ker je ravno področje energetike tisto, ki ga je tudi predsednik Vlade sam izpostavil pred predsedovanjem kot enega ključnih. Meni se je zdelo to zelo dobro. Namreč, energetika je verjetno tista dejavnost, ki bo v mnogočem determinirala razvoj gospodarstev Evropske unije v naslednjem desetletju. Želel bi izpostaviti še eno dejstvo. Kar vidimo po eni strani kot slabost, po drugi strani pa kot veliko priložnost. Slovenija pogostokrat rada izpostavlja, ko govori o svojih prednostih, poznavanje področja zahodnega Balkana. Mi smo na nek način vendarle imeli tukaj slabo izkušnjo z našim predsedovanjem Evropski uniji tudi v tem, da je prišlo do razkritja protokola o pogovorih predstavnikov zunanjega ministrstva, našega s predstavniki Združenih držav. Kar je v nekaterih članicah zbudilo precej nemira. Dejstvo je, da po drugi strani obstajajo dokumenti, ki urejajo problematiko zahodnega Balkana, ki pa so precej slabi dokumenti. V mnogočem se referirajo še na tisto znamenito, takoimenovano Solunsko pogodbo. Tukaj v Poslanski skupini Zares vidimo priložnost tudi za Slovenijo. Da bi mogoče do konca predsedovanja Evropski uniji uspeli dati pobudo in sprejeti dokument o zahodnem Balkanu. Na ta način bi dobili pogodbo, ki bi se lahko imenovala Ljubljanska ali Blejska pogodba. Skratka, na podoben način, kot je Portugalska bleščeče zaključila svoje predsedovanje z dokumentom, ki se sedaj povsod omenja, bi imela tudi Slovenija veliko priložnost, da zaključi svoje predsedovanje z nekim dokumentom, ki bi natančneje urejal strategijo Evropske unije do držav zahodnega Balkana in bi se imenoval "Ljubljanska ali Blejska pogodba". Časa za to, da se ta pobuda da in da se takšna pogodba pripravi in sprejme, je dovolj. V tem vidimo tisto veliko priložnost, o kateri sem prej govoril, ko sem govoril o tem, da je priložnost majhnih držav v tem, da se profilirajo v tržnih nišah. In če je Slovenija resnično ekspert za to področje zahodnega Balkana - kot to radi poudarjamo - in ob tem, da se zavedamo, da je to področje v našem velikem gospodarskem interesu, menimo, da je to priložnost in naša zaveza, da pripravimo takšen dokument, takšno pogodbo in da se jo do konca našega predsedovanja tudi sprejme. Če hočete, je to promocija tudi tistih krajev, brezplačna promocija, po katerih takšna pogodba nosi ime. Naslednja stvar, o kateri bi rad še nekaj rekel, je tisto pozitivno. Treba se je vendarle zavedati, da v tem poročilu so pozitivne stvari. Sam pozdravljam, da je posebna pozornost namenjena področju malih in srednjih podjetij. Da se tu opozarja na pomen tega dela gospodarstva. Da se govori tudi o izboljšanju normativnega okolja za podjetništvo. Res da na nek način pogrešam bolj zavezujoče ukrepe ali vsaj signal, v kateri smeri bi naj ti ukrepi šli. Po drugi strani je podobno tako pozitiven signal tudi zaveza za vlaganje v ljudi in tehnološki razvoj. Res pa je, da zopet ni tiste zaveze, da bi naj do določenega datuma res zagotovili tisti znameniti cilj, da bomo vlagali 3% bruto domačega proizvoda v znanost in tehnološki razvoj, oziroma manjkajo predvsem ukrepi, s katerimi bi res to zagotovili. Tako da, če upoštevamo oziroma če prebiramo celotno poročilo, lahko ugotovimo, da pač gre za poročilo, v katerem je marsikaj, kar velja pozdraviti. Seveda je pa tudi veliko tistega, kar manjka. In na nekaj od tega sem poskušal tudi opozoriti. V celoti gledano pa gre pri slovenskem predsedovanju Evropski uniji za relativno nespektakularno predsedovanje, kar je bilo - resnici na ljubo - moč pričakovati. Ne gre si zatiskati oči, da male države zelo težko ostro nastopijo proti večjim državam. Ker se pač soočijo z odzivom, ki se odraža potem tudi na glasovanju, kjer imajo velike države več glasov. Tega se vsi zavedamo. Po drugi strani pa je priložnost majhnih držav, da se profilirajo. Zato pričakujem, da bo do konca predsedovanja Sloveniji to vendarle uspelo. Kot sem dejal, bomo predsedovanje zaključili vsaj s sprejemom določene pogodbe, ki bi urejala strategijo Evropske unije do držav zahodnega Balkana. Če bo Vladi to uspelo, bom prvi, ki ji bo zaploskal, in si bo lahko zasluženo pripela medaljo. Sicer bomo pač ugotovili, da je bilo to neko predsedovanje, ki ni pustilo posebnih sledov, in pač da bomo lahko zapisali: "Slovenija je predsedovala Evropski uniji." Operativno je posel relativno solidno izvedla. Ključne vsebinske odločitve so se pa sprejemale drugje. Hvala.
Hvala. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj. Informacija o zaključkih pomladnega zasedanja je napisana zelo korektno, eksaktno, točno in zgoščeno. O tem ni dvoma. Sklepi so splošni, tako kot je več ali manj vse razpravljanje v Evropski uniji zelo splošno. Kajti pri konkretnih rešitvah se vsaka država drži ene svoje usmeritve in poskuša za sebe pridobiti največ, kar je mogoče. Žal je tukaj morda Slovenija preveč poslušala usmeritve Evropske unije in premalo skrbela za svoje lastne interese. To je bilo evidentno pri vprašanju Kosova, kjer nas je Evropska unija porabila za to, da je rešila problem in si oprala roke. Problem, ki ga je Evropska unija skuhala skupaj z Združenimi državami Amerike, bi bilo bolj smiselno, če bi Slovenija prepustila Franciji, ki naslednja predseduje EU. Ne pa, da smo zdaj mi tisti, ki smo v bistvu sprožili ta začetek - bi rekel. Lahko rečemo celo začetek konca nekaterih mednarodnih inštitucij in tudi dali prvo razpoko v kakšne mednarodne inštitucije. Morda bi bilo zato smiselno, da, če smo že šli na pot, da to pot nadaljujemo in res sprejmemo nekakšno strategijo o Balkanu, ki naj jo pripravi Slovenija. Lahko zelo okvirno in naj jo Evropska unija na enem od svojih zasedanj potrdi oziroma Svet Evrope. Zakaj tega ne bi naredili? Ni potrebno, da je zadeva dodelana do potankosti. Pa vendar bi bilo zelo smiselno in zelo dobro. Kajti, na ta način bi pokazali, da le nismo samo orodje v rokah Evropske unije. Ampak da imamo tudi svoja stališča in da smo pripravljeni zadeve reševati in rešiti. Kajti, tisti začetek s Kosovom je bil "fiasko" in je bilo slabo. Druga zadeva, za katero sodim, da bi morala naša Vlada porabiti to, da predsedujemo Evropski uniji, je vprašanje odnosov s sosednjo Hrvaško. Te odnosi so slabi. Hrvaška nas izsiljuje na vsakem koraku. Mi ne najdemo prave strategije do Evropske unije in do Hrvaške. Pravzaprav se včasih zdi, kot da je Hrvaška članica Evropske unije, Slovenija pa ni članica Evropske unije. Takšne odnose in taka razmišljanja bi bilo treba v - bi rekel - fundamentu odpraviti. To se da pa odpraviti samo na ta način, da se znotraj Evrope trdo postavimo za svoja stališča in pravzaprav kot predsedujoči tudi pogojujemo, kakšen bo odnos Evropske unije do Hrvaške. Evidentno je, da Hrvaška dela po svoje, da gre z agresivnimi koraki naprej, da se ne briga za mednarodne pravne akte. In kot kaže, ji ta zadeva uspeva. Imamo v rokah dve možnosti. Prva možnost bo čez kakšnih 10 dni v Bukarešti, kjer bomo lahko ob vstopu, ob vstopanju Hrvaške v Nato lahko rekli: "Gospodje, dajmo še malo počakati, ta država pa vendar še ni zrela." Konec koncev, hrvaški generali pobijajo ljudi po Hrvaškem. Bežijo, tako da jih vojska in policija lovi itn. In to generali Hrvaške vojske. Kako bo potem taka vojska v Natu? Kaj bodo delali tam notri?! Mislim, da je to eden od možnih scenarijev. Konec koncev, kakšno leto in pol nazaj so šefi obveščevalnih služb sklenili, da Hrvate še ne potegnejo zraven zaradi ne bom se sedaj spuščal v razlog zakaj, pa mislim, da so Vladi dobro znani. Ravno tako je možnost tudi pri vstopanju Hrvaške v Evropsko unijo. Zakaj pa ne bi uporabili svoje pozicije za to, da branimo integriteto svoje države? Mislim, da bi bilo to smiselno in pravilno. Poraja se mi pa nekaj vprašanj v zvezi s - bi rekel - kar s to skupno - recimo - institucijo ali pa sedanjo domovino, ki ji pravimo Evropska unija. Ena od teh zadev je skupna ta Evropska obrambna agencija. V teh segmentih slovenska država ni naredila dovolj. Gre za institucijo, ki bo postala pravzaprav okostje nekega bodočega evropskega obrambnega sistema na področju industrijske izdelave obrambnih sredstev. To se pravi letal, tankov, orožja in podobnega. Tukaj notri bi Slovenija našla lahko svoj segment, kjer bi lahko profitirala s kakšnimi gospodarskimi povezavami. Ravno tako pri obnovljivih virih energije in teh novih energetskih tehnologijah pogrešam slovenski prispevek. Naše univerze se ali ne znajo ali pa nočejo vključevati v mednarodne forume, kjer bi ravno tako lahko slovenska pamet marsikaj prispevala v skupni evropski lonec in na ta način tudi v slovenski lonec, kar je pravzaprav za nas še najbolj pomembno. Kajti, če pogledamo analizo posameznih delovanj določenih držav Evropske unije napram Evropski uniji sami, potem vidimo, da zelo skrbijo za svoje interese. V zadnjem Newsweek je en krasen članek o dvojnih govorcih v deželah Evropske unije, ki govorijo eno, delajo pa drugo. Analiza je narejena na račun nemške situacije in gospe Angele Merkel. Zakaj se od njih ne učimo? Od tistih štirih najmočnejših, ki pravzaprav vodijo Evropsko unijo. Kajti vedno bolj se dokazuje, da gre za Evropsko unijo dveh segmentov. Enega ozkega, bogatega, vodilnega in pa drugega nekje malo nižje. Morda celo Evropo treh nivojev. Tretji nivo: pa vemo, kam lahko damo in katere države lahko tja damo. Čeprav nas, tudi nas tlačijo tja notri. Vprašanje je tudi, zakaj Republika Slovenija in Vlada ne naredi več. Recimo, pri vključevanju v projekt Galileo. Ta projekt, možnost je, da se Slovenija zrine nekako seveda s svojo malo bolj agresivno politiko in s kakšnimi zahtevami, ki jih pogojuje z uslugami, ki smo jih že naredili Evropski uniji. Ravno to Kosovo je bila strahotna usluga in lahko dobimo kakšno plačilo za to. Kajti po drugi strani lahko vidimo, kako Poljska stiska EU za vrat - recimo - in bomo videli, kaj bo z Lizbonsko pogodbo. Poljaki so neugodni pogajalci, zato jih Evropska unija upošteva. Evropska unija pa tudi Amerika nikoli ne upoštevajo tistega, ki pride in reče: "Seveda, naredil bom, kar rečete." Take ljudi imajo oni tam za v kot, pa rečejo: "Pridi sem, sčisti mi čevlje, zdaj pa nazaj v kot." Jaz mislim, da Slovenija ni taka država, ki bi si to lahko dovolila in si ne sme dovoliti. Smo pokazali, da znamo biti pokončni in takšni moramo ostati. Še nekaj vprašanj je, ki so ostala nekako bolj pri strani. To je vprašanje skupnih obrambnih evropskih sil. Mislim, da bi morala Slovenija bolj sodelovati v načrtovanju teh skupnih obrambnih sil. Mislim, da bi bilo to zelo dobro. Ravno tako bi lahko Slovenija morda bila ena od vodilnih pri ustanavljanju tudi skupne obveščevalne agencije Evropske unije. Glede na to, da se gremo boj proti terorizmu, glede na to, da slovenski vojaki participirajo na raznih bojiščih sveta, glede na to, da imamo posebna znanja s področja Balkana, bi lahko Slovenija mirno bila iniciator tega, o čemer je Evropa že začela nekako razmišljati. Ampak skočimo zraven, naredimo koncept okvirni. In ostanimo kot eni od tistih, ki bodo zadevo speljali oziroma vozili do konca. Mogoče smo tudi zamudili eno možnost pridobitve novih trgov glede na pozicijo, ki jo imamo. Kajti biti predsedujoči v Evropski uniji pomeni, da si lahko pridobimo dosti prijateljev, če smo pametni. Prijatelje se pa ne pridobiva samo s tem, da si dovolimo, da nas trepljajo po ramenih. Ampak tudi na drug način. Treba je tudi včasih kakšnemu povedati v obraz kakšno bridko. Kajti ravno prijateljstvo je dokaz, da lahko poveš nekomu v obraz tisto, kar gre. Zaključil bi pa samo še s tem: Dajmo razmisliti o tej strategiji o Balkanu. Kajti v tem segmentu se lahko Slovenija najde in dobi vodilno vlogo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče Poslanske skupine Lipa. Prosim!
Spoštovani prisotni! Manj kot 1,5% državljanov Evropske unije ve, da Slovenija predseduje Evropski uniji. Manj kot 15% državljanov Evropske unije ve, da je Slovenija članica Evropske unije. 33% Italijanov ne ve, da je Slovenija soseda Italiji. Toliko o uspehu prve polovice predsedovanja Slovenije Evropski uniji v tistem delu, kjer Vlada Republike Slovenije, predsednik Vlade pove, da smo skozi predsedovanje Evropski uniji postali razpoznavni, da smo skozi predsedovanje Evropski uniji ponesli ime naše drage Republike Slovenije ne samo v Evropo, ampak širom po svetu. Pa smo res? Tisti 1,5% državljanov Evropske unije, ki ve, da Slovenija predseduje, pa se tako ali tako ukvarja s politiko. In vedo to po nalogu, po obveznostih iz naslova njihove profesije. V Poslanski skupini Lipa smo pred predsedovanjem, torej pred obdobjem predsedovanja Slovenije Evropski uniji bili povprašani s strani nekega novinarja, kaj pričakujemo od predsedovanja Slovenije Evropski uniji. Takrat sem dejal, da ne pričakujemo ničesar, razen nasmejanih obrazov kakšnih naših ministrov, predsednika Vlade v domačih in tujih medijih. Drugače ničesar. In še v tem stavku sem se žal zmotil, kajti nasmejane obraze naših politikov, ki se ukvarjajo in si lastijo projekt predsedovanja Evropske unije, torej Vlade Republike Slovenije, se znajde na fotografijah izključno v okviru medijev v državi Republiki Sloveniji. Torej, nobene pretirane inflacije fotografij v evropskih medijih, na katerih bi bili naši ministri ali naš predsednik Vlade. In ko govorimo ali pa nizate uspehe, ki jih je Slovenija dosegla v okviru predsedovanja Evropski uniji in mislim, da je osnovno vprašanje in osnovna dilema, preko katere ne smemo iti in katere ne smemo zanemarjati, seveda vprašanje odnosa Slovenk in Slovencev do vprašanja EU. In kaj je najpogosteje izpostavljena dilema, dilema tistih ljudi, ki bi jih morali praviloma mi zastopati v parlamentu, in interese tistih ljudi, katere praviloma bi morala zastopati tudi naša slovenska Vlada, ki je v zadnjem obdobju - še nekaj časa imamo - predsedujoča Evropski uniji? Osnovno vprašanje ali osnovna dilema je - ne to, kolikokrat se bo kateri izmed slovenskih politikov pojavil v evropskem časopisju. Osnovna dilema tudi ni to, ali prebivalci Evropske unije držav članic vedo za moment predsedovanja Slovenije Evropski uniji. Tudi ni to, katera pogodba bo sprejeta in ali se bo imenovala po katerem mestu ali ne. Ampak je osnovna dilema: Zakaj imamo evropske cene v trgovinah in zakaj imamo slovenske plače? To je projekt, ki bi se ga morala Vlada Republike Slovenije kot predsedujoča v okviru Evropske unije lotiti. To je vprašanje, ki bi ga morala Slovenija sprožiti v okviru institucije predsedovanja Evropski uniji. In to je vprašanje, ki bi - če bi samo zasledovali vprašanje prepoznavnosti - pripomoglo k temu, da bi vse tiste države članice Evropske unije, torej v tem klubu, elitnem klubu, kakor ga radi poimenujemo, ne dosegajo niti tretjine ali vsaj polovice plač državljank in državljanov posamezne članice v primerjavi s tistimi, ki jih tako radi imenujemo, razvitimi. Ampak, kaj je najbolj smešno pri celotni zgodbi? Najbolj smešno pri celotni zgodbi je seveda še zmeraj to, da praviloma slišimo s strani predsednika Vlade, da ne samo da smo v društvu ali klubu razvitih, ampak da smo tudi sami najbolj razviti. Predsednik Vlade je v svojem uvodnem nagovoru podal uspeh visoke gospodarske rasti v preteklem letu, ki češ, da je celo višja od gospodarske rasti povprečja Evropske unije. Seveda je ob tem pozabil povedati, da pa verjetno je to malenkost in se je zato pozabilo povedati imamo tudi inflacijo in dvig cen mnogo višji kot v povprečju Evropske unije. Seveda, ob tem je pozabil povedati, da plače so krepko pod povprečjem Evropske unije. Ampak to je tisti osnovni projekt po mojem trdnem prepričanju ali bolje rečeno po prepričanju Poslanske skupine Lipa, s katerim bi se mogla soočiti in ga avtorizirati Vlada Republike Slovenije v momentu predsedovanja Evropski uniji, če bi si Vlada, ki nosi avtorstvo nad predsedovanjem Evropske unije. Nek govornik prej je celo povedal - in se popolnoma strinjam z njim, mislim, da je bil kolega Lahovnik - češ kolikokrat je sploh Vlada prišla po stališče, mnenje glede predsedovanja Evropski uniji, glede posamezne odločitve do državljank in državljanov, nenazadnje tudi v parlament? Tega seveda nismo bili deležni. Ne jaz ne vi, ne državljani Republike Slovenije, kar je najpomembnejše. V Poslanski skupini Lipa smo prepričani, da ta projekt, ki Slovenijo kar dosti stane. Torej, predsedovanje Evropski uniji bi se moralo v osnovni in prvi vrsti odražati v zadovoljstvu državljank in državljanov. Tako pa smo pred dnevi na enem izmed matičnih delovnih teles z veliko skepse, bojazni govorili o tem, ali naj se minimalna plača v naši državi poveča enkrat na leto za nekaj več kot 20 evrov. Takrat je bilo govora o bojazni, češ, ali bo to zmogla ali bo to zmogel osnovni javnofinančni akt. Po moji oceni je ta percepcija, ki jo ima Vlada Republike Slovenije v glavi, žal pa podporo tudi v Državnem zboru, vsaj večine poslancev, da so prioritete izven meja Republike Slovenije v okviru predsedovanja Evropski uniji napačne. Po prepričanju Poslanske skupine Lipa bi brez dvoma moralo biti tisto osnovno načelo in vsebina delovanja. In potem bi tudi aplavdirali Vladi Republike Slovenije, če bi pristopila k projektu zmanjševanja razlik prejemkov držav članic Evropske unije. Ampak Vlada Republike Slovenije niti enkrat ni izpostavila v okviru celotnega svojega delovanja ne vprašanja, zakaj, kako in na kakšen način zmanjšati razlike po eni strani v prejemkih, po drugi strani izdatkih, pa ne nas, poslancev, ne Vlade Republike Slovenije, ampak ljudi, ki prebivajo v tej naši državi in ki so nam pred tremi leti, tako slehernemu izmed vas kot tudi Vladi Republike Slovenije zaupali upravljanje te države in posredno tudi upravljanje Evropske unije v obdobju predsedovanja. In za konec vprašanje vsakemu izmed vas, v osnovi pa je vprašanje seveda namenjeno Vladi Republike Slovenije: Ali uspešno upravljamo z Evropsko unijo, če izhajamo iz dejstva, ki ga nihče izmed vas ne more zanikati, da smo mi in da je Vlada Republike Slovenije vlada državljank in državljanov Republike Slovenije? Na to seveda ne moremo odgovoriti pozitivno. Po moji oceni bi morala Vlada postaviti drugo strategijo, strategijo dobrobiti državljank in državljanov, strategijo zmanjševanja razlik v okviru prejetih plač, strategijo prilagajanja in šele nato kako je ime kateremu projektu, kaj se bo odvijalo zunaj Slovenije in po čem si bodo Slovenijo zapomnili. Kar mi je resnično žal, ampak mislim, da se je ne bodo. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Najprej ima besedo gospod Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani člani Vlade Republike Slovenije, spoštovane poslanke in poslanci! S predsedovanjem Svetu Evropske unije je prevzela naša država tako pomembno nalogo, kakor je naš narod še ni imel v vsej svoji zgodovini. Iz tega razloga smo v Novi Sloveniji pričakovali plebiscitarno enotnost v državi na vseh ravneh družbenega, predvsem pa političnega življenja. Žal Vlada ni deležna pričakovane podpore, da bi izjemno zahtevno nalogo predsedovanja, ki jo opravlja v imenu nas vseh primerno, dostojno in uspešno opravila. Pa kljub neprizanesljivi opoziciji - neprizanesljivost je sicer legitimno orodje opozicije - je deležna slovenska vlada navdušenih in iskrenih pohval s strani vseh članic povezave. Polčas predsedovanje je priložnost za poglobljeno analizo našega skupnega dela. Moje priznanje Vladi za dobro opravljeno delo pa naj bo drobec k motivaciji za še bolj samozavestno delo v drugem polčasu predsedovanja. Ko smo se pred leti odločali za vstop v Evropsko unijo, je Nova Slovenija prizadevanja takratne vlade konstruktivno podpirala. In ko smo prevzeli skupno evropsko valuto evro, je dr. Andrej Bajuk ob prejemu nagrade Evropejec leta za dosežek leta pred visokim evropskim avditorijem dejal, [[citiram]] : "Uvedba evra je za Slovenijo zadnji korak na njeni dolgi poti domov v Evropo. To je skupni dosežek vseh Slovencev." Res je. Slovenija je doma v Evropi. Ne samo geografsko, ampak mora biti doma v Evropi tudi po svojih miselnih potencialih. Nova Slovenija podpira izvajanje najvišje slovenske odgovornosti v Uniji. Evropski narodi se ne združujejo samo iz gospodarskih, temveč tudi iz moralnih razlogov. Iz Evrope, kjer sta se v 20. stoletju zanetili dve svetovni vojni in povzročili neizmerno veliko gorja, so po letu 1945 hoteli narediti prostor miru, sodelovanja, svobode, blaginje, družbene solidarnosti in spoštovanja človekovih pravic. Zavzemanje za temeljne vrednote ni nikoli pojenjalo, ampak se je krepilo. O čemer priča tudi pred kratkim podpisana Lizbonska pogodba. Slovenija bo med predsedovanjem Uniji pozorna na temeljne vrednote in jih bo pospeševala predvsem na tistih področjih v naši soseščini in na svetu, kjer sta mir in spoštovanje človekovih pravic posebno ogrožena. Opozarjala bo na skrb za zdravo okolje, saj klimatske spremembe to od nas nemudoma terjajo. Predsedovanje Evropski uniji je ugodna priložnost, da dvignemo svoj pogled nad notranje težave, ki jih imamo z našim sožitjem, in da razširimo svoja obzorja. V času predsedovanja smo povabljeni k čutenju in mišljenju po evropsko. Kar pomeni krepitev ne samo slovenske, temveč tudi evropske zavesti. Tedaj bomo videli, koliko smo ujeti v preteklost, ki hromi naš razvoj in omejuje našo svobodo. Evropa je kot zibelka sodobnega humanizma, spoštovanja človekovega dostojanstva in človekovih pravic. Nosilka upanja za mnoge prebivalce našega planeta. Več upanja in zaupanja pa potrebujemo tudi sami Evropejci. Če bosta gospodarska uspešnost in politična tekmovalnost podrejeni višjim človeškim vrednotam; medsebojnemu spoštovanju, solidarnosti, resnici, pravičnosti, dialogu, miru, bomo Evropejci ponovno imeli veselje do življenja in bomo z zaupanjem gledali v prihodnost. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Upam, da bom bolj konstruktiven in se bom držal točke dnevnega reda, se pravi razprave o zaključkih spomladanskega zasedanja Evropskega sveta in prve polovice slovenskega predsedovanja. Odločitve najvišjega političnega organa, Evropskega sveta, usmerja delovanje Unije, predvsem v smislu usklajevanja zadev, kjer so stališča članic različna oziroma sporna. Najvišji predstavniki članic, predsedniki držav in vlad, v neposredni razpravi usklajujejo stališča za katere na drugih nivojih in v predhodni pripravi in usklajevanjih ni bilo možno doseči ustreznega soglasja. Prvič je pripravo in vodenje izvedla Republika Slovenija in pod predsedovanjem predsednika slovenske Vlade, gospoda Janeza Janše. Naj v tej razpravi poudarim dosežke, ki se jih po mojem mnenju premalo zavedamo oziroma so ostali nekako neopaženi, ker gre za področje gospodarstva, njegove konkurenčnosti, za malo in srednje podjetništvo, je to še pomembneje in dolgoročno razvojno odločujoče, posebej za ekonomijo kot je slovenska. Edino na konkurenčnem gospodarstvu se lahko uspešno gradijo področja izobraževanja, kulture, sociale in javnih storitev ter posameznikovega in družbenega napredka. Ocenjujem, da je bil najpomembnejši dogodek prvega dela slovenskega predsedovanja februarsko zasedanja Sveta za konkurenčnost, ki je pregledal lizbonski proces gospodarskih reform v novem ciklu do leta 2010 in sprejel dokument o ključnih sporočilih, ki so vključeni tudi v zaključek Evropskega sveta. Slovenija je uspešno vodila in usklajevala konkretna izhodišča za povečanje vlaganj v znanje in inovacije, za sprostitev poslovnega potenciala za mala in srednja podjetja, za prehod Evropske unije v trajnostno gospodarstvo in za spodbujanje evropskega uspeha na globalnem trgu. Ugotovljeno je, da prenovljena lizbonska strategija za rast in delovna mesta deluje. Da pa mora Evropska unija uresničiti strategijo enotnega trga. Države članice in seveda gospodarstvo pa se morajo osredotočiti na implementacijo razvojnih dosežkov in inovacij. Vzpostavljeno začetno delovanje enotnega notranjega trga v letu 2006 se namreč sooča z novimi izzivi globalizacije, kot je velika rast inovacij in njihovo hitro trženje, predvsem na področju biotehnologij, informatike, okolja, obnovljivih energij in trajnostnega transporta. Od dosežkov slovenskega predsedovanja v operativnem smislu pa je po mojem mnenju velik uspeh usklajena zakonodaja in dosežen kompromis v Evropskem parlamentu, v prvem branju, sicer, za tisti del prostega pretoka blaga, ki ni bil zajet v obstoječi zakonodaji in za katerega je do sedaj veljalo samo primerjalno pravo Evropskega sodišča. Slednje so praktično lahko koristile le multinacionalke in velika evropska podjetja z dovolj denarja za drage pravniške storitve. Dosežena je odprava nepotrebnih tehničnih ovir pri trgovanju s proizvodi, za katere zakonodaja na ravni Evropske unije ne obstaja. Novi predpisi bodo izboljšali nadzor na trgu in okrepili zaupanje potrošnikov. Tudi mala in srednja podjetja bodo sedaj lahko enakopravno trgovala in konkurirala velikim korporacijam. Dosežek naj bi bil tako daljnosežen, da naj bi se letni GDP po ocenah strokovnjakov in Evropske komisije samo zaradi tega povečal za 1,8%. To naj bi po navedbah direktorja Direktorata za konkurenčnost na Ministrstvu za gospodarstvo v Sloveniji pomenilo 2.400 novih delovnih mest. Navedeni primer izrazito kaže, da s predsedovanjem Slovenija uveljavlja tudi svoje interese. Saj je specifika našega gospodarstva prav pretežno mikro, malo in srednje podjetništvo. Izzivi za naprej. Po mojem mnenju sta to v osnovi dva izziva. Visokošolsko izobraževanje in varovanje intelektualne lastnine. Kakovost, beg možganov, učinkovitost patentne ureditve v soočanju z ameriško oziroma azijsko in tisto kar je tukaj na tem področju najpomembnejše, drugi izziv, po mojem mnenju, pa je prav tržna implementacija inovacij. Ne le na že tradicionalnih področjih informacijsko komunikacijskih tehnologij, biotehnologijah in tradicionalnih evropskih industrijah, pač pa predvsem na področju obnovljivih virov energije in alternativnih pogonov. Na koncu naj poudarim, da Odbor za zadeve Evropske unije redno, tedensko spremlja delovanje Vlade v Evropski uniji in seveda tudi njeno predsedovanje Sveta Evropske unije. Na sejah smo seznanjeni s stališči slovenske Vlade in s pogajalskimi okviri ter problematiko zadev, ki se rešujejo in usklajujejo med komisijo in nacionalnimi državami. Predvsem ob razpravah o posameznih problematikah in osnutkih rešitev imamo možnost, da predlagamo in izrazimo svoje poglede. Kljub temu, da smo v osnovi samo varuhi subsidiarnosti, da na pogajanjih ne bi sprejeli obveznosti, ki posegajo v ustavnost oziroma v suverenost Republike Slovenije. Mnogo predlogov, ki bo ob tem posredovanih, menim, da jih predstavniki ministrstev, pravzaprav ministri in državni sekretarji zapišejo in upam, tudi upoštevajo. Menim, da je predsedovanje Svetu Evopske unije uspešno in ustrezno. Pohvala velja celotnemu ministrskemu odboru, sodelavcem na ministrstvih, misiji v Bruslju in predsedujočemu Svetu Evropske unije, premierju slovenske vlade. Zavedati se moramo, da je za vidne in zunanje dosežke potrebno ogromno dela, strokovnosti in sposobnosti usklajevanja. V slednjem je po mojem mnenju največja prednost in priložnost Slovenije, ker neposredno ne ogroža ali konkurira nikomur. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Cvikl.
Hvala lepa gospod predsednik. Poslake in poslanci, predstavniki Vlade. Najprej nekaj popravkov. Mislim, da predsednik Vlade ni vodil Evropske unije, ampak je zgolj bil predsedujoči Evropskega sveta. Drugo. Veseli me, da je predsednik Vlade v svoji uvodni obrazložitvi uporabljal to, kar smo sicer poslanci dobili kot interno gradivo, kjer v uvodu piše, da je dokument označil s stopnjo tajnosti interno, in da ga ne smemo citirati. Predsednik Vlade je praktično vse kar je vsebinskega povedal, navedel iz tega dokumenta, zato ga bom tudi sam citiral, hkrati pa še nekaj na evropskih spletnih straneh dosegljivih dokumentov. Toliko je potrebno povedati, ker zelo čudno je, da danes formalno sicer obravnavamo nek dokument, ki ga je poslala vodja kabineta gospodu Cukjatiju. Sedaj pa k vsebini oziroma oceni prve polovice slovenskega predsedovanja. Predsedovanje ni bilo idealno. Predvsem pa ni bilo po moji oceni dovolj ambiciozno. To potrjujejo tudi ocene Evropskih strokovnjakov, ki pravijo, da je zadnji Evropski svet bil oboje, na eni strani veliko razočaranje na drugi strani ohrabrujoč. Zakaj razočaranje? Razočaranje zato, ker pravzaprav ni bilo nobene resnične odločitve. Vse odločitve so bile sprejete na posameznih sestankih, predvsem Sarkozya in Merklove, Browna, Prodija in nekaterih drugih, veliko pred svetom. Tudi naš predsednik Vlade ni bil zelo aktiven in ne spomnim se, da bi bil na veliko sestankih pred Evropskim svetom. Ohrabrujoče je pa zato, ker se je vendarle Evropska unija na podlagi Lizbonske pogodbe ponovno usmerila k vsebini dela, to pa je uveljavljanje Lizbonske strategije. Prišlo je do nekaterih dogovorov tako glede nove faze, če hočete, z Lizbonsko strategijo na, upajmo, ratificirani Lizbonski pogodbi, v krepitev rasti v Evropski uniji, krepitev zaposlenosti in seveda, kot je že bilo povedano, bile so neke diskusije pomembne tako za podnebne spremembe kot za finančne trge. Glede Lizbone. Teza, da je v Evropski uniji vse v redu, ker so se primanjkljaji prepolovili, je na prvi pogled zanimiva teza. Ampak v Sloveniji velja, da so se primanjkljaji prepolovili zaradi tega, ker dajemo manj za pokojnine, ker dajemo manj za socialo, ker plačujemo manj za obresti in dajemo manj za izobraževanje. To potrjujejo podatki. In seveda to ni dolgoročno vzdržno. Še posebej ni to dolgoročno vzdržno, ker je ena od pomembnih ambicij, ki so bile izpuščene, zagotovitev socialnega dialoga. Ne bom se spuščal v to, kako je to na ravni Evropske unije, ampak v Sloveniji velja, da je zaradi razmerja med kapitalom in delom danes povprečna bruto plača 33% povprečne bruto plače v Evropski uniji, četudi je bruto domači proizvod na prebivalca v Sloveniji v povprečju 80, 85% evropskega povprečja. Torej je nekaj narobe v Sloveniji, zato da bi lahko v polni meri ustvarjali in imeli visoko kakovostna delovna mesta. Omenjena je bila pobuda glede malih in srednjih podjetij. Ta pobuda bi bila dobrodošla, če bi to bila res pobuda slovenskega predsedstva, vendar je to pobuda francoske ministrice za gospodarstvo. Podnebne spremembe. V tednu, ko se je Slovenija predstavljala v Evropskem parlamentu, je bila predstavljena ključna iniciativa Evropske komisije mimo ministra Vizjaka in mimo ministra Podobnika. In dobro je, da je Evropski svet [[...]] [[oglašanje v dvorani]] Ja, vem, da ste bili, samo niste vi predstavljali tega, ampak je to predstavljal predsednik Evropske komisije, ki se z vami ni kaj zelo veliko uskladil na to temo. Ampak ni pomembno. Pomembno je, da je Evropski svet vendarle marca rekel, da bo do naslednjega leta predlog direktiv, ki jih je predlagala Evropska komisija, tudi sprejel. In, če je že bil minister Podobnik v Evropskem parlamentu je pa povsem jasno, da glede finančnih trgov, na ključni iniciativi predsednika Vlade niso niti povabili na večerni sestanek Brown-Merklova-Sarkozy-Prodi-Barroso. Zato bom zaključil z oceno predsednika Vlade in ga predvsem povprašal: "Kaj namerava narediti?" Predsednik Vlade je danes uporabil izraz, ki je sicer zapisan v zaupnem dokumentu, da, citiram predsednika Vlade: "imamo krizo." Imamo krizo finančnih trgov. Moram reči, da sem zelo podrobno poslušal ministra za finance vedno, ko je govoril o turbulencah, o usklajevanju trgov, do sedaj nihče od visokih predstavnikov slovenske vlade ni uporabil izraza kriza. Zato bi predvsem želel predsednika Vlade povprašati, kaj je bil nasvet Evropskega sveta za delovanje Ecofina. Kaj naj Ecofin na neformalnem srečanju čez nekaj dni reče glede krize? Kako se bosta okrepila skrbnost in obvladovanje tveganja, kako se bodo izboljšali standardi vrednotenja, še posebej nelikvidnih sredstev in ali bodo mogoče nekatere izkušnje iz slovenskega bančnega restrukturiranja priporočene še komu drugemu? Tri področja, o katerih je razpravljala Evropska komisija, so se zgodila mimo slovenskega predsedstva. Mogoče je to celo dobro. "Zato je bil Evropski svet", po oceni evropskih opazovalcev, citiram, četrtek 18. marec, Bulletin Quotiden Europe, številka 9624, Ferdinando Riccardi; "na eni strani veliko razočaranje, zaradi tega, ker pa ključne odločitve niso bile odvisne od Slovenije je pa tudi ohrabrujoč." Moja ocena zato ostaja premalo ambiciozno slovensko predsedovanje in premalo in nikakor ne idealno. In na koncu samo še o mediteranski uniji oziroma Uniji za Mediteran - tu je glavna politična iniciativa tega sestanka. In ta politična iniciativa je rezultirala samo v to, da se bo 13. julija na veliko začelo francosko predsedovanje. Dobro je, da je pri tej mediteranski uniji očitno sedaj vključen v celoti tudi zahodni Balkan in dobro bi bilo, da bi Slovenija, predvsem na današnjem in jutrišnjem neformalnem Svetu zunanjih ministrov, poudarila pomen priprave te unije za Sredozemlje, tudi upoštevaje interese Republike Slovenije, še posebej sedaj, ko se je na nam bližjem delu Mediterana, na Jadranu, ERC tudi dejansko prenehal uporabljati. Hvala lepa in upam, da bom dobil od predsednika Vlade in ministra za finance ustrezne odgovore na vprašanja in da bomo dobili odgovore tudi na druga vprašanja, ki so bila postavljena v uvodnih obrazložitvah. Hvala.
Hvala. Gospod Drobnič.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Kolegice in kolegi. Podjetnost, inovativnost, pretok znanja, pretok kapitala, več delovnih mest, prožen trg dela, okrepitev struktur, trajnostnih naložb, strategije razvoja in še vrsto pomembnih cilje, od katerih si veliko obetamo v Sloveniji in Evropi. Da. Vse to, kar je bilo povedano je pomembno. Vendar pa, če ne bo v tej Evropi, v tej Sloveniji veselja do življenja, če ne bo več otrok, če ne bo več upanja, več zavesti za življenje, potem - Kaj si lahko obetamo? V teh dokumentih, ki jih imam možnost videti, napovedi tega ukrepanja, demografije o rodnosti, o upanju, o veselju do življenja - ničesar. Komu naj potem mi izročimo to Evropo s pretokom kapitala, z več delovnimi mesti, s trajnostnimi naložbami in podobno? Komu vendar? Zakaj to počnemo? Ali ima to potem kakšen smisel? Nikomur. Veste, moč države ni v močni vojski, močni policiji, ne vem, razvijajočem se gospodarstvu, inovativnih oddelkih, strategijah. Moč države je odvisna od najmanjšega člena, od tistega, ki ga običajno pozabljamo. To je od družine. Od družine, ki živi pristne vrednote. In tako bo tudi moč Evrope in Slovenije v bodoče odvisna ravno od tega.
Hvala. Gospa Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani vsi prisotni. Pričakovati je bilo, da bo predsednik Vlade poskušal Državnemu zboru predstaviti predvsem tisto plat nedavnega zasedanja Evropskega sveta, za katero meni, da je bila uspešna ali vsaj zadovoljiva. Obenem je navajal neka dejstva in razmere po posameznih področjih ali državah članicah, ki zadevajo tematike, ki so bile na dnevnem redu zasedanja, kar smo lahko celo podrobneje prebirali v poročilu Vlade o udeležbi predsednika Vlade, gospoda Janeza Janše, na zasedanju Evropskega sveta. Tudi naslov tega poročila je po svoje pomenljiv, ker govori o udeležbi predsednika Vlade na zasedanju Evropskega sveta. In to poročilo smo obravnavali tudi na seji Odbora za zadeve Evropske unije. Po medijih, zlasti tujih, pa smo vendarle lahko slišali tudi posamezne očitke na račun tega zasedanja. Spremljali smo, kolikor se je dalo, razpravo v Evropskem parlamentu. Tudi tuji novinarji, ki spremljajo dejavnost Sveta Evropske unije, so v nekaterih ocenah pravzaprav izrazili kar precejšnjo kritiko do Slovenije kot predsedujoče Svetu Evropske unije. Ničesar pa danes nismo slišali o tem, kar bi bilo približno na polovici obdobja, od kar je Slovenija predsedujoča Svetu Evropske unije, nadvse zanimivo slišati - neke vrste oceno vloge Slovenije kot predsedujoče v Svetu Evropske unije. Mimogrede, predsednik Vlade ves čas govori, da Slovenija vodi Evropsko unijo, kar je seveda povsem netočno in zavajajoče obenem. No, tudi posameznim ministrom se pogosto dogaja, da napačno navajajo posamezne formacije, katerih sestanke vodijo. Ob začetku tega obdobja je bilo slišati, da je Slovenija pred zgodovinsko priložnostjo. Tudi če se strinjamo s tem, da gre za zgodovinsko priložnost, se zdi, da jo je Slovenija vsaj doslej bolj slabo izkoristila. Deloma je to posledica kadrovske sestave te Vlade, oprostite, pač tako mnenje imam. Vsaj minimalne diplomatske izkušnje, znanje jezikov in vsebinsko poznavanje konkretne materije, so nujen predpogoj, da bi lahko minister uspešno opravil vlogo usklajevalca na posameznem področju. Najbrž se boste strinjali z mano, da se usklajevanja na zadnjih besedilih ne da učinkovito in tvorno opraviti preko prevajalca, denimo tako, o tem smo si lahko na jasnem. Zato je razumljivo, da je Slovenija le malokje izkoristila možnost, da bi kot predsedujoča kreativno vnesla konkretne vsebine v različne formacije Sveta Evropske unije in njenih podteles, teh slednjih je približno 200, in kolikor vem, je Slovenija izrabila zgolj dve takšni možnosti. Če nisem pravilno obveščena, se pač opravičujem. Sicer je to deloma razumljivo, saj Slovenija nima strokovnjakov za vsa ta različna področja, lahko pa bi se dogovorila z drugima dvema državama tega "turnusa", da bi katera izmed njiju tu prevzela pobudo. Zastavlja se vprašanje, ali je tudi nujno tako. Slaba odmevnost slovenskega predsedovanja je logična posledica kadrovske politike, posebej še na Ministrstvu za zunanje zadeve. Naj to argumentiram na tale način: od 11 naslovnih veleposlanikov, ki so trenutno zaposleni tukaj, v Ljubljani, na Ministrstvu za zunanje zadeve, so bili le 3 neposredno pritegnjeni k nalogam, ki izhajajo iz vloge predsedujoče države, ostali so odrinjeni in mnogi med njimi so bili veleposlaniki v državah članicah Evropske unije. In zakaj so odrinjeni? Morda zato, ker niso "naši"? Vlada doslej ni izrabila sposobnih kadrov, ki jih Slovenija ima. Ni izrabila kadrov izven državne uprave, v civilni družbi in na univerzah, kadrov, ki so strokovnjaki na posameznih področjih. Ne, zaposlila je študente, za katere je to sicer zelo zanimivo in se lahko marsikaj naučijo. Vendar pa se ni mogoče znebiti občutka, pa več kot samo občutka, da imamo opraviti s kadrovsko politiko, ki je klientelistična, strankarska in včasih tudi nepotistična. Mnogim se nam zastavlja vprašanje, ali ni šlo za precejšnjo polomijo skupne varnostne in zunanje politike v primeru Kosova. Poglejte, po razglasitvi Slovenije za samostojno in neodvisno države je bila takrat Evropska gospodarska skupnost bistveno bolj razdeljena, kot je danes. Proti so bile Francija, Velika Britanija, Italija in Španija. Poleg tega je takrat šlo za prvi takšen primer razpada države. Kosovo je zdaj zadnji takšen primer na območju nekdanje Jugoslavije. Pa se je bila Evropska gospodarska skupnost takrat sposobna že decembra 1991 poenotiti glede meril za priznanje republik nekdanje SFRJ in nato Slovenijo in Hrvaško kolektivno priznati z veljavnostjo 15. januarja 1992, v precej težjih pogojih torej. Zdaj je šlo za primer, ki je bil po svoje lažji in je bilo veliko močnejše jedro tistih večjih držav članic, ki so bile za priznanje Kosova. Slovenija pa naj bi tudi imela neko komparativno prednost poznavanja zahodnega Balkana in zato nemara tudi večjo prepričljivost, pa se zdi, da tega ni izkoristila. Pred kratkim je minister Rupel obiskal Bližnji vzhod in povpraševal, kaj bi lahko Evropska unija tu naredila. Ni bilo slišati, da bi tja odnesel neko svojo idejo, ki naj bi jo tam preveril in nato prevzel neko konkretno pobudo. Seveda je še nekaj primerov, ko nam ni povsem prezentna konkretna drža Slovenije. Tibet je bil danes že omenjen, Mediteranska unija tudi, vemo, kaj se dogaja s pobudami Francije glede olimpijskih iger, in zdi se, da Francija že nekoliko prehiteva in prevzema pobudo. Zato je za zadaj več kot očitno, da se Slovenija ni izkazala s kakšno večjo prodornostjo ali izvirnostjo, pa tudi z učinkovitostjo ne. Zato imamo opraviti s formalističnim in nevsebinskim izvajanjem predsedovanja. Doslej tako kaže. Upam, da bomo v naslednjih treh mesecih kaj več iztržili. Hvala.
Hvala. Gospod Moge.
Predsednik, hvala lepa za besedo. ""Gaudeamus igitur juvenes dum sumus - Veselimo se torej, dokler smo mladi. Država je mlada, dosegla je odlične uspehe v tem kratkem obdobju in vsak izmed nas poslancev te stvari tukaj pozdravlja. Pametno je, da se tudi o teh stvareh, ki se dogajajo zdajle širše v Evropski uniji, pogovarjamo na tej seji. Jaz želim Vladi, da bi bila tako uspešna na zaključku predsedovanja, kot je bil na začetku uspešen parlamentarni Dixi Band, ko smo igrali v Bruslju in v Strasbourgu in smo doživeli ovacije. To iz srca želim tudi vam, gospodje ministri. Sedaj pa k resnim zadevam. Mislim, da je odveč govoriti, da smo se o Lizbonski strategiji v Državnem zboru nič kolikokrat pogovarjali tudi pri sprejemanju različnih dokumentov. Da smo za to, da imamo najbolj konkurenčno in dinamično ter na znanju temelječo gospodarstvo. In prav sedaj v tem poročilu, ki ga je predstavil premier, je tudi cel pasus, ki je usmerjen v zagon novega cikla prenovljene Lizbonske strategije. Mislim, da smo se odzvali primerno tudi s podpisom Bolonjske deklaracije, Bergenskega Communiqueja, na vse te stvari. Imam pa, spoštovane kolegice in kolegi, izredno slab občutek, da potem, ko pridemo iz deklarativnih stvari na ravni deklaracije, ko pridemo v izvedbo, nam pa izredno izredno hudo škriplje. Jaz bi se samo navezal na modernizacijo univerz. Kaj se dogaja zadnji čas z mrežo univerz, je več kot vsem jasno. Kaj se dogaja s prenovo bolonjskih programov, je tudi več kot jasno. Vrtimo se v nekemu "circulusu vitiosus", denarja in želje. In se mi zdi, da na ta način država kot taka ne bo mogla enakovredno stopiti v to tekmo za pridobitev ciljev Lizbonske strategije. Na primer, ta "circus vitiosus", v čem je? Če bi na primer neka univerza, recimo v Mariboru, imela vse pogoje za to, da ustanovi akademijo umetnosti, program je narejen, profesorji so zagotovljeni, kadri so zagotovljeni, Vlada pa pravi "stop. Ne boste šli naprej, ker nimate financerja." Vemo pa, da umetnike še kako potrebujemo, da bi lahko bila izmenjava velika, ne pa, da naš, ker jih par sprejmemo na našo akademijo, gredo študirati od Berlina, Prage itn., itn., ampak to je sedaj gluha reč. In potem ko univerze prenavljajo te programe, ki bi mogle biti zdaj narejene, denarja pa ni, imajo roke zavezane in se indeksira glede na stare programe in se vrtimo v krogu, ki zaradi tega, do zaključka, ko naj bi bili vsi programi prenovljeni in ko naj bi cel univerzitetni ciklus šel po bolonjski prenovi, tega ne bo narejeno. Druge države pa to napravijo z levo roko. Mislim tudi, da zaradi tega, ker se že zatika pri programih; je tudi vključitev mladih v terciarno izobraževanje, imamo jih okoli 60%, smo med vrhom v Evropski uniji, navaja na to, da ne bomo iz takšnega sistema dobili dovolj dobrih in kvalitetnih kadrov, ki se bodo lahko kosali na evropskem trgu dela. Zato bi nekako s tega mesta apeliral na Vlado, naj vendar za božjo voljo, gospe in gospodje, sprejela je proračun za leto 2009, za financiranje visokega šolstva, pa nima v zakonu nobene druge osnove, kot Uredbo o javnem financiranju visokega šolstva, ki pa velja samo za leto 2008. In tudi temeljni razvojni programi lahko ugasnejo, Vlada je pa za naprej sprejemala in kako naj gredo v bolonjsko prenovo univerze, kako se naj kosajo v evropskem prostoru, če tukaj niti najmanjšega posluha ni. Druga stvar, ob robu, bi rekel naslednje. Mi smo prvi bili za idejo, vsaj ta parlament, Evrosredozemske univerze. Tam je bilo rečeno - kaj smo naredili - dali smo milijon evrov na stran, da se ta projekt izpelje, ampak od izpeljave tega projekta, pa parlament, pa širša javnost prav nič ne vesta. Zopet nekje stopicamo na mestu. Jaz vas s tega mesta pozivam, ne delajte neumnosti. Na Primorskem tri univerze ustanavljati, tri - ena je na Primorskem, ena je v Novi Gorici, zdaj pa še Evrosredozemsko univerzo. Kam jo boste dali Vlada? Vi ste tukaj, mi nimamo takšne "ingerence". Kam jo boste, kot eden izmed soustanoviteljev locirali? Nihče na tem svetu ne ve. In tretja stvar, ker imamo malo časa, bi vas pa na to spomnil. Jaz bi vas zelo rad spomnil na to, da prihodnost ni v tehnologiji za zemljo, prihodnost je v tehnologiji za vesolje. Vse visoke tehnologije so tam gor in dajte enkrat za božjo voljo tudi doseči to, da se bo Slovenija vključila v vesoljsko tekmo, torej, da bo postala tudi članica Evropske vesoljske agencije. Če boste to naredili, boste že v tem preostanku mandata, kolikor ga je, napravili ogromno. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Ziherl.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Ocenjujem, predvsem na podlagi poročil, ki jih dobivamo iz tujine, da je že dosedanje predsedovanje Slovenije dokaj uspešno in se pričakuje, da bo uspešno še naprej. Vsekakor ni tako dolgočasno, kot je bilo avstrijsko predsedstvo, ko so se lahko pohvalili edino z uvedbo evra v Sloveniji, pa morda ne tako dinamično kot je finsko predsedstvo, vendar naloge se odpirajo sproti in se je treba nanje odzvati. Pri naših prioritetah, pri prioritetah slovenskega predsedstva so pač take naloge, ki so že trajale in bodo še trajale. In bodo časovno razvlečene in se bodo efekti kazali v neki bližnji prihodnosti. Tako je v okviru Lizbonske strategije, ki je bila že skoraj pozabljena, do Kokovega poroočila, ko so se odprla nova poglavja, in sicer peta svoboščina za prost pretok znanja in kadrov. Potem je zelo pomemben pregled potreb po vrsti kadrov. Mar nismo tega že storili v Sloveniji, ko smo preusmerile študente iz družboslovnih na naravoslovne znanosti, na strojništvo in na elektro fakultete. Velik pomen dajem tudi okoljsko-energetskemu paketu. Zastavljeni cilji 3 krat 20 in nadaljevanje aktivnosti z Balija bodo pač nek dolgotrajen proces in Slovenija je dala svoj pečat v času svojega predsedovanja predvsem z utrditvijo agende, kajti čaka nas konferenca v Poznanu in predvsem kopenhagensko srečanje, ko bomo nadaljevali oziroma utrdili oziroma na novo postavili kjotske cilje. Ravno okoljsko-energetski paket je nekaj, kar bo trajalo morda 10, 20 let, da bodo opazne prve spremembe. Po celem svetu je treba zamenjati kup zastarelih tehnologij, in to ne gre čez noč. Zato je neupravičeno razočaranje nekaterih nad sklepi srečanja na Baliju. Tam je bilo v bistvu nalitega nekaj čistega vina oziroma so bila prevelika pričakovanja pač postavljena na realna tla. Tam sta bili izrečeni tudi dve besedi oziroma dva cilja, eden je "adaptation" oziroma prilagajanje, kajti če takoj zmanjšamo emisije za 100%, se bodo vsaj nekaj desetletij vlekle oziroma še kazale posledice dosedanjih emisij toplogrednih plinov. Zato je treba verjetno v vsaki državi, tudi v Sloveniji smo to že storili, prilagoditi zakonodajo bodisi na okoljskem področju, obrambnem, zdravstvenem, pač tem okoljskim spremembam, kajti v vseh državah sveta jih že zaznavamo s povečanimi vremenskimi katastrofami. Vendar tudi če takoj ukrepamo, se bomo zaradi časovnega zamika še nekaj let z njimi soočali in spopadali. Potem je tudi drugi pojem, ki je na Baliju bil lansiran, in sicer "mitigation" ali popuščanje. Od nekaterih manj razvitih držav, ki imajo zastarelo in manj čisto tehnologijo, verjetno ne moremo pričakovati, da bodo to zamenjale ali zaustavile čez noč. Evropska pobuda o trgovanju z emisijami, z emisijskimi kuponi, vzbuja v svetu veliko pozornost, nekatere države se želijo prostovoljno pridružiti, kot sta Islandija, Nova Zelandija ter posamezne države v Združenih državam Amerike, kot je Florida. V New Yorku so že sprejeli program prometne ureditve, podobno kot v Londonu, in tako naprej. In ravno tu ima Slovenija v preostalih treh mesecih veliko vlogo na bilateralnih srečanjih s temi velikimi državami, da tudi tam pripravi teren in sproži sistem trgovanja s toplogrednimi plini. Srečanje z Japonsko in Združenimi državami Amerike, kar sta vsekakor zelo pomembna dogodka. Škoda, da morda ne predsedujemo kasneje, ko bi morda prišel iz Združenih držav Amerike drug predsednik, saj smo danes slišali, da so predsedniški kandidati vključili v svoj program tudi to poglavje, torej okoljsko-energetske spremembe, in potem bi morda lahko padel kakšen spektakularen sklep. Tako smo pa v projektih, ki so trajali ped nami, v času našega predsedovanja smo dodali neko dodano vrednost in morda dali dobro izhodišče naslednjim predsedovanjem, morda že Franciji, ki tudi daje velik poudarek na okoljske spremembe. In končno zadnja prioriteta - povečanje stabilnosti finančnih trgov. Tudi to področje je izredno občutljivo, kajti cel svet je zajela finančna kriza, posledica dogajanj v Združenih državah Amerike in s tem se bodo morale vse države Evropske unije bolj ali manj soočati. Za pripravo ugodnejšega terena, za lažje prenašanje ali za lažji spopad s to krizo so vsekakor ukrepi za zmanjšanje administrativnih ovir, ki naj bi dali predvsem zagon malim in srednjim podjetjem. Ta podjetja, kot vemo, so zelo fleksibilna za spremembe na trgu, hitro zrastejo in ko niso več aktualna ali preusmerijo proizvodnjo ali pa se na njihovih temeljih ustanovi neko novo. In ravno tukaj je tudi, morda, dobra podlaga za tisti del Lizbonske strategije, ki govori o socialnem delu o tako imenovani "flexsecurity" oziroma prožni stabilnosti. In ker je Slovenija k vsem tem trem prioritetam prispevala dodano vrednost menim, da je že dosedanje predsedovanje Svetu Evropske unije uspešno in želimo si lahko samo, da bo še naprej takšno in da bodo države Unije, predvsem pa nove pristopnice, imele nekakšen vzgled, vzpodbudo in da se bo Slovenija, kot prva predsedujoča od novih kandidatk, lepo zapisala v zgodovino predsedovanj. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Ko poslušam to razpravo, se mi zdi, da se ne gledamo vsi v isto ogledalo, ampak smo v sobi z ogledali, ki kažejo različne podobe. Začela bi s prvim sklepom, ki vliva članicam Evropske unije veliko samozavest. V tem prvem sklepu je govora o trdnih gospodarskih temeljih Evropske unije. Ampak, Evropska unija išče svojo primerjalno prednost pred drugimi gospodarstvi tudi v večji socialni občutljivosti. In če na eni strani poudarjamo pomembnost trdnega gospodarskega temelja in stabilne gospodarske rasti, se kaže vprašati tudi: "Kaj delamo s socialno pravičnostjo in socialnim kapitalom, ki ga Evropa nedvomno ima?" In tu, seveda, potem ne more biti ravno razveseljiv podatek, da se dvigajo dobički podjetij bistveno hitreje od dohodkov delavcev, s čimer se povečuje socialno neravnovesje. Ne moremo biti zadovoljni s tem podatkom, če ugotovimo, da ima skoraj petina vseh delavcev v Uniji skrajšan delovni čas. Koliko ta zagotavlja ustrezne prihodke, je druga stvar, če se bistveno povečuje odstotek tistih, ki so zaposleni za določen čas. Pri čemer je definicija "določenega časa" zelo različna. Če je recimo 31 milijonov delavcev, ki dobivajo zelo zelo bedne plače, 17 milijonov pa jih živi pod pragom revščine. Se pravi, da si z delom ne morejo zagotoviti ustreznega, dostojnega preživetja. To so vendarle podatki, ki kažejo malo manj svetlo podobo Evrope in kažejo dosežke Lizbonske strategije tudi v drugi luči. K temu bi se rada vrnila, da bi se podrobneje osredinila samo na 16. sklep. Me ima, seveda, da bi govorila o staranju prebivalstva, podnebnih spremembah in energetski problematiki, pa bi bilo treba kakšno reči o avtomobilih na okolju prijazen pogon ali kaj podobnega, in obljubah naše vlade in še o kakšnih zakonskih predlogih, ki ne naletijo na razumevanje. Ampak, kot rečeno, osredinila se bom samo na 16. sklep, ker sem ugotovila, da sta dva razpravljavca pred mano o tem že govorila, ampak govorila nekoliko drugače, kot vidim ta 16. sklep sama. Ne mislim si, da je v Evropi splošno sprejeto načelo enakosti med spoloma, kot prioriteta vpeljano v vse politike. V Lizbonski strategiji vidim željo po zvišanju zaposlenosti, kot zelo pragmatično odločitev, in Slovenija se lahko pohvali z zelo dobrim dosežkom pri zaposlenosti žensk, kjer smo že dosegli zastavljeno mejo. Pri tem pa ne želimo povedati, da smo lahko to dosegli zato, ker je bila že poprej, pred samostojno Slovenijo zaposlenost žensk izredno visoka. In da smo imli zaradi visoke zaposlenosti žensk tudi bolje urejene nekatere socialne servise ali javne servise kot v kakšni drugi državi Evropske unije, zato se zelo težko sprijaznim s tem, da mi nekateri solijo pamet, kaj vse bi morali narediti pri otroškem varstvu, pa imamo boljše izkušnje kot kod drugod. Ampak tisto kar je zanimivo - poglejte, v rokah imam Poročilo o enakosti med ženskami in moškimi, 2008 - in sklepe, ki govorijo ne samo o količinskih vidikih zaposljivosti in zaposlenosti žensk, ampak predvsem o kakovosti delovnih mest, ki naj bodo ustvarjena. In ko gledam 16. sklep, je kakovost izpuhtela. Ni je. In iz tega, da ravno ženske nimajo dostopa do kakovostnejših delovnih mest, raste potem tudi razlika v plačilu, raste marsikaj, kar je v tem šestnajstem sklepu napisano lepega tudi v zvezi z združljivostjo poklicnega in zasebnega življenja. Najbolj me pa skrbi to, da Slovenija, namesto da bi to omogočala s kakovostnimi javnimi servisi, standarde z zadnjimi zakonskimi spremembami znižuje.
Hvala. Gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Kadar ima človek ali pa skupina ljudi ali institucija na voljo pol leta za nekaj stvari, je seveda povsem normalno, da po polovici obdobja vendarle pogleda svoje poti in svoja dela. Da to pretehta, oceni in da iz tiste prve polovice vendarle potegne neke nauke in zaključke za to, da bi bila v drugi polovici uspešnejša. Pri današnjem poročilu gospoda predsednika Vlade pa imam občutek, kot da je zadeva že zaključena, kot da je vse dobro, lepo in prav. In kot da je današnje zasedanje samo sebi namen in pa, da je promocija za recimo "I feel Slovenia". Verjamem, da Slovenijo vsi dobro občutimo, ampak kadar pa imamo takšno priložnost, da predsedujemo, bi me pa bolj zanimalo kako nas drugi čutijo. Po vsem tem, kar se da prebrati, izvedeti, pa naj si gre za medije ali pa naj si gre za natakarje na Brdu, pa imam občutek, da je ta naša volja, ta naša velika želja, da bi bili bolj prepoznavni v okviru Evrope in vsega sveta, da se je izgubila, razblinila in pravzaprav zreducirala na foto termine, na število objav, na to kar se da v klipingih prebrati, kolikokrat je bilo o kom kaj napisano, koliko fotografij je bilo. Med tem, ko tiste bistvene zadeve, ki naj bi nas res promovirale, se pravi delo, ukrepi, ideje, pa ostaja ali skrito, nepovedano ali pa tega v resnici ni. Slovenija ima še vedno tri mesece možnosti, da se veliko bolj promovira v svetu s svojimi idejami in tudi s predsedovanjem našega predsednika Vlade Evropskemu svetu. Veliko možnosti je, nekaj je bilo danes že naštetih. Problem je tudi ta, da smo res ena zaplankana dežela, da vidimo sebe samo v nekih že do sedaj prevečkrat artikuliranih točkah, pa da se ne vidimo v tistem, kar bi ta Evropa od nas lahko dobila. Ena od zadev je tudi to večno premlevanje sklepov, ki govorijo o marsičem, ampak večina se jih rada osredotoči na klimatske spremembe. Že včasih so ljudje rekli, če nimaš o čem govoriti, pa govori o vremenu, to je zelo nenevarno, politično neobremenjujoče in očitno je, da se je tudi naše predsedovanje zateklo v to nišo. Jaz bi še enkrat povedal, rad bi videl, da ne bi samo Slovenija čutila Slovenije, ampak da bi jo tudi Evropa. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jerovšek, namesto gospe Irgl.
Hvala lepa. Lep pozdrav še enkrat. Ko govorimo o prvem polletju slovenskega predsedovanja in informacij iz spomladanskega Evropskega sveta, se soočamo s tem, da po tukajšnji razpravi del opozicije ne želi razumeti, čemu je bil ta vrh Evropske unije namenjen. Bil je tradicionalno namenjen ekonomskim temam, sedaj pa opozicija, ne rečem vsi, nekateri so konstruktivni in državotvorni, sprožajo tudi zanimive ideje, ampak kar precejšnji del pa opaža silno pomanjkanje političnih tem, zakaj Slovenija ni odprla na tem vrhu številnih političnih tem. In tukaj padajo očitki, da je Slovenija povsem v senci velikih držav. Na predsedovanje, da ni, prišla z originalnimi idejami, da je Slovenija zaplankana in tako naprej. Moram reči, da imam lastno izkušnjo s kvaliteto slovenskega predsedovanja o tem, kaj evropske države in evropski parlamenti mislijo in razmišljajo. Namreč, pred štirinajstimi dnevi smo gostili konferenco GAERC, konferenco predsednikov parlamentarnih odborov za zunanjo politiko in v državah, kjer sta dva domova, še senatnih odborov. To je zelo prestižen zbor evropskih politikov in zastopnikov parlamentov, kajti v njem sedijo tudi bivši predsedniki vlad, bivši zunanji ministri, zelo poznani ljudje. In povem vam, da smo bili deležni nedeljene pohvale, tako glede vsebine političnih pristopov kot glede same organizacije in izvedbe formalnega dela, kar pa večinoma tudi priznavate. Evropa in evropski politiki se zavedajo, kako težavne je za Slovenijo bila vloga, ki jo je prevzela ob pripravah na priznanje in ob priznanju Kosova. In to je odlično izpeljala, na konferenci GAERC. In seveda v tej luči in pri tej temi se najbolje vidi nekonstruktivnost večine naše opozicije. Glejte, kot sem že rekel, sedaj očitajo, da velike države diktirajo Sloveniji. Meni se zdi, če bi sedanjo opozicijo volivci uslišali, da bi jo pripeljali na oblast, da bi ona vodila to predsedovanje, oni bi potem sprejeli sklep, da je Slovenija ozemeljsko največja država. Mislijo, da bi na podlagi takšnih sklepov, ki so fiktivni, neartikulirani, lahko prikazovali nekaj svetu. Tudi po drugih stvareh se vidi, da niso državotvorni. Glejte, pri včerajšnjih volitvah ustavnih sodnikov so predsednika države, ki odlično zastopa to državo, tudi v povezavi s predsedovanjem že minirali, so mu že nož v hrbet zarili, ker hočejo predsednika lutko, ne reprezentativne Slovenije. Hočejo odvisnega predsednika, ne sme biti neodvisen. In da se vrnem na ideje o strategiji za Zahodni Balkan. Prepričan sem, da jih Vlada tudi pripravlja, vendar pol leta ali pa četrt leta pred predsedovanjem in v prvi polovici predsedovanja so bili vsi napori narejeni, da bi bila na tem področju Slovenija s strani opozicije čim bolj minirana. Ogromno podtikanja! Kar izprašajte si vest v tistem delu opozicije, kjer ste sponzorirali objavo protokola z Ameriko, z ameriškim zunanjim ministrstvom, in hudih posledic tega. Želeli so minirati vrh Evropa-Amerika julija v Sloveniji. Cel kup je bilo, do pred 14-imi dnevi, "roke stran", ni potrebno hiteti, Slovenija naj bo zadržana, Slovenija se naj umika. Sedaj pa kritika neiniciativnost na področju Zahodnega Balkana. To so neosnovane kritike, neresnične in poštena opozicija bi tu priznala in državljanom sporočila: "Odlično ste speljali zadevo na težavnem terenu". In jaz sem prepričan, da se tudi strategije pripravljajo, samo v takšni opoziciji, ki bi takoj oglodala strategijo, je ni predstaviti na začetku, to je dejstvo. In ker me čas preganja. Bistveno premalo pa o uspešnem slovenskem predsedovanju poročajo slovenski mediji. Verjetno je to povezano z lastništvom, z interesi lastništva, s tem, da so tiskani mediji nevladni, protivladni, ampak zadnjič mi je eden diplomat omenil, da v zvezi z recimo konferenco ministrov za šport, ki so sprejeli to pobudo proti bojkotu, pravi: "Zanimivo, da je London Times več poročalo tem kot pa naši časopisi". V tujini so nekatere stvari bolj odmevne, marsikateri ministri [[...]]ali na Brdu mine brez vrstice v naših časnikih. Ni interesa po promociji Slovenije. Ni ga. Neki tihi vzvodi so zadaj, ki narekujejo čim manj poročanja, ki so proti promociji Slovenije iz političnih razlogov, ker vas je izjemno strah, da bi se vladajoča večina tudi navzven promovirala, ampak s tem delujete proti državi. Hvala lepa.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, prosim, da ali pojasnite ali dokažete ali pa se opravičite pri navajanjih, da je opozicija sponzorirala tiste [[...]] [[oglašanje iz klopi.]] [[...]], tako ste rekli, ali pa del opozicije, to je vseeno, pri navajanju [[..]] [[oglašanje iz klopi.]] [[...]]pri objavi zapisov omenjenega protokola. To zahtevam v tem trenutku, ker to ni prvič, da zahtevam, ampak običajno po drugih potem, od gospoda Jerovška, da pojasni svoja podtikanja in neargumentirane izjave, pa tega nikoli ne naredi.
Gospa Širca, veste, da to ni proceduralni predlog.
Proceduralni predlog je to, da gospod Jerovšek ali argumentira svoje trditve ali pa se zaradi njih opraviči. Hvala.
Gospod Jerovšek, repliko ste hotel? Ne. Se odpovedujete, gospa Širca, sedaj je Kokalj na vrsti, potem ste pa vi za razpravo. Gospod Kokalj, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Mislim, da bi bila verjetno današnja razprava nekoliko bolj skoncentrirana na samo vsebino, če bi o vsebini sklepov, ki jih je sprejemal Evropski svet, lahko bili bolj natančno obveščeni prej in vključeni kot parlament. Vemo, da je to tudi glede na dinamiko dela v Evropski uniji relativno težko ker se po navadi tiste ključne vsebinske zadeve postavijo praktično zadnji dan ali pa tik pred zasedanjem. Poleg tega bi bilo, če mogoče malo samokritično zastavim to razpravo z vidika parlamenta, dobro, če bi bili poslanci malo bolj aktivni v celotnem mandatu in če bi jih malo bolj zanimala ta problematika takrat, ko imajo možnost, takrat ko ministri prihajajo, ali na pristojne odbore, ali takrat ko so sklicani matični odbori, ali takrat ko njihovi predsedniki odklanjajo razpravo o vsebinah s področja Evropske unije. Mislim, da bi bila današnja razprava verjetno veliko bolj plodna in bi veliko bolj koristila tudi nekemu javnemu ugledu celotne Slovenije, predvsem sedaj v času predsedovanja. Torej, tudi to velja, gotovo za vsakega izmed nas. Zato nam je težko razpravljati o zadevah, v katere nismo vsakodnevno vključeni, kot so sedaj predstavniki Vlade. Mislim, da predstavniki Vlade sedaj uživajo na nek način, poleg izjemno napornega tempa, tudi nek privilegiran položaj, ko so na samem dogajanju in morajo zelo na hitro absorbirati vse vsebine, ki jih je bilo prej, v prejšnjih treh letih zelo težko, glede na to, da Evropska unija deluje že 50 let. Pri tem je seveda potrebno poznati za razpravo vsaj osnovne razlike oziroma pristojnosti posameznih inštitucij Evropske unije. Vemo, da Evropski svet ni organ Evropske unije. To je treba najprej poudariti. Evropski svet je pravzaprav srečanje predsednikov oziroma političnih voditeljev, ki sprejemajo neke politične smernice, ki so seveda rezultat tudi prejšnjih operativnih sestankov ali sprejeti političnih odločitev na operativnih organih, to je na svetu Evropske unije v različnih sestavah, vendar ponavadi sklepi Evropskega sveta nimajo tako konkretnih vsebin, kot se danes sliši, da bi jih pričakovali. Jaz mislim, da so sklepi, ki so bili sprejeti pod vodstvom Slovenije na tem zadnjem Evropskem svetu pričakovani in so sorazmerni z možnostmi, ki jih Slovenija, kot predsedujoča lahko ponuja v celotnem kontekstu. Treba je tudi vedeti, da smo kot prava nova država članica nekoliko previdno pristopili k predsedovanju, kar se mi zdi pravilna strategija. Mislim, da je temu težko oporekati. Po dveh predsedovanjih pred nami, Nemčije in Portugalske, ki igrata popolnoma drugo vlogo v Evropski uniji, ki imata drugačno zgodovino in tukaj se ni treba sprenevedati. Treba je upoštevati ravno razmerje moči, ki obstaja v vsaki organizirani obliki življenja. Gotovo Nemčija pred nami in Francija za nami, to je pač objektivna situacija v kateri smo se znašli, in kazalo je celo pred našim predsedovanjem, da bomo lahko komaj kaj vodili sami, če sedaj tudi povem javno, občutek, ki se je pojavljal, vendar temu sedaj le ni tako. Zato ocenjujem, da je v tej prvi polovici Slovenija vseeno dobro izpeljala zadeve tudi na Evropskem svetu, čeprav bi bilo treba tukaj poudarjati in to nekoliko tudi pogrešam, da ministri oziroma posamezni resorji v javnosti premalo predstavijo dosežke, ki so jih dosegli v tej prvi polovici. Tista ministrstva, ki so že prišla v parlament, so povedala konkretne dosežke in ti dosežki so pozitivni. Mislim, da Slovenija dobro pelje predsedovanje na posameznih segmentih. Naslednji petek vabim vse poslanke in poslance, ko pridejo še vsa ostala ministrstva na vrsto, mislim da ob deveti ali deseti uri, ste vsi povabljeni, da poslušate kaj delajo posamezna ministrstva po posameznih sestavah Sveta Evropske unije. To bi bilo zelo koristno vedeti in poznati. Na ta način lahko tudi dosegamo nek sinergičen učinek pri tem, v končni fazi gre dejansko za podobo Slovenije, ki ne bo pomembna samo za to volilno kampanjo. Meni se zdi skoraj malo škoda, da slikamo situacijo tam kjer ni treba preveč črno ali pa preveč skeptično ali pa se vidimo preslabo, ker v končni fazi gre za predstavitev Slovenije za naslednjih deset let. Mislim, da je ta projekt predsedovanja izjemna priložnost promocije. In mislim, da ta predstava ni slaba, mislim da je dobra. Zakaj medijev ne zanima, je pa jasno. Zato, ker se ne postavlja nekih konfliktnih situacij. Če gledamo s tega vidika, naše predsedovanje ni tako zanimivo kot je bilo kakšno drugo. Če gledamo pa z vidika izvajanja nalog v duhu dobrega nadaljnjega razvoja Evropske unije, pa mislim, da predsedovanje dobro poteka. Prepričan sem pa tudi v nekaj, da bomo poskrbeli v naslednji fazi tudi za nekoliko bolj opazno sliko Slovenije v zaključkih. Mogoče bo tudi prišla na dnevni red kakšna bolj atraktivna tema. Mogoče bi mogoče izpostavil še eno vprašanje. Mogoče tudi, če bi gospod predsednik Vlade lahko nanj odgovoril. Slovenija se je znašla v specifični situaciji. Kako lahko izpelje na posameznih področjih pogajanja do konca, glede na to, da se postopek ratifikacije Lizbonske pogodbe še odvija? Če bo Lizbonska pogodba začela veljati naslednje leto, kaj pomeni to za vsa tista področja, ki ne bodo izpogajana sredi začetka veljavnosti novih pravil na določenih področjih? To ocenjujem kot prednost, ki jo Slovenija lahko izkorišča ob pogajanjih, za tista poglavja, za katera imajo države članice interes, da se pogajanja končajo oziroma je tudi lahko oteževalna okoliščina za Slovenijo pri samem delu v različnih sestavah sveta in tega se je treba tudi objektivno zavedati. Mislim, da je način predsedovanja, ki se ga je Slovenija lotila, dober, kot sem že prej v stališču poslanske skupine omenil, na nek način umirjena mehko in diplomatsko vodenje zelo različnih zadev na posameznih segmentih in zelo zahtevnih temah. Zelo enostavno si je bilo po svoje na Evropskem svetu lansko leto spomladi zadati zelo ambiciozne cilje na področju podnebnih sprememb in energije. Zdaj je pa treba te cilje na nek način izpeljati. To je pa malo težje. Tista vprašanja, ki so se že lansko leto pojavljala v zvezi s tem, kako se doma zavzemati za čim manjšo emisijo toplogrednih plinov in hkrati biti odprt ekonomsko v celoten globalni svet, kako preprečiti, da se ne bo naša proizvodnja odselila na druge predele sveta, kar se je v preteklosti že zgodilo in nam tudi sedaj povzroča določene težave. To vprašanje, ki ga mora reševati, se postavlja tudi pred Slovenijo kot predsedujočo državo. Se pravi, ko je treba spraviti stvari v življenje je ponavadi delo nekoliko težje in manj atraktivno kot pa takrat, ko se sprejemamo zelo velikopotezne in ambiciozne politične odločitve. Zato smatram, kot sem že tudi prej omenjal v stališču poslanske skupine, da Slovenija opravlja neke vrste domače delo za prihodnost Evropske unije, predvsem pa mislim, da promocija Slovenije ni toliko odvisna od tega ali bomo izpogajali eno odločitev več ali manj, ampak tudi od tega, kakšen vtis politiki dajemo tistim, ki prihajajo v Slovenijo. Lahko izrazim, da so na parlamentarnem nivoju predsedovanja do sedaj ocene pozitivne, tudi s strani poslancev in politikov, ki prihajajo iz tujine. Do sedaj nisem slišal neke resne kritike predsedovanja, tudi v operativnem smislu s strani Vlade. In zato predlagam, da poskušamo speljati skupaj ta zadnji del, ta finale, resnično z željo po večji sinergiji. Tukaj bi izpostavil eno pozicijo: tisti, ki smo skupaj v različnih odborih, poskusimo biti mogoče še bolj vsebinsko produktivni. Potem, Vlada in parlament, tudi tukaj spodbujam Vlado, da smo še bolj v stiku, da se pravočasno izmenjujejo informacije. In potem med državami članicami, ocenjujem, da v primeru vprašanja Kosova, da je to Slovenija v dani situaciji relativno dobro izpeljala. Še vseeno mislim, da Evropa ni izpadla tako razklana kot se je to zgodilo takrat ko je bil napaden Irak in se je bilo treba opredeliti s strani vsake države članice, kako odreagirati. Mislim, da je bil tu dosežen vsaj nek minimalni konsenz, ki ga je pač uspela Slovenija med predstavniki posameznih držav članic vzdržati. Zelo pomembno se mi pa zdi tudi to, da se poskuša vzdrževati sinergija delovanja tudi med sosednjimi državami Evropske unije. Ne glede na to, da je prioriteta Slovenije Zahodni Balkan, je Slovenija pokazala tu tudi občutek za interese ostalih držav članic na severu, se pravi za sodelovanje za severno dimenzijo, če temu tako rečemo. To na nek način uravnoteži delovanje in pravzaprav tudi nam omogoča, da bomo lahko dosegli en korak naprej pri naši prioriteti na Zahodnem Balkanu. Konec koncev bi pa vseeno rad, da bi v zadnjem delu predsedovanja, ne glede na to, da se nahajamo pred volitvami, uspeli doseči še večji sinergijski učinek na področju vsebin. Kot sem že rekel, mislim da je lahko temu v veliko pomoč naslednji petek, ko bodo prišli ministri iz, ne vem, na pamet bom rekel, desetih ministrstev, upam da bo kakšen minister tudi vmes ali pa vsaj državni sekretarji, ki bodo, vsaj po tej zadnji izkušnji prejšnjega petka, po mojem, na zelo zanimiv način predstavili kaj dejansko počnejo. V slovenskih medijih je težko zaslediti ta vsebinski del našega predsedovanja. Iz tega podajanja ministrstev, ki smo ga bili deležni v prvem delu na vabilo Odbora za zadeve Evropske unije, pa mislim, da je bila razprava zelo zanimiva in je tudi pokazala, na kaj lahko še računamo do konca predsedovanja. V tem smislu bi jaz zaključil. Vsi delamo podobo Slovenije v času predsedovanja in zelo pomembno je kakšno podobo si bomo ustvari. Zato bi pač tu še enkrat pozval vse, da poskušamo biti kar se da konstruktivni. Mislim, da bo ta pozitivna podoba koristila kakršnikoli že politični situaciji po teh volitvah in še po naslednjih volitvah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Majda Širca imate besedo.
Štirideset sekundno, zato zelo kratko. Strinjam se z marsičem,kar je dejal predsednik Odbora za EU. To se pravi, ob pomanjkljivi vsebinski interpretaciji znotraj našega prostora,nevednosti in s tem, da se državljani še zmeraj pravzaprav ne identificiramo in notificiramo tem, da poteka pri nas predsedovanje. Med vrsticami ste dejali, zelo med vrsticami, ker si je to dejansko prilastila Vlada in čutiti ljubezen je mogoče težko ukazati, če za to ne narediš tudi na drugih nivojih kaj več. Recimo, danes bi lahko bili prisotni tudi evropski poslanci. Odbor za Evropske zadeve Državnega zbora bi moral delovati javno.Ali bomo barvni ali brezbarvni, se bo na koncu vendarle ugotovilo po šestih mesecih, sedaj kaže [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Gospod predsednik Vlade, želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa še enkrat, gospod predsedujoči, za besedo. Zdaj, po tej razpravi, ki se je odvila v dvorani, po poročilu o zaključkih Evropskega sveta, lahko rečem, da je bila odločitev vodstva parlamenta, da uvrsti to točko na dnevni red in da opravi tudi razpravo, koristna, predvsem zaradi boljšega informiranja. Vidim namreč, da nekaterim kolegicam in kolegom nekatere osnovne stvari, vezane na Evropsko unijo, tudi marca leta 2008 še vedno niso jasne, čeprav je Slovenija v Evropski uniji že štiri leta. Bilo bi dobro, da se vsaj v osnovi loči, katere so pristojnosti Unije in katere so pristojnosti držav članic, kaj je to Svet Evropske unije, kaj je Evropski svet ali pa kaj je Svet Evrope, to so tri različne institucije. Vsaj te stvari je treba vedeti, preden v nekem zakonodajnem telesu razpravljamo o zadevah. Bilo pa je v tej razpravi tudi veliko koristnih poudarkov, ki kažejo na to, da so nekatere poslanke in poslanci temeljito prebrali sklepe Evropskega sveta in jih tudi razumeli. V tem besedilu, ki je v slovenščini na 18 straneh in vsebuje 36 zaključkov, ni nobenega stavka, lahko bi rekli, da ni nobene besede, ki ne bi imela zelo velike teže. Tudi tam, kjer gre za navidez splošne formulacije, gre za rezultat, ki je posledica dolgotrajnega usklajevanja med zelo različnimi interesi 27 držav članic Evropske unije na treh vitalnih področjih. Zaključki Evropskega sveta niso neka suhoparna direktiva. To so usmeritve, ki vplivajo na delo in življenje vseh evropskih institucij in tudi vseh držav članic. Vedeti morate, da Evropski svet deluje na specifičen način, nobene druge institucije na planetu ni, ki bi bila kakorkoli temu podobna, da se zaključki sprejemajo soglasno, kar seveda pomeni, da se lahko tudi spreminjajo samo soglasno. In ko je neka stvar v zaključkih Evropskega sveta, je to bistveno večja in težje spremenljiva zadeva, kot pa je, recimo, ustavno besedilo kakšne od držav članic, za spremembo katerege potrebujete dvotretjinsko soglasje v parlamentu. Za to, da spremenite neke usmeritve, ki jih je sprejel Evropski svet soglasno, potrebujete soglasje. Predstavljajte si delo v krogu 27-ih predstavnikov ali predsednikov vlad in 27-ih držav 27., kjer lahko vsak blokira vsako besedo, vsak stavek in kjer ima potem tudi vsak pravico veta na spremembe. V teh zaključkih so besede, okrog katerih je usklajevanje potekalo leta, tudi razprava na plenarnem zasedanju je potekala ure, zato ker so to težke besede, ki pomenijo marsikaj, med drugim spremembe v navadah in načinu življenja Evropejk in Evropejcev v prihodnjih letih. Ti zaključki Evropskega sveta bodo vedno nosili slovenski pečat, ker so bili sprejeti v času slovenskega vodenja Sveta Evropske unije in Evropskega sveta. Pomena nekaterih zavez se širša evropska javnost ne zaveda, še manj se tega zaveda slovenska javnost, ker je na nek način tudi težko razumeti to relativno komplicirano delovanje Evropske unije. Vendar trditi, da je bilo to sprejeto nekje drugje, ne pa na Evropskem svetu, ki ga je vodila Slovenija, je dokaz bistvenega nepoznavanja stvari, kot potekajo v Evropski uniji. Ampak, glede na to, da to ni tako enostavno razumeti, bo najbrž trajalo še nekaj časa preden bo to spoznanje prevladalo. Pred nekaj dnevi sem predstavljal te zaključke v Evropskem parlamentu. Lahko rečem, da je bila situacija zelo podobna, vse večje vplivnejše poslanske skupine v evropskem parlamentu so te zaključke pozdravili kot korak naprej, seveda pa je bilo s strani nekaterih marginalnih veliko kritik, ki so letele tudi na stvari, ki jih v teh zaključkih pravzaprav ni, skratka slika je marsikje podobna. Razpravljalo se je o zadevah, ki niso bile tema Evropskega sveta in o zadevah, ki niti niso v pristojnosti evropskih institucij. Deloma je bila ta slika tudi v tej dvorani. Še posebej me moti to, da želijo nekateri zreducirati ambicije slovenskega predsedovanja samo na Zahodni Balkan. Da ne vidijo ali pa niso sposobni videti, da je svet nekaj drugega ali pa nekaj širšega, da je Evropska unija nekaj širšega in da je to ena od regij in tudi eden izmed problemov, ki jih imamo. Velik uspeh slovenskega predsedovanja ali pa velik uspeh tega, kar se je zgodilo na Evropskem svetu, je ravno to, da smo uspeli ključne vsebine, ki so prevladale na Evropskem svetu zaščititi pred "raznoraznimi" stranskimi predlogi, ki bi na koncu povzročili to, da bi se razpravljalo o drugih stvareh. Ključnih zadev, ki pa jih je bilo potrebno sprejeti zdaj, pa ne bi sprejeli. Če teh zaključkov v zvezi z Lizbonsko strategijo predvsem pa s podnebno-energetskim paketom ne bi sprejeli na tem Evropskem svetu in bi to čakalo do naslednjega, ki bo junija, bi zamudili vse roke, ki so vezani na ta mandat Evropskega parlamenta in Evropske komisije. Evropska unija bi se soočila s "fiaskom", ker naj bi na konferenco v Kopenhagnu decembra 2009 prišla s sprejetimi stališči oziroma s sprejetimi formalno veljavnimi ukrepi, za katere smo se zavezali lani in letos na Evropskem svetu. Posledica tega bi bila, da bi se možnosti za dosego globalnega dogovora in boj proti klimatskim spremembam in redukciji komisij toplogrednih plinov zmanjšala na minimum. Torej to, da smo nekje ujeti v to globalno časovnico, je v veliki meri narekovalo naš tempo pri delu za Evropski svet. Drugi razlog zakaj si nismo mogli privoščiti kakšnih eksotičnih razprav o temah, ki bi zagotovo pritegnile večjo pozornost javnosti in medijev pa je dejstvo, da v letošnjem letu poteka ratifikacija Lizbonske pogodbe. To je prvi in ključni politični cilj slovenskega in tudi francoskega predsedstva v letošnjem letu. Lahko sprejmemo veliko stvari, si delamo obete za naprej vendar, če Lizbonska pogodba ne bo ratificirana, bo veliko teh obetov in načrtov avtomatsko padlo v vodo, ker bomo ponovno v institucionalni krizi, kot smo bili po negativnih referendumih vezanih na ustavno pogodbo oziroma na pogodbo o Ustavi za Evropo. Te stvari niso tako preproste in tudi niso tako nepredvidljive in tudi niso tako neznane temu Državnemu zboru. Državni zbor je soglasno podprl pet prioritet slovenskega predsedovanja in prva prioriteta je politična prihodnost Evropske unije. Dosežen je bil dogovor o vsebini. Pogodba je bila podpisana. Najpomembnejši formalni korak pa se dogaja zdaj to z ratifikacijo. Šest držav članic je pogodbo ratificiralo, še enaindvajset jih mora to storiti, ena od teh bo imela referendum. V predlogih, kaj bi se vse obravnavalo na različnih sestavah Sveta unije pa tudi na Evropskem svetu je bilo veliko tem, ki lahko tako ali drugače negativno vplivajo na procese ratifikacije v posamičnih državah članicah, ker se tudi domače popolnoma in te nacionalne teme velikokrat vežejo na postopek ratifikacije. Zdaj imamo dva takšna primera - Slovaško in Poljsko, kjer se zaradi notranjepolitičnih razlogov proces ratifikacije komplicira. Dogovor znotraj Evropskega sveta pa tudi splošna logika govorita, da nič od tega, kar bi lahko ogrozilo proces ratifikacije, v kateri koli državi, v kateri koli državi, tudi najmanjši Malti, recimo, če bi bil to še problem, na srečo ni več, je enako nevarno kot če bi se poslovili od celotnega projekta, v tem smislu. Torej to leto 2008 ni običajno leto kar se tiče možnosti za to, da bi majhni skakali visoko in delali hrup in si delali reklamo. Problem majhnih ni njihova velikost. Problem majhnih so njihovi kompleksi. Sem hotel reči gospodu Lahovniku, vendar ga ni tukaj. To občutljivost je potrebno upoštevati. Ta občutljivost bo seveda tudi problem v drugi polovici tega leta, ko bo Francija predsedovala. Računamo pa, da bo večji del te naloge rešen do konca slovenskega predsedovanja in da bomo imeli za sabo uspešno izpeljan referendum na Irskem in da bo približno 20 držav članic pogodbo tudi ratificiralo in se bo lažje zadihalo. Nekaj jih bo ostalo. Nekaj novih problemov se bo pojavilo, vendar upajmo, da bo vse dobro. Torej, kuriti z razpravami, ki bi dvignile veliko prahu, ki bi seveda temu posledično dale tudi več objav v "klipingih" o slovenskem predsedstvu, bi bila najslabša možna usluga, ki si jo Slovenija lahko privošči zase in tudi za celotno Evropsko unijo. Glede realnosti naj povem, da je ta Evropski svet v veliki meri odkljukal dve oziroma tri prioritete slovenskega predsedovanja. Okoljsko-energetski paket. Ključne usmeritve so bile sprejete. Junija nas čaka še nekaj nadaljnjih korakov. Vendar časovnico imamo in imamo tudi dogovor o principih. Lizbonska strategija. Uspešno smo zagnali drugi cikel z bistveno manj težav, kot so jih nekateri pričakovali. Ob pohvalah socialnih partnerjev. Nekdo je citiral pripombe vodje poslanske skupine, socialista v Evropskem parlamentu, gospoda Šulca. Velik del teh predlogov Evropskega parlamenta je bil tako ali drugače upoštevan. Na Evropskem svetu je od zadnjih volitev na Cipru tudi predstavnik oziroma predsednik ene od države, ki mislim da prvič odkar Evropska unija obstaja, prihaja iz komunistične stranke in se tako tudi imenuje. Tudi ciprski predsednik je dejal, da je socialni vidik Lizbonske strategije v tokratnem ciklu daleč, daleč najbolj poudarjen od vseh razprav in vseh zaključkov, sprejetih v zvezi z Lizbonsko strategijo doslej. Nikakor ni res, da je socialna dimenzija zapostavljena. Je pa poudarjeno to, kar je Lizbonska strategija utemeljila že na samem začetku in bo vedno, dokler bo obstajala, to pa je, da je možno uspešno socialno politiko voditi samo na podlagi gospodarske rasti. Samo gospodarska rast ustvarja realno podlago za blaginjo in za odpiranje novih delovnih mest. To je Evropska unija v celoti v zadnjih treh letih dokazala. Glede na razprave, ki so se odvijale, bi dejal še to, da je treba vsaj pri ključnih stvareh ločiti, kaj je pristojnost in kaj je domena Evropske unije in seveda s tem tudi doseg države, ki vodi Svet Unije, in kaj je pristojnost držav članic. Veliko primerjav lahko damo, da ilustriramo ta razmerja, ena pa je tista, ki mora delovati, tudi če se ne razume drugih stvari - proračun Evropske unije obsega približno 1% bruto domačega proizvoda Evropske unije, 1%! O vseh ostalih 29% se odloča v nacionalnih parlamentih, kot je slovenski in v drugih, ko se sprejemajo proračuni. Razmerje med pristojnostmi ni povsem takšno, ampak v veliki meri sledi temu. Torej misliti, da lahko Evropska unija z instrumenti, ki so dogovorjeni ali pa že sprejeti, vpliva na vse, je velika iluzija. Kar pomeni, da je velika iluzija tudi misliti, da lahko država, ki vodi Svet Evropske unije, vpliva na vse te stvari. Na zadeve, ki so v skupni pristojnosti, o katerih se sprejemajo skupne odločitve, je vpliv zagotovljen, vendar ga je možno izvajati samo tako, da prepričaš tudi druge, in to ne večino, ampak pri odločitvah Evropskega sveta vse, potem je vsak korak naprej dosežek. Bil sem nekoliko razočaran, ko sem na dveh ali treh razpravah tu poslušal o tem sestanku v Londonu, kamor Slovenija naj ne bi povabili, ko se je razpravljalo o krizah na finančnih trgih. Mi smo to zelo jasno pojasnili takoj na začetku in tako je pisalo tudi v vseh zapisih v vseh tujih medijih, ki so o tem poročali, da to ni bil sestanek, ki bi bil kakorkoli vezan na pristojnosti Evropske unije. To je bil usklajevalni sestanek štirih držav članic skupine G-8 za sestanek, ki bo v drugi polovici leta. Evropsko komisijo smo na ta sestanek poslali zaradi tega, ker želimo, da se nekatera izhodišča, predvsem vezana za okoljsko-energetski peket, pojavljajo tudi na tem sestanku, in da, če je mogoče, tudi ta sestanek skupine industrijsko najbolj razvitih držav na svetu, zagotovi neke podlage za konferenco v Kobenhavnu glede na naše ambicije, da s tem doseže premik ali pa preboj za naslednji globalni dogovor o klimatskih spremembah. Torej nekdo, ki kljub temu, da so stvari pojasnjene, še vedno vztraja na svoji interpretaciji, ker se mu ta zdi v redu ali pa ker se mu ta zdi škodljiva za Vlado, je nekoliko neresen. Minili so trije meseci od takrat, velikokrat je bilo to povedano in vsak pismen bi te stvari lahko prebral. To kar je vezano na krizo finančnih trgov in na reakcijo Evropske unije, je Slovenija v času od kar vodi Svet Evropske unije, usklajevala v Ecofinu, tudi na sestankih Evropske centralne banke, na katerih je sodeloval dr. Bajuk, finančni minister. In Evropski svet je enostavno te zaključke potrdil in dal tudi priznanje našemu finančnemu ministru, ki je v predhodnih usklajevanjih dosegel, da ni bilo kakšnih velikih odprtih dilem, ker če bi o tem bile še odprte dileme na Evropskem svetu, bi tudi ta razprava lahko ogrozila ključni cilj, ki smo ga imeli v okoljsko-energetskem paketu. Glede ostalih tem, ki bi lahko bile ali pa, ki se nekaterim zdijo aktualne ali pa najbolj pomembne in bi lahko bile na dnevnem redu Evropskega sveta. Teh predlogov je bilo veliko, iz različnih strani. Številne, tudi zelo ugledne Evropske svetovne, globalne, nevladne institucije, tudi vlade nekaterih neevropskih držav, so predlagale različne teme, ki naj bi se obravnavali na Evropskem svetu. Seja bi morala trajati tri leta, če bi hoteli uvrstiti samo nekatere ključne na ta dnevni red. Jaz si štejem za uspeh, da smo stvari, tam kjer je šlo za resne predloge, uspeli kanalizirati v druga delovna telesa sveta, kjer se obravnavajo ali v druge sestave Evropskega sveta, in da smo tiste, ki so se dale rešiti tako in drugače, rešili z drugimi instrumenti. Glede Tibeta. Slovensko predsedstvo je že v času, ko je potekal Evropski svet, uskladilo izjavo vseh držav članic, ki je bila objavljena, vsaj omenjena je bila tudi v naših medijih, tako da bi bilo to težko spregledati. V nekaj dneh smo dosegli enotno stališče do tega vprašanja. Olimpijske igre na Kitajskem. Uskladili smo stališča ministrov za šport, šolstvo in predsednikov nacionalnih olimpijskih komitejev Evropske unije na neformalnem srečanju, ki je potekalo v času planiških poletov v Sloveniji. Glede Kosova. Največja bojazen, ki je obstajala v Evropski uniji je bila ta, da bodo dogodki na Zahodnem Balkanu, tudi na Kosovu, časovno tako sovpadali, da se Evropski svet enostavno tej temi ne bo mogel izogniti. Kar je seveda tudi ogrozilo ključni cilj, ki smo ga imeli za sejo Evropskega sveta. Na srečo je Svet Evropske unije za splošne in zunanje zadeve v sestavi zunanjih ministrov to vprašanje rešil prej. Razen nekaterih poslancev slovenske opozicije obstaja v evropski javnosti soglasna ocena, da je bilo ravnanje s tem dosjejem v času slovenskega predsedovanja doslej najboljše možno. Dosegli smo enotno podporo vsem tistim praktičnim ukrepom, ki jih lahko izvede Evropska unija, ob dejstvu, da sami veste kakšne težave imajo s tem vprašanjem nekatere države članice Evropske unije. Kljub temu je bilo pridobljeno tudi njihovo soglasje za te ukrepe. Ni časa, da bi se spuščali v podrobnejši opis v zvezi s tem. Glede Zahodnega Balkana. Ravno danes se začenja v Sloveniji neformalno srečanje zunanjih ministrov Evropske unije. Na tem srečanju sodelujejo tudi znani ministri in drugi predstavniki Vlad držav iz regije zahodnega Balkana, kjer bo to seveda ena od osrednjih tem. Ni bilo nobene potrebe, da bi iste stvari podvajali in da bi tlačili to temo na Evropski svet, ker ni bilo prostora, niti pomladanski Evropski svet ni namenjen tem temam. Poleg tega bi pa ravno to odvrnilo pozornost tega, da se Slovenija s to temo ukvarja, ker je bolje, da to temo obravnavamo v Sloveniji. Glede socialne slike v Evropski uniji. Še enkrat, je treba biti pošten. Slika ni črno-bela in če pogledate zaključke Evropskega sveta, je, mislim da, ta slika tudi zelo uravnoteženo predstavljena. Po eni strani je res, da delež, zdaj govorim za Evropsko unijo v celoti in za celotno statistiko, delež stroškov plač v Evropski uniji v primerjavi z drugimi stroški nekoliko pada. Tukaj imajo evropski sindikati, ki na to opozarjajo, prav in v zvezi s tem ni kakšne velike politične delitve ali pa razlike v Evropskem parlamentu ali pa v Evropski uniji. Vsi, morda z izjemo ene politične skupine v evropskem parlamentu, na to dejstvo opozarjajo kot na problem. Na to, da je to problem je dokaj soglasno opozoril tudi socialni vrh oziroma tripartitni socialni vrh, ki je potekal pred Evropskim svetom. Po drugi strani ne smemo zanemariti, da je visoka gospodarska rast, ki je bila dosežena v prvem ciklu prenovljene lizbonske strategije od leta 2005 v Evropi ustvarila na novo na milijone delovnih mest, da je zaradi tega, ker toliko milijonov ljudi več dela, zmanjšan pritisk na nekatere socialne transfere, da to je omogočilo nekatera prestrukturiranja in reforme in ustvarjanje podlage, ki v tem trenutku neke globale ekonomske nestabilnosti v svetu Evropski uniji omogoča bistveno trdnejše materialne temelje ali pa stvarne temelje za soočanje s temi izzivi kot pa v primeru, če tega ne bi bilo. Če bi se Evropska unija soočila s cenami nafte preko 100 dolarjev za sodček, s temi cenami hrane kakršne so zdaj in s temi vplivi krize predvsem na ameriškem finančnem trgu leta 2005, ko so bili ti podatki drugačni, ko je v večini evropskih držav ali pa največjih evropskih držav problem brezposelnosti bil eden od prvih, ko je bila nizka ali pa bistveno nižja gospodarska rast, bi bile te posledice bistveno večje in na koncu bi se to odrazilo tudi v bistveno slabši socialni sliki v Evropski uniji. Tako pa je bilo doseženo neko soglasje, kjer ni kakšne večje politične delitve, da je ravno Lizbonska strategija in uspeh Lizbonske strategije v tem prvem obdobju po prenovi leta 2005 tisto, kar na nek način predstavlja odgovor na izzive teh turbolenc v globalni ekonomiji tudi za naprej in kljub nekaterim glasovom, ki so se slišali tudi v evropskem parlamentu, češ, da je čas takšen, da je treba zamrzniti vse reforme in počakati kaj bo, je velikanska podpora temu, da se s temi reformami nadaljuje in da se dejansko Evropska unija usmeri v tiste ključne točke, ki lahko dolgoročno Evropsko unijo, tako kot je bila želja leta 2000, ko se je Lizbonska strategija prvič oblikovala, naredijo za najbolj konkurenčno okolje na svetu. In ravno v tem obdobju izvajanja prvega cikla se je prvič zgodilo, da je vsaj v nekaterih sektorjih produktivnost v Evropski uniji prehitela produktivnost v Združenih državah, kar je bilo še leta 2000 neka iluzija. Vezano na to socialno dimenzijo Lizbonske strategije je bilo postavljeno tudi vprašanje glede "flexsecurity" oziroma tako imenovane prožne varnosti. Prožna varnost je pristop, ki v Evropski uniji na nek način dobiva zdaj tudi formalno domovinsko pravico. Če smo še pred nekaj leti govorili o prožni varnosti, kot o nekem uspehu Danske in še nekaterih drugih, predvsem skandinavskih držav, je v tem trenutku preko polovice držav članic ta princip prožne varnosti osvojila, kot enega od ključnih korakov ali pa prijemov pri reformi trga dela. Se pravi, bistveno bolj fleksibilen trg dela, kjer je sicer lažje zgubiti službo, vendar pa je tudi lažje dobiti novo, po možnosti boljšo in kjer obstajajo realne oblike pomoči v času brezposelnosti. To v tem trenutku še ni nekaj čemur bi lahko rekli splošni socialni model Evropske unije, lahko pa rečemo, da gremo s precej hitrimi koraki proti temu. To je, ne v celoti, ampak v veliki meri, podprto tudi v dialogu evropskih socialnih partnerjev na tripartitnem socialnem vrhu, kjer so bili še lansko leto, ko je Slovenija prvič sodelovala, kot naslednja predsedujoča, bistveno večji pomisleki, kot pa se to dogaja danes. Tudi v Evropskem parlamentu, v tej razpravi, ki se je razvila v sredo, po našem poročilu, je ta dimenzija dobila ustrezno podporo. Ob koncu še nekaj glede Unije za Sredozemlje oziroma zdaj je uradni naziv: Barcelonski proces: Unija za Sredozemlje. Je skovanka, ki tudi z imenom kaže na to, da gre za nadgradnjo nečesa, kar je že obstajalo. Kot veste je evropska sosedska in širitvena politika ena od petih prioritet slovenskega predsedovanja. Ta prioriteta se ne imenuje samo Zahodni Balkan; to je bilo rečeno v najmanj 10-ih razpravah. Zahodni Balkan je del te prioritete. Jasno je, da zaradi aktualnosti dogodkov na Kosovu, v Srbiji, dejstva, da slovensko predsedovanje s to prioriteto, ki pa je tudi prioriteta tria, se pravi: Portugalske, Nemčije in Slovenije, sovpada z nekaterimi dogodki, ki so bili več ali manj neizogibni in da to dejstvo zato potiska Zahodni Balkan znotraj te prioritete na vrh in okoli tega že vsaj eno leto ni bilo kakšnih velikih dilem in smo se s tem tudi resno spopadli. Vendar pa je evropska sosedska in širitvena politika nekaj, kar je bistveno več od Zahodnega Balkana. Zahodni Balkan pravzaprav ni več soseščina Evropske unije. Če pogledate na zemljevid vidite, da je zahodni Balkan nekaj, kar je obkroženo z Evropsko unijo. Zahodni Balkan je tudi območje, ki ima kot edini del sosedstva ali pa nečlanstva, na nek način formalno obljubljeno evropsko perspektivo v smislu polnopravnega članstva. To je bilo prvič sklenjeno v Solunu leta 2003 in potem še nekajkrat ponovljeno v različnih zaključkih, različnih formatov evropskih institucij, predvsem Evropskega sveta. Ampak Evropa ima skoraj pol milijarde prebivalcev. In strateški interesi Evropske unije niso omejeni samo na zahodni Balkan. Sredozemlje z velikim delom Afrike je ena od bistveno večjih skrbi, kot pa je Zahodni Balkan gledano dolgoročno. Tudi Ukrajina in Gruzija in cel vzhodni del tja proti Črnemu morju predstavlja dolgoročno večji izziv od Zahodnega Balkana. Kar je Zahodnega Balkana je, vsaj osnovna strategija, jasna in Evropska unija je tukaj enotna. Državne članice so že leta 2003 odločile, da bomo probleme na zahodnem Balkanu reševali v luči evropske perspektive, v luči polnopravnega članstva držav zahodnega Balkana v Evropski uniji, kar pomeni, da so tudi inštrumenti znani. Od raznih ukrepov, kot so liberalizacija viznih režimov, prostotrgovinskih sporazumov, do sporazumov o pridružitvi in stabilizaciji, ki so jih nekatere države že podpisale, do začetka pogajanj harmonizacije pravnih redov in polnopravnega članstva. Glede časovne dimenzije so stvari še zelo odprte, glede končnega cilja pa ne. In na voljo so inštrumenti, na voljo so sredstva, na voljo so administrativne kapacitete, ki jih ima Evropska unija in ta problem se bo reševal. Glede sredozemske dimenzije evropske sosedske politike ali pa vzhodne dimenzije, pa stvari niso tako preproste. Tukaj obstajajo velike razlike med državami članicami, glede evropske perspektive držav iz sosedstva, bodisi v Sredozemlju, bodisi na vzhodu, ki si želijo postati člani oziroma članice Evropske unije. Tukaj pa ni nobenih, ni še nobenih končnih zaključkov, niti glede držav, kot je, recimo, Ukrajina. Pri eni od držav, za katero je bila ta odločitev že sprejeta, to je Turčija, so se mnogi pomisleki pojavili na novo. Torej je neizogibno, da se katerokoli predsedstvo, tudi slovensko, ukvarja tudi s tem problemom. Mi se seveda ukvarjamo. Bilo bi povsem nerealno misliti, da se da na te stvari pozabiti. Ideja o tem, da se ustanovi neka nova tvorba, ki so ji francoski avtorji na začetku dali ime Sredozemska unija, je vnesla veliko nemira v evropski prostor. Po eni strani ni bilo nikogar, ki ne bi prepoznaval in pripoznaval potrebe, da barcelonski proces, ki je predstavljal prej neko ohlapno obliko tega sodelovanja, potrebuje nadgradnjo v smislu zelo konkretnih projektov, ki jih je treba izpeljati. Tudi glede na dejstvo, da je za ta del evropske sosedske politike v proračunih Evropske unije na leto namenjenih približno milijarda evrov in da se del teh sredstev doslej niti ni porabilo, ker ni bilo uporabnih projektov in jih je bilo zelo težko uskladiti. Na drugi strani pa je bilo jasno, da ni možno začeti zdaj nekega projekta, ki bo dobil na koncu tudi svoje institucije in svoj proračun, na ta način, da vključiš v ta projekt samo del Evropske unije. Slovenija neposredno s tem niti ne bi imela večjih težav, ker je sredozemska država in bi bili v vsakem primeru zraven. Težave pa bi nastale z vsem drugim. In ko sem predstavljal prioritete slovenskega predsedovanja, glede na to, da je bilo neko vprašanje, češ, to pa je zdaj nek rezultat, ki so ga izpogajali drugi - ko sem predstavljal prioritete slovenskega predsedovanja v Evropskem parlamentu januarja, sem zelo jasno povedal, da Slovenija nasprotuje temu predlogu, da smo proti podvajanju institucij, da smo proti novim tvorbam, ki bi vključevale samo del članic Evropske unije, in da v času slovenskega vodenja tega projekta ne bomo podprli. Seveda ga tudi ne bi bilo možno izpeljati brez tega, da - glede na to, da se je računalo, da nekatere evropske institucije v tem sodelujejo, brez te podpore. In to naše stališče je v razpravi v Evropskem parlamentu, kjer je razpravljalo 50 poslancev Evropskega parlamenta, januarja dobilo skoraj soglasno podporo. Mimogrede, ko smo predstavljali prioritete slovenskega predsedovanja, kjer se je v razpravi oglasilo več kot 50 poslancev Evropskega parlamenta, smo dobili podporo praktično vseh političnih skupin in vseh poslancev, razen dveh, eden je bil iz ekstremne levice, druga pa je bila poslanka Liberalne demokracije v Evropskem parlamentu. Ampak to samo mimogrede. Skratka ta zaključek oziroma ta izjava, ker če pogledate zaključke Evropskega sveta boste videli, da imajo ti zaključki 36 točk in da v nobeni od teh točk ni Barcelonskega procesa: Unija za Sredozemlje. To je posebna izjava, ki smo jo uskladili in sprejeli in v katero so vključeni elementi, ki jih je slovensko predsedstvo januarja v Evropskem parlamentu postavilo kot pogoj za to, da gremo s tem projektom naprej. To pa so, da projekt ne podvaja institucij in da vključuje vse članice Evropske unije. In na to je na koncu pristala tudi Francija in to je bilo soglasno sprejeto. Hkrati je bil dosežen dogovor, ki ni formuliran v izjavi, ker za to tudi ni bilo potrebe, da na junijskem Evropskem svetu, poleg tega da bo na tem svetu znotraj te teme zagotovo tudi Zahodni Balkan, posebej naslovimo tudi vzhodno dimenzijo. S tem ko je Francija dala ta predlog, ki je pač na koncu doživel tak rezultat, ki sem ga prej opisal, se je seveda sprožila razprava o ravnotežju. To je pomembna razprava. Nenazadnje te odločitve vplivajo tudi na to, kako se iz evropskega proračuna delijo sredstva, ki so namenjena za sosedsko politiko. Ta razprava o ravnotežju je seveda pripeljala do rezultata, ki je bil neizogiben. Da se z enako skrbjo naslovi tudi ostali del sosedstva Evropske unije in zadolžili smo, ne Nemčijo, kot je tukaj nekdo napačno rekel, ampak Poljsko, da pripravi nekoliko bolj konkretna izhodišča, ki jih bomo usklajevali v času do Evropskega sveta v juniju. Ob koncu mi dovolite, da še enkrat ponovim katere so prioritete slovenskega predsedovanja. Prva prioriteta je politična prihodnost Evropske unije. To je ključna politična prioriteta vodenja Sveta Evropske unije v celotnem letošnjem letu. Večji del te prioritete pada na naša ramena, ker se bo zgodila večina ratifikacij, vključno z referendumom na Irskem, v času slovenskega vodenja Evropske unije. Tej prioriteti so po logiki stvari podrejene vse ostale. Skratka, nič od uresničevanja ostalih prioritet ne sme strateško ogroziti te prve. Ker če jo ogrozimo, potem je na tehtnici bistveno več kot znaša teža katere koli od ostalih prioritet. Druga prioriteta je okoljsko-energetski paket. In zakaj je to tako pomembno za Evropsko unijo in za svet v celoti, sem skušal razložiti že uvodoma pa tudi prej. Mi smo tukaj vezani tudi na globalno časovnico in če tukaj Evropske unija ne bo potegnila s svojim zgledom, potem globalnega dogovora ne bo. In kolikor ne bo Evropska unija kriterije, ki jih je zdaj uveljavila oziroma ki jih bo do konca, tudi konkretno, s sprejetjem celotnega paketa uveljavila za države članice, uporabila tudi v predlogih za globalni dogovor, tudi ne bo uspešna. Vse te kriterije: pravičnosti, sorazmernosti, ki smo si jih določili zase, da bo paket realen, bo treba ponuditi tudi ostalim. Kar pomeni, da bodo bogatejši, in Evropska unija je tukaj seveda med bogatejši, morali prevzeti nase večje breme v prihodnje. To je edina garancija za uspeh. Tretja prioriteta Lizbonske strategije, kjer smo delo z lansiranjem drugega cikla, več ali manj v celoti opravili za naš mandat, je še nekaj nadaljevanja, ampak ključna stvar je opravljena: Evropska sosedska in širitvena politika. Prvi del izziva smo s tem, da smo našli formulo za sprejemljiv koncept nadaljevanja Barcelonskega procesa in Mediteranske unije tudi v glavnem opravili. Vsaj v prvem delu smo relativno uspešno izpeljali odnos ali usklajevanja stališč Evropske unije do krize na zahodnem Balkanu. Čaka pa nas še drugi del. Skratka, tukaj smo nekje na polovici, nadaljevali bomo tudi z vzhodno dimenzijo sosedske politike. Potem imamo še zadnjo, peto prioriteto, to je medkulturni dialog, ki je prioriteta celo leto, tudi francoskega predsedovanja. Tukaj smo začeli z odmevno prireditvijo v Sloveniji, številne prireditve potekajo, zelo dobro pa smo motivirali tudi Evropski parlament, ki je prevzel nase velik del izvedbe te prioritete. Torej, toliko tudi o tem, kljub temu, da danes ni. Nismo predlagali te točke in te razprave zato, da bi razpravljali na sploh o slovenskem predsedovanju, ampak zgolj o poročilu z [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Enako velja tudi za predstavnike Vlade. Prijava teče. Prijavljena sta dva razpravljavca, prav tako tudi predsednik Vlade. Zato je čas za posameznega razpravljava. 3 minute. Izvolite prosim. Gospod mag. Cvikl.
Hvala lepa. Da ne bo ostalo neodgovorjeno. Gospod predsednik Vlade je rekel, da je bila ta odločitev okoli Unije za Sredozemlje, ena tako rekoč stanskih odločitev Evropskega sveta. Bi se z vami strinjal. Vendar, če pogledamo medije in to ne samo domače, predvsem tuje medije, potem se boste verjetno strinjali z menoj, da je poleg izgradnje francosko-angleške osi to verjetno glavna politična iniciativa v Evropski uniji v tem letu. In vodijo Francijo. Dobro je, da je Merklova ob robu CeBIT-a, dosegla s Sarkoziyem dogovor o tem stran in pol dolgem dokumentu, ki smo ga poslanci, člani parlamentarne unije uspeli dobiti, in ki je tudi zapisan v internem dokumentu Vlade Republike Slovenije. In dobro je, da so vse države zahodnega Balkana vključene v iniciativo Unija za Sredozemlje. Vprašanje je samo, kdo je to dosegel. Vi kot predsedujoči ali na sestanku gospa, ki je bila predsedujoča v letu 2007. Prav tako se strinjam z vami, da je dobro, da ste govorili o finančni stabilnosti. Vendar ponovno. Kdo je dal pobudo za sestanek, če hočete EU-4 ali G-4 na temo finančne stabilnosti? Predsednik Janez Janša? Ne. Prvi minister Velike Britanije, Gordon Brawn. In za zaključek. Nekdo je danes rekel, da je slovensko predsedstvo dobro, in da je pravzaprav bilo avstrijsko predsedstvo nekako popolnoma neprimerno mlačno. Naj spomnim, kancler Schuessel je 1. januarja skliceval sestanke na temo plinske krize. Gospod Janez Janša, na sestanek, na temo finančnih stabilnosti, zato ker je to bil preveč zapleten sestanek, ni bil niti povabljen. Gospod Barosso je izsilil, da je bil povabljen. Zato reči in omaloževati avstrijsko predsedstvo ali celo posamezne bivše predsednike vlad, je povsem neprimerno. Evropska unija ima veliko izzivov, vendar v času tega evropskega predsedovanja, predvsem socialna dimenzija in dimenzija finančne stabilnosti nista dovolj poudarjeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Grims.
Hvala za besedo. Po vsem tem obdobju, pa tudi po današnji predstavitvi argumentov in poročila Vlade je povsem jasno, da Slovenija dobro vodi Evropsko unijo in da so tudi uspešno izpeljana vsa dosedanja zasedanja, vse ključne odločitve, vključno seveda s spomladanskim zasedanjem Evropskega sveta. Žal pa je treba ob tem opozoriti na to, čemur smo bili ravnokar priče, to je neskončno kalimerovstvo dela opozicije, ki je bila povabljena, da skupaj z Vlado vodi Evropsko unijo, kajti v očeh tujine Slovenija predseduje Evropski uniji, pa je takrat, ko je bilo načeto vprašanje zaupnice, to arogantno zavrnila. Še več, predlagala je, da bi Slovenija kar prepustila svoje vodenje naslednji državi, se pravi, Franciji; to je bilo kar nekajkrat omenjeno v tistem obdobju. Danes seveda nihče več na to noče niti pomisliti. Mislim, da se tu zelo jasno kaže, da je bila odločitev koalicije, ki je podprla vodenje Evropske unije in je podprla Vlado Republike Slovenije v sedanji sestavi pri tej odločitvi, pravilna, dobra za Slovenijo. In obenem lahko samo še izrazimo obžalovanje za vse te neskončne poskuse, da bi se doma, in kar je še posebej žalostno, v tujini, zmanjšalo pomen tega našega skupnega vodenja Evropske unije kot celote. Namreč, na ta način jemljemo ljudem tisto iskreno veselje nad tem izjemnim dosežkom Slovenije, ki je enkraten v zgodovini, kajti s potrditvijo Lizbonske pogodbe Slovenija nikoli več ne bo čisto sama vodila celotne Evropske unije. In iz tega razloga je to nekaj, kar jemlje pravzaprav tisto največjo vrednoto, ki jo vsak državljan v sebi premore, to je, vrednoto domoljubja. In zakaj to opozicija tako počne, naj sama razčisti pri sebi. Je pa to v veliki meri primerljivo s tistim stalnim poskusom zniževanja vrednosti zmage v slovenski vojni, v vojni za Slovenijo, v osamosvojitvi Slovenije, in pravzaprav je na nek način prav simbolno, da tudi oseba, okoli katere se je večina razprav žal vrtela "ad personam", mnogo manj po vsebini, je ista - gre za predsednika Vlade, gospoda Janeza Janšo. Tu je nepotrebno reči, da bi bilo dobro vsaj v drugi polovici prenehati tudi s strani opozicije izkoriščati vse sile, ki jih imajo doma in v tujini, tu mislim tudi na kakšno evropsko poslanko, za to, da se meče slabo luč na Slovenijo, zato da bi se pač naredilo škodo obstoječi Vladi, ker se bližajo volitve, s tem da bi vsi izhajali enotno iz ene same ocene - da je Slovenija, ko vodi Evropsko unijo, pomemben člen mednarodne skupnosti in da gre za enkratno priložnost [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa.
in da bi jo [[...]]
Besedo ima gospod predsednik Vlade. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Vse odločitve, ki so bile sprejete od 1. januarja letos in ki jih je sprejemala Evropska unija in ki imajo kakršnokoli veljavo in so vezane na reakcije Evropske unije, pa tudi držav članic, na to nestabilnost ali pa krizo na nekaterih finančnih trgih. Vse te odločitve so bile sprejete na organih, ki jih je Slovenija vodila ali pa jim je celo predsedovala. Najpomembnejše ali pa 99% najpomembnejših na organih, ki jih je Slovenija vodila in kjer je tudi oblikovala ali pa sooblikovala te zaključke. Na tem sestanku štirih držav članic G8 v Londonu ni bilo sprejetih nobenih zaključkov. Če je bil sprejet kakšen zaključek, ki ima veljavo tudi za nas in ga kdo pozna, naj mi ga citira. Moram razočarati gospoda Cvikla, da tudi na naslednji sestanek držav članic G8 Slovenija ne bo povabljena, ker žal ne spada med osem največjih industrijskih držav in da bo to najbrž še naslednjih 50 let podobno. Tako, da lahko gospod Cvikl razpravo, ki jo je imel tukaj spravi še za naslednja leta, če bo poslanec v tem Državnem zboru. Kar se tiče odmevnosti tega Evropskega sveta, je pa možno eno temo izvzeti in reči, da je bila glavna. Jaz sem sam v času zasedanja sodeloval na treh tiskovnih konferencah, na vseh je bilo nekaj sto novinarjev, mediteranska unija je bila povsod eno vprašanje in odgovor je bil isti in to sploh ni bila tema, glede na to, da smo zadevo uskladili, tema bi bila, če bi se Evropska unija razšla. Ker pa smo zadevo uskladili, to pač ni odmevalo. Da je bila to glavna tema, da je to glavna politična iniciativa v Evropi, v letošnjem letu, lahko trdi samo nekdo, ki evropskih medijev sploh ne spremlja oziroma bere. Če bi jih, bi priporočil tudi branje francoskih medijev po predstavitvi prioritet slovenskega predsedovanja v Evropskem parlamentu in reakcij, ki so bile na tisti naš predlog in primerjava tega s tem, kar smo na Evropskem svetu dejansko sprejeli v zvezi z barcelonskim procesom.
Hvala lepa. Gospod mag. Cvikl imate postopkovni predlog v zvezi s to točko. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Dva proceduralna predloga sta. Prvi proceduralni predlog je, da glede na razprave in glede na predvsem dejstvo, da se ponovno omalovažuje zgodbo okoli Unije za Sredozemlje, črtamo pomemben del dokumenta "interno" ali pa, da ta dokument, iz tega dokumenta umaknemo določbo "interno". Namreč predsednik Vlade je o tem dokumentu ves čas govoril v teku razprave in seveda je zelo težko kontrirati temu, razen če seveda tudi sam ne kršim določb zakona o tajnih podatkih. Ampak nedvomno je tukaj zapisano, da sta predsednik Francije Sarkozy in kanclerka Angela Merkel Evropskemu svetu skupaj predstavila na podlagi pisnega prispevka, ki je bil predložen voditelju in ta pisni prispevek je temeljna politična iniciativa, ker predvideva tudi kopredsedovanje te mediteranske unije oziroma Unije za Mediteran. In drug proceduralni predlog se nanaša pa na razlago gospoda Grimsa. Lepo bi ga prosil, če nam seveda predstavi magnetogram iz razprave v Državnem zboru, v katerem se je predlagalo, da naj bi se predsedstvo preneslo na Francijo. Je pa res in to lahko gospod Grims dobi na MZZ-ju, da so bile pa pobude francoskega predsedovanja, da če predsednik Vlade res misli novembra odstopiti. Ni problem. Bo Francija predsedovala s 1. januarjem 2008. Tako da je malo zamešal točno kaj je bral. Dejstvo je, da v Državnem zboru Social-demokrati nismo nikoli predlagali umika predsedovanja. Je pa na pobudo predsednika Vlade, da predlaga Državnemu zboru celo razpravo o svojem odstopu oziroma zaupnici, na to seveda zelo natančno in hitro reagiralo francosko vodstvo in poreklo: "Ni problem, gospod Janez Janša, če ne želiš predsedovati mi vstopamo s 1. 1." In kot sem danes povedal vsebinsko to že počnejo, vsaj na nekaterih točkah [[...]]
Hvala lepa gospod mag. Cvikl.
Tako da jaz bi predlagal dva proceduralna predloga, da o njih glasujemo, umik točke "razno" in gospod Grims naj pove, kje je vir za to, kar je ravnokar povsem napačno in iz konteksta vzel. Očitno bere veliko zaupnih in drugih dokumentov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vaše pobude postopkovne za dva predloga ne morem sprejeti, kajti danes je bila na dnevnem redu informacija, s katero nas je predsednik Vlade seznanil, o tej je bila tudi razprava. Moram vam povedati mag. Cvikl, da ste zlorabil postopkovni predlog, dvakrat in ste razpravljali in tega vašega predloga ne morem sprejeti. Prav tako ni v tem dogajanju zdaj, ko je še čas razdeljen, nobenih replik. Zato ugotavljam, da se je Državni zbor z informacijo seznanil, zaključujem razpravo in tudi to točko dnevnega reda. Gospod mag. Cvikl, lepo prosim, zaključil sem točko in v zvezi s to točko ni več nobenih vprašanj niti predlogov. Nadaljujemo 9. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SUBVENCIONIRANJU DIJAŠKE PREHRANE V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Prosim? Eksaktno, če poveste predlog.
Zelo natančno [[...]]Poglejte gospod predsednik, gradivo ki smo ga dobili pravi: prilagamo gradivo točki in predlagamo, da Državni Zbor Republike Slovenije po zaključeni točki glasuje o naslednjem predlogu sklepa, ki se glasi "Državni zbor republike se na podlagi predstavitve zaključka razprave poslank in poslancev ter odgovora predsednika Evropskega sveta seznani z zaključki spomladanskega zasedanja Evropskega sveta." Sprašujem, ali to gradivo, ki je gradivo k točki in je bilo objavljeno v Poročevalcu še drži ali bomo o tem sklepu glasovali ali ne oziroma povejte [[...]]
Hvala lepa. Delovna telesa in kolegij predsednika državnega zbora je sklenil, da seja tako poteka in sam sem ugotovil na koncu, da je Državni zbor informacijo, ki je bila predvidena, od predsednika Vlade tudi sprejel in s tem še enkrat zaključujem razpravo o tej točki. Nadaljujemo 9. točko dnevnega reda - to je drugo obravnavo Predloga zakona o subvencioniranju dijaške prehrane v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. Besedo dajem predstavniku predlagateljev, gospodu Tanku za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsedujoči moram reči, da imate dobre živce. Pred seboj imamo zakon s področja šolstva. Zakon se nanaša na subvencioniranje dijaške prehrane, to materijo oziroma podobno materijo smo poskušali urediti do sedaj že nekajkrat, tudi v prejšnjem mandatu vendar vsi ti dosedanji poskusi so nekako klavrno končali, so propadli, ker jih prejšnja koalicija, ki so jo sestavljali predvsem liberalni in socialni demokrati, ni podprla. Očitno je takrat prevladalo preveliko gledanje predvsem na tiste kratkoročne finančne učinke pa finančne posledice, premalo pa so se vsi posvetili predvsem neposrednim, takojšnjim učinkom in tudi dolgoročnim učinkom, če bi se to področje uredilo. Probleme dijaškega prehranjevanja so obravnavale tudi že mnoge študije. S temi so bili poslanci tega in tudi predhodnega sklica, še posebej tisti, ki prihajajo s področja šolstva zelo dobro in podrobno seznanjenji, vendar kljub temu do resnega pristopa politike do urejanja tega področja ni prišlo. Sicer so tudi prejšnje koalicije v proračunih namenjale neka dodatna ali povečevale sredstva za dijaško prehrano, dodajale so nekaj bonbončkov, samo za to, da so pokrile oči, vendar do resnega pristopa, kot rečeno ni prišlo. Šele ta zakon je tisti, ki to področje ureja na zelo sistematičen način. Tako po področju vsebine, področju prostora, časa oziroma dinamike, sredstev, organizacije in tudi še s kakšnega drugega področja. Zavedamo se, da bodo spremembe oziroma da bo zakon prinesel na področje šolstva potrebne spremembe. Potrebne bodo tudi spremembe na drugih področjih, vendar bo zakon prinesel zelo velike, zelo očitne pozitivne učinke. Zakon prinaša financiranje oziroma sofinanciranje toplega obroka vsakemu dijaku, teh je trenutno nekaj čez 90 tisoč, v višini 2,42 evra dnevno za vsak topel obrok, ista višina subvencije, kot jo imajo študentje. Na letnem nivoju to pomeni približno 480 evrov za subvencije na dijaka, in to niso majhna sredstva. Vsi tisti, ki ste nekako socialno čuteči veste, da so ko so ta sredstva subvencij, ki bodo pripadala dijaku relativno velika, še toliko večja v primeru, če ima družina dva ali tri dijake istočasno. Treba je tudi povedati, da bo ta prvi, najtežji korak storjen v tem mandatu, kajti ministrstvo mora do 1. septembra pripraviti vse ustrezne podlage in tudi izpeljati, ministrstvo in izvajalci, vse potrebne postopke, da se bo ta projekt začel izvajati pravočasno. Lahko bo na marsikaterem področju prišlo do kakšnih težav. Ta uvajalni del je ponavadi zahteven, vedno se v njem vsi ne znajdejo najbolje. Vendar računam, da je šolska stroka tako močna, da bodo ti problemi minimalni. Ob tem pa bi se rad zahvalil vsem, ki so kakorkoli sodelovali pri oblikovanju besedila zakona, ki so sodelovali s svojimi pripombami. Marsikaj tega smo, ker je bilo to pozitivno, ker je izboljšalo besedilo zakona, tudi v teh predlogih upoštevali. Tudi za naprej v nadaljevanju računam, da bo izvajanje zakona prineslo marsikaj, in tudi tiste dobre predloge bomo ravno tako podprli. Hvala tudi vam za podporo.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval tudi Odbor za kulturo, šolstvo in šport kot matično delovno telo. Prosim predsednika mag. Branka Grimsa, da predstavi poročilo odbora.
Vsem lep pozdrav tudi v imenu Odbora za kulturo, šolstvo in šport, ki je na svoji seji dne 6. marca 2008 obravnaval Predlog zakona o subvencioniranju dijaške prehrane, ga podrobno preučil in sprejel tudi amandmaje k prav vsem členom zakona in dodal še enega, torej, to je novi 11.a člen. Glede pripomb, ki so bile dane s strani Vlade in Državnega sveta, so se predvsem dotikale možnosti izvajanja, to se pravi, načela, da naj bi se dobilo topel obrok v času pouka in praviloma znotraj šolskega prostora. In pa postavljalo se je vprašanje glede možnosti, da bi šole že v tem trenutku, vsaj večina šol, v celoti zadostile načelom, ki jih ta zakon predvideva. Kljub temu pa so bile temeljne rešitve sprejete praktično s konsenzom, kot rečeno, pa potrjeni tudi amandmaji k prav vsem členom in na koncu potrjeno tudi besedilo v drugi obravnavi, s čimer predlagamo Državnemu zboru, da ta zakon tudi sprejme. Kot najpomembnejšo novost, ki je bila sprejeta na odboru, pa bi podčrtal dejstvo, da se bo začel ta zakon uresničevati in s tem uvajati topel obrok že s prihodnjim šolskim letom, torej letošnjo jesen.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade za predstavitev stališča. Prosim, minister za šolstvo in šport dr. Milan Zver, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik Državnega zbora Republike Slovenije. Spoštovane poslanke in poslanci, dragi sodelavci! Torej, Vlada ima še enkrat priložnost, da podpre Predlog zakona o subvencioniranju dijaške prehrane, kot ga je predlagala skupina poslancev. Ugotavljamo, da ta zakon uresničuje tisto, kar je že zapisano v nekaterih temeljnih dokumentih, ki obravnavajo omenjeno materijo, zlasti Resolucijo nacionalne prehranske politike, ki je bila sprejeta leta 2002, kot tudi smernice za zdravo prehrano v vzgojno-izobraževalnih zavodih iz leta 2005 in temelji še na drugih mnogih dokumentih in študijah, tako da je Vlada prepričana, da zakon gre v pravo smer, rešuje eno pomembno dilemo, kot je bilo že večkrat poudarjeno, to so neurejene razmere na področju prehrane dijaške populacije, ki dejansko nekoliko odstopa od vseh ostalih delov šolske populacije. Vlada se bo potrudila, da bo do omenjenega roka, kot je predvideno v predlogu zakona, uspela pripraviti vse potrebne logistične in druge pogoje za uresničitev vseh obveznosti, ki izhajajo iz tega zakona. Jaz sem prepričan, da bodo z uveljavitvijo tega zakona prehranske navade dijakov, ki so sedaj slabe, tako trdijo inštituti, bistveno boljše in da bo to tudi prispevalo k njihovemu ne samo bolj zdravemu načinu življenja, prehranjevanja, ampak tudi bolj učinkovitemu in kakovostnemu učenju v šoli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 35. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 27.3.2008. Opozoril bi vas, da bomo razpravljali o amandmajih, zato splošne razprave o tem v tej točki ne bom dovolil. V razpravo dajem 3. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo razpravljati? [[...]] [[medsebojni pogovor.]] [[..]]se opravičujem, drugič bom malo počakal in bom odprl prijavno listo. Razpravljali bomo pa o amandmajih, in sicer, k 3. členu. Gospa mag. Potrata, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Saj mi je še živo v spominu razprava na odboru, kjer je zakon, ki je tako zelo dobro pripravljen, ima 14 členov in je vsak amandmiran, potekal tako, da je brez razprave koalicija amandmaje sprejela. Jaz sem pričakovala, da bo koalicija na Državnem zboru skušala pojasniti amandma, ki ga je vložila zaradi tega, ker je ministrstvo že poskrbelo za ugovor mojemu včerajšnjemu zatrdilu, da dejanskih stroškov za to koliko bo dijaška prehrana v obliki brezplačnega toplega obroka v resnici pomenila, da to ni resnična trditev. In zdaj prosim poglejte amandma k 3. členu kaj ta amandma pravzaprav prinaša. Naj zato, da ne bo nobene pomote, dve stvari pa le povem načelne narave. Socialni demokrati smo vedno zagovarjali nujnost ureditve prehrane za vsa starostna obdobja šolajočih se. Druga ugotovitev. Nikoli nismo skrivali tega, da je za srednješolce med vsemi šolajočimi najslabše poskrbljeno. Zato smo tudi vlagali amandmaje, zato smo tudi spraševali, denimo, 22. oktobra ministra Zvera o tem kakšni so najnovejši podatki o organizirani šolski prehrani v srednjih šolah in minister Zver v svojem odboru ni niti nakazal možnosti, da bi se kaj korenitega spremenilo. Samo nekatere statistične podatke je povedal. Ampak zdaj smo pa dobili v roke amandma, ki znova korenito spreminja namembnost, uresničljivost in izvedljivost zakona, o katerem razpravljamo. Ta amandma namreč pravi tako, če pogledate. Besedilo popravlja tako, da dopolnjuje: "Vsem upravičencem v vrednosti iz 5. člena, to je 2,42." Ampak nadaljuje se pa potem s tem: "Srednja šola lahko zagotovi topli obrok tudi v vrednosti, ki presega vrednost iz 5. člena in sicer na podlagi povpraševanja dijakov." Kdo je v tej dvorani tako pameten, da lahko za čas od 1. septembra naprej napove kakšno bo povpraševanje, koliko bo tistih, ki bodo zahtevali topli obrok v nadstandardni izvedbi. Kajti tudi predlagatelji so rekli, da je topli obrok lahko ali juha, menda je bil omenjen golaž kot zelo zdrava hrana, verjetno s polento pa potem lahko tudi zrezek s prilogo. Vse to bo določil pravilnik in pravilniki v skladu z načeli zdravega prehranjevanja bodo seveda izdelani pravočasno, vse bo zelo natančno. Zdaj vas znova sprašujem, vas predstavnike ministrstva o dveh stvareh. Koliko sredstev bo v resnici v proračunu potrebnih za to, da bo topli obrok tudi v tej nadstandardni izvedbi zagotovljen vsem udeležencem izobraževanja in koliko bo stalo dejansko tisto kar bo moralo biti zvezano s tem, da bo ta nadstandardni obrok razdeljen v prostorih, ki ne bodo ustrezali sanitarnim standardom za razdeljevanje toplega obroka v šolskih prostorih. Gre za zelo stvarna vprašanja, ki imajo tako zelo banalne posledice kot so denar. Če znate povedati na to vprašanje prepričljiv odgovor, mene namreč v tem amandmaju zlasti moti beseda "povpraševanje". Govorimo o tem kot da je to tržna storitev. Zaradi tega ker vi niste navzgor zamejili subvencioniranega zneska in do zdaj sem mislila, da so te stvari neprofitabilne. Ker sem pa nekoč že delala nekje drugod, ne samo v državnem zboru, vem, da je ponujanje obrokov za zasebnike zlata jama zaradi tega, ker se da marsikaj v okviru tega pokazati, kaj se ponuja in se v resnici lahko tudi kaj drugega ponudi. To je pripomba na račun tega in moram reči, da čestitam ministru za pogum, da bo o vseh teh banalnih nadrobnostih odločal on in zdaj sprašujem, ker njega ni, gospo državno sekretarko kje je tista toliko opevana avtonomija, ki bo lahko določala in decentralizacija, kajti o tem bo odločal minister po načelnih opredelitvah in zavezanosti pokrajinizaciji največje stranke, bo pa srednješolstvo v domeni pokrajin. Nekaj ne bo čisto držalo v teh namerah med besedami in realizacijo je vendarle veliko, jaz bi glede na to da noben od predlagateljev ni hotel razpravljati o tem amandmaju kar je stalna praksa, vsaj jaz sem šla pregledati, k 10. členu na odboru je imela pripombo edino Zakonodajno-pravna služba in k 14. členu smo imeli samo opozicijci pripombe. Glede na to, da je koalicijskim poslankam ion poslancem vse vedno jasno pa prosim zdaj Vlado, da pojasni, ker je včeraj z Ministrstva za šolstvo bilo rečeno, da je moja trditev o tem, da zneska ni mogoče določiti glede na to, kar zdaj je v amandmaju, da to ni resnična trditev, bom zelo hvaležna za odgovor.
Hvala lepa. Gospa Majda Širca, izvolite.
Hvala predsedujoči. Razpravljala bom o nadstandardni ponudbi, ki je tudi v tem amandmaju navedena. In sicer najprej o nadstandardni ponudbi, ki se dotika drugega dela amandmaja, to se pravi, da bo šola dolžna zagovarjati standardno ponudbo, se pravi topli obrok, v kolikor bo pa povpraševanje pa tudi nadstandardna. V tem kontekstu seveda bodo predlagatelji amandmaja morali razložiti kako to zgleda ali to pomeni, ko se bodo vpisovali v šolo dijaki bodo na obrazec tudi vpisali ali so vegetarijanci ali so sladkorni bolniki ali bodo navadno ali drugačno hrano si želeli oziroma na kakšen način se bo to urejalo, tudi v kontekstu jesenskega začetka pouka in veljavnosti tega zakona. Drugo vprašanje nadstandardne ponudbe je pa vprašanje, ki se tiče odločitve Vlade. In konec koncev, gospod predsedujoči, tudi Državnega zbora. Ali lahko sprejemamo zakone? Ne ali, mi vemo, da jih ne moremo, zakone, ki v proračunu nimajo zagotovljenega denarja za njegovo izvrševanje v tekočem letu in mimogrede, tudi v prihodnjem letu. Govorimo o rebalansu ali govorimo o proračunu, kajti sredstev za to kar danes prinašate, toliko in toliko dni pred volitvami, ni zagotovljenih. In mi v opoziciji, če vložimo zakon, ki nima opredeljenih finančnih posledic, zakon ne pride niti do vrat tajništva, kjer se zakoni vlagajo. V tem smislu vlada ponuja nadstandardno ponudbo. Med velikonočnimi prazniki tako rekoč prinaša darila dedka mraza. Med tem ko recimo ta ista vprašanja, tukaj so amandmaji opozicijskih, amandmaji vseh let, ki smo jih vlagali na to temo, to se pravi v opoziciji za dijaško, za zagotovitev postopnega izboljševanja prehrane dijakov. Ne. Enkratnega. Ne. V tem na ta način kot sedaj, toliko in toliko dni pred volitvami prihajate vi, ampak noben amandma ni bil niti v minimalnih vsotah, kot so bili takrat še pol milijona, 500 milijonov tolarjev pripravljeni zagotoviti najbolj prizadetim in postopno dvigovanje teh sredstev tudi ostalim v šolski prehrani. Zaradi tega razumemo ta nadstandard tega zakona, ki logično ima vso dobronamernost, ampak hkrati tudi tisti skrajni egoizem, ki se ga politika polasti tik pred volitvami, in ki ne gleda na posledice, ki se potem zgodijo državi, prihodnjim vladam ali komu drugemu. Zato so tudi recimo rešitve tako nedodelane, da jih niti tukaj poslanci ne razumemo skozi amandma in jih boste morali obrazložiti, kako bo potekalo to izvajanje. Pri zadnji razpravi je gospod Rudi Veršnik, na to temo, mimogrede dejal, ne bomo razočarali volivcev in ne bomo pustili takega razdejanja kot so pustile prejšnje Vlade. Res je, volivci ne bodo razočarani z dodelitvijo tik pred zdajci toplega obroka, za katerega sploh denarja ni zagotovljenega. Dobili bodo več kot jim je bilo obljubljeno. Topli obrok je zagotovo med njimi in glede tega, kakšno razdejanje se je dogajalo v proračunu v prejšnjih vladah, naj vas opozorim, da prejšnje vlade v volilnem letu so tako rekoč zamrznile sprejemanje takih zakonov, ki bi prihajali z velikimi finančnimi posledicami. Zaradi tega, ne samo zaradi tega, ne samo zaradi tega ker smo bili pred vstopom v evro območje, ampak tudi zaradi tega, da ne bi puščale razdejanja in odgovornosti drugim Vladam. Medtem ko všečne, ali so to bonbončki, ali so dedek Mrazi, kakor koli že, te všečne poteze se sedaj bohotijo do takih meja, da ne vem, kaj bo s proračunom, ki mu bo kar naenkrat zmanjkalo 600 milijonov evrov, zato da se bodo povrnile tiste škode, ki so se zgodile v drugi svetovni vojni. Ali uvedbe recimo vinjet, ki so tudi tako všečne, zato da ne glede na to, kakšna bo zadolženost Darsa. Ali brezplačni vrtci, ki naj bi se tudi zgodili tako rekoč jutri za določen sloj otrok. Ne glede na to, da ne prostorskih kapacitet za to ni in da tudi v občinah se srečujejo s težavami, kako bodo ta odprti lov zapolnili. Skratka, pripravljavci amandmaja povejte, kaj je s tem nadstandardom, ki se dogaja pod krinko dobre volje, razumevanja, problemov v šoli. Ampak samo delnih problemov v šoli. Kajti ne sprašujemo in ne odgovarjate na vprašanja, ki niso tako popularna in populistična, recimo, zakaj se ne sofinancira tudi šolo v naravi, ki je, recimo, v ZOFVI-ju tako rekoč obvezni del šolskega sistema in predmeta. Zakaj to ne? Zakaj recimo se ne daje več potrjevanja delovnih zvezkov v šoli, medtem ko se brezplačni učbeniki dodajo na nek tak kompromisni način, ko pomeni ne komplet, ampak posoja. [[...]]
Gospa Širca [[...]]
Govorim o nadstandardu. Govorim o nadstandardu tega zakona, ki prinaša [[...]]
Ampak v zvezi s tem členom prosim.
[[...]]finančne posledice za en zelo všečen del, ki nima zagotovljenega denarja v proračunu in ki nima niti napisanega tako amandmaja, da bi ga razumeli tukaj, kaj pa šele potem tisti, ki ga bodo morali izvajati in to čez par mesecev. Tako rekoč v tistem obdobju kot se bodo zgodile volitve. Pojasnila na ta nadstandard in na izvajanje tega amandmaja seveda potrebujemo.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Germič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Treba je ob obravnavi tega zakona na začetku jasno in glasno povedati, da so merila za zakonske predloge, ki smo jih vlagali na eni strani koalicijski poslanci, na drugi strani opozicijski poslanci različna. Glede na to, da je zakon, ki je bil vložen za odpravo posledic azbesta bil zavrnjen. Z utemeljitvijo, da ne predvideva finančnih virov v proračunu, smo danes lahko priča, da smo v obravnavi zakona, ki ima finančne posledice, ki nima sredstev v proračunu in ta zakon lahko ima poslansko, torej parlamentarno proceduro. Torej gre za jasno različnost v odnosu do predlagateljev različnih zakonov in to je treba danes na začetku tukaj povedati, kajti takšen odnos je zelo nekorekten in v nasprotju z določili Poslovnika in opredeljuje samo voljo tistih, ki seveda odločajo o tem, ali bo zakon šel v obravnavo ali pa ne. In seveda tukaj se postavlja vprašanje, ali so azbestni bolniki tisti, ki ne zaslužijo dodatne obravnave v tem Državnem zboru in zakaj je temu bilo tako. Sedaj pa v zvezi s tem amandmajem. Mi smo v okviru druge obravnave na odboru bili presenečeni, da je intervencija ministra v imenu Vlade bila takšna, da je povedal, da ne podpira Vlada predloga za amandma v 13. in 14. členu, ki govorita o dnevu, ko bo potrebno opraviti določene aktivnosti torej, da se srednje šole zadolžujejo vzpostaviti pogoje za zagotovitev subvencioniranega dnevnega toplega obroka z začetkom šolskega leta 2008-2009. Vlada tega amandmaja na odboru ni podprla, danes smo pričakovali, da bo Vlada utemeljila svoje stališče do vsebine zakona na tej točki, kajti ta vsebina je zelo povezana z amandmajem o katerem govorimo pri 3. členu. Zakaj gre? V 3. členu jasno piše, da morajo srednje šole vsem upravičencem zagotoviti dnevni topel obrok v vrednosti iz 5. člena tega zakona in sicer med poukom v ustreznem prostoru stavbe v kateri deluje in v dovolj dolgem odmoru. Tukaj potem postavljamo vprašanje na katerem na odboru ni bilo odgovora. Ali, glede na to, da bo uveljavitev zakona po petnajstih dnevih sprejetja, v šestdesetih dnevih mora minister pripraviti podzakonske akte in če izračunamo, da bomo prišli tik pred šolsko leto, nas seveda zanima, kakšni bodo odzivi pripravljenosti šol? S strani predlagatelja je bilo rečeno, računamo na strokovno moč, da se bomo vedno znašli najbolje. Tukaj sprašujem ministra, glede na to da ste pozvali vse šole naj vam odgovorijo, na kakšen način lahko realizirajo takšen zakon, zanima me kakšni so bili odgovori? Kot bivši ravnatelj ene izmed srednjih šol približno poznam razmere in razlike med posameznimi šolami s posameznimi specifikami. Jaz sem pa na odboru jasno vprašal, kaj to pomeni v ustreznem prostoru in v dovolj dolgem odmoru za organizacijo pouka? Kaj to pomeni za organizacijo pouka kajti ta zakon ima tudi kazenske sankcije, ker govorimo, da se z globo dva tisoč do štiri tisoč evrov kaznuje srednja šola, ki svojim dijakom ne zagotovi toplega obroka v sestavi, obsegu in kakovosti in tako dalje. Vprašam se, kdo bo prevzel odgovornost, če so kljub najboljši volji, kljub prizadevanju za to da ustvarijo vse te pogoje, da zagotovijo prostore in dovolj dolgi odmor, če tega ne možno realizirati. Ali kazenske sankcije s 1. 9. 2008 ne bodo prijele? Torej, tu so zdaj ta vprašanja, o katerih minister, glede na to, da mora najbolj poznati razmere v slovenskem srednjem šolstvu, mora dati garancijo vsem srednjim šolam, da ne bo prišlo do diskriminatorne obravnave dijakov, da bodo eni imeli pristop, drugi ne, glede na različne pogoje. In da bo zagotovljeno to, da bodo vsi imeli možnost dobivati takšne obroke, ki jih bo predpisal minister s podzakonskim aktom skupaj z ministrico za zdravje. Veste, tu se deklarativna raven konča. Gre za izvedbeno raven, in tu želimo, še enkrat poudarjam, želimo, da imajo srednješolci urejen topel obrok. Seveda je pa naša odgovornost, da bomo ustvarili pogoje, da bo to res uresničljivo. Da lahko na ta način odgovorite na vse pomisleke, da to ni predvolilna gesta, ampak da je to realen projekt te koalicije, ki je rabila sicer štiri leta, kajti dijaška prehrana ni bila prioriteta te koalicije, kajti če bi bila, bi o tem zakonu govorili leta 2005. To je zelo pomembno, glede na to, da ste vlagali zakon že v sestavi prejšnjega mandata. Torej ste rešitev morali imeti že bistveno bolje pripravljeno, prišli ste pa s tem zakonom neposredno sedaj. Treba je poudariti, v Liberalni demokraciji smo se zavedali tega problema, da je treba prehrani namenjati veliko pozornost. In smo to počeli tudi na način, da smo v proračunu zagotavljali iz leta v leto bistveno povečanje sredstev za ta namen. Zanimivo je, da koalicija tega ni želela. Da ministrstvo nikoli ni dalo podpore tem predlogom amandmajev. Vsa štiri leta proračunske obravnave je ta Vlada, to ministrstvo in ta koalicija zavračala vse poskuse povečanja sredstev na tej postavki. Ko smo govorili o zdravi prehrani, smo bili deležni poslanci opozicije posmehov, češ, o čem pa govorimo. Hkrati pa se na področju zdravstva srečujemo s problematiko debelosti, slabega gibanja in tako dalje. In še ena stvar, za razliko od tega predloga, ki smo ga v Liberalni demokraciji vedno zagovarjali. Zagovarjali smo to, o čemer je danes govoril tudi predsednik Vlade ob evropskih temah. Govoril je o tem, da naj bogati prispevajo več za rešitev problemov, ki so skupni. In to je bila tudi naša teza - ali naj subvencioniramo hrano vsem popolnoma enako, tistim, ki imajo tisočkrat več od nekaterih, ali je bolj smiselno močneje pomagati socialno šibkejšim. Tu smo naredili uravnilovko. Naš predlog je bil vedno ta, ker potrebujemo finančna sredstva v okviru šolskega sistema še na drugih področjih, ne samo za hrano, dajmo pogledati, ali lahko ta sredstva delimo tako, da bomo upoštevali tudi to, da bodo bogati obravnavani na način, da lahko prispevajo več kot tisti, ki so socialno ogroženi. Naše mnenje je bilo vedno to, da so ekonomske in socialne razlike med državljankami in državljani in da dajmo pogledati, ali lahko to uredimo tako, da bomo tudi v ta sistem vgrajevali socialno pravičnost, hkrati pa zagotovili pogoje za topel obrok vsem dijakom in tudi vsem osnovnošolcem, kjer se jim poveča subvencija. Tukaj ni bilo jasnih odgovor. In seveda te odgovore pričakujemo, gospod minister, danes eksplicitno od vas, da nam poveste kakšne so razmere v slovenskih srednjih šolah, da bodo lahko korektno izvedle vse potrebno za to, da bodo s 1.9. vsi dijaki in dijakinje slovenskih srednjih šol imeli enako obravnavo. To je pomembno vprašanje in pomemben odgovor in da seveda slovenskim srednjim šolam ne bomo naprtili problemov, ki bodo za njih nerešljivi. In pri nas standardov in pri zagotavljanju toplega obroka se postavlja temeljno vprašanje: Ali bo kakovost obroka, ki bo pripravljen znotraj kapacitet šole enakovreden tistemu, ki bo pripravljen z zunanjim izvajalcem? Kajti, zunanji izvajalec bo vedno imel interes, da bo pri tem tudi zaslužil. In če temu ne bo tako, na kakšen način boste gospod minister s podzakonskim aktom to regulirali? Kajti, mi smo se s temi problemi realno srečevali, realno smo se v šolah s tem problemom srečevali. Kajti, tista šola, ki je že imela zagotovljene kapacitete, bo seveda lahko prispevala k boljšemu obroku, mogoče za isti strošek. Tista šola, ki pa bo imela zunanjega izvajalca, se bo pa seveda postavilo vprašanje kakšen bo zaslužek oziroma ali bo zunanjim izvajalcem ministrstvo priznavalo višjo ceno. In ko govorimo o nadstandardu pa se postavlja vprašanje tako, kot že pri toplem obroku kaj se razumeva pod nadstandard in ali boste gospod minister s svojim podzakonskim aktom predpisali tudi sestavo vseh obrokov znotraj nadstandarda? To je temeljno vprašanje. Kajti, če govorite skladno z resolucijo o prehranskih navadah srednješolcev, če govorite skladno z resolucijo o prehrani potem seveda pričakujemo, da boste tudi nadstandard predpisali, kajti če ne, bomo pa lahko v srednjih šolah priča hamburgerjem ozirom bistveno večjemu ponudbenemu delu nezdrave prehrane. Seveda, to bi bil korak nazaj. In ob tem je potrebno na vsa ta vprašanja dati tudi temeljite odgovore. Žal jih, tako s strani predlagatelja, kot s strani Vlade do sedaj ni bilo moč slišati.
Hvala lepa. No, kljub temu ugotavljam, da sem opozoril prej, da teče splošna razprava o tej točki, ne pa razprava o tem amandmaju. [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]Razumem. Gospod Rudolf Petan. Prosim. Nimate replike gospod Tanko, niste govorili. Ne morem. Potem se lahko prijavite, ko bom odprl. Gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, članica in člani Vlade. Torej, ta člen in ta amandma govori o prostorih, ponudbi in podobnih zadevah. Jaz se bom skušal tega čimbolj držati. Torej, ta amandma obravnava področje, ki do sedaj še ni doživelo neke resne obravnave, predvsem pa ne rešitve. To se mi zdi potrebno poudariti. In ta zakon skuša tudi to rešiti. Res pa je, da se s tem odpirajo nekatera vprašanja in nekateri ne vidijo, ne želijo ali pa nočejo videti odgovorov. In še tudi niso v celoti pripravljeni, da takšno vsebino sprejmejo. To so prostori, očitno pa nekatere zelo muči tudi ponudba. Ampak to še ne pomeni, če nekateri niso pripravljeni sprejeti tega dejstva, da bi mi morali še nekaj let dajati odgovore, delati analize, pisati razne resolucije, filozofirati o zdravi prehrani, o ponudbi, o pripravljenosti za realizacijo takega projekta in to vse v smislu samo, da bi odložili ta projekt. Na najpomembnejše pa bi pozabili, to je na dijake. Ne nazadnje dijaška prehrana je zaradi dijakov, namenjena je njim, to je najbolj pomembno, ali je kakšna kalorija v kakšnem receptu več ali manj, to navsezadnje niti ni pomembno. To bodo tudi dijaki svoje povedali. In zanima me, ali je kdo od vas, ki imate toliko pripomb in skrbi, kakšna bo ta prehrana, ali ste mogoče vprašali kakšnega dijaka ali ga zanima, kdo mu bo napisal recept za kosilo ali bo minister predpisal ali bo to deželni glavar ali bo ravnatelj šole ali pa mogoče poseben, ki bo zaposlen na šoli, ki se bo ukvarjal s dijaško prehrano? Jaz sem prepričan, da jih to sploh ne zanima. Njih bo zanimalo, da bodo dobili topel obrok in da bo tisti čim bolj kvaliteten, da ne tako kot danes, ko nekateri si lahko privoščijo obrok, drugi gredo v trgovino v bližini šole in si kupijo karkoli si kupijo. Tretji pa gredo na en cigaret, ki je tudi sicer prižgan je topel. Vas ne zanima sedaj, da bi imeli dijaki organizirano toplo prehrano. Res je, da takoj se ne da vsega urediti. Ampak, če mi ne začnemo zdaj urejati, potem tudi čez eno leto ne bo. Če bomo začeli stvari urejati šele čez eno leto, bo šele čez dve leti urejeno. Zato je treba ta korak narediti. To je še posebej pomembno, ker gre za občutljivo obdobje mladih, ko so pridobivajo tudi prehranske navade in to na osnovi izkušenj. Na osnovi izkušenj. In, če bo imel v šoli urejeno prehrano, tako kot jo imajo v osnovni šoli, potem bo te navade verjetno obdržal. Če pa tega ne bo, če bo neko prekinjeno obdobje, je pa vprašanje. Delim pa mnenje tistih, ki pravijo, da je šolska stroka tako močna in kvalitetna, da bo zmogla rešiti in odpraviti vse nejasnosti, ki se pojavljajo v tem zakonu, ki mogoče se ne da zapisati. Nekatere stvari se pač ne dajo zapisati in da bodo pogoji s strani šol za topel obrok izpolnjeni je to za dobro dijakov. Jaz bi si želel, da bi se nekateri strokovnjaki, ki vse vedo o šolski prehrani, pa o tem področju, da bi se trudili, kako bi naredili vse, da bi ustvarili pogoje, ne pa, da se trudijo in iščejo razne izgovore, kako se nekaj ne da narediti. V obratnem je treba pristopati, kako se potruditi, da bomo nekaj naredili, ne pa iskati izgovore, da nekaj ne bi naredili in kako se nekaj ne da. Vse se da narediti. Zato jaz podpiram celoten ta člen in pa tudi ta amandma k temu členu. Bi pa še za konec dejal, da mislim, da glede na razpravo, ki je bila danes, da gre za korekten, resen odnos Vlade, če hočete tudi koalicije, do naših mladih, se pravi do dijakov, kajti to je resen poskus, da se izboljša tudi to področje, ki do zdaj ni bilo urejeno. Zato jaz podpiram ta amandma k 3. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Tanko, imate besedo. Prej sem prezrl, da ste kot predlagatelj bil prvi, gospod Grims drugi. Prosim. Lahko se oglasite kot predlagatelj kadarkoli.
Hvala lepa. Jaz bi samo opozoril na nekatere zadeve, ki so bile odprte. Najprej bi povedal, da pristop nekaterih opozicijskih poslanskih skupin do problema, do socialnih problemov ni enak pri urejanju podobne materije. Ko smo sprejemali Zakon o študentski prehrani v prejšnjem mandatu, smo določili subvencijo študentske prehrane generalno na status ne na socialni položaj. Ko recimo v osnovnem šolstvu urejamo brezplačno šolo, smo tudi tam uredili, ne vem, tisti del, ki se nanaša na učbeniški sklad, za vse enako in nismo selekcionirali ljudi po socialnem statusu. Ko greste v Ljubljani kupiti ali ko gre dijak ali študent kupiti vozovnico za mestni avtobus dobi splošno statusno olajšavo in ne dobi olajšavo vezano na socialni status. Vse te zadeve so takšne, ki kažejo na to, da je potrebno neko področje s področja šolstva urediti na nek drug način, če hočemo doseči cilje, to pa je zagotoviti pravilne prehranske navade pri vseh, ki vstopajo in ki so v šolskem procesu bodisi v osnovni šoli, srednji šoli ali pa na visokošolskih zavodih in fakultetah. In vi ste bili tisti, ki ste podprli predlog, da študente po socialnem položaju ne selekcioniramo, vsi dobijo enako subvencijo 2.42 evra za obrok, ne glede na to, ali prihaja iz Ljubljane ali iz podeželja ali je sin direktorja ali je sin delavca. In ne vidim popolnoma nobenega tehtnega razloga, da bi to področje dijaške prehrane uredili kakorkoli drugače. Mimogrede tudi takrat, ko se je sprejemal Zakon o subvencioniranju dijaške in študentske prehrane, smo predlagali analogno rešitev v prejšnjem mandatu, da se celo v tistem zakonu uredi tudi dijaška prehrana, bili ste proti, in to na isti način kot študentom. In tudi sedaj, ko to zadevo tretjič ali četrtič ponavljamo, predlagamo enak sistemski pristop kot je bil upoštevan v tistih ali pri tistih kategorijah, ki ste jih vi v vašem mandatu sprejemali, nič drugače in tudi mislim, da ni nobene potrebe, da se to ureja drugače. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kristjan Janc, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Gospod minister z ekipo, kolegice in kolegi! 3. člen amandmaja k temu zakonu, ga nekateri kolegi poslanci ali nočete razumeti ali ne razumete ali pa je preprosto to neka stvari, ki jo Vlada, koalicija predlaga nekako vam ni sprejemljiva v času, v katerem smo. Čudi me, in bi rekel tukaj čestitko Vladiin tudi predlagateljem tega zakona, da smo vendarle v tej Sloveniji uvideli, da so osnovnošolci imeli to urejeno, študentje tudi, dijaki pa ne. In hvala bogu, da smo tudi uspeli s tem amandmajem določiti, da bomo poskušali to prehrano urediti v stavbi šole. To je zelo pomembno, v stavbi šole, da ne bodo dijaki hodili kam drugam ali pa spet bili na tistem, kjer so danes. In amandma k temu členu ravno o tem govori. Kaj je nadstandard - jaz si predstavljam nadstandard to, da 2,42 evra je to, kar bo država dala. Če bo pa skupina oziroma razred se odločil za več kot to, torej, potem bodo tisto nekaj več morali doplačati, toliko, kolikor bodo hoteli imeti. Da je uravnilovka tukaj, prav, če imamo pri študentih enak model, je prav, da je tak tudi pri dijakih. Tu deliti po socialnem kriteriju naše dijake, bi bilo po mojem nepotrebno, neupravičeno in tudi, konec koncev, vsi so enaki. Kar se tiče primera, sam imam določen pomislek in upam, da je ministrstvo dobro proučilo možnosti slovenskih srednjih šol, da bodo lahko to realizirali v času od sprejetja zakona pa do 1. septembra, kar je relativno malo časa, vmes sta še julij in avgust, vemo, da so šolske počitnice. In bo verjetno to malo težji zalogaj, tehnično usposobiti osnovne pogoje, da bi lahko z začetkom šolskega leta uveljavili to zadevo tudi v naslednjem šolskem letu v vseh srednjih šolah v Sloveniji. Ali bo možno ali ne, to prepuščamo drugim. S tem se poslanci ne bomo obremenjevali, s tem se bo obremenjevalo ministrstvo, vodstvo šol. Verjetno bodo morali po sprejetju zakona, ki ga bo Državni zbor sprejel, verjamem, da ga bo, z veliko večino, takoj pristopiti k izvedbi tega projekta. Res pa je, da je časa zelo malo, tu se pa z vami globoko strinjam, še posebej s kolegom poslancem Germičem, ki je kot izkušen ravnatelj verjetno to že poskusil v svoji ekipi in ima s tem kar nekaj svojih izkušenj. Kar se tiče virov. Ali je to tako velik problem nas, poslancev, od kje bo Vlada, minister zagotovil ta denar - ena patria manj, pa bo denarja dovolj za to zadevo. Preprosta logika. Rebalans je v teku, v pripravi. Prepričan sem, da je volja zelo velika. Da se pa nekateri ukvarjate z viri, z nepravim časom, pri tem vas pa vsebina ne zanima toliko. Drage kolegice in kolegi, srednješolci so tudi naši in bom rekel, da se vendar s tem ne obremenjujte tako danes tukaj, ko sprejemamo ta zakon. Ministrstvo in Vlada bosta prav gotovo skozi rebalans na nek način zagotovila te vire, da bo z naslednjim šolskim letom ta denar zagotovljen za slovenske dijake in dijakinje. Imam pa seveda pomisleke, da za nekatere nikoli ni bil pravi čas za sprejetje tega zakona, ker je pač takšen, ker verjetno nekatere moti, da nismo tega že prej naredili, pa se nismo spomnili ali se niste spomnili, ne vem. Očitno je to malce v zamudi, ampak nikoli ni prepozno. Podprite ga, tudi ta amandma in ta zakon, in vam bodo slovenski dijaki gotovo hvaležni, da bodo končno dobili tisto prehrano, saj so bili toliko let neupravičeno zapostavljeni napram študentom in osnovnošolcem. In verjamem, da tudi kolega Germič to podpira, ker je z dušo zagotovo še vedno šolnik in ve, da je bil slovenski dijak tu prikrajšan. In tudi z vašimi glasovi za sprejetje tega zakona bodo dijaki dobili ustrezno prehrano v šolah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ponovno odpiram prijave za razpravo o tem amandmaju. Gospa mag. Potrata, prosim.
Hvala za besedo. No, kar zadeva enako obravnavo, ravnokar sprejeti Zakon o vrtcih je krasen primer tega kako so vsi otroci enako obravnavani, prvi otrok ali edini ni enako obravnavan kot tisti, ki je drugi ali tretji, ampak, to je samo ena malenkost. Kar zadeva uresničljivost, problem je v tem, da bodo tisti, ki tega ne bodo opravili sankcionirani. Jaz nimam nobenih težav in me tudi niste me slišali reči, da bi nasprotovala temu, da je subvencija splošna. Tisto kar mene moti je samo, da bo nadstandard zvezan s povpraševanjem in trdim, da ravno zaradi tega ni mogoče natančno predvideti, ker šola bo dobila vrnjena sredstva po dejansko pripravljenih in ponujenih obrokih, ker si predlagatelji celo domišljajo, da bodo dijaki zaradi malice ali kosila hodili raje, kakor v primeru, da ne bosta ponujena. Dejstvo je tudi, da so se danes zaradi gostejše mreže srednjih šol zmanjšale tudi obremenitve šolskih prevozov in da to vpliva tudi na čas preživet v osnovni pa tudi v srednji šoli. Tam kjer bo različna ponudba toplega obroka, ali kot malica ali kot kosilo, utegne imeti za srednjo šolo, ki ima delovnik daljši, to tudi v organizaciji nekatere zaplete, ampak baje so to strokovnjaki, ki bodo znali vse narediti. Kaj bo to pomenilo za socialno diferenciacijo, je drugi problem. Koliko ima kdo problemov s tem, da se je kdo spomnil ali se pa ni spomnil. Spoštovani kolega Janc, jaz zelo rada slišim, da bomo nekaj dali mladini in ne kupovali orožja. Ko smo morali kot predlagatelji amandmajev iskati vire od kod in smo pri oborožitvi zajemali, je bilo tukaj nekaj tistih, in v magnetogramih je zapisano, da smo predlagatelji takšnih amandmajev nedržavotvorni. V tem je težava. Kar je dovoljeno enim, drugim ni, za to gre. In za to gre, da je treba najti finančni vir in zaradi tega minister Zver ni podprl amandmaja k 14. členu. Zato, ker tisti hip ni mogel trditi, da ima za to denar v proračunu. Težava je v tem. In ga zdaj še nima in ga bo imel šele, ko bo rebalans, ampak predsednik Vlade je pa to tako ali tako že povedal, da bo denar za dijaško prehrano zajet iz vojaškega proračuna. Verjemite, nimam nobenih težav, tudi ne gre za prestižno vprašanje. Gre samo za vprašanje ali je zakon uresničljiv in ali prinaša take rešitve za katere je mogoče reči, da so najboljše ta hip in ali ni bilo mogoče vsega tega uresničiti in sprejeti zakon leta 2005, njegovo uveljavljanje pa postaviti v čas, ki bi šolam omogočil, da bi lahko v enem letu pripravile ali v dveh letih pripravile vse to. Ker nihče še ni povedal, kdo bo kril tiste stroške, materialne, ki jih bodo imele šole s pripravo prostorov za razdeljevanje toplega obroka. In ni res, da bi osnovnošolci imeli brezplačen topel obrok. Osnovnošolci imajo samo zagotovljen en obrok dnevno. Kdor pa misli, da bo začel prehranske navade pri mladih razvijati šele v srednji šoli, se pa zelo moti. Ker je to že zamujeno in pojdite gledati analize, kako šole, osnovne šole upoštevajo priporočila o zdravi prehrani. V analizi, ki je bila opravljena, ne boste našli ene šole, ki bi do popolnosti upoštevala vsa priporočila v zvezi z zdravo prehrano. Je ni. To je tisto kar je umišljeno, da se bo zdaj to kar s čudežno paličico zgodilo. Saj tudi ne boste mogli prisiliti vsakega. Šola bo morala ponuditi, kdo se bo pa prijavil k temu, je pa druga stvar in tam bo socialna diferenciacija. Hvala.
Hvala lepa. Še enkrat bi vas spomnil, da govorimo o amandmaju k 3. členu. Besedo ima gospod mag. Grims. Prosim.
Včasih našo spoštovano opozicijo res težko razumeš. Namreč kako je mogoče, da se ob tako pozitivni stvari kot je topel obrok za srednješolce, izreče toliko hudih, tako ostrih besed, sproži toliko negativnega naboja. Sam sem ta amandma pogledal še enkrat. Saj v njem bi lahko bila tudi kakšna napaka, ampak amandma je povsem v redu. Zagotavlja vsem otrokom, pod enakimi pogoji, na enak način obrok tople prehrane vsak dan, predvidoma v okviru šole. Daje pa seveda tudi možnost izjeme, da se skladno s povpraševanjem kakšna šola odloči in skladno s svojo odločitvijo uvede še boljšo rešitev. Torej nadstandard. Skratka amandma je povsem v redu, je konsistenten in je tudi skladen s tem, kar ste pravzaprav tisti, ki ste izrekli hude besede, navajali, da bi ta rešitev morala biti. To se pravi, če se vrnem na začetek. Včasih težko razumemo našo opozicijo, ampak danes jo pa zelo lahko razumem, v resnici. Kajti v resnici so te ostre, kar popadljive besede samo nadaljevanje njihove iste razprave pri prejšnji točki dnevnega reda, samo z drugimi izrazi. Namreč tisti, ki ste se prej v resnici dušili od zavisti, ker ima ravno ta Vlada to čast, da vodi Slovenijo oziroma predstavlja Slovenijo pri vodenju Evropske unije se zdaj duši [[...]]
Gospod Grims.
[[...]]zato, ker bo očitno ravno ta koalicija uveljavila topel obrok prehrane za srednješolce. Če bi opozicijska "fovšija" gorela, bi imela Slovenija perfekten ekološki izvozni artikel.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca. Prosim.
Vrnimo se k amandmaju. Sedaj lahko, ko je [[...]]
Prosim lepo.
[[...]]ko je ta ogenj zagorel. Trdim, da drugi odstavek, ki poskuša delati izjeme od tistih, ki bodo za topli obrok lahko dobili 2 in toliko evrov, to se pravi tisti, ki si bodo želeli nekaj drugega, lahko nekaj več, lahko nekaj drugega - nima najbrž niti finančnih posledic, vsaj nismo slišali, ni jasno, koliko boste v rebalansu zahtevali več, recimo zaradi tega, ker bo drugače. Sploh pa v tem letu, glede na to, da sploh ne veste, koliko tega bo, ker so vpisi po vsej verjetnosti že mimo s tistimi obrazci, ki bi lahko detektirali tako število populacije, ki bi zahtevala drugače. Tukaj se na tisti izvedbeni ravni odpre toliko vprašanj, da bodo najbrž šole že spet uboge, tako kot so uboge že sedaj, ko ravnatelji najemajo odvetnike, da lahko odgovarjajo na vaša pisma in okrožnice, kako naj tožijo svoje lastne učitelje. Namreč, po vsej verjetnosti nimate podatkov o tem, koliko šol je pripravljeno na to. Da, imate prostorska zagotovila, ampak če se hiti, se marsikaj oprosti, po drugi strani najbrž - jaz sicer nisem zagovornica tega, da mora biti absolutno kuhinja v tisti stavbi, kjer se izvaja pouk. Morebiti je nek prostor, vrtec, zraven, ki bi te stroške za adaptacije, za prostore, ki jih sedaj ni, zagotovil. Tudi ni jasno, kateri so tisti pravi dolgi odmori, kako so pravilniki v šolah že urejeni in tako naprej. Ampak, to bo tisto področje, ki vas bi vznemirjalo, kako narediti in ko vas bodo naslavljali, ne več kot ministra Zvera, jaz mislim, da kot ministra medveda ali jelena, ki vozite sani Dedka Mraza, s polnimi darili. Ne, minister, lisica vam najbrž ne bodo rekli. Ampak vendarle, pametno bi bilo vedeti. Pa tudi nekaj bi bilo v redu, če bi se vključili v diskusijo, če že govorimo o drugačnih možnostih toplega obroka, kot o možnostih, ki si jih bodo nekatere šole na osnovi povpraševanja o željah za nadstandardom zaželele. Zakaj potem ne bi bili v bistvu še bolj dosledni in edino pametni? Mi sicer vemo, da Zakon o javnem naročanju govori o tem, da je treba dajati pri naročanju prednost, bom rekla temu, v navednicah, zdravi prehrani ali kako je opredeljeno. Zakaj ne bi tukaj napisali: Prednost pri oddajanju in pridobivanju naročil za hrano imajo: biokmetje, tistih, ki pridelujejo zdravo hrano; prepovedano je, ta tako imenovani topli obrok ponujati skozi "fast-food" in skozi avtomate, ki tudi segrejejo kakšno hitro zadevo in tako naprej. zakaj ne bi dosledno šli v to? Ampak doslednost je najbrž že rezultat nekih analiz, nekih razmislekov. Razumem, da se že malo dolgočasite ob poslušanju, ampak sedaj poslušate nas, potem vas bodo pač vznemirjali ravnatelji, tisti, ki si bodo seveda upali, ko ne bodo imeli, morebiti, pravih orientacij in kompasov kako to narediti. Se bomo kaj vključili na ta vprašanja?
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš. Prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Jaz bom rekla, da od zavisti do neumnosti pravzaprav ni daleč. In prvi in drugi imata zamegljen razum ali onemogočeno jasno ali bolje rečeno zdravo razumsko razmišljanje. In tega je v okviru tega zakona, roko na srce, ali pa bolje rečeno početja, toliko, da upam, da nas ljudje ne spremljajo po televiziji, ko gledajo prenos parlament. Veste, spoštovane kolegice in kolegi, jaz verjamem, da je želja vseh nas, opozicije in koalicije, delovati v dobrobit otrok, skrbeti za njihov zdrav razvoj, za zdrav način življenja, nedvomno je tu zelo pomembna zdrava prehrana. Ampak, jaz sem želela že v okviru prve razprave dobiti odgovor s strani pristojnega ministra. Kajti zakon, katerega prvopodpisani je koalicijski poslanec, gospod Jože Tanko, v celoti sledi prelaganju odgovornosti na neke podzakonske akte, ki jih pripravi minister. In tudi v okviru 3. člena, h kateremu je sicer vložen amandma, govori samo o tem, da vse ostalo, se pravi: izvajanje, pravila igre in tako naprej, pripravi pristojni minister. Roko na srce, če zakon pride v veljavo meseca aprila, recimo, morda že marca oziroma aprila, ja, 15. dan po objavi v Uradnem listu, bo imel minister, ki danes nima odgovorov na ključna vprašanja, bore malo časa da pripravi vsebinske podzakonske akte, bore malo. Toliko manj časa bodo imele šole, da bodo usposobile svoje prostore in vse ostalo, da bodo lahko izvajale zakon, ampak roko na srce to ni moj problem, je pa del moje odgovornosti kot poslanke v Državnem zboru, da poskušam konstruktivno in korektno sodelovati pri zakonih, ki so, verjamem, da mišljeni ali pa pisani z nekim dobrim namenom. Ja, dijakom bomo na nek način omogočili, da bodo lažje prišli do zdravega, v narekovajih, obroka hrane. Ampak ne vem, kaj je zdrav obrok prehrane. Ne vemo, kdo in na kakšen način, še danes ne vemo, kdo in na kakšen način bo izvajal to kar je zapisano v zakonih oziroma bo zapisano v nekih podzakonskih aktih, v pravilniki. Minister, ali nam lahko podate odgovore na ključna vprašanja iz tega zakona, ki niso jasna? Samo to, vsaj jaz v imenu Poslanske skupine Lipa, samo to želim vedeti, na kakšen način in kako se bo zakon uresničeval v praksi. In ko smo poslušali toliko in toliko neumnosti od, ne vem, ene Patrie manj, da bomo lahko spravili ta zakon k življenju. Dve, tri Patrie manj, pa mogoče še kakšen denacionalizacijski zakon manj, pa bomo rešili velik del socialnih problemov v naši državi, če smo že pri tej patetiki. Ampak, jaz sem mislila, da se poskušamo resno pogovoriti o enem preprostem zakonu, zakonu, ki govori o dijaški prehrani oziroma o tem, kako bodo vsi dijaki v naši državi prišli s pomočjo države do bolj zdravega načina prehranjevanja. Zakon je vsekakor, verjamem, da v veliki meri dobronameren, čeprav ima predznak predvolilne poteze. Ampak, ne glede na vse, zakon je dobronameren in kot takega ga bom nedvomno sama podprla, priznam, ampak, vseeno bi želela dobiti odgovore na pomembna vprašanja. Bom spomnila predsednika delovnega telesa, ki je imel tudi danes zelo, bom rekla, moder govor, govor poduka. Ko smo na eni izmed prejšnjih sej matičnega delovnega telesa sprejemali zakon, ki se je navezoval na tisti, bom rekla, protipedofilski člen, da se bomo lažje razumeli.
Gospa Žgajner.
Dovolite, gospod predsedujoči, tudi drugi so govorili o drugih stvareh, samo nakazati želim na nekorektno početje predlagatelja v okviru tega zakona. Tisti zakon je padel, kljub temu, da so bili vloženi amandmaji, popravek na matično delovno telo je padel, ker se je predsednik tako odločil. Danes imamo zakon, vložila ga je vladna koalicija, ki je v vseh členih popravljen, v vseh členih popravljen, ampak je bil kljub vsemu primeren za nadaljnjo obravnavo. Veste, to je tista dvoličnost vladne koalicije.
Vas lahko še enkrat opomnim. Prosim, da prekinete.
Seveda, z veseljem, gospod predsedujoči. Jaz sem povedala svoje mnenje, svoje stališče. Želela bi tudi odgovore. Čas še imam, gospod predsedujoči. Želela bi resnično dobiti odgovore na vprašanja, ki sem jih postavila ministru.
Tretjič vas ne bom opomnil, ampak vas bom prekinil. Hvala lepa. Gospa Marjetka Uhan.
Hvala lepa.
Prosim, proceduralno.
Spoštovani podpredsednik. Jaz bi vas opozoril, glede na to, da je ta amandma zelo povezan, glede na to, da govori o organizaciji, šolski prehrani, tudi z vsebinami ostalega dela zakona, je dobro, da ste toleranten do te razprave. Proceduralno pa vas opozarjam na to, da ste nas prej, ker nam želite jemati besedo, nonstop opozarjali, ko govorimo o tej temi, prej ste pa dali besedo gospodu Tanku kot predlagatelju, pri čemer pa nimamo zavedeno, da predlagatelj sploh ima besedo. In bi se lahko v vseh krogih priglasil k besedi in zato se mi zdi korektno, da nam pustite, da govorimo, da nas lahko opozorite na kakšne stvari, če gremo predaleč. Ampak prej ste sami naredil napako in dali besedo nekomu, ki je sploh v tistem trenutku ne bi smel dobiti, glede na prijavo, kdo je prijavljen k razpravi.
Hvala lepa. Mislim, da nisem naredil napake, ko sem dal besedo gospodu Tanku. To je prvo. Drugič. Opozarjal sem vas na amandma in veliko vas je govorilo in razpravljalo, vendar je, kot sem lepo sledil, bilo nekako vse v zvezi s tem amandmajem. Pedofilski zakon pa ni v zvezi s tem amandmajem in zato sem dvakrat opozoril poslanko in potem tudi prekinil. Nadaljujemo z razpravo. Gospa Marjetka Uhan.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Ko poslušam tole, kar ne morem verjeti, da prav poslanke, ki vedno govorijo, koliko je revščine v Sloveniji, koliko otrok je lačnih, koliko jih gre zvečer spat lačnih, da lahko dvomijo v tak zakon. In sem se kar oddahnila, ko je rekla, da bo kljub temu, da je slab, ta zakon podprla. No, vsaj v tem se je spremenila. Sedaj pa grem k 3. členu oziroma k amandmaju k 3. členu. Ta amandma sledi zahtevam Nove Slovenije, kjer smo dejali, da mora biti topel obrok organiziran na šoli in v času, ko poteka pouk. Nikakor se ne bi mogli strinjati, da bi dobili dijaki bone in bi potem te bone zapravljali popoldne po gostilnah in bi lahko s takim vedenjem povzročali več slabega kot dobrega. Zato ga podpiramo. Amandma tudi govori, da naj bi v tej vrednosti bil zagotovljen topel obrok, kdor pa bo želel nadstandard, pa si ga bo doplačal. Ampak vsi lačni, povprečni otroci bodo zadovoljni s toplim obrokom, ki bo financiran v višini 2,42 evra in bo za vse otroke, ne glede na to, ali so bogati ali revni, kakšen socialni status imajo. Predvsem pa bodo imeli možnost, da se bodo prehranjevali na šolah. Toliko je polemike, kako bodo pa šole zagotovile te tople obroke, če nimajo prostorov. Saj bi morali že sedaj zagotoviti te prostore oziroma jim omogočiti vsaj en obrok. In je dosti žalostno za vse tiste ravnatelje, za vse tiste direktorje, ki tega niso omogočili. Glede na to, da so otroci danes sedem, osem ur pri pouku in da se zadržijo še več časa od doma, je res žalostno, da imamo take učitelje, da niso videli, da otrok v tem času potrebuje tudi redno prehrano. Zato mislim, da je ta zakon dober in da se bodo tudi šole, ki tega pogoja niso izpolnjevale, temu prilagodile, zato ga bomo tudi v Novi Sloveniji podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Res ni potrebno toliko vročih besed. Zakon je v osnovi dober in ga je treba sprejeti, kar bomo na koncu koncev tudi naredili vsi prisotni v tej dvorani. In prav je tako. Prav je tako, da uredimo tudi to področje dijaške prehrane. Vendar pa smo pri 3. členu, predsedujoči, naj mi bo dovoljeno, da spregovorim malo širše, pa vendar v kontekstu, ker gospod Tanko je govoril tudi o študentski prehrani, gospod Germič o azbestu, gospod Grims o Evropski uniji, naj bo meni dovoljeno, da govorim o prehrani, prehrani v šolstvu. Glejte, jaz mislim glede 3. člena, da je dobro, da uvajamo subvencionirano prehrano, vendar je pa nekako nerazumljivo, če imamo nekaj subvencioniranega, da se na subvencionirano uvaja nadstandard. Nadstandard je lahko nadstandard, ki se plača tako kot se plača, pa vendar tudi to bomo potrdili. Vam garantiram. Tudi ta amandma bomo potrdili, ker je dober. Pravzaprav določa nekaj, kar je nenormalno, ampak dobro. Kar se tiče pa samega zakona ob sami predstavitvi stališča poslanske skupine smo bili v Slovenski nacionalni stranki mnenja, da puščate eno veliko vrzel, veliko vrzel, ki jo nočete zapolniti. In gospod Tanko je takrat govoril o tem, da ko so v takratni opoziciji oni predlagali, da bi se dijaška prehrana uredila skupaj z urejanjem študentske prehrane, ki je danes tudi vzorno urejena, nekako so ponujali takratno kompromisno rešitev, njihova takratna pozicija ni bila uslišana. Tudi mi danes ponujamo vam, da ob urejanju dijaške prehrane uredite, seveda vzorno uredite tudi osnovnošolsko prehrano. In ta zakon smo vložili v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke v proceduro in, ne me prekinjati, spoštovani predsedujoči, vidim da ste prižgal mikrofon [[...]]
Prižgal sem svojo luč.
Vlado smo takrat, 1. februarja, ko smo imeli razpravo, pozvali, da naj pripravi ta zakon, pa ga nekako ni hotela in čakali smo kar nekaj časa, tudi po pretečenem roku dali pisno pobudo, celo, da ta zakon pripravi, minister nekako ni slišal na to uho. In ker smo mi vložili ta zakon, potem so napisali odgovor, hitro z dnevom za nazaj, ga datirali z dnevom za naprej in tako nekako pilatsko oprali svoje roke in navedli v odgovoru sledeče. Po njihovem mnenju, torej po mnenju ministra je osnovnošolska prehrana vzorno urejena, ker plačajo kuharja že danes. Zanimivo, plačajo kuharja, na 400 učencev v osnovni šoli je kuhar plačan in ga plača ministrstvo. Ampak, poglejte svojevrstno krivico, ki se dogaja tem družinam. Če mora svet šole odločati o tem ali je otrok zadosti reven ali ne, da bo imel malico subvencionirano in tudi kosilo in če ugotavljamo, da je teh subvencij zgolj nekaj več kot 30% in pri tem govorimo, da imamo vzorno urejeno to prehrano zato, ker imamo obrat te javne prehrane za otroke v šolah in zato, ker plačamo kuharja, potem nas je lahko sram, spoštovane gospe in gospodje, sram nas je lahko. To so otroci, ki so v odraščanju, ki najbolj potrebujejo to prehrano. In, če ste že šli na koncu tega mandata urejati subvencioniranje dijaške prehrane, zato ker je to všečno, ker smo v volilnem letu prenašali v začetku te pravice oziroma to možnost na naslednje proračunsko leto, sedaj vidimo, da bo to že lahko dejansko v naslednjem šolskem letu, kar je spodbudno. Lahko bi bilo pa takoj, če bi hoteli. Zberimo še toliko zdrave pameti, pa dajmo še teh 79 milijonov evrov in recimo, z novim šolskim letom imamo tudi 100% subvencijo za prehrano otrok v osnovnošolskem izobraževanju, ki jo najbolj potrebujejo. Zdravo prehrano ti otroci najbolj potrebujejo, ker so v fazi odraščanja. Ti otroci nimajo volilne pravice, ne boste nič dobili, lahko pa kakšen starš za vas glasuje. Res je, da ni to tako všečno, kot vi mislite, ampak mogoče bi pa le šlo, če bi bili malo pošteni v duši in v srcu. Poglejte, mi smo takrat povedali, da če povzamemo ta vaš predlog, da v bistvu je sprejemljivo vse, kar ste zapisali, seveda smo še nekoliko nadgradili s temi amandmaji ta zakon in takrat smo tudi opozarjali na to, da imamo v osnovnošolskem izobraževanju otroke, ki so v diskriminatornem položaju. Da še malo drugače orišem to sliko, mnogi med vami ste tudi župani. Jaz sem se posvetoval z eno občino, ki ni ravno bogata, z menoj je tudi kolega gospod Bogdan Barovič. Sramota je tudi v tem, da če občina nima denarja za subvencijo, je ta procent lahko še toliko manjši, čeprav je potreba po subvencioniranju osnovnošolske prehrane v občini sicer velika in obratno. Če imamo bogato občino, ki ima dober, zdrav proračun, lahko občina, ki ima več denarja, namenja večji del denarja za subvencioniranje osnovnošolske prehrane, kajti vemo, da to je vse na plečih občin. Kaj se poraja? Dvakratna diskriminacija teh otrok, bogate občine lahko pokrijejo tam čez 40 do 50% teh subvencij. Tiste, ki so pa revne, pa niti do 30% ne pridejo, zato toliko večja potreba, da ta zakon sprejmemo. Jaz upam, danes sem dobil obvestilo, da je šlo to v normalno proceduro, da bomo tako zgovorni, tako dobrosrčni in tako razumni tudi takrat, kadar bomo ta zakon imeli pred seboj. Spodbude mi niti najmanj ne daje odgovor ministra, ki je skop, povprečen in na nek način kar nonšalanten in ne verjamem, spoštovani gospod minister, da za 4200 učencev ne bo denarja, če smo že tako velikodušni. Še enkrat poudarjam, prav je in bomo podprli v Slovenski nacionalni stranki subvencioniranje dijaške prehrane. Vendar imejte toliko razuma in dobre volje, da to storimo tudi v osnovnošolskem sistemu. Toliko iz moje strani pa upam, da se bo tudi še kateri od mojih kolegov oglasil in kaj takega povedal.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Pavel Gantar.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi. Jaz vendarle moram še enkrat povedati, mislim da sem tretji, ki bo to povedal, da zakon formalno ne izpolnjuje poslovniških pogojev za obravnavo, ker ne definira finančnih posledic, niti nima zagotovljenih proračunskih virov. To je slabo in ni dobro. Ampak pravite, da ne bo problem, da je ena Patrija manj in bo vse v redu - napišite tu noter. Predsednik Državnega zbora ne bo zadovoljen, jaz pa bom. Samo napišite in jaz ne bom več dajal teh ugovorov, ne bom imel problemov. Zdaj ko grem k temu amandmaju, gospod predsednik, bi rekel zaradi konteksta, ker imam neke pripombe k amandmaju, bi rekel predvsem to, da je dijaško prehrano potrebno urediti. Iz tega vidika in zato zakon podpiram ali pa samo idejo in temeljno usmeritev zakona seveda podpiram. To je dobro in to je prav. S tem se strinja. Da je ta zakon bil napisan kot zakon, ki je v predvolilnem času in ima predvolilno konotacijo, to je vsakomur jasno. Kajti ta zakon je obljubil topli obrok in to obljubo je prenesel na čas po volitvah, ko bo delala neka druga, takšna ali drugačna vlada in to je tipični predvolilni zakon. Ni prvi od te koalicije in tudi verjamemo, da ne bo zadnji. Ko smo jih, kolege, opozorili, smo rekli: "Gospodje poslušajte. Ta topli obrok za dijake se bo pohladil do tedaj ko bo prišel ta zakon v veljavo." So vendarle ugotovili, da če že gredo v to, in se strinjam, da naj začne zakon veljati s 1. 9. 2008. Jaz temu tudi "aplavdiram" in je prav tako in s tem bo ta zakon še vedno predvolilni, ampak bodo od teh volitev vsaj nekateri nekaj imeli. Če ne drugi, vsaj dijaki in vsaj s tem se strinjam. Torej tudi tu nimam problemov. Probleme pa dobo imeli, jasno, ravnatelji. Kolegi so rekli, gospod Petan, gospa Uhanova: "Vse se da narediti, če je volja." To je voluntarizem. Ne da se vsega narediti. Če ni stene, če ni prostora, se ga ne da narediti v štirinajstih dneh ali pa v parih mesecih. Ne da se vsega narediti naenkrat. Voluntarizem v politiki je zelo slab in temu se je ta zakon pitijsko izognil v tem smislu, da je to prevalil zdaj na ministrstvo. Minister bo takrat zaposlen z volitvami, se pravi, da bo prevaljeno na ravnatelje in bodo problemi. Problemi bodo. In zato jaz mislim, da bi ta zakon moral, če ga želimo realizirati, moral imeti še dodatno določilo, ki bi pač preprosto povedalo, da kadar ni mogoče urediti prehrane v prostorih v šoli, je treba dati dodatno možnost, da se ureja tudi drugje. Ja, ne vem, tu ste osredotočeni samo na to. Poleg tega, kot je bilo rečeno - niste dali nobenih pogojev, kako bo urejevano: Ali bodo jedli po, ne vem, sobah za garderobo ali kjerkoli drugje in tako naprej. Te stvari niso urejene. To zgodbo ste preprosto prenesli samo na ravnatelje. In vas nič ne brigajo ravnatelji in to ni dobro. Jaz mislim, da bi morali tu zagotoviti večjo fleksibilnost, celo po mojem mnenju, in te razprave ni bilo, celo možnost, da bi za določene kategorije uvedli tudi bone. Celo to. In tega pač ni notri. Ker boste soočeni z velikimi problemi in ste te probleme prenesli na druge ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prijava teče. Še 7 razpravljavcev. Gospod Ljubo Germič, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Seveda sem malo počakal, da sem videl ali se je k besedi prijavil tudi gospod minister ozirom Vlada. Žal, izgleda, da tega ne bomo dočakali. Kajti, mogoče bi naše diskusije bile lahko v drugem, tretjem krogu drugačne, ampak, žal, zato pač razpravljamo poslanci. Dana je možnost, da tista šola, ki tega v svojih objektih ne more zagotavljati, da to organizira do leta 2011, 2012 nekje zunaj. Ampak, k temu amandmaju, to bistveno posega v organizacijo pouka. In tukaj, gospod minister, ponovno sprašujem: Kakšna so stališča šol do tega, da bodo lahko zagotovile ta obrok v ustreznem prostoru in v dovolj dolgem odmoru? Jaz sem na odboru opozarjal, da so nekatere šole, ki niso v samih strogih centrih vezane tudi na prevozna sredstva. In samo sprememba režima prevoza vlaka je zahtevala, za 7 minut premika odhoda enega vlaka, leto in pol čakanja. In če se tega ne bi dalo urediti, seveda takšnih obrokov in takšnih konceptov ni možno realizirati. Postavi se vprašanje. Kolega Grims je rekel: "Ta zakon prinaša vsem otrokom topel obrok, pod enakimi pogoji." Jaz sprašujem Vlado in predlagatelje: Ali je temu res tako - vsem otrokom topel obrok pod enakimi pogoji. Želimo odgovor. Tu povejte ta odgovor vsem dijakom, vsem staršem in vsem, ki bodo delali v teh šolah, in seveda nam, zato da bomo lahko korektno podprli idejo, za katero sem prepričan, da je ni poslanke ali poslanca, ki bi ji nasprotoval. In glede na to, da je kolega Tanko govoril, da smo z enim zakonom rešili en del populacije, da danes delamo to za drugi del, da nam ostaja še naloga za tretji del, torej osnovno šolo, ki je ne urejamo. Zakaj potem ne urejamo, kot je bila danes tu že diskusija, tudi tega segmenta. Mi smo predlagali to rešitev, da posežemo tako v osnovnošolsko kot srednješolsko populacijo, da se zagotavlja subvencioniranje najmanj 30% vse populacije, torej najmanj, če je pa sredstev več, pa lahko zagotovimo subvencioniranje vsem, tako v osnovni šoli kot v srednji šoli. Zakaj potem ne sprejmete tega predloga, v tej skrbi in želji za to, da uredimo to področje? Če mi predlagamo najmanj 30% in imamo na realnih osnovah sredstev več, potem recimo, uredimo tako osnovnošolsko kot srednješolsko prehrano. Zakaj potem, če smo ob sprejemanju Zakona o subvencioniranju študentske prehrane to izpustili - in se strinjam, da takrat nismo dovolj dobro premislili o rešitvah tudi za to populacijo -, zakaj danes ne naredimo potem tudi te poteze? Seveda pričakujem jasen odgovor - vsem dijakom topel obrok pod enakimi pogoji. Danes ne moremo sprejeti teze, ki jo zagovarjate s strani predlagateljev. Šolska stroka bo odpravila vse nejasnosti, ki jih prinaša ta zakon oziroma tiste stvari, ki jih ne moremo zapisati. Torej, mi danes vemo in predlagatelj danes ve, da ta zakon prinaša nejasnosti. Tu se postavlja potem odgovornost Vlade, ki mora danes odgovoriti na te nejasnosti oziroma predlagatelja, da nam pove, katere so te nejasnosti. Mi na njih opozarjamo, ampak pravite, da opozarjamo na napačni strani. Vendar pa opozarjamo na nejasnosti, o katerih govorite sami. Seveda nam ne želite prisluhniti, zato tudi odgovorov ni. Kljub vsemu upam, da bomo proti koncu dneva te odgovore dobili, tako da bomo v naslednjih krogih mogoče lahko korigirali svoje razprave glede na pojasnila Vlade. Hvala lepa.
Gospod minister, ste želeli besedo? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Če dovolite, gospod poslanec Germič, bi odgovoril vašim kolegom. Prvo vprašanje je bilo: Kakšne so finančne posledice zakona? Amandma govori tudi o nadstandardih, finančno ni opredeljen. Seveda ne. V tem amandmaju se predvideva, da bodo tisti, ki bodo želeli, več plačali sami oziroma njihovi starši. Približa ocena finančnih posledic pa je jasna. Okrog 43 milijonov evrov bo stala ta nota storitev vsakokratni letni proračun. V letošnjem letu bi pa potrebovali 12 milijonov evrov, do konca leta. Kako je z avtonomijo šol, če bo vse predpisoval minister, je bilo eno izmed vprašanj. Minister samo predpiše kakovost, obseg in pa sestavine, določi neke splošne standarde, skupaj z Ministrstvom za zdravje. Torej ne bo šolski minister sam določal vseh teh standardov, ker ni pristojen za to, ampak bomo skupaj z Ministrstvom za zdravje določili nekoliko bolj natančne strokovno podprte parametre. Naslednje vprašanje je bilo; Ali smo naredili temeljito analizo, posnetek stanja na terenu? Smo, in sicer naredili smo anketo oziroma vprašalnik za ravnatelje vseh srednjih šol, ki je izjemno natančen. In dobili smo pravo bazo podatkov, ki nam pove kakšno je stanje na terenu. Že večkrat smo poudarili tisto razmerje. Prvič, ko je bila razprava tukaj, smo menili kolikšen procent šol ima možnost, koliko jih sploh nima možnost, ne za kuhanje ne za razdeljevanje. In teh je zelo malo, manj kot 15%. Približno 2/3 šol pa ima oboje. Lahko kuhinjo ali in razdelilnico, ustrezno. Je pa potrebno povedati, določili smo ta standard, to prehodno obdobje do leta 2011, 2012, v katerem bodo šole zagotovile vso to potrebno logistiko in pa potrebno infrastrukturo, ker naenkrat ne gre. Do takrat bodo izvajale to pravico opravičenje dijakov na različne načine, glede na svoje možnosti, ki jih imajo. Ampak še enkrat bi poudaril, tudi v skandinavskih državah je malica v prostorih, kjer se učijo, v učilnicah. Tako da, kljub temu, da imamo v Sloveniji izjemno zahtevne standarde, tudi HASAP, najzahtevnejše standarde na področju prehrane šolarjev, je to izjemno težavno. Tisti, ki ste župani, dobro veste kako drage so kuhinje, kako močna in napeta pravila igre imamo, da bi kvaliteta, kakovost hrane bila odlična in tudi hrana varna. Tako bo ostalo tudi v prihodnje, vendar v tem prehodnem obdobju bodo šole morale zagotoviti, v skladu s svojimi možnostmi in pogoji, to pravico dijakov do katere bodo prišli s tem zakonom, ki ga je predlagala koalicija v Državnem zboru. Torej 13. člen govori o tem prehodnem obdobju, gospod Germič in pa gospod Gantar. S socialno komponento je pa tako. Socialna komponenta je vključena, je bila vključena pri subvencioniranju hrane tako v osnovnem kot srednjem šolstvu. Če se spomnite, prej je poslanec Prijatelj, zdaj ga ni tukaj, spraševal in govoril, da država plačuje samo kuharje na štiristo učencev. Ni res, mi zagotavljamo tudi subvencioniranje prehrane in samo v osnovni šoli je čez 36% učencev, ki prejema to pomoč s subvencijo. Tako da ima osnovna šola ta hip v primerjavi s srednjo šolo kar relativno solidno urejeno prehranjevanje, tudi zdrava prehrano, sistem je utečen. Na licu mesta imamo kuhinje in razdelilce in je problem seveda tam veliko manjši kot v primerih srednjih šol. Tudi tukaj smo na leto porabili približno pet milijonov evrov za tovrstne socialne transferje, za subvencijo hrane dijakov, ampak glede na to, da so strokovnjaki izračunali, da je 2,42 evra dovolj za topel obrok, dodatnega denarja iz proračuna ne bo potrebno. To pomeni, da bo ta subvencija zadostovala praktično za vse dijake. Tudi če vsi enako dobijo, je to en socialni korektiv. Nadstandard zagotovo ni hamburger, mi bomo tukaj določili pravila igre. Če bi ravnali neodgovorni in iskali lažjo pot uveljavitve tega bi verjetno piskali model, ki je značilen za prehrano študentov in bi uvedli, ne vem bone, vavčerje ali kakor koli že, in dali dijakom na voljo, ki bi potem sam izbirali kjer bi pač želeli. Mi smo želeli s tem zakonom zagotoviti zdrav način prehranjevanja. Ne samo, da nekaj dijaki dobijo, ampak, da tisto, kar dobijo izkoristijo tako, da se kakovostno in pa zdravo prehranjujejo. Res je, da je to dodaten napor za šole in tudi za ravnatelje in tudi za učitelje in za pomočnike, vse tiste, ki bodo pripravljali spremembe urnikov, ki bodo organizirali ali bodo kakor koli vpleteni v to. Ampak če hočemo dobro šolo, je pač treba veliko napora. Tudi pri pouku. Danes je učitelj veliko bolj vključen v samo pedagoško delo. Praktično je odgovoren za usodo vsakega učenca in dijaka posebej. Nič več ni časov, ko je učitelj odrecitiral svoje in pustil zadevo, da teče svojo pot naprej. Nasprotno. Vsak dijak pa to ni demagoško, je v središču, vsak učenec, vsak ima neke svoje posebne potrebe in interese in učitelj mora prisluhniti vsemu temu. Sodobni pristop je pač za učitelje veliko bolj naporen kot je bil nekoč in sodobni pristop za tistega, ki vodi in upravlja s šolo, s šolskim sistemom, je veliko bolj naporen, kompleksen kot je bil nekoč. Skratka, ni nič neobičajnega, če bodo imeli ravnatelji in pa vodstvo šol tudi s tem nekoliko več dela kot doslej. Ne vidim nekih velikih težav, tako kot nekateri poslanci, zlasti poslanka Tavševa, ki se sprašuje, kako se bo zakon sploh uveljavil v praksi. Postopoma se bo. Različno, glede na okoliščine pač na različne načine. Ampak pomembno je, da bodo dijaki dobili tisto kar jim bo ta zakon dajal. Jaz sem pričakoval, da bo nasprotovanj vladnemu, ne vladnemu predlogu, koalicijskemu predlogu manj. Res sem pričakoval, da se boste vsi poistovetili s tem zakonom, ki dejansko nekaj daje, ne pa nasprotovali temu. Prej bi pričakoval kakšno konstruktivno razpravo, da bi nam pomagali razrešiti kakšno dilemo. Ampak teh ni bilo. Če je še kakšno konkretno vprašanje, tudi vprašanje je potrebno pravilno postaviti, smo seveda tukaj, da vam odgovorimo na njega. Pa mogoče tudi predlagatelji ne samo mi.
Hvala lepa. Gospod Tanko izvolite.
Hvala lepa. Samo nekaj stavkov, glede na to da so še kolegi prijavljeni. Najprej bi rad opozoril na tehnologijo oziroma na pristop opozicije do tega zakona. Na eni strani soglasna podpora vnaprej napovedana brez glasu proti, na drugi strani govorite kako je zakon slab, nepopoln, nedosleden. Neskončno sprenevedanje. Če je zakon tako slab, imate lahko mirno vest, da glasujete proti. In ker ste tudi oporekali kvaliteti zakona, ker so pač vsi členi amandmirani. Mi nimamo predsotkov. Če so bile pripombe dobre, utemeljene, smo jih upoštevali. Bi lahko na vse tisto, kar je slabo, dali tudi kakšen amandma, bi ga lahko vložili, pa bi se zdajle tudi ob teh naših amandmajih malo pozabavali. Drugo, popraviti moram tudi navedbo kolege Gantarja. Dobro bi bilo, da tisti, ki diskutirajo o zakonu, o načelih, o vsebini, finančnih posledicah, da vsaj besedilo preberejo. S tem, da v finančnih posledicah besedila točno piše koliko finančnih posledic zakon prinaša. Še vedno piše, v besedilu za prvo obravnavo še vedno piše. In kar zadeva podzakonske akte, nič neobičajnega. Vem, da v tem zakonu ni možno predpisati sestave obrovo za vse dni. Kdaj bo rižota pa kdaj bo, itn. To ni možno. To se naj ureja na drug način, s podzakonskimi predpisi, sestave jedilnikov naj delajo drugi. In še odgovor na vprašanje: Kdaj je najboljši čas za tak zakon? Mislim, da je najboljši čas že minil in sedaj smo prišli v skrajni čas, da te zadeve rešimo. Najboljši čas in najboljša priložnost sta bili takrat, ko se je problem identificiral, to je bilo kmalu po drugi svetovni vojni. Naslednji čas je bil takrat, ko smo predlagali, da se zadeva dopolni skupaj z zakonom o študentski prehrani, potem smo šli, ker ni šlo to čez, smo šli z zakonom o dijaški prehrani posebej. Tudi takrat ni bil primeren čas. In sedaj smo prišli do tega skrajnega časa. Sedaj ste končno tudi vi spoznali, da je treba zakon podpret. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Kumer. Oprostite, gospod Kumer. Gospa Jerajeva. Še enkrat bi opozoril. Amandma k 3. členu. Hvala.
Hvala. Vseeno je potrebno nekaj reči o tem,, kolega Gantar pravi, da je tipično predvolilno besedilo oziroma volilni zakon. Besedilo je več ali manj isto kot je bilo že pred tremi leti, pa še nekaj let nazaj, pa ni bilo potrjeno. In kot je rekel kolega pred menoj, čas očitno nikoli ni pravi in nikoli ne predlagamo ob pravnem času tistega, kar bi morali predlagati. Predlagatelji smo zakon predlagali zato, da bomo sistemsko stvar uredili. Doslej so se srednje šole lahko same odločale ali bodo uredile prehrano za dijake ali jo ne bodo. In seveda, če nekaj ni treba oziroma če nekaj ni obvezno, boš naredil ali pa ne boš. Raje ne. In ponekod so dijaki imeli možnost prehrane v šoli, drugje ne in so se znašli vsak po svoje. Ugotavljamo vsi skupaj, da ponavadi tako, da so v bližnjih lokalih ali trgovinah kupili sendviče in si privoščili kašen prigrizek. In zato se nam zdi pomembno, da rešujemo problematiko za vse, torej za preko 90 tisoč dijakov v Sloveniji in da stvar ne bo več prepuščena šolam samim, ampak bo postavljen nek sistem, ki bo veljal za vse. Novi zakon nalaga srednjim šolam, da uredijo prostore in zagotovijo pogoje, da bodo lahko izvajali prehrano. Po vsem tem času, ko smo razpravljali o zakonu in ko smo se pogovarjali o tem, ali šole imajo pogoje ali jih nimajo, torej, ali imajo primerne prostore, so bili izpostavljeni podatki, ki kažejo, da ima 73% šol primeren prostor za malico in samo 27% ne. Lastno kuhinjo, da lahko pripravljajo tople obroke, ima 40% šol, 42% jih ima razdeljevalno kuhinjo, kamor pripeljejo tople obroke in jih razdelijo. Centralno kuhinjo, kjer pripravljajo tople obroke in jih prevažajo na različne lokacije, ima 4% šol, 16 srednjih šol ali 12% pa nima kuhinje. Torej, najbrž ne bo tak problem za 16 šol to urediti in zagotoviti dodatne prostore, zato se tudi namenja določen čas, da se to uredi. Od vodstev šol bo to zahtevalo nekaj truda. Kolega Gantar pravi, da prelagamo vse na ravnatelje. Poglejte, če 124 ravnateljev srednjih šol tega ne bo zmoglo, potem se sprašujem, kako to zmorejo ravnatelji 500 ali še več, 700 osnovnih šol, ki očitno znajo urediti prehrano, znajo prilagoditi odmore in vse ostale stvari organizirati, pa so kakšne osnovne šole tudi z več šolarji kot srednje. Tako kot so določeni standardi za prehrano najmlajših otrok v vrtcih, kakšni naj bodo obroki, koliko sadja, koliko česa morajo vsebovati, se bo podobno pripravilo tudi za to populacijo, torej za srednješolce, za dijake. In napadati, da bomo samo nekaj uvedli, ne bo pa poskrbljeno tudi za to, da bo to dejansko zdrava prehrana, je najbrž malo prenagljeno. Ob tem, da je zagotovilo tako ministrstvo kot vse ostale institucije, ki se že sedaj s tem ukvarjajo, Inštitut za varovanje zdravja, ki je opravljal raziskave na tem področju, in so pripravljeni vsi sodelovati pri tem, da dejansko postavimo neke standarde, ki bodo doprinesli k boljši prehrani in naredili pomemben korak k bolj zdravi prehrani naših mladostnikov. In ne gre že vnaprej obsojati in določati, da to ne bo tisto, kar potrebujemo. Predlagatelji menimo, da je zakon dober. Zato nas tudi veseli, da tudi ostale poslanske skupine napovedujejo podporo. Prav je, da odpremo dileme, ki morda so, najbrž pa nima smisla odpirati dilem, ki jih v resnici ni, pa jih tu umetno odpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Dušan Kumer, prosim.
Hvala lepa za besedo. Kolega Tanko je šel ven, pa sem mu nameraval pokazati, da so bili ti problemi že pred 40. letom prejšnjega stoletja, pa mu lahko kako knjižico dam za prebrati. Slučajno imam iz drugih razlogov te knjižice danes tukaj. Seveda tudi sam ne nasprotujem tem predvolilnim bombončkom, kot pravijo, ker pričakujem, če že šola ni zastonj, mogoče bo pa kdaj prehrana za učence, dijake in študente zastonj, če ne danes, septembra, pa mogoče čez pet let. Večkrat smo danes v razpravi slišali o teh subvencijah. Ob tej besedi sem že malo živčen. Ministrstvo nekaj subvencionira, pa občine nekaj subvencionirajo, pa mi starši subvencioniramo. Kam potem vse te silne subvencije gredo, če vedno govorimo o tem, da so še neki manjki, če nas toliko subvencionira to prehrano. Zato samo za intermeco, ne bomo se o tem prepirali - kdo plača kuharja v osnovni šoli? Tudi starši, ki plačujemo položnico, plačamo kuharja, tako kot občina, pa še kdo. Ministru hočem reči, ki je prej rekel, da si s tem zakonom ni nakopal nekih velikih obveznosti. Jaz bom na dva člena opozoril, ki sta zapisana v tem predlogu zakona. To je drugi, kjer ste minister odgovorni za sestavo, obseg in kakovost dnevnega obroka, tako je zapisano notri. In 11. člen za nadzor na šoli, glede namenske gospodarne in tako dalje porabe tega istega denarja, ste ravno tako odgovorni. In ravno v tej smeri gre moje vprašanje, ki je vezano na ta amandma. Tukaj ne gre samo za ta delež denarja subvencije teh 40, 50 milijonov evrov, ampak za mene se postavlja odgovornost, da bodo pogoji za to ustvarjeni, da se bo lahko ta subvencija v šoli porabila. Kdo bo nosil odgovornost, da bodo investicije izpeljane v vseh srednjih šolah? Do zdaj ima te pogoje zagotovljenih samo 27 rednih šol v Sloveniji, če sem prav prebral, da ima svoje kuhinje. Sprašujem ali bo vse slonelo na nekih "cateringih" in bomo čez čas s Patriami ta "catering" vozili v šole ali bodo zares imeli vsi dijaki, to je več kot 100 tisoč, pod enakimi pogoji dostop do porabe te subvencije za to šolsko prehrano in tukaj ima odgovornost ministrstvo in tega pa v tem zakonu glede izvedbe same investicije, te odgovornosti pa ni in zopet se bodo prepirali na občinah, na šolah in tako dalje iz katerih kvot jemati ta denar, da se bo to izpeljalo.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Draga Korena. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav poslankam in poslancem. Tudi, če je ta zakon zelo populističen, tudi, če je ena velika predvolilna zadeva, jo bom z veseljem podprl, kajti prinaša eno zelo pomembno in dobro novost. Prinaša, ureja prehrano dijakov, ki je vse do danes nimajo urejene, mladi v tistih najbolj občutljivih letih, ko je najbolj pomembno, da je njihova prehrana urejena, primerna njihovemu razvoju in starosti. Če bo ta zakon to uredil, jaz mislim, da bo naredil zelo veliko, pa smo pred volitvami ali pa bi bili po volitvah. Tako velike skrbi, kako bo zakon možno izpeljati, si jaz ne postavljam. Vem, da so si v veliko srednjih šolah že do sedaj ravnatelji prizadevali, da bi, kjer se je le dalo, omogočili dijakom, bi rekel, ustrezno prehrano in prepričan sem, da imamo na slovenskih srednjih šolah dobre in kvalitetne ravnatelje, ki bodo tudi te zahteve, ki jim jih bo ta zakon naložil, da bodo uredili tudi primerne prostore za razdeljevanje in za kuhanje, da bodo v doglednem času tudi tem zahtevam zadostili. Jaz bom ta amandma podprl, kajti sam se zelo zavzemam, da se hrana omogoči dijakom v šolskih prostorih, da jim ne bi bilo potrebno zapuščati šole. Kajti vemo, da to potegne za sabo preveč negativnih stvari. Veliko šol ima vsaj zasilne pogoje, da bodo lahko na to prešli. Vse šole pa imajo, jaz pravim, možnost na hitro urediti vsaj razdeljevanje hrane. Tako, da si glede tega delati preveč skrbi - jaz mislim - ni potrebno. Prej so - mislim, da - so eni razpravljali tudi o tem, ali bo zagotovljena kvalitetna prehrana. Zdrava prehrana. Tudi glede tega zaupam ravnateljem in osebju, ki bo za to zadolženo, da bo v srednjih šolah zdrava in kvalitetna prehrana. Sicer smo pa to že tudi zakonsko ne dolgo nazaj uredili tudi z Zakonom o javnem naročanju, kjer imamo posebna določila, tudi kar se tiče javnih zavodov. Jaz moram reči, da komaj čakam, da bo ta zakon začel veljati, dve srednješolki imam. Ta teden, razen v ponedeljek, ko je bil velikonočni ponedeljek, vsako jutro ob pol sedmih dva kosa kruha, posebna salama, malo suha salama, malo sira. In vsak dan to hrano uživa srednješolka. Jaz mislim, da to ni dobro, da to ni zdravo. Da bi bila enkrat na teden takšna hrana dovolj. Vesel sem jeseni, ko mi tega ne bo več potrebno delati. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Bogdan Barovič.
Hvala. Spoštovane kolegice in kolegi! Za razliko, čeprav je zanimivo poslušati, bi se jaz rad vrnil k bistvu. Mi zdaj govorimo o amandmaju k 3. členu. Amandma k 3. členu je v prvem stavku popolnoma jasen. Nobenih dvomov ni, da ga ne bi sprejeli, nobenega. Če pa pogledamo drugi stavek tega amandmaja, ki pravi: "srednja šola lahko zagotovi topli obrok tudi v vrednosti, ki presega vrednost iz 5. člena, in sicer na podlagi povpraševanja dijakov". Pa bodimo toliko pošteni eni in drugi. Ne sodi v ta zakon, danes, kolegice in kolegi. Govorimo o dopolnjenemu Predlogu zakona o subvencioniranju dijaške prehrane. Ne govorimo pa o predlogu Zakona o subvencioniranju dijaške prehrane in subvencioniranju nadstandarda. To je to. To je bistvena razlika. Mi ne moremo v Zakon o subvencioniranju dajati nadstandard in nič hudega ni. Sporen je ta drugi stavek, ki ga je treba po moji presoji, po presoji kolegov iz Slovenske nacionalne stranke, ker smo pač v takšnem prebrali in člen in amandma, umakniti. Ker drugače - še enkrat poudarjam, govorimo, o subvencioniranju nadstandardov ne pa dijaške prehrane. In zdelo bi se mi prav, da bi odprli razpravo o amandmajih tudi k 7. členu. Tisti, ki ste prebrali, veste zdaj, zakaj jaz tako govorim. Namreč v 7. členu piše, da se črta zadnji stavek člena. Obrazložitev pa pravi, da je amandma povezan z amandmajem k 3. členu. Oprostite, tudi to ne drži! Ne drži, če preberemo zadnji stavek 7. člena: "Dijakom, ki so upravičeni do denarne socialne pomoči po predpisih o socialnem varstvu oziroma so do te pomoči upravičeni njihovi starši ali skrbniki, se iz sredstev državnega proračuna financira tudi razlika do polne vrednosti dnevnega toplega obroka, in sicer na podlagi zahtevka srednjih šol iz 4. člena tega zakona." Dikcija tega odstavka je popolnoma razumljiva in je jasna. Ne vem, zakaj bi se črtala z obrazložitvijo, da je to povezano s 3. členom. Tisti drugi odstavek 3. člena nima popolnoma nobene veze s tem stavkom, ki sem ga prebral, ki naj bi se po predlogu amandmaja črtal. Jaz ne vem, zakaj bi se moral črtati, saj je popolnoma jasno. Gre za subvencioniranje. Gre za pomoč tistim, ki niso dejansko zmožni plačati ali pa dejansko zmožni organizirati oziroma priskrbeti hrano svojim dijakom. Bodimo korektni. Poglejmo dva amandmaja k dvema členoma, o katerih govorimo in o katerih teče beseda. Ne govoriti vse po dolgem in počez. Prosim, razložite nam, zakaj je drugi stavek 7. člena potrebno črtati z obrazložitvijo, da je povezan s 3. členom. In še enkrat trdim, da drugi stavek amandmaja k 3. členu ne sodi v predlog Zakona o subvencioniranju dijaške prehrane. In so čisto preproste trditve. Čisto navaden človek to razume. Ker, če pa ta drugi stavek sprejmemo, iz 3. člena pa bomo subvencionirali nadstandard. To pa ni to. Na to je nekaj poslancev opozorilo. No, čisto "fer" in korektno, kot je povedal moj spoštovani kolega gospod Prijatelj, vsi bomo na koncu podprli ta zakon. Res pa je, da bi raje, da bi ta dva amandmaja popravili in oblikovali tako, da bi bila realna in dejansko koristna za vse. In tudi kolegice in kolegi bom z veseljem še naprej poslušal. Bi pa res prosil, dajmo se držati teh dveh amandmajev k tema dvema členoma. In bi bil vesel, da bi jih razčistili. Saj, če mi bo minister zdajle in kolegice in kolegi iz ministrstva razložili, da, tudi jaz nimam vedno v življenju prav, da imam prav, prav. Ampak, mislim, da je trditev, da drugi stavek k 3. členu amandmaja ne paše zraven. Zdi se mi prav, da ni fer trditev, da se zadnji stavek 7. člena črta, ker je povezan s 3. členom. Če mi boste pa dokazali to povezavo, bom z veseljem podprl tudi oba amandmaja. Hvala lepa.
Hvala. V razpravo se vključuje tudi minister. Minister, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala za besedo in priložnost, da odgovorim na to vprašanje gospoda poslanca. Poglejte. Že prej smo povedali, da znesek, ki ga bo država subvencionirala za dijaško prehrano, zadostuje za topli obrok. Po analizah, kar pomeni, da drugi odstavek 7. člena postane odveč, ni potrebno dodatno subvencionirati. Ampak bo dovolj. Torej, vsi dijaki bodo dobili enak znesek. Ne bo več dodatne subvencije na 2,4 ali koliko evra. Še ne bo dodatnega. Zato, ker ne bo potrebno, ker dobijo vsi dovolj za obrok prehrane. Saj tudi to možnost imate cel čas. Samo hočem samo pojasniti. Ni potrebno. Prvotno, ko smo mislili, da bodo zneski manjši, smo se celo strinjali s predlagatelji. Da bi pa vendarle kljub temu ohranili socialno korekcijo, torej ta znesek, ki ga že sedaj država daje za subvencije na srednji šoli. Ampak to ne bo potrebno, ker bodo vsi dobili dovolj za topli obrok. V tem je odgovor, v bistvu odgovor.
Hvala lepa, gospod minister. Replika mag. Potrata. Izvolite.
No, gospod minister, saj ravno tu je verjetno temelj nesporazuma med nama. Jaz mislim, da s tem, ko ste vpeljali možnost v 3. členu, da šola zagotavlja nadstandardni obrok. In če šola ponuja samo nadstandardni obrok, ni nujno, da znesek, ki je za subvencijo namenjen, zadostuje. In ste izločili tiste, ki so socialno ogroženi, ker ste črtali iz 7. člena. Niste konsistentni. Tako, kot niste konsistentni predlagatelji. Preračune ste naredili na 2,35. Vi ste potem v mnenju Vlade predlagali 2,43, v zakonu je napisano 2,42. Vedno pa imate isto cifro, kaj bo to za državni proračun pomenilo. Sem včasih znala računati. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Nadaljujemo na podlagi seznama prijavljenih. Gospod minister, replike na repliko ni. Lahko pa se prijavite v okviru razprave. Želite? Beseda je vaša.
Hvala. Torej, izračuni razlike so na številu dijakov. Predlagatelji so računali na nižje število dijakov kot mi ali celo na višje. Oni na 94 tisoč, mi pa na 90. Hvala. Ampak, tisto, kar ste pa prej poskušali povedati - črtanje, torej drugi amandma, črtanje drugega dela 7. člena, pa nelogično povezujete s 3. členom. Popolnoma ničesar nima tisto s subvencioniranjem dijakov. Ni, ni, smiselne povezave.
Kolega Kumer, vam ne morem dati replike. Lahko pa, v kolikor to želi, mag. Potrata. Lahko bomo naredili še en krog za razpravo, v kolikor boste želeli. K besedi pa vabim poslanca Mitja Ljubeljška. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Jaz se čudim, koliko besed o tem zakonu, ki je bil že v vseh predhodnih razpravah obravnavan, je danes spet slišati. Jaz mislim, da imajo pri tem zakonu, ki je zelo enostaven, življenjski, socialen, ga skušati sproblemizirati in ga onemogočiti. Neverjetno. Meni se zdi to praktično res neverjetno. In predhodno je bilo tudi slišano, da nas ljudje gledajo. Seveda nas gledajo. Pri tem zakonu nas zelo gledajo. Vsi tisti, ki imajo srednješolce. Vsi tisti, ki imajo osnovnošolce, ki bodo postali tudi srednješolci, ker je ta zakon za njih zelo pomemben. Pomemben zaradi tega, ker bo odpravil skrb, da bo njihov otrok priskrbljen s toplim, kvalitetnim obrokom vsak dan, kar zdaj srednješolci nimajo. Ker dobijo denar, pa ne vedo starši, ali si je kupil sendvič ali ne ali ga je porabil za kaj drugega. In drugo, ker se bo to zelo poznalo na njihovem družinskem proračunu. Preračunajte, koliko je obrok vreden in koliko to na mesec znese. To sta dva vidika, ko nas ljudje gledajo in spremljajo. Verjamem pa tudi, da pri posameznih razpravah posameznih razpravljavcev ali razpravljavk tudi preklopijo na kakšen drug kanal in se vrnejo spet na parlamentarni kanal. Mi govorimo o amandmaju k 3. členu, ki je zelo enostaven. Razprava pa je splošna, ki je bila že slišana ničkolikokrat. Ista. Tretji amandma govori, samo dodaja: "dnevni topli obrok v vrednosti iz 5. člena tega zakona." 5. člen pa definira, koliko je vreden ta obrok. In pa zadnji stavek, ki daje nadstandard. To je pa gospod minister tudi pojasnil. In se jaz s tem tudi strinjam. Je pa vse druga skrb. Skrb, kako zagotoviti sredstva finančna. Počakajmo, sprejmimo zakon. Počakajmo rebalans pa bomo videli, kaj bo Vlada predlagala, iz katere postavke. Kako organizirati? Pustimo to. Ali se moramo mi v Državnem zboru s tem ukvarjati? Za to je ekipa strokovna na ministrstvu in so tudi odgovorni na posameznih šolah. In vsaj kaj drugega znajo še organizirati kot tudi organizirati delitev toplega obroka. Ne vemo, kaj je zdrav obrok. Prepustimo to strokovnjakom. Kako pa vedo, kakšen je zdrav obrok v vrtcih, v osnovnih šolah, za študente? Ima predvolilno potezo. Poslušajte, s prvim dnem mandata se začne predvolilna poteza. Izkazi so pa takrat, ko so volitve. Tako, da jaz dejansko ne razumem, kaj pravzaprav opozicija želi. Na eni strani pravijo, da bodo podprli. Vložili niso nobenega amandmaja danes, da bi popravili besedilo, nobenega in pa problematizirajo. Problematizirajo. Neživljenjski, nemogoč. Ne da se ga. Kdo bo vse to izpeljal? Človek vas res ne razume. Verjamem, da vas tudi ljudje, ki vas gledajo, ne razumejo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Želi še kdo razpravljati v povezavi s členom? Odpiram nov postopek za prijavo. Prosim k prijavi. K besedi vabim poslanko Barbaro Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. No, jaz moram reči, da me resnično žalosti, da se za nekatere s prvim dnem mandata začne predvolilna poteza. Kajti, to očitno nakazuje na to, da nekateri vladni poslanci delate zgolj in samo za nove volitve oziroma nov mandat. Mene resnično žalosti, ker sem bila prepričana, da vas je vsaj malo ali pa da vam je vsaj malo mar državljank in državljanov. Jaz upam, da se bo ta praksa spremenila in da bomo vsi skupaj delali za ljudi, tudi tiste, ki so nam dali mandat, da odločamo v njihovem imenu. In veste, ko nekateri tako populistično in tako na sploh govorite. Ministru sem danes zastavila, mislim, da sem trikrat ponovila eno in isto. Vsebinsko, minister, želela bi odgovore, vsebinske odgovore na tisto, kar bodo prinesli podzakonski akti. Ampak, vi ste govorili samo o financah. Finance bodo zagotovljene v proračunu. Finance bodo zagotovljene proračunu, 45 milijonov. Pa to smo slišali ničkolikokrat danes. Niso samo finance tiste, ki se bodo dotikale podzakonskih aktov. Celotna vsebina zakona se navezuje na podzakonske predpise, ki jih boste pripravili na ministrstvu. Ampak, tega očitno danes niste sposobni govoriti in predstaviti v javnosti, kaj bo vsebina, če hočete, tega zakona.
Hvala. Besedo ima poslanka Majda Širca. Izvolite.
Zakaj toliko razprave, sprašujete. Kot da smo tukaj na dopustu. Kot da nismo tukaj zato, da opozorimo na tisto isto temo, ki je bila v tem prostoru obravnavana trikrat, štirikrat, ko smo govorili o proračunu. In takrat, minister z vsemi magnetogrami, ki jih imam tukaj, niti enkrat ni podprl financiranje toplega obroka. To je dvoličnost. Pa ne bom nema pred to dvojnostjo meril. Ta dvojnost meril potem prihaja tako daleč, da se to predvolilno leto lahko dogaja do devastacije nekega proračuna v prihodnosti. Pa koga briga nek denar nekoč in koga briga tisti, ki bo takrat s tem denarjem moral čarati in ga ne bo? Če je včeraj še Vlada preprečevala vsako povečevanje sredstev v ta namen, mu danes daje odprte roke. V redu. Krasno. Rekli smo izplen predvolilnega obdobja bo koristen. Ne vem sicer, kaj se je vmes zgodilo, da je Vlada prišla do tega spoznanja. Ali morebiti do spoznanja, da dejansko ne leži toliko kruha v smetnjakih, kot je bilo rečeno nekoč? Zakaj ne dajemo amandmajev na ta zakon? V bistvu bi s tem kršili na nek način tudi nelegitimnost zakona. Mi nimamo pravice obravnavati zakona, glede na to, da ga mečete v smeti. Opozarjam in spet citiram Zakon o saniranju posledic azbesta, ravnanja z azbestom zaradi tega, ker nima pravilno definiranih finančnih posledic. Ali ima ta zakon pravilno definirane finančne posledice? Zakaj ste računali, recimo, samo topli obrok? Zakaj niste računali tudi plač tistih, ki bodo te tople obroke morali pripravljati? Tu jih namreč ne vidim. Hočem reči, ta lahkotnost - nekaj dni pred volitvami se dogaja neznosna lahkotnost računanja, ki prinaša tudi dobra dela, kot so, recimo, topli obroki. Ampak nekdo jih potem mora plačati. In danes sem že opozorila, da enak status ima, recimo, in neverjetno večje posledice zakon, ki govori o tem, da je treba vrniti škodo, povzročeno v drugi svetovni vojni, ki gre v 600 milijonov evrov. Tu govorimo o 42 brez vseh stroškov. Se pravi, tudi brez investicij za prilagoditev prostorov. Aampak govorim o teh 2,4 in toliko evra na dijaka. Samo za dvoličnost gre tukaj. In to si tudi zapomni kdo, ki posluša.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Dušan Kumer. Izvolite.
Hvala za besedo. Ne vem, zakaj ste tako nervozni in napadalni. Sam sem prej skušal tudi ministra samo vprašati, ker namreč ta predlog zakona je zelo zavezujoč. Skušal sem samo vprašati, kdo bo odgovarjal za to, če vseh 110 tisoč dijakov ne bo imelo enakih možnosti priti do tega, da citiram: "topel, kvaliteten, zdrav obrok za 2,42 evra." Ker to ne pomeni samo 40, 50 milijonov. Pomeni še dodatne milijone v investicije. In samo to sprašujem: Kdo bo odgovoren, ker to ne bo realizirano na ta način? In tu je samo en podstavek - kje boste pa vi dobili catering za 2,42 evra? Ali imate vi otroke, ki hodijo zdaj v srednjo šolo? Saj stane sendvič 2 evra v Ljubljani vsepovsod okrog šol! Vi boste pa catering dobili za topel, kvaliteten, zdrav obrok za 2,42 evra. In sem prej rekel, samo 27 srednjih šol ima kuhinjo. Do 1. septembra letošnjega leta morajo to vse še drugi urediti. Lepo vas prosim! Zelo korektno je bilo to vprašanje. In to vprašanje zahteva odgovor.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Mene ne moti to govorjenje opozicije. Niti me ne moti to, da govorite, da je zakon poguben, da je žalostno in ne vem, kaj vse. Vam pa dajem en predlog in vas naprošam, da, če je zakon res tako poguben, o njem razpišete referendum. Ko bo sprejet, ker to je odlična priložnost za vas, ker včeraj vam je ena priložnost padla, ker ste že imeli izdelano, kako boste šli na referendum. Ta zakon dajte na referendum. Boste videli, kaj ljudstvo misli o vaših argumentih. To je najboljša varianta. Zdaj se pa tako čudno nasmihate. Dajte ta zakon na referendum! Jaz vas pozivam, da bodite enkrat dosledni. Hvala lepa.
Hvala tudi vam za vaš predlog. Želi še kdo razpravljati v povezavi z amandmajem? Odpiram ponoven krog za prijavo. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Ljubo Germič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz bi samo še enkrat ponovil to, kar je bilo rečeno. Ta zakon obravnavamo s finančnimi obveznostmi. Pri čemer danes vemo, da za to ni zagotovljenih sredstev in da je vodstvo tega parlamenta imelo drugačen odnos do predloga opozicije, kjer smo zagotavljali s predlogom azbestnega zakona zagotavljanje pravic obolelih za azbestom. Takrat je koalicija oziroma vodstvo parlamenta takšen zakon, ki je govoril o zdravju ljudi, več ali manj gladko zavrnila. O amandmaju pa samo tole. Danes govorimo. Tudi minister je rekel: "Zakon bo vpeljan postopoma." Ne. Zakon pride za čisto vso slovensko srednješolsko populacijo 1.9.2008. Ali razumemo ta zakon vsi tako ali ne?! Nikjer ne piše, da pa nekatere šole ali pa nekateri dijaki temu ne bodo mogli slediti, ker pač ne bo pogojev. Jaz tega ne znam razumeti drugače. In tista šola, ki ne bo zagotavljala, bo sankcionirana skladno s tem zakonom s penali. In tu so relevantna vprašanja. In nadalje je relevantno vprašanje. Kolegica Potrata je jasno, lepo opozorila, številke takole letijo, 43 milijonov evrov je pa vedno enako. Zakaj? Ko je minister govoril, je 7. člen treba v nekem delu črtati. Zakaj tega ni opozorila Vlada v svojem mnenju, ki je govorila, da je treba številko povečati na 2,43? In zakaj takrat ni vlada imela podatka, da bo pa to znesek, ki bo pokril vse v celoti? A ni to zanimivo, da Vlada takole postopoma razume tale zakon in opozarja nas potem, ko mi opozarjamo njo? In vprašanje, ki je nejasno, ki nima jasnega odgovora: nadstandard na podlagi povpraševanja dijakov. In obrazložitev: Nadstandard se zagotavlja v skladu s povpraševanjem dijakov. Torej, pade koncept zdrave prehrane. Pade Resolucija o zdravi prehrani. Torej gre samo za povpraševanje dijakov. In vprašajmo se: Kakšen bo tukaj regulativni element v odnosu med dijaki in vodstvom šole, ki bo lahko prišlo v zelo velika nasprotja, če bomo tole uvedli kot nadstandard? Edini kriterij, ki ga tukaj zapisujemo, pa je povpraševanje dijakov. Hkrati pa vsi ugotavljamo, da so prehrambene navade slabe, tako število obrokov, sestava obroka. Zdaj pa na tako enostaven način tole zapišemo. In dajte nas prepričati, predlagatelji, z obrazložitvijo, kjer samo napišete v obratnem vrstnem redu isto vsebino, kot je v zakonu, da tukaj obstoji resen vsebinski premislek. Ali pa se že danes zavedamo, da seveda šola z 2,42 evra na obrok ne bo prišla skozi in bo zavezana ponujati nadstandardne obroke, kjer bo potrebno plačevanje iz lastnega žepa? To so tehtne pripombe na vsebino tega amandmaja, ki je tukaj, in jih ne dobimo. In danes mi rečete: "Ne, saj tu ni mišljen hamburger." Ja, kaj pa je mišljeno? Kolegica Jerajeva je v eni izjavi za medije rekla: "Ja, to so zrezki, to so golaž" in tako dalje. Razumete?! Tu gre za to, da si vsak predstavlja "prosto po Prešernu", kakšna bo realizacija tega zakona. In tu pričakujemo tako s strani predlagateljev kot s strani Vlade, ki tako podpira ta zakon, da nam na to odgovori. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva! Nimam nič proti, da je razprava na trenutke tudi ognjevita. Malo me sicer moti, da govorimo o vsemogočih številkah in vsemogoči vsebini. Bi si pa uvodoma drznil špekulirati in napovedati, da bo verjetno zelo, zelo malo ali pa skoraj nihče od poslancev, ki bi glasoval proti temu zakonu. To je pač moja prognoza. Kar zadeva amandma k 3. členu, mislim, da ni smiselno, da ga obrazlagam, ker je bil že obrazložen in ker smo sopodpisniki tega amandmaja. Je povsem jasno, da ga bomo tudi v Poslanski skupini Nove Slovenije podprli. In kot drugopodpisani pod Predlog zakona o subvencioniranju dijaške prehrane sem izhajal iz izhodišča, da je šola dijakom drugi dom. Seveda ob predpostavki, da imajo prvega doma. Žal vedno ni tako. Kje se otroci hranijo in kako se hranijo v svojem domu, torej v prvem domu, ni tema današnje razprave. Pametna država, kakršna Slovenija je, pa poskrbi za čim idealnejše okolje tudi s prehrano za generacijo, ki je v najbolj občutljivem razvoju, psihofizičnem razvoju namreč. Vprašanje, ki je bilo danes velikokrat izpostavljeno: Zakaj ravno sedaj, v volilnem letu ta zakon? Naj spomnim. Zakon je bil vložen lansko leto, leta 2007. Ali je povolilni ali predvolilni, mislim, da ni pomembno. Za vsak zakon pa gotovo velja, da je predvolilni in da je povolilni. Odvisno pač, s katere strani ga gledamo. In tudi mene je vodilo, zakaj podpisati ta zakon. Namreč, konec lanskega decembra so se že kazali obrisi zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2007. Kazal se je proračunski presežek. Kar pomeni, da nam je v Sloveniji šlo in da nam gre dobro. Približno takšen presežek, kot ga pravzaprav potrebujemo za finančno realizacijo tega zakona na letni ravni. Seveda, gospod podpredsednik, ali lahko moje kolegice na desni strani razen Marjete Uhan umirite?
Kolegica Eva Irgl, prosim, da se umirite.
Na moji desni. A veste, kje je moja desna, gospod podpredsednik? To je moja desna roka.
Oprostite, ko sem pogledal po dvorani, je govorila samo poslanka Eva Irgl.
Ves čas me motita gospa Majda Potrata in gospa Breda Pečan.
Prosim za mir v dvorani. Besedo ima samo govornik.
Tako se reče. Hvala, gospod podpredsednik. Seveda se vsi strinjamo, da je največje breme tega zakona prav na financah, na Ministrstvu za finance oziroma na finančnem ministru. To je dejstvo. Seveda tudi na Ministrstvu za šolstvo in šport. Jaz bi vas, spoštovane kolegice in kolegi iz opozicije, potolažil in vas povabil, da mi sledite, ko izjavljam, da zaupam finančnemu ministru. Če je znal zagotoviti dodatnih 30 milijonov evrov za povečanje otroškega dodatka, če je znal zapolniti vrzel, ki je nastala z novelo dohodninskega zakona, vrzel veliko približno 38 milijonov evrov. Če je znal že v začetku leta 2005 uskladiti pokojnine, če je znal z zadnjo novelo Zakona o varstvenem dodatku zagotoviti sredstva v velikosti 10 milijonov evrov, potem sem prepričan glede na gospodarske kazalce, da bo tudi tokrat vložil vse napore in našel ustrezna sredstva že za to šolsko leto. Se pravi za šolsko leto, da sem bolj točen, 2008/2009. In pozdravljam ta zakon. Kot rečeno, vas vabim, da mi sledite. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Želi še kdo razpravljati? Želi še kdo poleg mag. Potrate? Ne. Besedo ima poslanka Potrata. Izvolite.
Hvala. Jaz bi se gospodu Horvatu opravičila. Ampak res se nisem mogla zadržati, da se ne bi smejala, ko je najprej trdil, da je proračunski presežek bil decembra ugotovljen. Zakon, ste pred tem rekli, je bil vložen že davno prej. Če je za vse tisto, kar ste že razdelili, našel denar, bo tudi za to. Ampak oglašam se pa v zvezi s tem členom, zaradi nečesa drugega. Ta zakon namreč ureja samo dijaško prehrano v srednjih šolah. Popolnoma pa pušča v nemar možnost zagotavljanja toplega obroka tudi za srednješolce v dijaških domovih. Kajti, če bi s te strani gledali na zadeve, če je verjetno prav, da je dijaku zagotovljena pravica do enega toplega obroka, ki se subvencionira - samo toliko. Saj je bilo veliko vprašanj. Pa to verjetno tudi ne bo dobilo odgovora. Hvala.
Replika. Kolega Horvat, izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovana mag. Majda Potrata! Bodiva eksaktna. Jaz sem povedal, da so se decembra kazali obrisi zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2007. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Lahko zaključimo razpravo v povezavi s 3. členom? Hvala. Prehajamo oziroma v razpravo dajem 7. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Odpiram postopek za prijavo. Izvolite. Besedo ima mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala. Tistim, ki se veselite, da mi bo kmalu čas potekel, bom še dolgo živela. Imam dobre gene. Ta amandma je diskriminatoren v povezavi z branjem 3. člena. Tam, kjer bo nadstandard zagotovljen. Tisti, ki so socialno ogroženi, ne bodo več imeli možnosti uveljavljati pravice do dodatka. Ampak to je samo pripomba opozicijske poslanke, ki si drzne razmišljati, kaj takšni amandmaji prenesejo. Bi pa svetovala pripravljavcem zakona, ker je nad njim bdela Vlada, da bi pa morali opaziti, da črtanje tega določila v 7. členu nujno zahteva tudi popravek 10. člena. Kajti če ne bo več treba dokazovati socialne ogroženosti in bo vsakomur dodeljena subvencija, potem v evidenci zagotovo ni treba dajati dokazila o statusu iz drugega stavka prvega odstavka 7. člena tega zakona. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Z vašo razpravo zaključujem tudi razpravo v povezavi s 7. členom. Ker nihče več ne želi razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih pa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. točko, na obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji financiranju vzgoje in izobraževanja. Seznanjam vas, da imamo za to točko na razpolago 4 ure in 40 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade, ministru, za dodatno obrazložitev predloga zakona. Dr. Milan Zver, izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani podpredsednik Državnega zbora Republike Slovenije, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite, da čisto na kratko še enkrat predstavim Novelo zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Kot veste, smo začeli s pripravo te novele že davnega leta 2006, v drugi polovici leta 2006, ko smo izhodišča za te spremembe predstavili na že tradicionalnih srečanjih ravnateljev v Portorožu. V tem času je potekalo ogromno sestankov, usklajevanj, dogovarjanj s socialnimi partnerji, s sindikati pa tudi s strokovnimi združenji. Nenazadnje tudi s poslanskimi skupinami. In to ne samo enkrat. Nadaljnji potek sprejemanja ali pa usodo zakona v zakonodajnem telesu poznate. V drugi polovici lanskega leta smo zaradi velikega nasprotovanja, političnega pritiska in pa grožnje z referendumom v dani situaciji v pričakovanju predsedovanja Evropski uniji umaknili dva elementa te novele, ki sta bila za opozicijo najbolj sporna. To je enakovredno, enakomerno, enako financiranje vzgojno-izobraževalnih programov, ne glede na lastnino. In pa tako imenovane centre oziroma možnost, da se vzgojno-izobraževalni zavodi organizirajo v centre, kjer so za to pogoji in kjer je za to volja. Zaradi velikega nasprotovanja in pa grožnje z referendumom smo takrat ta dva člena umaknili. Pred vami je sedaj novela, ki je prav tako že šla skozi razpravo v delovnih telesih zakonodajnega telesa. Mi želimo še enkrat poudariti, da je sprejetje te novele izjemno pomembno. Da tudi dnevno dobivamo apele, zlasti iz univerzitetnega življenja, kjer želijo, da bi zakon čim prej določil tudi stopnjo izobrazbe za delavce v vzgoji in izobraževanju. Kajti, menijo, da je tudi od tega odvisna dinamika razvoja bolonjskega procesa. Kot veste, novela zakona prinaša tudi ali pa daje neko pravno podlago za brezplačnost učbenikov v osnovni šoli, v celotni osnovni šoli. Podaljšano bivanje bo prav tako brezplačno vključno do petega razreda. Nov način financiranja bo prav tako dobil, ki je že v praksi v dobršnem delu slovenskih srednjih šol, pravno podlago. Kot veste, se je nov način organizacije, tudi organizacije, ne samo financiranja začel izvajati že pred dolgimi leti v Sloveniji. Nekatere boljše srednje šole so ga povzele. Kasneje, leta 2004 je bil sprejet v poskus. Torej v sam sistem. Prav je, da ga po tolikih letih preverjanja uvedemo. Zadnjič na delovnem telesu smo imeli možnost poslušati ravnatelje, ljudi iz prakse, ki so ves čas evalvirali, spremljali nov način organizacije in financiranja šolstva in so dejali, da boljšega sistema ni. Zagotavlja, da tudi manjše programe, z manjšim številom dijakov uspešno privedemo do konca. Torej, da dijakom omogočimo poklice, ki so deficitarni ali pa niso tako množični. Vendarle ta sistem prinaša tudi to možnost. Tisto, kar je v tem sistemu najbolj pomembno, pa je, da omogoča ali pa nekako v strukturo daje možnost trajnega zagotavljanja kakovosti v slovenski šoli. Slovenska šola - to je znano, je zadnja leta dobila pomembne pohvale tudi s strani mednarodne skupnosti preko različnih analiz in anket. Vse štiri bi lahko naštel, ki uvrščajo slovensko šolo v sam vrh po kakovosti in tudi po nekaterih drugih vidikih. Prav je, da to kakovost razvijamo naprej. Da ne bo to muha enodnevnica. Tudi s tega vidika je sprejetje tega zakona izjemno pomembno. Spoštovane poslanke in poslanci! Računam na vašo podporo in na čim bolj konstruktiven dialog.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo in šport kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku mag. Branku Grimsu za predstavitev poročila odbora. Izvolite.
Prav lep pozdrav, še enkrat, v imenu Odbora za kulturo, šolstvo in šport, ki je 6. marca 2008 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Odbor se je z zakonom, z zelo podobno vsebino že enkrat srečal. Kljub temu pa se je vodila sorazmerno dolga razprava, ki se ni dotikala predlaganih rešitev. Ampak predvsem amandmajev, s katerimi so nekateri med ostalim predlagali tudi povrnitev nekaterih rešitev, ki so bile že spremenjene s katerim od prejšnjih novel zakonov, med drugim glede sestave sveta šole in pa še nekaterih drugih rešitev. Na koncu je odbor sprejel enajst amandmajev. Med njimi tudi enega opozicijskega ter izglasoval predlog besedila in predlagamo Državnemu zboru, da tak zakon tudi sprejme.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister z državno sekretarko in še dvema sodelavcama! Pravzaprav ne bi bilo treba, pa bom vendarle rekla: v Državnem zboru dobivam občutek, da smo dobili mandat od ljudi zato, da smo tiho in da ne opozorimo na pomanjkljivosti predlaganih zakonskih besedil. Če izhajam iz izkušnje in nervoze, ki jo ta izkušnja zaznava, da so koalicijske poslanke in poslanci zelo nepotrpežljivi, kadar morajo poslušati opozicijo. Tudi, ko gre za predsednika delovnega telesa, ki je matično delovno telo za Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, bi si želela, da bi vsaj enkrat prisluhnil mojim prošnjam in priporočilom. Naj bo predsednik delovnega telesa, ki bo objektivno poročal o stvareh. Trditev, da je bil sprejet eden opozicijski amandma, je laž. Kajti, ta amandma je bil identičen amandmaju koalicijskih poslancev. In sem ga že na odboru prosila, naj s sprejetjem tega amandmaja ne dokazuje, kako dobra je bila koalicija, ki je od množice amandmajev enega pa vendarle blagovolila sprejeti. Ne vem tudi, kako naj na novo povem vse tisto, kar je treba povedati. Ampak tole vam bom, gospod minister, upam, da še uspela povedati. Vaše zatrjevanje, kako so moje pripombe na predlagani zakon zmotne, vam bom z neko primero pokazala. Če pridem v trgovino čevljev in prodajalko prosim za čevlje, ki mi ustrezajo, ona pa mi reče, da mi podari čevlje za številko večje ali za številko manjše, se ji ne morem zahvaliti za dobroto, ker si s tistimi čevlji nimam kaj pomagati. In tako je s temle predlogom, o katerem danes razpravljamo. In s pripombo gospoda ministra, da je podaljšano bivanje zagotovljeno v 5. razredu, ko sem jaz vendar ne soglašala s tem, da ni podaljšanega bivanja v 6. razredu. In tako, kot rečeno, je tudi z drugimi rečmi, povezanimi s tem zakonom. Ne bom govorila s svojimi besedami zdajle, ampak z besedami dr. Zdenka Kodelje, ki je v današnjem Delu kot gostujoče pero zapisal tole: "Spremenjeni Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja bo najbrž sprejet kljub temu, da vsaj v nekaterih spremembah, ki jih uzakonja, ni bilo doseženo ne strokovno ne politično soglasje. Novela upošteva le redke predloge, ki jih ni predlagala koalicija. Ohranja pa določbe, o katerih velja med strokovnjaki, ne glede na razlike v njihovih strokovnih, nazorskih in političnih preferencah, široko soglasje, da so premalo premišljene in zelo problematične. Vlada je na koncu umaknila iz novele le dva najbolj sporna člena, od katerih je eden določal združevanje šol v centre, drugi pa stoodstotno financiranje programa zasebnih šol. Umaknila ju ni zato, ker bi jo bili prepričali nasprotni argumenti, ampak da se je izognila napovedanemu referendumu." Jaz bi spoštovanega dr. Kodeljo dopolnila samo toliko, da ni umaknila samo enega člena, ampak tiste člene, ki sta s tema dvema določbama povezani. Ampak enako kot dr. Kodelja mislim tudi jaz, da se Vlada ni odpovedala stoodstotnemu financiranju zasebnih šol, saj je jadrno pohitela skupina poslank in poslancev z vlogo na Ustavno sodišče. V tem zakonu, o katerem bomo danes govorili znova, pa je tudi kar nekaj določb, ki omogočajo izenačitev financiranja, ki olajšujejo ustanavljanje zasebnih šol. Nekaj smo pred tem storili že v Zakonu o vrtcih. In tako bi se dalo dokazovati, kaj je res in kaj je videz. Tudi ob tem zakonu je pripravljenost na dialog zgolj videz. Mi bomo temu zakonu nasprotovali. Hvala.
Dr. Mitja Slavinec bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Torej, danes ponovno obravnavamo ZOFVI, ki mu prav gotovo lahko rečemo, da nima sreče v tem Državnem zboru. Zakaj je nesrečen? Minister Zver se je na odboru pohvalil, da gre za isti zakon, ki je doživel veto v Državnem svetu in ki ga je minister sicer nerad, ampak pod grožnjo referenduma takrat umaknil. Naj ga citiram [[s seje odbora]] : "Vlada je na dan zavrnitve ponovnega izglasovanja vladne novele ZOFVI novembra vložila v parlament identičen zakon." Potem v nadaljevanju seveda minister pove, da sta odmaknjeni dve podrobnosti, ki sta v javnosti doživeli največ nasprotovanja. In nemalo je tistih, ki dobijo občutek, da je s tem zakonom tako kot na kakšni tržnici, ko se potem postavi višja cena pa se poskusi, koliko se lahko iztrži. Mogoče celo kdo dobi občutek, da se minister do parlamenta obnaša podobno kot Hrvati do sosednjih držav, ko stopijo naprej in potem korak, dva nazaj. Ko bi vsaj minister stopil korak, dva nazaj, kajti v tem zakonu je bilo zelo veliko stvari na katere smo opozarjali, na katere smo opozarjali že v celotni proceduri zakona, ko je bil prvič v obravnavi in seveda o tem potem v nadaljevanju nobenih sprememb. Identični zakon. Samo 100% financiranje in mreža šol je umaknjena. Škoda, da minister ni izkoristil možnosti popravnega izpita in ni izboljšal tistih spornih zadev novele, na katere je bil opozorjen z različnih stvari, ne samo s Poslanskega kluba LDS. Izkoriščam pa priložnost, da še enkrat izpostavim tiste najbolj sporne stvari, ki so v tej noveli zakona še zmeraj ostale. Prva je financiranje po glavi učenca v srednjih šolah, kajti to je zelo diskriminatorno do manjših šol v demografsko ogroženih okoljih. Pri teh šolah, ki že itak imajo še sploh, če so naravoslovno-tehničnih usmeritev, katerih kadrov pa najbolj primanjkuje. Torej, katere šole že itak imajo težave z vpisom, bodo sedaj še v dosti večjih finančnih težavah. Naslednja stvar je Svet za kakovost in evalvacijo, ki ministru da preveč pristojnosti. Minister lahko sam imenuje člane v ta svet, zelo velika pooblastila. Kot, da se minister ne bi zavedal, da ne bo večno na tem stolu in bo po tem zakonu prišel nekdo drug, ki bo imel prevelika pooblastila. Enostavno bo imel prevelika pooblastila saj, če imenuje minister lahko v ta svet, ki naj bi bil strokoven, ki naj bi odločal na strokovnih kriterijih, povsem politično kadruje ljudi, ki bodo odločali tako, ki bodo presojali tako, kot minister želi. Sporna sta tudi 7. in 8. člen, ki jemljeta pristojnosti Svetu za splošno izobraževanje. Še posebej na področju strokovnih šol, kjer ta svet naj ne bi imel več pristojnosti s področja splošnih predmetov. Torej, s tistih predmetov, ki dajejo en širok temelj, eno splošno znanje. Ker ruši mrežo javnih šol, je sporen tudi 28. člen. Mreža javnih šol je ena najpomembnejših mrež, ki jo imamo v Sloveniji. Spet, ravno 28. člen, o katerem sedaj govorim, bo povzročil to, da bodo manjše šole v demografsko ogroženih, praviloma tudi manj razvitih okoljih ne samo finančno v težjem položaju, še hujše v določenih primerih bodo celo ukinjene. V določenih primerih bo zaradi tega določila prišlo do tega, da bo enostavno premalo učencev vpisanih na določeno šolo in bo šola ukinjena. In ker so te šole praviloma redko posajene, ne kot v urbanih središčih kjer je na vsak kilometer ali dva ena šola, bo to pomenilo za učence še dodatno vožnjo v šolo in nazaj, vsak dan dodatno toliko in toliko časa. Zaradi vsega tega v Poslanskem klubu LDS te novele zakona kljub temu, da dve izboljšavi sta, ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine NSi bo predstavila poslanka Marjetka Uhan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni! No, ponovno imamo v obravnavi Novelo zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki je pripravljena na podlagi novele zakona, ki po vetu Državnega sveta v Državnem zboru ni bila sprejeta. Takrat je bila srž vse polemike 100% plačevanje kakovostnih izobraževalnih programov, potrjenih s strani države za vse šole, kot tudi prostovoljno združevanje šol v vzgojno izobraževalne centre. To sedanja novela izpušča. Žal. Predvsem nam je žal v Novi Sloveniji, da se tako zelo bojimo kakovostnih šol. Šol, ki so izšle iz povprečja. Pričakovati je, da bo sedaj predlagana novela, ki ne vsebuje teh spornih predvidenih določb, končno sprejeta. Novela zakonsko uvaja spremljanje kakovosti in evalvacijo na ravni šole, tako imenovano samoevalvacijo ter na nacionalni ravni. Javno veljavne programe bodo uvajali, sprejemali in evalvirali pristojni javni zavodi. Svet za kakovost in evalvacije pa bo ministru predlagal merila in postopek za ugotavljanje ter zagotavljanje kakovosti na nacionalni ravni. Tudi decentraliziran sistem financiranja, ki sledi projektu MoFAS, in po katerem se postopoma uvaja nov način financiranja in organiziranja za srednješolske ustanove po metodologiji oblikovanja obsega sredstev na udeležence izobraževanja, je ustrezen. Na tak način se že sedaj financira 70% srednješolcev. Da je tak način pravilen so nas prepričali predstavniki šol, ki ta sistem že izvajajo in že imajo pozitivne izkušnje s tovrstnim načinom financiranja in so s takšnim sistemom zadovoljni. Po noveli zakona pa zasebne šole po novem za ustanovitev ne bodo več potrebovale dveh oddelkov. Zahteva starega zakona, da mora imeti zasebna šola odprta vsaj dva oddelka, je bila neracionalna in nesmiselna in je mnoge ovirala vsaj na začetku. Novela zakona zagotavlja tudi pravne podlage za sofinanciranje plačil staršev, ki imajo v dijaškem domu hkrati vključena več kot enega otroka. Ta rešitev vsekakor predstavlja finančno razbremenitev dijakov, ki se odločajo za izobraževanje v oddaljenih krajih in so zato primorani bivati v dijaških domovih. Če torej dijaki bivajo v dijaškem domu in sta hkrati dva ali več otrok iz iste družine v dijaškem domu, družina plača stroške bivanja za prvega. Za ostale pa daje zakon pravno podlago za sofinanciranje bivanja s strani države. V Novi Sloveniji smo prepričani, da pripravljena novela izboljšuje sedanji zakon. Zato ga bomo v Novi Sloveniji podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil poslanski kolega Marjan Drofenik. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, državna sekretarka, predstavniki ministrstva, poslanke, poslanci! Po našem prepričanju prinaša novela zakona številne potrebne in dobrodošle spremembe, ki bodo prispevale h kakovostnejšemu šolskemu sistemu ter boljšim možnostim za kvalitetnejšo vzgojo in izobraževanje. Nujna je tudi uskladitev zahtevane izobrazbe za strokovne delavce na področju vzgoje in izobraževanja s spremembami zakona o visokem šolstvu ter zakonom o strokovnih in znanstvenih naslovih. Predvsem na področju osebnega šolstva in višjega šolstva v Sloveniji prenova poteka že dalj časa v smeri večje decentralizacije, deregulacije, avtonomije šol in večje vpetosti šole v okolje. S tem se poveča tudi odgovornost šol. Izboljša pa se načrtovanje tako vsebine kot sredstev in organizacije življenja in dela na šoli. Šole morajo živeti in dihati s svojim okoljem. Šole bogatijo življenje v okolici in s tem življenje družbe na sploh. Vsi otroci, ne glede na to kje živijo, morajo imeti enako možnost vključevanja v javne šole. Zato pozdravljamo dodatno varovalko v zakonu, da bo šoloobveznim otrokom zagotovljena pravica vpisa v javno šolo v šolskem okolišu, v katerem prebiva, ne glede na obstoj zasebne osnovne šole. Poleg tega je potrebno omogočiti staršem možnost izbire, da lahko sami odločijo kako in kje želijo izobraževati svoje otroke. Najbolj bistveno pa je za nas, poleg boljše dostopnosti vsem prebivalcem, da se zagotovi ustrezna kvaliteta in nadzor nad izvajanjem šolskih programov tudi v zasebnem šolstvu. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je nujno vključiti v naše izobraževanje tudi domovinsko vzgojo in vzgajanje izobraževanja za trajnostni razvoj in za dejavno vključevanje mladih v demokratično družbo. Razvijanje zavesti o državni pripadnosti in nacionalni identiteti in vedenju o zgodovini Slovenije in njeni kulturi, mora postati del vzgoje in izobraževanja, saj je nedopustno, da naši otroci o svoji državi in domovini ne vedo skoraj nič, da se na šolah ni praznovalo ob dnevu državnosti in drugih pomembnih praznikih. Največ polemik se je ob noveli razvnelo glede financiranja zasebnih šol in glede financiranja na število udeležencev v izobraževanju. Povsem logično je, da različne oblike in načine izobraževanja na področju srednjega šolstva zahtevajo oblikovanje ustreznejše metodologije financiranja, ki temelji na oblikovanju obsega sredstev na udeleženca v izobraževanju. Sicer postopno do leta 2012. V poslanski skupini smo podpirali 100% sofinanciranje zasebnih šol. Glede sedanje ureditve 80% sofinanciranja zasebnih šol bi lahko rekli, bolje nekaj kakor nič, pa vendarle je treba spomniti ob tem, da gre vendarle za razlikovanje ob že ustanovljenih in 100% financiranih šolah, torej gre za razlikovanje ne samo med zavodi, temveč tudi med otroci, ki se bodo odločali za vključevanje v tako šolo. Podpiramo tudi rešitve glede sestave sveta šole. Menimo, da je prav, da imajo starši enakovredno vlogo pri odločanju. Dijake tudi v svetih srednjih šol zastopajo starši, na svetih pa bodo lahko tudi njihovi predstavniki, kadar se bo obravnaval položaj dijakov ali bodo potekale odločitve o njihovih problemih in predlogih. Najpomembnejše je zagotavljati ustrezno kakovost in nadzor nad izvajanjem programov. Ustrezne evalvacije in vse potrebne aktivnosti na področju merjenja kakovosti, spremljanja, raziskovanja in analize izvajajo za to usposobljene službe kot so Zavod Republike Slovenije za šolstvo, Državni izpitni center, Center za poklicno izobraževanje, Andragoški center Republike Slovenije, kar zagotavlja po našem mnenju dovolj strokoven pristop. Seveda pa jih je potrebno ustrezno sistematično umestiti. Tudi v strokovnem organu za poklicno izobraževanje sedijo visoko strokovni in kompetenčni ljudje, zato je povsem ustrezno, da pristojnost določanja katalogov znanja in poklicno in strokovno izobraževanje Zaupamo strokovnemu svetu za poklicno in strokovno izobraževanje. Zato menimo, da pomisleki, ki jih nekateri izražajo glede spremenjene pristojnosti Strokovnega sveta za poklicno izobraževanje, niso potrebni. Ker prinaša zakon nekaj izboljšav v sistemu vzgoje in izobraževanja ter nekatere nujne spremembe, bomo spremembe zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Majda Širca bo predstavila stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala predsednik. Pravzaprav sem razmišljala ali naj ga predstavim ali ne, to stališče, ki je bilo v diskusiji na matičnemu odboru predstavljeno, v mislim da več kot osem, če ne deseturni razpravi, ki je bila danes s strani predsednika matičnega odbora strnjena v minuto do dve, ampak mislim, da bo daljša, ker nam že grozi ena tabela za hrbtom gospoda Grimsa, v lastnem imenu seveda. Diskusija je bila moreča, saj ni bilo v zakonu že tri leta zagotovljenega prenosa na tretjem parlamentarnem programu te diskusije, moreča je bila zaradi tega, ker je v tej razpravi v stilu tudi znanih avtobusnih prihodov vladnih zagovornikov bilo zelo minimalno mnenj, ki bi poskušali z argumentom uveljaviti drugačna stališča. Dve sva bili, vsi ostali ste zavijali z očmi takrat, ko se je vključevalo v diskusijo ponovno in ponovno, da bi se branilo nekatera stališča, ki so pričala, da problem ZOFVI-ja ni bil samo sporni člen o 100% financiranju zasebnih šol ampak je bil problem ZOFVI-ja in je problem tega zakona tudi v drugih točkah. No, premislila sem se, stopila sem sem, povedala bom stališče Poslanske skupine Zares zaradi tega, ker obstaja en zgodovinskih spomin in tudi tabele so zmeraj na magnetogramih, grozijo s tem Grimsovim mečem nad nami, da je treba spoštovati to, kar je bilo nekoč rečeno, če se s tem ne manipulira seveda. Skratka prav je, da povem s čim še smo v Zares nezadovoljni, ampak ostale so zgolj drobtinice, ostal je samo še en člen, ki se ga lahko popravlja, vse ostalo je zaprto. Nezadovoljni smo s tem, da je odprt prevelik prostor za različne diskrecijske odločitve strokovnega sveta, nezadovoljni smo s tem, da ni ohranjena praksa spremljanja novih programov ves čas šolanja prve generacije. Nezadovoljni smo s tem, da sestava sveta za evalvacijo ni bila sprejeta v takšni sestavi kot smo jo želeli. Želeli smo namreč zagotoviti takšno zastopanost vseh zainteresiranih javnosti, ki bi bila pravična in širša. Hoteli smo odpraviti neutemeljeno uveljavljanje še večjih razlik pri pripravi predmetnih izpitnih katalogov za poklicno splošno maturo in na matičnem tem skoraj deseturnem trajajočem odboru se je ob tem razvila debata ali [[...]]Gospod Slavinec mislim, da vi je niste slišali, tako da lahko prisluhnete, se je razvila razprava ali tisti, ki se šola za zidarja ali trgovca potrebuje znanje Cankarja, Shakespeara ali koga drugega? Opozorili smo namreč na duh recimo tega usmerjenega izobraževanja ali pragmatičnega tipa izobraževanja, ki ga uvaja minister Zver s tem, ko meni da nekih širokih vednosti nekim skupinam strokovno usmerjenega študija ni potrebno dajati. Nasprotovali smo sestavi svetom vrtcev, osnovnih šol, glasbenih šol, poklicnih šol, gimnazij in dijaških domov, zaradi tega, ker želimo, da je ustrezna zastopanost vseh interesnih skupin, ki zadevajo delo zavodov. Nasprotovali smo temu, da ustanovitveni akt določa obseg ravnateljev, njihovega dela in njihovih pristojnosti. Skratka, ostala je neka drobtinica v 24. in posledično 26. členu, ki ne more, tudi če bo sprejeta, na ta način izboljšati ZOFVI-ja, kakršnega bi mi želeli. Zaradi tega mu ne moremo napovedati podpore, ker tudi ta 24. in 26. člen bosta zagotovo preglasovana, moči imate dovolj.
Hvala lepa. Mag. Vasja Klavora bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani gostje z Ministrstva za šolstvo! Po zavrnitvi zakona na ponovnem glasovanju je v poslanske klopi prišel zakon, skoraj identičen prejšnjemu predlogu, s to razliko, da so iz tega predloga črtani najbolj sporni členi o financiranju zasebnih šol in členi, ki se nanašajo na združevanje javnih šol in vrtcev v centre. Glavni pomisleki in dileme na nov predlog se ponovno, in tokrat intenzivneje pojavljajo v zvezi s spreminjanjem modela financiranja srednjega šolstva, pa tudi glede spreminjanja položaja in nalog Sveta za kakovost ter odvzema nekaterih pristojnosti Strokovnemu svetu za splošno izobraževanje. Korenita reforma šolskega sistema in področja njegovega financiranja se je začela dogajati v sestavi prejšnjega parlamentarnega mandata, tudi projekt modernizacije finančnega in administrativnega sistema vzgoje in izobraževanja, in je plod dela prejšnjega šolskega ministra. Vsled teh dejstev se nam poraja vprašanje, zakaj danes takšno nasprotovanje organizaciji in načinu dela ter modelu financiranja na udeleženca, če so izkušnje po pričevanjih izvajalcev tega modela pozitivne in se način določanja višine sredstev, ki se pridobijo iz proračuna v odvisnosti od izračuna stroškov na študenta, uporablja pri nas že v visokem šolstvu. Prav tako v naši poslanski skupini dvomimo, da so pomisleki nasprotnikov takemu modelu financiranja, češ da naj bi se s tem uvajalo tržne zakonitosti konkurence, upravičeni. Konkurenca je dobra, zdrava in vsekakor smiselna tudi v izobraževalnem sistemu. Dober učni program, visoka in kvalitetna strokovna usposobljenost učiteljev, po čemer pa mora stremeti vsak dober ravnatelj, ne morejo zniževati izobrazbenih standardov dijakov. Kakovost izobraževanja, način podajanja znanja in stopnja osvojenega znanja, ki bo po mnenju nekaterih upadala tudi zaradi povečanja števila slušateljev v posameznih oddelkih, zaradi predlaganega modela financiranja po naši oceni ni ogrožena, saj bo kljub vsemu le potrebno še vedno upoštevati vse ostale normative in standarde, ki pa se ne spreminjajo. Argumenti, res argumenti, ki smo jih slišali na seji matičnega odbora, podani s strani predstavnikov, ravnateljev šol in šolskih centrov, ki so se, čeprav poskusno, pa vendarle uspešno že spoprijeli z novostmi financiranja, so me prepričali in so nas prepričali v zadostni meri, da smo se v poslanski skupini odločili, da jih podpremo. Sicer pa zakon prinaša še druge zelo pozitivne spremembe in dopolnitve, zlasti naj izpostavim v skladu z visoko stopnjo zaščite otrok dopolnjen člen o prepovedih zaposlovanja in opravljanja dela v vzgoji in izobraževanju v primeru tako pravnomočne ugotovljene storitve, kot tudi suma storitve kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost. Pripomnim naj le to, da je zadnji odstavek v dopolnjenem besedilu 36. člena še nekoliko pomanjkljiv, in sicer v tem smislu, da ni predvidena prepoved sklenitve tudi druge pogodbe, na podlagi katere oseba opravlja delo v primeru uvedbe kazenskega postopka. Glede na to, da smo načelno podpirali že prejšnji Predloga zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, tudi danes ostaja naše stališče podobno takratnemu, torej bomo novelo zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi! Zelo na kratko. Financiranje srednjega šolstva po glavi učenca, ki je določena v 26. členu, pomeni preprosto demografsko ogroženost v primerjavi z obstoječim stanjem. Minister lahko imenuje oziroma imenuje Svet za kakovost in evalvacijo. Funkcija ministra je politična funkcija. Svet za kakovost in evalvacijo, pa je strokovno opravilo, kar je nedopustno, da politika določa stroko. Omenim naj še 7. in 8. člen, v katerem ugotovimo, da je svet za splošno izobraževanje ob vse pristojnosti, ki jih je imel do sedaj. Če pa zelo natančno pogledamo še 28. člen, pa ugotovimo, da prihajamo tudi do rušenja mreže javnih šol. Da ne bi zdaj razlagal, kaj lahko med vrsticami, med omenjenimi členi in jasnimi napakami in nepravilnostmi preberemo. Ne bi rad razlagal, ker je petek, ker ste in smo vsi skupaj preveč utrujeni, ampak ni fer. Ni fer jemanje oziroma enačenje političnih in strokovnih funkcij, ni fer jemanje pravic Svetu za splošno izobraževanje, ni fer rušenje mreže javnih šol. Takšnega zakona, seveda si lahko zraven preberete še tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe in njihove pripombe na posamezne člene, takšnega zakona v Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli.
In poslanka Barbara Žgajner Tavš po predstavila stališče Poslanske skupine Lipa.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Če preberete poročilo matičnega delovnega telesa ali pa poročilo iz STA-ja o dogajanju na matičnem delovnem telesu, potem kaj hitro pridete do slike, ki se zopet ponavlja ali pa prakse te Vlade. Matično delovno telo je po več urni razpravi potrdilo vladni Predlog novele zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, pri tem so sprejeli koalicijska dopolnila, zavrnili pa vsa opozicijska. Kako zanimivo. Danes je minister čisto na začetku govoril o grožnjah, političnih pritiskih. Še enkrat vam rečem, odbor je sprejel vsa koalicijska dopolnila na vladni predlog zakona, ampak pri tem niti enega opozicijskega, vsebinskega opozicijskega dopolnila. Čisto na kratko dovolite samo nekaj poudarkov iz zakona. Vlada pravi, da novela prinaša brezplačne učbenike. Ali res? Sistem že danes omogoča brezplačne učbenike, zato smo nenazadnje v preteklosti, spoštovane kolegice in kolegi, začeli oblikovati šolske učbeniške sklade. Brezplačno podaljšano bivanje do vključno petega razreda, pravi Vlada, ampak ob istočasni uvedbi plačljivosti podaljšanega bivanja za učence šestega razreda. Se pravi, nekje nekaj damo, drugje odvzamemo tisto, kar je bilo po starem sistemu že uzakonjeno, tista pravica. Omogoča javno-zasebno partnerstvo pri ustanavljanju šol. V tem segmentu, spoštovane kolegice in kolegi, se kaže, da je intenca Vlade rušenje sistema javnega šolstva v naši državi, ki je pod enakimi pogoji danes še, ampak ne več dolgo, dostopen vsem učencem, ne glede na socialni položaj, ne glede na kraj bivanja. Vladni predlog naj bi usklajeval tudi zahtevano stopnjo izobrazbe učiteljev z bolonjsko reformo, z drugimi besedami tisto, kar je zapisano v tem zakonu pomeni degradacijo učiteljev. Uvaja se sistemsko financiranje srednjih šol po učencu, tako imenovan mofa sistem metodologija. Jaz v imenu Poslanske skupine Lipa pravim, da to pomeni tudi možnost povečevanja števila učencev v razredu, kar posledično pomeni slabšo kvaliteto in odmik od tistega, kar pravi Vlada, da ta zakon pomeni tudi individualni pristop oziroma individualizacijo ob hkratnem povečevanju števila učencev na razred, nemogoče. Je sicer res, da Vlada v tem predlogu zakona pomembno dopolnjuje tako imenovan proti pedofilski člen oziroma člen, ki na nek način preprečuje zaposlovanje na področju vzgoje in izobraževanja osebam, ki so pravnomočno obsojene za storitev kaznivega dejanja zoper spolno nedotakljivost otrok in na nek način tudi omogoča suspenz, ampak z velikim vprašajem. Ta člen je nedodelan, še vedno. Potem so tu še merila in postopki ugotavljanja in zagotavljanja kakovosti, o čemer govori 6. člen. Tudi tu imamo v Poslanski skupini Lipa pomisleke glede načina imenovanja članov svetov za evalvacije, ki pod takšnimi pogoji, kot so za enkrat zapisani v zakonu, ne omogoča neodvisnosti tega organa. Določanje predmetnih in izpitnih katalogov znanj, o čemer govori 7. člen. Vlada namreč v okviru tega člena spreminja pristojnosti obeh strokovnih svetov, na račun strokovnosti tistih, ki odločajo tudi v okviru osnovnošolske stopnje. 15. člen - sestava sveta šole. Nov način financiranja - 24. člen, kar sem nenazadnje že omenila. Tudi Zakonodajno-pravna služba je dala številne pripombe. Državni svet recimo zakona ni podprl. Ne razumem, kako lahko nekateri trdijo, kako zelo dober in usklajen je ta zakon. In morda čisto za konec, spoštovane kolegice in kolegi. Ko smo poslušali na začetku s strani ministra grožnje oziroma govor o grožnjah, političnih pritiskih, izsiljevanju, zavajanju in tako dalje. Jaz pravim, veste "čudna so pota gospodova", ampak verjamem, da bo kolega Grims, ki pride za menoj na vrsto podkrepil besede, ki jih je na začetku omenil minister, z razlogom.
Hvala lepa. In mag. Branko Grims bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Res je smešno, kolegice in kolegi, vključno z gospodom Gabrom, ki je ravnokar uporabil to besedo, koliko vznemirjenja naredi samo en ubogi plakat, en izpis, verodostojen izpis glasovanja v tem Državnem zboru, ko ga prineseš in z njim presekaš demagogijo in sovražni govor, ki ga počenja naša tako imenovana tranzicijska levica v tem Državnem zboru. Tega ne bi storil, če ne bi že v prvem uvodu, danes v predstavitvi stališč Poslanske skupine SD bila znova uporabljana demagogija, s katero smo se srečevali več kot pol leta. Namreč, rečeno je bilo da se s tem zakonom znova poskuša uvesti 100% financiranje zasebnih cerkvenih šol. Zdaj pa za tiste, ki nas niso imeli priložnosti nekoč slišati, kajti mediji so seveda to skrivali "kot mačka mlade", kot se temu reče po gorenjsko. Jaz sem znova prinesel ta verodostojen dokument. Kdo je v resnici uzakonil že davno, leta 1996, 100% financiranje programov zasebnih cerkvenih šol. To je bila koalicija, takrat še Kocijančičeve, danes Pahorjeve SD, potem LDS, vsi ki so se opredelili iz SD-ja so glasovali za 100% financiranje zasebnih cerkvenih šol na čelu z gospodom Kocijančičem, pa gospodom Ribičičem in ostalimi. Med temi, ki so glasovali za 100% financiranje zasebnih cerkvenih šol, je bil tudi en izvoljen na listi Slovenske nacionalne stranke - gospod Peče, upam, da me sedajle poslušate - to je bil namreč gospod Brane Eržen. Vendar je potem člen, s katerim smo poskušali popraviti veliko krivico, ki je bila s tem glasovanjem takrat storjena, kajti to 100% financiranje je bilo uzakonjeno za tiste, ki so do takrat bili že ustanovljeni, dobili koncesijo. Za tiste, ki so se ustanovili naknadno, pa je bilo uzakonjeno samo 85% financiranje programov in to smo v resnici poizkušali, to dvojnost, to neenakost pred zakonom, smo skušali popraviti s tistim zakonom, ki je bil jeseni potem umaknjen na glasovanju v tem Državnem zboru. Namreč absurdnost situacije, ko ima Waldorfska šola v Ljubljani kot zasebna šola 100% financiran program, ista šola, pazite, isti ustanovitelj, ista šola v Mariboru, pa 85% in morajo razliko poravnati starši iz svojih žepov, kot da so Mariborčani Ljubljančanom kaj slabega storili. Ta neenakost pred zakonom bode v oči in trdim, da je neustrezna in za mene je očitno protiustavna. Je pa to predmet presoje na Ustavnem sodišču in ni predmet v ničemer odločanja o tem zakonu. Zaradi tega upam, da to stvar razlagamo v Poslanski skupini SDS sedaj res zadnjič in predlagam, tudi vsem ostalim, da prenehajo z demagogijo, z netenjem sovražnega govora z igranjem na čustva, in da počakamo vsi skupaj na sodbo Ustavnega sodišča, in da potem poskušamo oblikovati zakonodajo tako, da bo imela rep in glavo in da bo skladna s slovensko ustavo. Tisto, kar pa je danes predmet odločanja, pa je zakon tak kot ga je sedaj ponovno predložila Vlada. Ta zakon ima mnoge prednosti pred obstoječo zakonodajo in v imenu Poslanske skupine SDS naj poudarim samo nekaj tistih, ki so bistvene. Prvo in osnovno, ta zakon pomeni mnogo večjo zaščito naših otrok. Namreč ima v sebi člen, ki omogoča, da se iz šolskega procesa izločijo ljudje, ki so pravnomočno obtoženi najhujših kaznivih dejanj, seveda vključno s tisto najbolj sramotno pedofilijo. Ta člen, opozarjam, bo sam zase nekoliko neuresničljiv, v kolikor se ne bo podprlo tudi novega Kazenskega zakonika, ki omogoča vzpostavitev evidence na tak način, da bo dostopna šolam v tem postopku, in sicer, za ves čas za nazaj, kar sedanji zakon ne omogoča v celoti. Poleg tega pa nova zakonodaja prinaša še številne druge prednosti in predvsem večjo vključevanje staršev v vzgojno-izobraževalni proces, kar je zagotovo skupna želja nas vseh in ob enem jim daje nekatere pristojnosti, ki jih do sedaj sploh niso imeli. Poleg tega omogoča s financiranjem po glavi za srednješolce, kar mimogrede že itak izvaja praktično tri četrt [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[..]], da se gre še v večje izvajanje teh različnih programov in se na ta način v najširši možni meri že na tej ravni pripomore tudi k uresničevanju ciljev bolonjske reforme, ki si jih je zastavila Evropa. Tisti, ki temu členu nasprotujete se morate zavedati, da v bistvu je to rešitev, ki jo narekuje prav reforma, h kateri smo se zavezali oziroma smo zavezani zaradi sklepov Evropske unije, kajti brez tega določenih teh programov preprosto ne bo mogoče uresničiti. Poleg tega je zakon v resnici samo povzel nekatere rešitve, ki so se v praksi izkazale za dobre, so bile na široko prediskutirane v predhodnih postopkih in po naši trdni oceni pomenijo bogatitev in krepitev šolskega sistema v celoti. Iz teh razlogov bo Poslanska skupina SDS predlagani zakon [[...]]
Jaz se iskreno opravičujem, bi me opozorili, kolega Grims. Moja napaka vsem tistim poslancem, jaz nisem bil pazljiv na krepko, krepko prekoračitev poslanca Grimsa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 27.3. In v razpravo dajem amandma k 24. členu. Opozarjam vas, da amandma k 24. členu je vsebinsko povezan z amandmaji istih predlagateljev k 26. pod številko 1, 3 in 4, 37. in 41. členu. Če ta amandma ne bo sprejet so amandmaji istih predlagateljev, torej k 26., 37. in 41. členu brezpredmetni. Predlagatelji amandmaja pa so Poslanska skupina Socialnih demokratov, poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije, Poslanska skupina Zares in Poslanska skupina Lipa. Odpiram postopek za prijavo. Imamo za enkrat štiri prijavljene poslance. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Ob zakonu, ki ima za Socialne demokrate toliko vsebinskih neizčiščenosti in nesprejemljivih določb je za obravnavo na Državnem zboru ostalo bore malo. To govori ali potrjujejo tudi tisto tezo, ki sem jo že v imenu poslanske skupine povedala, da niso bili sprejeti amandmaji opozicije, kar pomeni, da je zakon razen redkih odprtih členov zaprt, se pa ta amandma vendarle k 24. členu povezuje še z amandmaji k 26. in 27. členu. Ker druge možnosti niti ni bilo, kot tako povezano vložiti in zato vem, da ob tem glasovanju in ob tem amandmaju padejo tudi ali obstojijo tudi drugi, ker se amandma navezuje na način financiranja srednjih šol. Način, ki je dokaj nerodno in grobo včasih poimenovan, se pravi, jaz mu rečem, po udeležencu, nekateri pa kako drugače, je za Socialne demokrate nesprejemljiv in menimo, da je za srednje šolstvo tudi škodljiv. Zagovarjamo integrirano, oprostite, integralno, zdaj bom pa že pri kmetijstvu kmalu namesto pri šolstvu. To se pravi integralno financiranje, financiranje za program, kar je bistveno boljša rešitev, kot ta, ki jo zagovarjajo minister in tudi njegovi nekateri somišljeniki. To, kar se je namreč na odboru zgodilo, da je v imenu ministrstva na odboru govorilo troje ravnateljev srednješolskih, bi si dalo razložiti tako, da so podaljšana roka ministrstva in so tam zato, ker lahko potrdijo tisto, kar ministrstvo trdi, da je treba v financiranje srednjega šolstva vpeljati. Tudi minister je dajal besedo, ne recimo predsednik odbora, ampak to je pikanterija, ki ni edina, odbora za kulturo, šolstvo in šport. Reči, da so posamične izkušnje že zanesljivo zagotovilo dobrega koncepta spremenjenega financiranja je pa za tiste, ki so odgovorni po svojem položaju za šolsko polje neodgovorno. In zato vlagamo ta amandma vključno z vsemi drugimi, ker menimo, da podobno, kot za nekatere druge rešitve, ki korenito posegajo v sistem šolstva ni ustreznih strokovnih podlag. Že lahko, da imajo ti posamezni ravnatelji dobre izkušnje. Že lahko, da so tudi kako zdaj drugače obravnavani, prednostno ali bolje, ob tem načinu, zato da se zaradi vpeljevanja tega sistema financiranja zadeve lažje izpeljejo. Ampak predstavljena nam ni bila - jaz pa ne trdim, da ne obstaja, lahko da obstaja - nobena analiza, nobena spremljevalna študija, ki bi potrjevala prednosti takega načina financiranja. Seveda nimam velikega upanja, da bo koalicija ob teh amandmajih ravnala kako drugače, kot je vajena ravnati, ampak bi vendarle rada slišala argumente, preračune, izsledke analize, kar mi do zdaj ni uspelo. To je seveda amandma, ki načenja nekatere temeljne postavke tega zakona, kot rečeno, pa v nekatere niti poseči nismo mogli, ker so členi zaprti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Preden dam besedo naslednjemu govorcu, sprašujem, ali lahko v sklop razprave o 24. členu vključimo tudi razpravo v povezavi s 26. členom, 37. členom in 41. členom, glede na vsebino predlaganih sprememb, torej glede integralnega financiranja sistema. Ali kdo nasprotuje temu predlogu, glede na to, da gre za identične člene? Če kdo nasprotuje, naj dvigne roko. Nihče ne nasprotuje predlogu. Potem bomo razpravo razširili, kot rečeno, na 24., 26., 37. in 41. člen. Besedo pa ima poslanec Slavko Gaber. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes sprejemamo zakon, v katerem je zapisano malo nujnega, dva, trije členi bi v resnici zadoščali za to, da bi uredili tisto, kar dobrega prinaša ta zakon. Prinaša pa cel kup nedomišljenosti. Ena od največjih nedomišljenosti, pravzaprav neke vrste danajski dar, je sistem financiranja, ki ga zapisujemo v zakon. To, kar zapisujemo v zakon, je tudi slabše od tistega, kar ta trenutek na ministrstvu izvajajo, in na to bi želel opozoriti; na to opozarjajo tudi tisti, ki vlagajo dopolnilo ob tem členu. Če bi bilo res, kar smo danes tu že slišali, da bi bil ta sistem sistem kosovnega financiranja, da bi bil to sistem financiranja, ki mu rečemo integralno, ali pa sistem prenesenega financiranja, potem bi sam seveda to podprl. Res je, ministrstvo se je pred lepim številom let že začelo ukvarjati s tem vprašanjem in v visokem šolstvu je sistem kosovnega financiranja resda tudi uveden. Ni pa tam uveden sistem financiranja na študenta oziroma študentko. Če bi bil, bi bila fakulteta tistega kolega, ki je danes ta sistem zelo hvalil, že zaprta, nikakor ne bi mogla funkcionirati na osnovi denarja, ki bi bil deljen tako, da bi na vsakega študenta imeli enako količino denarja v tej državi. Zato bi bilo bistveno bolj pametno zapisati to, kar mislim, da na ministrstvu v resnici tudi mislijo - da naj bi bil to sistem prenesenega ali kosovnega financiranja, ta bi povečal avtonomijo. Sicer pa sistem financiranja samo na študenta ali pa na dijaka poveča samo pritisk, ne naredi pa ničesar drugega. Ne naredi tistega kar je nujno pri takšnem uvajanju storiti. Treba je upoštevati program, potrebno je upoštevati vsaj določeno obdobje nujne stabilnosti tudi če niha število vpisanih, potrebno je potem seveda vključiti število udeleženih, ampak potrebno je vključiti tudi število tistih, ki na koncu uspejo v vsaki takšni šoli. Zato je ne adekvaten zapis, ki ga imamo pred seboj. Je zapis, ki bo nujno terjal spremembo, takoj ko bomo o tem si upali zopet misliti. Če bi zapisali, da bomo uvedli sistem prenesenega financiranja, bi res zapisali mehanizem, ki bi povečal avtonomijo šole, bi lahko same razpolagale s sredstvi, ki bi jim pripadale, vendar za avtonomijo temu zakonu ne gre in pri tem zakonu za to ni šlo, to je mogoče demonstrirati na več mestih, eno od teh najbolj tipičnih je, da je bilo zavrnjeno dopolnilo, ki je predlagalo, da bi se v odločanje o šolah ponovno ustrezno vključilo profesorje, da bi se ustrezno vključili v to odločanje tudi dijake. Zavrnjena so bila tudi druga dopolnila, ki so poskušala narediti korak v pravo smer, ko gre za ta zakon. Na primer tisto dopolnilo, ki pove vse o prejšnji točki dnevnega reda, namreč dopolnilo o nujnosti zagotovitve brezplačnega toplega obroka tudi za osnovnošolke in osnovnošolce. Če ne bi šlo za čisto predvolilno propagandno akcijo, potem bi to dopolnilo bilo sprejeto že na odboru in danes bi ga parlament samo potrdil. Tisto, k čemur vas pozivam, spoštovane kolegice in kolegi je, da razmislimo o tem, ali ne bi vsaj v tem členu, kjer je napaka vpisana v člen in se zna zgoditi, da bo mogoče kaj hitro interpretirati, da ministrstvo v nasprotju z zakonom plačuje ta trenutek srednje šole po Sloveniji, da bi vsaj to napako odpravili, to možnost še imamo.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Janez Drobnič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Torej, ti členi se nanašajo predvsem na financiranje nekaterih drugih določil, kar se tiče vzgoje in izobraževanja. Najprej bi rad poudaril, da tista prezentacija, ki jo je imel gospod Grims je pravzaprav dobra in govori v podporo Social demokratom. 100% financiranje zasebnih šol je v tej logiki namreč. Kajti, najmanj povzroča razlikovanje in imajo katerikoli otroci, ne glede na premoženjsko stanje, možnost vključitve v zasebno šolo. Tiste države, ki si prizadevajo za liberalno šolo, za šolo, kjer je zasebna s posebnim statusom, imajo zasebno financiranje. Torej, zato ni treba nič zardevati, če ste takrat to podprli. Je povsem v skladu s socialdemokratsko držo, ampak je zdaj problem zakaj tega zdaj več ne podpirate. 100% financiranje je značilno za nordijske države, ki imajo tudi zasebne šole, vendar zagotavljajo enakost možnosti, ne glede na premoženjsko stanje. Drugo vprašanje, ki bi se ga dotaknil v zvezi s tem amandmajem, je torej predpisovanje soglasja sindikata k podzakonskemu aktu. Kaj pomeni soglasje? Soglasje pomeni, da ima potem sindikat veto na vse akte. Nekaj podobnega, neumestnega, neumestnega to lahko jasno trdim, se je pojavilo pri Zakonu o gospodarskih družbah, ko je ta ista stranka predlagala, da mora delodajalec oziroma lastnik imeti soglasje sindikata če želi ustanoviti podružnico. Si predstavljate takšno ureditev, tak unicum v Evropi ali v svetu?! Za to gre. Je treba razmisliti o tem kakšno mesto sindikatu. Ne veto, ampak sodelovanje, dragi moji. Če imate pojem soglasja, je to čisti veto. Saj morda ste imeli dober namen, ampak učinek je pa nasproten. Torej, zato bi bilo zelo umestno, da se taki predlogi ne pojavljajo z vidika dostojnosti. [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]Ja, ampak soglasje je veto. To pomeni, da lahko suspendirate katerikoli akt, ja to je to. Če sindikat preprosto nasprotuje, ne bo prišlo do nobenega akta. To je čista prevlada sindikata. Naj bo to mnenje, naj bo to soodločanje, s čimer se tudi strinjam, ampak to so pač premočna orožja, ki dajejo nekomu privilegiran položaj. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Oprostite, proceduralno? Izvolite, replika je vaša.
Hvala. Gospod Drobnič, omenjali ste Socialne demokrate in zakon, pri katerem ste vi imeli veliko možnost soodločati, se pa zdaj v izvedbi kaže, kako prav smo imeli Socialni demokrati, ko smo zahtevali soglasje delavcev pri odpoklicu člana sveta delavcev glede na izkušnje, ki se dogajajo. In podmena vaša verjetno je, da sindikat nima dobrih predlogov in da škodljivo ravna, potem se je treba bati sindikata. Hvala.
Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Nekateri imajo res zanimive razloge, ne vem zakaj zopet in znova vlečete finance, ko pa je minister čisto na začetku in ničkolikokrat v okviru tega novega zakona dejal, da se ta zakon izogiba 100% financiranju zasebnih šol. Tisti, ki tako radi poudarjate potrebo po 100% financiranju zasebnih šol, vse lepo in prav, če bi naša država imela toliko finančnih sredstev, da bi lahko zagotovila normalen in kvaliteten obstoj javnega šolstva. Ampak, tako hitro kot začnemo govoriti o nižanju standardov v javnem šolstvu, ko začnemo govoriti o povečevanju števila otrok v razredih zato, da bomo privarčevali v javnih financah, v javnem šolstvu, toliko časa ni pošteno v naši državi govoriti o 100% in še več kot 100% financiranju zasebnega šolstva. In veste, ko sem pred časom imela priložnost govoriti z ravnateljem ljubljanske Walfdorske šole, je povedal, da je to edini primer v naši državi v Republiki Sloveniji oziroma da je Slovenija vzoren primer, v narekovajih, v okviru Evropske unije, pa tudi na svetovnem nivoju, kjer dobi Walfdorska šola 100% finance s strani države. Še eno zadevo bi želela izpostaviti, da so javne šole postavljene v deprivilegiran položaj s strani zasebnih oziroma na račun zasebnih šol tudi v okviru davčne zakonodaje. Ampak, takrat, ko je bilo mogoče odpreti, takrat, ko smo vam ponudili predlog, da bi izenačili status javnih in zasebnih šol, da bi lahko tako javne kot tudi zasebne dobile donacijska sredstva in da bi lahko donatorji uveljavljali olajšave tako v primeru zasebnih kot tudi javnih šol, takrat ste rekli temu zakonu ne, veste, to je nepošteno. Zaradi tega ni pošteno in ni dobro govoriti o 100% financiranju zasebnega šolstva, ker gre na račun javnega šolstva. Okrog vloženih amandmajev, ja, tudi ti amandmaji oziroma predlagana vsebina 24. člena govori o racionalizaciji na račun oziroma v javnem šolstvu. To je tisto kar govori o povečevanju učencev, kajti finance, po novem se bo financirala javna šola na učenca. To je želja, to je prioriteta Vlade. Povečevali se bodo oddelki oziroma število učencev v razredu, posledično bo padala kvaliteta. To je logika. Prej sem ob predstavitvi stališča že dejala, da v eni sapi dajete in se hvalite, da bo dopolnilni pouk oziroma bivanje za 5. razred oziroma učence 5. razreda brezplačno. Ampak to podaljšano bivanje gre tudi na račun šestošolcev, ki so imeli po starem zakonu možnost, da so obiskovali podaljšano bivanje za 50% plačljivost, polovično plačljivost. Ampak to možnost zdaj po novem ukinjate. Nekje nekaj dajete, drugje nekaj jemljete. S predlaganim amandmajem želimo popraviti predvsem ti dve napaki. Verjamem, da sta napaki, nenamerni napaki. Kajti v okviru prejšnjega zakona smo poslušali, da 45 milijonov ni problem za to Vlado zagotoviti v proračunu. Zakaj potem jemljete proračunska sredstva za to, da bi omogočili učencem šestih razredov, da bi obiskovali brezplačno podaljšano bivanje. Naj vas spomnim, da v devetletni osnovni šoli učenci eno leto prej izpolnijo obvezo, da se vključijo v redno osnovnošolsko izobraževanje. Se pravi, so po novem sistemu devetletne osnovne šole v 6. razredu stari toliko, kot so bili po prejšnjem sistemu v 5. razredu, eno leto mlajši. Zato je toliko bolj opravičljivo, da se upošteva ta amandma, ki daje možnost tudi učencem šestih razredov na devetletni osnovni šoli, da brezplačno obiskujejo podaljšano bivanje.
Hvala lepa. Je še želja po razpravi? Odpiram ponovni krog v povezavi s členi, ki smo jih prej navedli. Izvolite. Besedo ima poslanec Ljubo Germič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Danes je gospod minister v uvodu povedal, da je kakovost slovenskega šolstva na podlagi mednarodnih primerjav na zavidljivo visokem mestu. S strani koalicije bi bilo v tem mandatu slišati veliko veliko kritik, kako slab sistem šolskega izobraževanja v Sloveniji obstaja, in da ga je treba korigirati. Minister je v svoji predstavitvi na odboru, ko je kandidiral za ministra, je bil še nekoliko previden. Ne bom posegal z velikimi koraki v ta sistem, mali koraki, male spremembe. Da smo na tako visokem kakovostnem nivoju v slovenskem šolstvu, je prav gotovo rezultat nekega sistematičnega, postopnega, usklajenega in velikokrat v stroki prediskutiranega predloga rešitev, ki smo jih potem postopoma vgrajevali tudi v šolsko zakonodajo v izgradnjo šolskega sistema. Danes ni možno s koalicijskih strani slišati veliko kritik, kajti mednarodne neodvisne raziskave so pokazale rezultate preteklega obdobja. Ni še bilo možno uskladiti z velikim posegom tega obdobja, ki bi lahko vplival na spremembo kakovosti. Ampak s spremembo, ki jo danes ponovno uvajamo, kot nepomembno kot mali segment, ki bo pa bistveno izboljšala slovensko-izobraževalni prostor, seveda v okviru tega amandmaja spreminjamo sistem financiranja. Danes in v razpravi do tega trenutka nikoli nismo slišali, kako bo ta sistem financiranja vplival na kakovost. Ali je premišljen poseg spremembe financiranja, ki bo posledično vplival na kakovost. In ali lahko sledimo tej spremembi na način, da bo kakovost izboljšana? Tega odgovora ni. Ali obstajajo skozi drugačne načine poti, da dosegamo tiste cilje, ki jih ta koalicija vedno želi doseči, torej 100% financiranje zasebnih šol. In veliko je argumentov, ko beremo ta zakon, da je cilj takšnega spreminjanja ravno to, da se dosega na drugačen način kot je bilo v prvotni obliko zapisano, ravno ta cilj. Ali je prioriteta kakovost? Tega odgovora ni. In seveda, se tukaj sprašujemo ali lahko tako na hitro, brez teh odgovorov spreminjamo šolski sistem na ta način, da bomo lahko kasneje ugotavljali, da se je sistem financiranja posledično zelo negativno odrazil v sami kakovosti. Mi smo na odboru imeli predstavnike določenega centra, predstavnike ravnateljev določenih šol, kjer smo lahko poslušali njihove izkušnje. Jaz sem pri mojih bivših kolegih različno po Sloveniji, različno po šolah preverjal ali je ta ocena tako enoznačna? Ne, ni tako enoznačna. Jaz spoštujem tudi mnenje ravnateljev, ki govorijo, da ravnatelji si prizadevamo imeti kakovosten učiteljski kader, da želimo da napredujejo, da želimo, da se izobražujejo, seveda pa nikakor ne moremo pristati na to, da je njihovo sporočilo, da je financiranje na udeleženca tista prava pot, ki bo pripeljala do boljše kakovosti. In tukaj sprašujem predstavnike koalicije ali razmišljajo o posledicah, ko govorimo o takšnem sistemu financiranja, kaj se bo zgodilo z različnimi šolami. Jaz bom prebral izjave enega izmed ravnateljev, ki govori; "izkušnje, ki jih imamo v našem centru v zadnjih štirih letih, ko smo priključili v center že dve manjši šoli, so take, da v primeru, če tega ne bi naredili, teh šol ne bi bilo več." Kaj to sedaj pomeni? To pomeni, da zdaj govorite šolam, ki niso oblikovane v center, da jih jutri več ne bo. Jaz prihajam iz enega kraja, kjer imamo srednjo šolo, ki ima 60 let tradicije na izobraževanju kemijskega programa in je v težavah. Ali sporočamo tej šoli, da je jutri ne bo več, če ne bomo imeli centra, ki pa bo v Mariboru?! Ampak, v Mariboru kemijskega programa, takšnega, kot s tradicijo tukaj je, ni. In tega programa tudi v Rušah več ne bi bilo, če ne bi bilo vsakoletne bitke za to, da bi ta program ohranili. Pri čemer pa smo se že v prenovi, ko smo prenavljali kemijski program, zavedali, da je možnost odpiranja izbire sestavni del te ponudbe. In smo v 4. letniku ponudili različne programe izobraževanja za to, da smo ohranili recimo ta program, ob zavedanju da lahko strokovni kader ustrezno suportira izvedbo teh programov. In seveda, tukaj sedaj obstajajo dileme - ali bo samo število udeležencev v vzgojno-izobraževalnem procesu merilo za ta kriterij, ali bodo tukaj upoštevani še drugačni kriteriji? Kajti, po mojem mnenju, če govorimo o dostopnosti, o skladni regionalni razvitosti, potem vsekakor lahko razumemo šolo kot neko jedro, okrog katerega se je še marsikaj dogajalo, v manj centriranih območjih, recimo v obliki centra. In tukaj so zdaj dileme in tukaj ravnatelji nimajo enoznačnega sporočila. Nimajo. In seveda, če bi korektno ministrstvo želelo ravnati, če bi želelo ministrstvo korektno ravnati, bi seveda tudi na odbor pripeljali ravnatelje, ki imajo stališča, ki izkazujejo dobro prakso, in prepričan sem, da so nam kolegi s Ptuja povedali dobro prakso, prepričan pa sem, da obstajajo tudi argumenti, ki govorijo o posledično slabih praksah, kjer pa ni jasnih odgovorov. In tukaj je vsebina našega amandmaja, ki govori o tem, da ne naredimo enega koraka, ki bi lahko v prihodnje pokazal zelo slabe posledice. Drugi del tega amandmaja pa govori o tem, da ne bomo več sofinancirali podaljšanega bivanja v 6. razredu. Prej je bila omejitev najmanj 50 v 5. in 6., zdaj dajem v 5. 100% financiranje, pri čemer pa 6. razred izpuščamo. Jaz sem že pri razpravi ob prejšnjem zakonu vprašal: Na osnovi katerih kriterijev kazalcev obstaja ta odločitev? Obrazložitev v zakonu je zelo enostavna, država bo, torej, gre za manjši popravek in država bo po novem zagotavljala sredstva za podaljšano bivanje v 5. razredu - 100%, v 6. razredu pa ne bo več sofinanciranja podaljšanega bivanja. In argument za predlagatelja se s tem konča. Tudi tukaj sem preverjal ogromno šol, predvsem na podeželju, ki govorijo o tem, da zagotavljajo podaljšano bivanje v 6. razredu in to postaja breme občin. Kaj se bo zgodilo? Pritisk staršev, zato da se ohranja podaljšano bivanje v 6. razredu ostaja, ker država tega več ne bo sofinancirala, se bo zgodil pritisk na lokalne skupnosti. To že kažejo prvi odmevi na to besedilo tega predloga zakona. Niste postregli s podatki, da podaljšano bivanje v 6. razredu ni več potrebno. Potrebno je, ampak ne želite ga financirati in to breme prenašate na lokalne skupnosti. Kajti pritisk na lokalni skupnosti bo obstal. Starši naenkrat ne bodo razumeli, da v 6. razredu morajo popolnoma pokrivati podaljšano bivanje. In toliko besed je bilo danes tukaj izrečenih, kako nam je za otroke, kako želimo, da v šoli se najbolje počutijo, hkrati pa pri bistveno manjšem znesku, ki je bil v razpravi pri predhodnem zakonu govorimo o tem, da v 6. razredu osnovne šole takšno sofinanciranje ukinjamo. Zato predlagam predlagatelju, da še enkrat razmisli, ali je njegova ocena pavšalna in ne odraža tega, kar na terenu je in kaj se bo na terenu zgodilo. In v dobrobit naših učencev v osnovni šoli, v 6. razredu, bodimo sposobni narediti ta napor, da bomo zagotovili 100% financiranje podaljšanega bivanja tudi v 6. razredu. In to je tudi predlog tega amandmaja. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Ponovno pa vabim k besedi poslanko Majdo Potrata. Izvolite.
Hvala. Če nisem bila poprej dovolj razumljiva, zakaj sem s tisto primero o čevljih reagirala na sporočilo Ministrstva za šolstvo in šport, naj povem še enkrat. Če trdim, da socialni demokrati ne soglašamo z ukinitvijo podaljšanega bivanja v 6. razredu, je nekorektno zavrniti moje stališče s tem, da odgovori ministrstvo, da se pa 100% sofinancira podaljšano bivanje v 5. razredu. Jaz nisem govorila o 5. razredu, jaz sem govoril o 6. In tisto, kar znova moram povedati, če bi bilo mogoče vabilo h konstruktivni razpravi jemati zares, potem se ne bi dogajalo, kar je ravnokar citiral tudi kolega Germič. Gre za eklatantno podcenjevanje besedilnega razumevanja, ko nam ponujate take obrazložitve členov zakona, kakršno vam je k temu členu, k tej spremembi kolega Germič prebral. Pa to je naravnost podcenjujoče in nesramno! Če imate dokaze, zakaj je bilo treba ukiniti podaljšano bivanje v 6. razredu, potem povejte, na katere argumente, na katere analize to opirate. Jaz ne vem, kako lahko trdite, da prepuščate svetu staršev, avtonomnim odločitvam strokovnih organov v šoli, da bodo sprejemali nekatere tudi organizacijske in programske odločitve, če pri taki stvari, kot je ta, zapirate možnost. S tem, ko ste črtali podaljšano bivanje v 6. razredu, ste zaprli možnost, da bi se pa na kakšni šoli vendarle za podaljšano bivanje v 6. razredu odločili, ker bi ugotovili, da ta potreba obstaja. Če se prav spomnim, je direktorica Direktorata za osnovno šolo in vrtce razlagala, da za podaljšano bivanje v 6. razredu ni interesa, ker hodijo otroci k interesnim dejavnostim pa na tečaje tujih jezikov pa k športu in ne vem kam še vse. Ja, nekatere od teh stvari so plačljive. In vsi otroci nimajo možnosti, da bi njihovi starši lahko poskrbeli za tako kakovostno organizirano obliko prebivanja časa zunaj rednega šolskega pouka. In kolega Germič vas je opozoril, kaj se v posameznih lokalnih okoljih dogaja. Ne vem, na kakšnem vzorcu ste preizkušali tole določilo. Jaz sem vam na to že pri prejšnji obravnavi novele oporekala in opozarjala na tisto, na kar je opozorila tudi kolegica Barbara Žgajner Tavš, da so zdaj otroci zaradi zgodnejšega ušolanja v 6. razredu toliko stari, kot so bili poprej v 5. razredu. Ne vem, kaj vas je gnalo, da ob tem, ko delite cukrčke za brezplačen vrtec, za dijaško prehrano, ne morete neke zelo nujne zadeve pustiti. Kolikor poznam strokovnjake iz drugih evropskih sistemov, ki so prihajali gledat k nam naše izkušnje, je bila med vsemi ali med tistimi rečmi, ki so bile deležne res nesporne pohvale, celodnevna šola oziroma podaljšano bivanje. In jaz ne vem, kaj je koga vodilo, mogoče kakšna napačna predpostavka o tem, ostanek česa je podaljšanje bivanje v šestem razredu, da ga je treba ukiniti. Strošek, namenjen za to dejavnost, ni tako velik, da ga ne bi zmogli. In če bi ga v resnici hoteli zmoči, bi ga, samo to bi morali daleč pred volitvami dati v zakon, ne tako, kot ste zdaj nekatere stvari po, kako je že rekel kolega Horvat, potem, ko so ugotovili, kako je minister za finance dobro ravnal in se je pokazal proračunski presežek ob koncu lanskega leta. To so tiste stvari, ki pa res stojijo in ki kažejo na to kam pes taco moli. Toliko glede podaljšanega bivanja v šestem razredu. Bi pa seveda rada omenila, da je dajanje soglasja k nekaterim odločitvam, ki so zvezane z določili normativov in standardov pri financiranju, po mojem nujno, ker tisto, na kar opozarjajo ravno tisti, ki se na različne modele financiranja spoznajo, je, da je pri financiranju po udeležencu interes, da se čim več udeležencev stlači v en razred, in da se število udeležencev zadrži pri prehodu iz enega letnika v naslednji letnik in je število čim višje, je tudi popolnoma jasno, kaj pa to pomeni za dejansko kakovost izvajanja programa, je pa docela drugo vprašanje. Znanje je nekaj, kar smo prej slišali predsednika Vlade, neka zelo pomembna vrednota. Katera znanja so pa za družbo do leta 2020 za Evropsko unijo kot celoto potrebna, bo pa šele ugotoviti treba. No, nam verjetno se ne bo zdelo potrebno kaj takšnega delati prehitro ampak vseeno, stvari se lahko s takšnim načinom financiranja za različno velike šole pokažejo kot različno učinkovite in niste z ničimer dokazali, da ste poskusno uvajali nekatere stvari na različne tipe srednjih šol. Ne. Tam so bili na odboru samo ravnatelji treh zelo velikih srednješolskih centrov. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Antona Kokalja, izvolite.
Hvala lepa. Razprava je šla zelo na široko čeprav je govora o nekaj amandmajih. Saj pravzaprav človek ne ve, kje bi se lotil. Jaz sam vidim to problematiko tako. Od tega zakona o financiranju je ostalo bore malo. Na žalost ugotavljam, da nekateri kolegi, ki jih zelo skrbi kvaliteta in cena šolanja, so nekoliko prepozno začeli razmišljati o tem. 12-letna vladavina ene druge politične opcije, je naredila ogromno škodo v tem šolstvu, ogromno škodo. Tako z vidika kvalitete in z vidika cene. Če pogledamo samo osnovno šolo. Koliko nepotrebnih stroškov, koliko nepotrebnih stroškov s celo plejado učbenikov za neko osnovno šolo, kjer gre za osnovno znanje, delovnih pripomočkov in popolnoma napačno nagrajevanje učiteljev. Če bi želeli imeti kvaliteto, bi morali biti učitelji nagrajeni glede na to kar delajo v razredu, ne glede na to, kar delajo izven pouka. In ko je enkrat tak sistem vzpostavljen, je to izjemno težko popravljati. In jaz razumem zdaj Vlado. V tem času pa se je demografska luknja močno povečala. In sedaj biti tu dušebrižniški, ko, če pošteno izračunate, se je cena financiranja ali strošek financiranja na otroka v Sloveniji povečal. Celoten strošek ali celoten prispevek se mogoče je zmanjšal, ampak demografska slika rapidno pada. Če želimo res nekaj narediti v teh kategorijah, o katerih se pogovarjamo, o kvaliteti, sorazmerju glede na ceno, potem je treba biti pošten. Na žalost ugotavljam, da v Sloveniji ostaja še vedno šolstvo nosilec ene ideologije in da se te zadeve ne spustijo iz rok s strani določenih političnih strank. In trdim, da gre to na veliko škodo naših otrok in naših bodočih generacij in tudi na škodo razvoja Slovenije. Dve napaki, kot sem rekel, izjemno, absolutno predrago osnovno šolanje za nepotrebne zadeve, s kvalitetnim učiteljem v osnovni šoli, pravilno nagrajenim, se lahko nadomestijo vsi učbeniki in vsi delovni zvezki. Sindikat, v teh amandmajih, sindikat naj bi dajal soglasje na akte ministra. Tudi skozi to se kaže, da ostaja šolski sistem podaljšek ene politične opcije. Na žalost je sindikat pri nas postal podaljšek nekaterih političnih strank. Zelo korektno bi bilo, da bi se šolski sindikat oziroma da bi gospod Štrukelj ustanovil politično stranko in tam naprej izvajal svoje dejavnosti. Namesto da bi sindikat zagotavljal osnovne pogoje učiteljev in se za to boril po šolah, se bori za politiko, ki se ga pravzaprav čisto nič ne tiče. Danes imamo primere po osnovnih šolah, kjer učitelji nimajo svoje mize in svojega računalnika za neko normalno delo, pa nisem še nikoli slišal sindikata, da bi se ukvarjal s tem vprašanjem. Še nikoli. Pa še eno besedo o vlogi ravnatelja. Ravnatelj postaja menedžer. Ampak ta vloga je bila določena z vladavino ene druge politične opcije. Ravnatelji sploh ne vodijo več pedagoškega procesa. Povejte mi, kolikokrat ravnatelj gre v razred in posluša, kaj učitelji počnejo v razredu; ker se mora ukvarjati s financami. In razumem Ministrstvo za šolstvo, tudi Ministrstvo za finance. Mislim, da smo sedaj trenutno v situaciji, ko je treba nehati zganjati to ideologijo na šolskem sistemu in nagajati za vsak predlog, ki ga Vlada predlaga. S tem ne bomo nikamor prišli. Potem izrazit premik vpisa otrok po osnovni šoli v gimnazijske programe, ki se kaže kot velika napaka. Glede na neko povprečno usposobljenost in talentov otrok, mislim, da je bila prejšnja razporeditev veliko bolj naravna. Otrokom je zagotavljala se šolati uspešno v tistih programih, za katere so imeli talente, hkrati je omogočala tistim najbolj sposobnim nadaljevati v gimnazijskih programih in tudi na študiju in tudi potem dobiti službo za ta svoj poklic. Sedaj smo pa v situaciji, ko imamo formalno izredno visoko izobrazbo, ljudi ki težko dobijo službo, hkrati nam pa izjemno manjka poklicev na področju storitvenih dejavnosti, za katere pa že moramo uvažati ljudi v Sloveniji od drugod. Kakšen smisel ima to? Ampak tega zopet ne moremo očitati tej vladi. Kako naj Vlada sedaj rešuje to mentaliteto, ki se je v dvanajstih letih vzpostavila v Sloveniji. Po domače rečeno, bom rekel, v prejšnjih dvanajstih letih smo uvedli nek sistem, kjer smo posredno povedali otrokom, da je neko tehnično delo pravzaprav sramota, da je nekaj manj vredno. In to je sedaj velik problem, zato mislim, da tudi zakon. kakršenkoli bo sprejet, bistveno ne bo pripomogel k rešitvi te situacije, dokler se ne bomo začeli v tej državi, ne glede na politično prepričanje, malo drugače pogovarjati o naši prihodnosti. Če hočemo zagotoviti našim otrokom prihodnost, bo treba zadeve malo drugače zastaviti. Jasno je, da se tudi zato, kot sem prej omenil, ker vsi želijo iti na neke gimnazijske programe, družboslovne programe, mora nivo nižati, ker se je vzpostavil v prejšnji vladavini sistem, da je treba predvsem zagotoviti učiteljem dela, delovno mesto. Bodimo odkrit. Tudi devetletka je del tega programa. Demografska slika se je poslabševala, učiteljev je kazalo, da bo vedno več odveč in na ta način kompenziramo problem, ki dolgoročno na tak način ni rešljiv in je pravzaprav uveden na škodo naših otrok. Mogoče samo še nekaj o deležu financiranja. Tu ne gre za neko argumentirano razpravo. Gre samo za vprašanje, ali bomo dali na vsakega otroka v Sloveniji iz proračuna isto vsoto denarja in bomo pustili staršem in otrokom da se sami odločijo, kje se bodo šolali. Samo za to vprašanje gre. Očitno je, da polovica politike v Sloveniji ne more sprejeti toliko demokracije in pluralizma. Na žalost. Seveda je čisto zavajanje, da 100% šolanje zasebnega šolstva pomeni večji strošek za državo. To seveda pomeni nižji strošek za državo. Če pa gledamo po rezultatih, če bi pogledali resne analize, koliko plačajo starši v zasebnih šolah, ki so že 100% financirane, glede na kvaliteto, ki jo dobijo, vam povem, da se krepko splača imeti otroka v zasebni šoli. Učiteljski kader, skrb za učiteljski kader je na mnogo višjem nivoju. Otroci so bistveno bolj zadovoljni v šoli. Zato se mi zdi kriminalno, da se vleče ta ideološka polpretekla zgodba skozi šolstvo še vedno naprej. In bi prosil kolege poslance in tiste, da na noben način ne dovolijo nam staršem, da bi imeli enako podporo od države, če malo drugače razmišljamo, da počasi prenehajo s tem. Kot sem že rekel, od tega zakona pravzaprav ni veliko ostalo. Težko je diskutirati. Jaz bi edino o tem soglasju sindikata polemiziral, vse ostalo pa mislim, da je bagatelna vsebina. Zavzemanje za varstvo v 6. razredu, jaz se lahko tudi s tem strinjam, samo glede na strošek, ki ga moramo dati iz žepa za vse ostale zadeve, ki so predpisane in ki jih je težko odpraviti, pa mislim, da je to zelo zanemarljiv strošek. V končni fazi, jaz upam, da bo od tega zakona na koncu vsaj nekaj ostalo, da bo ostalo vsaj nekaj iniciativ za naslednji mandat, ki bo, upam, no, v tem smislu, malo bolj pluralen, tudi v tem parlamentu.
Kolega Kokalj, jaz iskreno upam, da ste tudi vi kot predsednik delovnega telesa kdaj tako prijazni in pustite splošno razpravo, ko je tema izključno o amandmajih. Odprli bomo nov krog. Prosim za prijavo. Besedo ima poslanka Majda Potrata. Izvolite.
Hvala. Po izkušnjah sodeč so petkovi popoldnevi namenjeni razpravljanju o šolski zakonodaji drugič zdaj že zanesljivo vem, da v petek, ko koncentracija, pa potrpljenje, pa še kaj drugega tudi umanjka, pride na vrsto šolska zakonodaja in takrat vsak ob vsakem amandmaju pove vse, kar si misli o stvari. Ampak stvar ni tako zelo preprosta, ker prihaja spoštovani kolega Kokalj iz stranke, ki ima v ministrstvu državno sekretarko, ki ima tudi še kakšnega drugega funkcionarja v ministrstvu in če je to stanje duha v tej stranki v odnosu do šolstva, potem sem globoko zaskrbljena, ker obstaja neka notranja nekoherenca. Gre namreč za to, da je na začetku minister razlagal, kako zelo dobro šolo imamo, zdaj je bilo pa slišati, kako je vse v tej šoli zanič, kako so učitelji predobro plačani, kako je predraga in kako vse se je naravnost škandalozno, da ne rečem kriminalno slabo dogajalo v poprejšnjem obdobju. Ampak obstajajo mednarodne raziskave, ki govorijo o tem, da je ravno za generacije učencev, ki delajo po učnih načrtih, ki so rezultat sprememb prejšnjega desetletja, da so dosegli dobre rezultate. Minister se je hvalil tako, da ni bilo verjeti, sindikati so bili zadovoljni, učitelji so bili zadovoljni, starši in učenci tudi. Enkrat samkrat se mi zdi. In če to sliko primerjam z začetka tega mandata, kjer je bila podobna raziskava zlorabljena, da se je začelo grozljivo, nepremišljeno in neodgovorno spreminjanje šolske zakonodaje, da so pravzaprav odpravljeni vsi relevantni primerjalni kazalniki dejanskega preverjanja in primerjanja znanja učencev. Takrat je bilo ugotovljeno, da je samopodoba slovenskih učencev bistveno višja od njihove dejanske usposobljenosti. In to, kar je zdaj treba poslušati, da je naše upiranje financiranju po udeležencu rezultat nekih ideoloških ostalin ne vem katerega časa. Ja, kje vas je pa zapustil medkulturni dialog? Saj bodo morali tudi nekateri preživeti še, ki ne mislijo tako, kot misli RKC, pa kot misli morebiti muslimanski imam ali pa kakšen pravoslavni paroh, ampak ki mislijo podobno, kot mislim jaz. Tudi taki bodo še v prihodnje živeli, upam da. In šolski sistem mora biti kot javno dobro odprt za čim več udeležencev in mora zagotavljati kakovost. In nisem nobena dušebrižnica, ko govorim o tem, da bi morali graditi na kakovosti šolskega sistema. Ko smo poslušali o vseživljenjskem učenju, o podaljšanem času, ki naj bi ga posamezniki zadržali znotraj rednega mladostnega izobraževanja, govorijo o desetletnem rednem izobraževanju, nekateri o dvanajstletnem obveznem izobraževanju, tu pa slišimo, kako mi razsipavamo denar za nek nebodigatreba, kot je šola. Me zanima, kako bi bilo videti vse te razprave, če bi tisti, ki jim gredo tako v nos učiteljske plače, tudi sami imeli enako stopnjo izobrazbe in če bi bili tudi ženskega spola. V Državnem zboru sem namreč slišala že toliko očitkov na račun predobro plačanih učiteljic, zlasti pa ravnateljic, da je naravnost nespodobno. In od predstavnikov ministrstva bi pričakovala, da zaščitijo učiteljice in učitelje. Jaz mislim, da delajo dobro, ampak to je redkokdaj mogoče slišati, da kdo od predstavnikov ministrstva reče kakšno dobro na račun izvajalcev, zlasti pa tistih, ki še kakšne profesionalne interese zastopajo. To je naravnost, jaz bom zdaj rekla, ja, škandalozno je, da tako v luno lajamo vedno, kadar vas hočemo prepričati, da je dobro kdaj za kakšne spremembe imeti strokovne analize in vizijo.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Anton Kokalj.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Me veseli, da ste me poslušali, se pravi, da ste opazili, kaj sem govoril. Očitno drugih ne poslušate, ko tudi govorijo o vsem mogočem. Nisem govoril samo jaz o vseh zadevah, so se pa dotikale vsekakor vsebine tega zakona. Gospe Potrati bi samo to rekel, za medkulturni dialog je potreben dialog, to pomeni poslušanje in ne sprevračanje besed tistega, s katerim si v dialogu. Jaz se seveda nisem zavzemal za nekvalitetno šolstvo, nisem govoril o previsoko plačanih učiteljih in tako naprej, o tem nisem govoril. Govoril sem pa o napakah, ki so bile narejene in ki jih je težko popraviti. In spodbudil sem vas, da bi se začeli pogovarjati o tem in da bi prisluhnili tudi tej opciji, ki 50 let ni mogla povedati svojega mnenja, pa imamo tudi nekateri otroke v šoli, pa tudi nekaj učiteljskih izkušenj, pa tudi nekaj vemo, kako zadeve funkcionirajo. Samo to sem želel povedati in želel sem izraziti, povedati, kaj me moti pri sedanjem šolskem sistemu, da podpiram Vlado pri prizadevanjih, da bi nekaj popravila, pri čemer mislim, da bomo rabili vsaj še en ali dva mandata, da bomo zadeve spravili v neke normalne evropske razmere. Zame sta pa dva kriterija za kvalitetno šolstvo: prvi je kvaliteten učitelj, ki je pogoj za to, da kvalitetno šolstvo sploh obstaja in na njem je treba nujno več delati in mu pomagati in mu dati pogoje, skupaj s plačo. Ampak tistemu, ki dobro dela, naj bo res dobro plačan, tistemu, ki ne dela dobro, ga pa ni treba za to nagrajevati, da hodi po konferencah okrog in ima zato višjo plačo kot tisti učitelj, ki dobro dela v razredu. Drugo je pa zaposljivost teh naših mladih ljudi. Jaz mislim, da kvaliteta šolstva se kaže v tem, tudi šolskega sistema. To sem želel povedati, da mislim, da v preteklih prejšnjih desetih letih bivša vlada tu ni imela najbolj srečne roke. Hvala.
Kolega Kokalj, vse lepo in prav, jaz verjamem, da je doberšenj del Slovenije vesel, da ste spregovorili, ampak jaz se pa moramo tudi približno držati poslovnika in ko je debata o govoru o amandmaju, to pomeni samo o delu zakona, ne o celem zakonu, seveda samo dobronamerno sem vas vprašal, če dovolite vi tudi takšno širino pri vodenju v okviru vašega delovnega telesa, ničesar drugega. Besedo ima poslanec Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Seveda govorimo o zelo pomembnem amandmaju, torej govorimo o sistemu financiranja, ki ga Vlada zagovarja po udeležencu, mi predlagamo, da se oblikuje sistem financiranja v šolstvu, v izobraževalni sferi, da se določi skupni obseg sredstev za posamezno šolo. In prav gotovo način in sistem financiranja vplivata na kakovost. Gospod minister je v uvodu jasno povedal, ne želimo, da je kakovost v šoli muha enodnevnica. In preteklost kaže, da to ni bilo, torej v preteklosti kakovost ni bila muha enodnevnica, kar nam kažejo mednarodne primerjave, s katerimi je danes v uvodu operiral, torej spregovoril tudi sam minister. Rezultati govorijo o kakovosti in ta kakovost je na visokem zavidljivem nivoju. Kakovost glede na ceno, to je vedno zelo pomembno vprašanje. In mislim, da si tukaj delimo, da je kakovost slovenskega učitelja, kakovost slovenskih ravnateljev zelo pomembno odražen tudi v kakovosti naših učencev, dijakov. Seveda pa tukaj ne morem pristati na tako enostavne ocene, kolega Kokalj, ko ste jih danes tukaj trosili. Jaz ne morem uporabiti izrazov, ki mi letijo skozi glavo, ki bi ocenili vaše izjavljanje. Ampak reči danes, da dober učitelj ne rabi ne učbenikov, pa ne delovnih zvezkov, potem se jaz vprašam, o kakšnem sistemu izobraževanja pa mi danes še lahko govorimo. Veste, zelo pomembno strokovno vprašanje, s katerim se srečujejo učitelji vsakodnevno, je, kako učiti mladino, da se bo znala učiti. Zelo pomembno. Če danes govorimo o vseživljenjskem učenju, je to izredno pomembno vprašanje. Kako ga naučiti, da se zna učiti. In dostop do literature in iskanje po literaturi je eno izmed zelo pomembnih sestavin. In če vi govorite, da ne rabimo učbenikov, če ne rabimo delovnih zvezkov, v tem primeru, kako navajati človeka, mladega človeka na ravnanje z literaturo. Potem je treba malo detajlneje pojasniti. Govorite o tem, da ravnatelji več ne vodijo pedagoškega procesa in da so ravnatelji samo menedžerji. Jaz bi vas vprašal, ali ste kdaj pogledali letne delovne načrte po šolah. Ali ste pogledali letne delovne načrte in kaj mora vsebovati letni delovni načrt? In da ravnatelj ne gre v razred! Hospitacije so ena izmed zelo pomembnih sestavin letnega delovnega načrta, kjer ravnatelj mora predpisati sistem spremljave učitelja.
Kolega Germič. Smo v okviru amandmajev. Prosim, če se tega držite.
Spoštovani gospod podpredsednik, govorimo o sistemu financiranja v šolstvu. In skupaj smo si enotni, da to zelo pomembno vpliva na kakovost. Kolega Kokalj kot koalicijski poslanec pravi, kvaliteta glede na ceno. In če temu je tako, potem je ta amandma neposredno s tem povezan. In govorim samo o tem, kakšno dimenzijo bo imela odločitev, kako bomo financirali [[...]]
Glejte, ob tem lahko govorimo tudi o avtobusnih prevozih. Prosim, držimo se [[...]]
Gospod podpredsednik [[...]]
[[...]]da bo ministrstvo vedelo, kaj hočejo posamezni poslanci, olajšajmo si delo.
Glejte, spoštovani gospod podpredsednik. Jaz razumem, da ste vi po izobrazbi ekonomist, pa mogoče niste tako globoko bili vezani na šolsko vprašanje, tako da mogoče poskušajte razumeti, da govorim o bistvenih stvareh. Govorimo o tem, da se splača imeti otroka v zasebni šoli. Poglejte, spoštovani gospod podpredsednik, takšna trditev je danes tukaj postavljena slovenskim staršem. Splača se imeti otroka v zasebni šoli. Kaj sporočamo učiteljem, ravnateljem, staršem, otrokom, ki imajo svoje otroke v javnem šolskem izobraževalnem sistemu? Kaj jim sporočamo? Ali ni zanimiva izkušnja, ki jo lahko povem iz prve roke? Učitelji, ki učijo na gimnaziji, na Srednji kemijski šoli Ruše, učijo tudi na škofijski Gimnaziji v Mariboru, ker si dopolnjujejo programe. Ali mislite, da ti učitelji delajo na teh dveh šolah na drugačen način? [[Ne.]] Ali mislite, da je kakovost njihovega dela na eni šoli drugačna, glede na to da je javna, druga pa zasebna, in da imajo ti učitelji drugačen odnos do teh otrok? Upam, da ima z mojo diskusijo ne bom povzročil škode, da jutri zaradi takšnih primerjav na neki šoli ne bodo sprejemljivi. Ampak vem, da kvalitetno učijo in zato so bili povabljeni na škofijsko gimnazijo Maribor, ker delajo kakovostno, kvalitetno in znajo učiti, znajo svoj posel. In danes govoriti o tem, da se splača imeti otroka v zasebni šoli, se mi zdi izredna krivica do vseh tistih učiteljev, učencev, ki so vključeni v javni sistem izobraževanja. In trditi, da smo, recimo, devetletko uveljavili samo zato, da imajo učitelji službe, potem pa res ne vem, na kakšen način sprejemamo strokovna spoznanja in na kakšen način sprejemamo spoznanja, na kakšen način je treba otroke vključevati v vzgojno-izobraževalne procese. Veste, tako povprek poenostavljeno govoriti o tako pomembnih vprašanjih, pač ne gre. In prav je, da si izmenjamo tukaj različna mnenja, da si slovenska javnost ne bi ustvarila občutka, da pa je slovensko šolstvo in slovenski izobraževalni sistem res napaka preteklih dvanajstih let in da je treba danes potegniti črto, pri čemer pa sam minister reče, ne, temu ni tako. Kakovost dvanajstih let se je pokazala na merilih mednarodnih primerjav in ne želimo, da je to muha enodnevnica. In če tega res ne želimo, razmislite, ko podpirate take nedomišljene predloge. Hvala.
To, da ste kršili poslovnik, to verjetno veste. Ampak glede na to, da ga bo verjetno vsak prihodnji poslanec, če ste želeli imeti splošno razpravo ponovno in financiranje, povezano s prevozom otrok v šolo, prevozom starostnikov v starostne domove, drži, vse lahko povežemo, kolega Germič. Ni pa bilo korektno od vas. po moji oceni ste šli na enega nižjih nivojev, kar jih je bilo v tem Državnem zboru. Hvala. Besedo [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]Želi še kdo razpravljati? Državna sekretarka, beseda je vaša.
Spoštovani, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci. Mogoče še ena od zadnjih razlag, pa verjetno kljub temu bomo ostali glede pogledov o financiranju in glede kakovosti mogoče nekoliko vsak na svoji strani. S strani Vlade seveda podpiramo vsako razpravo, različne poglede in argumente, ki nam jasnijo, kaj so tiste odločitve, ki prinašajo večjo kvaliteto, ali da bomo bolj direktni - večje zadovoljstvo in znanje naših učencev. Sami vemo, da ne bomo teorije odpirali. Novi sistemi šolstva sledijo cilju, da naj bi vsak učenec v šolskem sistemu lahko dobil tiste kompetence in znanja, ki mu omogočajo kvalitetno življenje znotraj takšne družbe, ki danes je. In če govorimo o financiranju, moramo najprej povedati, da cilj ni financiranje, ampak da je cilj dejansko to, kar sem povedala, da lahko vsak učenec pridobi znanja in kompetence. Nov način financiranja nam je omogočil, da smo lahko prenovili po novih izhodiščih programe. Ti programi so danes zasnovani modularno, kreditno, so odprti torej fleksibilni in se dejansko lahko prilagajajo vsakemu posameznemu učencu. Če dam preproste primer, da nekdo piše na elektrotehnično šolo in tam dela module, ki mu dajo kompetence na področju, da bo elektro tehnik, v tistem odprtem delu modula se lahko vpiše oziroma lahko opravlja določen modul tudi na ekonomski šoli, ker si v bodoče želi biti podjetnik. Tak način izbire, ko dejansko vsebina sledi bodoči viziji dijaka, kaj si želi v življenju postati, dejansko mora spremeniti tudi način financiranja. Stari način financiranja na oddelke je bil dejansko statičen način, ki ni omogočal, da bi takšen način programov, modularni in kreditni, dejansko uvedli v sam šolski sistem. Zato so ideje snovalcev, ki so že leta 2000 postavili ta izhodišča, tako za prenovo programov kot tudi novega načina financiranja po različnih praksah v evropskih državah tudi v 8-ih letih dozorele v slovenskem prostoru. Danes je v ta sistem vključenih 70% dijakov. Ta sistem dejansko v praksi že deluje. Vprašanje, ali so bile narejene evalvacije oziroma spremljave tega sistema. Pri nas sta ta sistem evalvirala dva zavoda, Center za poklicno izobraževanje in Zavod Republike Slovenije za šolstvo. Evalvacije so pokazale več pozitivnega kot negativnega, da ne bomo skrivali, da ni tudi določenih problemov, da je tako super sistem, da brez problemov funkcionira. Bila je izrečena tudi kritika glede tega, ali bodo male šole zaradi tega sistema propadle. Mislim, da so ravnatelji, pa tudi praksa, kot sta šoli na Muti in v Metliki, pokazala, da prav zaradi tega sistema danes ti dve šoli še obstajata. In kar tudi ni nepomembno, tudi zato, ker sta se povezali v center, je večja varnost pri samem zaposlovanju oziroma ohranjanju služb pri profesorjih oziroma učiteljih. To pomeni, da dejansko ta sistem ohranja, da te šole ostajajo v tistih krajih in da imajo učenci s tem večjo dostopnost do teh programov. Je pa tudi druga resnica, da je otrok vedno manj in da določena šola, lahko tudi s 60, 100 ali tudi večjo tradicijo, mora kdaj spremeniti program in se prilagoditi potrebam regije in tistega kraja, znotraj katerega obstaja. Lahko povemo, tudi Metlika je spremenila program. Najprej, mislim, da je bila - če me bo gospod direktor popravil - tekstilna, danes je vzgojiteljska in tako naprej. Šola ne more samo stati, ampak se mora dejansko odzivati, sploh pa srednje in poklicne šole, potrebam kraja in zaposljivosti tiste regije. In tudi to se dejansko dogaja. Mogoče tudi ni nepomembno povedati, da od samega začetka tega novega načina financiranja in uvajanja novih programov dejansko sodelujejo tudi sindikati. Od prvega dne do danes so v skupinah, kjer se izračunava cena za vsak program. Tisti, ki v praksi delujejo, vedo, da imamo približno 120 programov in vsak program je posebej ovrednoten glede na zahtevnost, tehnologijo, ki jo morajo učenci uporabljati. To pomeni, da imamo različne izračune za posamezne programe. Namesto da tule vseskozi poslušamo kritike, učitelje in ekonomiste, ki so delali na teh programih, ker smo delali z učitelji v praksi in z ravnatelji v praksi, bi verjetno danes morali tu pohvaliti za osemletni trud in napor za pripravo tako zahtevnega novega načina financiranja, tudi novega načina dela v šolah, ki ga bomo zdaj uvajali s temi novimi programi. Zato bi pričakovali tudi kakšno pohvalno besedo. Mogoče še beseda glede tega, kdo je zaslužen, da imamo kvalitetno šolstvo. Kot sami veste, smo s to vlado [[...]]
Gospa državna sekretarka, tudi za vas velja kot za poslanca pred vami, držimo se izključno amandmaja. Kdo ima zasluge za kvalitetno šolstvo, ni predmet tega amandmaja.
Mogoče bi samo glede Mofasa, glede kakovosti. Ali lahko povem?
Izvolite, držite se vsebine treh amandmajev, ki so trenutno v razpravi.
Brez skrbi. O kakovosti je bilo govora in tudi o tem, ali bomo s tem novim načinom dejansko poslabšali kakovost. Jaz moram povedati, da je svet za poklicno izobraževanje sprejel tudi kazalnike kakovosti, ki jih morajo šole obvezno upoštevati pri svojem delu in jih tudi spremljati. Za zaključek pa bi samo to rekla, minister za šolstvo je večkrat v svojih izjavah povedal, da tisti, ki so zaslužni, da lahko rečemo, da imamo dobro in kvalitetno šolo, so predvsem učitelji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lahko gremo na 26. člen in drugi amandma? Hvala lepa. Zaključujemo razpravo v povezavi s 24. členom, v povezavi s 37., 31. členom ter 26. pod 1., 3. in 4. Odpiram razpravo v povezavi s amandmajem k 26. členu pod zaporedno številko 2. Predlagatelji so Poslanska skupina Socialnih demokratov, Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije, Poslanska skupina Zares in Poslanska skupina Lipa. Odpiram postopek za prijavo. Ni želje po razpravi, zato prehajamo k 27. členu. Predlagatelji so Poslanska skupina Socialnih demokratov, Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije, Lipa in Poslanska skupina Zares. Želi kdo razpravljati v povezavi s 27. členom? [[Ne.]] Potem prehajamo na razpravo k 36. členu. Predlagatelj 36. člena je Poslanska skupina Lipa. Želi kdo razpravljati? Odpiram postopek. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predstavniki ministrstva, jaz verjamem, da je bila vaša poteza dobronamerna, pa vendar bi bilo včasih dobro poslušati kakšno dobronamerno opozorilo opozicije, ki je strokovno bistveno bolj pripravljeno kot vsebina predloga, ki ga pripravlja ali pa ponuja Vlada Republike Slovenije. Če mi ne verjamete, dovolite samo v enem delu, pa vas bom prosila za odgovor. V okviru vaše dopolnitve, ki ste jo pripravili, pa verjamem, da na podlagi opozoril, ki smo jih dali v Poslanski skupini Lipa v okviru predloga zakona, ki smo ga vložili v parlamentarno proceduro, pa ste ga, žal, kot neupravičenega, da doživi nadaljnjo razpravo v parlamentu, zavrnili. V okviru vašega dopolnila ste zapisali, tam v tistem delu, ki govori o pristojnosti inšpekcijske službe v okviru šolstva, da lahko izreče delavcu suspenz. Tukaj v tem členu ste zapisali samo, pa bom citirala: "Kazensko ovadbo, ki jo sestavi policija, policija pošlje tudi inšpekciji za šolstvo." Veste, na podlagi Zakona o kazenskem postopku ovadb ne piše in ne sprejema samo policija. Jaz verjamem, da veste, da se lahko kazenska ovadba poda tudi pred sodiščem oziroma državnim tožilstvom. Prosim, spoštovani predstavniki ministrstva, za odgovor.
Hvala lepa. Še zmeraj imamo odprto razpravo k 36. členu. Želi še kdo govoriti? [[Ne.]] Ponovno? Gospa Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Jaz sem vseeno pričakovala, da bom dobila odgovor s strani ministrstva, ker ocenjujem, da je vsebin člena, kot ga predlagate, nepopolna. Nepopolna tudi zato, ker inšpekcijske službe na podlagi zakona o inšpekcijskih službah nimajo pooblastil. To je gospa državna sekretarka povedala na sami seji matičnega delovnega telesa. Če bi na podlagi obstoječe zakonodaje inšpekcijske službe imele možnost, da uporabijo suspenz v primeru osebe, ki je obtožena za storitev kaznivega dejanja zoper spolno nedotakljivost, potem bi ministrstvo moralo odreagirati že v preteklosti v primerih, ki so se dogajali v naši državi. Ampak kot rečeno, še enkrat vam dajem opozorilo, kazenske ovadbe se ne podajajo samo pred policijo, ampak se podajajo tudi na sodišču, tudi na tožilstvu. In tega dela ali pa tega segmenta ne vključuje vladni predlog zakona, zato pravim, da je nepopoln ali pa slab. Jaz vas naprošam, spoštovani predstavniki, pa vas bom še enkrat opozorila, amandma, ki smo ga pripravili v okviru Poslanske skupine Lipa, je amandma, ki je ta člen, tako imenovani protipedofilski člen, bistveno bolj dodelal v smislu zaščite otrok. In ta amandma, ki smo ga pripravili k 36. členu, je pripravljen v sodelovanju tako s pravno stroko kot tudi s pooblaščenko za dostop do informacij javnega značaja. Se pravi, da upošteva, če hočete, na eni strani celoten pravni vidik, se pravi, ni v nasprotju z obstoječo slovensko zakonodajo, na drugi strani pa upošteva tudi varstvo osebnih podatkov, na katerega ste nekateri vladni predstavniki tako pogosto opozarjali, ko govorimo o storilcih kaznivih dejanj.
Hvala lepa. Bo predstavnica Vlade, državna sekretarka podala mnenje v povezavi z amandmajem? Izvolite.
Jaz bi samo povedala, da predlog, ki je zapisan v zakonu, je usklajen s pravosodnim ministrstvom in tudi z novim kazenskim zakonikom. Hvala.
Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš.
Že razumem, spoštovana državna sekretarka, ampak približno enako zgodbo ste trdili takrat, ko je bil podan predlog vašega zakona k prvi obravnavi, ampak ta člen ste potem kasneje dopolnili, čeprav je bila obrazložitev že takrat podobna današnji obrazložitvi. Sprašujem: Ali je vsebina tega člena usklajena tudi z Zakonom o kazenskem postopku? Jaz ocenjujem, da ne. Preberite si 147. člen, ki govori, kdo vse oziroma pred katerim organom se lahko poda kazenska ovadba v naši državi.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] S tem zaključujem tudi razpravo v povezavi s 36. členom. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj čez pol ure. To je ob 18.20. Hvala lepa. S tem prekinjam to točko. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali, kot rečeno, ob 18.20.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prosim, da zasedete svoja mesta in se umirite. Prehajamo na nadaljevanje seje. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda - to je z drugo obravnavo predloga zakona o subvencioniranju dijaške prehrane. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 3. členu. Če amandma ne bo sprejet, postane amandma istih predlagateljev k 7. členu brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 6. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Sedaj odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 7. členu. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 9. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji zbora. Predlog zakona za tretjo obravnavo bodo pripravile službe Državnega zbora Republike Slovenije. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, LDS, Zares in Lipa k 24. členu. Amandma je vsebino povezan z amandmaji istih predlagateljev k 26. pod število 1, 3, in 4, k 37. in 41. členu. Če amandma ne bo sprejet, so amandmaji istih predlagateljev k navedenim členom brezpredmetni. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, gospod Peče, izvolite.
Gospod predsednik, oprostite, 15 sekund. Kolega Germič, pri obravnavi te točke sem vam neupravičeno posegel v besedo, zato se vam zdajle opravičujem s tega mesta.
Hvala. Je še kakšna želja po obrazložitvi? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 39. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, LDS, Lipa in Zares k 26. členu in sicer pod številko 2, ostali trije so zaradi zavrnitve prejšnjega amandmaja brezpredmetni. Želi kdo obrazložiti glas? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 40. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, LDS, Lipa in Zares k 27. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 39. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Lipa k 36. členu. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 43. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Amandma k 37. členu je brezpredmeten. Tudi amandma k 41. členu je brezpredmeten. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona v drugi obravnavi niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovanje o zakonu teče. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 14. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 37. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali v torek, 1. aprila 2008, ob 9. uri. Lep vikend.