Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 26. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Milan M. Cvikl, gospod Ljubo Germič od 15.00 ure dalje, gospod Matjaž Han od 14.00 ure dalje, gospa Mojca Kucler Dolinar od 12.30 do 15.00 ure, gospod Vili Rezman, mag. Anton Rop, gospod Alojz Sok, gospod Vili Trofenik do 14.00 ure in mag. Franc Žnidaršič. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODNEM REGISTRU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite, prosim, gospod državni sekretar.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Pred vami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona sodnem registru. Spremembe in dopolnitve zakona o sodnem registru so potrebne iz več razlogov. Prvič, uskladitve s prvo publicitetno direktivo, tudi glede zahteve te direktive o elektronskem dostopu do statutov in družbenih pogodb in o elektronskem vlaganju zahtev za vpis v sodni register. Drugič, uskladitve z zakonom o gospodarskih družbah. Tretjič, posodobitve in racionalizacije načina objave vpisa v sodni register, in sicer zaradi zmanjšanja stroškov in skrajšanja časa med vpisom v sodni register in njegovo objavo, saj začnejo vpisi v sodni register v razmerju do tretjih učinkovati šele z objavo vpisa. Četrtič, hkratnosti vpisov v sodni in poslovni register ter racionalizacija poslovanja, povezane s temi vpisi, saj se podatki, ki so v zvezi s posameznim subjektom vpisa, vpisujejo v sodni register po zakonu o sodnem registru in poslovni register po zakonu o poslovnem registru. Uvodoma pojasnjujemo, da predlagana novela zakona o sodnem registru ne pomeni izključitve vodenja sodnega registra iz sodne pristojnosti, saj odločanje o vpisih podatkov v sodni register ostaja v pristojnosti okrožnih sodišč. Novela namreč le ureja razmejitev med vodenjem sodnega registra, kar opravlja okrožno sodišče, ter upravljanjem sodnega registra, za kar je pristojna Agencija za javnopravne evidence in storitve kot upravljavka poslovnega registra. Upravljanje sodnega registra pomeni vpisovanje podatkov v glavno knjigo sodnega registra na podlagi odločitev sodišča ter vzdrževanje in upravljanje centralizirane baze sodnega registra kot sestavnega dela poslovnega registra. Večina podatkov, ki se vpisujejo v sodni register, se namreč hkrati po zakonu o poslovnem registru vpisuje tudi v poslovni register. Podatki, ki se vpisujejo v sodni register, in podatki, ki se vpisujejo v poslovni register, se zato večinoma prekrivajo. Bazi sodnega in poslovnega registra bosta iz tega razloga v prihodnje združeni v eno informatizirano bazo, tako da bo sodni register postal sestavni del baze poslovnega registra. Z novelo bo torej tako ustvarjena pravna podlaga za vključitev sodnega registra v poslovni register. S predlagano novelo pa bodo doseženi še drugi cilji. Prvič. Uvedeno bo elektronsko poslovanje, ki bo omogočalo elektronsko vlaganje predlogov za vpis, elektronsko vlaganje listin, elektronsko vlaganje zahtev za izpise iz sodnega registra in vodenje glavne knjige in zbirke listin v elektronski obliki. Nadalje novela natančno določa, kateri predlogi za vpis v sodni register morajo biti vloženi v elektronski obliki ter kdo v imenu predlagatelja vloži predlog za vpis v sodni register v elektronski obliki. Če dovolite, bi na kratko pojasnil. Predloge, katerih predmet so vpisi, ki se nanašajo na družbe z omejeno odgovornostjo, in vpisi temeljijo na predpisanih obrazcih, se bodo vložile preko točko VEM - točk "vse na enem mestu". Ostale predloge, ki se nanašajo na družbe z omejeno odgovornostjo, se bo vložilo oziroma bodo vložile točke VEM ali pa notar. Predloge za vpise, ki pa se nanašajo na ostale subjekte, torej na tiste subjekte, ki niso družbe z omejeno odgovornostjo, pa bodo vložili notarji. Vstopne točke VEM bodo: izpostave AJPES-a, upravne enote in krajevni uradi, vstopne točke Obrtne zbornice Slovenije in območnih obrtnih zbornic, vstopne točke Gospodarske zbornice Slovenije in območnih gospodarskih zbornic, davčni uradi Davčne uprave Republike Slovenije in pa seveda tudi vstopne točke javne Agencije Republike Slovenije za podjetništvo in tuje investicije in pa seveda tudi lokalni podjetniški centri. Navedeno zagotavlja zelo široko razpredeno mrežo VEM točk ter s tem večjo in lažjo dostopnost uporabnikov njihovih storitev. Nadaljnja pomembna sprememba je tudi ta, da so opravljene uskladitve z zakonom o gospodarskih družbah 1, pri čemer je najpomembnejša določba, da se v sodni register ne vpisuje več samostojni podjetnik posameznik. Enostavnejša in hitrejša je objava vpisov v sodni register, saj se z obravnavano novelo objava vpisov v Uradni list Republike Slovenije nadomešča z objavo teh vpisov na javnih spletnih straneh AJPES-a, kar bo bistveno zmanjšalo stroške objav in omogočilo, da se vpis objavi hkrati s tem, ko je opravljen. Zelo pomembno je tudi to, da se v okviru racionalizacije poslovanja in spodbujanja podjetništva ukine plačilo sodnih taks. Za prakso pa sta pomembni tudi prehodni določbi- to sta 32. člen in še zlasti 33. člen predloga zakona, ki ureja prehod na evro in določa, če družba z omejeno odgovornostjo do 31. decembra 2007 ne izvede spremembe akta o ustanovitvi ali družbene pogodbe zaradi prehoda na evro, se šteje, da je ta spremenjen v delu, ki se nanaša na osnovni kapital in poslovne deleže, tako da se ti zneski iz tolarjev preračunajo v evre po nadgrajeni metodi preračuna po zakonu o gospodarskih družbah 1. Navedeno bo agencija, torej AJPES, do 31. januarja 2005 opravila po uradni dolžnosti.
Hvala lepa, gospod Marolt. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico tega odbora, gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Hvala. Lep pozdrav predstavnikom ministrstva, kolegom, kolegicam poslankam, našim gostom, ki nas spremljajo! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji 31. seji obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodnem registru. Zakon je v zakonodajni postopek predložila Vlada. Predstavnik predlagatelja je na sami seji podal natančno dopolnilno obrazložitev k členom predloga zakona, v kateri je predstavil glavne cilje predloga zakona ter povedal, da je novela potrebna po eni strani zaradi uskladitve s prvo publicitetno direktivo, glede zahteve te direktive o elektronskem dostopu do statutov in družbenih pogodb in o elektronskem vlaganju zahtev v sodni register, po drugi strani pa novela prinaša tudi hkratnost vpisov v sodni in poslovni register ter prinaša s tem potrebno racionalizacijo načina objave vpisov v sodni register. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je povedal, da so bile nekatere pripombe te službe upoštevane tako v amandmajih predlagateljev, po drugi strani pa je bilo s strani predlagatelja nanje tudi odgovorjeno v obliki izčrpne in zadovoljive razlage. Posebej pa je predstavnik Zakonodajno-pravne službe opozoril na splošno pripombo k prehodnim in končnim določbam iz pisnega mnenja te službe. Člani odbora o samem predlogu zakona niso obširno razpravljali, so pa bili k predlogu zakona vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin, ki so bili tudi sprejeti. V nadaljevanju je odbor sprejel tudi vse člene zakona in jih predlaga v sprejem tudi temu spoštovanemu zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Marjan Drofenik v imenu Poslanske skupine SLS.
Spoštovani predsedujoči! Spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Spoštovane gledalke in gledalci pred televizijskimi ekrani! Podajam mnenje Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Novela zakona o sodnem registru se nanaša na nekaj sprememb, ki bodo prispevale k bolj sodobni pravni ureditvi in racionalnemu poslovanju subjekta vpisa Registrskega sodišča in Agencije Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve. Gre torej za dobrodošle spremembe, ki bodo prispevale k večji učinkovitosti in enostavnejšemu postopku registracije oziroma vpisa subjektov v sodni register. Posebej je dobrodošla končna uskladitev obravnavanega zakona s tako imenovano prvo publicitetno direktivo. Prva novela zakona namreč ni bila usklajena s to direktivo v delu, ki se nanaša na elektronsko poslovanje. V sodobnem času seveda elektronsko urejanje zadev pomeni enostavnejše, bolj pregledne in predvsem cenejše postopke. Z vidika obveščenosti javnosti pa je pomemben elektronski dostop do statutov in družbenih pogodb. V poslanski skupini SLS vidimo v teh rešitvah vrsto prednosti, saj lahko elektronsko pregledovanje omogoča bolj učinkovito in najcenejše preverjanje statutov in družbenih pogodb s strani zainteresiranih subjektov. Ostale spremembe se nanašajo na uskladitve z drugimi že sprejetimi zakoni in sledijo skrajševanju postopkov vpisa v sodni register. Spremembe so torej pozitivne in nobenega razloga ni, da jih v poslanski skupini slovenske ljudske stranke ne bi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac v imenu poslanske skupine SNS. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Pozdravljeni tudi obiskovalci na galeriji. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodnem registru naj bi prinesel tisto, za kar se gospod Virant in pa ta vlada nekako zavzema že od začetka tega mandata, se pravi za racionalizacijo javne uprave in za lažji dostop do podatkov. Se pravi, narediti javno upravo bližjo in bolj dostopno vsem ljudem, državljanom in državljankam Republike Slovenije. Za razliko od prejšnjih zakonov, kjer je ta racionalizacija bila bolj ali manj prikrita oziroma ni temeljila ali pa ni bila usmerjena k cilju, za katerega se vlada zavzema, gre pri tem zakonu za to, da resnično olajša nekatere postopke, zato ga bomo v Slovenski nacionalni stranki podprli. Vendar pa eno vprašanje predstavnikom Vlade Republike Slovenije pa vseeno, brez tega pač ne gre. In sicer finančne posledice. V obrazložitvi zakona piše, da bo zakon imel finančne posledice v višini 960 tisoč evrov ali pa mogoče tja do milijona. Zanima me, iz katerih virov oziroma ali so ta finančna sredstva že zagotovljena v proračunu Republike Slovenije oziroma iz katerih virov so zagotovljena. Kar se pa tiče samega zakona, pa kot sem že dejal uvodoma, ga v Slovenski nacionalni stranki podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine DeSUS ima besedo gospod Vili Rezman. prosim. Pardon, oprostite, gospod Ivan Jelen.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegi in kolegice, gospod sekretar v ministrstvu za pravosodje! V poslanski skupini DeSUS soglašamo s predlaganim zakonom o spremembah in dopolnitvah zakonao sodnem registru in ga bomo tudi podprli. S predlagano novelo bo doseženih več ciljev, ki jih podpiramo, in sicer omogočeno je elektronsko vlaganje predlogov za vpis, elektronsko vlaganje listin, elektronsko vlaganje zahtev za izpise iz sodnega registra ter vodenje glavne knjige in iz zbirke listin v elektronski obliki, kar nedvomno prispeva k racionalizaciji vodenja sodnega registra, registrskih sodišč. S spremembami je zagotovljena preprostejša ter hitrejša objava vpisov v sodni register. Objava vpisov v Uradnem listu Republike Slovenije pa se nadomešča z objavo ter vpisih na spletnih straneh Agencije Republike Slovenije za javnopravne evidence. Takšno posodobitev poslanci DeSUS-a podpiramo, saj smo prepričani, da na podlagi predlagane ureditve ne bo več prihajalo do takšnih zamud kot do sedaj, saj novela omogoča, da se vpis objavi hkrati s tem, ko je opravljen, poleg tega pa takšna ureditev omogoča zmanjšanje stroškov objav, ki jih sedaj nosijo subjekti vpisa. Predlagano pa vsekakor prispeva k prijaznejšemu podjetniškemu okolju v naši državi. V izogib podvajanju vodenja določenih podatkov v različnih registrih se v naši poslanski skupini strinjamo z določbami, ki omogočajo vključitev sodnega registra v poslovni register. Tako bosta obe bazi združeni v eno informatizirano bazo, v kateri bo informatizirana glavna knjiga sodnega registra, sestavni del osrednje baze podatkov poslovnega registra. Poslanci DeSUS-a v celoti podpiramo vsakršno racionalizacijo poslovanja in spodbujanja podjetništva ter tudi ukrepe zagotavljanja uporabniku prijaznejše uprave. Kljub temu, da se v celoti strinjamo z vsebino novele, ki jo bomo tudi podprli, pa je naša dolžnost opozoriti predlagatelja, sicer zgolj na procesne postavke, in sicer na noveliranje drugih zakonov, ki niso predmet obravnave. Takšen pristop, ki je bil uporabljen v okviru obravnavanega predloga, vsekakor vnaša negotovost in nepreglednost v slovenski pravni red. Tako apeliramo na predlagatelje, naj v bodoče čim manj posegajo v druge zakone na takšen način. Sicer pa, kot povedano že v začetku, naša poslanska skupina predlagani zakon v celoti podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič v imenu poslanske skupine SDS. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, kolegice, kolegi, predstavniki vlade! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodnem registru. Sodobni čas zahteva sodobno poslovanje na vseh področjih. Tudi na področju evidenc, ki se vodijo v sodnem registru, kjer se vpeljuje elektronsko vlaganje vpisnih predlogov in listin, prav tako pa se uvaja v elektronski obliki tudi samo vodenje glavne knjige in zbirke listin. Sistem sodnega registra bo tako poenostavljen in bistveno lažje dosegljiv za uporabnike tega registra. Pozdravljamo tudi spremembo, s katero se nadomešča dosedanja objava vpisov v Uradnem listu z objavo na javnih spletnih straneh Agencije Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve. Novela zakona, ki ga obravnavamo, prinaša poleg poenostavitve in pospešitve vpisov ter evidenc tudi zmanjšanje stroškov za podjetnike, kar poslanci Slovenske demokratske stranke še posebej podpiramo, saj je bila dosedanja birokracija na tem področju predimenzionirana in posledično za gospodarske subjekte predraga. Zato se nam zdi ustrezno, da se po tem zakonu samostojni podjetniki ne vpisujejo več v sodni register. Vsi drugi subjekti, ki imajo še naprej obveznost vpisovati statusne spremembe in statusne podatke v sodni register, pa bodo zaradi ukinitve sodnih taks na tem področju nekaj prihranili. Dodatno racionalnost predstavlja tudi združitev sodnega in poslovnega registra v eno informacijsko bazo. Ker obravnavani zakon prinaša spremembe v poslovanju sodnega registra, pri čemer sodišča tudi v prihodnje ohranjajo pristojnosti odločanja o posameznih vpisih, s temi spremembami pa postaja samo poslovanje enostavnejše, hitrejše, gospodarskim osebam pa prijaznejše in cenejše, bomo poslanci Slovenske demokratske stranke predlagani zakon tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Mojca Kucler Dolina, v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala lepa še enkrat. Sodni register vsebuje podatke o podjetjih, tako o lastnikih, dejavnosti, odgovornih osebah in deloma tudi o njihovem poslovanju. Vsi podatki v sodnem registru so javni in jih sme vsak pregledovati in zahtevati, da se mu izda overjen izpisek iz tega registra. Včasih se premalo zavedamo, kako zelo pomembna je ta knjiga, kako zelo pomembna je ta baza, ne le za posameznike, podjetja, družbe, ki sklepajo posle za neko drugo osebo, temveč tudi za posameznike, ki iščejo, sklepajo delovno razmerje v posameznih družbah. Spremembe zakona, ki so pred nami, so potrebne zaradi usklajevanja z zakonodajo Evropske unije, vendar pa ravno te spremembe pomenijo pozitivne učinke tudi v naši notranji ureditvi. Gre tudi za uskladitev z zakonom o gospodarskih družbah in prilagoditev sodnega registra na elektronsko poslovanje. Pomembno je, da zakon prinaša poenostavitve poslovanja gospodarskih subjektov glede vpisovanja v sodni register. Predvsem pa je pomembno, da prinaša tudi večjo pretočnost in preglednost ter ažurnost podatkov. Ker so se podatki v sodnem in poslovnem registru podvajali, je gotovo sedaj ustrezneje, da se bosta sodni register in poslovni register v prihodnosti združila v eno samo informacijsko bazo. Uvaja se elektronsko poslovanje, in sicer se bo za predloge za vpis ter zahteve za izpis vlagalo elektronsko na točkah Vem. V Novi Sloveniji smo zadovoljni, ko nam tudi posamezniki, ljudje o tem vedo povedati zelo pozitivno, predvsem lahko rečemo, da so se točke Vem zelo prijele. Predloge za nekatere druge vpise pa bodo vložili notarji. Poleg glavne knjige se bo vodila tudi zbirka listin v elektronski obliki. Objava vpisov v Uradnem listu se nadomešča z objavo vpisov na spletnih straneh Agencije za javnopravne storitve in evidence. Vpis pa bo objavljen hkrati s tem, ko bo opravljen. S tem se gospodarskim subjektom zmanjšujejo dragi stroški objave v Uradnem listu, hkrati pa se, kot rečeno, to usklajujejo s prvo publicitetno direktivo. Po mnenju Nove Slovenije se uveljavlja še ena pomembna spodbuda podjetništu, in sicer ukinjajo se sodne takse pri postopku vpisa v sodni register. V Novi Sloveniji bomo tako predlagane sprememba zakona podprli, ker menimo, da je to še en korak naprej k zagotavljanju boljšega podjetniškega okolja in tudi uporabnikom prijaznejše uprave in pa splošno širšega gospodarskega okolja v Sloveniji.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato zaključujem razpravo in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika zbora bomo glasovanje o zakonu opravili v petek, 30. marca 2007, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI OBLIGACIJSKEGA ZAKONIKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev zakona. Izvolite, gospod Robert Marolt, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je predlog zakona o spremembi in dopolnitvi obligacijskega zakonika. Gre za pomembno spremembo veljavnega določila zakonika, s katero se določa pravilo, da obresti nehajo teči, ko vsota zapadlih in neplačanih obresti doseže glavnico le za pogodbene obresti. Sedaj veljavna določba 376. člena Obligacijskega zakonika namreč določa, da obresti nehajo teči, ko vsota zapadlih in neplačanih obresti doseže glavnico. To pravilo sedaj velja tako za zamudne kot za pogodbene obresti in posledično lahko pripelje do položaja, ki dolžnika spodbuja k neplačilu njegove obveznosti do upnika, saj zamudne obresti po določenem času prenehajo teči. Pri obravnavi predloga zakona je potrebno izhajati iz temeljne funkcije zamudnih obresti, ki je v tem, da dolžnika, ki pravočasno ne izpolni svoje obveznosti, prisili, da svojo obveznost čim prej izpolni. Če je dolžnik v zamudi z izpolnitvijo denarne obveznosti, poleg glavnice dolguje še zamudne obresti. Da bi zamudne obresti lahko učinkovito opravljale svojo preventivno funkcijo, mora biti pravna ureditev takšna, da se dolžniku ne splača zamujati s plačilom. V primeru zamude pri izpolnitvi denarne obveznosti, neodvisno od vzroka za zamudo, gre za neupravičeno rabo tujega denarja, zato je potrebno slediti cilju, da je funkcija zamudnih obresti tudi v preprečevanju te neupravičene rabe in s tem zagotavljanja plačilne discipline. V nadaljevanju vam na kratko predstavim razloge, ki so vplivali na odločitev o pripravi spremembe obligacijskega zakonika v tem delu. Prvič. Upnik, ko vsota zapadlih, pa neplačanih, obresti doseže glavnico izgubi pravico do zamudnih obresti za obdobje dolžnikove zamude po dnevu, ko so obresti dosegle glavnico. Dolgotrajnejši kot je sodni postopek, večja je verjetnost, da bo ta posledica zgolj zaradi trajanja sodnega postopka tudi nastopila. Res je, da varovalko za takšno situacijo določa drugi odstavek 380. člena Obligacijskega zakonika, po katerem imam upnik pravico do razlike do popolne odškodnine. Vendarle pa upnik ob vložitvi tožbe ne ve, koliko časa bo trajal sodni bodisi pravdni ali izvršilni postopek in kako naj oblikuje svoj tožbeni zahtevek, da bi zahteval odškodnino v višini povprečne obrestne mere. Drugi razlog. V okviru Evropske unije se srečujemo z navedenim problemom širše. Delno je to področje uredila direktiva o boju proti zamudam pri plačilih v trgovinskih poslih. Iz uvodnih določb direktive izhaja, da so prevelike zamude pri plačilih obveznosti in posledično prevelika finančna in administrativna obremenjenost, zlasti malih in srednjih podjetij, problem celotne Evropske unije. Glede na vsebino preambule in same direktive je mogoče celo trditi, da je ureditev iz sedaj veljavnega 376. člena Obligacijskega zakonika o prenehanju teka zamudnih obresti celo v nasprotju s to direktivo. V tem kontekstu je treba tudi primerjati našo pravno ureditev z ureditvijo ostalih članic Evropske unije, ki take določbe, kot jo ima sedaj veljavni 376. člen Obligacijskega zakonika, nimajo. In ne nazadnje tudi iz obrazložitve odločbe Ustavnega sodišča, ki je v postopku za oceno ustavnosti preizkušalo skladnost 376. člena Obligacijskega zakonika, izhaja, da v polje zakonodajalčeve proste presoje sodi vprašanje ureditve zamudnih obresti, tako da so upniku ves čas trajanja zamude zamudne obresti zagotovljene. Za uveljavitev predloga zakona je predlagan splošni "vacatio legis", to je 15. dan po objavi v Uradnem listu. V smislu odločbe Ustavnega sodišča o delni razveljavitvi 1060. člena Obligacijskega zakonika pa je edino ustavno in zakonito, da velja za vse tudi že za obstoječe obveznosti. Iz razlogov navedene odločbe je namreč razvidno, da je Ustavno sodišče odločilo, da čas nastankov obligacijskega razmerja ni razumen in stvaren razlog za razlikovanje med dolžniki, zato jih je glede prenehanje teka zamudnih obresti postavilo v enak položaj. Enako pa mora veljati tudi za upnike. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico tega odbora gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je ravno tako na svoji 31. seji obravnaval tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah obligacijskega zakonika. Predstavnik predlagatelja je podal dopolnilno obrazložitev k členom predloga zakona, v kateri je predvsem poudaril, da gre za pomembno spremembo veljavnega določila in navedel tudi dodatne razloge za sprejem novele zakona. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Zakonodajno-pravne službe, ki je predstavil pripombe te službe, predvsem pa izpostavil pomislek v zvezi z začetkom veljavnosti tega zakona, ker se je po mnenju službe zdel nekoliko neopredeljen. Vendar pa je predstavnik predlagatelja, predstavnik ministrstva pojasnil, da v praksi ne pričakujejo problemov glede predlagane določbe, ker je bila ta sprememba v celoti usklajena tudi z Vrhovnim sodiščem, ki je v preteklem letu po vložitvi zahteve za oceno ustavnosti 376. člena obligacijskega zakonika tudi podalo ministrstvu pobudo za spremembo tega člena. Prav tako je poudaril, da je to stvar sodnih odločitev, za katerih enotno sodno prakso v vseh sodnih postopkih pa je v skladu z veljavnim 109. členom Zakona o sodiščih pristojno Vrhovno sodišče. Dobili smo tudi mnenje Komisije Državnega sveta za politični sistem in odbor je v nadaljevanju sprejel vse člene predloga zakona ter jih predlaga v sprejem tudi temu zboru.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala za besedo, še enkrat. Lep pozdrav vsem prisotnim! V okviru obravnavanega predloga zakona gre zgolj za popravek redakcijske napake v določbi Obligacijskega zakonika v teku zamudnih obresti in takšen predlog poslanci DeSUS-a podpiramo. Kljub temu, da gre zgolj za eno določbo obsežnega osnovnega zakona, pa izvajanje le-te v praksi predstavlja izredno pereč problem. Eden od pokazateljev je tudi dejstvo, da je Ustavno sodišče Republike Slovenije v lanskem letu prejelo že šest zahtev za oceno ustavnosti in zakonitosti 376. člena Obligacijskega zakonika. Zakon o obligacijskih razmerjih, stari zakon, je v 401. členu določal pravilo, da obresti nehajo teči, ko vsota zapadlih in neplačanih obresti doseže glavnico. Določba je bila umeščena v odsek o pogodbenih obrestih, zato to pravilo ni veljalo za zamudne obresti. V obligacijskem zakoniku je bilo omenjeno pravilo umeščeno v odsek, ki vsebuje pravila, ki veljajo tako za pogodbe kot za zamudne obresti, zato se je pravilo uporabljalo za obe vrsti obresti. Takšna ureditev pa tudi po mnenju poslancev DeSUS-a pripelje do položaja, ki dolžnika spodbuja k neplačilu njegove obveznosti do upnika, saj zamudne obresti po določenem času nehajo teči. V kakšnem času se to zgodi, je seveda odvisno od višine obrestne mere. Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi obligacijskega zakonika pa predlaga, naj navedeno pravilo velja zgolj za pogodbene obresti, ne pa tudi za zamudne obresti. Posledica uporabe pravila po obligacijskem zakoniku je, da upnik izgubi pravico do zamudnih obresti za obdobje dolžnikove zamude po dnevu, ko so obresti dosegle glavnico. Dolgotrajnejši, kot je sodni postopek, večja je verjetnost, da bo ta posledica zgolj zaradi trajanja sodnega postopka tudi nastopila. Če dolžnik zamuja z izpolnitvijo svoje denarne obveznosti, tako upniku vsak dan, ko traja dolžnikova zamuda, nastaja škoda, ki je najmanj enaka donosu, ki bi ga lahko dosegli z najmanj tvegano naložbo. Najpogosteje se poudarja, da naj zamudne obresti dolžnika silijo, spodbujajo k pravočasni izpolnitvi obveznosti. Da bi lahko zamudne obresti učinkovito opravljale svojo funkcijo preventivno in kaznovalno, mora biti pravna ureditev takšna, da se dolžniku ne splača zamujati s plačilom obveznosti. Tak položaj pa bo takrat, kadar bo za dolžnika dražje plačevati zamudne obresti, kot pa če bi morebitne likvidnostne težave premostili z najemanjem likvidnostnih kreditov. In ravno to je bistvo obravnavane novele. Če je dolžnikova obveznost plačevati nadaljnje zamudne obresti z dnem, ko neplačane obresti dosežejo glavnico, prenehajo zamudne obresti izgubljati svojo preventivno funkcijo. Dolžniku namreč omogočajo špekulacijo, da bo na koncu njegov skupni strošek zaradi zamude, skupne zamudne obresti in sodni stroški nižji od stroškov najemanja kreditov. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je ravno slednje razlog, da dolžnikova obveznost plačati zamudne obresti za celotno obdobje njegove zamude, ne pomeni nesorazmernega posega v dolžnikov položaj. Določba je namreč jasna in ne dopušča drugačne razlage, zato ni mogoča sanacija za institut avtentične razlage, vsakršno drugačno razlaganje ali uporaba pa bi pomenila kršitev pravnih predpisov. Zato v naši poslanski skupini menimo, da je nujno, da se predlagani zakon o spremembi in dopolnitvi obligacijskega zakonika sprejme in ga tudi v naši stranki in poslanski skupini podpiramo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Hvauc, v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlog zakona o spremembi in dopolnitvi obligacijskega zakona podprli. Kljub temu, da gre za kratke spremembe, pa menimo, da so potrebne in koristne, saj dosedanja ureditev, po kateri nehajo teči obresti, ko dosežejo glavnico, pravzaprav spodbuja neplačnike. Obstoječa ureditev tudi pomeni, da neplačniki pravzaprav neupravičeno, zastonj rabijo tuj denar. In če vemo, da so v preteklosti sodni postopki tekli zelo počasi, z velikimi zamudami in da se še danes ukvarjamo z odpravo teh zamud, so nekateri zavestno izkoriščali tako ureditev, da bi pač zastonj rabili tuj denar. Ob taki ureditvi pa so se pojavljali tudi drugi problemi. Pojavljali so se pritiski na znižanje obrestnih mer, na odpise terjatev, razne kompenzacije in podobne stvari. Seveda pa to nikakor ni prispevalo k neki pozitivni podjetniški klimi. V razpravi se je pokazalo tudi,da imajo nekateri pomislek glede tega, da bo ravno zaradi večjih zamudnih obresti prišlo še do večjega neplačevanja. Res mogoče na prvi pogled izgleda, da se bo masa teh zamudnih obresti povečala. Če pa v naprej vemo, da bo obresti potrebno plačevati, da bo neplačevanje na nek način sankcionirano, potem v naši poslanski skupini menimo, da se bodo dolžniki tega zavedali in da bo to dejansko potem pomagalo zmanjšati to plačilno nedisciplino. Predvsem pa menimo, da bo ta nova ureditev bolj prijazna in bolj poštena do upnikov. Zato bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Mojca Kucler Dolinar v imenu Poslanske skupine NSi.
Hvala lepa. S sprejemom obligacijskega zakonika je prenehala veljavi večina določb Zakona o obligacijskih razmerjih, torej zakona, ki je bil prej veljaven. Z uveljavitvijo obligacijskega zakonika je začelo spet veljati pravilo "ne ultra alterum tantum", ki določa, da obresti nehajo teči, ko vsota zapadlih, pa neplačanih, obresti doseže glavnico. To načelo je po zakonu o obligacijskih razmerjih veljalo le za pogodbene obresti, vendar pa je bila določba 401. člena z novelo leta 1989 črtana, saj naj bi njegova uporaba v tedanjih razmerah visoke inflacije onemogočala normalen plačilni promet. Zaradi velike plačilne nediscipline je zakonodajalec višino zamudnih obresti prilagajal sproti, odvisno od trenutnih gospodarskih razmerij takrat. Dejstvo je, da zamudne obresti imajo in morajo imeti kaznovalno funkcijo in funkcijo nadomestila za uporabo denarja, tečejo pa od zapadlosti denarne obveznosti do njenega plačila. Druga vrsta obveznosti, ki jih še določa Obligacijski zakonik, torej pogodbene obresti, pa so obresti, za katere se dogovorita upnik in dolžnik pogodbeno in tečejo v obdobju nastanka obveznosti do njene zapadlosti. Sedaj veljavna ureditev povzroča problem, ker upnik izgubi pravico do zamudnih obresti za dolžnikovo zamudo, po dnevu, ko so obresti presegle glavnico. Dolžniku se je v tem primeru tako rekoč izplačalo zamujati s plačilom, saj za svojo nedisciplino ni bil kaznovan. Sicer res obstaja v 380. členu Obligacijskega zakonika varovalka za upnika, ki ima pravico zahtevati razliko do popolne odškodnine zaradi škode, ki bi mu morebiti tu nastala. Vendar pa je to povezano, in praksa kaže, da je to res, z dolgotrajnimi sodnimi in izvršilnimi postopki. V lanskem letu je Ustavno sodišče prejelo kar 6 zahtev za oceno ustavnosti 376. člena Obligacijskega zakonika. Tudi po mnenju Nove Slovenije to kaže na žgočo problematiko poslovanja z obrestmi v praksi. V Novi Sloveniji torej podpiramo namen zakona. Predlog zakona torej določa, da obresti prenehajo teči, ko vsota zapadlih, pa neplačanih, obresti doseže glavnico, samo za pogodbene obresti. Predlagana sprememba zakonika bo tako veljala tudi za razmerja, nastala pred njegovo uveljavitvijo, vendar samo tista, v katerih zamudne obresti še niso dosegle glavnice in zato še niso nehale teči. Zakonik bo s to spremembo tudi primerljiv z ureditvijo v Evropski uniji, s pravnim redom Evropske unije. Prevelike zamude pri plačilnih obveznostih in posledično prevelika finančna in administrativna obremenjenost, zlasti malih in srednjih podjetij, niso samo problem Slovenije, so problem celotne Evropske unije, zato si moramo resnično države članice prizadevati za ustreznejšo ureditev plačilnih rokov in tudi zakonskih zamudnih obresti. V Novi Sloveniji bomo tako predlagane spremembe zakona podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Drofenik, v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, poslanke in poslanci, spoštovani gosti! Podajam mnenje v okviru Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke glede na obravnavano točko. Novela Obligacijskega zakonika ima dejansko le eno vsebinsko spremembo, ki se nanaša na obresti. Na prvi pogled gre morda za nepomembno spremembo, vendar praksa kaže, da temu ni tako. Potreba po spremembi določil, ki urejajo zamudne in pogodbene obresti, je namreč razvidna tako iz obrazložitev odločitev Ustavnega sodišča kot tudi iz siceršnje sodne prakse v Republiki Sloveniji. Novela zakona določa, da pogodbene obresti nehajo teči, ko vsota zapadlih neplačanih obresti doseže višino glavnice. Takšna rešitev je po našem mnenju smiselna, pogodbene obresti imajo namreč pravno osnovo v pogodbi, pri čemer so v primeru, da so dogovorjene, te lahko relativno visoke, saj je stranka, ki jemlje posojilo ali sklepa kakšen drugi pravni posel, navadno v podrejenem položaju in se mora podrediti določilom o pogodbenih obrestih. Z vidika pravne varnosti je zato ohranitev načela, da zapadle neplačane pogodbene obresti ne presežejo glavnice, edino smiselna. Pri zamudnih obrestih pa seveda rešitev omejitve obresti z višino glavnice ne bi bila smiselna. Če bi po poteku določenega časa, ko bi torej zamudne obresti dosegle znesek glavnice, te nehale teči, bi dejansko izgubile svojo vlogo in namen, ki je čimprejšnja izpolnitev obveznosti. Poleg tega velja poudariti, da so zamudne obresti regulirane in iz tega vidika je zagotovljena tudi ustrezna varnost šibkejše stranke. V Slovenski ljudski stranki predlagano spremembo in dopolnitev obligacijskega zakona ocenjujemo za ustrezno in jo bomo podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, ni možna razprava o členih. Zato zaključujem razpravo in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika zbora bomo glasovanje o zakonu opravili v petek, 30. marca 2007, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O USTAVNEM SODIŠČU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite gospod minister dr. Šturm.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci Državnega zbora. Naj uvodoma začnem s starim antičnim reklom: "Tempus fugit, fugit irreparabile tempus" ali po naše: "Čas nam teče, izteka se nepovrnjeni čas". Ta rek nam na zelo nazoren način prikaže enega od velikih protislovij demokratične pravne države. Na eni strani pravice do poštenega sojenja in na drugi strani pravice do sojenja v razumnem roku. Obe ti načeli sta med seboj v nekem dinamičnem protislovju, v dinamičnem konfliktu. In naloga ustavodajalca in tudi zakonodajalca je, da ti načeli sooči in jih temu primerno tudi medsebojno uravnoteži. Prav to vprašanje je ključno pri obravnavi današnjega zakona, enega najpomembnejših zakonov Republike Slovenije, Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Ustavnem sodišču. Je pa in tudi bo zelo pomembno pri obravnavanju nadaljnjih zakonov s področja pravosodja, zlasti postopkovnih, zato je prav, da tudi zdaj na tem mestu povem uvodoma o tem nekaj besed. Včeraj sem imel dolg in izčrpen sestanek, izmenjavo mnenj s francoskimi sodniki. Opozorili so me na to, da te dileme nastajajo tudi pri njih in da se dileme med časom, ki je potreben za sprejem sodne odločitve, in med spoštovanjem vseh postopkovnih pravil, vedno in slej ko prej pojavljajo. Gotovo bo o tem treba opraviti v bližnji bodočnosti poglobljeno razpravo po mojem prepričanju tako v strokovnih krogih kot tudi v Državnem zboru, kajti na eni strani imamo v našem pravnem sistemu celo vrsto postopkovnih določil in varoval, ki varujejo stranke v postopku, ki pa na drugi strani gotovo ne prispevajo k hitrejšemu odvijanju in k zaključevanju sodnih postopkov in s tem k sprejemanju sodnih odločb. Naj uvodoma zdaj povem, ko prehajamo na novelo zakona, ki jo imamo pred sabo, da je bil Zakon o Ustavnem sodišču sprejet leta 1994 in je bil tega leta to gotovo moderen zakon in je v svojem bistvenem delu prav gotovo tudi dan danes. Njegov sprejem slaba tri leta po uveljaviti Ustave Republike Slovenije iz leta 1991 je pomenil dvig ravni pravne varnosti, pomenil je dvig varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin in na sploh vrednot svobodne demokratične demokracije v Sloveniji svobodne demokratične družbe, ki se je oblikovala ob prehodu iz nekdanjega totalitarnega sistema. Te pridobitve so bile dodatno varovane z na novo zakonsko opredeljenimi pristojnostmi Ustavnega sodišča. Ne glede na navedeno, je pravni in politični razvoj v Republiki Sloveniji po letu 1994 privedel do določenih novih spoznaj. Ugotovljene so bile tudi določene pravne praznine v veljavnem zakonu, predvsem pa je Ustavno sodišče začelo postajati neke vrste žrtev lastnega uspeha. To se je kazalo predvsem z neprestanim enormno velikim povečevanjem pripada zadev na Ustavno sodišče, predvsem s področja ustavnih pritožb. In poleg tega še ustavnih pritožb s tako imenovanih bagatelnih pravnih področij, kot so prekrški, stroški postopka in podobno. Če drugega ne, preobremenjenost Ustavnega sodišča povzroča zaostanke v reševanju drugih temeljnih zadev, ki naj bi bile vodilo za odločanje drugih sodišč, odloča pravico do sojenja v razumnem roku in na ta način posredno ogroža tudi pravno varnost, s tem v zvezi pa tudi ekonomsko varnost in socialno varnost. V primeru sistemske in trajne preobremenitve Ustavnega sodišča, le-to ne zmore več opravljati svoje ustavne naloge najvišjega organa varstva ustavnosti in zakonitosti v Republiki Sloveniji in s tem tudi najvišjega varuha človekovih pravic. Že navedena preobremenjenost Ustavnega sodišča terja določeno zakonodajno delovanje Republike Slovenije. Poleg tega pa se je izkazalo za potrebno, da zakon o Ustavnem sodišču dopolnimo tudi v nekaterih njegovih drugih delih, tako da bo omogočena večja stopnja pravne varnosti na sploh, da bodo določena jasnejša pravila glede funkcije sodnika Ustavnega sodišča. Na primer v primeru, ko sodniku Ustavnega sodišča preneha mandat, ni pa bil pravočasno izvoljen drug tak sodnik Ustavnega sodišča. Takšni primeri so se pripetili ob menjavi sodnikov na Ustavnem sodišču pred devetimi leti, leta 1998. Menim, da nam je vsem skupaj ideal pravne države in varovanje ustavnosti in zakonitosti in si moramo za to prizadevati, da tudi na področju delovanja oziroma pristojnosti Ustavnega sodišča zagotovimo najboljšo možno zakonsko ureditev. Predlog zakona, če jo pogledamo z zornega kota, kako povečati učinkovitost odločanja Ustavnega sodišča, predvideva določene omejitve glede vlaganja pobud za oceno ustavnosti podzakonskih predpisov, ki neposredno učinkujejo, in to rok enega leta po začetku veljavnosti podzakonskega akta oziroma eno leto po tem, ko je fizični ali pravni osebi nastala škoda. Z vidika prekinitve sodnih postopkov s strani sodišč po 156. členu Ustave, kadar sodišče oceni, da so določbe zakona, ki bi ga morala pri svojem odločanju uporabiti, domnevno neustavne, predlog zakona ureja vrsto situacij, ki bodo pripomogle k povečanju pravne varnosti, enakosti pred zakonom ter učinkovitosti sodnega in ustavnosodnega odločanja. Tako bo na primer v primeru, kadar bo Vrhovno sodišče menilo, da so določbe zakona, ki bi ga moralo uporabiti pri svojem odločanju, protiustavne, Vrhovno sodišče začasno prekinilo postopek v vseh zadevah, pri katerih mora pri odločanju o pravnih sredstvih uporabiti sporne zakonske določbe in za oceno ustavnosti začelo postopek za oceno njihove ustavnosti. Prav tako je ena od najpomembnejših sprememb veljavnega zakona z vidika učinkovitosti Ustavnega sodišča tudi omejevanje možnosti vlaganja ustavnih pritožb v tako imenovanih bagatelnih zadevah, spori majhne vrednosti, po Zakonu o pravdnem postopku, stroški samega postopka, motenje posesti in zadeve prekrškov. Vendar ta izjema ni absolutna. Dodana je možnost, da Ustavno sodišče v posebno utemeljenih primerih vseeno odloča o ustavni pritožbi v korist pritožnikov. Predlog zakona tudi podrobno ureja vprašanje začasnega nadaljevanja mandata sodnika Ustavnega sodišča za primere, ko ni bil pravočasno izvoljen nov sodnik ali sodniki Ustavnega sodišča. S predlagano spremembo predlagamo sistem žreba, kot je to v navadi v določenih mednarodnih organizacijah oziroma v mednarodnih sodiščih. Žrebanje bo izvedlo Ustavno sodišče, tako da bo v zakonsko določenih primerih na najbolj objektiven način z žrebom določeno, kdo od sodnikov Ustavnega sodišča nadaljuje z opravljanjem funkcije, ker novi sodnik Ustavnega sodišča ni bil pravočasno izvoljen v Državnem zboru. Predlagana je tudi nujna garancija zakonitosti in preglednosti tega postopka, neke vrste, pod narekovaji, "zunanji" nadzor, kar bo s svojo prisotnostjo pri izvajanju samega žrebanja izvrševal predsednik Državnega zbora Republike Slovenije kot najvišji funkcionar zakonodajne veje oblasti. Na ta način bo tudi varovano sorazmerje med vejami oblasti. V predlogu zakona je tudi natančneje predpisano, kako hitro oziroma po kakšnem postopku mora predsednik republike delovati, če predlagani kandidat za sodnika Ustavnega sodišča ni bil izvoljen v državnem zboru, in iz katerega kroga oseb sme v takem primeru izbirati nadaljnje kandidate. Vse navedene spremembe Zakona o Ustavnem sodišču bi morale predvsem pripomoči, da Ustavno sodišče predvidoma do konca leta 2008 odpravi večino zaostankov pri njegovem delu, ki so nastali zaradi enormnega povečanja pripada zadev na Ustavno sodišče, ker se je iz leta v leto nanj obračalo vse več ljudi in pravnih oseb. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Ivan Jelen, v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanke in poslanci, gospod minister! Naša poslanska skupina bo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Ustavnem sodišču vsekakor podprla. Razlog za to je preprost, in sicer spremembe zakona smatramo za nujne glede na enormen pripad novih zadev na Ustavno sodišče, ki daleč presega vsa dotedanja povečanja. Podatki poročila za leto 2006 govorijo sami zase, na primer na dan 31. december 2006 je imelo Ustavno sodišče v delu za kar 87% več zadev kot leto poprej na isti dan, število nerešenih zadev se je povečalo za kar 116%, med katerimi jih je kar 85% iz leta 2006. Poleg tega menimo,da so spremembe potrebne zato, da se na podlagi pooblastil, danih v ustavi, omogoča racionalnejši in učinkovitejši postopek odločanja, zlasti o zadevah ustavnih pritožb, saj slednjega zakonodajalec ob sprejemanju osnovnega zakona ni izkoristil. Poslanci DeDUS-a sicer menimo, da bi bila boljša rešitev sprememba ustave, saj slednja določa številne pristojnosti Ustavnega sodišča, po vrhu tega pa dodatne nove pristojnosti prepušča zakonski ureditvi, velik pripad zadev v zvezi s spori glede pristojnosti med policijskimi postajami in okrajnimi sodišči za odločanje o prekršku. Hkrati ustava omogoča zelo širok dostop do Ustavnega sodišča, saj je posameznikom in pravnim osebam omogočeno vlaganje tako v ustavne pritožbe kot ustavne pobude za začetke postopka za oceno ustavnosti oziroma zakonitosti predpisov. Prepričani smo, da ustavodajalec ni imel namena, da Ustavno sodišče prevzema vlogo varuha zakonitosti, niti da prevzema vlogo drugostopenjskega organa v primerih, ko niti zakonodajalec ni štel za primerno vlaganje izrednega pravnega sredstva pred Vrhovnim sodiščem. Namen ustavodajalca in funkcija samega Ustavnega sodišče je biti varuh ustavnosti in varovanja človekovih pravic, nikakor pa ne, da se spreminja v navadno sodno instanco, čemur smo glede na prej omenjene podatke priča danes. Ker se pa razprave o morebitnih ustavnih spremembah na tem področju še niti začele niso resno, ocenjujemo kot nujno spremembo osnovnega zakona, katerega imamo danes na mizi. Strinjamo se z natančnejšimi pravili glede vlaganja zadev na Ustavno sodišče, z možnostjo kaznovanja zaradi zlorabe pravic z natančnejšo opredelitvijo pravnega interesa v primerih, ko se izpodbijajo protizakonski predpisi, prav tako z določitvijo kot nedovoljenih ustavnih pritožb v zadevah manjšega pomena, kot so spori majhne vrednosti, odločitvah o stroških postopka, spori zaradi motenja posesti in prekrškovne zadeve. Prav tako ocenjujemo kot ustrezno določitev meril, na podlagi katerih je Ustavno sodišče odločilo ali bo ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo, in sicer kot prvo merilo, da ima kršitev človekove pravice hujše posledice za pritožnika, kot drugo pa, da odločitev o ustavnopravnem vprašanju, ki ga ustavna pritožba sproža, presega pomen odločitve v konkretni zadevi. Glede na to, da letos poteče mandat kar šestim ustavnim sodnikov, od devetih, bo tudi ta zamenjava nedvomno vplivala na učinkovitost dela Ustavnega sodišča. Predlog zakona rešuje tudi takšne zaplete, saj je podaja rešitev za dilemo v primeru, če trem ustavnim sodnikom hkrati poteče mandat, v Državnem zboru pa sta izvoljena le dva, torej podaja odgovor na vprašanje, kateri od trojice mora svojo funkcijo v skladu z ustavo opravljati še naprej do izvolitve manjkajočega sodnika ter katerima dvema je mandat ustavnega sodnika že potekel. Rešitve, ki jih ponuja predlog zakona, so po naši oceni ustrezne, saj omogočajo kakovostno in pravočasno ustavosodno presojo, ustavnim sodnikom pa, kar je bistveno, omogočajo opravljanje njihovega temeljnega poslanstva, in sicer: kakovostno odločanje glede pomembnih vprašanj ustavnosti in varstva človekovih pravic, zato bomo poslanci DeSUS-a predlagani zakon z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi, gospod minister, državni sekretar, vsi, ki nas gledajo. Dejstvo je, da je slovensko ustavno sodišče vedno bolj zatrpano z zadevami, ki jih mora obravnavati in o njih odločati. Stanje je že tako alarmantno, da je tudi na področju sojenja ustavnega sodišča že ogrožena ustavna pravica do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Zato poslanci Slovenske demokratske stranke podpiramo obravnavano novelo zakona o ustavnem sodišču, katere osnovni namen je, da Ustavno sodišče razbremeni tako, da bo lahko izpolnjevalo pravico udeležencev v postopku pred Ustavnim sodiščem do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Zato je ključna težnja, ki jo zakon zasleduje, racionalizacija postopka na Ustavnem sodišču. Zdi se nam prav, da sam zakon daje možnost ustavnemu sodišču samemu, da nekatera vprašanja glede pravil postopka podrobneje uredi s poslovnikom. S poslovnikom lahko Ustavno sodišče uredi tudi svojo organizacijo in delo. Glede na nekatere neprijetne izkušnje pri imenovanju določenih funkcionarjev, ki jih v sprejem Državnemu zboru predlaga predsednik Republike je zelo na mestu tudi natančno predpisan postopek v primeru, če Državni zbor izmed predlaganih kandidatov ne izvoli sodnika Ustavnega sodišča, pri čemer so določeni krajši roki, v katerih mora predsednik Republike izvesti postopek nove oziroma novih kandidatur. V smislu bolj racionalnega poslovanja Ustavnega sodišča je tudi bolj poudarjena vloga generalnega sekretarja, ki sprejema samostojne odločitve v zadevah, o katerih ni pristojno odločati Ustavno sodišče; predvsem pa v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pozdravljam vsa tista določila novele zakona, ki omogočajo sodišču, da bo lahko učinkovito in hitreje reševalo pomembne zadeve iz svoje pristojnosti. Predlagana določila razbremenjujejo delo Ustavnega sodišča, saj so pogoji za to, da Ustavno sodišče vzame v reševanje predloge in pobude za ustavno presojo, kakor tudi ustavne pritožbe - torej ti pogoji so bolj restriktivni kot doslej. Ustavno sodišče je bilo namreč sedaj zelo obremenjeno z manj pomembnimi zadevami, predvsem pri ustavnih pritožbah so tako imenovane bagatelne zadeve, kjer je šlo za minimalno vrednost spornega predmeta, pa tudi zadeve glede motenja posesti, glede stroškov postopka in glede prekrškov. Vsi ti postopki so močno obremenjevali Ustavno sodišče. Sedaj tovrstnih postopkov Ustavno sodišče ne bo več obravnavalo, potem ko bo ta zakon, upam, sprejet, razen če bo šlo za odločitev o pomembnih ustavno-pravnih vprašanjih, ki presegajo pomen konkretne zadeve. Odločilni kriterij za odločitev, ali bo ustavna pritožba sprejeta v obravnavo ali ne, je po predlaganem zakonu ta, ali bi imela kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin hujše posledice za pritožnika, poleg tega pa bo sodišče ustavno pritožbo vzelo v obravnavo tudi takrat, ko bo šlo za precedenčne odločitve. Poslanci Slovenske demokratske stranke pozdravljamo novelo zakona, saj omogoča večjo učinkovitost Ustavnega sodišča, predpisuje elemente za selekcijo zadev, ki jih bo vzelo v obravnavo, s tem pa se razbremenjuje številnih obravnavah manj pomembnih zadev, ki po svoji naravi dejansko ne sodijo v delokrog ustavne presoje. Tako spremenjen zakon bo lahko zagotavljal ustavno zavarovano pravico do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, kar danes pogosto zaradi že večkrat omenjene količinske zasičenosti ne zmore več zagotavljati. Zato bo Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o Ustavnem sodišču tudi podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Dejstvo je, da je že ustava sama dala dokaj široka pooblastila oziroma pristojnosti Ustavnemu sodišču, še posebej z uvedbo odločanja o ustavnih pritožbah zaradi kršitev človekovih pravic in temeljih svoboščin s posamičnimi akti. Obenem je ustava še dodatno dopustila možnost, da se še druge pristojnosti Ustavnega sodišča lahko določijo tudi z zakonom. Ustava je tudi pooblastila zakonodajalca, da določi predlagatelje postopka pred Ustavnim sodiščem, hkrati pa je določila, da lahko ob izkazanem pravnem interesu vsakdo da pobudo za začetek postopka. Ustavodajalec je imel, to moramo danes ugotoviti, dober namen, vendar pa je vse to privedlo do razmer, ko je Ustavno sodišče postajalo vse bolj zasuto s številom zadev, ki je strmo naraščalo iz leta v leto. Trend povečanja pripada novih zadev pa se nadaljuje in pričakovati je, da bo ob koncu tega leta Ustavno sodišče imelo kar 5 tisoč nerešenih zadev, kar je povsem nenormalno stanje in seveda tudi znak za alarm. Nekaj je torej treba storiti, saj je že povsem jasno, da se na ta način ne more izpolnjevati eno izmed poglavitnih postulatov naše ustave, pa tudi drugih temeljnih mednarodnih aktov, ki zadevajo uresničevanje ter spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin. To je pravica do sodnega varstva brez nepotrebnega odlašanja in v razumnem roku. Pravica odložena, je, pravijo, zanikana pravica. Po drugi strani veljavna ureditev narekuje, da o vseh zadevah iz pristojnosti Ustavnega sodišča, odloča na plenarnih sejah vseh devet sodnic in sodnikov, tudi v zadevah ustavnih pritožb, potem ko je odločeno, da se ustavna pritožba sprejme v obravnavo in se začne postopek odločanja o njej. Takšna toga ureditev je samo še en poglaviten razlog, da Ustavno sodišče ne more hitreje odločiti o zadevah in da torej ne more biti bolj učinkovito, kar pa nedvomno trenutne in pričakovane razmere nujno terjajo. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo prizadevanja predlagatelja novele zakona, da v okviru danih možnosti glede na omejitve, ki izhajajo iz ustave, izčisti, če se smem tako izraziti, tako krog možnih pobudnikov postopka pred Ustavnim sodiščem, sam postopek pa tudi naravo oziroma vsebino, o kateri je mogoče sprožiti postopke pred Ustavnim sodiščem. Vse to z namenom, da bi lahko v nenormalnih razmerah glede števila pripada zadev kot tudi togosti postopka vendarle omogočili, da bi bilo lahko poslej Ustavno sodišče bolj učinkovito in še posebej, da bi omogočili, da bi Ustavno sodišče prišlo hitreje do odločitve in s tem seveda tudi pobudniki o zadevah, ki so temeljnega pomena ali velikega pomena tako na področju ugotavljanja skladnosti predpisov z ustavo, mednarodnimi pogodbami, splošnimi načeli mednarodnega prava in z zakoni, kakor tudi seveda na področju zadnje instance varovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin v državi. Seveda pa ni odveč ravno ob obravnavi novele zakona o Ustavnem sodišču, razmišljati tudi o tem, da bi se bilo smotrno lotiti sprememb Ustave v tistih določbah, ki urejajo položaj, vlogo in pristojnosti Ustavnega sodišča, pri čemer pa bo treba še posebej upoštevati vsebino Protokola 14 h Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Ta sicer še ni stopil v veljavo, ker ga doslej ni ratificirala samo še Ruska federacija, pa obljublja, da ga bo naposled vendarle ratificirala. Poglavitni cilj Protokola 14 pa je razbremeniti Evropsko sodišče za človekove pravice, ki je prav tako zasuto z ogromnim številom zadev in zato tudi postaja vse manj učinkovito. Protokol 14 pa tudi računa na to, da se bo vse več ustavnih pritožb zaradi kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin zaključilo že v državi, kjer je do domnevne kršitve tudi prišlo. To pa pomeni, da bomo morali biti posebej pazljivi in občutljivi pri tem, da ne bi prišli do sicer učinkovitega Ustavnega sodišča, državljanke in državljani, posameznice in posamezniki pa ne bi imeli na voljo dovolj učinkovitega sredstva za zavarovanje svojih človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kokalj v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Pripad zadev na Ustavno sodišče je v zadnjih desetih letih skokovito narasel. Če je do leta 1994 na Ustavno sodišče prišlo od 200 do 400 pobud za začetek postopka za oceno ustavnosti na leto, po letu 1994 pa je število začelo močno naraščati. Pripad zadev je bil v letu 2006 kar 62% večji kot v letu 2005. V treh četrtinah zadev so to ustavne pritožbe, in sicer so na prvem mestu prekrškovne zadeve, sledijo jim pravdne zadeve, kot so motenje posesti in podobno, na tretjem mestu so kazenske zadeve in na zadnjem izvršba. Sedanji zakon ne omogoča odločanja v razumnem času, postopek odločanja o zadevah pa zaradi tako imenovanih plenarnih sej ni racionalen. Razlogi za spremembo zakona o Ustavnem sodišču so jasni in tudi upravičeni. Prevelik pripad zadev bi lahko že v kratkem najprej ohromil, nato pa celo onemogočil normalno delovanje Ustavnega sodišča, zato je razumljiva zahteva po omejitvah pri vlaganju ustavnih pritožb v tako imenovanih bagatelnih zadevah, kot je bilo danes že večkrat omenjeno. V obravnavanih zadevah lahko tudi v primerih, ko pride, objektivno gledano, do napačnih odločitev oziroma povzročitve krivic, zelo težko najdemo primere, ko so te krivice takšne narave ali intenzitete, da kršijo temeljne človekove pravice strank. Hkrati pa moramo upoštevati, da lahko neomejene možnosti glede uveljavljanja pravic ohromijo delovanje pravnega sistema, kar onemogoči uveljavljanje pravic v resnično pomembnih zadevah. Tudi predlagana ureditev začasnega nadaljevanja mandata sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije za primere, ko ni bil pravočasno izvoljen nov sodnik ali sodniki Ustavnega sodišča, je povsem korektna. Žreb je predviden tudi v sorodnih pravnih ureditvah. Ne nazadnje je žreb za odločanje pri izenačenih rezultatih določen tudi v veljavni volilni zakonodaji. Tudi pravila glede delovanja predsednika Republike v primeru neizvolitve kandidata za sodnika Ustavnega sodišča so razumna in potrebna. Enako velja za postopek glede predčasne razrešitve sodnika Ustavnega sodišča. Pri navedenem gre za tehnična vprašanja, ki so lahko zelo pomembna z vidika razmerij med nosilci oblasti, vendar se glede na vsebino predlaganih sprememb razmerja med posameznimi vejami oblasti ne spreminjajo, ampak se zgolj zapolnjujejo določene pravne praznine, ki jih ni mogoče ali pa jih je zelo težko zapolniti s sklepanjem. Eden izmed največjih razlogov za sodne zaostanke preobremenjenost in včasih tudi slaba kakovost dela sodišč in drugih organov leži tudi v izredno nizki stopnji pravne kulture v naši družbi. Brez ustrezne pravne kulture namreč ni učinkovitega in pravičnega pravnega sistema. Zaradi tega ima država pravico in dolžnost sankcionirati "nekulturne udeležence", v narekovajih seveda, v nasprotnem primeru pride do situacije, ko lahko vsakdo brez kakršnekoli stroškovne posledice vlaga pravna sredstva, na primer ustavne pritožbe zaradi plačilnega naloga za napačno parkiranje. Seveda bi bilo lepo, če bi lahko vsako izkoristil vsa pravna sredstva in vse pravne poti, vendar se je potrebno zavedati, da morajo vse to davkoplačevalci in ne le neodgovorni pritožitelji plačevati. Za kakovostno in učinkovito delovanje pravnega sistem pa so potrebna zelo velika sredstva. Zato je tudi zaradi reševanja bagatelnih zadev potrebno dolgotrajno čakanje za odločanje o zadevah, kjer se odloča o resnično pomembnih pravnih vprašanjih. Zaradi navedenega bomo začeli iskati vzroke za objektivno gledano sodne zaostanke tudi zunaj sodstva. Po drugi strani mora država zagotavljati učinkovit forum, kjer se bo nepristransko in učinkovito odločalo o različnih zahtevah, pričakovanjih oziroma sporih. Omejitve za vstop na takšen forum so dopustne, vendar morajo biti razumne oziroma sorazmerne. Sedaj se namreč prepogosto dogaja, da Ustavno sodišče prevzema funkcijo rednih sodišč, kar gotovo ni namen ustavodajalca. Predlagatelj je tudi nekoliko razširil krog upravičencev za vlaganje zahteve za oceno ustavnosti ali zakonitosti, vendar pa se po naši oceni v nekaterih primerih lahko vseeno poraja dvom glede ustavnosti ali zakonitosti aktov, ki jih sprejema predstavniški organ lokalne skupnosti. V praski se namreč pogosto pojavljajo situacije, ko bodisi župan ali občinski svet sprejmejo splošni akt, zoper katerega dejansko ni učinkovite pravne poti, vsaj v praski ne uvedene, s katero bi si uveljavljala njegova nezakonitost oziroma protiustavnost, zato bi bilo vredno razmisliti o možnosti podelitve pravice kvalificirani večini v predstavniškem organu lokalne skupnosti, ki bi lahko podala zahtevo za oceno ustavnosti ali zakonitosti. Zakon o Ustavnem sodišču je eden redkih zakonov, ki je brez sprememb zdržal kar 12 let. Predlagane spremembe zakona bodo krizo velikega pripada zadev zgolj ublažile, vendar pa to ni dolgoročna rešitev problema. Za korenitejše spremembe bo najbrž potrebna sprememba morda tudi ustave, kar pa se ne bo zgodilo čez noč. V Novi Sloveniji se zavedamo odprtih vprašanj in želimo v času parlamentarne procedure zakon še izboljšati, intenco odprave zaostankov in s tem koncept zakona, kot je priložen, pa podpiramo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Drofenik v imenu Poslanske skupine SLS.
Spoštovani gospod podpredsednik, minister, državni sekretar, poslanke, poslanci, obiskovalci, lep pozdrav. Podajam mnenje na obravnavano točko s strani Slovenske ljudske stranke. Z uveljavitvijo Ustave Republike Slovenije je Ustavno sodišče postalo najvišji organ sodne oblasti za varstvo ustavnosti in zakonitosti ter za varstvo človekovih pravic. Ustavno sodišče je neodvisen in avtonomen organ, ki izvršuje ustavno sodno presojo. Vloga organa v državi, ki zagotavlja ustavnost in zakonitost ter varstvo človekovih pravic, je v demokratični družbi izjemno pomembna. Takšno vlogo ima seveda tudi Ustavno sodišče v Sloveniji. Tema sodnih zaostankov, vprašanje učinkovitosti dela naših sodišč, zagotavljanje pravice do sojenja v razumnem roku, skrajševanje sodnih postopkov in podobne teme so na dnevnem redu Državnega zbora v zadnjem obdobju, tako rekoč že na skoraj vsaki seji. To dokazuje resnost situacije, v kateri se je znašel slovenski pravosodni sistem. V zvezi z Ustavnim sodiščem je bilo že večkrat opozorjeno na nevzdržne razmere zaradi vedno večjega števila zadev, ki jih sodišče dobiva v obravnavo. Na to so opozarjali predvsem ustavni sodniki sami. Ne bi želel navajati statistike, ki je dobro razvidna iz obrazložitve k noveli zakona, ki jo obravnavamo. Številke so namreč več kot zgovorne, najbolj pa je očitno dejstvo, da število zadev na Ustavnem sodišču v zadnjih letih eksponentno raste in seveda zaradi tega postaja neobvladljivo. Ugotovimo lahko, da si je Ustavno sodišče v okviru danih možnosti prizadevalo za čim bolj učinkovito delo in da so sprejeli ustrezne organizacijske in druge ukrepe s ciljem še hitrejšega in učinkovitejšega dela sodišča. Seveda pa pri racionalizaciji ne morejo mimo zakonskih določil, ki urejajo postopke in pogoje za vložitev ustavnih pritožb ali zahtev oziroma pobud za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti predpisov. Zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je sprememba zakona o Ustavnem sodišču nujna in potrebna. Za pravno državo bi bilo zelo problematično, če bi postali tudi postopki na Ustavnem sodišču podvrženi nerazumno dolgem odločanju. Ob predlaganem besedilu zakona se seveda pojavljajo določena vprašanja in dileme. Kakršnokoli dodatno določanje pogojev za vlaganje različnih pravnih institutov na Ustavno sodišče je seveda zmanjševanje možnosti, omejevanje uporabe posameznega instituta. Vendar pa je to omejevanje edini način, da se zagotovi dosledno izvajanje temeljnih nalog Ustavnega sodišča, ki jih ne more nadomestiti noben drug državni organ v naši ustavni ureditvi. Onemogočenje ali vsaj oteževanje dela Ustavnega sodišča iz kakršnihkoli razlogov lahko povzroči resno grožnjo ustavni demokraciji. Dosedanja ureditev zahtevanega pravnega interesa za vlaganje pobuda za presojo ustavnosti zasleduje pravno usmeritev, vendar je podrobnejša določitev oziroma pojasnitev, kdaj je podan pravni interes nujen. Zakon tu zasleduje prave rešitve. Podobno je tudi z vsebino vlog, s katerimi se pred Ustavnim sodiščem sproža določen postopek. Njihova natančna opredelitev je pomembna tako z vidika lažjega dela Ustavnega sodišča kot tudi za vlagatelja, saj mu pomaga pri pripravi vloge. In naša naloga je, da sprejemamo takšne zakona, ki omogočajo našim državljankam in državljanom enostavno uresničevanje njihovih možnosti in pravic. Predlagani zakon prinaša tudi drugi novosti v smeri poenostavitve postopkov, obenem pa še vedno zagotavlja dovolj določno procesno odločanje, ki je pogoj, da se zagotavlja objektivnost dela Ustavnega sodišča. Posebej pomembna je jasnejša opredelitev meri, na podlagi katerih sodišče odloča ali bo ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo. Poleg omenjenih sprememb zakon rešuje še vprašanje nadomeščanja v situaciji, ko se mandat hkrati izteče večjemu številu ustavnih sodnikov niso pa izvoljeni vsi kandidati na razpisana delovna mesta. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da predlagani zakon na pravi način rešuje zaplete zaradi prevelikega števila vlog, ki jih v zadnjih letih prejema Ustavno sodišče. Ne smemo si privoščiti, da bi zaradi prevelikega števila predvsem mnogih marginalnih bagatelnih zadev Ustavno sodišče zanemarjalo svojo temeljno vlogo in da bi zaradi trpelo odločanje o zadevah, ki so tako za državo kot državljanke in državljane res pomembne. Zato bomo predlagani zakon podprli kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Seveda pa bomo prisluhnili današnji razpravi, predvsem pa tudi mnenjem ustavnih strokovnjakov in strokovne javnosti. Prepričani smo, da lahko s skupnim trudom pridemo do rešitev, ki bodo Ustavnemu sodišču omogočale uspešno nadaljnje delo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče v imenu Poslanske skupine SNS.
Spoštovani prisotni! Govornik pred menoj je dejal, da ne smemo z marginalnimi, bagatelnimi zadevami obremenjevati Ustavnega sodišča. Ampak, spoštovani gospod, kdo ste vi, kdo ste vi, da v tej dvorani govorite in vrednotite, kaj je bagatelno, kaj je marginalno? To, kar je mogoče za nekoga marginalno ali bagatela [[...]] [[/Oglašanje v dvorani./ Kolega Bajc, umirite se! Kolega Bajc! Hvala.]] [[...]], pa mogoče za drugega ni. Nismo mi tisti, ki lahko določamo, kaj je pomembno za posameznika in kaj ne. In postavljati se v to vlogo pomeni, da se postavljate v vlogo razsodnikov. In to je toliko bolj nevarno, kajti v Sloveniji je še zmeraj ločenost oblasti, imamo zakonodajno, izvršno in sodno vejo oblasti. Predlagatelj zakona, torej Vlada Republike Slovenije, je kot osnovni razlog, zakaj posega v določbe Zakona o Ustavnem sodišču, navedla preveliko oziroma povečujoče se število pripada zadev na Ustavno sodišče. Torej, z drugimi besedami, Vlada Republike Slovenije je rekla, da se preveč ljudi zateka po pravico na Ustavno sodišče, ampak ob tem se ni vprašala, čigava je krivda za to. Postavila se je a priori na dejstvo, da je to pač krivda ljudi. Vprašanje, če so ti sodni zaostanki ali pripad zadev krivda ljudi, ki iščejo svojo pravico. Mogoče, samo za razmislek, je pa to krivda nekvalitetnega dela Ustavnega sodišča. Mogoče je krivo to, da ljudje, zaposleni na Ustavnem sodišču, najsi bodo ustavni sodniki, opravljajo poleg svoje službe še različna svetovanja, dopolnilna predavateljstva na univerzah, pisanje zakonov. Mogoče je tudi to krivo. Mogoče je za njihovo neučinkovitost krivo to, da se z dušo in telesom ne posvečajo svojemu delu. Ampak ne, ministrstvo se o tem ne sprašuje. Krivi so ljudje, ker iščejo pravico na Ustavnem sodišču. Ob tem dovolite, da izpostavim tisto najpomembnejšo nalogo Ustavnega sodišča, ki jo nekako vsebinsko lahko zaokrožimo v tisto vsebino, da Ustavno sodišče primerja akte med seboj oziroma njihovo skladnost in ugotavlja, ali so akti - torej zakoni, podzakonski akti - v skladu z Ustavo Republike Slovenije kot najvišjim pravnim redom ali ne. Zanimivo je, da vsi vemo, da te zakone sprejemamo mi. Torej, če so luknje v slovenski zakonodaji, potem so šle luknje skozi Državni zbor. Edino Državni zbor sprejema zakone. In očitno, če je toliko pritožb na Ustavno sodišče, sprejemamo površne, slabe zakone. A mogoče še pomembnejše kot to, kdo sprejema zakone, je, kdo jih piše. Pred časom sem dal v Državni zbor, v eno izmed strokovnih služb narediti analizo, kdo je v tem mandatu predlagal koliko zadev s področja slovenskih zakonov. Zanimivo je, da je 96,9% zakonov pripravila Vlada Republike Slovenije, torej ministrstva. Izvršna veja oblasti je pripravila 96,9% zakonov. Samo 2,82 procenta vseh zakonov so pripravile poslanke in poslanci. In samo en zakon ali procentualno povedano, 0,28% zakona, so pripravili volivke in volivci. Torej tista forumska števila 5 tisoč volivk oziroma volivce, da lahko v parlamentarno proceduro vložijo zakon. Iz tega naslova, torej naslova avtorstva, lahko prav tako porazdelimo krivdo slabih zakonov. Iz tega sledi, da je za 96,9% slabih zakonov, ki se pozneje srečajo na Ustavnem sodišču, kriva Vlada Republike Slovenije, ker enostavno pripravi slab zakon; zakon, ki v življenju enostavno ne more zaživeti. Zakon, ki bo po mesecu, dveh, treh ali pa štirih, podvržen presoji Ustavnega sodišča. Spoštovane poslanke in poslanci, hočem vam prikazati torej tudi drugo opcijo, da niso krivci za sodne zaostanke ali pripadnost na posamezni veji oziroma Ustavnem sodišču izključno tisti, ki iščejo svojo pravico. Po moji oceni smo vsaj enakovredno krivi mi, v Državnem zboru, v Vladi Republiki Sloveniji, ker sprejemamo take zakone, da so podvrženi ustavnim presojam. In po drugi strani so v enaki meri krivi tudi vsi tisti, ki so zaposleni na Ustavnem sodišču, ker poleg svojega dela, torej odločanja o ustavni materiji, opravljajo še malo število drugih plačanih funkcij, in preden bi Državni zbor na predlog Vlade Republike Slovenije lahko prišel v tisti moment, ki ga izvaja danes, torej ko skuša s svojo zakonsko materijo odmakniti Ustavno sodišče, ga narediti nedotakljivega, ga narediti takega, da se enostavno državljanke in državljani več na njega ne bodo mogli obračati, torej ga odmakniti od realnega življenja, bi morali popraviti napake, ki se izvajajo oziroma dogajajo v okviru Vlade Republike Slovenije, v okviru Državnega zbora in ne nazadnje sistem dela Ustavnega sodišča. In kaj nam minister predlaga. Minister nam predlaga, da je potrebno ponovno v aktu, ki se imenuje ustavna presoja, dopolniti oziroma še dvigniti na piedestal popolne nedostopnosti termin pravnega interesa za vložitev. Vam že danes povem, jaz imam kar nekaj ustavnih pobud ali zahtevkov za seboj v okviru svojega dela kot poslanec Državnega zbora. In že meni Ustavno sodišče zavrača pobude iz naslova, ki mu pravi "nimate pravnega interesa". Potem veste, da je to masovni pojav pri državljankah in državljanih. Vi pa danes podpirate tisto opcijo, ki bo še zaostrila pravni interes. Torej se bo odločanje Ustavnega sodišča še odmaknilo od dosega, v narekovaju seveda - "navadnih državljank in državljanov." Po oceni Nacionalne stranke je ideja, ki jo zasleduje ministrstvo, popolnoma nesprejemljiva. V nadaljevanju minister zahteva tudi omejitev oziroma dvig kriterija glede vsebine vlog. Tudi na tem področju ocenjujemo v Nacionalni stranki, da Ustavno sodišče od državljank in državljanov Republike Slovenije, najsibodo v fizični ali pravni obliki. V nadaljevanju; Vlada Republike Slovenije ne počne drugega v predlogu zakona, kot da Ustavno sodišče odmika od tistih, za katere je ustanovljeno; saj Ustavno sodišče ni ustanovljeno ali pa organizirano izključno za to, da bo bilo tam kot nek najvišji varuh pravic, do katerih pa dostopa ne bo imel nihče. Po naši oceni je Ustavno sodišče tisti varuh pravic, ki bo v vsakem slehernem primeru priskočil, ko bodo ostala sodišča zatajila. Ampak ne s tem načinom, kot ga predlagate v okviru vlade in kot ga podpirate govorniki oziroma pripadniki poslanskih skupin pred menoj. Iz tega naslova, še enkrat poudarjam, v Nacionalni stranki tovrstnih rešitev ne nameravamo sprejeti. Ocenjujemo, da bo to seveda bil grob poseg, ne samo v tako imenovano dostopnost sodišč, ne samo v tisto besedo, s katero se vsi radi kitimo, torej demokracijo. Sprememba te zakonodaje v taki obliki bo povzročala izključno eno - to je umik in nedostopnost. Po drugi strani pa se tako izvršna veja oblasti kot zakonodajna veja oblasti ne upa pokazati tudi na ostal dva krivca, torej slovensko politiko, skoncentrirano v vladi, ali slovensko politiko, skoncentrirano v parlamentu, ker sprejemamo slabe zakone. In po drugi strani se predlagatelj zakona ne upa spotakniti ob vsebino dela ali pa vsebino organiziranosti Ustavnega sodišča. Po moji lastni oceni in po prepričanju Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bi definitivno oba koraka, torej kvalitetnejša zakonodaja, kvalitetnejši podzakonski akti in ne nazadnje boljša organiziranost te institucije najvišje sodne veje oblasti, bila dva koraka, ki bi ju bilo potrebno narediti, preden se ministrstvo posluži tega koraka, da Ustavno sodišče odmakne od ljudi. Hvala.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Zvonko Černač. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem v dvorani. V veliki meri se je mogoče strinjati s tem, kar smo nedavno slišali. Problemov je gotovo več. Če govorimo, v primeru sprememb tega zakona o celotnem sodstvu, s čimer se bomo nedvomno soočili v tej razpravi danes, si seveda ne smemo zatiskati oči pred dejstvom, da reforma pravosodnega sistema, ki se jo je lotila ena od prejšnjih vlad in jo tudi izpeljala, ni bila ustrezna. Na to so mnogi pravni strokovnjaki opozarjali že v preteklosti, na to opozarjajo ves čas od takrat, odkar se je zgodila, vendar očitno smo vsi na tem področju gluhi. Ne gre za zaostanke samo na enem segmentu pravosodne veje oblasti, gre za, lahko rečemo, za kolaps celotnega sistema. Dejstvo je, da sistem ne funkcionira. Če nekdo pravico išče skozi več let in je zaradi neustreznih rešitev v predhodnih postopkih prisiljen se obračati na Ustavno sodišče v takšni meri, kot se nam to dogaja v naši državi, potem gotovo s pravosodnim sistemom v celoti nekaj ni v redu. Odgovornost za to stanje si verjetno mora pripisati vsak od nosilcev oblasti v tej državi, gotovo pa tudi pravosodje samo, ker ni sposobno učinkovitejše organizacije, kar bi lahko ne glede na to, da del odgovornosti nosimo tudi mi v Državnem zboru, lahko storili neodvisno od tega. Tudi ni problem, kot nekateri želijo povedati, v slabih prostorskih in materialnih pogojih za delovanje sodnikov. Konec koncev je ta država pred leti gostila nekega pravnega strokovnjaka izven naših meja, gospod Doukoff je zadevo zelo dobro in enostavno analiziral in povedal, v čem je problem v naši državi. Vendar zgleda, da tisti, ki so bili v tej oceni tangirani, tega niso želeli slišati. Ta ocena se je nanašala predvsem na drugačno organiziranost pravosodnega aparata in na drugačen način dela v pravosodju. Gotovo lahko bistveno k temu pripomore ustrezna zakonodaja, in s tem se je mogoče strinjati, mogoče se je strinjati tudi s tem, da je naša družba po nepotrebnem hipernormirana in da bi bilo verjetno pametno počasi pristopiti k reformi tega celotnega sistema. Seveda ne na vrat na nos, ampak premišljeno, upoštevaje pluse in minuse vseh teh učinkov, in moram reči, da eden od korakov na tej poti je tudi ta sprememba, ki jo danes obravnavamo. Tukaj se ne morem strinjati s tistimi, ki menite, da se zaradi zaostrovanja pogojev za dostop na najvišjo sodno instanco omejuje pravno varstvo oziroma se to pravno varstvo oddaljuje od nekaterih. Treba se je le zavedati, da je Ustavno sodišče končna instanca v tem postopku in da bi morali vsi tisti, ki morajo svoj del posla opraviti prej - se pravi, na vseh teh raznih nivojih sodišč - svoj del opraviti mnogo kvalitetnejše in bistveno bolje, kajti, če bi ga opravili kvalitetnejše in bolje, potem posega po tem zadnjem skrajnemu sredstvu v tako veliki meri, kot smo mu priča v zadnjem času, ne bi bilo. Tako je ta sprememba po moji oceni nujna in se moramo z njo soočiti, jo realno pretehtati in videti, ali prinaša več pozitivnih ali več negativnih učinkov, in če bomo pošteno pogledali zadevo, bomo ugotovili, da prinaša več pozitivnih kot negativnih učinkov. Mislim, da se zaradi nje ne znižuje nivo pravnega varstva naših državljank in državljanov, da se pa prepreči blokada delovanja ene institucije, ki je v končni fazi zelo pomembna. Spomnili se boste, spoštovane kolegice in kolegi, ko smo začeli ta mandat, smo sprejeli abolicijo za prek 100.000 prekrškov. Takrat je bilo tudi govora o tem, da to ni dobro; da ni dobro zaradi tega, ker bodo brez penalizacije ostali nekateri, ki bi je morali biti deležni. Tudi zaradi pravne varnosti to ni bilo v redu. Kaj bi se zgodilo, če tega ne bi naredili? Mislim, da bi se zgodilo, da mnogi, ki so bili v teh postopkih, potem ko smo to sprejeli, pa dejansko ne bi doživeli tistega, kar v neki pravno urejeni državi morajo doživeti. Mislim, da je ta sprememba nujna, da pa so seveda nujne tudi spremembe na drugih področjih, predvsem v luči prevetritve delovanja organiziranosti, sprejemanja odgovornosti na vseh nivojih pravosodnega sistema, odgovornosti tudi za svoje delo najprej in potem šele iskanje napak pri tretjem. Mislim, da je nedopustno, primer, ki smo mu bili priča pred časom v Novem mestu, da se nekomu, ki je bil v zaporu, ni vročil poziv na prestajanje kazni. Tukaj ni nobenega opravičila. Zakonodaja tu nalaga formalno ali ne. Mislim, da se moramo tukaj zavedati, da neki normalni postopki, neka normalna pravila obnašanja, neka etika, če hočete, teh ljudi, ki delajo v tem pravosodju, mora tudi obstajati. Ne moremo se zapirati samo za strogimi formalnimi omejitvami in narediti samo tisto minimalno, kar zakon od nas zahteva. To ni dobro. Mislim, da to tudi ruši, v celoti gledano, ugled celotnega pravosodja pri državljanka in državljanih. Mislim, da tudi problema, v celoti gledano, ne rešuje povečano število sodnikov, sploh ne izredno mladih sodnikov, tistih, ki si še niso imeli možnosti nabrati izkušenj, kar v zadnjem obdobju počnemo v tem Državnem zboru. Brez vseh teh ukrepov, ki si morajo slediti z roko v roki oziroma eden zraven drugega, bo zelo težko prišlo do sprememb. Bi pa še eno zadevo povedal glede tega izraza bagatelne oziroma majhne zadeve. Mislim, da se ta pojem le da relativno lahko in jasno definirati. Mislim, da so kriteriji za to zelo jasni in da se pri tem ni potrebno preveč mučiti in da je velik del težav, s katerimi se celotno pravosodje in celoten represivni aparat - ne samo pravosodje, tudi policija in tožilstvo - sooča v tem trenutku, ravno prevelik poudarek ukvarjanju s tako imenovanimi bagatelnimi zadevami. Lahko da so te zadeve pomembne za posameznika. In ne govorim o tem, da ne bi zaradi tega smel imeti možnost, da dosežejo satisfakcijo, vendar pa te majhne stvari ne smejo preprečiti satisfakcije v mnogo večjih in pomembnejših zadevah, ki zaradi njih stojijo; in to je po moje bistvo. Ni dopustno, da nekdo v neki zadevi, katere vrednostni rang ne presega 200 evrov, da je zaradi tega represivni in pravosodni aparat ohromljen in se tisti, ki bi se morali ukvarjati z zadevami, kjer pa rang velikosti presega 2 milijona ali pa 20 milijonov evrov, ne uspejo s tem ukvarjati. Ob tem seveda, da si je treba tudi postaviti v tem primeru vprašanje sposobnosti in strokovnosti tistih, ki so v teh službah nameščeni, čemur verjetno v zadnjih letih ni bilo danega dovolj velikega poudarka. Se opravičujem, ker sem zašel malo širše, ampak nekatere razprave so me napotile k temu, da gre le za neko celoto in da je nekje vrh te, če lahko tako rečem, ledene gore. Mislim pa, da je ta novela, ki smo ji priče danes, nujna in da je treba, če si ne želimo doseči blokade v delovanju Ustavnega sodišča, nekaj narediti. Zaradi tega ta predlog sprememb podpiram. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni, spoštovani prisotni na galeriji! Zaostrovati pogoje zato, da se lahko nekdo odloči za ustavno presojo, se mi zdi napaka, napaka te vlade. Ne nazadnje niso ljudje v tej državi tisti, ki pišejo zakone oziroma ki pišejo slabe zakone. V tem mandatu je bilo vladnih predlogov 345, se pravi, 96,9%. V nobeni vladi do sedaj ni bilo toliko presoj ustavnosti zakonov, kot jih je za čas triletnega mandata te vlade. Dajte mi povedati, so ljudje krivi, zaradi njih zaostrujemo, ali je kriva vlada oziroma vi, ki potrjujete te zakone! Kdo je kriv? Ne zaostrovati pogojev ljudem, da izkoristijo tisto demokratično pravico po pravnem varstvu, ki jim jo daje Ustava Republike Slovenije. Zakon predvideva med drugim tudi tako imenovan žreb, žreb v primeru, ko Državni zbor ne potrdi ustavnega sodnika na svoji seji, ampak se z žrebom, če je tako predvideno, odloči, kdo bo še naprej, dokler se ne določi novega ustavnega sodnika, opravljal funkcijo ustavnega sodnika. Ta žreb je tako, malo, se mi zdi, lahko tudi pristranski. Žrebov imamo v naši državi v raznih oddajah, raznih popularnih scenah kar nekaj in vemo, da je kar nekaj te žrebov malce prirejenih. Zato se bojim, da bo enako pri ustavnih sodnikih, čeprav bi tu moralo biti pravno varstvo oziroma njihova določitev ali pa podaljšanje njihovega mandata bistveno, bistveno strožje kot pri nekaterih, bom rekel, televizijskih šovih in oddajah. Tu bi pa res bila stroka, delavnost ali pa aktivnost nekega ustavnega sodnika tista, ki bi morala pretehtati, kdo bo nadaljeval oziroma še naprej opravljal najvišjo zaščitniško ali pa najvišjo pravno funkcijo v tej državi. Še enkrat poudarjam, z zakonom zaostrujemo pogoje ljudem, onemogočamo v nekaterih primerih, da se poslužijo tiste najvišje pravne instance, ko gre za njihove pravice, samo zaradi tega oziroma v opravičilo temu, da je ta vlada v večini primerov pripravila ustavno sporne zakone; zakone, ki niso v skladu bodisi z ustavo bodisi z nekim drugim zakonom. Ampak, ljudje božji, pa saj niso ljudje krivi, da parlamentarna večina v tej državi sprejema takšne zakone! Nič koliko opozoril v Državnem zboru pri sprejemanju zakonov je bilo tako s strani Slovenske nacionalne stranke kot s strani ostale opozicije večkrat povedano, da zakona ne podpiramo zato, ker zbuja dvom o ustavnosti oziroma je lahko ustavno sporen. Spoštovani kolegi in spoštovane kolegice, spomnite se samo, kolikokrat pred končnim glasovanjem o določenem zakonu v Državnem zboru so bile že napovedane ustavne presoje, že vnaprej napovedane! Pa ne mi reči, da ljudje izkoriščajo ta institut! Pa tudi če ga, jim ga moramo dopustiti. Vsak zakon, ki stopi v veljavo, mora biti v skladu z Ustavo Republike Slovenije in treba se je odrešiti vsakega dvoma o tem, da ni ustaven. Pa saj mi sprejemamo zakone za ljudi, ki naj bi bili takšni, da bi jih ljudje razumeli in bi jih lahko spoštovali, saj drugače je pa zakon "brez zveze". In toliko ustavnih presoj posameznega zakona, toliko vetov Državnega sveta, kot je bila deležna ta vlada, ni bila deležna še nobena vlada do sedaj. In to vam bo enostavno povedala tudi statistika, če si boste vzeli 3 do 4 minute časa na vašem osebnem računalniku in boste to preverili in boste ugotovili, da toliko ustavnih presoj še ni bila deležna nobena vlada. In zdaj valiti krivdo in pripravljati takšne zakone, ki bodo ljudem to onemogočali, se mi zdi neresno, zavajajoče in diskriminatorno do ljudi, državljanov in državljank Republike Slovenije. Absolutno bom nasprotoval takšnemu zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mitja Ljubeljšek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani zbor, spoštovani minister in državni sekretar! Imel sem kar nekaj pomislekov, ali se vključiti v to razpravo ali ne, saj nisem nikakršen pravni strokovnjak, je pa kar nekaj kolegov in kolegic iz te stroke, ki jim bom v tej razpravi z zanimanjem prisluhnil. Ker pa je splošna razprava o tem predlogu novele zakona, bom tudi sam povedal nekaj svojih misli o problematiki Ustavnega sodišča in sodstva. In mislim, da podobno razmišlja tudi večina državljanov in državljank. Predlog novele zakona o Ustavnem sodišču je po mojem prepričanju dober, predvsem pa izjemno, da tako rečem, dobrodošel, zato ga bom tudi podprl. Nesporno je, da je Ustavno sodišče najvišje sodišče v državi, ki mora zagotavljati visoke standarde sodnega varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Od njega se veliko pričakuje. Pričakuje se, da bo zagotavljalo varstvo ustavnosti, spoštovanja temeljnih ustavnih načel pravne države in da svoje pristojnosti učinkovito tudi izvršuje. Ljudje želijo učinkovit sodni sistem, brez sodnih zaostankov, ki se štejejo v tisočih, in sodni sistem, ki bo pravičen za vse, ne glede na položaj ali politično prepričanje. Sam težko strokovno presojam posamezne določbe predlaganih sprememb in dopolnitev zakona o Ustavnem sodišču, zato verjamem stroki, ki ga je pripravila. Dobro pa razumem, kaj pomeni 5.000 nerešenih zadev na najvišjem sodišču v državi. Da o drugih sodiščih ne govorim, ker so za temi številkami ljudje s svojimi stiskami, krivicami, so človeške tragedije, eksistenčna vprašanja posameznikov, da ne naštevam dalje. Slovenski jezik pozna tri čase: sedanji, pretekli in prihodnji. Pozna pa tudi četrtega, in to je skrajni čas. In skrajni čas je, da na osnovi podatkov, ki so bili posredovani in so izjemno zaskrbljujoči, storimo vse potrebno za razbremenitev Ustavnega sodišča, da se ta izjemno pomemben ustavnopravni organ utaplja v prejetih in nerešenih zadevah. Eden od glavnih razlogov za tako zaskrbljujoče stanje je zagotovo neomejen dostop do te institucije. S predlaganimi spremembami in dopolnitvami bo mogoče zagotoviti, da bo Ustavno sodišče svojo vlogo lahko opravljalo tako učinkovito, kot se od njega pričakuje, in s tem zagotavljalo visok nivo varstva človekovih pravic v državi. Predlog tako predvideva racionalizacijo dela in postopkov, ki bodo peljali k zastavljenim ciljem, to je, da se zagotovi pravica do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Predsednik Ustavnega sodišča je javnosti posredoval podatke, ki nas vse resnično lahko skrbijo, saj je Ustavno sodišče že v prvem mesecu letošnjega leta prejelo toliko vlog kot v vsem letu 1999. Zato se bo verjetno zgodilo, da bo imelo do konca leta v reševanju okoli 5.000 zadev, od katerih jih po podatkih kar 80% odpade na tako imenovane bagatelne zadeve. In tako so v tem času večinoma v delu zadeve, ki so čakale na odločanje dve do tri leta, in v tem času se je lahko že marsikaj spremenilo glede na izhodišče te tožbe. Vse to Ustavnemu sodišču onemogoča, da bi v razumnem kratkem času odločalo o pomembnih zadevah. V noveli je določeno, da se torej omejuje dovoljenost ustavne pritožbe v tako imenovanih bagatelnih zadevah, kar je med drugim nujno storiti, če hočemo Ustavno sodišče resnično razbremeniti in mu vrniti njegovo vlogo zaščitnika ustave in varuha človekovih pravic ter svoboščin. Ne morem mimo tega, da se mi ne bi zdela zaskrbljujoča izjava uglednega, nekdanjega predsednika Ustavnega sodišča, citiram: "Da bi bil predlog o ameriškem sistemu sprejemljiv, če bi naše ustavno sodišče uživalo visoko stopnjo avtoritete, te pa naše ustavno sodišče ni deležno." Konec citata. Vprašajmo se, zakaj je tako. Nesporno je, da se avtoriteta in ugled gradita dolgo obdobje, izgubita pa se zelo hitro. Kje, kdaj in zakaj se je to zgodilo Ustavnemu sodišču, ne vem. Morda ob vseh znanih problemih, o katerih tudi danes govorimo, tudi zato, ker zagotovo ni nepomemben vtis, da pri Ustavnem sodišču težko govorimo o neodvisnosti, ker se je nekako v javnosti ustvarilo mnenje, ki ga delim tudi sam, da je politično zelo blizu eni politični opciji. Od Ustavnega sodišča se pričakuje, da bo znalo preseči ideološke predsodke in da bo razsojalo tako, da bo v korist celotni slovenski druži in ne le skupini ljudi. Samo tako se bo pridobilo ugled in uživalo visoko stopnjo avtoritete. Neodvisnost sodnikov od izvršilne in zakonodajne oblasti je temelj evropske demokracije - to je zapisano tudi v resoluciji Sveta Evrope. Naše sodstvo je po vseh anketah in javnomnenjskih raziskavah pristalo na dnu lestvice, kar je zagotovo alarm za zaskrbljenost. V demokratičnih državah ni nič narobe, če je nepriljubljen kakšen politik, zelo narobe pa je, če se z nizkim ugledom v javnosti sooča velik del državnega aparata ali kar tretja veja oblasti, kar sodstvo je. Zagotovo je dejstvu o nepriljubljenosti sodstva potrebno posvetiti veliko pozornost in je potreben temeljit razmislek, saj si v naši državi ne moremo in ne smemo privoščiti dejavnosti oziroma državljani Slovenije ne verjamemo več v načelo hitrega in poštenega sojenja; in še več, da sta ustavnost in zakonitost po mnenju večine nekje na dnu. Odškodnine, ki jih zaradi zaostankov plačujejo vsi slovenski davkoplačevalci, bi Slovenija lahko prihranila, če ji ne bi bilo potrebno plačati kazni, ki ji jo nalaga Evropsko sodišče zaradi dolgotrajnih postopkov. Pravica, na katero je treba čakati leta in leta, ni nikakršna pravica. Cankar nam je pisal o nekem hlapcu Jerneju in iskanju njegove pravice. Danes imamo pri nas takih Jernejev v tisočih. Čas je, da gremo po drugi poti, lahko tudi po tretji, ker ta, kjer smo zdaj, to ni pot pač pa brezpotje. Ustavnem sodišču in sodiščem v državi moramo omogočiti, da bodo o pravicah in dolžnostih ter obtožbah odločali brez nepotrebnega odlašanja, neodvisno, nepristransko in učinkovito. Ustavnemu sodišču, sodiščem in sodnikom moramo povrniti ugled in spoštovanje ter jim dati pravo mesto v družbenem tako kot tudi političnem delu države. Vse je na drugi strani tudi velik izziv za samo ustavno sodišče. Prepričan sem, da bo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Ustavnem sodišču pripomogel k bolj učinkovitemu delu Ustavnega sodišča, zato ga bom tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Marko Pavliha. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovani gospod minister dr. Šturm, državni sekretar Marolt, cenjene kolegice in kolegi. Dobro je, da imamo danes splošno razpravo o enem najpomembnejših zakonov v naši domovini, slabo pa je, da nas je tako malo v tej dvorani. Vesel sem, da sem skupaj še s trinajstimi kolegicami in kolegi zahteval to razpravo, pa ne zaradi tega, da bi zavirali sprejem dobre novele in nujne novele zakona o Ustavnem sodišču, ampak zato, da razpravo, ker je splošna, razširimo na širšo problematiko, seveda tudi na morebitno spremembo ustave. Dejstvo je in s tem se strinjamo več ali manj vsi, ki smo tukaj, da se Ustavno sodišče dobesedno utaplja v prejetih in tudi nerešenih zadevah. Dovolite mi samo nekaj statistike, ki sem jo povzel po tiskovni konferenci predsednika Ustavnega sodišča dr. Čebulja. V letu 2005 je bil pripad Ustavnega sodišča 1877 zadev, rešili pa so jih 1462. Leta 2006 je pripad že 3053 zadev, rešili so jih 1667. V začetku letošnjega leta je Ustavno sodišče prejelo toliko zadev kot v celem letu 1999. Pravijo, da jih bo do konca leta nekje med 6000 do 7000, in seveda samo lahko ugibamo koliko teh zadev bo nerešenih. Razlogov je več. Razlogi so v preširokih pristojnostih, ki so napisane zlasti v ustavi, tudi delno v samem zakonu, v tako rekoč neomejenem dostopu do Ustavnega sodišča. In še v nekaterih razlogih, pa tudi v slabih zakonih. S tem se strinjam. Ampak veste, s slabimi zakoni je tako; predpis je lahko še tako dober, pa bo spreten pravnik uspel najti kakšno luknjo, rekoč, da je ta luknja seveda protiustavna. Zato se je treba problematike lotiti celovito. Od navedenih zadev je tudi dejstvo, da jih več kot 80% pripada tako imenovanim ustavnim pritožbam, ki so resnično dostikrat bagatelne. Gre za skrajno pravno sredstvo na primer v primeru, ko nekdo napačno parkira ali pa še kaj bolj banalnega. Če bi zožali pristojnosti, kot jih bomo že delno z novelo ustavnega oziroma z novelo zakona o Ustavnem sodišču in morda tudi spremembo ustave, ne bomo na noben način, ker bomo to naredili pretehtano in strokovno, posegali v pravno državno, v pravno varnost. Pravnih sredstev imajo naše državljanke in državljani celo kopico od celotnega sistema rednih sodišč, za katera upamo, da se bodo prej ko slej izkopala iz težav, iz zaostankov, do potem Vrhovnega sodišča, Upravnega sodišča in ne smemo pozabiti na Sodišče za človekove pravice v Strasbourgu, kjer je tudi možno iskati pravico. Sam novelo podpiram, strinjam se s kolegom Ljubeljškom, da je skrajni čas, da smo jo dobili, malce pozno, ampak hkrati trdim, da je ta novela, tako rekoč, podobno kot če bi resen zobobol zdravili z aspirinom, kajti bojim se, da imamo opravka že z gangreno in da bo pomagal samo radikalen poseg v dlesen. Kaj pa je ta radikalen poseg? Ta radikalen poseg pa je poseg v Ustavo Republike Slovenije v katero seveda je treba posegati, kot se je nekoč izrazil profesor Pavčnik, s sila tresočo roko. Ampak, takrat, ko je bilo to utemeljeno, pa to kaže storiti. To ni samo moje mnenje. Naj vam citiram nekaj uglednih pravnikov, ki menijo tako. Pred seboj imam kopijo poročila o delu Ustavnega sodišča za leto 2006. Že v uvodnem delu na strani 3 dr. Čebulj, predsednik, pravi tako, citiram: "Že v poročilu o delu za leto 2005 je bilo posebej poudarjeno, da je ustava določila preštevilne pristojnosti Ustavnega sodišča in za nameček morebitne nove prepustila že zakonski ureditvi, hkrati pa omogočila še širok dostop do Ustavnega sodišča. To je mogoče spremeniti samo s spremembami ustave. Te bi bile potrebne, vendar se zastavi marsikatero resno ustavnopravno vprašanje glede tega kakšne naj bodo." Konec citata. To je bilo povzeto v medijih, v pravni praksi je o tem na primer pisal mag. Matjaž Debelak, ki tudi podpira ustavne spremembe, o tem sta pisala profesor Ude, pa mag. Krivic in še bi lahko naštevali. Sam sem zato, ker me to že nekaj časa žuli, pripravil osnutek takšnih ustavnih sprememb, konkretno 160. in 162. člena, pa ne z namenom, da bi zbral na vse pretege tistih 20 podpisov, ki jih potrebujemo, in vložil predlog v parlamentarno proceduro brez izgledov, da doseže dovolj veliko podporo, ne, samo zaradi tega, da sprožim širšo razpravo. Če se spominjate, sem 20. februarja na vse vodje poslanskih skupin naslovil dopis, priložil ta predlog in ta predlog dal v vednost tudi gospodu ministru, pa mislim, da ga je verjetno prejel oziroma ga je uspel preleteti. Za kaj gre? Predlagam, poenostavljeno povedano, štiri vrste sprememb, ki bi ta aspirin spremenile v korenito zdravilo. Prva je ukinitev določenih pristojnosti. Če se boste spomnili, je zdaj v ustavi zapisano, da Ustavno sodišče tudi odloča o sporih o pristojnosti med državnimi organi in lokalnimi skupnostmi in celo med samimi lokalnimi skupnostmi in prav tako odloča o sporih o pristojnosti med sodišči in drugimi državnimi organi. Mirno bi se temu lahko odpovedali, ne da bi posegali v pravico posameznikov do pravnega varstva. Prav tako, tako pravijo strokovnjaki, ki se s tem bolj ukvarjajo kot sam, smo ena od redkih držav, kjer presojamo ustavnost podzakonskih aktov. Tudi to je seveda zapisano v ustavi. Druga kategorija predlaganih sprememb se nanaša na ustavne pritožbe. Kot rečeno, te zavzemajo kar 80% vseh zadev. Gotovo bo novela pripeljala do določenih sprememb, ampak vendarle bi kazalo razmišljati o dveh modelih. Prvi je nemški - je malo bolj konzervativen. Po nemškemu delu lahko ustavno sodišče presoja, ali bo v obravnavo vzelo ustavno pritožbo ali ne z upoštevanjem treh kriterijev. Prvi je, ali bi bila posamezna zadeva pomembna z vidika ustavnopravne prakse, drugo, ali gre za varstvo človekovih pravic in svoboščin, in ponovno za skeptike ponavljam, za varstvo človekovih pravic in svoboščin, v tem primeru bi morala vzeti posamezno zadevo v obravnavo, in tretje, ali bi prijavitelju oziroma predlagatelju lahko nastala posebno težka škoda. V teh primerih ne bi bilo nobenega dvoma, bi ustavno sodišče vzelo v obravnavo katero koliko ustavno pritožbo. Ameriški model je malo bolj fleksibilen. Tam pa ima sodišče, konkretno Vrhovno sodišče, Suprime court of Unitet States, ki opravlja tudi funkcijo ustavnega sodišča, možnost, da katerokoli zadevo zavrne brez obrazložitve. Zanimivo je, da letno obravnavajo približno 100 takšnih primerov, ki so seveda pomembni. Ampak mi bi pa lahko, glede na morda še vedno, kot rečete, relativno slab ugled ustavnega sodišča ali pa morda še vedno pubertetniško fazo, ki jo vsi preživljamo - naša država je stara 16 let, da bi vgradili varovalko, da če se trije sodniki od devetih odločijo, da pa je vendarle ustavna pritožba tako pomembna, da jo potem Ustavno sodišče mora obravnavati. Tretja kategorija se nanaša na ustavne pobude. Pri ustavnih pobudah bi ravno tako prepustili sodišču popolno diskrecijo z varovalko treh sodnikov. Če bi trije sodniki menili, da se zadeva mora obravnavati, bi jo obravnavali. Četrta sprememba, ki je verjetno najmanj sporna, je pa naslednja. Jaz sem prepričan, da bi morali za tako pomemben predpis, kot je zakon o Ustavnem sodišču, predpisati dvo tretjinsko večino. Prav tako bi morali dvotretjinsko večino predpisati za ostale predpise, ki Ustavnemu sodišču nalagajo dodatne pristojnosti. Kajti to pomeni, če mi nekaj delamo, nam pri stranskih vratih kopičijo dodatne probleme. Naj spomnim samo na zakon o lokalni samoupravi, pa kar nekaj drugih je tudi še, ki so Ustavnemu sodišču tako rekoč okoli hrbta pripeljali dodatno breme. Ko govorimo o ustavnih spremembah Ustavnega sodišča, ne smemo prezreti tudi nekaj drugih problemov, ki se pojavljajo v praksi in o katerih se piše. Ta je na primer način volitev. Sedanji način očitno ni najbolj posrečen. Osebno bi se zavzemal za sistem, ki v nekaterih državah obstaja, morda za malce modificiran nemški sistem 3x3. Naj tri ustavne sodnike predlaga predsednik države, tri sodni svet, tri pa izvolimo v parlamentu. Pa je morda volk sit in koza cela. Druga dilema, ki se pojavlja, je število ustavnih sodnikov. Ali je sedanje število 9 dovolj veliko, ali morda 8? Tu me argument politične uravnoteženosti ne prepriča. Jaz mislim, da je zaenkrat 9 kar lepa številka. 8 bi morda povzročala še dodatne probleme glede glasovanja, pa mogoče prevladovanja glasu predsednika sodišča. Tako sam osebno mislim, da je 9 dobro. O tem bodo rekli še drugi. Tretja dilema je glede mandata. Ali je mandat 9 let dovolj ali bi ga kazalo podaljšati na 12? Argument, ki se pojavlja je, da imamo v Sloveniji premalo strokovnjakov in da je težje najti ustrezne strokovnjake v tako kratkem obdobju. Tudi ta argument mene osebno ne prepriča. Če bodo imeli bolj tehtne, potem sem se pripravljen pogovarjati, ampak zaenkrat mislim, da tu ustave ne kaže spreminjati. Še ena dilema se mi pojavlja, ta je pa bolj kočljiva, pa spada pravzaprav v zakon o Ustavnem sodišču. O tem sem že pisal pred svojim vstopom v politiko. Sprašujem se ali je res za "crem de la crem" naše pravniške stroke, torej za sodnike Ustavnega sodišča, dovolj, da so stari 40 let in da so pravni strokovnjaki oziroma ugledni pravni strokovnjaki, tako piše. Ali je res možno, in to je možno po tem predpisu, da nimajo državniškega pravniškega izpita? Torej po domače pravosodnega izpita. Sam sem nekoč zapisal, da je pravnik brez pravosodnega izpita tako kot vas brez cerkve. In še zlasti to po moje velja za ustavne sodnike. Ne vem, dajmo premisliti ali ni čas, da to postorimo tudi sedaj. Jaz sem prepričan, da ima ta garnitura oziroma bodoča v večji meri ta izpit. Ampak poglejte, kako se počutijo sodniki na okrajnih sodiščih, tožilci in vsi ostali strokovnjaki v pravosodju, ki pač te dodatne izobrazbe nimajo. Naj zaključim. Kot rečeno, tudi sam bom novelo z velikim veseljem podprl. Ministru dr. Šturmu pa predlagam, da ali podpre predlog poslanske skupine Socialnih demokratov v matičnem odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje v naslednjih dneh, da bi na to temo opravili javno predstavitev mnenj. Javna predstavitev mnenj ima eno bistveno prednost pred splošno obravnavo. Na javno predstavitev mnenj lahko povabimo tudi zunanje strokovnjake: prof. Grada, prof. Cerarja in še cela vrsta jih je, seveda tudi ustavne sodnike, ministra in tudi nas poslance. Če pa to ne bo možno, in za to potrebujemo podporo koalicije, če pa to ne bo možno in, v oklepaju, to nikakor ne pomeni, da želimo upočasnjevati tek sprejema zakona, ki je pred nami, potem pa gospod minister, predlagam vam, da organizirate konferenco, seminar, karkoli na to temo, kjer bi se pogovorili o morebitnih ustavnih spremembah. Besedilo imate pripravljeno, jaz ga rade volje odstopim vam ali komurkoli drugemu, samo da ustrežemo tej nuji, in da kot rečeno, začnemo resen zobobol zdraviti na takšen način, ki ga bo za vse večne čase ozdravili. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Govorimo o v bistvu pretiranem preobremenjenem delu ustavnih sodišč. Poglejte, preprosta ocena je, da ustavna razsodba je za mnoge edina rešilna bitka. In če pogledamo, da imamo državne sodnike in državne tožilce, ki so povprečni in na žalost dostikrat tudi malomarni, lahko ugotovimo, da nam v bistvu odvetniki, ki pa so sposobni, to lahko priznamo, vsaj za nekatere, dejansko skozi sodno prakso pokažejo, kakšno je delo teh sodišč. In normalno je, povsem normalno je, da je ocena dejansko potem lahko zelo kritična. Jaz sem na ministra za pravosodje, vesel sem, da je danes z nami, naslovil pred kratkim vprašanje, koliko pa mora država plačati zaradi tega, ker sama ne spoštuje v bistvu odločb sodišč. In ko državno pravobranilstvo praktično zanemarja svoje obveznosti in sodbe sodišč meče v koš ali pa v neke predale, romajo pritožbe, potem zakonite obresti in iz tega naslova me prav zanima, koliko smo mi plačali za leto 2000 in naprej do danes. Koliko smo preplačali? To gre iz proračuna, to plačamo mi. Če potegnem drugo vzporednico, za delavca velja zakon o delovnih razmerjih. Zakaj za sodnika ne velja zakon o delovnih razmerjih? Zakaj mora za sodnika veljati trajni mandat? Nekateri sodniki naredijo svojo normo s tem, ko obravnavajo zapuščinske razprave, ko obravnavajo v bistvu neke ločitvene postopke, ko pravnoformalno izpolnjujejo zadeve brez nekih resnih razpisanih postopkov oziroma razprav. Tiste resne zadeve, ki bi se pa, normalno, morali poglobiti v njih, pa odlagajo. In zato so sodni zaostanki. Tukaj je ta preprosta kmečka logika. In to moramo reči, kaj je malomarnost pri delu, kaj je opuščanje delovnih obveznosti in kaj je nedelo. Tudi za sodnika bi moralo veljati to, da zaradi tega, ker je povzročil v bistvu malomarno delo ali pa škodo ali pa namenoma opustil nek postopek pri delu, velja razrešitev iz delovnega razmerja. Jaz ne poznam nobenega takega primera, da bi mi sodnika razrešili, da bi ga odslovili. Poznam pa ogromno sodnikov, ki se tako obnašajo, ker so nezamenljivi, se čutijo, da so nepogrešljivi, celo predavajo še vmes, imajo različna dela, hodijo po različnih drugih opravkih, ki so dobro plačani. Poglejte zadnji primer. Ko je šlo za sodniške plače v momentu je bil obravnavan. Zakaj ta ni čakal leta in leta, zakaj je bila reakcija? Takoj je bila tudi razsodba. Zanimivo je tudi to, da omogočamo, da Ustavno sodišče na nek način, ko dajemo potuho sodnikom, dobiva vedno več dela. Ko se pogovarjamo o tem, kako bomo te sodnike razbremenili, je povsem jasno in edina možna rešitev je, da vzpostavimo nek red na sodiščih in odgovorno delo. Jaz nisem proti temu, da sodniki ne bi imeli večje plače, vendar za to morajo odgovorno ravnati na svojem delovnem mestu. In njihove sodbe, ki kar počez padajo potem na Višjih sodiščih, in tudi na Ustavnem sodišču nimajo nobenih konsekvenc. Jaz ne vem, spoštovani minister naj me popravi, če je kateri od sodnikov odgovarjal, ker je kar po vrsti zgubljal razsodbe oziroma presojo. In glejte, ko se država izmika temu, da bi plačevala tisto, kar je sodišče določilo tudi zgubljamo verodostojnost do sodišč. Mnogi primeri posameznikov so znani, da so v bistvu dobljeni na sodišču, pa država ne zna izplačati tistega kar je sodišče odredilo. In pritožbe in sodbe se vlečejo. In ko človek le najde pravico na neki višji inštanci, pa lahko ugotovimo, da ja za to bilo potrebno novo dodatno delo, novi ljudje, novi odvetniki so se morali ukvarjati, ustavni sodniki so se morali ukvarjati s tem primerom. In kdo je odgovarjal? Ne poznam enega državnega pravobranilca, ki bi bil poklican pred odgovornost, niti enega državnega sodnika, niti enega tožilca, ki je podal, bom rekel, v neskladju z zakonom kazensko ovadbo, da bi odgovarjal za to. To povzroča dodatno delo Ustavnem sodišču. In ne nazadnje rad bi povedal tudi to, če ne bomo poskrbeli tudi v tem hramu modrosti za to, da bomo sprejemali bolj kvalitetne zakone, tudi mi dajemo preveč dela ustavnim sodnikom, to je že moj kolega gospod Boštjan Zagorac povedal, da v bistvu je kar nekaj zakonov oziroma ogromno zakonov, ki so doživeli ustavno presojo. Za to bi moral poskrbeti tudi vi, spoštovani gospod pravosodni minister, da ne bi ta sramota šla v slovenski eter. Dejstvo je, da smo zelo, zelo pridni na tem področju. Skoraj vsak zakon ima bodisi pomisleke na Državnem svetu ali pa pristane na Ustavnem sodišču za ustavno presojo. In to mislim, da ni dobro, ni dobro tudi zaradi tega, ker izgubljamo mnogo denarja iz državnega proračuna, ki ga mečemo z lahkoto skozi odprto okno. In na ta način ne dajemo prav nobene spodbude dobrim odvetnikom, da bi šli v sodniške vrste. Tudi ne dajemo prav nobene spodbude tistim, ki bi želeli biti bodisi v vrstah državnih pravobranilcev ali pa v vrstah tožilcev, zaradi tega, ker je že splošno znano dejstvo, da tam so pa nesposobni, tja pa ne, bolje med odvetnike, tam se dobro zasluži - odvetniška pisarna, malo zvitosti, modrosti in pameti in tam bomo dobro zaslužili. To je splošno znano dejstvo, gospodje. Zato pa Ustavno sodišče toliko dela, kot dela. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kokalj. Oprostite, nisem vas videl. Izvolite!
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Samo ta podatek bi rad posredoval. Pred nekaj meseci je bila razrešena sodnica, ki je bila hkrati tudi predsednica sodišča, zaradi neizpolnjevanja pogojev iz Zakona o sodniški službi. To razrešitev je opravil Sodni svet v skladu s pristojnostmi, ki jih ima.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kokalj. Prosim.
Hvala lepa. Mislim, da si delimo mnenje, da je Ustavno sodišče tisti del veje oblasti, ki med državljankami in državljani uživa največji ugled v državi Sloveniji. Sicer vemo, da je ta veja oblasti na precej slabem glasu. Vemo tudi, da je to posledica tudi preteklega dela, tudi politike na tem področju in tudi neustreznih razmer, v katerih je sodstvo moralo delati. Mislim, da se razmere sedaj dejansko pod ministrovanjem gospoda Šturma bistveno izboljšujejo in da gospod Šturm v skladu s svojimi pristojnostmi poskuša narediti vse, da bi se pravica do sojenja v razumnem roku in pravica do pravnih sredstev bistveno izboljšali za državljanke in državljane. Seveda pa današnja razprava, ki se loteva vsega, kar je po svoje tudi prav, kaže na to, da je precej dvoličnosti tudi med nami tule v dvorani. Namreč ugotavljamo, da je temu Ustavnemu sodišču treba puščati - ne ugotavljamo, nekateri kolegi ugotavljajo -, puščati, da rešuje vse zadeve, za katere državljanke in državljani smatrajo, da jih mora rešiti Ustavno sodišče. Pogosto je pa razlog ravno v tem, da ostali del sodne veje ne deluje tako, kot bi moral. Zato mislim, da je to glavni razlog, da je tak gromozanski pripad zadev na Ustavno sodišče. Mislim, da ni glavni problem ne zakonodaja ne organiziranost dela Ustavnega sodišča, ampak problem ostalega dela sodstva. Kaj storiti v tem trenutku? Eden od možnih ukrepov, ki je danes predlagan, je tudi sprememba zakona, s katero se dejansko poskuša reducirati tiste upravičene pritožbe, ki dejansko posegajo na najvišji vrh sodne obravnave. To so pa, po moji oceni, splošni pravni akti in človekove pravice. To je moje osebno mnenje. Mislim, da Ustavno sodišče bi dejansko moralo ostati pritožbeni organ samo in predvsem za te primere, kjer druga sodišča ne morejo in dejansko niso pristojna, da bi jih procesirala. V tem kontekstu pa bi opozoril tudi na to, da če se ministru ne pusti oziroma če se ne odobri njegovih pobud že za dosedanje ustavne spremembe, in sicer na področjih ostalega dela sodstva, s katerimi je poskušal uveljaviti možnost zaposlovanja, začasnega zaposlovanja sodnikov, ki bi lahko pomagali odpravljati problem in tudi pritisk na Ustavno sodišče na drugih področjih, pa sedaj govorimo že kar precej pogosto o tem, da bi bilo pa potrebno za nemoteno delo Ustavnega sodišča spremeniti ustavo. S takimi omejitvami, ki jih Ustavno sodišče sedaj ima, enostavno tega dela ne zmore. S tem mislim, da se vsi v tej dvorani strinjamo, kdor pač resno pristopa k obravnavi tega zakona. Seveda pa sam mislim, da ne more biti pa sedaj omejeno delo oziroma omejene zmožnosti Ustavnega sodišča razlog za to,da bi se pa možnost reševanja zadev, ki spadajo tipično na Ustavno sodišče, omejevala. Vidimo, da se pravzaprav v predlogu zakona tudi nekoliko pravzaprav razširi krog upravičencev za vlaganje zahtev za oceno ustavnosti in zakonitosti, kar mislim, da je pozitivno. Moje osebno mnenje je, da bi se moral ta krog še nekoliko bolj razširiti. Če izhajam iz prakse in iz prej navedenega razloga oziroma predpostavke, kaj naj bi Ustavno sodišče reševalo, to je splošne pravne akte, ki pa niso omejeni, po moji oceni, samo na državni nivo, ampak tudi na lokalni nivo. Splošni pravni akti, vemo, da so sprejemani na lokalnem nivoju s popolno avtonomijo, pri čemer pravzaprav danes v praksi nihče učinkovito ne nadzira zakonitosti in ustavnosti teh aktov. Sicer v zakonu o lokalni samoupravi piše sledeče: "Ministrstvo mora opozoriti organ občin, za katerega meni, da je izdal akt, ki ni v skladu z ustavo in zakonom in mu predlagati ustrezne rešitve. Če organ občine ne uskladi svojega splošnega akta z ustavo ali zakonom, mora ministrstvo predlagati vladi, da zahteva začetek postopka pred Ustavnim sodiščem za oceno skladnosti splošnega akta občine z ustavo in zakonom." Res je,da v tem zakonu je vsebovano pravno varstvo, vendar v praksi ta zadeva dejansko ne poteka. Zato sam predlagam, da bi se v krog upravičencev za vlaganje zahtev za oceno ustavnosti in zakonitosti vendarle vključila tudi podelitev pravice kvalificirani večini v predstavniškem organu lokalne skupnosti, ki bi lahko podala zahtevo za oceno ustavnosti in zakonitosti. Sam sem prepričan, da to ne bi pomenilo bistvenega večjega pripada na Ustavno sodišče tudi zato, ker menim, da tudi že do sedaj ni bilo vloženo tako veliko primerov s strani prav lokalnega nivoja za presojo ustavnosti. Tiste, ki pa so bile vložene, so bile pa pogosto zelo upravičeno in je Ustavno sodišče pogosto odločilo v prid pritožnikom. Glede na to, da so v glavnem splošni akti na lokalnem nivoju že sprejeti in se sedaj kažejo posledice, mogoče nezakonitosti ali neustavnosti, in tisti redki pravni akti, ki se še sprejemajo, pa menim, da ne bi pomenili neke dodatne velike obremenjenosti Ustavnega sodišča, če bi bil ta zakon sprejet, s tem, da bi se veliko bagatelnih zadev, ki so omenjene tudi kot razlog za ta zakon, zmanjšalo, se pravi, pritisk bi se prav zaradi teh manjših zadev, ki nimajo velikih posledic, zmanjšal. Zato menim, da bi bilo takšno določilo vredno razmisleka, hkrati pa tudi ne vidim možnosti, da bi to oviralo redno delo občin, kar je bil razlog nekaterih nasprotnikov takšnega predloga, češ, da bi to blokiralo redno delo občin. To ne more biti res, saj samo vloga na Ustavno sodišče še ne pomeni ustavitve ali blokiranja akta, razen če Ustavno sodišče hitro ugotovi, da je nekaj narobe. V tem primeru je pa dobro, da se izvajanje akta ustavi. Mogoče samo še nekaj v zvezi z bagatelnimi zadevami, ki so bile prej s strani nekaterih kolegov komentirane kot tiste, ki posegajo v osnovne pravice ljudi. Sam menim, da nobena zadeva sama po sebi ni bagatelna, če krši neko pravico, predvsem pa menim, da je treba urediti reševanje teh zadev na drugih inštancah. Ustavno sodišče dejansko, še enkrat poudarjam, mora biti rezervirano za presojo predvsem splošnih pravnih aktov v naši državi na vseh nivojih. In mislim, da bi to morala biti največja prioriteta. Ne bi se spuščal ta trenutek v delo samega Ustavnega sodišča, morda bi se tam dalo še kaj popraviti, tudi ne v same kriterije za ustavne sodnike, tudi tu se strinjam, da bi bila potrebna razprava. Če Ustavno sodišče edino omogoča kratkoročno izvajanje sojenja in reševanje problemov državljank in državljanov, potem sem sam tudi za to, da se razmisli o spremembi ustave, o spremembi pogojev za ustavne sodnike in tudi o številu ustavnih sodnikov v končni fazi. Jaz mislim, da sama inštitucija ne more biti ovira za to, da se ne bi izboljšalo stanje na tem področju. Vendar predhodno je vsekakor potrebno izčrpati in do konca prediskutirati predloge, ki so bili že dani s strani Ministrstva za pravosodje. V tem kontekstu bom še naprej podpiral tudi druge predloge. Sam koncept zakona pa, kot sem že prej omenil, v imenu poslanske skupine pa sam tudi podpiram. Se pa strinjam, morda bi bilo v teku nadaljnje procedure možno dodati še kaj, še kakšno izboljšavo in tudi k temu mislim, da lahko pripomore današnja razprava.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi! Tudi sam menim, da je današnja razprava koristna, dobra, omogoča različne poglede. Vsi verjetno si želimo, da problem, ki je nastal pri delu Ustavnega sodišča, poskušamo kar najbolje razrešiti. Strinjam se tudi s tem, da bi bilo dobro, če bi lahko s spremembo Ustave ta problem rešili, vendar moramo tudi upoštevati realno stanje, da sprememba ustave ni enostavna, kot je bilo povedano, Ustava se spreminja in pišejo spremembe s tresočo roko, zato se moramo tega zavedati, da je postopek spreminjanja ustave dolgotrajen in v bistvu končni rezultat tudi negotov in vprašljiv. Zato je prav, da ta problem, ki je zelo hud in prisoten in pereč, razrešimo tako, kot je predlagan, torej s spremembo zakona o Ustavnem sodišču. Zelo zanimivi so tudi predlogi, na kakšen način, ki jih je omenil tudi spoštovani dr. Pavliha, več variant odločanja o tem, kdaj se neka zadeva sprejme v ustavno presojo itn. Vendar težiti moramo k temu, da dejansko namen, ki je v tem zakonu, zaznan, da ga poskušamo čim prej realizirati. Moram pa se tudi obrniti oziroma izpostaviti nekatere zadeve, ki so bile danes povedane in ki dejansko pomenijo tudi nerazumevanje samega sistema in delovanja Ustavnega sodišča. Povedal bi rad to, da Ustavno sodišče rešuje, torej na eni strani presojo ustavnosti in zakonitosti zakona in drugih splošnih aktov, to je ena zadeva. Na drugi strani rešuje ustavne pritožbe. In ko se tukaj pri nekaterih razpravljavcih mešajo pojmi, kaj je to predlog za ustavno presojo, kaj je to pobuda za ustavno presojo, mislim, da se to zelo na veliko meša, in da se dejansko ne ve, kaj je eno, kaj je drugo. Ko se govori o zasičenosti Ustavnega sodišča in se govori o tem, da je Ustavno sodišče zasičeno s tem, da se zakoni na veliko vlagajo v ustavno presojo, zelo jasno je treba vedeti, da glavni obseg zasičenosti ni v presojanju zakonitosti in ustavnosti zakona in drugih splošnih aktov, ampak v ustavnih pritožbah. In tukaj gre za to, da se s tem predlogom omejuje krog in obseg teh vlog za ustavno presojo. Torej bagatelne zadeve, motenje posesti, prekrški in stroški postopkov. Tako je treba zadevo poznati in šele potem tudi tako neposredno govoriti o posameznih stvareh. Če stvari ne poznamo in kar na pamet govorimo, potem dostikrat mešamo hruške in jabolka. In ko govorimo o tem, kar je bilo tudi povedano s strani enega od razpravljavcev, da so številne pobude za ustavno presojo bile vložene v tem mandatu, celo najbolj glede na ostale mandate, je potrebno hkrati tudi povedati, da je velik velik del teh pobud s strani Ustavnega sodišča zavrnjen, samo manjši del pobud je bil potem tudi vzet v obravnavo in v končni fazi tudi upoštevan. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Spoštovani. Gre mogoče za bolj pomembno zadevo, kot zgleda na prvi pogled ali pa kot smo mogoče začeli z razpravo, zato je seveda takšna razprava dobrodošla. Ustavno sodišče se pač tolmači kot najvišja sodna instanca ali vrhovna avtoriteta na področju sodne oblasti ali pa, če hočemo, najvišji varuh pravne varnosti v neki državi. Spremembe zakona, ki jih danes sprejemamo, so prav gotovo posledica, in to nekega stanja v naši družbi ali ogledalo stanja na nekem področju v družbi, in to na točno določenem področju - to gre za sodno oblast. Za začetek bi začel s tem, da bi vas spomnil, da skoraj vsak teden dobimo pozdrav iz strasbourškega sodišča za človekove pravice, in to predvsem zaradi sojenja v nerazumno dolgem roku. Iin seveda tu dobi država kazen. Se pravi, vsi, ker se posploši delo na konkretnem, specifičnem področju, ki ni takšno, kot bi moralo biti. Ne ustreza standardom. Tu gre za zaostanke na naših sodiščih, ki so nerazumno dolgi. Poleg tega so tudi odločitve sodišč marsikdaj nerazumne. Seveda, ali so res? Ni nujno, lahko da so, lahko pa samo mi tako mislimo, da so nerazumne odločitve na sodiščih. In če k temu dodamo še značilnost Slovencev, da se radi pravdamo in istočasno ne želimo sprejeti neke sodne odločitve, če nam tako ne ustreza, potem je scenarij približno že določen. Pa da bi vas spomnil samo na en primer. Prav gotov je banalen primer. Volitve v Izoli. Ko rezultati volitev niso bili po volji poražencev, so pa rekli: "Zdaj pa se dajmo pritožiti." Pa kljub temu, da so vedeli, da so se pritožili prehitro, ker še ni bil cel postopek končan. Ko so dobili zavrnitev z Ustavnega sodišča, so rekli: "Saj smo vedeli, da nam bodo zavrnili, ker smo bili prehitri." Zdaj pa vas vprašam, kam to vodi. Na koga pa zdaj to kaže, da je nekaj narobe. Ali na slab zakon? Kateri zakon? O volitvah? Nikakor, če nisem izkoristil celotnega postopka, pa sem prehiteval. Glede na to, da je Ustavno sodišče vrhovna instanca neke stroke, potem prav gotovo zaradi bagatelnih zadev ne moremo obstati na bistvenem področju, da bodo bagatelne zadeve zasipale in onemogočale, da bo lahko vrhovna instanca odločala o bistvenih zadevah, o bistvenih zadevah sistema, in če hočete, neke države. Omenil sem Izolo. In če imamo več takih nesprejemalcev rezultatov kot tam, potem dobimo lahko nekaj sto, blizu dvesto zadev. In če k temu prištejemo, da Državni zbor v vsakem mandatu sprejme nekaj sto zakonov, pa če so čisto vsi narobe, po razmišljanju nekaterih, je to še vedno samo nekaj sto zadev, ki pa jih je očitno pripravila stroka. Bomo zdaj rekli, da je z našo stroko na pravnem področju kaj narobe, zato ker je toliko pritožb na Ustavno sodišče? Ni čisto nujno, da je tako. Pa še vedno jih je samo nekaj sto, kolikor sem pa seznanjen, je pa na Ustavnem sodišču nekaj tisoč zadev. To se pravi, ni krivda, da so slabi zakoni, ki jih pripravlja stroka, mi pa jih potrjujemo ali pa dopolnjujemo, to je nepomembna zadeva pri celotnem tistem pripadu, ki je na Ustavnem sodišču. To se pravi, da gre za nekaj drugega še. Se pravi, gre za večino zadev, ki prihajajo iz sodne veje oblasti in se nanašajo na delo sodišč. Torej gre pri tem za zadeve kot zadnji poskus reševanja zadev iz normalnih sodnih postopkov, vzrok pa je tudi naše razmišljanje, slovensko, recimo: "Se pa že ne bom strinjal s tem, da bom jaz izgubil svoj prav. Hočem imeti svoj prav, pa bom šel do konca, pa naj stane, karkoli hoče. Gremo pa na Ustavno sodišče!" Koliko takšnih primerov imamo iz medijev, ko se v bistvu sploh ne ve, kaj je bilo prej, pravijo, ne, mi bomo šli do konca, če je treba, tudi na Ustavno sodišče. Brez tega, da bi poskusil ali pa da bo treba poskusiti tudi v vmesni fazi. Je pa res, da je to krivda tudi sodnega sistema, ki ima nerazumno dolge roke, zato sem pa na začetku začel s strasbourškim sodiščem. Da pa je za to krivo, kot sem dejal, stanje v sodstvu, se pravi, nerazumno dolgi roki, ko gre za hitrost sojenja in pa marsikdaj nerazumne odločitve. Tu bom omenil, recimo, res v tistem pravem pomenu nerazumne odločitve že na začetku postopka, možnost pobega osumljencev in že v nadaljevanju postopka pravdanje za oslovo senco. Marsikdaj se tu vprašamo, ali je tehtnica lahko pravi simbol za ta sistem. Jaz menim, naj kar ostane, vendar bo treba nekaj spremeniti. Na to nas opozarja ne nazadnje strasbourško sodišče. Prepričan sem, da se Ustavno sodišče kot vrhovna instanca mora ukvarjati z bistvom, z bistvom kršitev na relaciji hitro in pošteno sojenje, se pravi, v razumnem roku, pa da je tudi pošteno, da tehtnica velja. S kurjimi tatovi se prav gotovo lahko ukvarjajo nižja sodišča in morajo tam tudi zaključiti. To je tisto, kar je bistveno za to, da se vrhovni organi s tem ne bodo ukvarjali. In se ne morejo ukvarjati s takšnimi početji, kajti s takšnimi banalnimi zadevami tudi zbanaliziramo vrednost tega organa, to je Ustavnega sodišča. To je prav gotovo. In to je dejstvo. Za zaključek pa bi mogoče podal primerjavo iz gospodarstva. Če bi se direktor uprave neke avtomobilske firme, ki je velika, ki je nek sistem, ukvarjal in odločal o vijakih, o njihovih izdelkih, potem bi izgubil nadzor nad bistvom, ker bi mu zmanjkalo časa in ker ne bi več ali ker ne bi znal več videti globalno. In kaj bi se zgodilo? S tisto firmo bi bilo zelo težko. Prav gotovo si tega ne želimo, da bi direktor v kakšni firmi tako odločal. Prav gotovo zato, ker bi zaradi zasipanosti z vijaki mu razpadel sistem proizvodnje. Vijak pa je prav gotovo tudi pomemben del tistega celotnega izdelka. Vendar z vijaki naj se ukvarjajo na nižjem nivoju, tam, kjer je to njihov nivo v dosegu. Direktor, če se bo ukvarjal z vijaki, mu bo prav gotovo sistem razpadel. Ali to želimo pri Ustavnem sodišču, da se bo Ustavno sodišče ukvarjalo z vijaki? Ne, prav gotovo ne. Ker bi tudi v tem primeru Ustavno sodišče zaradi bagatelnih zadev ne videlo sistema v celoti in bi sistem razpadel. Tega prav gotovo ne želimo, zato podpiram takšno spremembo, kot je predvidena. Seveda pa ta ne bo rešila osnovne zadeve, to pa je dela na sodni veji oblasti, na tisto, na kar nas opozarja tudi strasbourško sodišče. To so nerazumno dolgi roki. Je pa prav gotovo eden od kamenčkov ali eden od vijakov do poti, da bo ta sistem lahko lažje delal. In v tem kontekstu podpiram takšno spremembo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Ker me bo čas pregnal, se bom omejil samo na nekaj. Treba je reči, da problem sodnega varstva ni problem samo v naši državi. Pred nedavnim sem slišal, da se države na zelo različne načine tega lotevajo. In v Italiji, sem slišal, da bo vsakih 5 let sleherni sodnik na preizkušnji. Tu pri nas smo zelo previdni glede tega in smo pred časom menili, da bi še celo poskusni mandat bil proti trajnemu mandatu nenavaden napad. Vendar sedaj bi jaz želel, ker moram reči, da podpiram ta zakon in razumem, da je narejen zaradi tega, ker prihaja do problemov, ki bi se samo stopnjevali. Bi pa se vprašal tole. Pri tem 23. členu, ki nekako opredeljuje tudi te možnosti od začetka postopka za oceno ustavnosti pravnih aktov, sedaj daje možnost sodišču, da pri odločanju, če meni, da je del zakona protiustaven, prekine postopek. Jaz verjamem, da je to vse narejeno zaradi tega, da se prepreči možnost, da bi nekdo obsojen na podlagi protiustavnega zakona ali karkoli. Se pa bojim, pa ne vem, če prav razmišljam, da bi lahko posamezni sodnik, ki nekako noče soditi o nekaterih zadevah, se poslužil tudi tega mehanizma in s tem ustavil nek postopek, čeprav morda ve, da to ni protiustavna zadeva. V glavi imam zadevo iz lanskega leta. Jasno se je videlo, da nekatera sodišča nekaterih zadev enostavno nočejo prepustiti pred sodišče, recimo zadev vojnega hudodelstva, celo predhodni postopek. Glede tega vojnega hudodelstva so tudi posamezni pravniki razlagali, da je to v nasprotju z mednarodnimi ratificiranimi pogodbami, glede na to, kdaj so bile te pogodbe ratificirane in uvedene. In so še taki primeri. Mislim, da je bil primer Kosovel pred leti na Primorskem, kjer se je sodišče po mojem mnenju, pa tudi še po kakšnem mnenju, poslužilo absurdnih obrazložitev, da ga je zavrglo, da ga je razsodilo proti tistemu, ki je vlagal sodbo. Potem ta pohorska zadeva, Rajšp na Pohorju in tako naprej. Enostavno se del sodstva po mojem mnenju čuti dolžnega, da varuje moralni temelj določenega ideološko političnega bloka, ki pač korenini na bivšem sistemu, bivšem režimu. Ne vem, zdi se mi, da bi se takšna zadeva lahko tudi, če je preširoka možnost, da bo vsako sodišče ali vsak sodnik, ne vem, kako to gre, lahko tako zadevo na nek način uporabil in s tem blokiral sodni postopek, da bi se lahko tudi zlorabljala. In bi na podlagi tega Slovenija spet prišla pri strasbourškem sodišču do ponovnih primerov nepravočasnega razsojanja o zadevah. Ne vem, morda je moje razmišljanje popolnoma napačno, vendar se mi je ta dilema sprožila in jo tukaj javno postavljam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Seznam prijavljenih razpravljavcev je izčrpan. Želi besedo gospod minister? [[Ne.]] Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne in s tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 9. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ROMSKI SKUPNOSTI V REPUBLIKI SLOVENIJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predstavnika Vlade ni. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo in pripravil pisno poročilo. Izvolite gospod dr. Gantar.
Gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Mislim, ker je ta program šel danes precej hitreje, da bi se morali pozanimati, ali je predstavnik Vlade kje v bližini ali misli priti. Če pride v doglednem času nekaj minut, deset, bi predlagal, da prekinemo to sejo in počakamo na predstavnika vlade. Mislim, da mora pojasniti svoja stališča in pogled na ta zakon. To ni kakršenkoli zakon, zato bi predlagal, da najprej daste 5 minut odmora, da preverimo, ali predstavnik Vlade prihaja, kdaj bo prišel. Sicer pa, če ne bo prišel, pa je to kar resen problem. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Gantar. Se strinjam in obenem sem tudi obveščen, da bo v dobri minuti tukaj. Zato prekinjam za 5 minut sejo Državnega zbora oziroma to točko in bomo nadaljevali.
Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda in besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim gospod mag. Baluh - direktor Urada Vlade Republike Slovenije za narodnosti, imate besedo.
Lep dober dan, spoštovani poslanci in poslanke. Danes je pred nami zakon o romski skupnosti, ki bo na nek način izpolnitev ene temeljnih, demokratičnih načel političnega sistema in spoštovanja človekovih pravic ter temeljnih svoboščin in seveda jamstvo za uresničevanje teh pravic in svoboščin. Med te pravice štejemo: enakost pred zakonom, izražanje narodne pripadnosti, pravica do uporabe svojega jezika in pisave, prepoved spodbujanja k neenakopravnosti in nestrpnosti, prepoved spodbujanja k nasilju in vojni ter posebne pravice manjšin, ki se izražajo v pluralizmu ter temeljna načela medsebojne strpnosti in razumevanja med ljudmi. Zakon, ki je pred nami bo izpolnil nekatere pravne praznine, ki so bile v Republiki Sloveniji od leta 1990, ko je Slovenija sprejela izjavo o dobrih namenih ter tudi izpolnitev temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije ter 65. člena Ustave Republike Slovenije. Romska skupnost v Republiki Sloveniji bo s tem zakonom dobila pravnoformalni status, ki bo urejal različna področja in bo hkrati pomenil tudi zapolnitev mednarodnih konvencij, ki jih je Republika Slovenija podpisala. Pri tem imam v mislih okvirno konvencijo o varstvu narodnih manjšin ter evropsko listino o regionalnih in manjšinskih jezikih, kjer se romska skupnost tudi specifično izraža oziroma je opredeljena namembnost obeh konvencij v povezavi z njimi. Pri pripravi zakona je Urad za narodnosti povabil različne družbene in tudi politične akterje in suma sumarum dobil 46 različnih stališč, mnenj in predlogov. Naj ob tem izpostavim tudi to, da je pri tem sodelovala tudi romska skupnost v pravni osebi Zveze Romov Slovenije, ki je dejansko tudi zastopnica vseh Romov v Republiki. Naj izpostavim tudi dejstvo, da je Republika Slovenija s tem zakonom in z zapolnitvijo pravne praznine tudi prva država v Evropski uniji, ki bo dobila tudi zakon o romski skupnosti in bo na nek način tudi svetilnik za vse ostale države, ki imajo to področje tako ali drugače urejeno. Mislim pa, da nobena država nima tako specifično urejenega, kot ga ima Republika Slovenija. Treba se je zavedati, da romska skupnost nima položaja klasične narodne manjšine, kot jo poznamo tudi v ustavi, ampak gre za posebno skupnost ali manjšino, etnično skupnost, ki ima posebne antropološke, etnične in kulturne različnosti. Pri tem imam v mislih jezik, kulturo in zgodovino. Tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije jo pojmuje kot posebno romsko etnično skupnost, živečo v Republiki Sloveniji. Gre za zagotovitev posebnega varstva, ki je v pravni teoriji znano kot tako imenovana pozitivna diskriminacija ali pozitivno varstvo. To pomeni, da pri urejanju posebnega položaja in posebnih pravic romske skupnosti zakonodajalec ni omejen z načelom enakosti, ki mu pri urejanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin prepoveduje vsako diskriminacijo, ki bi temeljila na narodnosti, rasi ali drugih okoliščinah, kot je to tudi določeno v 14. členu ustave. Zakon o romski skupnosti ureja položaj vseh Romov v Republiki Sloveniji in izpolnjuje določbo 65. člena ustave. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo [[poročilo ste prejeli]] . Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Ivan Jelen bo podal stališče Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, gospod predstavnik Vlade Republike Slovenije! Poslanska skupina DeSUS podpira tako načelo enakega obravnavanja pravic vseh državljank in državljanov kot tudi načelo uveljavljanja in uresničevanja posebnih pravic narodnostnih manjšin ter posebnih skupin, med katere lahko uvrstimo tudi romsko skupnost. Nikakor ne moremo zanikati, da Romi predvsem zaradi zgodovinskih okoliščin in odklanjanja večinskega prebivalstva živijo v neugodnih socialnih razmerah in so še vedno marginalizirani ter izpostavljeni predsodkom. Slednje kažejo tudi izsledki številnih študij in javnomnenjskih raziskav, ki potrjujejo domneve o močni socialni distanci do pripadnikov romske skupnosti in prevladujočem stereotipnem dojemanju značilnosti romske populacije. Zato je naša poslanska skupina trdno prepričana, da je romski skupnosti kot posebni skupini v naši državi potrebno nuditi posebno varstvo na področju odprave predsodkov, preprečevanja diskriminacije na področju izobraževanja, zaposlovanja in tudi participacije romske skupnosti. Država in celotna družba jim mora zagotoviti možnost vključevanja v družbeno življenje. V Republiki Sloveniji so bili sprejeti številni dokumenti, predpisi, programi in usmeritve, katerih vsebinska podlaga so varstvo človekovih pravic in manjšin, spoštovanje raznolikosti, odprava diskriminacije ter preprečevanje nestrpnosti. Tako so posebne pravice romske skupnosti kot posebne etične skupnosti že zagotovljene v področni zakonodaji. Ob obravnavanju tega predloga zakona pa se v naši poslanski skupini porajajo vprašanja, ali je poseben romski zakon, ki naj bi nekako celovito in načelno uredil položaj in posebne pravice te skupnosti, sploh potreben. Poslanci DeSUS-a nikakor ne nasprotujemo krovnemu zakonu, kljub temu, da dvomimo, da bi na podlagi takšnega zakona bilo romsko vprašanje rešeno. Menimo, da so spravice in položaj te skupnosti ustrezno urejene v področni zakonodaji ter da jih je potrebno dosledno spoštovati in uresničevati. Kot sem že omenil, naša poslanska skupina sami ideje krovnega romskega zakona kot takega ne nasprotuje, so pa bila naša mnenja deljena glede vsebine predlaganega zakona, saj smo pričakovali večjo dorečenost predlaganega zakona ter tudi upoštevanje različnosti posameznih romskih skupin med samo posebno romsko skupnostjo. Glede na to, da predlog ne sledi omenjenemu, je prišlo do razhajanj mnenj že med samimi Romi. Tako na primer že sedaj novoustanovljena zveza romskih skupnosti Slovenije, Bele krajine, Dolenjske, zahteva da se obravnavani predlog umakne iz nadaljnje zakonodajne procedure. In če se z vsebino takšnega krovnega zakona, ki naj bi načelno uredil pravice romske skupnosti, ne strinjajo niti Romi sami, potem se sprašujem, čemu naj bi takšen zakon sploh služil. Kljub temu, da naj bi po predlagateljevih besedah ta krovni zakon splošno opredelil in oblikoval posebne pravice, ki jih uživa romska skupnost v Republiki Sloveniji, ne da bi podrobno vključil vse posebne pravice, v naši poslanski skupini ocenjujemo, da je predlog zakona presplošen in preveč deklaratoren. Poleg tega tudi ne vključuje rešitve vprašanja avtohtonosti, kar smatramo za pomembno pomanjkljivost. Besedilo predloga zakona se je pripravljalo daljše obdobje in po posplošenem postopku vložilo v zakonodajno proceduro relativno hitro po tragičnem dogodku v Ambrusu. Glede tako pogojene naglice sprejema zakona zaradi primera Strojan, pa smo v naši poslanski skupini skeptični, saj menimo, da do takšnih primerov ne bi prihajalo, če bi država in tudi lokalne skupnosti udejanjale določila glede priznavanja posebnih pravic romskih skupnosti tistih 12-ih zakonov, ki že dalj časa v Republiki Sloveniji veljajo. Mnenja v naši poslanski skupini so glede na povedano deljena in zato bo vsak poslanec Poslanske skupine DeSUS o Predlogu zakona o romski skupnosti glasoval po svoji vesti.
Hvale lepa. Gospa Maria Pozsonec bo podala stališče Narodne skupnosti. Izvolite.
Spoštovani! Romska skupnost v Republiki Sloveniji nima položaja klasične narodne manjšine, gre za posebno skupnost ali manjšino, ki ima posebne antropološke, etnične in kulturne značilnosti, torej svoj jezik, kulturo, zgodovino. Pravna podlaga za urejanje položaja romske skupnosti v Republiki Sloveniji je v 65. členu Ustave, ki določa, da položaj in posebne pravice romske skupnosti, ki živi v Sloveniji, ureja zakon. S tem so bili postavljeni pravni temelji za zaščitne ukrepe, hkrati pa nakazano dejstvo, da Romov zaradi njihove posebnosti ni mogoče enačiti s položajem italijanske in madžarske narodne skupnosti v Sloveniji. Predlog zakona tako ureja položaj in posebne pravice romske skupnosti, odgovornost državnih organov in organov samoupravnih lokalnih skupnosti za njihovo izvajanje ter organiziranost romske skupnosti za uresničevanje njihovih pravic in dolžnosti. Opredeljuje in določa posebne pravice romske skupnosti, torej tiste pravice, ki jih je ta skupnost deležna poleg individualnih, ki veljajo za vse državljane Republike Slovenije enako. Gre torej za pozitivno varstvo manjšin, za tako imenovano pozitivno diskriminacijo. Za uresničevanje posebnih pravic Romov so odgovorna resorna ministrstva, drugi državni organi, organi samoupravnih lokalnih skupnosti, za usklajevanje te dejavnosti pa Vlada imenuje posebno delovno telo. Predlog zakona ne ureja podrobno vaseh posebnih pravic, saj so te urejene že v področni zakonodaji, ki je izrednega pomena, saj se izvaja na terenu, torej tam, kjer je njen učinek najbolj potreben. Ocenjujem za pozitivno, da je končno zagledal luč sveta zakon o romski skupnosti, a menim, da je nekaj let prepozno. Romsko vprašanje je občutljivo področje. Potrebno bi bilo prestopiti tisočletja zamude, kar pa ne gre kar čez noč. Vredno se je pa potruditi, kajti na ta način bomo ohranili veliko vrednost za civilizacijo in naredimo tudi nekaj za sočloveka. Romi bi morali na primer pridobiti dobro utečene navade, za kar pa je potreben čas in potrebna odgovornost. Torej Romi bi po mojem mnenju najprej potrebovali delo. Omogočiti bi jim bilo potrebno takšne bivalne razmere, kot se spodobijo za današnji čas. Kjer je to mogoče, jih je potrebno vključiti v kolektiv, prav tako je potrebno na vseh področjih izkoreniniti diskriminacijo, s katero se še danes srečujemo. Na primer, dva delavca, ki res dobro delata, sta prejela le 60% plače, ki so jo za enako delo prejeli drugi. Mislim, da je to diskriminacija najhujše oblike. Pri čim hitrejši socializaciji igrajo veliko vlogo vzgojne ustanove, vrtci in šole. V Dolgi vasi je vrtec za romske otroke in za otroke iz vasi. Zelo lepo sodelujejo in zelo lepo se imajo otroci skupaj, ne pride jim na pamet, da bi se ločevali. Otroci zato začutijo in pozitivno reagirajo za skrb, ljubezen ter tako s samozavestjo gledajo v prihodnost. Kakor sem rekla, pri nas živi številčna romska skupnost v sožitju z vaščani. Vse probleme uspemo sporazumno rešiti, le potreben je pravilen pristop, skrb širše lokalne skupnosti, torej države in občine, in ponujena topla človeška roka. Mislim, da se bodo sedaj stvari lažje rešljive, ker menim, da na uradu je tudi odgovoren človek, ki ima pravilen odnos do vseh teh problemov.
Hvala lepa. Poslanka Eva Irgl bo podala stališče Poslanske skupine SDS.
Najlepša hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod Baluh iz Urada za narodnosti, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V Slovenski demokratski stranki bomo podprli zakon o romski skupnosti, ki ga je pripravil Urad za narodnosti pri Vladi Republike Slovenije in ga podpirata tako Zveza Romov Slovenije kot Forum romskih svetnikov. Veseli nas, da bomo kot prva država izmed članic EU to področje uredili na celovit in transparenten način. Kot veste, ostale države to področje urejajo bodisi v okviru svojih ustav, bodisi v področnih zakonih, nekatere tudi v skupnem manjšinskem zakonu oziroma skozi posebne projekte. Urejanje pravnega položaja Romov oziroma romske skupnosti, ki nima položaja klasične manjšine, se je začelo leto 1989, takrat ko je bila z ustavnimi amandmaji sprejeta določba, da je potrebno pravni položaj Romov urediti z zakonom. Danes se prav ta romska vprašanja rešujejo znotraj 12 področnih zakonov, ki pa le delno urejajo omenjeno problematiko. Želela bi najprej poudariti, da se je že leta 1995 pokazala težnja po krovnem romskem zakonu, vendar pa takratna vladajoča koalicija ni zbrala dovolj neke politične volje, pa tudi poguma, če hočete, da bi to področje uredila na takšen način. V Slovenski demokratski stranki menimo, da bi pravočasno sprejetje takšnega romskega zakona lahko pripeljalo tudi do zajezitve nekaterih dogodkov, ki smo jim bili priča pred meseci in ki so jih nekateri še načrtno podpihovali in podžigali samo zato, da bi pač metali slabo luč na vlado, predvsem pa na vse tiste, ki so bili vpeti v reševanje teh problemov. Bili so več kot očitni tudi različni poskusi in scenariji, da bi na tem primeru povzročili nek splošen kaos v državi, s tem zamajali vladno koalicijo in se potem seveda lahko pokazali kot edini možni rešitelji te države. Zakon, ki ga imamo danes v obravnavi pred seboj, v prvi vrsti ureja položaj romske skupnosti v Republiki Sloveniji, njihove posebne pravice, organiziranost, predvsem pa ustvarja razmere za boljšo komunikacijo med Romi in državnimi ter lokalnimi organi. To se kaže predvsem z ustanovitvijo Sveta romske skupnosti Republike Slovenije, ki predstavlja interese Romov v razmerju do državnih organov. Državni in lokalni organi si morajo, tudi preden karkoli sprejmejo v zvezi s položajem Romovo, zagotoviti predhodno mnenje romske skupnosti. Glede na zadnje dohodke, ki sem jih že v začetku omenila, povezane z romsko problematiko, bo to vsekakor dobrodošla sprememba oziroma korak naprej, saj smo prepričani, da bo zaradi tega zagotovljena bistveno boljša komunikacija med vsemi tremi akterji; torej: lokalno skupnostjo, državo in Romi. Romski skupnosti kot posebni etnični skupnosti, ki ima svojo kulturo, jezik, način življenja, se mora poleg splošnih pravic, ki veljajo za vse državljane Republike Slovenije, zagotoviti tudi tako imenovane posebne pravice kot načelo pozitivne diskriminacije, ki pa ni omejena z načelom enakosti. Romska skupnost kot manjšinska skupnosti mora in lahko ohrani svoje etnične značilnosti samo tako, da ji večinski narod zagotovi posebne pravice, ki pa bi po našem mnenju morale biti zapisane tudi skupaj z dolžnostmi, ki bi jih morali Romi udejanjati tako, kot jih morajo udejanjati oziroma jih mora udejanjiti večinsko prebivalstvo. Kot sem že enkrat dejala, vsaka pravica na eni strani namreč predstavlja dolžnost na drugi. Romi se morajo začeti zavedati, da imajo tudi dolžnosti, takšne, kot jih slovenska zakonodaja nalaga vsem državljankam in državljanom Republike Slovenije. Tukaj Romi ne morejo in ne smejo biti v nikakršnem primeru posebnost. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo kako pomembna in občutljiva je problematika, ki jo obravnavamo. Zavedamo se, da je potrebno to področje urediti, česar pa zagotovo ne bomo mogli doseči brez postopne in zanesljive integracije Romov v družbeno okolje, kateremu pripadajo. Še več pozornosti bi seveda bilo za to potrebno nameniti vzgojno-izobraževalnemu področju, kajti le izobrazba in spremenjen sistem vrednot lahko pripomoreta k večji socializaciji Romov in s tem posledično tudi k zmanjševanju razlik med večinskim in romskim prebivalstvom. Zavedamo se tudi, da je problem sobivanja med večinskim prebivalstvom in Romi velik in zato kliče po tem, da to področje uredimo tudi s primernejšo pravno podlago, kar Zakon o romski skupnosti vsekakor je. Zato ga bomo v Slovenski demokratski stranki tudi podprli. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata bo podala stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala. Spoštovani gospod direktor vladnega urada, spoštovane poslanke in poslanci! Ob krovnem zakonu o romski skupnosti so se poslankam in poslancem Poslanske skupine Socialnih demokratov zastavljala številna vprašanja; bilo jih je več, kot je odgovorov. Zato smo imeli veliko pripomb in soglašali smo s številnimi pripombami, zapisanimi v mnenju Zakonodajno-pravne službe. Pričakovali smo, da bodo dopolnila nekatere pripombe in vprašanja odpravila, vendar žal iz dopolnjenega predloga krovnega zakona tega ni mogoče ugotoviti. Zato za Poslansko skupino Socialnih demokratov ni temeljno vprašanje, ali je poseben krovni zakon o romski skupnosti potreben ali je dovolj zakonska podlaga v 12 posebnih zakonih. Tega vprašanja tudi ne povezujemo z vprašanjem ali pomisleki o tem, ali je treba za urejanje posebnih pravic zagotoviti zakonsko podlago. In prav zato tudi predlaganemu zakonu ne bomo nasprotovali. Drugič. Če urejamo v zakonu poseben položaj in pravice romske skupnosti, potem mora biti pri vsebini zakona, pri njegovem nastajanju romska skupnost subjekt. Zato je po našem mnenju treba upoštevati stališča, pripombe in mnenja romske skupnosti. Zakon določa reprezentativnega sogovornika državi, torej vladi, vseeno pa je treba upoštevati čim več glasov romske skupnosti. Če je Zveza romske skupnosti zakon soglasno podprla, pa nekaterih pomislekov in pripomb Foruma romskih svetnikov ni bilo mogoče preslišati, prav tako ne Zveze romskih skupnosti v Sloveniji, Bele krajine in Dolenjske, podprte z več sto podpisi. Zagotovo bi bilo zakonu, predvsem pa romski skupnosti v korist, če bi bila seznanjena z vsebino zakona. Če bi bila vsebina ustrezno predstavljena, bi bila večja tudi stopnja zaupanja in zaupanje v to, da zakon kaj pozitivnega prinaša, tudi močnejše. Tretjič. Zakon bi moral dopuščati možnost različnega urejanja podobnih vprašanj. Položaj Romov je v različnih delih Slovenije namreč različen. Stopnja njihove integracije v okolje je različna. Tudi bivanjske razmere niso enake. Zato smo sprejeli mnenje Zakonodajno-pravne službe kot zelo utemeljeno in v tem kontekstu tudi razumemo, da je treba izraz romsko naselje definirati, če pristanemo na tezo, da imajo ta naselja neko specifiko. Če pa sprejmemo tezo, da romsko naselje nima nobenih posebnosti oziroma specifik, potem pa bi bilo po našem mnenju treba veliko sredstev in časa, da se razmere uredijo, dotlej pa bi bilo treba sprejeti neke prehodne določbe, ki bi urejanje prostorske problematike urejale tako, da ne bi bilo to urejanje prepuščeno bolj ali manj razumevajočemu okolju. Četrtič. Največji del zakona, skoraj tri četrtine, govori o oblikovanju različnih organov romske skupnosti. Seveda si v Poslanski skupini Socialnih demokratov želimo, da bi romska skupnost imela od tega koristi. Smo pa imeli kar nekaj pripomb na sistem volitev oziroma imenovanj v ta predstavniška telesa. Pri tem je najpomembneje, koliko bo romska skupnost lahko sodelovala pri oblikovanju in vsebini različnih programov, ki jih sicer sprejema vlada. Urejanje posebnih pravic romske skupnosti bo namreč še vedno ostalo v 12-ih področnih zakonih, v katerih bi morali imeti jasno zastavljene cilje in za katere bi bilo prav, pa meni tudi predlagatelj, da jih bo treba dopolniti. In dovolite, da za konec preberem iz sestavka velike poznavalke Romov dr. Vere Klopčič, ki je na posvetu rekla tako: "Postopoma in le v nekaterih segmentih se spreminja pristop večinske družbe do enakopravnega partnerstva in prav bi bilo, da pri prevzemanju skupne odgovornosti za razvoj ne bi samo iskali krivde za konflikte in nesoglasja zgolj na strani ene ali druge skupnosti." Hvala.
Hvala tudi vam. Jaz nočem poslancev preganjati k hitrosti njihovega govorjenja, ampak pravila, ki ste jih oziroma smo jih skupaj določili, omejujejo časovno, in prosim, če se te omejitve držite vsi skupaj. Hvala. Besedo ima poslanec Jožef Školč v predstavitvi stališča Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Tudi v naši poslanski skupini smo z mešanimi občutki sprejeli rešitve, ki jih prinaša ta zakon. Vnaprej lahko rečem, da mu ne bomo nasprotovali in da bomo poskušali skozi te procedure in tudi skozi morebitne druge diskusije pripeljati tudi do še kakšnih novih rešitev, ki bi položaj romske skupnosti oziroma zakonite okvire za urejanje položaja romske skupnosti v Sloveniji izboljšali. S tega vidika je predlog, ki ga imamo pred sabo, več od tega, kar je vlada oziroma njeni predstavniki - ker so sicer demonstrirali, ko je šlo za vprašanje Romov. Spomnite se marsikatere hujskaške izjave s strani ljudi, ki danes sestavljajo vladajočo koalicijo, in s tega vidika je to zagotovo boljše, da prihajamo v parlament in da se pogovarjamo o možnih rešitvah. Zagotovo pa ta predlog prinaša bistveno manj, kot bi lahko prinesel. In prinaša bistveno manj rešitev ravno na tistih področjih, kjer Romi opozarjajo, da so težave. Tu se pridružujemo opombam, ki jih ima Zakonodajno-pravna služba, da določene stvari niso dovolj natančno definirane; ne kaj je romsko naselje, ne kakšen je kriterij reprezentativnosti za te organizacije, ki Rome zastopajo, niti ne, kaj bi pomenila določba, kaj je dalj časa trajajoče motenje javnega reda in miru. Predvsem bi rad opozoril, da smo v razpravi na matičnem odboru bili deležni kar, lahko rečem, šovinistične razlage, kaj to romsko naselje je. Tudi ta določba, če ostane z utemeljitvijo, ki smo jo tam slišali, in pa tudi ta druga določba o dalj časa trajajočem motenju, pripisuje romski skupnosti nekaj, česar sicer ne bi smela pripisovati. Zakon je zagotovo dober v tem, ker pač prinaša reševanje statusa tako Sveta romske skupnosti kot Zveze Romov. Na ta način odpravlja, bom rekel, vprašanje, kdo je zakoniti zastopnik in na kakšen način se lahko ti problemi rešujejo. Zagotovo pa ni res, da odpravlja neko pravno praznino, ki naj bi bila na osnovi določbe ustave, češ da se položaj romske skupnosti ureja z zakonom. Tu le velja povedati, da je veliko vprašanj že bilo razrešeno z različnimi zakoni. Ta zakon prinaša nekaj novosti, za katere sem rekel, da so skromne, ampak kljub vsemu pomembne. Ne vzpostavlja pa nečesa čisto od nič. In še za konec naj rečem, da me v teh mnenjih moti tudi pokroviteljski odnos, ki ga čutimo do Romov, češ, Romi se morajo spremeniti tako ali drugače, Romi so dolžni storiti to ali ono. V tem prostoru se moramo predvsem spraševati, kakšne zakone lahko sprejme Državni zbor, kakšne predpise lahko sprejmejo državni organi; skratka, kakšne so obveze države do reševanja tega problema, ne pa, kakšni morajo biti Romi, da bi bili komu všeč. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Poslanka Marjetka Uhan bo podala stališče Poslanske skupine Nova Slovenija.
Pozdravljeni vsi, ki spremljate sprejemanje zakona o romski skupnosti, ki ga je v proceduro vložila Vlada Republike Slovenije. Zakon je nastal na osnovi listine o dobrih namenih, pa potrjenih dokumentih s strani Slovenije, kot sta Konvencija o varstvu narodnih manjšin in Evropske listine o regionalnih in manjšinskih jezikih in navsezadnje na osnovi slovenske ustave, kjer se je zapisalo, da položaj in posebne pravice romske skupnosti ureja zakon. Zakon je res ohlapen, pa vendar je osnova za urejanje položaja Romov v Sloveniji, četudi je že do sedaj romska skupnost v Sloveniji obravnavana v področni zakonodaji. V 12 zakonih je omenjena romska skupnost in njene posebne pravice, hkrati je treba povedati zaradi javnosti, da vsa slovenska zakonodaja velja za vse državljane, tudi za pripadnike romske skupnosti, ker se velikokrat sliši, da za njih zakoni ne veljajo. Seveda veljajo, le dosledno se ne izvajajo. Vendar je nesmiselno posploševati, ker vemo, da tako nekateri Romi kot tudi drugi državljani kršijo zakone. Govoriti, da ne rabimo zakona, tudi to je lahko na mestu, ker dejansko bi se že z dosedanjo zakonodajo lahko vse uredilo, pa vendar se ni. Ne moremo si zatiskati oči, ker v tem trenutku kljub vsem zakonskim dejstvom razmere niso zadovoljive tako na področju organiziranosti Romov kot izobraževanja, zaposlovanja, bivanjskih razmer, kot navsezadnje tudi odnosu med njimi in drugimi državljani, posebno pa so velike razlike med njimi samimi. V Republiki Sloveniji v tem trenutku živijo še vedno določene romske skupine v nevrednem položaju, kar se tiče bivalnih in drugih razmer, hkrati pa tudi ljudje, zlasti tisti, ki živijo v njihovi okolici. In če je enim v Sloveniji samoumevno, da hodijo v šole, se izobražujejo, se zaposlijo, drugim še vedno ni to povsem jasno in jim je potrebno pomagati, da prebrodijo tudi to oviro, tako sami kot drugi ljudje. Zveza Romov Slovenije, svetniški forum podpirajo zakon, ker menijo, da bo predvsem njim koristil, medtem ko mu nasprotujejo Romi z Dolenjske in Bele krajine. Kritika je na odborih letela s strani nekaterih njihovih predstavnikov, češ da ne vedo, kaj prinaša zakon, da ga ne potrebujejo, da niso seznanjeni z vsebino in navsezadnje so nezadovoljni tudi s krovno organizacijo. Medtem ko je svetnik z Dolenjske zagovarjal zakon in je imel pozitivno mnenje do zakona. V Novi Sloveniji bomo vladni predlog zakona podprli, ker daje osnovo za urejanje položaja in zagotavlja posebne pravice romske skupnosti v Republiki Sloveniji, odgovornost državnih organov in organov lokalnih skupnosti za njihovo izvajanje ter organiziranost romske skupnosti za uresničevanje njihovih pravic in dolžnosti. Navsezadnje tudi zato, da imata država in lokalna skupnost kompetentnega sogovornika. Torej v Novi Sloveniji podpiramo zakon, ki je neke vrste osnova za zagotovitev pogojev za umestitev romskih naselij v prostor, njihovo organiziranost na lokalni in državni ravni, okvir za izobraževanje in zaposlovanje in to je tudi osnova za vključevanje v družbo, v sprejetost in enako obravnavanje. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Poslanec Marjan Drofenik bo postal stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani direktor vladnega urada za narodnosti, poslanske in poslanci. Podajam mnenje na točko v okviru Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo, da je ureditev položaja in pravic v zakonu pravzaprav nujna glede na to, da k temu državo zavezujejo nekateri temeljni dokumenti: Temeljna ustavna listina o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije, Ustava v 65. členu, Okvirna konvencija o varstvu narodnih manjšin, ki smo jo ratificirali leta 1998, in Evropska listina o regionalnih in manjšinskih jezikih, ratificirana v letu 2000. Zakon je potrebno sprejeti tudi zaradi vse večjega nezadovoljstva pripadnikov romske skupnosti in večinskega prebivalstva z neurejenostjo določenih področij, na kar prizadete občine in župani že dolgo opozarjajo. Upoštevati je potrebno namreč, da je romska skupnost prisotna na določenih delih ozemlja današnje Republike Slovenije že stoletja in da gre za skupnost, za katero je značilno, da je na tem ozemlju zgodovinsko naseljena. Lahko govorimo o zaokroženih območjih poselitve v Prekmurju, na Dolenskem, v Beli krajini in Posavju. Lahko ugotovimo, da je, tako kot je slikovita naseljenost romskih skupnosti, slikovita in zapletena tudi problematika in različne so tudi potrebe, ki se razlikujejo od naselja do naselja, od občine do občine. Pri oblikovanju zakona se nam zdi zelo pomembno, da so vsi, ki jih problematika zadeva, imeli možnost predlagali in sooblikovati predlog zakona ter da so upoštevani vsi temeljni dokumenti. Po našem mnenju je potrebno upoštevati, da gre za priznanje posebnih pravic na podlagi ustave neki specifični družbeni skupini, to je romski skupnosti, torej gre v bistvu za pozitivno diskriminacijo. Pri tem ni odveč opozoriti, da se morajo predvsem sami člani romskih skupnosti zavedati te potrebe in si tudi sami prizadevati za ustrezno integracijo v družbo. Kot vemo, je urad pri pripravi predloga zakona upošteval mnenja in predloge, zbral 46 različnih stališč, mnenj in predlogov s strani različnih institucij, Zveze Romov Slovenije, različnih oddelkov fakultet, civilnih organizacij ter primerjal rešitve z evropskimi primerljivimi standardi. Kot vemo, Zveza Romov predlog zakona v celoti podpira, prav tako podpira predlog zakon tudi Forum romskih svetnikov, medtem pa so bili predstavniki zveze romskih skupnosti v Sloveniji - Dolenjska, Bela krajina - mnenja, da bi bilo potrebno zakonodajni postopek prekiniti, saj vsi Romi niso imeli priložnosti, da bi se izrekli o posameznih rešitvah. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da se je potrebno pri oblikovanju zakona zavedati tudi dejstva, da v Evropi trenutno ni nobene države, ki bi na kakršenkoli način celovito zakonsko urejala položaj romske skupnosti, poleg tega se morajo tudi člani romskih skupnosti zavedati, da imajo tudi oni dolžnosti do države in v odnosu do večinskega naroda. V zakonu se nam zdi zelo pomembno dovolj pregledno natančno razmejiti pristojnosti med državne organe in organe lokalnih skupnosti, podpiramo pa novost, da se vlada zaveže, da določene konkretne rešitve predstavi tudi v Državnem zboru. Pri sprejemanju zakona je potrebno upoštevati in se zavedati, da se bo morala romska tematika še naprej urejevati tudi v področnih predpisih, krovni zakon samo vzpostavi osnove. Zdi se nam, da je v zakonu pravilno opredeljena in konkretno določena prostorska ureditev bivalnih pogojev in ureditev sodelovanja romskih skupnosti na lokalni in državni ravni. Zdi se nam pravilno, da se glede financiranja odpravijo v preteklosti očitane nepravilnosti in se zagotovi financiranje vseh romskih društev in zvez enakopravno. Z zakonom bo postavljen tudi eden najpomembnejših temeljnih pogojev za uspešno vključevanje Romov v družbeno življenje, to je predvsem v izobraževanje in zgodnje vključevanje romskih otrok v predšolsko vzgojo. Ob upoštevanju dopolnil treh poslanskih skupin, matičnega odbora in nekaterih pripomb Zakonodajno-pravne službe [[...]]
Prosim, da zaključite.
[[...]]se nam zdi zakon primeren in ga podpiramo.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo podal poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Zakon o, kot ga imenujete, romski skupnosti nikakor dokončno ne rešuje ciganskega vprašanja v naši državi, zato ga v Slovenski nacionalni stranki nikakor ne bomo podprli. Zakon, kot smo ga predlagali v Slovenski nacionalni stranki, se nam je zdel najbolj pravičen, tako do Ciganov kot do državljanov Republike Slovenije. Če mi boste odgovorili na eno vprašanje, zakaj je nek Cigan v Republiki Sloveniji več vreden oziroma vreden večjih pravic kot jaz ali pa katerikoli drug državljan ali državljanka Republike Slovenije, bom zelo srečen in hvaležen za ta vaš odgovor. Danes sem slišal tu kar nekaj besed o pozitivni diskriminaciji. Pozivam Vlado Republike Slovenije, če je pozitivna diskriminacija tista, ki nas vodi, da moramo dajati Ciganom posebne pravice, da do naslednjega branja, se pravi, do tretjega branja zakona, pripravi člen ali pa amandmira katerega izmed členov v tem zakonu, ki bo Ciganom dajal brezplačno stavbno namembnost, sto kvadratov stanovanjske hiše, avto po njihovi želji, izvzeti naj bodo iz Kazenskega zakonika Republike Slovenije ali pa celo še iz Ustave Republike Slovenije. Takrat jih bomo dejansko pozitivno diskriminirali in jim bomo dali to, kar si danes jemljejo sami. Res bom hvaležen, če mi boste znali povedati, zakaj so ti ljudje več vredni kot katerikoli drug državljan ali državljanka Republike Slovenije. Po zadnjem popisu prebivalstva se je za pripadnike romske skupnosti opredelilo 3.246 prebivalcev Republike Slovenije. Bojim se, da če jim bomo dali še in še pravic, bo pri naslednjem popisu to število drastično naraslo. Zadnji primer, ki se je zgodil v Republiki Sloveniji, tako razvpita družina Strojan, do današnjega dne po odgovoru Ministrstva za notranje zadeve je država, Republika Slovenija, potrošila na njihovih selitvah, preselitvah, zagotavljanju prostora, tople vode, hrane, obleke in še česa 300 milijonov slovenskih tolarjev! Ali mi lahko kdo navede priimek slovenske družine, za katero smo v tej državi potrošili enako, približno ali pa več denarja? Mislim, da ne. Ampak mi jim dajemo še, še in še dodatnih pravic. Pa kaj jim naj še damo?! Glede na to, da se je država že v letu 1995 in po sklepih vlade leta 2004 trudila, da bi se ti ljudje asimilirali, in jim ponudila določene ugodnosti pri zaposlovanju in šolanju, sta se na razpis za neko delovno mesto, kjer je bilo razpisanih 45 delovnih mest, prijavila dva Cigana, eden je celo prišel na razgovor, pa dela potem ni sprejel, ker je bila plača prenizka in je ugotovil, da sam med tednom zasluži več, kot da bi redno delal osem ur. Če je to način asimilacije, pa ti ljudje je nočejo sprejeti. Ti ljudje nočejo asimilacije! Nanj kot 9% Ciganov ima željo po šolanju, osnovnem šolanju, da ne bi kdo mislil, da želijo na fakultete. Po osnovnem šolanju manj kot 9%! Mi jih pa dajemo še pravice, še ugodnosti, pozitivno jih želimo diskriminirati. Ne nazadnje za tiste, ki ne veste, Krištof Kolumb, ki je odkril Ameriko, je bil pripadnik enega izmed ciganskih plemen, pa se ne spomnim, da mu daje kdorkoli kakšne drugačne, večje, boljše pravice kot to, da je odkril Ameriko. Ne, v Sloveniji pa se gremo razsvetljenstvo, demokracijo in še ne vem kaj, in sprejemamo zakon, ki ga nihče v Evropi nima. Še enkrat bom poudaril: povejte mi slovensko družino - verjamem, da 25 članov nima nobena slovenska družina - na kateri je ta država potrošila 300 milijonov starih slovenskih tolarjev in pri tem so bili še pripadniki te slovenske družine oproščeni kaznivih dejanj, kot je spolni napad na mladoletno osebo in pa posilstvo. Dajte mi povedati! Pri naslednjem popisu bo ta številka drastično narasla, zato ker se enostavno, v kolikor ta zakon sprejmemo, v tej državi splača biti Cigan. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, mag. Potrata.
Hvala. Gospod podpredsednik! Vem, da ste kot predsedujoči tisti, ki razlagate poslovnik, ampak iz dosedanjega vašega dela ni pričakovati, da bi opozorili svojega poslanskega kolega na to, da razpravljamo o zakonu o romski skupnosti. In ker je romska skupnost tudi omenjena v ustavi, bi bilo prav, da kot predsedujoči zagotovite, da razpravljamo o zakonu, ki je predmet dnevnega reda, ne pa o nečem, kar je mimo tega. Jaz sem gospodu Zagorcu že na seji odbora za notranjo politiko priporočila, [[...]]
Gospa Potrata, razumel sem vaš postopkovni predlog, prosim, da zaključite!
[[...]]da si pogleda deseti zvezek Enciklopedije Slovenije, kjer je za poimenovanje skupnosti o kateri danes govorimo, uveljavljeno ime romska skupnost. In bi vas prosila, da bi v nadaljevanju seje to tudi upoštevali in opozorili, če bo kdo uporabljal drugačno poimenovanje. Hvala.
Hvala za vaše razmišljanje. Kot veste, obravnavamo krovni zakon o romski skupnosti, in verjamem, da z vašo izobrazbo poznate vsebino besede krovni zakon. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo ima poslanka Majda Širca v imenu Nepovezanih poslancev. Izvolite.
Spoštovani maloštevilni kolegi v dvorani! Za krovni zakon o romski skupnosti je potrebno razumeti kot tudi določen politični manever, zapozneli seveda, ampak vendarle. Zgodil se je vmes Ambrus. Po protestu leta 2004, 27. maja, ko je nekdanji predsednik opozicije in sedanji predsednik vlade izražal zadovoljstvo in podporo in čestital za državljanski pogum Romom, ki so protestirali, vendarle že obljubil oziroma zahteval tak zakon, danes v letu 2007 ga imamo šele tukaj. Ampak vendarle, od tega zakona ne bo velike koristi, ne bo pa tudi velik škode; koristi ne zaradi tega, ker gre za skromne rešitve, škode pa ne, ker gre za dobro voljo. Ker se z njim strinjajo predstavniki krovne zveze Romov, pa tudi nekateri drugi, žal, ne pa vsi Romi, bomo zakon v skupini Zares zares podprli. Vendarle je treba omeniti nekaj. Kaj prinaša ta zakon? Enim prinaša veselje, da lahko povedo, kako smo edini v Evropi, ki imamo tak zakon. Drugim varljivo prepričanje, da romskih problemov ne bo več. Tretjim zadovoljstvo, da bo ubranjena ustava, ki v edninski obliki, opozarjam, navaja, da se položaj in posebne pravice Romov, romske skupnosti urejajo v enem zakonu. Torej se je razumelo do sedaj. Imamo pa 12, če ne še več zakonov, ki resorsko urejajo vprašanje Romov v Republiki Sloveniji. In kaj naredi ta tako imenovani krovni zakon? Pove točno to, da imamo toliko in toliko predpisov, toliko in toliko pravnih ureditev, zato je na nek način nek kolofon, je kazalo, je nek seštevek, je nek seznam in seznanjanja z dosedanjo regulacijo. Zato je vsaj v prvem delu zelo dekralativen načelen, splošen. Logično, saj so konkretnosti zapisane v področni zakonodaji in iz njih izhajajočih uredb. Skratka, ni dobro, če se zakon sprejemajo kot alibiji. V tem primeru za ne dovolj primerno in za ne dovolj učinkovito izvajanje sedanjih predpisov. Pa ne gre le za moj oziroma za naš dvom. Tudi stroka dvomi v koristnost globalnih, krovnih zakonov, ki hočejo reševati vse in hkrati tudi nič. V drugem delu je zakon vendarle bolj otipljiv. Prinaša organizacijsko povezavo Romov, ki omogoča bolj zavezujoč dialog romskih organizacij z oblastjo, kar ni slabo, še posebej če bo upoštevana tudi naša pripomba o imenovanju in delovanju sveta. Prinaša tudi nevarno določbo, da lahko država namesto lokalnih skupnosti posega v občinske prostorske akte z določenim pospeškom. Država bo po tem zakonu lahko ukrepala tudi v primerih, ko gre za hujše ogrožanje zdravja, če gre za preveliko in trajno motenje javnega reda, kar vemo, da nismo na pristojnih odborih razčistili, zakaj gre to, in če gre za trajno ogrožanje okolja ali če gre za spore med prebivalci. Čeprav večino tega lahko počne država že sedaj, ne glede na to, ali gre za Rome ali koga drugega, je vendarle te rešitve v 5. členu lahko razumeti kot nevarne, saj lahko privedejo tudi do dodatne segregacije. Ampak, vendarle ključno vprašanje - finančne posledice. Zanimivo, da se na nekaterih postavkah v proračunu zmanjšuje financiranje za romsko dejavnost. Poglejmo, recimo, ministrstvo za kulturo - v letu 2008 imam manj sredstev kot v letu 2007, za starih 760 milijonov tolarjev in to v letu, ko bomo predsedovali Evropski uniji pod geslom "Kulturne različnosti". Recimo, pri ministrstvu za šolstvo gre za dvig samo enega starega milijona, pardon za 8 starih milijonov, medtem ko za delo samo za en milijon, se pa res povečajo izdatki, nakazila pri uradu za narodnosti. Skratka, zakon o romski skupnosti nosi precej slepilnega manevra, ponuja marsikaj, kar že obstaja, zato je njegova uporabnost vprašljiva, a ker zadovoljuje Rome, ker Romi sami v njem vidijo priložnost, da se stvari premaknejo naprej, mogoče tudi na simbolni ravni, mu podpore ne bomo odrekali, merili pa bomo njegovo etičnost. Hvala.
Hvala tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Mi pa prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bom vodil na podlagi pregleda vloženega amandmaja datiranega na 27.3 [[..]]Tako torej v razpravo dajem 10. člen ter amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim za prijavo k razpravi. Izvolite. Besedo ima poslanec Srečko Prijatelj, Srečko Hvauc, se opravičujem.
Prvi del je bil pravilen. Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Jaz tega amandmaja, ki se nanaša na 10. člen oziroma na prvi odstavek 10. člena tega amandmaja ne bom podprl. Kot prvo se bom navezal na obrazložitev, in sicer predlagatelji v obrazložitvi tega amandmaja pravijo, da 10. člen ne opredeljuje v celoti način sestave sveta, zaradi česar bi lahko nastopile težave pri imenovanju članov. Jaz se najprej s to obrazložitvijo ne strinjam. V 10. členu je jasno zapisano, da 14 predstavnikov imenuje Zveza Romov Slovenije. To je legitimna zveza Romov, ki ima svoja pravila, ki je organizirana v skladu z zakonom, ki ima legitimno pravico, da sprejema svoja pravila in določa, na kakšen način bo svoje predstavnike tudi izvolila. Tako tu jaz ne vidim nobenih problemov, še manj problemov pa je v drugem delu, ki govori, da 7 predstavnikov iz romske skupnosti v svetih samoupravnih lokalnih skupnosti izvolijo na tajnem glasovanju izmed sebe - ti isti predstavniki. In seveda še bolj precizno je določeno, da ima vsak predstavnik pri tem glasovanju 7 glasov, pri čemer lahko posameznemu kandidatu nameni samo en glas. In še, v svet so izvoljeni tisti predstavniki, ki bodo ali ki so prejeli največ glasov. Tako mislim, da je izvolitev popolnoma precizno določena. Bi pa še sicer na sam predlog imel nekaj pripomb. V predlogu amandmaja predlagatelji predlagajo, da bi vlada imenovala na predlog društev in zvez Romov teh 14 članov. Mislim, da se pa tu odpira kup drugih vprašanj. Prvič, zakaj vlada, zakaj ne Romi sami. Zakaj bi se vlada na nek način vpletala v to imenovanje? V tem državnem zboru smo dostikrat poslušali, da se vlada vmešavam v gospodarstvo pa v Televizijo pa v civilno sfero in tako naprej. Zakaj bi pa s tem amandmajem dejansko vlado vključevali v neko avtonomno odločitev te romske skupnosti? Potem pridemo do nekih čisto tehničnih problemov. Sicer ne vem, koliko je teh društev v Sloveniji. Kaj, če je društev več kot 7? Kdo bo odločal, kateri predstavniki oziroma iz katerih društev ne bo predstavnikov v tem svetu? Kaj, če imajo društva, pa sigurno imajo, različno število članov? Kaj to pomeni? Tisti, ki imajo več članov, bodo imeli več predstavnikov, tisti, ki imajo manj, jih bodo imeli manj. Kdo bo o tem odločal? Zakaj? Tako da mislim, da taka ureditev prinaša dejansko samo še več zapletov. In dejansko tako, kot je kolega pred mano govoril, bi s takim amandmajem pa res uzakonili nek pokroviteljski odnos do Romov v tem zakonu in jim tudi odvzeli del njihove samostojnosti ali avtonomije. Zato tega amandmaja ne morem podpreti. Hvala.
Hvala tudi vam. Sedaj ima besedo Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! [[Gospa Majda Potrata že gleda, kaj bom povedal.]] Ja, tudi v kakem drugem zvezku piše, da je Cigan povsem normalna beseda. To je rekel gospod Bučar, namreč, če ste ga poslušali, pisec ustave. Tako da, dajmo še tisto kaj prebrati. Poglejte, toliko pozornosti, kot smo jo namenili Ciganom v tem obdobju, mislim, da ni bil še nihče deležen v naši državi. Toliko denarja eni družini - tega tudi na lotu ni. Mislim, da redkokdaj, če pa že, pa se dobijo štirje dobitniki. In ta amandma, veste, je povsem nepotreben. Če ostane tako, kot je, se bo konstruktivnost pokazala v vsem svojem blišču, namreč, ciganska konstruktivnost pri odločanju. Jaz verjamem, da se bodo tam s težavo zmenili za sleherno zadevo. Pravzaprav ne bo nobenega konsenza, te seje bodo pa dolge, toliko časa, dokler ne bodo zaspali od utrujenosti. Ko gre za priznavanje posebnih pravic neki skupnosti, kot je bilo rečeno - glejte, popolnoma se strinjam, da jim zagotavljamo pravice s področja sociale, šolstva in tako naprej. Kaj pa 45.000 naših revežev Slovencev, ki živijo na robu revščine, pa 89.000 brezposelnih? Ali ti niso vredni, da dobijo posebne ustavne pravice? Zakaj smo v bistvu tako hlapčevski narod, za sebe ne znamo poskrbeti, za svoje, tujcu pa bi dali vse? To se kaže tudi, ko delimo mejo in zemljo, jo z lahkoto odmerimo drugim. Jaz sem za to, da imajo Cigani enake pravice, kot jih imam jaz sam, ampak potem morajo vzorno skrbeti za svoje otroke, jaz sem moral, če ne bi, bi bil kazensko odgovoren pred zakonom. Moral sem tudi vsako leto registrirati avto in plačati vse davke - njim to ni potrebno. Dajmo to razumeti. Zakaj jih prvo ne navadimo oziroma jih, grobo rečeno, asimiliramo in jim povemo, da tu živijo v neki državi, v kateri veljajo tudi zakoni, da ne morejo dobiti samo pravic, da recipročno morajo vzeti tudi dolžnosti in obveznosti. Mi s tem zakonom ne bomo rešili popolnoma nič. In poglejte, pametni so že izračunali, da je dobro biti Cigan. Popis opredelitve, kdo je kdo, je pokazal, da v bistvu Cigani resnično se rojevajo hitreje, kot rastejo gobe po dežju, pa verjamem, da je med njimi tudi nekaj takšnih, ki s Cigani nimajo nič skupnega, ampak so se odločili za to, ker je to dobičkonosno. Nihče jim ne preverja dodelitve socialnega dodatka, enkrat se prijaviš, celo življenje dobivaš; nobeden jih ne vlači po sodišču, če kradejo in niso odgovorni za druga kazniva dejanja, lahko pa si sposodijo tudi poljščine na sosednji njivi, če so to oni, policija pač ne sme ukrepati. Ko bodo ljudje po celi Sloveniji, ne samo tam, kjer so bili protesti, uvideli, da jim delamo takšne krivice, bodo prišli tudi v Državni zbor in takrat bomo mi stopili med njih, tisti, ki pa zagovarjate Cigane, pa pojdite k Ciganom.
Hvala. Besedo ima poslanka Majda Širca. Izvolite.
Hvala lepa. Potrebno je opozoriti, kaj prinaša ta amandma v primerjavi s predlogom zakona. Najprej naj opozorim, da vsi organi, ki se oblikujejo v tem zakonu, naj bi koristili romski skupnosti, predvsem pa moramo dati možnosti vsem organiziranim skupnostim, da sodelujejo pri sestavi organov, predvsem pa pri sestavi sveta. In v čem je razlika med našim predlogom in sedanjim zakonom? Namreč, dosedanji zakon govori o tem, kako je ta svet sestavljen, in o načinu, kako se ta svet sestavi, ampak vendarle govori samo o Zvezi Romov in o predstavnikih romskih skupnostih, medtem ko mi govorimo oziroma odpiramo možnost tudi za druge, ne samo za eno zvezo. Govorimo, da vlada imenuje, potrdi ta svet na predlog društev in zvez Romovo. Se pravi, govorimo v pluralu in govorimo o društvih. Res, da vemo, da večino društev, romskih društev, je zajetih, povezanih v zvezo Romov, ampak vendarle krovno zvezo Romov, ampak vendarle nikoli se ne ve, kaj bo prinesel jutrišnji dan, tukaj lahko opravljamo z eno zvezo ali z več zvezami. Zaradi tega puščamo samo možnost večje odprtosti, ampak tisto, kar je poglavitno - no to, da imenuje vlada, gre za neko organizacijsko oziroma logičnost, ki če boste gledali prehodne določbe v tem zakonu, precej zapletajo imenovanje tega sveta. Najprej dajo možnost uradu, da to postavi, potem pa gre po neki inerciji, ki lahko privede do težav, zato smo uporabljali določeno analogijo. Ampak vendarle, drugi odstavek smo črtali oziroma vnesli novo besedilo, ki daje temu svetu, ki je opredeljen s svojimi nalogami, več možnosti, kot jih dejansko ima - in to se nam zdi ključnega pomena. Kajti ključni, recimo, zakonska moč Romov je prav ta vladni program, ki ga sedaj najdemo v 6. členu zakona. Skratka, vlada bo pripravila program ukrepov, mi bomo to nadzorovali, v ta program ukrepov se bodo vključevali ti in drugi in tretji, ampak tukaj bi moral biti zraven tudi ta svet. In ta naš dodatek se nam zdi ključnega pomena, kajti svet, če pogledate sedaj - kaj dela? Obravnava vprašanje, daje predlogu, spodbuja dejavnosti, razvija, ohranja skratka, so neka napotila, napotila, ki niso tako zavezujoča, kot bi bila, v kolikor bi popravili 10. člen in rekli, da ta svet daje mnenje - opozarjam, ne soglasje, ampak da ta svet daje mnenje k programu ukrepov na celotnem področju romske dejavnosti po tem zakonu. To se nam zdi zelo pomembno, da ta delovni program vlade, ki bo neke vrste zakonik. Nekateri so želeli in tudi jaz nisem imela nič proti, da bi imeli še resolucijo oziroma nek nacionalni načrt, ki je, recimo, sedaj posrkan v tem 6. členom s programov ukrepov. Če pa imamo svet kot najbolj reprezentativni organ Romov v Sloveniji, potem naj ta svet ima tudi več operativnih zmožnosti oziroma več moči, s tem da da mnenje k programu, da pač tisto pikico, žegen, na i s svojim mnenjem, ki mislim, da mora biti za vsako vlado zelo, zelo pomembno. Konec koncev gre za reprezentančno telo na najvišji ravni, ki je sestavljeno iz 21 članov, kot smo rekli, iz 14 po naši želji imenovanih s strani društev in zvez Romov, po vladni inačici samo zveze oziroma iz 7 predstavnikov romskih skupnosti v svetih samoupravnih lokalnih skupnosti. To se nam zdi smiselno, in če je kaj dobre volje, mislim da je to v korist Romov, da participirajo v večji meri kot lahko. Se opravičujem, če izkoriščam to priložnost in izrazim moje obžalovanje, da nimamo na mizi možnosti popravljati tudi 2. člena, ki je zaprt na žalost. Tisti, ki se nam zdi zelo vprašljiv, če ne deformiran, člen - samo sekundo, če dovolite - to je 5. člen, ki določa, da se načrtovanje neke prostorske ureditve prenese na vladno raven. Menimo, da je to nepotrebno, nepotrebna regulacija, da je ta regulacija že vsrkana v obstoječi prostorski zakonodaji, še sploh pa tisti, ki se nakazuje oziroma ki prihaja in ki se potrjuje te dni. Ampak vendarle opozorilo - in tudi v tem kontekstu se mi zdi potrebno, da je svet Romov bistveno bolj prisoten pri programu ukrepov, ki jih bo podpisovala vlada - opozorilo, da tretji odstavek 5. člena je zelo sporen in morebiti nevaren in lahko tudi bo povzročal določene preglavice v prihodnosti. In na to je opozorila že Zakonodajno-pravna služba, kaj ima tukaj notri za opraviti motenje javnega reda in miru. In mislim, še na koncu da povem, da ni primerno, da se poskuša s pomočjo urejanja prostorskih uredite vplivati, ali pa celo omejevati ali pa celo preseliti, recimo, določene prebivalce iz določenih predelov, kjer niso zaželeni. In ponavljam, ni mogoče uporabljati instrumentov prostorskega načrtovanja za reševanje nekih drugih zagat. Hvala.
Hvala tudi vam. Odpiram ponovni postopek za prijavo. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanka Eva Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Najprej, če se ne motim, obravnavamo amandma k 10. členu ne pa 5. člen, ki je vsebovan v romskem zakonu. Moram reči, da tudi sama ne bom podprla tega amandmaja k 10. členu, ki ga je vložila skupina nepovezanih poslancev in kjer predlagajo, da naj bi člane sveta romskih skupnosti imenovala vlada. Bom čisto kratka. Sporno se mi namreč zdi, da bi članstvo v organizaciji, ki je namenjena pravzaprav romski skupnosti in namenjena nekim interesom romske skupnosti, da bi v to organizacijo posegala vlada oziroma se vanjo vtikala oziroma določala člane tega sveta. Večkrat ste v zadnjih mesecih vedno znova ponavljali, tako kot je že kolega Hvauc dejal, da se ta vlada vtika v ne vem kakšne stvari vse. Danes, ko daje prosto pot romski organizaciji, ko si želi, da tudi aktivno sodeluje pri oblikovanju politik romskega vprašanja, pa jim to možnost odvzemate. Meni se zdi, da bi s sprejemom takšnega amandmaja romski skupnosti v prvi vrsti izkazali veliko nezaupanje. Sami ste se vedno zavzemali za njihove takšne in drugačne pravice, veliko ste jim zaupali, danes pa se dogaja, da ta romska skupnost ne more niti sama oblikovati sestave organizacije. Se pravi, jim pri tem vprašanju ne zaupate. Zato jaz tudi tega amandmaja ne morem podpreti.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Geza Džuban. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Imam čisto svoje mnenje, ki bazira na preverjanju pri predstavnikih romskih skupnosti. In to mnenje gre v tej smeri, da pač žal ne bom podprl tega amandmaja k 10. členu. Res je to, da nas vmes zanaša v eno ali drugo smer razprave, predvsem ne podpiram tistega dela, ko ponovno odpiramo žalitve do Romov in tako dalje. Razlog, da se mi zdi vladna rešitev spremenjenega 10. člena boljša, ki ni najboljša, ampak kljub vsemu se mi zdi boljša, iz naslednjih razlogov. Ta rešitev je pomembna pri Romih, ki so organizirani tako, kot so, in vidimo, da jim njihova organiziranost občasno povzroča težave. In čim bolj zakompliciramo sestavo in volitve v svet romske skupnosti, potem lahko s tem povzročimo tudi v bodočnosti več problemov, več težav pri tem postopku. Drugi problem je ta, kar je morda nenavadno za predlog sedanje vlade - to, kar so kolegi tudi omenjali in bi bilo dobro, da je to vodilo tudi pri drugih zgodbah, kar zadeva medije, gospodarstvo in tako dalje, da se vlada umika iz teh postopkov, čeprav ni popolnoma zunaj, da je ta sestav lahko odvisen tudi od vpliva aktualne vladajoče politike. Naslednje, kar se mi zdi pomembno ali celo nevarno, kar se tudi dogaja, in iz tistega konca Slovenije nas večina teh teženj ustanavljanja novih zvez ne podpira, ker se mi zdi, da je to nesmiselno, neproduktivno, ker največ pobud pri tovrstnem početju se dogaja zaradi interesa po delitvi denarja. Ker pa to ni to, potem ne vidim razlogov, da bi v zakon zapisali, da bi lahko več zvez predlagalo člane v svet in zaenkrat se mi zdi boljša rešitev, da imamo eno zvezo in da se znotraj te zveze dogovorijo, kdo so njihovi predstavniki, ker je dovolj možnosti po tej poti, in da potem dobijo svoje predstavnike. Mislim, da so že bili predstavljeni argumenti, da zelo hitro lahko nekdo spodbudi neka društva, ki se organizirajo tako ali drugače, tudi pri nekem, kot so mi rekli, pikadu dogodkov, mi pa gremo ustanavljati, se organizirati v svoji smeri in hočemo imeti svoje predstavnike, približno pa vemo, kaj bodo ti predstavniki počeli. Mislim, da so te rešitve lahko malo nevarne, čeprav sem prepričan, da so dobronamerne v tem amandmaju. Ampak, kljub vsemu pravim, da se mi zdi rešitev, ki je v veljavnem spremenjenem 10. členu predloga zakona, boljša in bom nasprotoval temu amandmaju, ki se mi zdi, da bi bil lahko tako, kot je že zapisano, bil v redu. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo. Hvala, ker ste me potrdili v mojih stališčih in mnenju o tem, kako boste ravnali. Jaz bi rada povedala svoje stališče do amandmaja k 10. členu. V rokah imam magnetogram seje Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ki je kot zainteresirano delovno telo obravnavala predlog zakona. In iz tega magnetograma vam lahko povem ali preberem, če hočete, drugače pa si boste sami prebrali, da je predstavnik foruma romskih svetnikov nasprotoval ravno načinu oblikovanja sveta romske skupnosti, zaradi tega, ker je menil, da je razlikovanje v načinu sestave 21-članskega sveta nesprejemljiva. Jaz razumem, da je zakonodajalec hotel najti reprezentativnega sogovornika, zato da bi lažje urejal romsko tematiko, vendar moram pri tem posebej poudariti, da tudi ne oporekam zaslugam Zveze Romov Slovenije, ki si jih je ta zveza v dosedanjem delovanju pridobila. Vendar je pa treba računati, da skupnost - tudi manjšinska - sčasoma lahko dobiva različne oblike organiziranja. In upoštevati je tudi treba, da se je Zveza Romov Slovenije izoblikovala iz izrazito društvene dejavnosti. Temeljna dejavnost društev pa je bila predvsem ohranjanje kulturne identitete romske skupnosti in razvijanje te identitete. Zdaj pa govorimo tudi o možnosti politične participacije romske skupnosti. Ta je udejanjanja preko romskega svetnika, ki ga imajo izvoljenega v 19-ih občinah. In tu je treba poudariti, da so romski svetniki že z volitvami dobili svoj mandat in so dobili na, po mojem najbolj demokratičen način, mandat predstavljati romsko skupnost. Kako dobivajo ta mandat predstavniki v društvih, je zvezano z njihovimi društvenimi pravili. V tem gradivu, o katerem sem že prej govorila, v referatu dr. Vere Klopčič berem, da je bilo takrat, to je bilo leta 2004 na slovenskem 22 romskih društev, ki so bila vključena v Zvezo Romov Slovenije. Zdaj je teh društev več, ne samo 22. Nastajajo tudi nova in tudi temu se je treba odpreti, da verjetno ni mogoče računati vedno na popolno sozvočje znotraj romske skupnosti. Nedavno tega sem bila na otvoritvi Evropskega leta enakih možnosti za vse in je slepa predstavnica invalidov rekla, zakaj se tako škandalizirate nad tem, če invalidi nimamo vedno enakega mnenja. Smo enaki, kot vsi drugi, imamo različna mnenja, različne poglede na stvari. In tudi za romsko skupnost je mogoče pričakovati, da imajo v različnih delih različne poglede in predstave o tem, pa tudi različna pričakovanja in različne strahove. In zdaj smo ravno pri tem. Kdo bo v njihovem imenu soudeležen in sogovornik Vladi pri urejanju posameznih vprašanj? Nekdo je prej rekel, mislim, da ste bili vi spoštovani kolega Džuban, da nekatere stvari pač ne morejo biti odvisne samo od vsakokratne usmeritve in pripravljenosti Vlade. Saj za to gre, tudi v lokalni skupnosti je tako, da je tam urejanje nekaterih vprašanj tudi lahko odvisno od vsakokratne politike neke lokalne skupnosti. In ko država posega v urejanje posameznih vprašanj mimo lokalne skupnosti, je to vendarle zvezano tudi s predstavami te aktualne politične ali trenutne politične oblasti o tem, kakšne predstave ima, kako se naj kakšne stvari urejajo. In jaz moram priznati, da zaradi nekaterih potez te Vlade, moje zaupanje ni brezmejno. In bojim se, da tudi zaupanje kakšnih drugih skupin prebivalstva ni brezmejno. Jaz ne trdim, da je ureditev v amandmaju odlična in da jo brez pomislekov lahko sprejmem. Ampak meni se zdi boljša ravno zaradi tega, ker upošteva to možnost, da je teh reprezentativnih subjektov, ki predstavljajo romsko skupnost, lahko tudi več. In upošteva enak način imenovanja predstavnikov, tako Zveze Romov Slovenije, kot romskih svetnikov. Zdaj vas pa vprašam: "Koliko vas pa zna povedati po kakšnem principu bodo voljeni predstavniki romskih svetnikov?" Izmed 19 jih bo imenovanih 7, izvoljenih s tajnim glasovanjem in o tem govori drugi odstavek. Že samo zaradi tega podpiram ta amandma, ker črta drugi odstavek 10. člena, v katerem je govora o tem, da se voli izmed romskih svetnikov. Torej, pri romskih svetnikih tudi v dopolnjenem predlogu 10. člena ostajajo volitve, za predstavnike Zveze Romov Slovenije pa ostaja imenovanje. In odpravljena ni tista pripomba, ki so jo imeli svetniki Foruma romskih svetnikov s, po moje, najbolj izkušenimi med njimi, to je z gospodom Rudašem na čelu. In to je razlog zakaj ne podpiram rešitve, ki je v 10. členu zdaj zapisana in se mi ta zdi boljša. Enako se mi zdi seveda tudi dobro, da je v sedmem odstavku dopolnjen tisti del, ki govori o tem kakšne so pristojnosti sveta, sestavljenega iz 21 členov. Da ne bi ostali pri tem kako je nepomembno vse kar je v tem in da mnenje romskih svetnikov oziroma predstavnikov romske skupnosti ni pomembno. Seveda je, še kako zelo pomembno je. Ker bodo imeli možnosti dajati mnenja tudi o programih, ki so za življenje romske skupnosti bistvenega pomena. Ampak ko govorimo o življenju romske skupnosti v Sloveniji, potem se mi zdi, da na nekatere stvari pozabljamo, ali jih nočemo vedeti. Ko govorimo o tem kako je romska skupnost privilegirana, naj citiram samo nekaj statističnih demografskih podatkov iz popisa leta 2002. Za večinsko prebivalstvo velja, da so demografski podatki zaskrbljujoči zato, ker se delež mlade populacije zmanjšuje. No, za romsko populacijo je seveda mogoče reči, da je med to populacijo delež mladostnikov in otrok 40%, kar je bistveno višji od večinske. Ampak, če pa gremo potem gledati kakšna je pa razporeditev, torej tu, da bom zelo natančno povedala, recimo delež otrok v skupini ostalo prebivalstvo v starosti do 15. leta je 17,3%, delež v romski populaciji je pa 40,3%. Torej romska populacija je izrazito mlada populacija, tudi v tej strukturi med 18 in 40 letom ni kakšne bistvene razlike v deležu med večinskim prebivalstvom, kjer je 41,2%, romsko prebivalstvo 40,7. In zdaj prihajam k tistemu podatku, ki pa govori o tem kakšna je pričakovana starost in kakšne so v resnici razmere v katerih Romi živijo. To pa je delež v starosti nad 65 let, v skupini Romov je ta odstotek 1,7, za večinsko prebivalstvo pa je 13%. Če menite, da taka razporeditev prihaja od dobrega življenja in urejenih življenjskih razmer v katerih Romi živijo, potem je to pač potrebno kakšne posebne ekspertize in najdite strokovnjake, ki vam bodo lahko takšno tezo potrdili. Hvala.
Hvala tudi vam. V razpravo se vključuje direktor urada. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Rad bi samo pojasnil nekatere stvari v zvezi s sestavo [[....]]
Če vstanete.
Prosim?
Prosim, da vstanete.
Se opravičujem. Namreč, Zveza Romov Slovenije je dobila status državnega sogovornika leta 2003 oziroma 2004, ko je generalni sekretar sprejel poseben sklep, s katerim je opozoril vse državne organe, ministrstva, da je Zveza Romov tista, ki je tudi pravno - formalno sogovornik vseh državnih organov pri urejanju zadev, ki se tičejo Romske skupnosti v Republiki Sloveniji. Naj opozorim tudi to, da je pri organiziranju, strinjam se z mojo pred sogovornico, da institut Forum romskih svetnikov deluje v okviru Zveze Romov Slovenije, to pomeni, da je to poseben organ, ki pa mora delovati skladno s statutom, ki ga ima Zveza Romov Slovenije in da je v tem primeru zakonodajalec bil benovelenten v tej smeri, da je upošteval tudi Forum romskih svetnikov, ker bi lahko, striktno gledano, upošteval samo Zvezo Romov Slovenije, ampak je dejansko začutil tudi potrebo, da jih aktivno vključi tudi v participacijo na državni ravni, ker je primarna njihova vloga, kot ste tudi sami ugotovili, na lokalni ravni in tam dejansko aktivno sodelovati pri urejanju romske tematike. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Odpiram nov krog za prijavo. Izvolite. Besedo ima poslanec Geza Džuban. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Še enkrat bom rekel najprej to, da je v sedmem odstavku zapisano, kakšne pristojnosti oziroma naloge ima ta svet, in sicer: vprašanja v zvezi z interesi in položajem romske skupnosti, predlogi pristojnim organom, spodbujanje dejavnosti za ohranjanje jezika in kulture, spodbujanje kulturne, informativne, založniške in druge dejavnosti ter stike z ostalimi Romi v drugih državah. In zaradi teh nalog izbira ljudi v Svet romske skupnosti na način, kot je ta tukaj, sem že rekel prej, da se mi ne zdi najboljši, ampak ustreznejši, ker se mi zdi bolj enostaven. Morda ni odveč, če rečem, da poznam to populacijo, ampak tisti del populacije v Sloveniji, ki predstavlja manjši problem v Sloveniji kot za tiste, ki jim predstavlja ta populacija problem, oziroma da so Romi v našem delu Slovenije relativno dobro organizirani, da so na določenem nivoju in da funkcionirajo, so integrirani v ostali del populacije in tako dalje. Poznam jih od otroštva in še danes mi je dobro z njimi skupaj, na različne načine iz določenih razlogov. Skratka, domišljam si, da jih poznam in da je zanje ta način izbire njihovih predstavnikov v svet primeren. Še enkrat bom povedal razloge. Čim razširimo zadevo in damo možnost večih zvez, smo sproducirali novo problematiko, ki je že prisotna, in hotenja, ki ne bodo rodila rezultatov. Neka nova zveza ali zveze ne bodo prinesle tistega, kar oni hočejo, če sledimo njihovim interesom. Sistem se zakomplicira. V vsakem primeru jih imamo 21 in nič več, in to je potem 14 plus 7 in nič več. Te številke nam ostanejo, ta sestav ostane. Če poleg Zveze Romov vključujemo še društva, se zadeva komplicira, je zahtevnejša. In potem tudi ostali del, predstavniki v svetu samoupravnih skupnosti. Čim je zadeva bolj enostavna, se zadeve lažje izvedejo in pustijo za seboj manj problemov, manj nezadovoljstva. In zaradi tega sem pri tem stališču, da je zame boljša ta rešitev, ki je v tem predlaganem 10. členu in mi je manj blizu amandma in argumenti v zvezi s tem, niso tisti, ki bi me prepričali, da je ta rešitev boljša. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči! Začel bom, kljub temu, da gre za amandma, naj vsakdo najprej pomete pred svojim pragom in šele potem daje očitke drugim. Nedolgo tega je ena poslanka poslanske skupine, ki tako vneto zagovarja besedo Rom, izpisala pesem, kjer je beseda Ciganka. Še nedolgo tega nazaj, ali pa še kaj časa nazaj, je nek župan te poslanske skupine zavrnil Rome v svoji občini in prav je tako, da jih je zavrnil, ker je poslušal večinsko mnenje občanov, ki jih predstavlja. In še malo dalje nazaj, je pol te poslanske skupine plesalo na pesem v predvolilnem shodu nekje v severovzhodni Sloveniji, na pesem, ki je zajemala besedo Cigan. Sedaj, dvojna morala se mi zdi, da je slabša od ciganske krvi. Kar se tiče samega amandmaja, bom pa rekel takole: "Sam in pa v Slovenski nacionalni stranki amandmaja ne bomo podprli." Podprli ga ne bomo zaradi tega, ker v kolikor ta zakon, kot ga imenujete krovni, tisti ki sledi ustavnim določilom in zajema po vašem vedenju romsko problematiko, čeprav sam trdim, da so Romi samo en del Ciganov in obstajajo tudi Sinti, za katere so se nekateri adekvatno tudi opredelili in pravijo, mi smo civilizirani, za njih pa pišete zakon in ti, ki so civilizirani, nasprotujejo temu zakonu. Mi bi pa radi, mi pa sedaj pišemo zakon samo za en segment Ciganov v tej državi. Samo za en segment, pišemo samo za Rome in jih delamo drugačne. Vi, ki ta zakon podpirate, jih delate drugačne. Čeprav govorite, da mi, ne vem kakšne razlike delamo med ljudmi in še ne vem kaj vse, ampak vi, ki podpirate ta zakon, jih delate drugačne od slovenskih državljanov. Ne vem zakaj. Jaz bi rade volje bil, da smo vsi v tej državi enaki, ampak s tem, ko ta zakon sprejemamo in ta amandma, jih delate drugačne. Zdi se mi, da v kolikor so res tako složni kot sami govorite, da so tako enotni, da med njimi ni trenj, vsi zastopajo samo, ki so v svojih društvih, ko so začeli, so to bila še društva, pa pravite za ohranjanje kulture in, ne vem, navad. Ne vem, kulture in navade posameznih predstavnikov posameznih narodnosti in pa manjšin, so različne. Če so tako enotni, potem mislim, da bodo z lahkoto med seboj na tajnem glasovanju izvolili te predstavnike, ki bodo zastopali Zvezo Romov in Zveza Romov je dovolj, saj so enotni, saj zajemamo cel segment, zakaj bi zajemali še nekatera druga društva, kaj mi hočete povedati, da obstajajo romska, ciganska ali sintska društva, ki imajo neko drugo kulturo, neke druge načine, ne, z Zvezo Romov Slovenije smo zajeli po vašem prepričanju vse. Jaz ne vem kaj bi potem še radi več, če sami trdite, da v tej državi obstajajo samo Romi, da Sintov ni in mi, ki govorimo o skupnem plemenu Ciganov, ki se je preseljeval sem in tja po tej naši Evropi in po svetu, jaz potem ne vem, se mi zdi, da gre za eno dvolično moralo tako kot v primeru, v katerem ste konkretno meni očitali, da zlorabljam neko besedo, konkretno besedo Cigan. Ta dvojna morala se kaže neprestano pri vas, sem vam povedal. Tudi nekateri poslanci iz vaše stranke, razen tistih, ki so prišli naknadno, so plesali na tem predvolilnem shodu, noben se ni obrnil proti pevcu in rekel: "Moment, ti pa zelo govoriš, ti pa uporabljaš grde besede". Ne, ne, ne, kar nadaljevali so s plesom. Danes tukaj pa imate vsi svetniške sije na glavi, pa bi radi ne vem kaj tukaj popularizirali. V tej državi obstajajo poleg Romov tudi Sinti in vsi skupaj so Cigani. Amandmaju pa bom nasprotoval.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Janko Veber. Izvolite. Jaz se opravičujem, kolega Veber, moja napaka. Besedo ima poslanka Majda Širca. Izvolite.
Ja, dosti nevedenja ali neznanja je in očitno zaradi tega tudi nejasnosti kaj pomeni, če Vlada imenuje nek organ. V tem primeru Vlada potrdi tisto kar so se dogovorili Romi sami, to vidite v prehodnih določbah, to je jasno zapisano tam kjer, in s tem se tudi mi strinjam nedvoumno, da Zveza Romov Slovenije določi svoje predstavnike v svetu in da predstavniki romskih skupnosti v svetih samoupravnih lokalnih skupnosti izmed sebe izvolijo svoje predstavnike v svet. Skratka, ni tista Vlada, ki si zdaj po neki čudni logiki pripisuje, da jo mi želimo, da bi ona zbirala kdo mora priti v to 21 člansko telo, ne, ampak Vlada da legitimiteto temu organu. To je tudi kolega Džuban očitno razumel drugače. Legitimiteta pa je potrebna, ker sicer ta organ sedaj kar nekako visi. Predsednik urada za narodne skupnosti bo botroval prvi seji, bo pozval, tako je v prehodnih določbah napisano, skratka, urad bo pozval, da se ta proces sproži. Potem bo ta proces pa kar obvisel, kot bo obvisel. Izvolili bodo predsednika, če bo tisti odšel bo prišel drug in tako naprej. Ampak prav s tem je ponižan ta organ, ki nima in ker nima tovrstnega potrdila vlade. In tukaj smo mi želeli, da bi se, tako kot recimo Nacionalni svet za kulturo, visoki svet za šolstvo, kjer pa sicer poteka odločanje in zbiranje ljudi na drugačen način, ampak tukaj bi se avtonomno sami odločali kdo bodo člani v tem organu in Vlada bi, kot pravim, dala ta podpis pod ta organ. In ni nepomembno zakaj. Zakaj? Zaradi tega, ker ima ta organ vendarle neke obveznosti tudi do oblasti. Mi jih želimo razširiti z drugim popravkom tega amandmaja, kar se nam zdi še bolj pomembno kot se danes tukaj vidi. Ampak če že ta Vlada nima kaj početi, kot smo slišali, zakaj je potem potrebno oddajati prehodno soglasje k poslovniku tega sveta in celo na sejnine in stroške sodelovanja na sejah sveta, potem ne potrebuje tega, če ta Vlada nima s tem svetom kaj opraviti. Neka logika, in če boste pogledali kako delujejo drugi organi oziroma vsaj tisti, kjer so interesi prizadetih uporabnikov, prizadetih v smislu uporabnikov, tangirani, potem je smiselno, da se Vlada tukaj prepozna. Mogoče se pa ne prepozna prav zaradi tega, ker ona ne izbira kdo bo notri in kdo ne bo notri. Tako v vašem kot v našem predlogu je ta avtonomija absolutno določena, zato, vendarle, se mi zdi logično, da se ta legitimnost daje tudi na nivoju Vlade v absolutno pozitivnem smislu.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Janka Vebra.
Hvala za besedo. Glede na naloge, ki jih bo imel svet romske skupnosti po tem zakonu, menim, da se pravzaprav pogovarjamo o organu, ki sploh vprašanje, če je potreben. Namreč, po mojem mnenju že Zveza romske skupnosti ima ta pooblastila. Da obravnava vprašanja, ki se nanašajo na interese, položaj in pravice romske skupnosti, daje predlog in pobude predstojnim organom, spodbuja dejavnosti za ohranjanje romskega jezika, kulture in tako naprej. V bistvu se pogovarjamo o neizčiščenem besedilu zakona, ki se ne približa pravzaprav tisti pravi rešitvi. Pa če se omejim samo na 10. člen, ki govori o svetu romske skupnosti. Sestavljen je, po predlogu Vlade, iz 14 predstavnikov Zveze romske skupnosti in 7 predstavnikov svetnikov v občinskih svetih - torej, romskih svetnikov. Odpira se vprašanje, kaj s tistimi Romi, ki živijo v občinah, ki nimajo izvoljenega romskega svetnika oziroma sploh niso navedeni v zakonu o lokalni samoupravi kot občine, ki imajo Rome v svoji sredini. Kdo bo reševal problem v tistih okoljih. Kako vključiti te Rome v možnost dajanja pobud, predlogov in tako naprej. Skratka, če že govorimo o Svetu romske skupnosti, potem bi ta svet moral imeti tudi izdelan način, kako lahko pridejo v ta organ tudi predstavniki romske skupnosti, ki niso navedeni, recimo, kot občine v Zakonu o lokalni samoupravi. Po drugi strani je ta amandma Nepovezanih poslancev nekoliko bliže takšnemu razmišljanju, ker poskuša zajeti tudi društva, ki so lahko organizirana v katerikoli občini, in daje možnost, da dejansko pridejo v ta organ, ki naj bi dajal te pobude. Seveda gre mogoče res še za neizčiščeno besedilo tako tega amandmaja in tudi, kot sem že povedal, obstoječega besedila predlagatelja, vendar kljub vsemu, se mi zdi izjemno pomembno, da če že govorimo o svetu, potem bi morali razmišljati tudi o tem, kako čim širši krog Romov pravzaprav vključiti v ta organ. Občutek imam, da je ta amandma Nepovezanih poslancev bliže tej rešitvi kot pa to, kar je zapisano v zakonu. Je pa seveda procedura taka, da je najbrž v tem sklopu sprejemanja tega zakona treba izčistiti ne samo besedilo tega 10. člena, ampak tudi še marsikaterega drugega. Žal to ni bilo izvedeno, tako da mislim, da se bomo morali v prihodnje še veliko pogovarjati o tem, da bomo res mogoče dobili v nekem trenutku ustrezen zakon, ki bi se odzival na interese javnosti v občinah in tudi na interese Romov v posameznih okoljih, kjer ti živijo. Ampak to bo, kot vse kaže, treba nekoliko pozneje še natančneje urejati. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Odpiram postopek, prosim za prijavo. Besedo ima poslanka Majda Potrata. Izvolite.
Hvala. Že v mnenju poslanske skupina sem rekla, da se nam je ob tem zakonu postavljalo ali odpiralo več vprašanj, kot smo našli ustreznih odgovorov. Zato smo bili zelo pozorni na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je odpirala ali pripominjala podobne stvari, ki so se odpirale tudi nam. Ker ni definirana pripadnost romski skupnosti, ostaja ne glede na ta 10. člen ali na amandma, odprto vprašanje participacije tistih Romov, ki po naši zakonodaji ne sodijo v skupino avtohtonih Romov. Kolega Veber je zdaj ravno opozoril na te. Če greste pa gledat po statistiki, je v urbanih okoljih Romov, ki so tudi organizirani v romska društva, še celo več, kot kažejo statistični podatki za tiste občine, ki imajo romske svetnike. Tako 10. člen, kot predlagani amandma ne odpravljata tiste slabosti, na katero opozarja tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe, to je - vprašanje kriterijev za določanje reprezentativnosti. Saj se je mogoče sklicevati na to, da je že generalni sekretar Vlade poprej, pa se vidi, da je bilo vseeno poprej že kaj urejenega, določil Zvezo Romov kot sogovornico. Ampak vseeno, če je krovni zakon, če se urejajo neke organizacijske strukture, potem bi morali biti kriteriji za reprezentativnost določeni. Jaz ne trdim, da je predlagani amandma dober, je pa dober vsaj v enem elementu na katerega je opozoril predstavnik Foruma romskih svetnikov, da bi morali biti v svet imenovani na enak način, ali izvoljeni na enak način, ali imenovani na enak način, vseh tistih 21 članov in zaradi tega to podpiram. Poleg Foruma romskih svetnikov, v okviru Zveze Romov deluje tudi Forum Romkin. Te niso dobile kakšnega posebnega statusa ali posebne obravnave. Prav tako ni odpravljena tista pomanjkljivost v 10. členu, na katero je tudi Zakonodajno-pravna služba opozarjala, da če se že naštevajo pristojnosti naj bodo pristojnosti naštete. Zlasti se mi zdi, da ta "opravljanje drugih nalog v skladu z zakonom" vendarle nekako relativizira in širi področje nalog o katerih lahko Svet romske skupnosti odloča. So torej stvari, ki so ostale odprte, meni se pa zdi najbolj bistvena pripomba in najbolj bistven pomislek, ki ga imam ob tem zakonu, še vedno ta, da so pripombe, da so različni pogledi na zakon, da nekateri niso imeli, vsaj po svojem mnenju, dovolj odprtih možnosti in priložnosti za izrekanje svojih pripomb, pustimo zdaj ob strani ali bi te pripombe bile upoštevane in vnesene v zakon ali ne, ampak v Poslanski skupini Socialnih demokratov vztrajamo, da bi romska skupnost morala biti subjekt. Ta subjekt pa je raznoroden, ima različne poglede na stvari in vsi niso bili enako vključeni v postopek nastajanja zakona in glede na različno integriranost v večinsko populacijo, v okolje, glede na različen status ali nivo bivanjske kulture, bi bilo dobro, da se posluša glas tudi tisti, ki živijo v drugačnih okoliščinah, kot morebiti tisti, ki so doslej že uspeli najti večje sozvočje z okoljem v katerem živijo. Hvala.
Besedo ima poslanec Mitja Ljubeljšek. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Ne bom dolg, ampak kljub temu, ko poslušam to razpravo mislim, da predlaganega amandmaja ne razumemo vsi enako. Meni se zdi ta 10. člen v predlogu čisto v redu. 1. točka pove kakšna je struktura tega sveta in 2. točka kako romski svetniki, ne vem koliko jih je v Sloveniji, izmed sebe izvolijo 7 članov na tajnem glasovanju. To se mi zdi najbolj demokratičen način izvolitev pravih predstavnikov Romov v lokalnih skupnostih. Amandma, ki pa je, govori o tem, prvič, mi ni všeč, da se tukaj vključuje Vlado, da je Vlada tisti arbiter, ki odloča kdo bo v tem svetu. In zdaj, če jaz berem ta amandma, pomeni sledeče: svet sestavlja 21 članov, 14 članov vlada imenuje na predlog društev in zvez Romov, O.K [[..]]7 članov pa imenuje Vlada izmed vseh predstavnikov romskih skupnosti v svetih samoupravnih lokalnih skupnosti iz 7. člena tega zakona. Po kakšnem kriteriju bo Vlada zdaj to izvolila? Kot sem razumel gospo Širco, ona govori na predlog, kot sem rekel, naj na predlog društev in zvez Romov. Tako, da, če je tako, potem bi se moralo to poudariti, da Vlada na predlog ta pa ta imenuje toliko in toliko predstavnikov izmed predstavnikov Romov v lokalnih skupnostih. Tako, da mislim, da tukaj Vlada nima kaj početi, da se vtika v izvolitev predstavnikov romskih svetnikov in da je to njihova obveza in naloga, da na najbolj demokratičen način, to so pa tajne volitve, tudi izvolijo tistih 7 predstavnikov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Odpiramo postopek. Izvolite. Besedo ima poslanec Geza Džuban.
Hvala. Obljubim, da zadnjič. Tudi če se prvič ne bi oglasil bi bilo verjetno glasovanje isto, kar je morda narobe. Če pogledamo različna srečanja predstavnikov romske skupnosti na nivoju države, potem tisti, ki poznamo njihove obraze, opazimo, da se tam pojavi pet ali sedem zmeraj istih ljudi in tako bo tudi v bodoče. V tem predlogu bomo imeli še dodatno 14, vsega skupaj 21, kjer bo nekaj novih obrazov, novih predstavnikov, ki po moji presoji lahko pokrivajo interese, ki so navedeni v sedmem odstavku tega člena oziroma romske skupnosti celotne države Slovenije. Mislim, da je ta številka dovolj. In širjenje imenovanja teh 21 predstavnikov, lahko, po moji presoji, vse zakomplicira oziroma iščimo enostavnejšo obliko - samo v tem je moj problem. Ali Vlada igra tukaj pomembnejšo ali manj pomembnejšo ali pošteno ali nepošteno vlogo, me v tem predlogu kolegov niti toliko ne moti. Iščem izključno enostavnejšo obliko, ker poznam razmere in njihova hotenja. Seveda, vmes so lahko izražene tudi neke bolj demokratične, širše variante, ampak na koncu se bo zgodilo približno isto. Ne morem pa mimo tega, da ne bi nekaj rekel glede poiemovanja Romov in romskih skupnosti. S tem seveda, ko tisti, ki pretirano razpravljamo na to temo, ne utrjujemo svojih političnih pozicij, to, kar kolegi počno. Vidim pa veliko razliko v tem ali izraz Rom ali Cigan uporabljamo v neposredni komunikaciji, ko pač spoštljivo z nekom komuniciramo ali ga poskušamo žaliti. Drugo je pa pridevniška oblika, takrat ko poimenujemo cigansko glasbo, cigansko naselje, cigansko hrano, ki se pri nas še pogosto uporablja in nima nič žalitve v tem. Čeprav jaz trdim, da se pa Romi v marsičem razlikujejo od večinskega naroda, marsikje se mu približajo, po jeziku, po glasbi, po načinu oblačenja, po marsičem, zaradi tega tudi sprejemamo ta zakon, ki je krovni Zakon o romski skupnosti in seveda me nekako, težko sprejemam takrat, ko gre v pretirane žalitve. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanka Majda Širca.
Hvala. Mi smo ujetniki tega amandmaja. Vsi bi raje govorili o čem drugemu v tem zakonu, česar ni in na kar smo vsi, skoraj večina predstavnikov in predstavnic poslanskih skupin opozorili. Ampak, vendarle se potem ukvarjamo z detajli, pa še te, na žalost, vsak po svoje razumemo. Jaz razumem, da imamo različna stališča do materije, težko je pa razumeti, da imamo različna stališča do pravnih oziroma do besed, ki so zapisane oziroma ki nosijo neko pravno materijo in ta materija v našem amandmaju še enkrat ponavljam, da ne bo nesporazumov, govori o tem, da Vlada da, se opravičujem, "žegen", da potrdi nekaj, o čemer se Romi dogovorijo sami med seboj, ne samo v zvezi, v tem smislu smo mi širili tudi na društva in na morebitne druge zveze in tudi se, poglejte 16. člen prehodne določbe, pa se dogovorijo tudi sami predstavniki Romov v lokalnih samoupravnih svetih. Govorim, da gre samo za dodatno legitimiteto, ki bi jo Vlada dala na odločitve, samostojne avtonomne odločitve Romov. Ampak poudarjam, to ni ključni problem tega zakona. Ključni problem tega zakona so tudi finančne posledice, nove obveznosti občin, ki niso dorečene. Novi denar, edini, bom rekla, logično bolj viden novi denar, ki prihaja na Urad za narodne skupnosti, brez jasnosti kako se bo delil, komu bo namenjen, čemu bo šel, ali se bo analogno delil, kot se sedaj že, po določenih ministrstvih oziroma izhajajoč iz obstoječe zakonodaje, 12, 13 zakonov to narekuje. Ali bo šel, kot je bilo rečeno, na pristojnih delovnih telesih, še posebej predstavnikom Mirovnega inštituta, morebiti uradnikom ali ne-Romom, ali kar za dejavnost tistega dela, ki je birokratskega značaja, ne pa programskega in ne tiste, ki bi saniral boleče probleme Romov. Zakaj je tako majhen dodatek in rast v proračunu za Ministrstvo za šolstvo iz leta 2007 v 2008? Zakaj je minimalno povečanje na že tako minimalna sredstva na Ministrstvu za delo? Rekla sem v letu, ko se bomo z Evropo pogovarjali pod geslom "kulturne različnosti" in ko bomo celo mi sami vodili ta dialog se sredstva za Rome zmanjšujejo. Zmanjšujejo se iz zelo majhnih sredstev. Ministrstvo za kulturo ima pravzaprav zgolj 83.000 evrov oziroma 19 milijonov tolarjev za leto 2007 oziroma 80.000 evrov za 2008. In še tukaj gre denar dol. Če bi vzeli ta zakon pod lupo v tistem kar prinese v življenju in kar prinese tudi v reorganizaciji vseh tistih bolečin, ki so se izpostavile, še posebej, ob ekcesih in nedorečenostih in nedoslednostih in težavah pred kratkim v Ambrusu in okoli njega, potem bi bil ta diskurz bistveno bolj zahteven in seveda se ne bi omejil na vprašanje zastopanja v svetu, predvsem pa bi bil bistveno bolj odgovoren. Tega pa se ni zavrtelo. In to je problem. Zato lahko ponovim samo tisto kar sem na začetku povedala, kako bo zaživel v praksi in kakšne učinke bo prinesel. In zaradi tega še enkrat ponavljam, da se bojim, da je to slepilni manever, ko bomo vsi zadovoljni, da zakon imamo, njegove učinke pa bo težko zaznavati v življenju, podobno kot se bo zgodilo še s kakšnim drugim zakonom, recimo zakon o registraciji istospolnih partnerskih skupnostih. Saj je bila čista evforija kako vendarle smo mi lahko v Evropi pohvaljeni, ko smo dobili ta zakon, ki pa je tako rekoč neuporaben oziroma je že na Ustavnem sodišču ali uporabnikom neprijazen, tako da ga ne uporabljajo. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Še enkrat hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Moram reči, da glede na to, da samo predstavniki Slovenske nacionalne stranke uporabljamo besedo Cigan, mi je zelo žal, če kdo to jemlje kot žalitev, ampak mislim, da gre za subjektivno oceno, kako kdo to besedo uporablja. In če nekdo subjektivno gleda in jo smatra, ko jo izrečem jaz ali kdorkoli od mojih kolegov, kot žalitev, je pač to njegova osebna težava. Ko poslušam pri tem amandmaju, koga vse bi bilo treba vključiti, kakšna vsa romska društva poznamo, moram reči, da sem sam, za razliko od nekaterih, ki tu bolj govorijo kot dejansko živijo, živel blizu treh takšnih društev. Prvo društvo je bilo Romsko društvo za razvoz pijač, eno društvo se je imenovalo Športno društvo Cigan, eno društvo je pa bilo, če se ne motim, pa ne me držati za točno besedo, mislim, da je bilo "Romsko društvo za preprodajo tekstila na kramarskem sejmu" v Mariboru. Pa verjemite mi, da ne bi radi vključili teh treh društev ali pa še katerih drugih v politiko slovenskega javnega življenja. In ko slišim, koga bi vi vse vključevali, se včasih utemeljeno sprašujem, koga pa zastopate v tem parlamentu. Ne pozabiti, to je ne nazadnje še vedno slovenski parlament. Hvala.
Hvala. Želi še kdo besedo? Kolega Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Tudi sam se malo čudim dušebrižništvu, ki ga tu nekateri izražajo na račun romske skupnosti. Za kar se je treba zavzemati, vendar trdim, da gre za dušebrižništvo in v veliki meri za licemerstvo iz ust nekaterih. Kajti če ne bi šlo za licemerstvo, se ne bi dogajalo, da prav njihovi poslanski kolegi potem organizirajo bojkot oziroma pozivajo na barikade proti Romom in tako naprej. Pri celotnem dogajanju v preteklem letu, omejeni so bili, ekscesi v Ambrusu, je bilo dosti, dosti organiziranega na podlagi scenarija, po mojem mnenju, podpihovanja neredov, ekscesnih stvari, samo s ciljem, da bi se na tej osnovi rušila tudi sedanja oblast. Ta scenarij in ti poskusi se vam niso posrečili. Bili pa so prav gotovo dobro organizirani, in zaradi tega tudi v zvezi s tem amandmajem, to pokroviteljstvo in dušebrižništvo, kako je treba vključiti vsako društvo in ne vem kaj, se mi zdi zelo čudno, nepošteno in licemerno. Jaz verjamem, da je tako, kot je v zakonu zapisano sedaj, skorajda najbolje - da se del članov tega sveta romske skupnosti izvoli na notranjih volitvah te skupnosti. Sedaj pa mnogi dvomijo, kako si bodo pa Romi to sami izbrali. In sedaj vključujete Vlado. In še enkrat pravim, tako kot se je takrat organiziralo in podpihovalo te ekscese, take so skušali sedaj parazitirati na tem svetu romske skupnosti. Jaz vedno pravim, vsaj eno dobro posledico je to podpihovanje, organiziranje in vse to kar se je dogajalo v Ambrusu, imelo - da je slovenska javnost lahko razbrala, kako hitro je možno organizirati vaške straže, za katere ste tu nekateri ves čas govorili, da so bile začetek kolaboracije, nekoč med drugo svetovno vojno. Nobenega mrtvega ni bilo, pa je bilo pol Dolenjske pod vaškimi stražami in sedaj se vidi kako normalno je takrat bilo, ko je pa VOS izvajal likvidacije, seveda so bile zvečer vaške straže. In ob tem se malo zamislite, kaj ste spodbujali v tem letu, v preteklem letu, kakšne zadeve ste vzpodbujali. In zaradi tega plediram, da prenehate s tem. Da prenehate parazitirati na tem zakonu, ki je dobro pripravljen, ki končno prinaša nek korak v to, da bo romska skupnost dejansko imela tudi neko zakonsko podlago za svojo organiziranost in da bo s tem toliko bolj prisotna in priznana v slovenski javnosti in skupnostni. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Lahko počasi zaključimo razpravo? Hvala. Torej, ker nihče več ne želi razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo, v skladu s časovnim potekom seje zbora, odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 9. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Še preden pa prekinem točko dnevnega reda, dajem proceduralno kolegu Školču. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz, gospod podpredsednik, mogoče res nisem takoj dvignil roke, ampak zagotovo preden ste zaključil. Hotel sem se pa oglasiti glede stvari, ki jih je govoril kolega Jerovšek in ki vsekakor ne prispevajo k [[...]]
Kolega Školč, jaz sem razpravo zaključil, potem ste se javil in vam tokrat ne bom dovolil, da govorite o zadevi. Najlepša hvala. Prosim, če dovolite, da nadaljujemo. Torej, kot rečeno, prekinjam s to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA. Za to točko imamo predvidenih 50 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom Bojanom Kontičem. V zvezi s tem zakonom Odbor za kulturo, šolstvo in šport predlaga Državnemu zboru, da Predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena Poslovnika zbora dajem besedo najprej predstavniku, predlagatelju zakona gospodu Bojanu Kontiču za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! 1996 leta sprejet Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja predvideva, da vzgojno-izobraževalni zavodi poleg vzgojno-izobraževalne dejavnosti samostojno opravljajo tudi podporne dejavnosti, kot so na primer: računovodstvo, pravno-kadrovske dejavnosti, organiziranje prehrane ter vzdrževanje in seveda tudi čiščenje prostorov. Zakonske zahteve na posameznih področjih podpornih dejavnosti so čedalje večje in to predstavlja šolam preveliko breme. Zaradi tega so šole, v enem primeru pa tudi lokalna skupnost, torej občina, ponekod v Sloveniji ustanovile javne zavode za izvajanje spremljajočih dejavnosti šol, zlasti na področju računovodstva. Tudi vladna strategija sprejeta leta 2005 določa oblikovanje skupnih računovodskih služb za javni sektor, saj se na ta način doseže večja strokovnost izvajanja teh dejavnosti, predvsem pa to pomeni racionalizacijo oziroma znižanje stroškov. Hkrati pa to pomeni prednost, da se vodstvo šole lahko bolj posveča osnovi dejavnosti, torej pedagoškemu delu. Obenem pa jim sodelovanje v svetu zavodov, ki izvajajo tako imenovane podporne dejavnosti, omogoča nadzor nad poslovanjem zavodov, ki so jih ustanovili. Namen predlagatelja teh sprememb zakona je urediti financiranje javnih zavodov, ki opravljajo spremljajoče dejavnosti vzgojno-izobraževalnih zavodov, neposredno iz državnega proračuna. To namreč sedaj, po trditvah pristojnega ministrstva, ni mogoče. Pri tem naj poudarim, da smo vse odložitve danes obravnavanega predloga, skupaj z ministrstvom, iskali rešitve, ki bi odpravile zakonske omejitve, ki lahko posledično pomenijo tudi, da bodo zavodi, ustanovljeni za tako imenovano podporno dejavnost, prenehali z delovanjem. Da bo njihovo delovanje zaradi nefinanciranja postalo vprašljivo. Seveda pa predlagane spremembe omogočajo, da se ustanavljajo tudi novi zavodi tam, kjer bi bil interes lokalnih skupnosti. Prepričani smo, predlagatelji namreč, da s tem posegom ne bi povzročili dodatnih stroškov, ravno nasprotno, prepričani smo, da bi racionalizacija poslovanja pomenila prihranek, prihranek s katerim bi lahko, če bi seveda poslovanje primerno organizirali, v teh zavodih znižali višino teh stroškov in odpravili težave s financiranjem vodenja tega zavoda. Te težave so se porodile ob razpravi o tem ali ta predloga zakona sprejeti ali ne, torej kako poravnati stroške vodenja. Konkretno tudi direktorjev teh javnih zavodov. Kljub ugotovljenim težavam, z ministrstvom nismo uspeli najti sprejemljive rešitve, v tem času namreč, ko je zakon čakal na obravnavo na matičnem delovnem telesu. Smo pa vsekakor vzpodbudili razmišljanja o tem, kako z načrtovanim posegom ministrstva na tem področju, v letošnjem letu ustvariti pogoje za ustanavljanje in predvsem tudi za delovanje že ustanovljenih zavodov. V imenu predlagateljev torej predlagam, spoštovane kolegice in kolegi, da danes ne sprejmemo predlaganega sklepa odbora, torej, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. S tem boste omogočili, da pristojno delovno telo opravi vsebinsko razpravo in sprejme tudi določene popravke predlaganega predloga zakona. O tem so govorili nekateri člani delovnega telesa, preden je odbor sprejel to negativno stališče do nadaljnje obravnave. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Alenka Jeraj bo podala stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Trije poslanci Poslanske skupine SD so v obravnavo predložili Predlog zakona o spremembi in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja po skrajšanem postopku, katerega temeljni cilj, predloga torej, je urediti financiranje javnih zavodov, ki opravljajo spremljajoče dejavnosti vzgojno-izobraževalni zavodov kot so računovodstvo, pravno-kadrovsko dejavnost, organiziranje prehrane ter vzdrževanje in čiščenje prostorov, neposredno iz državnega proračuna. Predlagatelj ocenjuje, da s spremembo zakona za proračun ne bodo nastale dodatne finančne posledice. Iz državnega proračuna se že sedaj namenja sredstva za financiranje podpornih dejavnosti v vzgoji in izobraževanju. S spremembo zakona bodo ta sredstva v enakem obsegu nakazovana neposredno na račun pravne osebe, ki jo bodo ustanovili vzgojno-izobraževalni zavodi, da bo zanje opravljala prej naštete podpore dejavnosti. Sprememba zakona ne bo imela vpliva na druga javno-finančna sredstva. Zakonodajno-pravna služba je ob predlogu zakona opozorila, da bi bilo potrebno upoštevati razlikovanje med javnimi zavodi in zasebnimi zavodi. Pri tem bi bilo potrebno z redakcijskega vidika predvideti podnaslov, na primer javni zavod, za izvajanje spremljajočih dejavnosti in obenem konsistentno urediti financiranje v okviru splošnih določb o financiranju ali umestiti poseben, samostojen člen. Vlada Republike Slovenije oziroma Ministrstvo za šolstvo in šport, je v svojem normativnem programu dela za leto 2007 predvidela tudi predlog sprememb zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja. Spremembe in dopolnitve na področju organiziranja in financiranja vzgoje in izobraževanja, po našem mnenju, zahtevajo celovit pristop in ministrstvo pripravlja modele, ki bi omogočili racionalnejše organiziranje vzgojno-izobraževalnih zavodov tudi glede izvajanja podpornih dejavnostih v teh zavodih. Ker Vlada torej že pripravlja spremembe na tem področju, ne more parcialno, z vlaganjem amandmajev, izboljševati obravnavanega predloga zakona poslancev. K sodelovanju pri pripravi vladne novele zakona, ki bo celovito reševala problem financiranja podpornih služb, je ministrstvo povabilo vse socialne partnerje, pa tudi poslanske skupine. Predlog skupine poslancev za spremembo zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja je na svoji 26. redni seji obravnaval tudi Odbor za kulturo, šolstvo in šport in sprejel sklep, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Enak predlog sklepa bomo v naši poslanski skupini podprli tudi na tej seji.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SD bo podala poslanka Majda Potrata.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Kar nekaj mazohizma je potrebno, da se človek odloči vlagati predloge zakonov v tem sklicu, ker se praviloma na matičnih delovnih telesih vedno večina odloči zato, da so neprimerni za nadaljnji postopek, čeprav predstavniki Vlade ali posamičnih ministrstev celo menijo, da je namen predlagateljev dober. In tudi v pogovorih s predstavniki Ministrstva za šolstvo in šport je bilo mogoče ugotoviti, da nam pripisujejo dober namen. Izhod iz tega dobrega namena pa je enak, kot je običajno. Nekajkrat smo se sestali in skušali popraviti stvari, za katere so menili, da niso ustrezno rešene. Gre predvsem za vprašanje direktorja javnega zavoda oziroma direktorice, ki naj bi bil dodaten strošek pri zamisli, ki smo jo skušali z zakonom po skrajšanem postopku vpeljati. Je že res, da Ministrstvo za šolstvo in šport napoveduje obsežnejše spremembe zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, toda težave, s katerimi se srečujejo izvajalci spremljajočih dejavnosti, so tukaj in sedaj. In trije predlagatelji iz Poslanske skupine Socialnih demokratov smo pač želeli odpomoči tem težavam, kajti na Ministrstvu za šolstvo in šport so trdili, da tega iz obstoječega stanja zakonodaje, teh dejavnosti pač, ni več mogoče financirati. Torej, temeljni cilj zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja je urediti prav financiranje javnih zavodov, ki opravljajo spremljajoče dejavnosti vzgojno-izobraževalnih zavodov neposredno iz državnega proračuna. Sprejemamo tudi pripombo Zakonodajno-pravne službe, da bi morali v 1. členu povedati, da gre za javne vrtce in šole, kar bi bilo mogoče v zakonodajnem postopku tudi popraviti. Predlagatelji smo ocenili, da s spremembo zakona za proračun ne bodo nastale dodatne finančne posledice. In temu stališču so pritrdili tudi drugi člani Poslanske skupine Socialnih demokratov. Iz državnega proračuna se namreč že sedaj namenjajo sredstva za financiranje spremljajočih dejavnosti v vzgoji in izobraževanju. S spremembo zakona bodo ta sredstva v enakem obsegu nakazovana neposredno na račun pravne osebe, ki jo bodo ustanovili vzgojno-izobraževalni zavodi, da bo zanje opravljala podporne dejavnosti. Res je, da je Ministrstvo za šolstvo in šport zadnje čase zelo usmerjeno v iskanje cenejših rešitev, kar zadeva izvrševanje delovnih nalog s področja vzgoje in izobraževanja, vendar pa menimo, da s spremembo standardov in normativov nekaterih reči pač ni mogoče urejati na račun zaposlenih v vzgoji in izobraževanju. Morebiti je to tudi razlog, zakaj predlog, ki smo ga vložili v proceduro, ni bil sprejet. Menimo, da so razlogi za skrajšani postopek utemeljeni in da gre v resnici za zelo malenkostne spremembe, ki bi jih, če bi bila taka volja - pa te, kot kaže, ni -, bilo mogoče sprejeti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog zakona seveda podprli. Nas je pa premalo, da bi to vplivalo na končni izid o tem zakonu. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo podal dr. Slavko Gaber, izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Pred seboj imamo tipičen primer zakona, ki bi ga bilo potrebno, če bi zakonodajalec pri tem, ko sprejema zakone, upošteval neko preprosto elementarno dejstvo, da naj bi jih sprejel za to, da bi na osnovi njih razreševali probleme, ki nastajajo v tej državi in usmerjali razvoj posamičnih podsistemov v Sloveniji, sprejeti. Ta zakon bi torej bilo potrebno sprejeti. Ne trdim, da bi ga kazalo sprejeti brez vseh dopolnil v takšnem besedilu, kot je, sam sem prepričan, da je mogoče v posamičnih členih rešitve dopolniti. V zakonu bi moralo biti zelo jasno zapisano, da količina sredstev, ki jih porabi za delovanje takšna organizacijska oblika, tovrsten zavod, nikakor ne sme presegati količine sredstev, ki jih potrebuje za opravljanje teh služb seštevek šol, ki se v to združijo. Ta dopolnitev bi bila več kot dobrodošla. O tem smo razpravljali tudi na odboru, da je to težava namreč, delovanje tovrstnih zavodov, s tem se strinja predvsem ministrstvo. Potem ko je desetletje bilo mogoče financirati delovanje takšnih zavodov, ki so delovali bolj racionalno, strošek je bil nižji za javne finance, se je namreč sedaj ugotovilo, da jih ni mogoče več financirati. Če jih ni mogoče več financirati, potem je potrebno pač seveda takoj vzpostaviti sistem, ki omogoča racionalno delovanje na tem področju. Zato sam predlagam, da danes ne potrdimo sklepa, ki ga je predlagal odbor, da ne izrečemo kot parlament v tem plenarnem delu stališča, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ampak da postopek steče naprej, tako kot je s poslovnikom predvideno, da se členi dopolnijo in da se za tisti čas, dokler ne bomo imeli novega zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanje v tej državi, uporablja ta rešitev, ki bi zmanjšala zaplete ob sedanjem financiranju, kjer imamo napol smešne situacije, kjer so na eni sami šoli - jaz sem bolj ali manj prepričan, tudi v nasprotju z zakonom - zaposleni številni ljudje, ki jih je tam daleč nad normativi za na primer čiščenje, za računovodstvo in podobno. Rešitev, ki je danes v življenju, na delu, je nezakonita rešitev in je rezultat nove ureditve. Še posebej opozarjam na to, da kaže sprejeti to predlagano novelo zakona zaradi tega, ker se bojim, da bo morala biti razprava ob tezah, ki so sedaj dostopne za razpravo o zakonu o organizaciji in financiranju, zelo dolga. V teh tezah je po mojem prepričanju predlagana zelo slaba rešitev, ponovno ustanavljamo centre šolske, v katere bomo združevali šole, bojda bodo pedagoško avtonomne, sicer bodo pa to veliki centri. Od tega se poslavljajo, kjer je le mogoče v Evropi. Mi imamo kvečjemu, še posebej na srednješolskem področju, že danes prevelike centre, to dela stvari za neobvladljive, za nepregledne in vsekakor ne za racionalne. Skratka, čaka nas, če bo razprava resna, dolga razprava o spremembah ZOFI-ja, do takrat pa bi bilo pametno, da bi imeli zakon, ki bi omogočal tistim, ki bi se za to odločili, da se prostovoljno združuje delo na tem področju, in zakon bi moral hkrati povedati, da to nikakor ne sme stati več, moralo bi stati manj, to je edino smisel tovrstnega združevanja. Jaz, ko govorim o tem ne govorim o tem, da naj pri tem ne bi bila možna tudi zasebna pobuda - da, to naj ZOFI tudi uredi, za začetek pa naj omogoča temeljno racionalnost na tem področju. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Psoslanske skupine Nove Slovenije bo podala poslanka Marjetka Uhan. Izvolite.
Še enkrat lepo pozdravljeni; tudi mladi poslušalci na tribuni. V Novi Sloveniji smo Predlog zakona o sprememba in dopolnitvi zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja skrbno preučili. Sprememba, ki se nanaša na možnost ustanovitve javnega zavoda za izvajanje spremljajoče dejavnosti vzgojno-izobraževalnega zavoda, se nam ne zdi kot najboljša možna. Zavedamo se, da so režijski stroški vrtcev in šol veliki in jih je potrebno racionalizirati. V Novi Sloveniji si prizadevamo za družinam prijazno okolje, takšno okolje, ki vključuje tudi primerno tako cenovno kot kakovostno otroško varstvo. Zagovarjamo takšno delitev stroškov organiziranega otroškega varstva, ki bo omogočila vključitev čim večjega števila otrok, pri tem pa družinski proračuni ne bodo pretirano obremenjeni. V tem smislu podpiramo združevanje šol in vrtcev za dosego racionalizacije stroškov. Tako združeni bi lahko s primerno organizacijo dela izvajali skupne naloge in s tem ustvarili prihranke pri računovodstvu, pravno-kadrovskih zadevah, organiziranju prehrane, čiščenju prostorov, vzdrževanju in še kje. V ustanavljanje novih zavodov pa v Novi Sloveniji vidimo prevelike priložnosti za razraščanje dodatnih podpornih služb, novih zaposlitev, katerih končni učinek bo ravno nasproten namenu ustanovitve. Poslanska skupina Nove Slovenije meni, da je predlagana rešitev neustrezna, zato Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Kolega Josip Bajc bo podal stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa. Spoštovana državna sekretarka, kolegi in kolegice, mladi opazovalci in tisti, ki nas gledate ob tem času, lep pozdrav. Tako, kot je sklenil matični odbor Državnega zbora, tudi Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke meni, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo in ga ne bo podprla, čeprav skuša urediti problematiko, ki jo bo v najkrajšem možnem času potrebno urediti oziroma rešiti. Po našem mnenju je pravno sporna predlagana zakonska rešitev, po kateri bi se izključno za izvajanje povsem tržne dejavnosti sistemsko ustanavljali javni zavodi, ki bi nastopili tudi na trgu in s tem konkurirali po dejavnosti enakim gospodarskim subjektom, ki se morajo uveljavljati na trgu na tržni način. Poleg tega je pravno sporno, da bi se iz državnega proračuna financiralo javne zavode, ki bi delovali in bili ustanovljeni z namenom trženja, torej pridobivanja dohodka oziroma dobička. Nesmiselno se nam zdi tudi ustanavljanje povsem novih zavodov in s tem tudi nove funkcije oziroma službe, ki bi zopet podražile poslovanje na področju šolstva oziroma vzgoje in izobraževanja. To je potrebno ustrezneje sistemsko rešiti in seveda pri tem upoštevati, da imamo tako zasebne kot javne zavode v vzgoji in izobraževanju. Vzgojno-izobraževalni zavodi poleg vzgojno-izobraževalnih dejavnosti samostojno opravljajo tudi podobne dejavnosti, kot so na primer: računovodstvo, pravno-kadrovsko dejavnost, organiziranje prehrane ter vzdrževanje in čiščenje prostorov, kjer opravljajo svojo dejavnost. Zavod, ki izvaja vzgojno-izobraževalno dejavnost, lahko sklene pogodbe z izvajalcem podobnih storitev. Vendar pa je nemogoče prezreti dejstvo, da takšne pogodbe običajno sklepajo pod tržnimi pogoji. Vladna strategija, sprejeta v letu 2005, določa, na primer, oblikovanje skupnih računovodskih služb za javni sektor. Strinjamo se, da bi se z oblikovanjem organizacijskih enot, ki bi za javne zavode izvajale spremljajoče dejavnosti, predvsem zmanjšali fiksni materialni stroški, ki jih sicer ima vsak vzgojno-izobraževalni zavod, pa tudi kot sam zavod in vsak posebej. S tem bi razbremenili tako javne zavode kot lokalne skupnosti, ki se mesečno, če ne pa vsaj letno, usklajujejo o financiranju delovanja javnih zavodov. Poleg tega smo mnenja, da mora biti vzgojno-izobraževalni sistem urejen enotno za vso državo po načelu enakih možnosti oziroma pogojev za vse prebivalce naše države. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da če bi se odločili za financiranje iz proračuna, potem taki zavodi ne bi smeli biti ustanovljeni z namenom pridobivanja dohodka oziroma dobička. Predlagamo, da pristojno ministrstvo čim prej predlaga ustreznejšo rešitev, zato, kot sem že uvodoma povedal, predlaganega zakona, ki je v proceduri, ne bomo podprli.
Hvala lepa. Kolega Srečko Prijatelj bo podal stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovana predstavnica vlade, spoštovane kolegice in kolegi, obiskovalci, gledalci! Res je, da je osnovni zakon bil sprejet leta 1996. In zanimivo, da vlada ugotavlja, ravno zadnje ugotovitve vlade so, da je premalo otrok v vrtcih. Po drugi strani ugotavljamo, da ravno ta, pa tudi prejšnja vlada ni naredila ničesar, da bi bilo otrok več v vrtcih. Seveda, če pogledamo cilje predlagateljev, so dobronamerni v tem kontekstu, da je treba urediti financiranje javnih zavodov v teh spremljajočih dejavnostih in to prenesti na državni proračun. Ampak kje je pa garancija, da se bo cena vrtca znižala? Nikjer. Te garancije ni. In vlada odgovarja, seveda, da je v pripravi nov predlog zakona, ki bo to rešil celovito. In po mojem mnenju bi bilo prav, da se novi vladni predlog opredeli o tem, kako znižati ceno, ki bremeni uporabnika, to je družino. In to je največji strošek, ki je, cena dela, ki je izražena v ceni vrtca, in takoj za njo so stroški investicijskega in tekočega vzdrževanja. Dokler tega ne bomo naredili celovito, tudi stroškov plačila ne bomo zmanjšali. In mislim, da je to prav, da se naredi, in ne, da se leporeči in govori - skoraj vsi ste govorili o tem, kaj bi naredili, česa ne bi naredili. Preprosto, zakaj ste pa dopustili, vsi vi, ki ste imeli možnost vladati in sovladati v tej samostojni Sloveniji, da je vrtec edina skrb občine? Medtem ko ima vlada lahko v oskrbi bolnišnice, ko ima lahko šolske ustanove, ste vrtce prepustili občinam. In danes imamo največjo ceno 135 tisoč, seveda to morajo plačati uporabniki v malih občinah, kjer refundacija ni možna, in imamo najnižjo ceno tam nekje 75 tisoč. Sedaj si pa predstavljajte eno družino, ki ima zajamčen osebni dohodek, kako bo to plačala! Seveda tukaj so stare mame, ki rešujejo potem problem. In to vlada z neko analizo, ki jo je plačala bog ve koliko, zopet danes ugotavlja in to nam prodaja po sredstvih javnega obveščanja. Mislim, da je druga krivica, ki se delam staršem, tudi ta, da se omogoča velika lumparija. Nekateri se izognejo dejanskemu plačilu tako, da preprosto živijo v ločenih družinskih skupnostih, ki pa niso ločene in zato v bistvu imajo tudi matere status samohranilke. In za to je kriva država, ker ni poskrbela za družino, pa zopet gotovi, da je v bistvu otrok premalo. Tako bi prosil, da odpravimo te neumnosti in da rešimo v zakonu primerno zaračunavanje in pošteno za vse in da onemogočimo tistim bogatim, ki se posmehujejo naši pravni ureditvi, ki je zelo slaba in izrabljajo to zadevo - v Sežani imamo tak primer, ko ekstremno bogat človek v bistvu zahteva znižanje oziroma mu občina plačuje [[škoda, da ni župana tukaj]] vrtec. To so primeri tudi v drugih občinah. Med nami so tukaj župani, pa naj povedo, če to ni res. Pa nič se ne more zgoditi in nobeden ne more dokazati, da v bistvu nezakonito ravnajo. Zato v naši poslanski skupini ne bomo nasprotovali temu predlogu, ker se je dotaknil nekega problema, samo tako na hitro spisana sprememba zakona, mislim, da gre očitno za samo kanček populizma, ker s tem ne rešujemo nič. In mene osebno čisto nič ne briga, kje bomo našli plačo za direktorja javnega zavoda in ali bomo združevali storitve javnih zavodov, torej računovodski servisi, kuhinjo in ne vem kaj bo en javni zavod, ki ga bomo na novo ustanovili. To ni problem, ki bo rešil tovrstno problematiko. Zanima me, kako bo država razbremenila družino in omogočila vsem, tudi tistim najbolj revnim, da dajo otroke v vrtec. To moramo pa storiti na način, ki bo transparenten, dober in to naredi lahko samo nov zakon. Jaz ga pričakujem, kajti tukaj v stališču mnenja Vlade imam zapisano, sicer Vlada to pravi vedno, da to problematiko dobro pozna in da jo misli rešiti v prihodnje celovito z novim zakonom, ki ga bo podala v proceduro sprejema v Državnem zboru. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo podala gospa Majda Širca. Izvolite.
Hvala lepa. Dovolite, da se pri predstavitvi stališča Skupine Zares navežem na ravnokar izrečeno stališče oziroma na vprašanje, kako bo država razbremenila družino. In da nadaljujem, da mogoče je ta predlog spremembe zakona poskus, kako bi država najprej razbremenila organiziranje šolstva zato, da bi bila posledično tudi družina razbremenjena. Tako sem razumela, tako smo razumeli intenco tega predloga, ki govori o možnostih racionalizacije, boljše organizacije šolstva oziroma vrtcev in o načinu organiziranja spremljajočih dejavnostih na področju šolstva. Se pravi, vse od računovodstva, prehranjevanja, čiščenja in tako naprej v organizirane javne službe. Mi menimo, da gre za poskus, ki je vreden razmisleka, ki pomeni in pelje k racionalizaciji. Ne verjamem, da bo v drugem poskusu ta predlog prišel s kakšnimi bistveno boljšimi rešitvami. Obljubljeno nam je, da naj bi se zakon spremenil v nadaljevanju tudi na tem področju, ampak kot mi je znano, se minister za šolstvo načelno strinja s temi rešitvami. In če se načelno strinja, potem smo tukaj pri prestižu, se pravi, ali to, kar načelno predlaga nekdo drug in podpiramo mi drugi, seveda, ali podpreti ali ne, pa smo pri istem vprašanju. In zgoraj, če bi vprašala mlade ljudi, ali se z racionalizacijami in boljšimi organizacijami tudi v šolstvu strinjajo ali ne, bi rekli - ja. Naj končam našo predstavitev poslanske skupine, seveda, bomo podprli nadaljevanje življenje tega predloga z nekim pismom, ki smo ga dobili ob tej priliki, in naj ga kar citiram. Gospod, ki nam je pisal, pravi: "Menim da so spremembe dobro pripravljene, da bi lahko novela z malo dobro volje obstoječe oblasti bila sprejeta. Žal pa, tako kot vedno do sedaj, če je predlog posredovan od opozicije, nima nikakršnega argumenta, da bi vzdržal." Mi bomo poskusili, da se razprava na to temo nadaljuje, rešitve so dobro nakazane in najbolj nespametno je, da se jih zavrača zaradi tega, ker niso "vaše", ampak so "naše". Hvala.
Hvala. Mag. Vasja Klavora bo podal stališče Poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani gospod podpredsednik! Spoštovane poslanke in poslanci! Težave glede financiranja in racionalne porabe proračunskih sredstev v javnih zavodih so pri nas dokaj pogost pojav in dvomimo, da se bodo nastali problemi odpravili zgolj z iskanjem nekaj delnih, nesistemskih in začasnih rešitev, kakršne so predlagane v obravnavanem predlogu novele zakona. Jasno je, da so se pojavile težave pri financiranju delovanja zavodov, ki so bili ustanovljeni v nekaterih občinah za opravljanje podpornih dejavnosti vzgojno-izobraževalnim zavodom brez ustreznih pravnih podlag, saj v veljavnem zakonu ni predvidenih sistemskih rešitev za njihovo ustanovitev in delovanje in tudi ne za direktno pridobivanje sredstev iz proračuna. V naši poslanski skupini dvomimo v upravičnost ustanavljanja novih pravnih subjektov in transparentnost delovanja le-teh, kajti predlog s svojimi določili ustvarja možnosti za neustrezno in neučinkovito delovanje. Kot prvo tako možnost predstavlja pravna spornost glede ustanovitve takih zavodov z vidika konkurence. Predlagana rešitev, da bi ti zavodi poleg zagotavljanja podpornih dejavnosti pod netržnimi pogoji vzgojno-izobraževalnim ustanovam ponudili svoje storitve prosto tudi zunaj na trgu, bi pomenila ustvarjanje nelojalne konkurence ostalim gospodarskim subjektom z identično ali podobno dejavnostjo, ki pa delujejo zgolj po tržnem principu. Posledično temu bi se lahko pojavil tudi problem zagotavljanja ustrezne kakovosti opravljanja podporne dejavnosti za vzgojno-izobraževalni zavod. Nadalje je vprašljiva gospodarnost ustanavljanja novih zavodov, tudi z vidika dodatnih finančnih sredstev, ki bi jih bilo treba zagotoviti za celotno infrastrukturo novoustanovljenih zavodov ter za zaposlitev novih direktorjev in ne nazadnje verjetno tudi drugega kadra. Po našem mnenju je vprašljiva tudi smiselnost fakultativnosti določbe glede ustanavljanja omenjenih zavodov, saj smo prepričani, da problem racionalizacije z vidika stroškov ni rešen, če obstaja možnost proste izbire, da se posamezne vzgojno-izobraževalne ustanovi odločijo, da skupaj ustanovijo javni zavod za podporne dejavnosti. Tako namreč obstaja verjetnost, da se bo nekaj šol in vrtcev za to odločilo, medtem ko bi druge šole, ki se v tak skupen projekt ne bi vključile, te dejavnosti zagotavljale še naprej samostojno preko svojih kadrov in infrastrukture. Glede na to, da se po zagotovilih vlade oziroma ministrstva že pripravljajo obsežne in celovite spremembe na področju organizacije in financiranja vzgoje in izobraževanja, poslanci naše poslanske skupine menimo, da bi bilo nesmiselno sprejemati parcialne in začasne rešitve, ki verjetno že v tem letu ne bodo več aktualne. Poslanci naše poslanske skupine bomo podprli sklep o neprimernosti predloga zakona za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru točke glasovanj čez pol ure, torej ob 16.10. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali, kot sem rekel, ob 16.10.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prosim, da se umirite! Nadaljujemo sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje svoje glasovalne naprave. Prehajamo na prekinjeno 2. točko dnevnega reda. Zbor bo v sladu s 139. členom Poslovnika zbora glasovanje o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodnem registru opravil v petek 30. marca 2007 v okviru glasovanj. Zbor bo v skladu s 139. členom Poslovnika zbora glasovanje o Predlogu zakona o spremembi in dopolnitvi obligacijskega zakonika opravil v petek 30. marca 2007 v okviru glasovanj. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Ustavnem sodišču. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Ustavnem sodišču, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 5. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet, zato bo zakon dodeljen v drugo obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predlog zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine nepovezanih poslancev k 10. členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 43. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmaju. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona ni bil sprejet noben amandma, bo zbor v skladu s 139. členom Poslovnika zbora glasovanje o predlogu zakona opravil v petek 30. marca 2007 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 42, proti 20. [[Za je glasovalo 42.]] [[proti 20.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. S tem tudi prekinjam 26. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.