Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 26. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanci: Silva Črnugelj od 10. do 13. ure, Breda Pečan, Anton Anderlič, Alojz Posedel, Franci Kek in Janez Janša. Ker je včeraj prišlo do tehnične napake, sem vam dolžan pojasnilo, da so bili včeraj odsotno opravičeni naslednji poslanci: Anton Anderlič, Ljubo Germič, Tadej Slapnik po 16. uri in Alojz Posedel. Za napako se vam opravičujem. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PROMOCIJI KMETIJSKIH IN ŽIVILSKIH PROIZVODOV V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem predstavniku vlade. Besedo ima mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano.
Gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, ostali prisotni! Dovolite samo kratko dodatno obrazložitev. Ta zakon, ki je zelo pomemben za slovensko proizvodnjo hrane, ki daje nove argumente, da se poveča lojalnost med slovenskim proizvajalcem in med slovenskim kupcem, poznate, da je v osnovi sledil štirim ciljem. Prvi cilj je, da s tem, ko državljan, ki živi v Sloveniji in poseže po slovenskem proizvodu, daje delo slovenskemu kmetu in slovenskemu delavcu. Drugi, na ta način se tudi polni državni proračun, tretji, na ta račun se zagotavlja tudi visoka prehranska varnost s stališča zdravstvene ustreznosti posameznega živila, in četrti, to je en pomemben korak v boju proti klimatskim spremembam, saj največji onesnaževalec v proizvodnji hrane je transport. Ob tem pa ima ta zakon sedaj še peti argument. Kmetijski ministri smo pred ne dosti tednov nazaj, ko smo imeli srečanje v Berlinu, bilo nas je prisotnih 50 kmetijskih ministrov z vsega sveta, sprejeli deklaracijo. Ta deklaracija govori o potrebi, da vsaka država in regija znotraj resursov, ki so na razpolago, zaradi svetovnih potreb zagotovi znotraj sebe maksimalno stopnjo prehranske varnosti, kar je, če prevedemo v enostaven jezik, da imamo države dolžnost, da proizvedemo toliko hrane, da v primeru prehranskih kriz, ki se pričakujejo, ne samo zato, ker je v tem trenutku milijarda lačnih zemljanov od sedmih in ne samo zato, ker projekcije rasti zemljanov kažejo rast na devet milijard, ob tem da novih resursov za proizvodnjo hrane na tej obli ni. Tudi sama proizvodnja hrane postaja manj intenzivna. Zlasti je pomembna prehranska varnost na regionalni ravni s stališča podnebnih katastrof, ki se dogajajo. Zadnja katastrofa je bila v Avstraliji, ne smete pozabiti. Takrat je bila pod vodo površina, ki je v velikosti Nemčije in Francije skupaj. Če se to zgodi v Evropi, Evropa nima od kod uvažati hrane. Tudi s tem zakonom pričakujemo, da bomo stopnjo prehranske varnosti, vsaj določeno mero samooskrbe, povečali. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa. Prijazen dober dan! Pozdrav vsem, ministru, publiki! Kot smo pri tem zakonu že poudarjali v drugi obravnavi, nas v Liberalni demokraciji Slovenije veseli predvsem dejstvo, da bomo po več kot desetletju prizadevanj in v tretjem poskusu tudi v Sloveniji dobili še kako potreben zakon, ki bo urejal in predvsem finančno omogočal splošno, tako imenovano generično promocijo kmetijskih in živilskih proizvodov in tudi promocijo shem kakovosti, kar pomeni prostovoljnih označb in zaščitenih proizvodov. Tokrat je Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano uspelo doseči minimalno soglasje med vsemi dejavniki v kmetijstvu in živilskopredelovalni industriji. To soglasje posebej izpostavljamo, saj je nujen pogoj, da zakonske rešitve zaživijo v praksi. Ministru in sodelavcem tudi čestitamo za ta dosežek, ki prej ni bil dosežen in zato tudi ni samoumeven. Je pa treba povedati, da je ta zgodba v prid vsem, tako proizvajalcem, podeželju kot tudi predelovalcem, še posebej pa moramo njeno dodano vrednost začutiti kot nekaj dobrega, nekaj pozitivnega vsi kot potrošniki. V uvodu sem omenil, da z zakonom žal zamujamo. Razdrobljena slovenska kmetijska proizvodnja ter majhna slovenska živilskopredelovalna industrija bi takšno promocijo ob pogojih odprtega trga, na katerem nastopajo največja evropska živilskopredelovalna podjetja, zagotovo potrebovala že pred pristopom Slovenije k Evropski uniji. A nikdar in nikoli ni prepozno za dobre stvari in zdaj je prilika, da jih uresničimo. Zakon mora v prvi vrsti predvsem izboljšati informiranost domačih potrošnikov o slovenski pridelavi, slovenski predelavi ter poudariti našo kakovost, varnost in posebne lastnosti ter prehranjevalne koristi slovenskih kmetijskih in živilskih proizvodov. Nekaterim sosednjim državam, recimo Avstriji, je to uspelo v veliki meri, da so to že pri vzgoji, pri izobraževanju enostavno vcepili v zavest in podzavest najprej mladim generacijam, potem pa vsem. Seveda je pri naših severnih sosedih nekaj samoumevnega, da na policah posegajo po izdelkih, ki so plod domače proizvodnje. Ta cilj Slovenke in Slovenci lahko dosežemo postopno, v nekaj letih, s premišljenimi, preudarnimi koraki, z izvajanjem skupne generične promocije, in sicer z zagotavljanjem splošnih informacij o pridelavi in predelavi ter vse tisto, kar smo že v uvodu omenili in pomeni neko kontinuirano verigo. Za primarne proizvajalce, ti so nam še posebej dragoceni, za kmete, za podeželje, tiste, ki bodo skupaj s predelovalnimi podjetji zavezanci za ta prispevek v posameznem sektorju, pa je zagotovo pomembna promocija shem kakovosti in prostovoljnih označb kot tudi na tak način zaščitenih proizvodov, če bo njihova proizvodnja le dosegla zadosten količinski obseg. Zato v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije tudi razumemo njihovo manjše razumevanje potrebe po drugi vrsti, generični promociji, in njihove pomisleke glede nje. Ampak zgodba ima kot vsaka medalja dve plati in če hočemo, da bo uspešna, se moramo združiti, razumeti in podpreti obe. Po drugi strani pa lahko tudi razumemo pomemben del slovenskih proizvajalcev hrane, ki ne želijo splošne promocije lastnosti hrane. Zato pričakujemo, da se bo promociji shem kakovosti in prostovoljnih označb kot tudi zaščitenim proizvodom namenil maksimalno predviden obseg namenskih sredstev, torej približno tri četrtine. O konkretnih zakonskih rešitvah, o izvajanju in financiranju promocije, institucionalni ureditvi, zastopanosti sektorjev in obveznem prispevku je bila dobra, kakovostna, predvsem pa, kar je v tem času še kako pomembno, tudi politično enotno opravljana razprava že v predhodnih dveh obravnavah. Glede novosti, sprejetih v drugi obravnavi, pa želimo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije izpostaviti, pohvaliti in omeniti dve. Najprej preprosto obvezo, ki je bila plod amandmaja, da se mora iz proračuna zagotoviti najmanj 40 % s programom promocije predvidenih sredstev. Prejšnja dikcija te določbe, namreč omejitve navzdol, ni vsebovala. In druga, nič manj pomembna novost, v tako imenovani aktivnosti promocije po tem zakonu smo vključili tudi rejo divjadi v oborah. Z obema dopolnitvama se v Liberalni demokraciji Slovenije strinjamo, kajti slovensko podeželje, slovenska pridelava hrane ima nešteto obrazov, nešteto možnosti in dragocen, pomemben, potreben je prav vsak proizvajalec hrane na slovenskem podeželju. Od ostalih konkretnih rešitvah želimo na koncu opozoriti tudi na institucionalno ureditev, po kateri bo za načrtovanje in izvajanje promocije izbran izvajalec strokovnih nalog promocije za obdobje šestih let ter za izvedbo programa promocije izvajalec za obdobje treh let. Tu se moramo res potruditi, zediniti, vložiti napor, da bo izbira obeh izvajalcev najboljša, najbolj kvalitetna. Ne gre za rutinsko, birokratsko opravljanje nalog, pač pa je še kako pomembna poleg vrhunske usposobljenosti tudi izvirnost, kreativnost in mogoče kakšen poseben pristop z dodano vrednostjo. Prav od njune kreativnosti bo namreč v pogojih relativno omejenih finančnih sredstev v pretežni meri odvisen uspeh promocije in kako se bo ta zgodba dotaknila nas vseh kot potrošnikov. Zdi se mi ključno, da to še enkrat poudarimo in omenimo. Vsi skupaj se namreč moramo zavedati tudi relativne višine načrtovanih finančnih sredstev in njihove umestitve v finančni okvir oglaševanja v Sloveniji. Še enkrat želimo poudariti, da na primer samo eden izmed evropskih mlekarski gigantov v enem letu za promocijo svojih izdelkov na slovenskem trgu vloži najmanj pet milijonov evrov. To se pravi ena multinacionalka toliko, kot bomo mi v sektorju vložili za vse skupaj. In mogoče še kot zanimivost novica iz tega tedna, da tisto, kar se zelo dobro oglašuje, da po dejanskih analizah in kvaliteti nima nobene dodane vrednosti, očitno pa fantastičen vpliv na kupca in potrošnika, ki naseda poceni in dragim reklamnim trikom. V Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije želimo zakonu uspešno implementacijo, torej življenje v praksi, izvajalcem strokovnih nalog promocije in programa promocije pa čim več kreativnosti in inovativnosti pri njenem izvajanju. Delujoč sistem promocije s stabilnim virom financiranja bo po našem mnenju tudi pomembno prispeval k izboljšanju položaja slovenskega kmeta, razvoju podeželja in bo dragocen prispevek tudi slovenske živilskopredelovalne industrije, zato bomo v LDS glasovali za Predlog zakona o promociji kmetijskih in živilskih proizvodov. Na koncu pa bi dodal še poseben apel slovenskemu potrošniku, ki bo tu vključen, da seveda zna, in v to smo prepričani, ločiti zrno od plev, predvsem če je domače.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Andrej Magajna.
Dobro jutro, kolegice in kolegi, predstavnik ministrstva! Spoštovani! Kar dolgo časa smo čakali na zakon o promociji kmetijskih in živilskih proizvodov. Eden od namenom je vsekakor informiranje potrošnikov o pridelavi in predelavi, kakovosti in varnosti, posebnih lastnostih in prehranjevalnih koristih kmetijskih pridelkov in živilskih proizvodov v Republiki Sloveniji ter tako z neodvisnimi in verodostojnimi informacijami utrjevati kompetence potrošnikov pri sprejemanju nakupovalnih odločitev. Predlagane rešitve bodo spodbudile sodelovanje kmetijskih proizvajalcev, živilskopredelovalnih podjetij, njihovih reprezentativnih organizacij in države pri načrtovanju, financiranju in izvajanju promocije in informiranja potrošnikov ter posledično krepitev konkurenčnosti slovenskega agroživilstva ter ustvarjanje novih prodajnih možnosti na trgih kmetijskih pridelkov in živilskih proizvodov. S promocijo in možnostjo vključitve proizvajalcev v nacionalne sheme kakovosti oziroma prostovoljne označbe pa se bo spodbujala lokalna pridelava in potrošnja, saj se na primer načrtuje, da bi se v sheme za mleko in meso vključilo več kot 50 % proizvodov. Ker so predvideni nekoliko višji kakovostni standardi od predpisanih, je to dobra osnova za krepitev zaupanja slovenskih potrošnikov v slovenske proizvode in s tem nadomeščanje porabe tujih izdelkov s slovenskimi. Zavezanci za plačilo prispevka za promocijo, ki bodo prispevali del sredstev k promociji, imajo s predlaganimi rešitvami v zakonu možnost vplivanja na načrtovanje promocije in nadzora nad namensko porabo zbranih sredstev prek svojih predstavnikov v organih, Tudi možnost vplivanja je zelo pomembna. Pa še dve pomanjkljivosti k tem priznanjem, da je ministrstvo pristopilo k tem rešitvam. Verjetno bo debata o tem, kakšen delež bodo posamezni deležniki prispevali za plačilo promocije. To bo verjetno vedno ostala odprta dilema. Mislim pa, da je osrednja shema primerna. Druga pomanjkljivost pa je samo še ta, da smo relativno prepozno dobili ta zakon.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Janko Veber.
Hvala za besedo. En lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, v kateri izražamo zadovoljstvo, da je ministru uspelo uskladiti interese vseh deležnikov in pripraviti zakon o promociji kmetijskih in živilskih proizvodov, ki ga danes obravnavamo v tretji obravnavi v Državnem zboru. To je še posebej pomembno, ker gre za urejanje razmerij v prehranski verigi, kjer je zelo pomembno uskladiti interese kmetijskih proizvajalcev, živilskopredelovalne industrije in njihovih reprezentativnih združen predvsem zaradi vse slabšega položaja deležnikov v tej verigi. Dejstvo je, da je ta zakon nastajal praktično enajst let in da se je vseskozi poskušalo tudi nekako upirati na avstrijske izkušnje, ampak vendarle je Slovenija v primerjavi z Avstrijo bistveno manjši trg, gre za dvomilijonski trg, kjer deluje nekje 74 tisoč kmetij in nekje okoli 400 podjetij, ki se ukvarjajo s proizvodnjo živilskih proizvodov. Tudi same naravne danosti za cenjeno proizvodnjo kmetijskih pridelkov v Sloveniji niso ravno takšne, da bi lahko govorili, da je možno poceni hrano pridelovati v Sloveniji. In če k temu dodamo še dejstvo, da številne trgovske verige, ki odpirajo kot po tekočem traku svoje trgovske centre v Sloveniji, veliko vlagajo v promocijo predvsem izdelkov, ki prihajajo iz tujine, iz tujih trgov na slovenski trg. Zato je izjemno pomembno, da se v tem trenutku čim bolj organiziramo in bi bilo še bolje, če bi ta organiziranost nastopila takoj po vstopu Slovenije v Evropsko unijo, ko se je odprl trg in ko so ne nazadnje bile tudi odpravljene carine, s katerimi je mogoče uspelo takrat ohranjati zadovoljiv položaj naše živilskopredelovalne industrije, po odpravi carin pa je bila ta prepuščena trgu. Zato je glavni cilj zakona promocija kmetijskih in živilskih proizvodov, s katerimi se poveča prodaja na domačem trgu, izjemno pomemben cilj. Seveda si v poslanski skupini Socialnih demokratov želimo, da bi naši pridelovalci in proizvajalci hrane ponujali predvsem zdravo hrano brez konzervansov, brez barvil, stabilizatorjev in podobnih pripomočkov. Kot proizvajalci varne hrane menimo, da bi lahko tudi slovenska podjetja s pomočjo sistemske promocije prišla v sam svetovni vrh oziroma s tem bi poskušali razširiti prodajo ne samo na domačem trgu, ampak bi poskušali prodajo povečati tudi na tujih trgih. Glede stroškov, ki nastajajo pri tej promociji, je izjemno pomembno, da vemo, kako se bodo delila sredstva, ki se bodo zagotavljala za promocijo. Zagotovo je ena od bistveni rešitev v tem zakonu razdelitev sredstev: polovico za splošno promocijo in polovico za sheme kakovosti in prostovoljnih označb. Predvsem je pomembna tista polovica, ki govori o promociji sheme kakovosti in prostovoljnih označb, kajti gre prav za pridelke in izdelke, ki nastajajo v Sloveniji, ki jih proizvajajo kmetijski proizvajalci v Sloveniji, in če že prispevajo k promociji, je prav, da gredo ta sredstva predvsem za promocijo njihovih izdelkov. Tudi odločitev, da je treba primarno proizvodnjo slediti na vratih predelovalne industrije, govori o tem, da če nekdo pridela pridelek in ga ne pripelje do vrat industrije oziroma ga poskuša prodati na tujih trgih, neposredno na tujem trgu, takšna pridelava ni deležna podpore za promocijo, tako da je tudi ta mehanizem izjemno potreben, da res sofinanciramo promocijo tistih pridelkov, ki se bodo prodajali doma in predelovali doma. Glede na letno spremenljivost trga in razmer v posameznih sektorjih, je pa pri tem zakonu tudi izjemno pomembno, da je puščena dovolj velika fleksibilnost oziroma prilagodljivost odločitvam, da se v posameznem obdobju pomaga tistemu sektorju, kjer je največ težav oziroma kjer je najtežje doseči ustrezen tržni delež na trgu oziroma pri prodaji. Izjemno pomembna določba tega zakona je po našem mnenju tudi ta, da se zbrana sredstva ne porabljajo za delovanje inštitucij, kot bi bila recimo novoustanovljena agencije za promocijo, ampak da se uporabijo že obstoječe inštitucije in se večina sredstev resnično porabi za promocijo. Dejstvo, da smo v drugi obravnavi sprejeli tudi nekatere dopolnitve, amandmaje k temu zakonu, ki vključujejo v promocijo tudi divjačino in sodelovanje živilskopredelovalne industrije, ki so organizirane v obliki gospodarskih interesnih združenj, po našem mnenju še izboljšuje samo besedilo zakona, zato bomo z veseljem tudi v tretji obravnavi ta zakon podprli in z nestrpnostjo pričakujemo njegovo izvajanje tudi v praksi. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Robert Hrovat
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav predstavnikoma ministrstva, kolegice in kolegi! Kaj še povedati ob tretji obravnavi zakona, ki se je precej časa pripravljal in bo danes končno ugledal luč sveta? Očitno je, da so bila usklajevanja z deležniki naporna in da je danes pred nami zakon, ki ima široko podporo. Z amandmaji v drugi obravnavi se je zakon še izboljšal in je dobra osnova za nadaljnje postopke same promocije. Veseli nas, da je tudi predlog podobnega zakona, ki smo ga lansko leto pripravili v Slovenski demokratski stranki, pozitivno vplival na to, da so se predstavniki zainteresirane javnosti in Ministrstva za kmetijstvo še bolj potrudili pri zbliževanju interesov. Pred slabim letom smo namreč v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pripravili zakon o generični promociji živil, ki je precej podoben temu, ki ga obravnavamo danes. V takratni razpravi se je izkazalo, da nujno potrebujemo zakonsko ureditev, ki nas bo na tem področju naredila vsaj približno primerljive s sosednjimi državami. Znano je, da proizvodnja, pridelava, predelava kmetijskih in živilskih proizvodov v Sloveniji predstavlja pomemben ekonomski in družbeni dejavnik. Z vstopom Slovenije v EU se je povečal uvoz agroživilskih proizvodov na slovenski trg, tako da so konkurenčni pritiski na domače ponudnike že povzročili poslabšanje ekonomskega položaja nekaterih proizvodnih sektorjev. Vstop Slovenije v EU pa je po drugi strani spodbudil tudi nove možnosti intenzivnejšega nastopa slovenskih ponudnikov agroživilskih proizvodov na enotnem trgu EU, vendar so zaenkrat rezultati skromni. Najbrž se vsi strinjamo, da je na splošno na področju kmetijstva treba storiti nekaj korenitega, kajti pada nam število kmetijskih gospodarstev, razdrobljeno imamo parcelno strukturo, pada nam delež samooskrbe, zarašča se kulturna in kultivirana krajina. Večina kazalcev, če ne celo skoraj vsi so na področju kmetijstva negativni ali pa vsaj blizu temu. Mislim, da bi morala država na tem področju storiti več na proaktivni strani, da bi morala v sektorju, ki je v velikih težavah, ki pravzaprav ne more uveljavljati nobenih konkurenčnih prednosti, ponuditi mehanizme, ponuditi ukrepe, kjer bi izkoristili tisto, s čimer Slovenija ta trenutek razpolaga. S kmetijsko proizvodnjo se v Sloveniji ukvarja okoli 77 tisoč kmetij, s proizvodnjo živilskih proizvodov pa okoli 400 podjetij, ki zaposlujejo okoli 17 tisoč ljudi in vsi ti so praktično nekonkurenčni na trgu. Smo izredno majhni v primerjavi z enotnim trgom EU in tudi vse naše sosednje države bistveno več vlagajo v promocijo živil. Mislim, da je prav, da še enkrat povemo, kot smo povedali tudi že pri drugem branju, kako in koliko namenjajo sosednje države za samopromocijo. V Avstriji imajo na tem področju, torej pri promoviranju živil zaposlenih 50 ljudi, ki se ukvarjajo samo s tem in proračun imajo 20 milijonov evrov. Italija ima iz proračuna namenjenih 50 milijonov evrov. Madžarska ima 35 zaposlenih in približno 6 milijonov evrov vsako leto porabijo za promocijo živil. Nemčija porabi 100 milijonov evrov na leto. Francija ima kar 300 zaposlenih, in to ne samo v Franciji, ampak tudi še v 34 drugih državah, ki se ukvarjajo s promocijo njihovih lastnih blagovnih znamk, za to pa porabijo približno 55 milijonov evrov. Če poslušamo vse te številke, potem si lahko predstavljamo, kje smo Slovenci in koliko so naši proizvodi poznani doma in po svetu in koliko namenjamo za to. Do sedaj nismo naredili praktično nič oziroma premalo. Slovenskemu potrošniku s tem zakonom sporočamo, da je uživanje slovenske hrane koristno ne le za pridelovalce in predelovalce, ampak za vsakega potrošnika posebej, hkrati pa je to ena od konkurenčnih prednosti. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da je prav, da vsi tisti, ki imajo na kmetijskem področju kakršnokoli ambicijo, da prodajajo, da proizvajajo, da tržijo, da tudi participirajo pri oblikovanju predlaganega sklada, saj gre pravzaprav za njihovo dobro. Če bo prišlo do boljše prodaje, bo prišlo do večje produkcije in na koncu tudi do večje samooskrbe v Republiki Sloveniji. Ker zakon zasleduje podobne cilje kot smo jih pripravili v zakonu o generični promociji živil, bomo v Slovenski demokratski stranki današnji zakon tudi v tretjem branju podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavila Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Zakon, ki ga bomo danes očitno sprejeli, in veseli me, da s soglasjem, ima dolgo brado. Dolgo je nastajal, več let, usklajevanja v zvezi z njim so bila zahtevna, saj se enostavno nismo mogli dogovoriti, kako in kdo naj zagotovi sredstva, pa tudi kaj in kako, na kakšen način promovirati, da bodo doseženi pravi rezultati. Vsi pa smo ob tem vedeli, da takšen zakon potrebujemo. Vesela sem, da je danes zakon tako rekoč na zadnji preizkušnji. Zakon je nujen, dober, koristen in prihaja pravzaprav v zadnjem trenutku, saj je za hrano, ki jo pridelujemo v Sloveniji, za slovenske kmetijske proizvode zelo koristen. Koristen bo tudi za slovenskega kmeta in tudi za slovenskega potrošnika. To počnejo mnoge države. Ena izmed bolj uspešnih je prav gotovo sosednja Avstrija. Pa tudi številne druge države vedo, zakaj in na kakšen način je treba promovirati lastno hrano. To je pri nas še toliko bolj pomembno, ker se vsi zavedamo, da je hrana, pridelana v Sloveniji, kvalitetna, varna, dobra in okusna. Zato ni treba biti nikogar sram pri tej promociji naše domače hrane, še posebej pa pri spopadu s številnimi agresivnimi zadevami, z agresivnimi promocijami, tako proizvajalcev iz tujine kot velikih trgovskih centrov, ki marsikdaj na svojih policah protežirajo hrano, ki ne prihaja iz Slovenije. Splošna promocija slovenske hrane, ki ima resnično veliko kvalitet, ki raste na nekontaminirani, nezastrupljeni zemlji, vsaj večinoma – upam, da bomo pri tem uspešni tudi naprej –, je na nek način tudi promocijsko in patriotsko dejanje. O tem so nam govorili tudi nekateri na odboru in povedali, da je to tisti pravi patriotizem, ko skozi nakup domače hrane vemo, da dajemo delo domačim ljudem in s tem promoviramo tudi svojo lastno državo. Pri tem bo prišlo do večje informiranosti o kvaliteti in tudi o varni hrani. Nekateri se nekoliko bojijo, da bi to lahko pomenilo novo davčno obremenitev. Jaz upam, da to ne bo nova davčna obremenitev. Če bodo rezultati te promocije dobri in če bomo vsi skupaj opazili te rezultate, potem to ne bo davčna obremenitev. Ne nazadnje država daje iz proračuna polovico sredstev, ki bodo namenjena za promocijo. To bo lahko zelo koristno uporabljen denar, ki bo dajal rezultate vsem, ki sem jih prej naštevala, v tej prehranski verigi in tudi potrošniku. Seveda pa bo treba pri tem paziti, da bomo pošteni, da bo promocija korektna. Kolega je prej govoril o eni takih promocij, kjer se je izkazalo, da nekdo promovira nekaj, kar pravzaprav ni res. Če bo promocija šla v to smer, potem ne bodo doseženi rezultati. In samo ena napaka, samo eno izigravanje, samo eno pretiravanje nas lahko stane, da izgubimo to zaupanje, zato upam, da bo pri tem uporabljen pošten in korekten odnos. Bi pa želela opozoriti na nekaj stvari v zvezi s tem, nekaj skeps, nekaj pomislekov. V naši poslanski skupini in tudi sama imamo pomisleke v zvezi s tem, ali bomo lahko na javnem razpisu v resnici zbrali dobrega izvajalca, ki bo izvajal promocijo. Ali bo to res počel s srcem, zavzeto, ali pa bo to samo eden od poslov, tako kot jih vidimo ob mnogih razpisih, kjer pač pridejo usposobljene institucije in samo poberejo denar, naredijo neko nalogo in kljukica je narejena. Jaz se bojim, da je tudi prisotnost države prešibka v zvezi s tem, vloga države, vloga ministrstva. Vse kar bo neposredno udeležena država, bo skozi to, da bosta v svetu za promocijo, ki bo izjemno pomemben, dva predstavnika, ki ju bo imenovala Vlada. Jaz mislim, da se je država enostavno preveč umaknila in odmaknila od neposredne in aktivne vloge, ki bi jo morala imeti pri tem, in to ni dobro. Ta svet za promocijo, o katerem govorim, bo tisti ključni organ, ki bo imel najpomembnejšo vlogo in ki se ne bo smel utopiti v neki birokratski funkciji, kar bi lahko prineslo slabe rezultate, ki si jih ne želimo. In prav od ljudi, ki bodo v tem svetu, bo v veliki meri odvisno, kako uspešna bo ta akcija. Jaz upam, da se bomo mi lotili tiste prave, dobre promocije, promocije slovenskih tržnic, promocije slovenskih kmetij, partnerskega odnosa, ki lahko nastaja kot nova oblika sodelovanja med kmeti in potrošniki, novih oblik neposredne prodaje, o katerih se vse več govori in nastajajo neodvisno od raznoraznih strategij, ki jih mi sprejemamo, kjer so ljudje ugotovili, bolj kot je neposredna prodaja, manj je posrednikov, manj je pobrane marže, koristi pa je za vse dovolj. Cena je relativno višja, kot je tam, kjer trgovec pobere maržo, mi pa vemo, od koga dobimo izdelek, se pripeljemo na takšno kmetijo, vidimo, kako pridelujejo in vemo, da tam ni takšnih stvari, ki jih ne želimo v hrani. Seveda pa bo treba za marsikaj še tudi vzporedno poskrbeti. Mi moramo poskrbeti, da bo ta hrana res varna. Ampak v tem trenutku imamo težave. Ko smo sprejemali strategijo ali pa jo obravnavali, sprejemali jo bomo čez nekaj dni, smo ugotovili, da nismo zapisali, da bomo usmerjali svojo pozornost v to, da zmanjšamo uporabo fitofarmacevtskih sredstev. Dobre, varne, kvalitetne hrane ni, če bo velika uporaba fitofarmacevtskih sredstev. Prav tako se bo treba še naprej boriti za to, da v Sloveniji ne bo in da se bomo resnično izognili in tudi prepovedali gojenje gensko spremenjenih rastlin. Že tako nam stvari uhajajo pri krmi, kjer je več ali manj vsa krma že takšna, kar pomeni, da naše živali in naše meso je na nek način posredno že s tem obremenjeno. Ampak mi še imamo možnosti, da to naredimo in jaz upam, da bomo takšne poudarke dali, ker drugače bo promocija blef, to pa ni dobro. Mi moramo promovirati kvalitetno, dobro hrano in takšna hrana bo našla potrošnika in tudi patriotski odnos pri nakupu, ki si ga želimo od slovenskih potrošnikov, saj to je cilj. Nismo dovolj dobri pri spodbujanju ekološke pridelave. Nimamo pravih usmeritev, še vedno ne, zadaj delajo lobiji, ki odvračajo pozornost od tega, in še vedno v Sloveniji poudarjamo tisto bolj masovno, množično oziroma takšno pridelavo, ki ne daje ravno najbolj kvalitetne hrane. In še zadnja naloga, ki mislim, da je pomembna in za katero se prav tako že vseskozi zavzemam sama in tudi naša poslanska skupina. Agencija za varno hrano je pomembna zadeva. V tem trenutku jaz nisem prepričana, da imamo organizacijsko najbolj primerno organiziran nadzor pri hrani. Brez nadzora, pa verjemite, se bodo vedno našli ljudje, ki bodo tudi izigravali, kršili, in to je garant za to, da bo zagotovljena kvaliteta, da bo zagotovljen nadzor, in na takšnih zdravih, poštenih temeljih lahko gradimo promocijo. Če pa jo gradimo samo na reklamnih in piarovskih efektih, potem pa si jaz takšne promocije ne želim, takšnega piara slovenska hrana ne potrebuje, zato je več stvari, ki imajo vpliv tudi na to, kako uspešni bomo pri tem. Jaz sem nekaj od teh izpostavila. V naši poslanski skupini bomo zakon z veseljem podprli in upamo, da bodo ta opozorila, ki sem jih dala, dober temelj za to, da bo zakon tudi v praksi zaživel na tak način, da bo gradil na teh stvareh, o katerih sem govorila. Hvala.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Franc Bogovič.
Lep dober dan! Spoštovani predsednik, kolegice, kolegi, spoštovani minister, vsi prisotni! Danes sem prepričan, da bomo dokončno potrdili zakon o promociji kmetijskih in živilskih proizvodov, ki je, kot smo že slišali, nastajal več kot desetletje, tudi sam delim to veselje in sem tudi sodeloval v teh procesih in se prepričal, da je pred nami resnično sedaj zakon, ki smo ga uspeli v tem parlamentarnem postopku in tudi že prej uskladiti z vsemi deležniki na tem področju, tako vladnimi kot nevladnimi organizacijami, kot so Kmetijsko-gozdarska zbornica, sindikatom kmetov, živilskopredelovalno industrijo in ostalimi zainteresiranimi gospodarskimi interesnimi združenji z agroživilskega področja. Prav vsi se strinjajo, da je zakon o promociji nujen, kajti to je tako kot v kakšni drugi dejavnosti, da je tudi na področju kmetijstva treba nameniti določena sredstva za promocijo izdelkov, hkrati pa s temi sredstvi tudi graditi zaupanje slovenskega potrošnika do slovenske pridelane hrane in slovenskih kmetijskih ter živilskih izdelkov in da tudi na širšem evropskem prostoru prepoznajo prednosti kvalitetne in zdrave slovenske hrane. Zavedanje pomena samooskrbe, mislim, da bo nek stranski produkt, ki se mora tudi skozi to promocijo samo gojiti in še okrepiti v slovenskem prostoru. Mislim, da je v zadnjih letih prišlo do tega spoznanja, da je na področju oskrbe s hrano, na področju kmetijstva resnično treba imeti lastne strategije v svoji državi. To je potrdil prej tudi minister z zadnjega srečanja ministrov s širnega sveta, da je resnično oskrba s hrano ena tistih prvih zadev. Prav tako sem prepričan, da se bo skozi sam zakon in tudi aktivnosti, ki se bodo izvajale, ustvarila tudi ta jasna odločitev, da je poleg promocije treba ustvariti pogoje, da bodo tisti, ki se ukvarjajo s kmetijsko dejavnostjo ter tisti, ki sodelujejo in delujejo v živilskopredelovalni industriji, imeli normalne pogoje za dostojno življenje in tudi preživetje v tem hitrem in včasih krutem svetu. Naslednji dober stranski učinek iz tega zakona je zagotovo tudi to, da tudi sam zakon skozi način izvajanja promocije na nek način primora deležnike, da sodelujejo, in prav sodelovanje vseh v verigi "od njive do mize", kot radi rečemo, je eden od predpogojev, da bo tudi to področje v Sloveniji bolje pokrito in da bodo vsi v tej verigi imeli pravilno, primerno in pravično razdeljene tudi koristi iz te proizvodnje. Glavni cilj zakona je zagotovo vzpostavitev promocije široko zastopane nacionalne sheme kakovosti oziroma prostovoljne označbe ter tako označenih izdelkov. Za tako promocijo je, kot smo že dejali, treba zagotoviti določena finančna sredstva oziroma udeležbo vseh sektorjev, kot to zahtevajo tudi evropski predpisi in na tak način lahko potem v promocijo vključimo tudi javna sredstva. In to je sedaj tudi narejeno, da se javna sredstva vključijo. V Slovenski ljudski stranki smo izredno zadovoljni, da je Državni zbor z veliko večino potrdil amandma, ki ga je predlagala naša poslanska skupina, tako da smo zakon popravili v drugem branju, da je delež sofinanciranja s strani države sedaj zapisan v višini najmanj 40 % in ne tako, kot je bilo prej, največ 50 %, kar pomeni, da se je država resno in odločno zavezala danes in tudi v prihodnosti za zakonsko zavezo, da se ne bo izognila teh obveznosti do finančne pomoči, ki je predvidena v tem zakonu. Delitev teh sredstev je tudi v tem zakonu določena, tako da resnično participirajo v tem zakonu tako kmetijska gospodarstva kakor tudi njihovi kupci, se pravi živilskopredelovalna industrija, vsak do ene polovice, od tukaj naprej pa z drugo polovico povprečno vstopa država s svojimi sredstvi. V tem delu smo tudi prisluhnili pripombam Zakonodajno-pravne službe, ki je jasno napisala, da je treba v zakonu določiti najvišjo mero, najvišjo stopnjo tega prispevka, kar pomeni, da danes vsi vemo, kakšni so to zneski, in da pri govedu ta znesek, ki ga delita med seboj kupec in pa proizvajalec, se pravi kmet in pa klavnica, je maksimiran na 3,63 evrov in podobno, za mleko 2,91, za grozdje 6 evrov po toni. Tako je dokaj znano, o čem govorimo in da so ti zneski omejeni navzgor. Državni zbor je podprl naš predlog, da so med reprezentativne interesne zastopnike vključena tudi gospodarskointeresna združenja s področja agroživilstva. Mislimo, da je to ustrezna rešitev in da je prav, da so vsi deležniki vključeni v to promocijo. Prav tako podpiramo to institucionalno rešitev, da se za to promocijo ne ustanavljajo in ne delajo neke nove državne agencije, ampak da se v skladu s proceduro, ki je v zakonu predvidena, izbere najbolj usposobljena in tudi najboljša institucija, ki bi to delo opravljala, da tudi v bodoče to ne bodo državni uradniki, ampak da bodo to tisti, ki so se po vsej verjetnosti tudi v preteklosti že izkazali na kakšnem od teh področij, upam in želim, da ima tu ministrstvo tudi srečno roko in resnično za to določeno obdobje izbere najbolj kompetentno institucijo, ki se bo, kot smo že danes slišali, s to dejavnostjo ukvarjala s srcem, ne pa zgolj zato, da se porabi nek javni denar, da bo resnično efekt iz te institucije čim večji. Zakon zahteva tudi določeno obdobje za svojo uveljavitev. Vemo, da je potrebno v šestih mesecih sprejeti na vladnem nivoju strateški načrt promocije, potem se pripravi tudi sektorska politika in nekje je ocena, da od 9–12 mesecev je tisto uvajalno obdobje, ko bo lahko ta zakon začel tudi z uveljavitvijo in s svojim delom. Mislim, da je zelo v redu, da tako, kot so prispevki razdeljeni med sektorje, tudi v zakonu predvideno, da ne more biti nekega prelivanja sredstev in da se mora v določenem časovnem obdobju – ne vem, če rečemo za področje mleka – toliko sredstev, kolikor je pobranih, tudi porabiti. To pomeni, da je tudi onemogočeno, da bi imeli ti deležniki občutek, da nekdo financira nekoga drugega in sam ne bo prišel na vrsto. V Slovenski ljudski stranki v predlogu zakona o promociji kmetijskih in živilskih proizvodov vidimo ta korak naprej. Korak naprej je dobra osnova, zato je dosežen konsenz z vsemi udeleženci v tem procesu, ki sodelujejo v proizvodnji slovenske hrane. V Slovenski ljudski stranki ta zakon zato z veseljem podpiramo in ga bomo tudi danes podprli. Želimo mu dobro pot pri uveljavitvi. Vsem, ki so pa sodelovali pri pripravi tega zakona, pa tudi z naše strani priznanje in čestitke, da smo prišli do tega zakona in resnično upam, da dajemo zakonu dobro popotnico za na pot. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Franc Jurša.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministru, sodelavcu in sodelavki. Spoštovane kolegice in kolegi! Kot smo že danes večkrat slišali, je pred nami tretja obravnava Predloga zakona o promociji kmetijskih in živilskih proizvodov. Kot kaže, bomo po desetih letih končno dočakali zakon, ki vzpostavlja mehanizme, tudi finančne, za sistematično komuniciranje med slovenskimi proizvajalci hrane in potrošniki, kar naj bi povečalo zaupanje potrošnikov v visoko kakovost slovenske hrane in posledično njihovo lojalnost. Jaz čestitam ministru in ekipi, da je po tolikem času pripeljala zakon v Državni zbor. Glede tega predloga zakona je bilo že veliko povedanega. Naj samo na kratko ponovim nekaj glavnih poudarkov. Promocija se bo v skladu s predpisi Evropske unije in po vzoru nekaterih evropskih držav o državnih pomočeh izvajala za kmetijske in živilske proizvode. Na podlagi dogovorov z nevladnimi organizacijami se bo izvajala za sektorje mleka, mesa, sadja in vrtnin, vina in krušnih žit ter oljk in meda. Posamezni sektorji se bodo vključevali v promocijo s sklepom Vlade na predlog Sveta za promocijo. Za zagotavljanje vpliva na načrtovanje in izvajanje promocije s strani zavezancev za plačilo prispevka bo ustanovljen že omenjeni Svet za promocijo. Sestavljale ga bodo reprezentativne organizacije sektorjev ter sektorski in posvetovalni odbori, v katere pa bodo vključeni strokovnjaki iz sektorjev na ravni pridelave, predelave ter področja obrti, turizma, javne radiotelevizije, trgovine in potrošnikov. Svet za promocijo bo usmerjal in nadzoroval delo izvajalca strokovnih nalog promocije ter imel ključno besedo pri vseh njegovih pomembnejših aktivnostih. Cilj predlagateljev je, da po sprejetju zakona v Državnem zboru organe usposobijo v roku šestih mesecev in začnejo s promocijo. Izvajali se bosta dve vrsti promocije. Prva je skupna, splošna oziroma t. i. generična promocija, to je zagotavljanje splošnih informacij o pridelavi in predelavi, o prehranjevalnih koristih kmetijskih proizvodov in njihovi priporočeni rabi. Taka promocija ni namenjena spodbujanju kupca k nakupu proizvoda, zato ne vsebuje navedbe porekla proizvoda, blagovnih znamk ali posameznih proizvajalcev. Druga pa je promocijska shema kakovosti ter prostovoljnih označb kot tudi zaščitnih proizvodov, če njihova proizvodnja dosega odstotek proizvodnje, ki ga določi Svet za promocijo, v primerjavi s celotno proizvodnjo. Promocija se bo izvajala z oglaševanjem v medijih, promocijskimi predstavitvami, razstavami, nastopih na sejmih in podobnim, kar bodo nadgradili s trženjem samih proizvodov. Skupna splošna promocija se do 50 odstotkov financira iz državnega proračuna, 50 odstotkov se zbere s prispevkom živilskopredelovalne industrije. Promocija proizvodov iz shem kakovosti in proizvodov, označenih s prostovoljnimi označbami, se z najmanj s 40 odstotki financira iz državnega proračuna, ostalo se zagotovi iz prispevkov sektorja od kmetov, predelovalne industrije oziroma podjetij, za katerega je vzpostavljena shema kakovosti oziroma prostovoljna označba. Prispevki, zbrani na podlagi zakona, se bodo zbirali na namenski proračunski postavki na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. V letu 2011, prvem letu izvajanja, naj bi država za ta namen prispevala 1,5 milijona evrov. Ko bo sistem promocije dokončno vzpostavljen, se bodo promocijske aktivnosti izvajale v polnem obsegu, predvidoma od leta 2013 dalje, naj bi se za promocijo namenilo pet milijonov evrov, od tega največ polovico iz državnega proračuna. V naši poslanski skupini predlog zakona tudi v tretji obravnavi podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Z zakonom o promociji kmetijskih in živilskih proizvodov naj bi se uredilo področje promocije kmetijskih in živilskih proizvodov in izpostavila in promovirala nacionalna shema kakovosti. Za tovrstno promocijo bo treba zagotoviti ustrezna finančna sredstva oziroma finančne vire iz posameznih sektorjev kmetijske in živilske proizvodnje, kot so sektor mleka, mesa, sadja, vrtnin, vina, oljčnega olja in krušnega žita. Predlagatelj predlaga, da se splošna promocija in promocija shem kakovosti financira cca polovica iz državnega proračuna, polovica pa naj se financira iz prispevkov živilskopredelovalnih industrij oziroma s prispevki iz sektorjev, torej tudi od kmetovalcev in predelovalnih podjetij, za katere je pripravljena shema kakovosti oziroma prostovoljna označba. Prispevki se bodo zbirali na namenski proračunski postavki za Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki bo izbralo tudi izvajalca strokovnih nalog promocije za obdobje šest let. Ustanovljen bo tudi svet za promocijo, ki bo sestavljen iz predstavnikov posameznih sektorjev. Žal pa se prav okoli prispevkov in njihovega obračunavanja odpira kar nekaj vprašanj in dilem. Minister sicer trdi, da so predlogi zakona in temeljne rešitve usklajene z nevladnimi organizacijami, kar je pa vprašljivo. Zadržke in nasprotovanja nekaterim rešitvam imajo še zmeraj Zadružna zveza Slovenije, Zbornica kmetijskih in živilskih podjetij Slovenije, Sindikat kmetov Slovenije, Združenje vinogradnikov in tako naprej. Sicer se je skušalo tukaj najti neko soglasje, ampak odprta vprašanja so še vedno ostala. V Slovenski nacionalni stranki se upravičeno bojimo, da bodo nekatere rešitve prej dodatna obremenitev za določene kategorije kmetovalcev, ki kot po navadi vedno potegnejo najkrajšo. Večina slovenskih kmetov težko shaja in živi na robu preživetja. Kakršnokoli dodatno obremenjevanje s prispevki, davki, kakorkoli že, bo samo še poslabšalo njihovo eksistenco, zato smatramo, da nasprotovanja oziroma predlogi drugačnih rešitev Sindikata kmetov, Zadružne zveze, Zbornice kmetijskih in živilskih podjetij so upravičeni. Naj omenimo samo osnove za oblikovanje prispevne stopnje. Nesorazmerna razmerja med prispevki posameznih sektorjev, sorazmeroma neprimeren način zbiranja prispevkov in tako naprej. Čeprav sta namen in cilj predloga zakona sprejemljiva in dobra, pa v Slovenski nacionalni stranki menimo, da predlog v takšni obliki ne predstavlja najboljše rešitve za slovenskega kmeta in slovensko kmetijstvo, da bi bil lahko bolje pripravljen, usklajen in ne bo zagotovil višje prehranske varnosti, še manj pa nižjih cen hrane, ki so, kot vsi vemo, nenormalno poskočile, da že ogrožajo prehransko varnost večine Slovencev, in bi bilo treba vzroke in rešitve iskati še marsikje drugje, kar pa tej vladi, očitno, žal, ne uspeva. Postavlja se celo vprašanje strokovne kompetence in resnične volje tega ministrstva pomagati malemu slovenskemu kmetu. Že pri oceni stanja in razlogov za sprejem predloga zakona opažamo v Slovenski nacionalni stranki, da minister oziroma predlagatelj ni ravno najbolj ažurirano seznanjen z nekaterimi dejstvi, kot na primer, da bi se naj v Sloveniji s kmetijstvom ukvarjalo cca 74 tisoč ali natančno, stari podatek, 74 tisoč 327 kmetij. V Sloveniji je namreč samo še okrog 73 tisoč kmetij, letno jih propade okrog tisoč 200, ali še bolj tragično ponazorjeno, vsak dan propadejo 3 do 4 kmetije. In prav to naj bi nas skrbelo, gospod minister. Tudi danes, ko poslušamo te modre rešitve reševanja slovenskega kmetijstva, so propadle oziroma propadajo 3 do 4 kmetije, ta trenutek, na robu preživetja pa jih je že več kot polovica. In glede na to dejstvo in še mnoga druga lahko utemeljeno trdimo, da je vaš predlog ustvarjen na trhlih temeljih, napačnih dejstvih in ne bo veliko pripomogel k izboljšanju stanja slovenskega kmetijstva in še manj k boljšemu življenju slovenskega kmeta. Namesto trošenja denarja za tovrstne promocije in podobne mehke projekte bi se, minister, raje ukvarjali z ukrepi, kako povečati konkurenčnost slovenskega kmetijstva, kajti znotraj evropskega kmetijskega sektorja je to edina rešitev za preživetje slovenskega kmetijstva. Sploh pa se lahko vprašamo, kaj bomo še sploh lahko promovirali, ko bo slovenski kmet propadel do konca! Kljub kakršnikoli promociji bo šel slovenski delavec, ki živi prav tako na robu preživetja, prej v Lidl, Hofer ali Spar in kupil uvoženi krompir, kajti slovenski kmet ga za takšno ceno enostavno ne more nikoli pridelati, še manj pa prodati. Kaj pomaga ta promocija, ko si človek dragega proizvoda in kakovostnega slovenskega proizvoda enostavno ne bo mogel privoščiti. Vdor tujih trgovskih verig na slovenski trg, postaja skrajno problematičen, in kar gre priznati, kot vaš pozitiven pristop, gospod minister, je vaše stališče glede prevzemanja Mercatorja s strani, zopet enega tujega trgovskega monopolista, to je tokrat Agrokor. V tej smeri ta vaš ukrep pozdravljamo, sama promocija pa, kot sem že rekel, stališče Slovenske nacionalne stranke je tukaj zelo zadržano. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu zakona o celoti. Besedo ima gospod Anton Kampuš, pripravi naj se Matjaž Zanoškar. Prosim, gospod Kampuš.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, spoštovani kolegice in kolegi! Slišati je bilo, da se s tem zakonom trajno urejajo vsa odprta vprašanja, ki so na mizi že nekaj desetletij. Danes bom zaradi kratek, ker se da tudi na kratko kaj povedati. Zakon prinaša oziroma opredeljuje varovanje najboljših kmetijskih zemljišč v Sloveniji. S tem določamo tudi območja za kmetijstvo, za pridelavo hrane, ki se za našo državo ocenjuje kot strateškega pomena. S tem se določi oziroma izvede status trajno varovanih in drugih kmetijskih zemljišč, večji bo tudi nadzor in uvedena bo tudi sorazmerna kaznovalna politika za neustrezno ravnanje z našimi zemljišči, na primer različna odlagališča in vse drugo, kar se najde na naših kmetijskih zemljiščih. Iz tega konteksta je treba reči, da je s tem glavna in bistvena komponenta – prehranska varnost v Sloveniji dosežena. Dovolil bi si pohvaliti ministra, ki si je znal okoli sebe ustvariti ekipo in uresničuje v tem trenutku kmetijsko politiko. V Sloveniji imamo kar precejšnje število regij in Slovenija je zelo slikovita in različna od regije do regije. V regiji, iz katere prihajam, se postavlja kot prva strategija razvoja pridelava hrane in turizem. To izhaja iz pomurskega zakona. In s tem želim povedati, da je mora vsaka posamezna regija izkoristiti tiste resurse, ki so ji dane. To pa pomeni pri nas pridelava hrane in turizem, kar pomeni izkoristiti veliko število obdelovalnih površin, ki se koncentrirajo. Moram malo popraviti, pri nas je zaslediti, da se kar ves čas dogaja proces koncentracije kmetij, ker nekateri, ki so, bom rekel, starejše populacije, ne zmorejo več obdelovati svojih površin. Ni čudno, da potem pride do koncentracije večjih kmetij, kot je vse povsod po svetu prisotno. Nadalje, pri nas je izkoriščanje termalnih in drugih toplih voda, z možnostjo namakanja iz reke Mure, veliko število kvalificiranih pridelovalcev imamo, v navezavi na vse oblike turizma, kar sodoben človek vedno bolj potrebuje in si želi. Če bi pa poskušal kaj povedati o teh spornih zadevah, ki se tudi ves čas vlečejo v razpravah, veliki pritiski na račun industrijskih con, na račun obrtno-poslovnih con, je zadeva verjetno jasna. O tem sem govoril pred časom. V Sloveniji imamo 134 industrijskih con, ki so v večji meri proste oziroma še vedno se najdejo možnosti za tiste industrijske panoge, da lahko zgradijo v teh že obstoječih industrijskih conah, ki, kot sem povedal, so delno prazne, ne pa, da uporabljamo najboljša kmetijska zemljišča za vedno nove in nove industrijske cone. Zelo sem vesel, da je minister pri tem sorazmerno rigorozen in da poskušamo iti v tej smeri naprej, da poskušamo obdržati vsaj to minimalno število obdelovalnih kvadratnih metrov na prebivalca, kot ga v Sloveniji imamo. Ne verjamem pa, da bomo kdaj dosegli tiste, ki jih imajo okoli 2 tisoč 500. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Zanoškar, pripravi naj se Bogdan Barovič.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Jasno je, da je verjetno ena največjih zagat človeštva v naši prihodnosti tudi hrana, poleg vseh ostalih stvari. Hrana je strateškega pomena za vse, ki živimo na tem planetu. Da je zemljanov vedno več, da bo hrane potrebno vedno več, je tudi jasno, in da bo s tem tudi hrana postajala tista dobrina, ki bo dosegala poleg energentov zelo visoko vrednost in visoko ceno. Prav je, da bi se Slovenija večkrat ozrla v to svetovno globalno situacijo in še toliko bolj spodbujala kmetijske pridelovalce in predelovalce, da bi proizvajali našo hrano, jo obdelovali in ponujali našemu tržišču, da bi s tem zagotavljali čim večjo mero samooskrbe v Sloveniji. Prepričan sem, da do popolne samooskrbe v Sloveniji nikoli ne bo prišlo, saj imamo približno 850 kvadratnih metrov kmetijske obdelovalne zemlje na prebivalca, morali bi jih imeti pa okoli 2 tisoč in nekaj čez. Vseeno pa stavim na dobro in kvalitetno hrano v Sloveniji. Ta zakon bom seveda podprl, saj je v tej vmesni situaciji potreben, vendar bi se domača hrana morala sama po sebi promovirati. Promovirati na ta način, da bi zagotavljali kakovost, kvaliteto in tudi ceno. Danes potrošniki segamo po hrani, ki prihaja iz drugih držav in drugih okolij, ne glede na to, da je v teh okoljih dioksin, ne glede, da je v teh okoljih tudi radioaktivno sevanje ali kaj drugega, pa smo vseeno vajeni, da kupujemo to hrano, čeprav na etiketah lahko preberemo, koliko E-jev je, kakšni E-ji so in kakšni aditivi so v tej hrani. Mislim, da bi bila promocija potrebna na ta način, da bi se s ceno približali potrošnikom. Poglejte konkreten primer. Verjetno v mnogih lokalnih okoljih in mnogih občinah spodbujamo, da bi potrošniki, občanke in občani šli v neko okolje na neko kmetijo in bi tam neposredno kupovali hrano. S tem, kar je povedala kolegica Cvetka Oražem, se popolnoma strinjam – več je posrednikov, višja je cena in dražja hrana. Sam sem za to, da vsi, ki potrebujemo krompir, gremo na neko kmetijo in ga tam kupimo, pa tudi druge pridelke, ki so dosegljivi na kmetijah. V lokalnih okoljih večkrat občine spodbujamo na ta način, da odpiramo trgovine brezplačno in jih dajemo kmetom, da bi pripeljali svoje izdelke, ne zaračunavamo nobene najemnine, da bi spodbudili nek proces. Vendar se kmetje zelo težko odločijo, da bi svoje pridelke prodajali v teh trgovinah. Zaradi tega se sprašujem, kaj potem še sploh narediti, saj je to tudi ne nazadnje prispevek k promociji naše, domače hrane. Če govorimo o svoji nacionalni zavesti, če govorimo o svoji domoljubnosti, potem bi zanesljivo pričakoval, tako kot verjetno tudi druge države, drugi narodi, ki stavijo na svojo lastno pridelavo, svojo lastno hrano, da tudi Slovenci stavimo na to in zaupamo svoji hrani in svoji pridelavi na ta način, da kupujemo to hrano, ker vemo, da bomo s tem spodbujali kmetijstvo, da bomo s tem spodbujali celotno slovensko živilsko industrijo. Seveda se zavedam, da je promocija potrebna, vendar bi se lahko to promoviralo tudi na drugačen način. Vsekakor pa bom ta zakon v tej fazi podprl in želim, da bi tudi ta zakon prispeval k temu, da bo prihodnost naših pridelovalcev in predelovalcev bolj zanesljiva, z boljšimi pogoji dela in da se bo nekako vgradil ta element promocije v nas vse, Slovence, ki uživamo slovensko hrano. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Bogdan Barovič. Pripravi naj se Andrej Magajna.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Sam sem zanesljivo med tistimi, ki smo že ob procesu pristopa Slovenije v Evropsko unijo kot evroskeptiki ali pa kot evrorealisti opozarjali, da se nam ne zdi prav, da bo vstopanje v Evropsko unijo uničilo kvalitetno slovensko predelovalno industrijo in hrano. Takrat mi nihče ni verjel, ker sem pač iz take stranke, ki ji nihče noče verjeti, ampak danes je temu tako. Zelo pozdravljam prizadevanja ministrstva, da promovira kmetijske in živilske proizvode. Ampak bistveno vprašanje, ki se ga vedno lotevam v enajstih letih proučevanja teh zakonov, je, zakaj. Zakaj zakon o promociji kmetijskih in živilskih proizvodov? In sem dobil odgovor, da je cilj zakona sistemska ureditev financiranja načrtovanja in izvajanja splošne promocije. Zdaj ne vem, če je ravno cilj zakona sistemska ureditev financiranja. To mi je bilo malo čudno. Potem sem se vprašal, komu pa je ta promocija namenjena. Nihče od govorcev, ki so predstavili stališča poslanskih skupin oziroma vsi govorci so povedali, kako spoštujejo, kako poznajo, poznamo kvalitetno slovensko hrano. Verjamem, da tudi vse Slovenke in vsi Slovenci to vedo, in da jih sploh ni treba prepričevati. In potem v vsebini, ker vedno hočem biti zelo korekten in argumentiran, preberem v uvodu na prvi strani v tretjem odstavku, da je pristop k Evropski uniji poslabšal pogoje nastopanja slovenskih proizvajalcev na tradicionalnih izvoznih trgih nekdanjih jugoslovanskih republik in drugod. Kar je res, kar sem tudi sam povedal, pa mi nihče ni verjel in na žalost je temu tako. Celo prepovedali so nam proizvajati tisto dobro, kar mi znamo, carjeviče, jabolka, ogromno jablan in nasadov je šlo v nič zaradi subvencij, ki so jih kmetje dobili, da ne proizvajajo, ker so Bavarci uvažali jabolka. In ko sem prebiral, primerjalno s to trditvijo, Evropa je uničila slovensko predstavitev, na sedmi strani načelo zakona, kjer piše, "tretje načelo pa je skladnost promocijskih ukrepov z ukrepi evropske skupnosti". Počakajte malo! Najprej govorimo, da je Evropa uničila, zdaj pa je načelo zakona, da se strinjamo z Evropo. Cenim vaš napor, spoštujem promocijo kmetijskih in živilskih proizvodov, najboljša promocija je bila mnoga leta nazaj v reklamah Slovenija moja dežela, naše mleko, spomnite se jih tisti, ki ste mojih let, ali pa to, da mi moj kolega iz Prekmurja Györek prinese domačo polsuho salamo, ki je sploh nikjer več ne dobiš ali pa sveže stiskano olivno olje. Res. To je najboljša reklama. Da pa je cilj, oprostite, da pa je cilj zakona urejanje financiranja načrtovanja, tukaj bi pa rekel samo to, če bodo kmetije, bo promocija ali pa samopromocija [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod Barovič. Besedo ima Andrej Magajna, pripravi naj se Jakob Presečnik.
Še enkrat lep pozdrav! Bom kar nadaljeval, kjer je končal predgovornik in tudi gospod Miran Györek v svoji predstavitvi. Ja, promocija da, če bomo imeli še kaj prodajati naslednja leta. Problem je zadržati realni sektor v Sloveniji. Vsi smo se izrekali pravzaprav za ta zakon, izrekali tudi pohvale ministrstvu, da je zelo dobro, pripravilo, se posvetovalo z vsemi subjekti, vsemi deležniki pri tem, vendar problem bo vedno, kot poudarjam že ves ta mandat, svetovna nelojalna konkurenca. Ta nelojalna konkurenca uničuje realni sektor malih držav. Pa bom namesto da na tej splošni ravni govorim, povedal en primer iz življenja. Bilo je nekaj let nazaj, tudi sam sem se odločil, da bom šel kar direktno na kmetijo, pa ne bom povedal kje, da se ne bo kdo prepoznal. Nakupil sem dobro robo, sadje, predvsem jabolka, domača jajca, v mraku sem še naložil krompir, čebulo, ko drugi dan zlagam iz avtomobila, mi je bilo sumljivo, ko je bilo tako lepo embalirano. Pripeljem domov in drugi dan pokličem tega kmetovalca, češ: "Kaj si mi pa dal? Španski krompir, avstrijsko čebulo." Pa je rekel: "V teh naših koncih nimamo ravnih polj, hotel sem ti ustreči. V naši zadrugi je poceni roba." Jaz sem rekel: "Prišel sem 80 kilometrov iz Ljubljane, da bom podprl, vem, da ti nimaš, ne prideluješ krompirja, ampak sem mislil, da boš nabavil od sosedov, da bom podprl, dobil pa sem španski krompir in avstrijsko čebulo. Čudovito!" K sreči vsaj milanske solate ni bilo, to bi bil pa višek. S temi uvozi je tako, seveda je odprti trg, moramo se držati predpisov, kaj smemo, kaj ne, ovirati ne smemo uvoza, pa vseeno bo nekaj treba. Mogoče bomo rekli, da imajo Norvežani prav, ker niso šli v Evropsko unijo, imajo tudi zaščitne carine in varujejo svoje nacionalno gospodarstvo. Ne vem, to bo pokazal čas, ampak tukaj sem skeptičen, če ne bomo nekaj ukrenili, bomo v poplavi nizkocenovnih produktov statistično opazovali, kako nam jutri propade ta firma, danes, kot smo slišali, pa dve ali tri kmetije. To je to.
Hvala lepa. Besedo ima Jakob Presečnik. Pripravi naj se Ljubo Germič. Replika. Pravzaprav niste bili omenjeni. Ne more biti. Ste se sklicevali na njega? Ste. Ja, prosim. Ne morete imeti replike, ker nimate časa več v okviru poslanske skupine. Gospod Barovič je zašel v rdeče številke, celo mu je bil odvzet mikrofon, mašina je to naredila, ne jaz, tako da je konec in ne bo replike. Gospod Presečnik, imate besedo. Pripravi naj se Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Gospod minister s sodelavcema, spoštovane kolegice in kolegi! Zagotovo je cilj tega zakona izredno dober. Cilj je promocija. Financiranje je pa vedno tudi sredstvo za dosego te promocije. Jaz sem vesel, da je končno pred nami po dolgih letih usklajevanja ta zakon in je pred zaključnim sprejemanjem. Konec koncev imamo primere dobre prakse glede promocije, pa predvsem kot posledica tudi promocije zavesti v ljudeh, da je treba ne samo uživati in kupovati dobro hrano, pač pa je že mnogo tega doseženega z domačo hrano. Tu ni ne problemov s transportom, ne problemov z drugačno sestavo hrane, ki ni prilagojena našemu organizmu in tako dalje. Vsi ti transporti in drugačna hrana iz različnih svetov je tisto, za kar se moramo zavzemati. Jaz se dobro spomnim že pred več kot dvajsetimi leti, ko smo opazovali občasno tudi avstrijske trgovine. Bom samo povedal primer avstrijski med. Mojemu takrat še živečemu očetu ni šlo v glavo kot staremu dobremu čebelarju, da je bil avstrijski med praktično enkrat dražji v avstrijskih trgovinah kot slovenski med, ki je že bil na policah, pa je zagotovo bil takrat slovenski med in še danes je najmanj takšne kvalitete, kot je avstrijski. Vendar je bilo v zavesti Avstrijcev, avstrijskih državljanov že od mladih nog naprej to, da je treba kupovati in uživati domačo hrano. In to je tisto pozitivno, kar moramo ustvariti v zavesti ljudi, seveda včasih tudi ustvariti pogoje za to, da bomo lahko kupovali včasih tudi malenkost dražjo hrano, pa zato bistveno boljše. Zaradi tega se mi zdi, da je za to področje prehrane in tega dela kmetijstva zelo pomemben zakon, ki je pa zasnovan zelo dobro na področju financiranja in pogoj je, da bo tudi organiziranost temu sledila, da ne bo postal sami sebi namen, da bi financiral neke inštitucije, rezultat pa bi bil ničen. Jaz sem prepričan in podlaga je zagotovo dobra, da bo namen tudi dosežen. Konec koncev že to, kar je uvodoma minister rekel, da se mora vsaka dežela, vsaka država sama pobrigati na nek način tudi zato, da bo samooskrba večja, da bo boljša, vemo, kaj se je v teh zadnjih letih dogajalo v Sloveniji in kako je ta samooskrba žal tudi padla. Ko smo pri tem financiranju,je treba povedati resnico, da je to financiranje razpršeno, kar je zagotovo dobro. Tako direktni kmetijski proizvajalci ne bodo obremenjeni do take mere, da bi na ta način prihajalo do kakšnih problemov zaradi tega. Tudi ta dogovor, da je država tista, ki mora glavni delež tega financiranja pokriti, tudi to je zagotovo dobro in obveza za vse vlade v naprej, za vse državne proračune v naslednjih letih, da bo država pokrila najmanj 40 % tega deleža, ki je za to promocijo potreben. Ko je padlo vprašanje, zakaj promocija, saj bo kmalu propadel zadnji kmet, jaz mislim, da je ravno zaradi tega potrebna promocija, da ne bo propadel ne zadnji, ampak da bodo nehali propadati kmetje oziroma da bodo tisti kmetje, ki so proizvajalci, dobri proizvajalci hrane tudi obstali in se razvijali naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Ljubo Germič, pripravi naj se Silva Črnugelj, za njo mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vsem lep pozdrav! Ta zakon o promociji kmetijskih in živilskih proizvodov opredeljuje javni interes Republike Slovenije na tem področju. V 2. členu, v drugi in tretji alineji, ki sta za mene izredno pomembni, opisuje, da javni interes se uresničuje z označevanjem, izboljšanjem informiranosti potrošnikov o pridelavi, predelavi ter kakovosti in varnosti hrane. Jaz bi tukaj želel opozoriti, glede na to, da sem zelo omejen v času, na en zelo pomemben vidik, to pa je, da promocija tako kmetijskih kot živilskih proizvodov mora biti tesno povezana s kvaliteto življenja in vpliv na zdravje ljudi. Kajti promocija, ki ne bo promovirala kakovostne, kvalitetne in zdrave hrane, seveda ne bo upravičila tistega, kar je tukaj javni interes. In javni interes v tem primeru vsekakor mora biti usposobiti potrošnika, da bo lahko te stvari spremljal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata. Pripravi naj se Janko Veber.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcema, poslanke in poslanci! Ko se oglašam ob tretji obravnavi zakona in povem, da bom zakon podprla, želim povedati še nekaj drugih stvari. Meni se zdi ta zakon pomemben zaradi tega, ker ima dvosmerno učinkovanje. Po eni strani promocija prehrane oziroma proizvodov in tudi prehranska industrija pridobiva s tem, če promoviramo ta način proizvodnje, ki ga označujemo od krožnika na mizo. Po drugi strani se mi zdi zakon pomemben za nas uporabnike izdelkov, ker nas opozarja tudi na to, da moramo biti kot kupci zelo natančni in zelo pazljivi, ko se odločamo, kaj bomo kupovali. Zaradi tega se mi zdi tudi silno pomembno, da se navadimo zahtevati spremne listine, ki natančno navajajo, kaj posamezni prehranski proizvodi vsebujejo. Samo mimogrede, danes sem na predavanju Znanje žanje slišala, da v enem od slovenskih centrov odličnosti svoje znanstvene raziskave usmerjajo ravno v to, da oslabljene viruse uporabijo kot tiste, ki uničujejo bakterije, in je njihovo znanje namenjeno ravno temu, da bi jih lahko uporabila prehranska industrija, da ne bi bilo treba uporabljati kakšnih drugih sredstev, ki niso tako nenevarna, kot so ta. Ampak, rada bi se vrnila k nečemu drugemu, kar se mi zdi tudi silno pomembno, da imamo v mislih celoto in ne drobimo stvari in ne zamudimo nobene priložnosti, ko lahko kaj storimo za promocijo zdrave hrane. Rada bi vas opozorila na to, da sem se že v prejšnjem mandatu oglašala v zvezi z možnostjo odkupa ekološko pridelane hrane in integrirane prehrane, ker šole, recimo, pri naročanju hrane v okviru javnih naročil niso smele naročati tiste hrane, ki je ekološko ali integrirano pridelana, ker so morale izbirati najugodnejšega ponudnika. No, to se je k sreči že uredilo in imajo šole tudi omogočeno naročanje takšne hrane, s tem da je s posebnim pravilnikom določeno, katera živila spadajo v to kategorijo živil, ki jih lahko naročajo. To je recimo že dobra stvar. Potem se spomnim akcije, kot je bila Jabolko za zdravje, ki je promovirala slovensko sadje. Žal se je tista iztekla, ampak tudi v okviru Evropske unije spodbujajo dobre prehranske navede in lahko država, ki zagotavlja takšno prehranjevanje, dobi tudi subvencije. In to so slovenske šole dosegle. Naj vas spomnim, da smo v zakon o šolski prehrani tudi v 3. člen med cilje zapisali, da "ob upoštevanju načel trajnostne potrošnje zagotavlja kakovostna in subvencionirana šolska prehrana, s katero se vpliva na optimalni razvoj učencev in dijakov, na razvijanje zavesti o zdravi prehrani in kulturi prehranjevanja" in tako naprej. Torej je treba tudi v tiste zakone, v katerih mogoče na prvi pogled niti ne najdemo te možnosti, vgraditi elemente, ki so povezani s promocijo zdrave hrane. Kot zanimivost, na referendumu smo zavrnili zakon o RTV, ampak v 6. členu zakona o RTV Slovenija so bile zapisane tudi obveznosti javne službe glede vsebin, programov in storitev, v tem 6. členu je bilo v 22. alineji tudi zapisano – je zapisano, pa ne bo veljalo, ker je zakon zavrnjen – spodbujati družbeno prisotnost in razvoj športa, rekreacije in zdravega življenja ter z informiranjem potrošnikov prispevati k njihovi seznanjenosti o zagotavljanju varne in kakovostne prehrane v Republiki Sloveniji. Gospod minister, to je ravno tisto, o čemer tudi vi govorite, ko nastopate v javnosti v zvezi z našimi prehranskimi navadami in ko se zavzemate za položaj slovenskega kmeta in zavedanje o pomembnosti te proizvodnje, da bi se recimo ne zgodilo več kdaj to, kot se je zgodilo, da smo opustili tovarno sladkorja v Ormožu, da se je dolgo časa razpravljalo o tem, ali bomo imeli še mlekarstvo v takšnem obsegu, kakršnem ga imamo, in proizvodnjo mlečnih izdelkov. Spomnim se tudi zagat sadjarjev, ki so zaradi ugodnejših cen raje odprodajali na drugo stran meje in se potem spet vrnili na slovenski trg. Jaz si ne umišljam, da je mogoče vse, kar bi radi jedli, pridelati na Slovenskem. Manj ga zagotovo ne, ampak če grem v market in tam vidim, da mi ponujajo hruške, ki so zrasle v južni Afriki, bom razmislila o tem, ali ne bi raje kupila hrušk, ki so zrasle v Sloveniji. Pri tem pa ne pozabljam na to, da so tudi slovenske hruške lahko zrasle v taki proizvodnji, ki ni sledila načelom zdrave hrane. Mislim na znane zgodbe s hruškami, ki nas potem odvračajo od tega ali pa nas delajo bolj previdne, da nismo naivni in da v resnici terjamo kot potrošniki od vseh, da kar se da natančno in odgovorno označujejo proizvode. Mislim, da je korist tega zakona tudi v tem, da je del denarja, ki se bo zbiral v ta sklad, povezan tudi s tem, da se uredijo vse te listine, ki morajo biti poleg. Od mene je pa seveda odvisno – in od vsakega od nas, ali bomo spet nasedali samo videzu ali pa se bomo vendarle poglobili v tisto, ker je pred nami. Seveda se zavedam, da je cena pomemben faktor, zato bi pa morebiti kazalo razmišljati, kako stimulirati slovenske proizvajalce in jim olajšati konkurenčnost, ker vsi pač niso tako imoviti, da bi lahko ne glede na ceno vedno sledili samo tistemu, kar je zdravo in dobro. Sklenila bom s tem. Prepričana sem, da je tisto, kar pravijo, da je težava na Slovenskem, namreč razdrobljenost in veliko število majhnih kmetij, lahko v primeru težnje ali cilja zagotavljati varno in kakovostno hrano prednost, primerjalna prednost, ker je mogoče na takih površinah proizvajati v resnici bolj kontrolirano. Seveda pa ne verjamem, da je vedno vse mogoče doseči, saj vemo, kako je z gensko spremenjeno hrano in s prenosom semen in ne vem s čim še vse, kakšni so sosednji vplivi. Sem pa tudi toliko poučena o stvareh, da vsako grdo jabolko s pikami še ni nujno tudi ekološko pridelano. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janko Veber.
Hvala za besedo. Mislim, da je danes resnično pomemben dogodek, ko lahko govorimo o tem, da smo združili politični interes v parlamentu praktično v vseh političnih strankah, ki so zastopane v Državnem zboru. Nekoliko sicer poskuša še vedno razmišljati o tem zakonu Slovenska nacionalna stranka, ampak se mu kar precej približuje. Če združimo interes v politiki in če združimo interes gospodarstva in kmetijskih proizvajalcev, potem lahko govorimo, da je v Sloveniji možno tudi to, da s skupnimi močmi poskušamo obvladovati izjemno zahteven segment, to pa je promocija in prodaja slovenskih proizvodov. To je tisto, kar mislim, da nas lahko nekako navdahne tudi z optimizmom, ko bi potrebovali veliko več soglasja tudi na vseh ostalih področjih v teh zahtevnih časih, v katerih se nahajamo, predvsem pa zaradi tega, da se ne bomo srečevali z dejstvi, ko ni mogoče več promovirati nečesa, česar ne proizvajamo. In eden od takih primerov je zagotovo tudi proizvodnja sladkorja v Sloveniji. Zapravili smo to priložnost zelo poceni, izjemno donosna dejavnost za kmetijsko proizvodnjo in ne nazadnje za samo predelavo sladkorja v kraju, kjer je pač ta predelava obstajala, v Ormožu. Tega pač enostavno ne moremo več promovirati, ker ga nimamo v svoji državi. Govoriti o tem, da bo vse manj kmetij in da zaradi tega ne potrebujemo, kot bi nekatere razumel, niti te promocije, je pač neumestno in neustrezno. Zagotovo se bodo številne kmetije ohranile tudi zaradi tega, ker se bo ohranila prodaja slovenskih proizvodov ali pa, kot si vsi želimo, celo tudi povečala. Spomniti se je treba, da smo vendar imeli pred časom na slovenskem trgu prisotno svinjino praktično v 70 %. Zagotavljali smo lastno proizvodnjo svinjskega mesa skorajda v celoti. Danes pa ta pridelek, ta proizvodnja ni več prisotna v 70 %, ampak vsega nekje, mislim, da okrog 30 %, torej drastičen upad prodaje slovenskega svinjskega mesa. To je tudi eden tistih razlogov, zakaj moramo izjemno pospešiti vse postopke, s katerimi lahko spodbudimo prodajo slovenskega mesa, slovenskih proizvodov na domačem trgu. Ihan sam in proizvodnja svinjine je že pred časom začela eno svojih kampanj, blagovna znamka Anton, če se je mogoče spomnite ali pa se nam je vtisnila v spomin, vendar je bil to nekako osamljen primer. Zato je treba resnično združiti moči in vse potenciale, ki jih imamo na tem področju, in se nekako vsaj približati tistim aktivnostim, ki jih izvajajo številne trgovske hiše, ko prodajajo blago porekla iz tujine na slovenskem trgu. Torej izjemno agresiven pristop ostalih proizvajalcev tudi na slovenskem trgu, čeprav gre za vsega dvomilijonski trg, vendar je tudi ta izjemno pomemben. Pozdravljam sprejetje tega zakona in si resnično želim, da bi v čim krajšem možnem času zaživel tudi v praksi. Hvala.
Hvala lepa. Želi besedo še minister? Prosim, gospod minister.
Gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite, da se vam v imenu ministrstva zahvalim za splošno podporo, ki ste jo dali temu zakonu. Seveda tega ne razumemo kot podporo ministrstvu, ampak podporo slovenski proizvodnji hrane. Moram povedati, da je bilo kar nekaj misli izrečenih, ki so za ministrstvo lahko uporabne za naprej, tako da se tudi za njih zahvaljujem. Bi pa rad še naslednje povedal. Tudi na ministrstvu se zavedamo, da ta zakon sam po sebi ni rešitelj slovenskega kmetijstva in proizvodnje hrane, je pa eden izmed nujnih ukrepov. Poleg tega je treba izvajati tudi vse ostale ukrepe. Dovolite, da omenim vsaj nekatere. Najpomembnejši ukrep je še vedno vzdrževanje likvidnosti slovenskega kmeta, za kar, kot vidite, izvajamo intervencije. Ne pozabiti, da smo v prvih nekaj tednih letošnjega leta izplačali v kmetijskem prostoru 107 milijonov evrov neposrednih plačil in v tem trenutku pripravljamo paket, ki bo izplačan v aprilu, to je 35 milijonov evrov za ukrepe KOP-a in SKOP-a, vključno z ekološkim kmetijstvom. Poznate našo borbo za kmetijska zemljišča, kako se trenutno v praksi borimo za njih. Tudi zakon, ki ga boste obravnavali jutri, je zelo pomemben v tem segmentu. Poznate našo borbo za povečanje pravičnosti v prehranski verigi. Verjamem, da bomo zelo hitro lahko pokazali prve rezultate, čeprav so prvi učinki že vidni. Verjetno ste opazili, da posamezni trgovski sistemi, še preden je kodeks podpisan, skrajšujejo plačilne roke. Največji slovenski trgovski sistem je plačilne roke za slovenske kmete že postavil na 30 dni in se zavezal, da bo del svojega denarja investiral v zniževanje marž in da bo tudi povečal prostor za slovenske prehranske proizvode na svojih policah. Zato tudi razumete, da se je ministrstvo, ki je odgovorno za prehrano, tako zelo jasno odzvalo na po našem mnenju sovražni prevzem tega trgovskega sistema s strani konkurenčne vertikalne prehranske verige iz sosednje države in da pri tem mnenju tudi vztrajamo. Rad bi povedal, da se nam zdi zelo pomembno, da najdemo model znotraj evropskega modela za malega kmeta. Tu v bistvu pripravljamo rešitve skupaj z Evropsko komisijo. Pomemben ukrep, ki je v tem trenutku zaupan našemu ministrstvu, koordinira ga pa sedem ministrstev, je zelo enostaven: v slovenskih javnih zavodih želimo povečati delež hrane iz bližine, torej slovenske hrane, ki je na žalost v tem trenutku izjemno nizek. Zakonodaja to že omogoča, zato pripravljamo operativne ukrepe, kako ta delež s trenutne ocene 10 % povečati vsaj v prvem koraku na 40 %. Ne nazadnje, kot ministrstvo ne bežimo pred svojo odgovornostjo, čeprav se zavedamo, da nismo mi tisti, ki imamo pristojnosti na poslovnem delu proizvodnje v Sloveniji, pa se počutimo čisto zadosti pristojni, da smo pobudniki različnih aktivnosti. Prva aktivnost, ki je bila poslovno pomembna, je vzpostavitev žitne pšenične verige, ki je prvič v zgodovini Slovenije leto v naprej spodbudila proizvajalce in združila proizvajalce, mlinarje in peke, da se v naprej dogovorijo med sabo o pogodbenih odnosih in s tem tudi povečajo proizvodnjo. Pričakujemo, da se bo to že poznalo pri letošnji žetvi. Sicer smo imeli smolo, ker samo lansko leto končali v takšnih vremenskih ujmah, da je bilo oteženo sajenje na njive. Vendar ob vsem tem mislim, da bomo letos na tem področju naredili korak naprej. Odločili smo se tudi, da podoben model, v katerega pa želimo vključiti tudi trgovino, izpeljemo še pri verigi drobnice, svinjskega mesa in vrtnin in mogoče tudi še nekaterih drugih sektorskih proizvodenj. Ne nazadnje, s tem pa bom tudi končal, mi se zavedamo, da je treba slovenske potrošnike varovati pred nizkocenovnimi zlasti potvorjenimi izdelki, poznate našo akcijo na medu, ki jo potem nadaljujemo na drugih področjih. Rad bi vas tukaj informiral, da ta akcija, v katero smo lansko leto zelo dosti investirali, ne samo denarja, tudi energije in tudi delovni ur naših uslužbencev, je ob tem, da je lansko leto vsak četrti oziroma peti med, ki ga je inšpekcijska služba prijela v roke, bil potvorjen, da letošnji rezultati kažejo, da smo vsaj ta del trga uredili, tako da pri prvi letošnji akciji, kjer smo analizirali 15 vzorcev, je vseh 15 vzorcev tudi ustrezalo standardom, ki veljajo v Sloveniji in Evropski uniji. Na ta način pa smo tudi stabilizirali cene, kar je pa za slovenske proizvajalce zelo pomembno. Hvala, gospod predsednik.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Vidim eno roko. Želi še kdo? Bom dal kar prijavo. Prosil bi za prijavo, da ne bo zamer pozneje. Prijavi se lahko tudi minister, če želi. Vsak ima pet minut časa za razpravo. Besedo ima Ljubo Germič.
Hvala za besedo, gospod predsednik, še enkrat. Ponovno se želim osredotočiti na tisti del, za katerega mi je prej nekoliko zmanjkalo časa. Ko govorimo o promociji kmetijskih in živilskih proizvodov, želim to povezati predvsem s tem, da govorimo o promociji kakovostnih in za ljudi zdravih kmetijskih in živilskih proizvodov. Ko sem prebiral ta zakon, je v njem jasno zapisano, kako se uveljavlja javni interes, ker gre predvsem za izboljšanje informiranosti potrošnikov in zagotavljanje kompetenc potrošnika, da bo lahko razumel, kako ovrednotiti kakovostni kmetijski in živilski proizvod na trgu. Ko sem potem iskal, na kakšen način se ta promocija dotika tega, da se z vidika zdravstva potrošnika zelo natančno informira, sem bil nekoliko presenečen, da se do področja sodelovanja v okviru sektorskih odborov in posvetovalnih odborov znotraj sveta pravzaprav to področje ne omenja in da se omenja področje zdravstva v tistem delu, ko govori ta zakon o sodelovanju na področju strokovnih nalog promocije. Zakaj o tem govorim? Sam kmetijski ali živilski proizvod je zelo pogojen s tem, kakšen je historiat, kakšna je zgodovina tega, da je prišlo do nekega kmetijskega proizvoda. Samo kot primer, kakovost prsti se prav gotovo odraža v kakovosti žitaric, kakovost pitne vode se prav gotovo odraža v kakovosti določenega živilskega proizvoda, kakovost krme, vi se spomnite, da smo imeli ne dolgo tega zelo alarmantne informacije o tem, kaj se je zgodilo, da so imeli določeni živilski proizvodi povečane vsebnosti določenih sestavin. In znotraj tega je področje zdravstva zelo pomemben element in segment, ki mora biti jasno upoštevan v tem, da ko govorimo o promociji kakovostne in zdrave hrane, govorimo o tem, kakšen bo njihov učinek na končnega potrošnika. In tukaj je zdravstveni vidik tisti, ki bi moral imeti tudi zelo pomembne elemente nadzora, to je spremljanja kakovosti hrane v odnosu do potrošnika. Tukaj smo si lahko različni, gospod minister, ampak gre za to, da bomo tukaj prav gotovo imeli tako kot na marsikaterem področju srečanje konflikta interesov. Jaz se zdaj vračam z obiska, ko smo na Svetu Evrope na odboru za socialo in zdravstvo govorili o tem, kako težke kovine vplivajo na kakovost življenja. Ko smo govorili o tem, na kakšen način zagotavljati zmanjšanje obolelosti, recimo diabetes tipa 2, smo to zelo povezali z načinom življenja, znotraj katerega je bila kvalitetna, kakovostna hrana eden od ključnih elementov. Ko smo govorili o tem, kako zmanjšati obolevnost za diabetesom tipa 2, je element zdrave prehrane eden izmed ključnih in v tem segmentu eno od priporočil odborov ministrov, da se ustvarijo pogoji za dolgoročno ali pa čim daljše dojenje dojenčkov. Ko pa smo prišli do vpliva težkih kovin, smo obravnavali, na kakšen način recimo težke kovine, ki prihajajo s hrano v naše telo, vplivajo na zarodek in na kakšen način recimo vplivajo na delež teh težkih kovin v materinem mleku in na kakšen način se prenese ta vpliv potem tudi na dojenčka. Te korelacije morajo biti v vidu ves čas, ko govorimo o promociji kakovostne in varne hrane. Prav je, da je to javni interes. Ko govorimo o tem konfliktu interesov, ki se bodo tudi na tem področju prav gotovo pojavljali, mora biti jasno definiran cilj, da gre za promocijo kakovostne hrane in Slovenija tukaj lahko ponudi evropskemu trgu, ne samo slovenskemu trgu, kakovostne proizvode in tukaj je lahko tudi ta niša, ki bo najprej seveda morala zagotavljati lastno oskrbo kakovostne hrane in načine ter metode, na kakšen način do te kakovostne hrane lahko pride. Opozarjam samo na različne poglede tega in seveda si želim in upam ter pričakujem, da bodo v okviru strokovnih priprav ukrepov na področju promocije vključeni različni elementi, različni segmenti, da bo res dosežen cilj, skozi katerega javni interes ta zakon prinaša. Hvala lepa.
Hvale lepa. Besedo ima Marjan Bezjak.
Hvala za besedo, predsednik. Lepo pozdravljeni minister, ministrica in vsi ostali! Pred nami je zakon o promociji kmetijskih, živilskih proizvodov in menim, da je zelo dobro, da spet pospešujemo dejansko proizvodnjo slovenskih zdravih produktov. Zavedati se moramo, da je dejansko slovenska hrana izšla ali pa pošla iz slovenskih trgovin ali pa jo imamo v zelo malih odstotkih. Pomembno je, da imamo na slovenski polici v trgovini in tudi na kmečkih turizmih domačo pridelano hrano. Pomembno je tudi to, da bomo na teh resorjih napravili tudi dosledno kontrolo. Sami moramo vedeti, da se v kmečkih turizmih vse drugo sedaj prodaja kot domača slovenska hrana, ki je pridelana od domačega kmeta. S tem dejansko sami sebe uničujemo ali pa uničujemo slovenski produkt, uničujemo slovenskega kmeta, ki se trudi pridelati hrano, da ne naštevam drugih stvari. Prav tako je pomembno, da dejansko promoviramo slovensko hrano, slovenski produkt čez razne sejme, ne pa, da imamo v Radgoni kmetijsko-živilski sejem, ki ga, zdaj vidim, nekako selijo že v Ljubljano in tam prvo, kar vidimo od hrane, je leskovačka pleskavica, namesto slovenske nacionalne klobase ali pa repe in tako naprej. To je pomembno, da promovirano tudi na raznih prireditvah slovenske produkte, ki bodo dvignili proizvodnjo slovenskega kmeta. Vemo, da je delo na kmetijah zelo težko, ampak tudi sedanji način subvencioniranja kmetijskih produktov ni pravilen, kajti konec koncev dobi tudi tisti denar, ki morda nič ne počne, in dobi skoraj isti denar tisti, ki kaj počne. Zato je pomembno narediti močne kontrole in spodbujati pridelovanje kmetijstva, spodbujati zdravo pridelano hrano, slovensko hrano in dejansko dvigovati sistem proizvodnje. V Sloveniji smo prišli tako daleč, da lastne hrane pridelamo okrog 40 %. Še enkrat poudarjam, tista država, ki ne proizvede za svoj narod dovolj hrane, je obsojena na smrt. Mislim, da je s tem zakonom, ko bomo spodbujali pridelovalce zdrave hrane, spet ena poteza naprej, en korak naprej, da bo proizvodnja slovenskih kmetov naraščala in da bo dejansko ta produkt, ki bo proizveden, zdrav produkt in cenjen produkt. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima minister mag. Dejan Židan.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Rad bi samo jasno odgovoril, da ne bo kakšnega dvoma o varnosti slovenske hrane. Slovenska hrana, kot prvo, smo lahko ponosni, da jo imamo, zlasti pa na področju njene varnosti za nas posameznike. Zakaj slovenska hrana spada visoko na področju varnosti? Prvič. Ker imamo pogoje kmetovanja takšne, ki niso primerni za zelo intenzivno kmetovanje, imamo zato tudi konkurenčnost manjšo, ampak tudi zato je naša proizvodnja bolj sonaravna. Bolj sonaravna pomeni, da je bistveno manj možnosti, da se zgodijo podobne afere, kot so se zgodile v Nemčiji. Drugič. Mi ne smemo pozabiti, da je slovenski kmet in slovenski proizvajalec hrane tradicionalist. To pomeni, da naša hrana še vedno spominja na hrano, kakršno so konzumirali naši predniki, seveda je potem tudi zaradi tega mogoče konkurenčnost manjša, kot bi drugače bila, čeprav je ravno to področje, ki potrošniki od slovenskega proizvajalca hrane in kmeta zahtevamo. Nadalje bi rad povedal, da ni pravilno dvomiti, ali je dobro, da je kontrola varnosti in zdravja hrane pod ministrstvom za prehrano, Naj tudi povem, zakaj. Analiza, ki so jo opravili v Nemčiji, zakaj je prišlo do dioksinske afere, je pokazala, da tudi zato, ker je pristojna ministrica za kmetijstvo in prehrano imela premalo pristojnosti. In reakcija na to zdaj je, da so ji bistveno povečali pristojnosti. Zato bi bilo razmišljanje v Sloveniji v drugo smer po našem mnenju napačno. Hvala.
Hvala lepa. S tem tudi zaključujem razpravo. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Državni zbor bo o predlogu zakona v skladu s časovnim potekom seje odločal danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREPREČEVANJU OMEJEVANJA KONKURENCE V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade. Besedo ima mag. Darja Radić, ministrica za gospodarstvo.
Hvala, predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Cilj sprememb in dopolnitev zakona o preprečevanju omejevanja konkurence je izločitev Urada za varstvo konkurence, ki je zdaj organ v sestavi Ministrstva za gospodarstvo, in njegovo preoblikovanje v samostojno in neodvisno agencijo, Javno agencijo Republike Slovenije za varstvo konkurence, pri čemer se v nespremenjenem obsegu na na novo ustanovljeno agencijo prenesejo vse naloge in tudi pristojnosti, ki jih po veljavnem zakonu o preprečevanju omejevanja konkurence zdaj opravlja urad. Razlog za sprejetje tega zakona je v tem, da s preoblikovanjem urada v neodvisno javno agencijo želimo čim bolj omejiti neposredni politični nadzor nad opravljanjem nalog na najmanjšo, se pravi omejiti nadzor na najmanjšo možno mero, kar je tudi ena od ključnih predpostavk za samostojnost in neodvisnost njenega delovanja. Neodvisnost delovanja je pomembna predvsem takrat, ko govorimo o odločanju oziroma vodenju posameznih postopkov, ki so v pristojnosti sedanjega urada in potem agencije. Seveda je pri tem treba tudi poudariti, da smo ob vstopu v OECD in tudi sam OECD je posebej zahteval, da se poveča samostojnost in tudi neodvisnost urada do tiste največje možne mere predvsem pri določanju prednostnih nalog med obravnavanimi zadevami, pri odločanju o konkretnih zadevah in seveda tudi pri financiranju. Predlagamo, da se ustanovi javna agencija kot oseba javnega prava, ki bo uresničevala naloge in bo imela pristojnosti s področja varstva konkurence. Organi agencije bodo direktor agencije, ki bo zastopal in predstavljal agencijo, vodil njeno poslovanje, organiziral njeno delo, potem bo svet agencije, drugi organ, sprejemal bo splošne akte, letno poročilo agencije, opravljal vse naloge, ki jih opravljajo sveti agencije v skladu z zakonom o agencijah. Ta agencija pa bo imela še en posebej organ, to je tudi novost predloga sprememb, in sicer je to komisija za varstvo konkurence, to pa je strokovni organ, katerega naloge in pristojnosti so pa izrecno določene in omejene le na odločanje o konkretnih zadevah. Prihodki za delo agencije so zlasti sredstva državnega proračuna, ki jih bo določil Državni zbor na predlog agencije. Mi predvidevamo, če bo zakon sedaj sprejet, da bo agencija ustanovljena s 1. 1. 2011. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Matjažu Hanu.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica z ekipo, spoštovane poslanke in poslanci! Odbor za gospodarstvo je na 33. seji 15. marca 2011 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za gospodarstvo, Gospodarske zbornice Slovenije in Zakonodajno-pravne službe. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajnotehničnega vidika. Služba je podala konkretne pripombe k določbam 4., 5., 8., 11. in 14. člena predloga zakona. Pretežni del pripomb je bil upoštevan v amandmajih poslanskih skupin Zares, DeSUS in Poslanskega kluba LDS. Odbor jih je sprejel. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki predlog zakona tudi podpira. Meni pa, da bi bilo za večjo neodvisnost in samostojnost odločanja agencije potrebno izločiti prevelik vpliv izvršne oblasti pri imenovanju organov agencije. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v dodatni obrazložitvi menja povedala, da amandmaji k predlogu zakona, ki so jih vložile koalicijske poslanske skupine, sledijo pripombam iz njihovega pisnega mnenja. V razpravi o posameznih členih k predlogu zakona in k njim priloženimi amandmaji so člani odbora predlog zakona tudi podprli, izraženi pa so bili tudi nekateri pomisleki, na primer, kaj se zgodi v primeru, če Vlada, ki po zakonu mora dati soglasje k proračunu agencije, finančnemu načrtu, programu dela in zaključnemu računu, teh soglasij ne da. Izpostavljena pa je bila tudi dilema glede postopka imenovanja članov sveta agencije in komisije za varstvo konkurence ter načina odločanja o senatu. Zastavljeno je bilo tudi vprašanje, kaj se zgodi v primerih, če organi ne bodo imenovani v zakonsko predpisanem roku. Na vsa zastavljena vprašanja in dileme je ministrica za gospodarstvo podala ustrezna pojasnila. Odbor se je po končani razpravi opredelil do vloženih amandmajev in sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, na predlog Ministrstva za gospodarstvo pa je sprejel tudi amandma k 14. členu predloga zakona. Odbor je glasoval o vseh členih predloga zakona in jih je tudi sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je tudi sestavni del poročila. Lepa hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo prestavil Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. V naravi tržnega gospodarstva je, da si gospodarski subjekti prizadevajo k optimalnemu, če je le mogoče prevladujočemu vplivu, in prav je, da regulator to omejuje v skladu z regulativo, kakršna pač velja. Tako si prizadeva s tem zakonom tudi naša vlada, da bi ta regulator delal korektno, pod čim manjšim ali pa sploh brez kakršnegakoli vpliva politike, zato pač predlaga čim večjo samostojno in neodvisnost. Do tod za Poslansko skupino nepovezanih poslancev ni nobenih problemov. Radi bi pa kljub temu opozorili na nekatere dileme, na katere smo že opozarjali, in menimo, da še ni bilo pravih odgovorov nanje. Ta samostojnost in neodvisnost naj bi se kazala v organizacijski, finančni, osebni in v funkcionalni obliki. Poglejmo, kaj se nam v resnici dogaja. Na eni strani imamo organe, ki vodijo to agencijo, na drugi strani pa primerjajmo vsebino, s katero se agencija ukvarja. Kar se tiče organov, imamo na vrhu direktorja, ki ga imenuje Vlada, torej politični organ, in ki ga Vlada tudi razrešuje. Potem imamo svet agencije. V svetu agencije sedi 5 članov, ki jih imenuje Vlada Republike Slovenije, to je zopet izvršna oblast. Potem imamo Komisijo za varstvo konkurence, ki ima tudi 5 članov, od katerih 4 predlaga Vlada Republike Slovenije in enega Sodni svet in potrdi potem Državni zbor. Nadzor nad to agencijo opravlja ministrstvo za gospodarstvo v našem primeru, torej pristojno ministrstvo. Kakorkoli se skušamo otresti tega vtisa, bi vendarle smeli reči, da se je Vlada tukaj zelo plaho, zelo sramežljivo lotila tega, da ne bi imela vpliva na to, kdo bo sedel in upravljal in vodil to agencijo. Če vzamemo v razmislek vsebino, pa vidimo naslednje. Tudi agencija mora imeti svoja sredstva in zagotavlja se neke neodvisnost na ta način, da ima svojo postavko v državnem proračunu. To je v redu, ampak to je odvisno zopet od političnega organa, od Državnega zbora, kakšno vsoto bo za to namenil. Drugi del, torej tarifa oziroma prihodki iz nadomestil, pa je zopet odvisen od Vlade, kajti k tarifi mora dati soglasje Vlada. Če Vlada tega soglasja ne da, se tarifa ne more spremeniti, se ne more povečati. V uvodnem delu, ki ga je Vlada pripravila, natančni piše, da naše tarife niso primerljive s tarifami v sosednjih primerljivih državah in da so prenizke, da torej ne more biti agencija neodvisna po finančnih virih. Kar se tiče finančnega načrta, je treba ponovno soglasje Vlade. Naše vprašanje je bilo, kaj če soglasja Vlade ni. In odgovor je jasen: v drugem, v tretjem, v petem letu se bo financiralo po dvanajstinah prejšnjega leta, sedaj pa, ko se bo agencija organizirala prvič, še dvanajstin ne more biti, razen če bodo to dvanajstine prejšnjega urada, ki ga sedaj ukinjamo. Kar se tiče zaključnega računa, je zopet predvideno, da daje k njemu soglasje Vlada Republike Slovenije. In ni odgovora na vprašanje, kakšne so konsekvence, kakšne so posledice, če ni soglasja k zaključnemu računu. Še tisto, kar je po vsebini najpomembnejše, program dela, h kateremu zopet daje soglasje Vlada. Kaj če tega soglasja Vlade ni? Po kakšnem programu potem ta agencija dela? Odgovor, ki smo ga dobili na nekatera vprašanja, je bil, da bodo morali biti Vladi predloženi drugačni predlogi, h katerim bo Vlada potem pa dala soglasje. Ampak to teoretično pomeni – ne rečem, da nujno bo tako – da bodo predlagatelji tako dolgo morali spreminjati svoje predloge, dokler ne bodo po volji Vlade. In potem smo z neodvisnostjo in s samostojnostjo res čisto na psu. Kljub temu mi menimo, da ta predlog zakona le pomeni neko minimalno stopnjo neodvisnosti in samostojnosti, ker vsaj prehaja iz okvira ingerence ministrstva v okvir Vlade, iz enega zavetja v drugo zavetje, ki bo morebiti nekoliko širše, pa vendar je izrazito močno čutiti vpliv izvršne, torej politične oblasti.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Matevž Frangež.
Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! O konkurenčnosti in konkurenci veliko govorimo. Celo toliko, da ju pogosto razumemo kot končni cilj, ne pa kot orodje za doseganje nekega drugega, za našo skupnost pomembnejšega cilja – blaginje državljank in državljanov ter trajnostnega načina življenja in delovanja naše skupnosti. Konkurenca je obstoj in delovanje učinkovitih pravil pravičnega tekmovanja. Jer ferplej ki ima številne pozitivne učinke. Spodbuja podjetništvo in učinkovitost, bogati ponudbo za potrošnike in zagotavlja nižje cene in boljšo kakovost. Hkrati pa deležnike na trgu sili k doseganju konkurenčnosti, torej sposobnosti, da postajamo vse boljši, da smo fit za tekmovanje in da je naša ponudba zanimiva v globalni tekmi. Brez radikalnega preskoka v povečevanje konkurenčnosti Socialni demokrati ne vidimo načina, kako naj Slovenija ohrani in okrepi blaginjo svojih ljudi. Zato je konkurenčnost naše prednostno orodje za uresničevanje cilja visoke blaginje in varnosti za vse naše državljanke in državljane. Temu poskušamo slediti tudi z ukrepi za stabilnost javnih financ, z izboljšanjem delovanja pravne države, z vrsto neposrednih spodbud gospodarstvu za njegovo prestrukturiranje in ne nazadnje tudi z zagotavljanjem konkurence na trgu. Socialni demokrati se zavzemamo za socialno tržno gospodarstvo. Sedanja kriza jasno dokazuje, da svobodni trg ne sme ostati neomejen, ampak ga je treba regulirati, tako da bodo koristi uresničevanja svobodne gospodarske pobude deležni vsi in da bo v družbi zagotovljeno načelo enakih možnosti, enakopravnosti in uresničevanja tistih ciljev in nalog, za katere trg ne more in ne sme poskrbeti. Konkurenca torej pomeni enake možnosti za uspeh in je predpogoj motivacije za podjetništvo in inovacije, varstvo konkurence pa mora zagotoviti pravilno delovanje trga. Novela Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence je namenjena prav temu – preoblikovanju sedanjega urada v neodvisno in samostojno agencijo za varstvo konkurence, da bo ta s svojimi ukrepi proti koncentraciji, monopolom, kartelnim dogovarjanjem in drugim oblikam omejevanja konkurence zagotavljala pravilno delovanje trga. Ker gre za pomembno, a tudi v izostrenih gospodarskih razmerah izjemno občutljivo funkcijo države, to zakonsko materijo obravnavamo z vso pozornostjo in resnostjo. Agencija za varstvo konkurence bo po tem zakonu samostojna in neodvisna agencija s statusom nevladnega proračunskega uporabnika. Zakon določa tudi okvirna sredstva za delovanje agencije ob ustanovitvi in v nadaljnjih letih. Organi agencije bodo svet agencije, komisija za varstvo konkurence in direktor. Medtem ko svet imenuje Vlada, komisijo za varstvo konkurence imenuje Državni zbor. Komisija je srce in jedro organiziranega boja zoper omejevanje konkurence, saj je zadolžena za odločanje v posamičnih zadevah iz pristojnosti agencije, v upravnih postopkih in prekrškovnih postopkih. Nadzor nad delovanjem agencije bo izvajalo Ministrstvo za gospodarstvo, vendar brez vpogleda v odločanje v posamičnih obravnavanih zadevah. Komisija za varstvo konkurence enkrat letno poroča Vladi kot tudi Državnemu zboru. Ustanovitev samostojne in neodvisne agencije je tudi del priporočil Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj. Pri tem predlagamo, da OECD ne razumemo kot neke oddaljene neoliberalne institucije, ampak kot organizacijo, ki ji plačujemo visoko članarino za to, da nam postavlja ogledalo nas samih in nas opominja, kaj je v naši realnosti narobe in kaj moramo spremeniti, da dosežemo splošno sprejete nacionalne cilje. Pri tem obžalujemo, da smo temeljno od priporočil OECD, da imamo v tej državi dober input, iz katerega pridelamo slab output, pospremili le z obrobno razpravo o nekaterih vidikih tega vprašanja. Če hočemo okrepiti konkurenčnost naše ekonomije in njeno atraktivnost za nova vlaganja, potem moramo to vprašanje nasloviti v celoti, kompleksno in iz njega izpeljati jasne cilje in ukrepe, ki morajo biti predmet čim bolj širokega nacionalnega soglasja. Iz vsega navedenega sledi, da bomo Socialni demokrati predlog novele podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Andrej Vizjak.
Spoštovana ministrica s sodelavci, spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Načeloma v Slovenski demokratski stranki podpiramo sleherna prizadevanja za večjo samostojnost in neodvisnosti regulatornih organov, kamor sodi tudi regulacija varstva konkurence v tej državi, vendar smo še svetlobno leto, dve ali deset oddaljeni od teh načelnih prizadevanj in od tega, kar se v praksi dogaja; pa ne samo na področju tega regulatornega organa, tudi katerih drugih institucij, kjer smo se vedno doslej načeloma oziroma se sedanja aktualna vlada načeloma zavzema za samostojnost in neodvisnost, v praksi pa smo priča ravno nasprotnemu. Pri tem se Vlada zelo rada sklicuje na pravila in usmeritve OECD in na videz poskrbi, de iure, da ni moč oporekati neki neodvisnosti in samostojnosti, v praksi pa je povsem in vse drugače. Če korektno pogledam umestitev sedanjega Urada za varstvo konkurence in nove agencije, pravzaprav težko govorim o neki večji samostojnosti sedanje agencije vizavi sedanjega urada, ob predpostavki, da se funkcionarji izvršne veje oblasti ne vpletajo v delovanje urada oziroma da razumejo in spoštujejo načelo neodvisnosti in samostojnosti. Če pa funkcionarji izvršne veje oblasti ne razumejo in ne bodo želeli razumeti instituta neodvisnosti in samostojnosti, pa ta regulatorni organ ne more delovati samostojno in neodvisno ne kot urad v okviru Ministrstva za gospodarstvo ne kot agencija v okviru Vlade. Torej, bistvo delovanja in neodvisnosti in samostojnosti agencije za varstvo konkurence oziroma katerekoli druge agencije je v tem, koliko je izvršna veja dozorela in želi zagotoviti, dejansko, v naravi tudi neodvisno in strokovno delo. Če tega ne želi, potem tega ne bo, če to želi, potem to bo. Tipičen primer, da ima ta vlada veliko težav z nekim neodvisnim oziroma samostojnim delom tudi agencij, je recimo u, agencija, ki skrbi za trg elektronskih komunikacij. Namreč, kriza vodenja Apeka in vse, kar je povezano z menjavami direktorjev, ne moremo drugače razumeti kot vpletanje izvršne veje oblasti v samostojno in neodvisno delo te agencije. In potem se vsi skupaj nadejamo, da bo zdaj pod to agencijo kaj bolje! Že predhodnik je tu jasno nakazal, koliko ima aktualna vlada, ki je političen organ, možnosti vplivanja tako na kadrovsko sestavo sveta agencije, ki na koncu imenuje direktorja – oziroma vlada imenuje na predlog sveta, kar pomeni, da vlada imenuje na predlog tistega, ki jih imenuje vlada. To se pravi, vlada ima tu popolnoma odprte možnosti. Tudi kar se tiče proračuna, saj je že zdaj imel Urad za varstvo konkurence svojo proračunsko postavko, sicer v okviru Ministrstva za gospodarstvo, vendar svojo. Jasno se je videlo, koliko denarja gre za Urad za varstvo konkurence in za katere naloge in tako naprej. Zdaj pač to ne bo v okviru tistega dela proračuna, kjer je umeščen MG, ampak bo nekje drugje. Ampak, kar se tiče samostojnosti proračunske postavke se ne bo povsem nič spremenilo. Torej, želim poudariti samo to, da se ne smemo slepiti in misliti, da če bo zdaj ustanovljena agencija za varstvo konkurence, da pa bo s tem avtomatsko večja samostojnost in neodvisnost dela te agencije. Ne bo! Če se tega hkrati ne bo zavedala in želela tudi Vlada, in še posebej resorno ministrstvo, ki bo poslej vršilo nadzor nad delom te iste agencije. Imamo veliko slabih izkušenj, ko se je pod tako imenovano neodvisnostjo vpletala politika: Sklad za razgradnjo nuklearke, Apek, ne nazadnje Nova Ljubljanska banka, ko je bil na čelo te banke postavljen, izvoljen poslanec, tudi Agencija za upravljanje kapitalskih naložb ima kljub neki načelni samostojnosti ogromno vpletanja aktualne politike v njene kadrovske in siceršnje odločitve. Torej, so tu dejanja pomembna, zakon je zgolj neka osnova za to.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Alojzij Potočnik.
Spoštovani! Najprej odločitev. Poslanska skupina Zares bo, tako kot je napovedala že v splošni razpravi, spremembe in dopolnitve Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence podprla. Soglaša torej s temeljnim ciljem, da se Urad Republike Slovenije za varstvo konkurence, ki je organ v sestavi Ministrstva za gospodarstvo, preoblikuje v samostojno in neodvisno agencijo. Agencija se ustanavlja kot pravna oseba javnega prava, ki opravlja tisto vrsto javnih nalog, kjer ni potreben niti primeren stalen in neposreden politični nadzor. Pri javnem interesu zagotavljanja varstva konkurence je omejitev političnega vpliva, ne samo nadzora, nujna in ključna predpostavka za samostojnost in neodvisnost njenega delovanja, kar tudi zahteva, da agencija in člani njenih organov pri vodenju postopkov in odločanja niso vezani na usmeritve vlade, ministrstev ali drugih organov ali inštitucij. Zakon seveda glede agencije določa vse tisto, kar vzpostavlja kot delujoče. Pri tem je predlagatelj sledil tudi priporočilom in zahtevam Evropske unije in Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj. Agencija ponovno postaja samostojen proračunski uporabnik, sredstva mu s proračunom določa Državni zbor. Njemu, poleg Vladi, enkrat letno poroča o svojem delu. Relativno podrobno, tudi na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe, so z amandmaji urejeni členi o organih agencije, njihovi sestavi in imenovanju, pogojih za člane organov, pristojnostih, nezdružljivosti, odgovornosti in ne nazadnje, kar je zelo pomembno, nadzora nad delom in poslovanja. Se pa tudi strinjam s predhodniki, da je ključna izvedba. Pri tem naj že kar pri tej priložnosti povem, da je Poslanska skupina Zares vložila amandma k dopolnjenemu predlogu zakona, in sicer k 14. členu. Sedanji predlog zakona predvideva, da bo po začetku delovanja agencije za odločanje v upravnih postopkih in postopkih o prekrških pristojna Komisija za varstvo konkurence, katere člane imenuje Državni zbor. Da ne bi nastala pravna praznina glede pristojnosti predlagamo amandma, kjer je jasno določeno, da Komisija za varstvo konkurence z dnem imenovanja vseh – poudarjam vseh – članov prevzame pristojnost odločanja v vseh nedokončanih postopkih. Do imenovanja vseh članov pa o njih odloča senat za odločanje, ki ga sestavljajo direktor agencije kot predsednik senata in dve osebi, zaposleni v agenciji. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Franc Bogovič.
Lep pozdrav, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi, spoštovana ministrica s sodelavci! Veljavni zakon o preprečevanju omejevanja konkurence določa, da je Urad za varstvo konkurence pri izvajanju svojih nalog in pristojnosti neodvisen in samostojen, vendar ne vsebuje konkretnejših določb, ki bi natančneje urejale odnos med ministrstvom in Uradom za varstvo konkurence. Urad Republike Slovenije za varstvo konkurence je trenutno organ v sestavi Ministrstva za gospodarstvo, zato težko rečemo, da je le-ta dejansko neodvisen in samostojen. Priporočila in zahteve Evropske unije in Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj po preoblikovanju Urada za varstvo konkurence poudarjajo potrebo po povečanju samostojnosti in neodvisnosti Urada za varstvo konkurence. Z ustreznimi spremembami naj bi se zagotovila večja samostojnost in neodvisnost Urada za varstvo konkurence pri določanju prioritete med obravnavami zadevami, odločanju v konkretnih zadevah ter financiranju. OECD priporoča organizacijsko spremembo, in sicer ločitev Urada za varstvo konkurence od ministrstva in preoblikovanje v neodvisno agencijo z lastnim proračunom. V Slovenski ljudski stranki zato, tokrat izjemoma, podpiramo ustanovitev nove agencije, in sicer javne Agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence, saj je že sedaj delovala kot urad, organizacijsko pa, kot smo že dejali, znotraj ministrstva. Stalen neposreden politični nadzor nad izvajanjem nalog ni niti potreben niti primeren. Strinjamo se s predlagateljem, da je za učinkovito izvajanje nalog in pristojnosti Urada za varstvo konkurence nujno potrebna njegova samostojnost in neodvisnost. V vseh dogodkih, ki so se odvijali okoli konkurence in tudi okoli našega načina in pojmovanja in tudi same politične kulture, ki je v tem prostoru, pa smo zagotovo tudi mi mnenja, da se bo ta neodvisnost in samostojnost izrazila takrat, ko bodo v uradu zaposleni, v vodstvu visoko profesionalni ljudje, in takrat, ko bo tudi politična kultura v slovenskem prostoru resnično dovolj visoka, da bo politika prepustila profesionalnim institucijam, ki regulirajo naše trge, samostojnost in suverenost. Upamo, da se bo to tudi s to spremembo zakona zgodila in da bo ta funkcija tudi tako opravljana, kot smo že dejali. S predlaganimi spremembami se bo tako po našem strinjanju zagotovila večja organizacijska neodvisnost agencije, saj ne bo več te neposredne podrejenosti ministru in ministrstev. Tudi ta lasten proračun je nek način določeno jamstvo. V Slovenski ljudski stranki bomo predlagani zakon podprli in želimo, da naši regulatorji v bodoče čim bolje delujejo.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Anton Urh. Izvolite.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi! S predlogom novele zakona o preprečevanju omejevanja konkurence, se bo Urad za varstvo konkurence preoblikoval v samostojno neodvisno agencijo in se tako izločil iz sestava Ministrstva za gospodarstvo. S tem naj bi mu bila zagotovljena večja operativna, finančna, organizacijska in strokovna samostojnost. Agencija bo pri svojem delovanju neodvisna in bo enkrat letno poročala Vladi in Državnemu zboru. Predlagatelj s tem sledi dobrim praksam o neodvisnosti organov za varstvo konkurence v večini članic Evropske unije. Preoblikovanje v neodvisno agencijo pa je bilo tudi eno od priporočil Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj pri OECD. Na ministrstvu so kar nekaj časa pripravljali spremembe zakona. Sprva so namreč načrtovali nov zakon, s katerim bi združili Urad za varstvo konkurence in Urad za varstvo potrošnikov, po več kot dveh letih pa so prišli do zaključka, da sta si organa preveč različna, da bi ju združili. Zato so se na koncu odločili za novo agencijo. Agencija, ki bo javna agencija in pravna oseba javnega prava, bo imela tri organe: svet, direktorja in posebno strokovno komisijo za varstvo konkurence. Pristojnosti teh organov so jasno razmejene. Direktor vodi dela agencije in začenja posamezne postopke za ugotavljanje kršitev na področju konkurence, na predlog sveta agencije in po izvedenem javnem razpisu ga bo imenovala vlada. Komisija je strokovni organ in bo pristojna za odločanje v posameznih zadevah oziroma postopkih, svet pa bo klasičen nadzorni organ in bo skrbel za zakonito poslovanje agencije. Ključna sprememba, ki bo zagotavljala večjo neodvisnost, je prav ustanovitev Komisije za varstvo konkurence. Imela bo pet članov, po predlogu pa jih bo imenoval Državni zbor: štiri na predlog Vlade, enega na predlog Sodnega sveta; trije člani bodo iz vrst zaposlenih v agenciji, dva pa zunanja strokovnjaka. Sprejemu novele zakona bo v treh mesecih sledil akt o ustanovitvi agencije. Člani sveta in komisije pa bodo imenovani najpozneje v šestih mesecih po uveljavitvi zakona. Agencija bo po načrtih polno delovala s 1. januarjem 2012, v vmesnem obdobju pa bo Urad za varstvo konkurence po dosedanjih predpisih dokončal vse postopke, ki so se začeli pred tem. Predlog zakona sicer pravi, da urad dokonča postopke, začete pred dnevom prevzema nalog in pristojnosti. Odbor za gospodarstvo je sprejel dopolnilo, da to velja za posle do imenovanja vseh članov Komisije za varstvo konkurence. A mogoče je, da bo pri tem zaradi opozoril o nejasnosti prišlo na seji Državnega zbora še do nekaterih sprememb. Za delovanje agencije bo šlo po ocenah predlagatelja iz proračuna letno 300 tisoč evrov, proračun agencije pa bo potrjeval Državni zbor. Agencija bo zaračunavala tudi nadomestila za stroške postopka. V Poslanski skupini DeSUS omenjeni predlog zakona podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Ministrica z ekipo, kolegice, kolegi, lep dober dan! Tukaj se vsaj ne moremo lagati, ker je res lep. Govorimo o noveli zakona o preprečevanju omejevanja konkurence, katerega cilj je zelo jasen, da se Urad za varstvo konkurence osamosvoji in preoblikuje v agencijo. Ali je to želja Evropske unije ali OECD, je pravzaprav Slovenski nacionalni stranki vseeno. Nam je prav, da so takšne ustanove samostojne in neodvisne v največji mogoči meri, zato da najhitreje in najbolje opravijo svoje delo v korist hitrejšega in boljšega gospodarskega razvoja. Do sedaj, kot veste, je Urad za varstvo konkurence pristojen za presojo dejanj omejevanja konkurence v skladu z določbami zakona, o katerem govorimo, to je omejevalnih sporazumov podjetij, zlorabe prevladujočega položaja podjetij, to je bistveno, in presoje koncentracij. Od zdaj naprej, če bomo ta zakon sprejeli, bo to opravljala agencija, ki bo relativno samostojna. Relativno samostojna govorim zato, in ne bom ponavljal besed prejšnjih kolegov, ker vsi vemo, da pa so še vedno v tem zakonu neki instrumenti, s katerimi lahko ali Vlada ali celo Državni zbor delno posredno vpliva na delo te agencije. Toda dobro, pač prvi korak in najpomembnejši korak je ali pa bo storjen, Urad za varstvo konkurence se bo iz sestava ministrstva izločil, postal samostojen in neodvisen, določile se mu bodo naloge, organi in financiranje. Kar se financiranja tiče, je tako, da naj bi Državni zbor samostojno potrjeval v proračunu sredstva, ki jih bo nova agencija porabila. Nekaj o teh sredstvih. Kot je z ustanovitvijo agencije predvideno, naj bi nastali ustanovitveni stroški v višini 100 tisoč evrov, potem dodatni stroški zaradi delovanja agencije na letni ravni iz državnega proračuna 300 tisoč evrov, stroški dela zaposlenih 200 tisoč evrov, torej smo na 600 tisoč in dodatni stroški za stroške članov Sveta agencije 100 tisoč evrov, to je ocenjenih 700 tisoč evrov, kar je tudi pošteno, da piše v oceni stroškov, ki bodo predvideni. No, pomembno je tudi mnenje samega urada, ki pravi, da je na uradu zaposlenih nekaj več kot 20 ljudi, da naj bi to bilo po oceni urada premalo in da je tudi proračun urada prenizek v primerjavi z drugimi podobnimi uradi oziroma agencijami, še posebej ta obstoječi urad za varstvo konkurence rad v primerjavo daje naši dve agenciji, in sicer Apek in Agencijo za trg vrednostnih papirjev. Mislim, da so na ministrstvu sposobni in da bodo že našli in sposobni narediti primerjavo med kvaliteto, količino dela obstoječih agencija in novoustanovljenih agencij. V Slovenski nacionalni stranki noveli zakona ne bomo nasprotovali, izražamo pa eno veliko željo, spoštovana gospa ministrica, zdaj je pa že toliko enih agencij, pa uradov, pa eni so, pa eni niso, pa eni bodo, pa eni so nehali, da vljudno prosimo, če vaše pristojne službe enkrat za eno sejo Odbora za gospodarstvo ali pa za parlament naredijo nek spisek, da vemo zdaj, kaj imamo, katere urade, katere agencije, katere so samostojne, katere so v okviru ministrstva, ker drugače je že tudi nam malo nerodno, pa se že 11 let ukvarjamo z vsemi temi ustanovami. Kot rečeno, v Slovenski nacionalni stranki preoblikovanje pozdravljamo, pozdravljamo to neodvisnost, dajemo pa v premislek seveda tiste elemente, ki so jih poudarjali ostali kolegi o še vedno malce vpletanju države in vlade v to vsebino. Mogoče je pa včasih to tudi dobro, kdo ve.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil mag. Borut Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Prijazen pozdrav tudi gospe ministrici. Moram reči, da je to vsebinsko formalno prava stvar v pravem času, ki je v času dogodkov in zadev, ki se nam dogajajo na trgu, še kako potrebna in aktualna in zato ima seveda enotno podporo Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Bistvena novost je, da se Urad za varstvo konkurence izloča iz strukture Ministrstva za gospodarstvo in se urad preoblikuje v neodvisno in samostojno javno agencijo, kar je po našem mnenju izrednega pomena z vidika pomembnosti neodvisnega odločanja v tako pomembnih zadevah, kar v poslanskem klubu ocenjujemo kot precejšen korak v pravo smer. Ne nazadnje je tudi pomembno, da se nam take strokovne, neodvisne institucije oddaljujejo od instrumentov, zlasti pa vpliva lokalne in dnevne politike. Novela zakona vsebuje sicer samo 15. členov, so pa spremembe obsežne, vsebinsko pomembne, kajti zaradi ustanovitve nove javne agencije se določajo položaji, naloge in pristojnosti same agencije. Seveda taka agencija ima tudi organe, kar je za samo neodvisnost pomembno, in določa se tisto, kar je bistveno – neodvisno financiranje agencije, kar seveda njeno neodvisno samostojnost še podčrta. Novost same ureditve je tudi to, da se uvajajo trije organi agencije, in sicer na eni strani svet, potem komisija za varstvo konkurence in pa tudi direktorja. Svet agencije je petčlanski organ, ki ga imenuje vlada in ima pristojnost sprejemanja letnega poročila o delu letnega programa dela in finančni načrt. Pomembna pristojnost sveta je tudi v tem, da vladi v imenovanje predlaga direktorja agencije, kot tudi da direktorju daje usmeritve in navodila za delo, kar pa ne posega v konkretne postopke in odločitve. Komisija agencije je prav tako petčlanski organ, ki pa ima predvsem strokovno vlogo in pristojnost, saj odloča o konkretnih zadevah iz pristojnosti agencije v upravnem postopku in postopku o prekršku. Da pa se zagotovi čim bolj neodvisno delovanje te komisije, ki ima pravzaprav največje pristojnosti kot tudi največje učinke na varstvo konkurence, njene člane imenuje Državni zbor. Enega člana izmed strokovnjakov za varstvo konkurence predlaga Vlada, tri člane pa zaposleni v agenciji. Enega izmed strokovnjakov predlaga Sodni svet, neodvisnost agencije pa se zagotavlja tudi s tajnim glasovanjem v Državnem zboru, kar v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije še posebej pozdravljamo. V našem klubu smo namreč trdno prepričani, da je prav vzdrževanje in varovanje prave konkurence eden bistvenih pogojev oziroma bi lahko rekli, še več, temeljni postulat delovanje poštenega in pravičnega tržnega sistema. Kajti v zadnjem obdobju smo bili v vsakdanjem življenju priča kar nekaj odmevnim pozitivnim vzorčnim primerom, ki jih je obravnaval sedaj še vedno delujoči Urad za varstvo konkurence, kar je vse pohvale vredno. Vendar pa smo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije še vedno mnenja, da nas kar nekaj dela še čaka, predvsem pa bi bilo treba postopke pospešiti. V državi imamo namreč še vedno kar precej, po našem mnenju, delujočih monopolov, oligopolov oziroma kot se popularno temu reče kartelov, ki v končni fazi zagotovo načenjajo našo blaginjo oziroma potencialno blaginjo, kajti vsi namreč vemo, da monopoli in oligopoli, razen tistih, ki so dovoljeni, zaradi lastnih posebnosti pomenijo v praksi učinek na tistega, ki plača v višji ceni. Višje cene, še posebej kadar gre za trošenje našega skupnega javnega denarja, pa pomenijo nižjo blaginjo in manj sredstev, manj virov za razvoj. Zato bomo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije rešitev podprli, z jasnim ciljem, da bo nova agencija še bolj učinkovita, še bolj pravična, predvsem pa da bo pravi varuh konkurence javnega interesa in tudi javnih sredstev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih. Gre za 14. člen, h kateremu je amandma vložila Poslanska skupina Zares. Sprašujem, kdo želi razpravljati o amandmaju in 14. členu. Ne želi nihče. Zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O BANČNIŠTVU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev gospodu Zvonku Černaču. Izvolite.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, vsi ostali prisotni! Kljub slabim obetom glede na negativna stališča poslanskih skupin vladajoče koalicije in negativno stališče Vlade ob prvi obravnavi zakona 17. decembra lani je ta zakon prestal to prvo sito in prešel v drugo fazo, bil z amandmaji Vlade sicer nekoliko noveliran, vendar vseeno sledi temeljni usmeritvi, ki smo jo predlagatelji s to novelo zakona želeli doseči. Pri tem zakonu smo predlagatelji izhajali predvsem iz dveh poglavitnih ciljev. Prvič – preprečitev konflikta interesov članov organov upravljanja in nadzora poslovnih bank, predvsem pa bank v večinski državni lasti. In drugič – zmanjšanje možnosti konflikta interesa članov organov upravljanja in nadzora finančnih družb, ki delujejo v tujini in v kateri imajo prevladujoč delež banke s sedežem v Republiki Sloveniji. Pri tej noveli smo izhajali predvsem iz preprečitve konflikta interesov, do katerega prihaja pri upravljanju in nadzoru bank in ki se najbolj izrazito kaže pri bankah, ki so v neposredni ali posredni lasti države. Zaradi tega konflikta interesov mnogokrat prihaja do odločitev, ki so za poslovanje konkretnih bank škodljive. V primeru državnih bank so torej škodljive tudi za davkoplačevalce. Če ta konflikt interesov ni preprečen oziroma ni preprečen z učinkovitimi mehanizmi, lahko poslabša položaj posamezne banke in njeno izpostavljenost škodljivim odločitvam in tudi posledično ogrozi stabilnost bančnega oziroma finančnega sistema v državi v celoti. Pri pripravi tega zakona smo predlagatelji izhajali iz številnih dokumentov in tudi analize stanja na področju, ki ga zakon ureja. Izhajali smo tudi iz delovnega gradiva, ki ga je pripravila delovna skupina iz baselskega odbora za nadzor bank z naslovom Načela poudarjenega korporativnega upravljanja. V njih se določa med drugim tudi, da nasprotje interesov lahko nastane med banko in njenimi klienti in člani odbora direktorjev oziroma člani nadzornega sveta in vodilnimi uslužbenci banke, kadar banka vstopa v poslovni odnos s pravno osebo, ki je v lasti člana odbora direktorjev. Glede nasprotja interesov, ko je pa banka v lasti države in jo ta nadzoruje, mora biti opravljena popolna administrativna ločitev funkcij lastništva in bančnega nadzora, da se zmanjša politično vmešavanje v nadzor banke. Kot že rečeno, predlagatelji smo veseli, da je ta zakon doživel podporo v Državnem zboru, sicer malo modificirano, predvsem na podlagi stališča Evropske centralne banke, kjer je zapisano, da Evropska centralna banka zakon, ki ureja konflikte interesov v finančnih institucijah, pozdravlja in istočasno opozarja na zakonodajo Unije s področja korporativnega upravljanja, kjer se izpostavlja kot predlog, da se zakon naj ne sklicuje konkretno na kodeks upravljanja javnih delniških družb. Iz tega razloga so bili tudi vloženi amandmaji, ki so bili sprejeti in ki govorijo splošno o najvišjih etičnih standardih upravljanja. Ni pomembno, kako se temu reče, pomembno pa se nam zdi, da bi v nadaljnjem zakonodajnem postopku danes le sprejeli nekatere amandmaje, ki smo jih v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke neuspešno vložili in na odboru niso bili sprejeti. Predvsem se nam zdi pomemben amandma k 1. členu. Mislimo, da je za popolno uveljavitev tistega, čemur smo sledili predlagatelji, sprejetje tega amandmaja nujno. Zaradi tega predlagamo, da ga tudi v poslanskih skupinah koalicije podprete, ker bo s tem zakon dobil še večjo oziroma dodatno težo. Ta novela je mogoče prvi korak na poti k večji transparentnosti delovanja uprav in nadzornih svetov bank. Sama po sebi seveda ne bo odpravila vseh slabosti, sama po sebi ne bo preprečila vseh morebitnih zlorab in netransparentnosti, je pa konkreten prispevek k temu, da bo vzpostavljena pot k transparentnejšemu in bolj odgovornemu delu uprav in nadzornih svetov bank, k temu, da se bodo razmerja, ki so pomembna, razkrila, in k temu, da nam neustreznih razmerij, ki se dogajajo v posameznih bankah, tudi v privatni lasti, ki jih upravljajo slovenski državljani, ne bodo pomagali urejati tujci, ampak da bomo ta razmerja skozi to novelo in normativno ureditev sposobni urejati sami, preko domačih institucij in na tak način, da bo ohranjeno zaupanje v neodvisnost bančnega sistema, v zdrave javne finance, v prave banke, predvsem pa v načela, ki naj bi uprave in nadzorne svete vodila pri upravljanju s temi institucijami. Mislimo, da je ta novela korak na tej poti, še toliko bolj, če bodo sprejeti tudi amandmaji k njej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem članici odbora gospe Renati Brunskole, da predstavi stališče.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Odbor za finance je predlog zakona obravnaval na 25. seji 9. marca 2011. Posredovano mu je bilo mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala pripombe k 1., 2., 3. in 4. členu. K predloženemu zakonu je v poslovniškem roku Vlada vložila amandmaje k navedenim členom ter amandma za novi 4.a člen in k naslovu predloga zakona. Odboru so bili posredovani tudi vloženi amandmaji Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 1., 2., 3. in 4. členu, za novi 4.a člen in k 5. členu, ki pa jih je odbor lahko obravnaval le kot predloge za amandmaje odbora, ker so vsi člani te poslanske skupine hkrati tudi predlagatelji zakona. Predlog zakona in vloženi amandmaji Vlade so bili posredovani v mnenje Evropski centralni banki. Ta v splošnem pozdravlja, da predlog zakona ureja konflikte interesov v finančnih institucijah, kar je bil eden od dejavnikov, ki so prispevali k svetovni finančni krizi. Opozorila pa je na zakonodajo Unije na področju korporativnega upravljanja, pri čemer bi se nasprotjem z njo lahko izognili, če se predlog zakona ne bi konkretno skliceval na kodeks upravljanja javnih delniških družb. S tem v zvezi je Evropska centralna banka podprla vladne amandmaje, ki se splošno sklicujejo na etične standarde upravljanja. V okviru razprave je predstavnica Zakonodajno-pravne službe v zvezi s predlaganim razkritjem informacij o vseh pomembnih poslovnih stikih članov uprave in nadzornega sveta, kot to predvideva 4. člen predloženega zakona, in tudi njihovih družinskih članov, kot z amandmajem k navedenemu členu predlaga Vlada, izrecno izpostavila opozorilu o poseganju v pravico do varstva osebnih podatkov, določeno v 38. členu Ustave. Takšen poseg je dopusten samo v primeru, da je v skladu z načelom sorazmernosti. Odbor je v razpravi pozornost namenil določbi 1. člena in predlogu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke za amandma odbora, da se doda nova točka, na podlagi katere naj bi Banka Slovenije predpisala tudi ukrepe za preprečevanje nasprotja interesov po tem zakonu. Vlada se s takšnim amandmajskim predlogom ni strinjala, ker bi takšna rešitev posegla v strukturo in v vsebino sedanjih podzakonskih predpisov ter zakonskih določb ter povzročila prikrivanje ali celo podvajanje obstoječih podzakonskih vsebin. Nasprotje interesov je namreč že obravnavano v 173. členu veljavnega Zakona o bančništvu. Odbor ob zaključku razprave o 1. členu ni odločal o tem amandmajskem predlogu. Odbor je na podlagi opozoril Zakonodajno-pravne službe o potrebnih popravkih amandmajev Vlade in na podlagi predloga Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke za amandma odbora k 5. členu v skladu s 131. členom Poslovnika Državnega zbora sprejel svoje amandmaje k amandmajem Vlade k 1., 3., 4. členu, za novi 4.a člen in amandma k 5. členu. Odbor se je opredelil do vloženih amandmajev Vlade in jih tudi sprejel. Zaradi sprejetih odločitev odbora glede vloženih amandmajev Vlade in njegovih sprejetih amandmajev k tem amandmajem se odbor ni izrecno opredelil tudi do predlogov Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke za amandmaje odbora k 1., 2., 3. in 4. členu in za novi 4.a člen. Sprejeti amandmaji so vključeni v predlagani in dopolnjeni predlog zakona, ki je sestavni del poročila odbora. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Mateja Vraničar želite predstaviti dopolnilno stališče Vlade? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospe in gospodje poslanci! Pred nami je predlog zakona, ki ga je v proceduro predložila skupina poslancev. V prvotnem oziroma ob prvi obravnavi predloga zakona je Vlada predlaganemu zakonu nasprotovala in opredelila svoje nestrinjanje s predlogom zakona predvsem s pravno naravo kodeksa. Kodeks je splošno uveljavljena oblika pravnega akta kot avtonomnega vira prava na različnih področjih delovanja povezanih deležnikov in značilnost kodeksa je pravno nezavezujoča narava v obliki priporočil. Zaradi tega in predvsem zaradi tega je Vlada menila, da izrecna uzakonitev kodeksa ne bi bila primerna rešitev. Ne glede na navedeno pa je treba povedati, da je Vlada v svojem mnenju potrdila, da spoštuje oziroma da soglaša z načeli oziroma s cilji, ki jih želijo predlagatelji zakona doseči, in sporočila tudi, da bo proučila možnost zaostritve pogojev za članstvo v nadzornih svetih poslovnih bank z namenom preprečitve konflikta interesov. Glede na to, da je Državni zbor v prvi obravnavi sprejel sklep in ocenil predlog zakona kot primeren za nadaljnjo obravnavo, je Vlada sprejela in vložila določene amandmaje, ki naslavljajo tiste elemente predloga zakona, ki jim je Vlada v prvi obravnavi nasprotovala. Želeli smo se s temi amandmaji približati cilju, katerega so zasledovali predlagatelji zakona, hkrati pa doseči konsistentnost z ureditvijo v obstoječem zakonu o bančništvu, skladnost s pravnim redom EU ter primernejšo vsebino členov za njihovo učinkovitejše izvajanje v praksi. Matični odbor je mnenje Vlade oziroma je predloge amandmajev Vlade podprl v vsebinskem smislu. Formalno so bili nekoliko dopolnjeni oziroma popravljeni. V skladu z navedenim predlagamo, da se predlagani zakon v besedilu, kot je bilo oblikovano na Odboru za finance in monetarno politiko, sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 23. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin danes ni mogoča. Zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmaji, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. marca 2011. Najprej dajem v razpravo člene 1., 2., 3. in 4.a, ki so medsebojno povezani, in amandmaje k tem členom, ki jih je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Želi kdo besedo? Gospod mag. Vizjak, izvolite.
Spoštovani! Predlagatelji tega zakona o bančništvu oziroma novele zakona o bančništvu smo želeli doseči enega zelo pomembnih ciljev. Cilj je preprečevanje nasprotje interesov članov organov upravljanja in nadzora bank, in sicer pogosto zasledimo ene in iste osebe v številnih vlogah, ko govorimo o tako malem prostoru, kot je slovenski finančni bančni sistem in finančni trg in hkrati povpraševanje po tem istem. Zopet bom izpostavil primer, zelo zanimiv primer gospoda Danila Topleka. Gospod Danilo Toplek je predsednik uprave Taluma, pomembne, močne družbe, iz Kidričevega, hkrati pa je predsednik nadzornega sveta Nove kreditne banke Maribor. In seveda kar sili se v ospredje možnost, da je družba ali pa celo kakšna tiha družba tega gospoda v drugačnem položaju, kot se govori za servisiranje s strani Nove kreditne banke Maribor ali finančne institucije zaradi te njegove vloge. In predlagateljem zakona je v interesu, da se učinkovito preprečijo ta navzkrižja interesov in tudi zlorabe teh dvojnih vlog. Zato smo predlagali zakon, ki bi bolj dosledno zavezoval k razkrivanju teh povezav vse člane uprav in nadzora v posameznih bankah, vendar nam je bolj ali manj to vse razvodenelo pod pritiskom stališč večine na odboru za finance in tudi Vlade, sklicujoč se na stališče iz evropskih institucij. Zato predlagamo v prvem členu eno pomembno dopolnilo. Predlagamo, da se določijo v zakon tudi ukrepi za preprečevanje nasprotja interesov po tem zakonu, in sicer da se šteje, da je nasprotje interesov, kadar je nepristransko in objektivno izvajanje nalog tudi ogroženo zaradi vključevanja njegovega osebnega ekonomskega interesa, interesa družine, politične ali nacionalne naklonjenosti ali nenaklonjenosti ter kakorkoli drugače povezanih interesov z drugo fizično ali pravno osebo. Taka dikcija nam je seveda bistveno bolj definirala te ukrepe oziroma to navzkrižje interesov in zato predlagamo, da jo zaradi predloženega amandmaja tudi sprejmemo. Namreč, mi imamo v številnih zakonih preregulirane neke mehke dikcije in tudi obveze, ko pa pride do izvajanja le-teh, se vsi sklicujejo, da ni nekaj jasno, da potrebujejo neko tolmačenje, ki ga nihče ne da, in na koncu se dogaja prav tisto, kar je zakonodajalec želel preprečiti, vendar zaradi neke mehke ali pa nedosledne dikcije v zakonu ni nedvoumno nekaj zapisano. In prav tako imam občutek, da se bo ta zakon in ta namera predlagateljev razvodenela ob nejasnih oziroma tudi ne dovolj preciznih dikcijah, kaj je nasprotje interesov in kaj je tisto, kar je treba razkriti, da se prepreči takšno nasprotje interesov. Menim, da so ti amandmaji usmerjeni prav v ta cilj, zato so tudi podpore vredni.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. No, ko smo pred časom odločali o tem, ali je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo ali ne, smo naleteli na odločno zavrnitev Vlade, ni šlo za to, da bi kakšne marginalne pripombe k temu imela Vlada, ampak je nasprotovala, da bi se sploh razprava nadaljevala. Še dobro, da takrat večina poslancev ni verjela in ni prisluhnila temu, ker sicer danes sploh ne bi mogli o tem razpravljati in ne bi imeli možnosti dodatno zagotoviti preprečitev konflikta interesov, kakor se zdaj v tem predlogu zakona predvideva. Tisto, o čemer pa danes teče tudi beseda, je beseda o teh amandmajih, ki so predlagani, kjer bi bilo tudi dobro slišati, kakšno je vladno stališče. Jaz ne vem natančno, ali je ta uvodna dopolnilna obrazložitev gospe državne sekretarke pomenila zgolj to, da se podpira predlog, kakršen je bil sprejet na Odboru za finance, ali se predlagane amandmaje zavrača ali ne. Torej, če se podpre samo tisto, kar je na odboru bilo sprejeto, potem domnevam, da ima Vlada odklonilno stališče do teh amandmajev, ki so bili dodatno predlagani. Sam nimam, in tudi naša poslanska skupina ne, odklonilnega stališča do tega in ne vidimo nekih tehtnih razlogov, zakaj se ne bi zapisalo v zakon, da Banka Slovenije določa merila za opredelitev pomembnega poslovnega stika, zato ker bi na ta način prišli do tega, da ne bomo imeli opravka ponovno z nekimi nedoločnimi pojmi, s katerimi si ne znamo kaj dosti pomagati. Je le dobro, da so kakšne zakonske določbe podrobneje pojasnjene, če že ne v samem zakonu, pa da se napoti vsaj na podzakonske akte, ki bi to opredelili. Ravno tako ne vidim razloga, zakaj bi se upirali temu, da bi Banka Slovenije določila ukrepe za preprečevanje nasprotovanja interesov po zakonu, o katerem govorimo. Tako sodim, da je tudi v tem smislu – in tudi to je bolj natančno zapisano kot pa v tistem, kar je bilo sprejeto na Odboru za finance, da je torej ta predlog amandmaja sprejemljiv. Sam ga nameravam podpreti, če bo pa kakšna temeljita zavrnitev s strani predstavnikov Vlade danes slišana, bomo pa temu prisluhnili in ponovno premislili.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju in členih 1, 2, 3, 4a? Ne želi nihče. Vlada? Ne. Potem zaključujem razpravo k tem členom in amandmajem k njim. V razpravo dajem 4. člen in amandma k 4. členu, ki ga je prav tako vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Želi kdo besedo k temu členu in amandmaju? Ne. Zaključujem razpravo o vloženih amandmajih. O teh amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda. Gospod Černač, izvolite.
Se opravičujem, predsedujoči, prej sem dvignil roko kot predlagatelj, pa me verjetno niste opazili.
Ali ste želeli govoriti?
Kot predlagatelj. Na koncu bi rad govoril.
Pri katerem amandmaju? Pri četrtem? Se opravičujem, gledal sem [[...]], hvaležen bi bil vsakemu, če dvigne roko, ne takrat, ko je že konec. Izvolite, gospod Černač, imate besedo.
Hvala lepa. Mislim, da ni bilo nekega argumentiranega razloga, da bi se ta amandma k 1. členu pa tudi k ostalim ne zavračal. Utemeljitev s strani Vlade na seji odbora je bila v tem, da to že določa veljavni zakon v 173. členu. Po našem mnenju to ne drži. Zakon sicer določa, da je to obveza uprav bank, ne določa pa obveze Banki Slovenije, da to predpiše na ta način, da velja za vse banke v tej državi. In to je ta bistvena kvalitativna spremembe, ki jo želimo s tem amandmajem doseči. Mi ocenjujemo, da je pomembno, da se ta zakon s temi amandmaji dopolni, predvsem s tem amandmajem k 1. členu. Že tako, po tej spremembi, je to neke vrste kamilični čaj za blaženje najhujšega obolenja, v katerem so se znašle posamezne banke in njene uprave in nadzorni sveti v tej državi. Zaupanje je najpomembnejši atribut v bančnem sistemu, v finančnem sistemu in če je to zaupanje omajano, potem je omajano zaupanje v sistem v celoti. Od tu pa do tega, da pride preko zaupanja v te finančne institucije do posledičnega kolapsa tega sistema, ni več tako daleč. Ti primeri, ki smo jim bili priča v preteklih mesecih, dneh, tudi letih, kažejo na to, da je to, kar predlagatelji predlagamo s to novelo, nek minimum tega, kar bi bilo treba v Sloveniji dokaj rigidno in strogo uveljavljati, zaradi tega, ker je primerov, ki se dogajajo med povezanimi osebami toliko, da jih je nemogoče preprečiti brez tega, da obstojijo v zakonodaji ustrezne sankcije za ta tako imenovana kolobarjenja. V Sloveniji smo temu še toliko bolj podvrženi zaradi tega, ker smo prešli iz enega sistema v drug sistem. In ta sistem kolobarjenja iz preteklosti se je prenesel tudi v sedanjost. In kolobarjenje iz naslova vodstev, direktorjev podjetij, lastnikov podjetij, v nadzornih svetih bank, v upravah bank, zavarovalnic in tako naprej se dogaja tudi v tem zadnjem 20-letnem obdobju in tudi v zadnjih mesecih, letih. Ko gre za posle med temi povezanimi osebami in se posamezni posli potem zgodijo na ta način, da javnost zanje izve preko medijev iz te ali one sfere, je že to trenutek, ko se okrepi nezaupanje v banke in v te finančne institucije. Še posebej se to nezaupanje poveča takrat, ko se ugotovi, da so posli med temi osebami sklenjeni pod drugačnimi pogoji, kot to velja za vse ostale navadne smrtnike in podjetja. In temu se je treba izogniti. Jaz ne govorim o tem, da niso mogoči taki posli pod ugodnejšimi pogoji, vendar je treba obelodaniti razloge, zakaj so bili sklenjeni. Povsod, v celem svetu obstajajo merila in pogoji. In gotovo so razlogi, zakaj so določeni posli sklenjeni pod ugodnejšimi pogoji kot drugi. Vendar, ko pride do takih razmerij med temi tako imenovanimi povezanimi osebami, je toliko bolj pomembno, da javnost to ve, ne da se o tem špekulira, ne da se o tem izve občasno iz medijev zaradi takih ali drugačnih interesov, kar vse krepi nezaupanje v bančni in finančni sistem, in s tem tudi v enega od temeljev državnosti. Ta prevetritev na področju bančništva bi se morala zgoditi že davno. Žal se še ne dogaja in verjetno se tudi s to novelo začenja komaj neka pot, po kateri bi morali iti, da bi do te prevetritve prišlo. Kakorkoli že, predlagatelji menimo, da je kljub temu dobro, da je ta novela prestala to zakonodajno sito, da se ta načela začenjajo uveljavljati tudi skozi zakonodajo. Mnenja smo, da bi lahko uveljavili še strožje kriterije, ne glede na mnenje OECD-ja. Predvsem pa smo mnenja, da bi morala izvršna oblast, vlada, preko mehanizmov, ki jih ima na voljo, poskrbeti, da pride do uveljavljanja strožjih kriterijev, predvsem v tistih bankah, v katerih ima največ vpliva, to je v obeh državnih bankah in v finančnih institucijah, kjer ima država pomemben delež, kot nek znak, kot signal vsem ostalim, da se nam ne bi še kdaj zgodili primeri, kot je, recimo, Hypo. Takrat so morali tuji lastniki mimo naših regulatornih organov, ki bi morali prvi zaznati te nepravilnosti, poseči in urediti razmerja iz tuje države v naši državi. To vse meče neko slabo luč na našo državo, luč o tem, da je celoten sistem izkrivljen, da nimamo ustreznih institucij nadzora in da tudi tiste institucije, ki naj bi izvrševale ta nadzor in skrbele za preprečevanje takih izkrivljenih ravnanj, ne delujejo, ker so same oziroma vodstva teh institucij klientelistično vpete v ta razmerja. In če je ta novela prvi kamen, prvi korak na tej poti, potem mislim, da je prav, da podprete tudi amandmaje, ki jih predlagatelji predlagamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo k vloženim amandmajem in članom, ki so bili vloženi. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O POLICIJI Predlog je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona bo predstavitev predlagateljev podal gospod Jožef Jerovšek. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Današnjo predstavitev je sicer nameraval podati predlagatelj originalnega zakona, gospod Miro Petek, ki prihaja iz koroške regije, vendar je danes službeno odsoten in bom zato to opravil sam. Pred seboj imamo Predlog zakona o spremembah Zakona o policiji, ki je nujen odziv na poglede Vlade o reorganizaciji policije in sploh reorganizaciji Ministrstva za notranje zadeve, kar je po vsej verjetnosti povod v zamisli Vlade glede regionalizacije države in še drugih mnogih takšnih projektov in se je Vlada tudi tega projekta lotila s spremembami v negativno smer, z določeno centralizacijo, s katero se bo poslabšala varnost ljudi na določenem območju. Pred nekaj meseci je namreč prišla v javnost novica, da se nameravajo ukiniti tri policijske uprave. To so Slovenj Gradec, Postojna in Krško. Gre za tako imenovani projekt Libra, ki je potekal v tajnosti, brez vedenja sindikatov in vseh drugih merodajnih organov in ljudi. Pri tem, po poročanju medijev, javnosti niso bili predstavljeni strokovni razlogi, na podlagi katerih naj bi Ministrstvo za notranje zadeve v okviru predvidene reorganizacije slovenske policije v letošnjem letu ukinilo gornje tri policijske uprave. Predlagatelji novele zakona o policiji ocenjujemo, da so predlagane spremembe in dopolnitve zakona potrebne iz razloga večje varnosti, enakega varstva pravic ter z vidika učinkovitosti ter ekonomičnosti obravnavanja v okviru pristojnosti policije. Pri tem je treba poudariti, da želi Ministrstvo za notranje zadeve ukiniti Policijsko upravo Slovenj Gradec, to se pravi z območja Koroške, ki je obmejno območje, in ima takšna ukinitev izjemen simbolen pomen, in to negativni pomen. Prav tako je zadeva enaka pri Policijski upravi Postojna. Gre ravno tako za poseganje na obmejno območje, na območje schengenske meje, z vsemi možnimi posledicami takšnega akta, in na območju Krškega, kjer je, kot vemo, edini jedrski objekt v tej državi, nuklearka Krško, z vsemi možnimi, takšnimi in drugačnimi, tveganji, katere je nujno treba vedno držati pod nadzorom, imeti na pravem mestu tudi policijo, da ne bi bili kadar koli soočeni s kakršnim koli dogodkom, ki ga policija ali pa država ne bi mogla obvladati. Zdaj, če bi se ozirali na razloge Vlade in bi se vprašali, koliko takšna organizacija sledi zmanjševanju stroškov in krepitve operativne sposobnosti policije, potem bi bilo treba pred kakršno koli odločitvijo proučiti celotno organiziranje policijskih uprav na območju Republike Slovenije in ne le posameznih policijskih uprav. V okviru te presoje bi bilo treba pridobiti natančne vsebinske, kadrovske in finančne učinke takšne reorganizacije. Šele na osnovi teh analiz bi bila mogoča odločitev glede reorganizacije policijskih uprav na območju Republike Slovenije. Pri tem velja izpostaviti odmevne odzive oziroma ostre proteste tako v Slovenj Gradcu kot v Krškem in Postojni. Glede nameravane ukinitve policijske uprave v Slovenj Gradcu je pri ministrici za notranje zadeve postavil poslansko vprašanje poslanec Miro Petek. Ministrico, pristojno za notranje zadeve, je v svojem poslanskem vprašanju vprašal, ali je ukinjanje posameznih policijskih uprav in nameravana nova členitev teh uprav hkrati že zametek nove regionalne organiziranosti države, v kateri ta vlada Koroški ne namerava priznati statusa regija oziroma pokrajine. Ali je organiziranost policije, kot jo poznamo v Sloveniji, primerljiva z evropskimi državami, po katerih se radi zgledujemo – Avstrijo, Italijo, Švico, Nemčijo? Kakšni so kazalci [[...]] [[znak za konec razprave]] na posameznih območjih? No, ker vidim, da imamo malo časa, bi rekel, da sta podobni vprašanji za svoji območji postavila tudi poslanec Bogovič in poslanec Černač za območje Policijske uprave Postojna. Seveda ni bilo primernih odgovorov in je zato potrebno, da Državni zbor razmisli in se pametno odloči. Seveda mi predlagatelji nasprotujemo nameri Vlade. Hvala.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja Vlade dajem besedo mag. Damjanu Lahu, državnemu sekretarju na ministrstvu. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke, poslanci! Dovolite mi, da vam v kratkem predstavim mnenje Vlade Republike Slovenije k Predlogu zakona o spremembi Zakona o policiji, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. Vlada Republike Slovenije je v skladu z 21. in 76. členom Zakona o državni upravi in z Uredbo o organih v sestavni ministrstev določila policijo kot organ v sestavi Ministrstva za notranje zadeve. Določanje notranje organizacije organa, ki je določen z vladno uredbo, z zakonom je nesprejemljivo, saj bi s predlagano spremembo zakonodajna veja oblasti posegala v organizacijo izvršilne veje oblasti, torej tudi policije kot organa v sestavi Ministrstva za notranje zadeve. S tem pa bi bili znatno oteženi procesi organizacijskih sprememb, s katerimi se namerava zagotoviti učinkovitejše in uspešnejše delo policije. Primerjava organiziranosti policije z organiziranostjo državnega tožilstva in sodišč, kot je prikazano v gradivu predloga zakona, ni mogoča. Državno tožilstvo, ki da določa Zakon o državnemu tožilstvu, je kot del pravosodja samostojni državni organ, policija pa je organ v sestavi Ministrstva za notranje zadeve. Sodišča so del pravosodne oblasti, katerih organizacijo določa Zakon o sodiščih, in prav tako niso organ v sestavi. Slovenska policija je organ sui generis in je največji organ državne uprave v Republiki Sloveniji. Prav specifičen, organizacijsko-funkcionalni status policije je tista okoliščina, ki narekuje iskanje optimalnih oblik notranje organiziranosti, ki jo morajo zagotavljati potrebne sistemske lastnosti za učinkovito izvajanje temeljnega poslanstva. Policijo vodi generalni direktor policije, poleg subjektivne odgovornosti za lastno delo nosi tudi vso objektivno odgovornost za delovanje policije kot celote. Kot nosilec vodenja in upravljanja je odgovoren tudi za organizacijo policije in je predlagatelj sistemskih organizacijskih sprememb policije. Skladno s sprejetim principom organizacijskih sprememb od zgoraj navzdol in glede na ostale uspešno izpeljane projekte Ministrstva za notranje zadeve v letu 2009 in 2010 je bila konec preteklega leta v ministrstvu imenovana delovna skupina z nalogo, da pripravi in izvede projekt reorganizacije policije na regijski ravni. Glavni cilji tega projekta so: prerazporeditev sil, ki bo prilagojena varnostni problematiki; uravnoteženje organiziranosti na regijskih ravneh; povečanje operativnih zmogljivosti policije z zmanjševanjem števila delovnih mest menedžmenta in logistike ter povečanjem števila operativnih delovnih mest; racionalizacija izrabe delovnih virov in ublažitev učinkov postschengenskega obdobja. Projekt se uspešno bliža zaključku oziroma realizaciji. Določitev organizacijske strukture policije v predlogu zakona, ki je pred nami, je neprimerna in v nasprotju z razumevanjem načela delitve oblasti. Ustava Republike Slovenije sicer določa, da zakon ureja organizacijo uprave ter pristojnosti in organizacijo ministrstev, vendar pa je tudi Zakon o državni upravi pristojnost za oblikovanje notranje organizacije organov državne uprave, s tem pa tudi odgovornost za oblikovanje strukture vladnega sektorja, prenesel na Vlado Republike Slovenije. Vladi je s tem zagotovljena potrebna fleksibilnost pri prilagajanju svoje organizacije položaju in potrebam družbenih sprememb, Državni zbor Republike Slovenije pa je razbremenjen odločanja o organizacijskih vprašanjih izvršilne oblasti. Glede na to, da je Vlada odgovorna za delo državne uprave, mora biti tudi pristojna za urejanje in odločanje o organiziranosti organov državne uprave. Zaradi vsega navedenega Vlada Republike Slovenije nasprotuje Predlogu zakona o spremembah Zakona o policiji. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Predstavniki Vlade, gospe in gospodje! 7. člen Zakona o policiji, ki se želi spreminjati s predlogom za spremembe zakona, določa, da je policijska uprava območna organizacijska enota policije, ustanovljena na določenem območju države, in da policijske uprave, njihovo območje in sedeže določa vlada. Ta člen se želi spremeniti tako, da bi se v Zakonu o policiji določilo, katere so policijske uprave, ki delujejo v okviru naše države, in kakšni so njihovi teritoriji. Do tega predloga so predlagatelji dopolnitev oziroma sprememb zakona prišli, ker ni tajno, ampak javno, da se v okviru reorganizacije policije pripravljajo tudi predlogi sprememb policijskih uprav iz razloga, tako trdijo v policiji, da bi se zagotovila večja učinkovitost dela v policiji, z zatrditvijo, da se s tem ne bi zmanjšal operativni del policistov, da se s tem ne bi zmanjšala varnost na določenih območjih, saj bi šlo predvsem za spremembe na področju administrativnega dela policije. Uniformirani del policije, operativno delo policije bi ostalo v enaki meri oziroma glede na različne potrebe še bolj prilagojeno konkretnim razmeram. Mislim, da je gotovo mogoče in prav, da se v okviru reorganizacije razpravlja o tem, ali je predlog, ki je nesporen, da se ukinejo policijske uprave v Postojni, Slovenj Gradcu in Krškem, šteje za ustreznega ali ne. Vendar mislim oziroma sem trdno prepričan in tudi naša poslanska skupina, da se tega ne da reševati na ta način, da se policijske uprave togo zapišejo v zakonu in da bi vsako organizacijsko spremembo, ki bi bila kdaj potrebna, morali spreminjati s spremembami zakona. Pri tem je prav opozoriti tudi na dejstvo, da so vsa bistvena vprašanja organizacije uprave urejena v državi na enak način, najmanj že od leta 1998 je v Zakonu o policiji določba, da vlada določa sedeže policijskih uprav, enake določbe so za upravne enote – Vlada jih določa, ne Državni zbor -, enake določbe so za Carinsko upravo in za Davčno upravo, določa jih Vlada, ne Državni zbor. Skratka, kjer gre za organizacijo upravnih organov, je vlada tista, ki določa njihovo organizacijo, kjer gre pa za pravosodne organe, se pa res s posebnimi predpisi s področja pravosodja to ureja. Menim, da predlog lahko odraža različne poglede o predlagani reorganizaciji, vendar je nesprejemljiva pot, po kateri bi se strogo določilo v zakonu, kako se organizirajo policijske uprave, kar je nesprejemljivo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zvonko Černač bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratskega stranke. Prosim.
Še enkrat lep pozdrav, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, vsi ostali prisotni! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo vse aktivnosti in ukrepe, ki vodijo k učinkovitejšemu delu javne uprave, in to na vseh področjih, seveda tudi na področju policije. Zaradi tega je ta predlog zakona na nek način anahronizem, ker ohranja oziroma poskuša ohraniti obstoječe stanje organiziranosti, za katerega tudi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da ni najbolj optimalno, vendar pa predlog, s katerim je prišla nedavno tega policija oziroma vodstvo Ministrstva za notranje zadeve o ukinitvi treh od 11 policijskih uprav, ne odgovarja na vprašanje večje učinkovitosti in večje operativne usposobljenosti delovanja policije na območju Republike Slovenije. Predlog je slab, nedodelan, je škodljiv in siromaši tako področje javne varnosti kot dostopnosti do ustreznih storitev javne uprave, med katere sodijo tudi storitve varnosti oziroma policije na posameznih območjih, območjih v tej državi. Predstavlja tudi nevaren poskus vedno večje centralizacije, ki se uvaja v tem mandatu, izrazito, postopno, vendar dosledno, kajti istočasno, ko se ukinjajo posamezna področja organiziranosti v posameznih pokrajinah te države, tako na področju javne uprave, državne uprave kot na področju zdravstva – slišimo o ukinitvi posameznih porodnišnic in tako naprej –, se na drugi strani izrazito krepi javna uprava v centrali, v Ljubljani. V tem mandatu je bilo ustanovljenih preko 10 različnih novih javnih agencij, ki imajo vse sedež v Ljubljani in ki vse ne zagotavljajo cilja večje učinkovitosti in večje gospodarnosti pri upravljanju javnih zadev. Tak tipičen je, recimo, Agencija za upravljanje kapitalskih naložb, kjer se je nedavno tega pokazalo, da bi zdaj rabili, po tistem ko je bila ustanovljena, še eno agencijo, da bi usklajevala interese med Kadom, Sodom in to novo agencijo. Skratka, namen tega zakona je predvsem preprečitev slabih rešitev, ki jih namerava v kratkem sprejeti Vlada, ki bodo na eni strani zmanjšale nivo zagotavljanja varnosti v posameznih okoljih v Republiki Sloveniji, na drugi strani pa trdimo, in to argumentirano, podražile delovanje policije v teh okoljih. Ne pocenile, kot se želi prikazati pri tem modelu neustrezne reorganizacije, ki pomeni ukinitev 3 od 11 uprav. Skratka, predlagamo, da se ta nesrečni poskus zaustavi, da se v zakonu določi organiziranost tako, kot jo poznamo danes v 11 policijskih upravah, kar ni nič neobičajnega. Takšne rešitve so v preteklosti v zakonu že bile uveljavljene. Konec koncev imamo model organiziranosti, ki ga določa zakon, utemeljen na področju sodstva, na področju tožilstva in še marsikje. Predlagamo, da se Vlada resno spopade s tem, kar je problem v tej državi, problem premajhne učinkovitosti javnega sektorja v celoti, katerega del je tudi policija. In doseganje večje učinkovitosti tega dela, ko govorimo o policiji, ni mogoče na tak način, kot se predlaga sedaj, pač pa na način, da se tudi tam učinki kažejo skozi posamezne aktivnosti, ki so izvedene. Nam nič ne pomaga statistični pregled, koliko več je kaznivih dejanj bilo odkritih v posameznem obdobju, ampak dejanski izplen na tem področju. V policiji bi morali vedeti za vsakega konkretnega kriminalista, kakšen je njegov dejanski prispevek k preiskanosti, kaj se z zadevami, ki jih ima v obdelavi, katere operativno vodi, tudi na koncu zgodi, koliko odstotkov od tistega, kar je procesirano, se dejansko v učinkovitem smislu tudi zaključi v celotnem sistemu. Samo na tak način je mogoče pridobiti najboljše kadre, jih na ustrezen način stimulirati, po lestvici rangirati višje in dobiti postopno tudi učinkovit sistem, ki bo tudi skozi to profesionalizacijo neodvisen od vsakodnevne politike. Temu, čemur smo priča zdaj v zadnjih dveh letih, tudi zaradi te nesrečne okoliščine, ki ni najbolj posrečena in bi se je veljalo v prihodnje z ustrezno novelo zakona izogniti, da je ena politična stranka tako močno vpeta v operativno delovanje represivnega aparata, ki se mu reče policija, tožilstvo in sodišča, tudi zaradi te nesrečne okoliščine smo daleč od tega, da bi lahko govorili o tem, da sistem deluje najbolje, najoptimalneje, najbolj učinkovito. Ta sprememba, ki se napoveduje in ki jo želimo z novelo preprečiti, o ukinitvi treh policijskih uprav tudi ne rešuje bistvenega problema. Od 9 tisoč 220 zaposlenih v policiji jih je okrog 2 tisoč na terenu. Okrog 2 tisoč ljudi iz celega sistema oziroma manj kot 20 % je tistih, ki dejansko delujejo operativno, vse ostalo je tak ali drugačen administrativni kader. In strinjamo se: v tem delu so potrebne spremembe, treba jih je urediti na območju celotne države, vendar pa jih ni mogoče uresničiti na način 11 minus 3. Zakaj ne 11 minus 5 ali pa 11 minus 8 ali 11 minus enajst, konec koncev? Zakaj je sploh potrebnih enajst policijskih uprav? Potrebni so ljudje v posameznih okoljih, ki bodo opravljali svoje naloge. Niso potrebni šefi, s tem se strinjamo, vendar pa so potrebni ljudje, ki lahko delujejo samostojno, ki se merijo po tem, kako učinkovito je njihovo delo skozi primere, ki jih obravnavajo, in ne skozi take ali politične akcije, kot smo jim bili priča v zadnjem mandatu neštetokrat; ne dolgo tega pri enem od poslancev, gospodu Magajni, kjer se je ta sistem zlorabil, odkrito zlorabil zaradi tega, da se ga je poskušalo diskreditirati z neko fotografijo v računalniku. Ko se je proces sprožil s preiskavo po enem letu in pol, ko naj bi se ta nedolžna fotografija tam pojavila. Skratka, delovanje in spremembe zakonodaje in organiziranosti morajo iti v smeri, ko bodo omogočile učinkovitejšo izrabo potenciala, ki ga policija nedvomno ima. Policija ima izredno visoko usposobljen kader in po našem mnenju se ga da bistveno bolje izkoristiti, vendar pa način, ki je bil ubran, ni najbolj primeren. Govora je o tem, da bo ta model, ko se ukinjajo tri policijske uprave, Krško, Slovenj Gradec in Postojna, prinesel prihranke. Za eno od teh lahko povem, da temu ne bo tako. Postojna deluje v državnih prostorih, ima na razpolago še dodatne prostore, ki so bili namenjeni že pred časom, tudi v dolgoročnih razvojnih programih te države, za namen policije, to je en velik kompleks bivše vojašnice, kjer bi lahko uredili vse, kar je potrebno za delovanje na tem področju in tudi širše. Na drugi strani pa Koper, kamor se seli večji del te dejavnosti in tudi kadrovskega potenciala, ker se objekt izpraznjuje in je predviden, mislim, da celo za prodajo; kjer ta policija zdaj deluje, deluje v neprimernih prostorih. Stavba je najeta, mislim da, od Stavbenika, se poseda, treba jo je sanirati [[...]]In zanimivo, ravno v obdobju, ko se je ta informacija o temu preoblikovanju začela pojavljati v medijih, po tistem ko so tudi sindikati v policiji govorili o tem, da s tem projektom niso bili seznanjeni in da je bil pripravljen v nekem ozkem krogu in šele potem ko je bil že pripeljan do neke točke, ko naj bi se začel uvajati, so bili sindikati s tem seznanjeni, po tistem, ko so se te informacije začele plasirati v medije, smo brali v enem lokalnem dnevniku na tistem območju kar nekaj člankov o tem, kako je ta stavba nevarna za življenje in delo ljudi, ki delajo v njej, ker se posega, ker visi. Prej ni bilo informacij o tem, zdaj jih pa ponovno ni bilo v tistem obdobju, ko so bile najbolj intenzivne razprave o tem, ali je to primerno ali ne, da se tri policijske uprave ukinjajo. Cela serija člankov je govorila o tem, da bo pa vendar treba zagotoviti nekaj drugega, pojavile so se spet špekulacije o nekih lizinških, najemih poslih in tako naprej, še posebej zaradi tega, ker bo kar nekaj kadra prišlo iz policijske uprave Postojna v Koper. Zdaj mi pa povejte, kakšna je tukaj racionalnost – če že o njej govorimo? Približno 5- do 10-krat dražje so nepremičnine v Kopru kot v Postojni, ob tem da so v Postojni državne, so v lasti te države, v Kopru pa so v najemu, so neprimerne, stavbo je treba sanirati, verjetno celo porušiti, zgraditi drugo ali pa drugo najeti za potrebe delovanje te institucije. Ne vem, kako je na drugih dveh območjih. Skratka, tu je samo eden od primerov, ki govori o tem, da ne drži podatek o tem, da bo sprememba organiziranosti pomenila racionalnejše delovanje policije. V tem delu gotovo ta podatek ne drži. V enem delu bo pomenila večjo operativnost posameznih izvajalcev, verjetno, da se bo nekaj tistih, ki zdaj opravljajo tudi takšne ali drugačne šefovske naloge, moralo bolj posvetiti delu na terenu, in to je dobro. Vendar zato ni treba ukinjati posameznih institucij, zaradi tega ni treba siromašiti posameznih okolij z odlivom visoko usposobljenega kadra iz teh okolij, kajti s tem se siromaši cela Slovenija, ne bogati se pa Ljubljana. S tem se nič ne bogati centrala, ampak se siromašijo vsi. Strokovnjaki napovedujejo, da se bo ob vseh teh negativnih okoliščinah tudi poslabšala varnostna slika, kar verjetno drži, odzivni časi bodo gotovo drugačni, predvsem pa se bo poslabšala percepcija te varnostne situacije v tem okolju, ker bo ta psihološki občutek, da je ta varnost oddaljena, povzročil pri ljudeh neugoden občutek. Torej, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da bi morali tako na področju organiziranosti in delovanja policije kot na vseh področjih v javni upravi pripraviti ustrezne celovite spremembe, ki bi omogočile na eni strani neodvisno in strokovno delo vseh teh institucij, odpravlja vse tisto, kar je nepotrebno pri tem delu, in v največji meri, kot je mogoče, tudi skozi normativno ureditev odmaknile delovanje teh služb od vsakodnevne politike. Žal ta ukinitev ni pravi korak na tej poti. Tudi spremembe, ki so se zgodile v tem mandatu, ko so generalnega direktorja policije vezale strogo na politično osebo, so se izkazale kot slabe.,Tudi spremembe, ki so se zgodile, so bile verjetno v prvi fazi dobronamerne glede specializirane institucije, so s preveliko vezavo na en politični subjekt bile neustrezne. In menimo, da je treba to področje urediti premišljeno na tak način, da bo zagotovljena čim večja operativna usposobljenost policije, da se ohrani operativno delovanje v posameznih okoljih in da bo na drugi strani omogočeno učinkovito delo na območju celotne države. Do takrat pa predlagamo, da se ta projekt ustavi in edini način, da se ga ustavi, je sprejem novele zakona, ki uzakonja sedanjo ureditev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo prestavil gospod Alojzij Potočnik.
Spoštovani! Naj na začetku le spomnim na primerjavo organiziranosti policije z organiziranostjo državnega tožilstva in sodišč v Republiki Sloveniji, ki jo kot eden od poglavitnih razlogov za spremembe zakona navajajo predlagatelji. V Poslanski skupini Zares-nova politika ne vidimo tehtnega razloga, da se tudi organizacijske strukture policije na ravni policijskih uprav določi v zakonu in ne v podzakonskem aktu. In sicer predlagatelji predlagajo določitev 11 policijskih uprav, njihovih sedežev in območij, ki sledijo obstoječi organizacijski strukturi, kar po njihovem mnenju ne bo povzročalo ovir pri izvajanju del in nalog policije. Dejstvo pa je, da se ravno s tako ureditvijo onemogoča proces reorganizacije policije, kajti le-ta bi moral biti usmerjen v učinkovitejše in uspešnejše delo. Naj se vrnem nazaj, primerjava organiziranosti policije z organiziranostjo državnega tožilstva in sodišč nikakor ni mogoča. Državno tožilstvo, ki ga določa zakon o državnem tožilstvu, je namreč kot del pravosodja samostojni državni organ, vemo pa, da je policija organ v sestavi Ministrstva za notranje zadeve. Nadalje. Sodišča so del pravosodne oblasti, kateri organizacijo določa zakon o sodiščih. Torej je določitev organizacijske strukture v predlogu zakona neprimerna, prav tako pa je v nasprotju z razumevanjem načela delitve oblasti. Drži sicer, da Ustava Republike Slovenije določa, da zakon ureja organizacijo uprave ter pristojnosti in organizacijo v ministrstvu. Poudariti pa je treba, da zakon o državni upravi pristojnost za oblikovanje notranje organizacije organov državne uprave, s tem pa tudi odgovorno za oblikovanje strukture vladnega sektorja, prenesel na Vlado Republike Slovenije. Ponavljam torej: na Vlado Republike Slovenije. S tem je Vladi zagotovljena potrebna fleksibilnost pri prilagajanju svoje organizacije, položaju in potrebam družbenih sprememb, Državni zbor Republike Slovenije pa je razbremenjen odločanja o organizacijskih vprašanjih izvršilne oblasti. Glede na povedano, da je Vlada tudi odgovorna za delo državne uprave, mora biti posledično pristojna tudi za urejanje in določanje organiziranosti organov državne uprave. Če povzamem na koncu. Zakon o državni upravi določa, da je za organizacijo organov državne uprave pristojna Vlada in pa organi državne uprave sami. V Poslanski skupini Zares predloga zakona ne bomo podprli, saj menimo, da je predlog usmerjen v zaustavitev konkretnega procesa reorganizacije policije, nikakor pa splošno ne ureja tistih razmerij, ki bi jih seveda kot zakon moral slediti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Franc Bogovič.
Lep dober dan. Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi, spoštovani državni sekretar in vsi ostali! Vesel sem, da je zakon o spremembah zakona o policiji prišel na dnevni red Državnega zbora in namen te novele zakona o policiji, ki ga obravnavamo, je enostaven in povsem jasen: zapisati v zakon, da imamo v Republiki Sloveniji 11 policijskih uprav in tudi povsem jasno definirati njihova območja. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo takšno ureditev, kajti na ta način bo pri prihodnjih spremembah svoje mnenje lahko podal tudi Državni zbor. Kajti ne moremo preprosto reči, da pri takšnih spremembah v taki organizaciji, da so tudi politične narave in da v taki odločitvi odloča samo Ministrstvo za notranje zadeve, poslanci pa pri teh odločitvah ne smemo sodelovati. Drži, da gre mogoče za neko zadevo, ki bi lahko bila operativno v pristojnosti Ministrstva za notranje zadeve, drži pa tudi to, da smo po izkušnji, ki se je zgodila v zadnjem letu, bili deležni po našem prepričanju enega povsem napačnega pristopa, da v tej organizaciji niso sodelovali niti tisti, ki se jih najbolj tangira znotraj same policije, in tudi lokalna okolja, v katerih se dogajajo precejšnje spremembe. Vlada Republike Slovenije ostro nasprotuje predlogu zakona. Njen glavni argument pa je, da je v nasprotju z razumevanjem načela delitve oblasti, da rabi fleksibilnost pri prilagajanju svoje organizacije položaja in potrebam družbenih sprememb. Še več, Državnega zbora ne želi obremenjevati s svojimi zamislimi o organizaciji slovenske policije. Hkrati pa v mnenju tudi toži, da je izključen namen obravnave novele zakona onemogočenje procesa reorganizacije policije, ki si jo je zadala. Spoštovani, nekaj ste pozabili v tem celotnem procesu. Namreč, na ljudi, ki živijo na območjih, ki bodo deležni te tako imenovane reorganizacije, ki ste si jo zamislili. Govorim o zloglasnem projektu Libra, ki, poenostavljeno rečeno, Policijsko upravo Krško priključuje novomeški, Policijsko upravo Slovenj Gradec celjski policijski upravi in postojnsko upravo h koprski policijski upravi. Gre za projekt, za katerega smo poslanci in župani teh območij ter vsi, ki jih to dejansko zadeva, pravzaprav izvedeli iz medijev. Projekt, ki je bil že več kot v teku, ki je na koncu predvideval samo seznanitev s svojimi zaključki. Nikakor ne držijo trditve, da je projekt usklajen. Zanj do zadnjega niso vedeli niti sindikati, niti uslužbenci, niti o tem niso bili obveščeni občinski sveti v občinah na teh območjih. Navaja se, da bo združevanje manjših policijskih uprav približalo modelu večjih uprav, ki so učinkovitejše in bolj ekonomične. Ne vemo, katera učinkovitost je tukaj mišljena, verjetno organizacijska. Vendar glede na dejstvo, da je policija javna služba, tako rekoč servis občanov, je edino merilo merjenje njene učinkovitosti stopnja zadovoljstva uporabnikov z opravljenimi storitvami. Že samo podatke o stopnji preiskanosti kaznivih dejanj jasno pove, kje je ta učinkovitost večja: prav v teh manjših upravah! Primerjavo obsega dela v Ljubljani in Krškem, Postojni, Slovenj Gradcu podajati kot vzrok za reorganizacijo, je popolnoma nesprejemljivo, kajti nekdo opravlja to delo na površini, ne vem, tisoč kvadratnih kilometrov, nekdo pa zgolj znotraj enega mesta. V veliki meri so bile te primerjave precej ponesrečene. To ni prilagajanje varnostnim potrebam na območju cele države, to je smer centralizacije upravljanja policije. Po takšni logiki, kot jo zagovarja Vlada, sploh ne potrebujemo policijskih uprav in lahko vse policijske postaje vodimo iz generalnega direktorata iz Ljubljane. Govori se o nekakšnih prihrankih, nihče pa ne govori o konkretnih številkah. Ko smo želeli preveriti, kaj bi to pomenilo v prihrankih, v evrih, nismo prišli daleč. Če govorimo o konkretnih številkah in stroških ter organizaciji sploh delovanja policijske uprave ali kakršnekoli že nove organizacije, jih nove organizacije samo povečujejo, nikjer se ne bo zmanjševalo. Mogoče se bo zmanjšalo nekaj vodstvenega dodatka, ki ga imajo v teh samostojnih enotah trije oziroma štirje zaposleni. Na Policijski upravi Krško pa so izračunali, da bodo vsi ostali stroški samo večji. Od 93 delovnih mest, ki bi se jih na tak način preoblikovalo oziroma spremenilo, tako da se delavci pričnejo voziti v Novo mesto na nova delovna mesta, se sedanj stroški prevoza z 8 tisoč 500 evrov dvignejo na 33 tisoč evrov. Da o stroških najema in vzdrževanja prostorov niti ne govorimo. Verjetno podobni izračuni obstajajo tudi za Koroško in Postojno. V gradivu smo tudi zasledili navedbe, da obstaja možnost odprodaje teh poslovnih prostorov v Krškem, najbrž bi bilo na katerem drugem koncu pa treba graditi ali najeti nove prostore. Če pogledamo malo podrobneje samo dogajanje v Posavju, ki je tudi deležno te spremembe, in bi se naj združevalo s Policijsko upravo Novo mest. Eden od osnovnih razlogov za ustanovitev Policijske uprave Krško v 80. letih prejšnjega stoletja je bil tudi takrat utemeljevan in tudi pogojevan s strani Agencije za jedrsko varnost v luči zagotovitve primerne varnostne slike v okolju, v katerem se umešča jedrski objekt, to je Nuklearna elektrarne Krško. In tudi sedaj se še redno pregledujejo tudi ta stanja na področju varnosti, kjer so ravno pri zadnjem pregledu odgovornih iz Agencije za jedrsko varnost z Dunaja ugotovili primerno situacijo, kar se tiče varnostne slike. Na drugi strani je sicer Posavje okolje, ki ima 80 kilometrov državne meje z Republiko Hrvaško; meje, za katero je milijonsko mesto Zagreb. Danes je tukaj veliko schengenskih policistov, kajti tukaj sta tako mejni prehod Obrežje kakor tudi železniški prehod Dobova kot dva največja tranzitna prehoda s schengensko mejo. Ko bo v prihodnje z vstopom Hrvaške v Evropsko unijo odpravljen v bodočnosti tudi schengenski režim na tem območju, bo Zagreb kot urbano koncentrirano središč velika možnost in grožnja za varnostno sliko v posavskem prostoru, kakor je bilo to tudi že v preteklosti. Na očitke se s strani Vlade Republike Slovenije večina odgovorov glasi, da se ne bo nič spremenilo. Če je res tako, potem se resnično pojavlja vprašanje, zakaj se lotevamo tega projekta, ali ni mogoče administrativne reorganizacije izvesti na ravni sedanje ureditve. Kje je tu upoštevanje človeškega faktorja? Kje je tu krepitev partnerskih odnosov policije z lokalno skupnostjo, vpetost v okolje ter sodelovanje z ljudmi? Povsem človeško je, da so pri vsakem združevanju oddaljena področja v drugem planu. Tako se vedno poskrbi za centre, potem pa šele za vse ostale. To je širši problem Republike Slovenije. Podobno usodo deli tudi Koroška, kjer – mislim, da upravičeno – pravijo, da se onstran meja za Korošce bolje skrbi kot pa na tej strani. Podobno lahko rečemo tudi za posavski prostor. Govorimo o tem, da gre za poenostavljanje, brez proučitve učinkov na lokalno okolje. V gradivu za reorganizacijo policijskih uprav je tudi točka, zakaj je model organiziranosti osmih policijskih uprav prilagojen bodočim pokrajinam: po ustanovitvi pokrajin ne bo treba ponovno organizirati policijskih uprav. V primeru ustanovitve šestih pokrajin je mogoča relativno enostavna prilagoditev z združitvijo policijskih uprav Koper in Nova Gorica s sedežem v Kopru, policijskih uprav Maribor in Murska Sobota s sedežem v Mariboru v roku dveh let po ustanovitvi pokrajin. Oprostite, to so navedbe iz te gradiva. Resnično poslanci in župani morda s čim nismo seznanjeni, kaj se bo zgodilo v Sloveniji, medtem ko je policija očitno že predhodnica reorganizacije, ki jo nekdo želi v Sloveniji izpeljati. Spoštovani, ukinitev nekaterih policijskih uprav – mislim, da se je pokazalo v zadnjem času, da to ni racionalizacija, da gre predvsem za centralizacijo upravljanja, tako kot so težnje trenutne vlade že cel mandat tudi na drugih področjih. Na vsak način bi radi Posavje in Koroško ukinili kot samostojni regiji in ju tako kot Postojno priključili nekam drugam. Kaj ima Krško z Novim mestom, kaj Slovenj Gradec s Celjem in kaj ima Postojna s Slovenskim primorjem? Določena okolja preprosto potiskate na obrobje. Največji problem Evrope danes je koncentracija prebivalstva v velikih mestih in depopulizacija podeželja. Temu, kar počne trenutna vlada – s tem ukrepom pa še s katerim drugim – v našem posavskem prostoru vsi štirje sveti posavskih občin ostro nasprotujejo. Pa tudi drugi ukrepi, kot je ukinjanje porodniških oddelkov in podobno, koncentracija energetike in podobno, govori v prid tem našim trditvam in enostavno se v tem prostoru s tem ne moremo strinjati in želimo, da se ti procesi zaustavijo. Kakorkoli se bo spreminjala organiziranost na regionalni ravni, vedno bo nekdo manjši, vedno bo nekdo manj obremenjen in bo treba nekoga ukiniti. Projekt Libra je projekt enega ministrstva oziroma projekt organa v sestavi, to je Generalne policijske uprave. Torej gre ponovno, kot že tolikokrat v naši zgodovini, za parcialen pristop. Vsaka parcialna rešitev pa ima tudi parcialne rezultate. Ocenjujemo, da gre dejansko za projekt, ki nadaljuje pot, ki se v zadnjih dveh, treh letih izrazito kaže, pot odtujenosti države od ljudi. Tipičen primer je tudi že generalno vodenje policije danes, kjer dejansko nihče več ne ve, kdo je njegov rajonski policist, kar se je v preteklosti zelo dobro vedelo. Sam imam določene izkušnje tudi iz Združenih držav Amerike, kjer so zelo jasno povedali, da so po letu 1968, ko so se zgodile velike demonstracije, naredili zelo jasno analizo, zakaj se je to zgodilo. In eden ključnih razlogov je bilo to, da se je država, predvsem pa policija v celoti oddaljila od ljudi. In takrat je šlo pri njih za ravno obraten proces, kot se v ljubi Sloveniji odvija v zadnjih letih. Se pravi, da sta se želeli država in policija približati ljudem, delovati med njimi in na tak način učinkoviteje opravljati svoje delo. V Slovenski ljudski stranki smo tudi sicer ostri nasprotniki teh trendov, ki se odvijajo v zadnjih letih, zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke nasprotujemo takšnim pristopom, ki bi jim lahko mirno rekli pisarniške reorganizacije, zato podpiramo predlog zakona, ki bo zakonsko določil ureditev slovenske policije, ki se je s tega gledišča v preteklosti pokazala tudi kot ustrezna in deluje v redu. Mislim, da je treba kaj postoriti znotraj te organizacije, ne zopet voditi to veliko centralizacijo, ki se sedaj predvideva. V Slovenski ljudski stranki bomo predlagani zakon, ki bo te policijske uprave tudi zapisal v zakonu, kakor so danes, podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o spremembah zakona o policiji. Seveda sem v zelo nerodnem položaju, ker sem hkrati tudi župan ene od občin, kjer se policijska uprava ukinja. Vendar bom vseeno predstavil stališče, ki je večinsko za našo poslansko skupino. Moji kolegi iz poslanske skupine namreč menijo, da sem se od takrat ko je iz medijev bila razbrana informacija o ukinitvah treh policijskih uprav, zelo angažiral, da sem prepoznal pro in kontra vse razloge za ukinitev in tudi za neukinitev teh policijskih uprav, zato so menili, da je prav, da tudi predstavim to naše mnenje. Dejstvo je, da predlog zakona ne prinaša nekaj novega. Sedanji zakonsko stanje: Zakon o policiji v 9. členu določa, da je policijska uprava območna organizacijska enota policije, ustanovljena na določenem območju. Policijske uprave in njihova območja in sedeže določa Vlada. Sedanje dejansko stanje govori o tem, da je na območju Republike Slovenije organiziranih 11 policijskih uprav. Predlagano zakonsko stanje je jasno določena zakonska opredelitev s poimenovanjem policijskih uprav in s preciznejšo opredelitvijo območij policijskih uprav. Torej, predlagano stanje je, da bo v Republiki Sloveniji organiziranih 11 policijskih uprav. Če bi se kdo vprašal, čemu torej je potrebna sprememba zakona, je odgovor zelo jasen. Na zakonsko raven torej nedvoumno povzdigujemo določitev policijskih uprav in njihovih območij. V javnosti je namreč aktualna novica, informacija, da bo ministrstvo ukinilo 3 policijske uprave. Torej Policijsko upravo Slovenj Gradec, Policijsko upravo Krško in Postojno. Za ta projekt je bila menda oblikovana delovna skupina že v letu 2009, vendar smo tisti, ki se nas morebitna ukinitev najbolj dotika in tiče, bili s tem seznanjeni šele konec lanskega leta. Skratka, v Poslanski skupini DeSUS je večinsko stališče, da predlog tega zakona s čisto formalnega vidika ni potreben. Smo pa tudi presojali učinke morebitnih ukinitev z vidika varnosti ljudi, ki je seveda na prvem mestu, z vidika organizacijske, finančne učinkovitosti, socialne slike zaposlenih in tudi lokalnega vidika. Nezanemarljivo je tudi dejstvo in vprašanje politične konotacije ukrepa ministrstva sploh z vidika oblikovanja novih pokrajin. Naša poslanska skupina je torej večinsko zavzela stališče, da sedaj veljavni zakon primerno ureja ureditev in vprašanja, zato noveliranje ni potrebno. Seveda to je večinsko stališče naše poslanske skupine, čeprav imam osebno svoje stališče, ki ga bom pojasnil v nadaljnji obrazložitvi. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Silven Majhenič. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani državni sekretar! Racionalizacija in reorganizacija v policiji je bila pričakovana, saj kot vidimo, se na vseh področjih proračunskih uporabnikov število zaposlenih povečuje, tako da je na nek način treba pozdraviti, da se začnejo krčiti delovna mesta, ki so neproduktivna ter namenjena le samemu sebi. Na povečanje števila delovnih mest niso imuni nikjer in prav bi bilo, da se zadeve lotijo po vseh ministrstvih. Kot vidimo, je projektna skupina pripravila sistemske projekte, ki bodo imeli učinek na reorganizacijo policije na državni in regionalni ravni. Že ob sprejemu novele zakona iz leta 2009 je bilo ugotovljeno, da so spremembe potrebne, saj se je ugotavljalo, da je premalo operativnih delovnih mest in preveč zaposlenih v spremljajočih službah. Že takrat se je pojasnjevalo, da bo približno tisoč delovnih mest preneseno neposredno v policijsko operativo, kar se je v manjši meri tudi zgodilo. Zavedati se moramo, da je temeljno poslanstvo policije zagotavljanje čim višje stopnje varnosti državljanov in države. Pojasnjuje se, da se s koncentracijo specializiranih služb odpravlja podvajanje področij dela, povečuje se učinkovitost vodenja ter krepi operativa na terenu. Kar se jim zdi še posebej pomembno, je, da daje večjo samostojnost direktorjem policijskih uprav in komandirjem policijskih postaj ter zmanjšanja administracije in okrepitev operativne službe. Namen reorganizacije je, da se povečuje učinkovitost dela na terenu, s tem pa se bo zagotovila tudi večja varnost v lokalnem okolju, kajti ukinitev treh policijskih uprav ne pomeni manjše varnosti na terenu, ampak nasprotno, saj se bodo policijske uprave okrepile z več policisti, ki bodo opravljali delo na terenu. Zmotno je misliti, da več policijskih uprav nudi večji servis v policiji in da je zaradi tega delo na terenu učinkovitejše. Da delo na terenu poteka učinkovito, je odvisno od sposobnosti policistov in komandirjev na policijskih postajah ter od OKC-jev, ki vse dele operative dnevno spremljajo in usmerjajo, nikakor pa ne od števila policijskih uprav. Glede na majhnost Slovenije bi lahko imeli največ tri policijske uprave, vse ostale bi lahko ukinili, razpoložljivi kader pa premostili na policijske postaje, ki so podhranjene s kadri, še posebej na obrobjih države, kjer je potreba nujna in policisti preobremenjeni. Ne razumem, kako lahko nekateri pripisujejo velik pomen policijskim upravam, istočasno pa bi po manjših policijskih postaja ukinili dežurstva, ki so še kako pomembna za lokalno prebivalstvo, turiste pa tudi za same operativne službe, ki so na terenu. Verjamem, da se je delovna skupina lotila priprav reorganizacije strokovno in da bodo cilj doseženi kot so zastavljeni. Še posebej v tistem delu, ko govori o uravnoteženju organiziranosti policije na regijskem področju ter povečanje operativnih zmogljivosti policije z manj delovnimi mesti, menedžmenta in logistike ter več operativnimi delovnimi mesti. Stališče Slovenke nacionalne stranke je tukaj popolnoma jasno.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine LDS bo predstavil gospod Milan Gumzar
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni vsi zbrani v Državnemu zboru! Naj uvodoma povem, da Predloga zakona o spremembi zakona o policiji v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije ne bomo podprli. Predlog zakona o policiji je zakon, s katerim se želi ohraniti status quo. Sprašujem se, ali si slovenska socialna demokracija ne želi učinkovitejše, uspešnejše policije. Iz novele zakona o policiji, ki so jo vložili, je namreč razbrati prav to. Če pustimo ob strani, da želijo predlagatelji v zakonsko materijo vnesti določila, ki tja ne spadajo, kar sicer ni posledica odločitve Ministrstva za notranje zadeve, ampak koncepta organiziranja slovenske državne uprave, in se osredotočimo na predlog zakona kot takega, ugotovimo, da je cilj predlagatelja ohranitev sedanjega organizacijskega sistema slovenske policije za vsako ceno. To pomeni na račun učinkovitejše in uspešnejše policije. Za osvežitev spomina: v okviru Ministrstva za notranje zadeve je bila ustanovljena delovna skupina z nalogo, da pripravi in izvede projekt reorganizacije policije na regijski ravni, cilji projekta, poimenovani Libra, so: prerazporeditev sil, prilagojenih varnostni problematiki, uravnoteženje organiziranosti na regijski ravni, povečanje operativnih zmogljivosti policije z zmanjšanjem števila delovnih mest upravljanja in logistike ter povečanjem števila operativnih delovnih mest, racionalizacija izrabe delovnih virov in ublažitev učinka postschengenskega obdobja. Delovna skupina je analizirala delovanje vseh policijskih uprav in s tem v začetku leta zaključila s pripravljalno fazo projekta. Ugotovljeno je bilo, da ima slovenska policija izrazito slabo razmerje, med operativnim in administrativnim delom. Vemo, da je bilo v zadnjih 10 letih kar nekaj poskusov povečanja števila policistov na terenu, ki pa so bili neuspešni. Delovna skupina projekta Libra je v prvi fazi implementacije sprememb na podlagi analize stanja in v skladu s cilji projekta predlagala združitev policijske uprave Krško in Novo mesto, Slovenj Gradec in Celje ter Postojna in Koper. Po tej reorganizaciji se bo število operativnih delavcev v enotah povečalo za 80. Treba je tudi poudariti, da bodo policisti in kriminalisti, ki so do zdaj opravljali operativno delo v policijskih upravah, ki se združujejo, to delo še naprej opravljali na istem območju kot pred reorganizacijo policijskih uprav. Nespremenjen ostaja tudi sedež njihovega delovnega mesta. Pomembno se je zavedati, da zaradi racionalizacije upravno-administrativnih funkcij policije nobenemu delavcu ne bo prenehalo delovno razmerje, znižali pa se bodo stroški poslovanja. Združevanje policijskih uprav je del procesa preoblikovanja dosedanjih 11 uprav na podlagi objektivnih in merljivih kriterijev. Projekt Libra je v začetni fazi implementacije, odvija se v najmanjših in varnostno najmanj problematičnih policijskih upravah, tekom izvajanja pa bo zajel celotno Slovenijo. Dolžnost in odgovornost slovenske policije je, da vsem Slovencem nudi enako kvalitetne usluge na področju zagotavljanja varnosti. Ključ do tega pa je učinkovita organizacija in povečanje kadra na terenu, kar sta ključna cilja projekta Libra. Vizija opozicije, Slovenske demokratske stranke, pri razvoju slovenske policije pa gre v popolnoma drugo smer, kakor lahko razumemo iz predloga novele zakona o policiji, ki so ga vložili njeni poslanci. Predlagatelji skušajo pod krinko zastopanja načel hitrosti postopkov, enakosti pred zakonom, enakosti varstva pravic in pravice do varstva preprečiti reorganizacijo slovenske policije in posledično ohraniti sistem, ki sicer funkcionira, ampak ima, kot je pokazala analiza delovne skupine projekta Libra, mnogo priložnosti za izboljšanje tako učinkovitosti in racionalizacije delovanja kot tudi splošnega povečanja standarda dela policije in posledično višje kvalitete zagotavljanja varnosti za vse nas. Vlada Republike Slovenije je odgovorna za delo državne uprave in je na podlagi zakona o državni upravi tudi pristojna za oblikovanje notranje organizacije organov državne uprave. V skladu z 21. in 76. členom Zakona o državni upravi je Vlada z Uredbo o organih v sestavi ministrstev določila policijo kot organ v sestavi Ministrstva za notranje zadeve. To pomeni, da je določanje notranje organiziranosti organa z zakonom nesprejemljivo, saj bi s tem zakonodajna veja oblasti posegala v organizacijo izvršne veje oblasti, kar pa je v nasprotju z osnovnim načelom delitve oblasti med zakonodajno, izvršno in sodno vejo. Dodatno pa takšen način urejanja notranje organizacije policije bistveno otežil procese organizacijskih sprememb, katerih namen je zagotavljanje učinkovitejšega in uspešnejšega dela policije. Na podlagi tega menim, da je namen predlagateljev novele zakona o policiji zaustavitev procesa reorganizacije, ne pa splošno urejanje družbenih razmer, kar je osnovni namen zakonov. Takšni izrabi zakonodajnega postopka pa v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije ostro nasprotujemo. Slovenska policija je v svoji zgodovini doživela že marsikatero organizacijsko spremembo. Leta 1992 se je kot posledica združevanja uprave javne varnosti Trbovlje–Ljubljana z okolico in Ljubljana mesto število regionalnih enot zmanjšalo na 11. V vsem tem času notranja organiziranosti regionalnih enot nikoli ni bila določena z zakonom. Predlagatelj utemeljuje ohranjanje trenutnega stanja na področju organizacije regionalnih enot policije tudi s primerjavo organiziranosti policije z organiziranostjo okrožnih sodišč in okrožnih državnih tožilcev. Pri tem je treba najprej razjasniti, da je državno tožilstvo kot del pravosodja na podlagi zakona o državnih tožilcih samostojni državni organ, sodišča pa so kot del pravosodne oblasti določene na podlagi zakona o sodiščih. Ne državno tožilstvo ne sodišča niso organi v sestavi ministrstva, tako kot to velja za policijo, zato tudi primerjave, kot jih v utemeljitvi podajajo predlagatelji zakona, niso mogoče. Nadalje takšno utemeljevanje ni tehtno, tudi če bi spregledali razlike v temeljih organizacijskih značilnostih omenjenih organov, saj so okrožna državna tožilstva in okrožna sodišča že sedaj teritorialno organizirana drugače kot na podlagi odloka o ustanovitvi območja in sedeža policijskih uprav v Republiki Sloveniji oziroma kot predlaga SDS organizirana policija. Konkreten primer, okrožno državno tožilstvo in okrožno sodišče sta organizirana na Ptuju, medtem ko je po sedanji teritorialni organiziranosti policije to območje del Policijske uprave Maribor. Tudi navajanje predlagatelja, da se bodo zaradi sprememb regionalne organiziranosti policije pojavile ovire pri sodelovanju policije in pravosodja, nimajo realne podlage, se bodo operativne enote policije še naprej delovale na tistih območjih kot pred organizacijo in se neposredno sodelovanje s tožilci ne bo spremenilo. Predvidene spremembe regionalne organiziranosti slovenske policije so bile v okviru socialnega partnerstva predstavljene tako reprezentativnim sindikatom kot tudi predstavnikom lokalnih skupnosti na območjih policijskih uprav Slovenj Gradec, Krško, Postojna. Sodelovanje z lokalnimi skupnostmi se zaradi organizacijskih sprememb policije ne bo spremenilo, prav tako pa je treba povedati, da bo sodelovanje policijskih uprav z lokalnimi skupnostmi pravo vlogo dobilo šele po ustanovitvi pokrajin v Republiki Sloveniji. Pri tem reorganizacija slovenske policije sledi ciljem povečanju učinkovitosti in racionalizaciji delovanja obstoječih kadrovskih virov. Policijske uprave se ne ukinjajo, temveč se preoblikujejo. Odpuščanj ne bo, bodo pa prerazporeditve kadrov. Spremembe delovanja slovenske policije so v funkciji kvalitetnejšega zagotavljanja varnosti za državljanke in državljane Republike Slovenije. Če bi sprejeli koncept, ki ga z novelo zakona predlaga SDS, bi se vsemu temu odrekli. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije se zavzemamo za boljšo in učinkovitejšo slovensko policijo, zato predloga novele zakona policiji, ki so ga vložili poslanci SDS, ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Franc Žnidaršič v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Pri tem zakonu je zanimivo, da je pravzaprav pripravljen na podlagi neke novice na internetni strani slovenske policije, ki govori o nameravanem krčenju policijskih uprav. Namesto treznega razmisleka o razlogih je bilo treba organizirati proteste po občinah in seveda pripraviti ta predlog zakona. Navidezni cilj tega zakona je zakonsko urejanje organiziranosti policije, kar sedaj ureja podzakonski akt, hkrati pa naj bi zakon določil tudi toliko policijskih uprav za vedno, kot jih imamo danes, s tem seveda, da bi to pomenilo zacementiranje obstoječega stanja. Utemeljeni razlogi za drugačno organiziranost pa bi morali vedno znova v parlament v dolgotrajni postopek spremembe zakona. Resničen namen je pravzaprav pridobiti nekaj sto glasov za prihodnje ali lokalne volitve in nič drugega. Skrivanje za skrb za ljudi, ki naj bi se nekaj dlje vozili v službo, zadeva pravzaprav zelo malo tistih, ki bi se morali dlje voziti, v resnici pa gre samo za to, da bi te policijske uprave zagotovile ob ukinitvi veliko več policistov na terenu, manj v pisarnah in v tem smislu povečanje varnosti in seveda uspešnejše in lažje in temeljitejše delovanje policije na posameznem območju za vse vsebine, ki jih mora pokrivati. V tem smislu seveda se s predlagatelji ni mogoče strinjati, prav tako pa mi verjamemo Vladi, ki rešitvi nasprotuje, kajti organiziranost organov v sestavi posameznih resorjev je sedaj v njeni pristojnosti in prav je, da tako tudi ostane, kajti ni mogoče vsakega posebej spraševati, ali mu je všeč, kadar pride do nujnih sprememb na sistemski ravni, ne v tej naši slovenski policiji ne v kakšni drugi službi, zato je tudi tisto vnaprejšnje nasprotovanje sleherni reorganiziranosti, denimo na področju zdravstva, pravzaprav samo zahteva po tem, da se nič ne spremeni. Povedati moram, da je v moji rojstni vasi, še več, v moji rojstni hiši delovala hranilnica Marije Terezije, pa so jo ukinili zagotovo daleč pred letom 1918, ko smo mi tisto hišo kupili, pravzaprav moja mama. In ne moremo zdaj reči, ker je bila takrat tam hranilnica in posojilnica, mora tako ostati za vedno, nič se ne sme spremeniti, ker bo nekdo tam moral nekam drugam v službo ali kaj podobnega – se ne da. Ne moremo nazaj v srednji vek z organizacijo, ne moremo ostati na tej, ki jo imamo danes, kajti stvari se spreminjajo, pogoji tako ekonomski kakor človeški, da ne rečem faktor in potrebe po vsebini delovanja, denimo slovenske policije, se gotovo spreminjajo, spreminjajo se na bolje in prav je, da omogočimo, da to teče tudi v prihodnje. Jasno je, da razumem posameznike, ki bi ob eventualni ukinitvi določenih policijskih uprav morali nekaj dlje v službo, ampak gospod Jakob Presečnik se vozi iz Savinjske doline, kolikor vem, vsak dan, pa zato se ni nič posebnega zgodilo in če bi se nekdo drug vozil nekaj dlje, se tudi ne. In ne vem, po tej logiki bi morali takoj sprejeti zakon za neko podjetje ali za nek, denimo SCT ali kaj takšnega, da se ne sme nobena njihova enota nikjer ukiniti, ker bodo tisti ljudje ne samo morali kam drugam, ampak bodo ostali na cesti. To tako ne gre in tako ne more iti. Zakon, ki naj bi uveljavil obstoječe stanje na kakršnemkoli področju, pač ni način urejanja zadev v tej državi in zaradi tega mi tega podpreti ne moremo. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Kot predlagatelj, gospod Jerovšek, imate besedo.
Hvala lepa. Zanimiv spekter stališč ob ukinjanju policijskih postaj v Slovenj Gradcu, Krškem in Postojni. Predvsem se vidi v stališčih vladnih strank in samostojne poslanke skupine, ki to vlado podpirajo, da je znotraj vlade uveljavljen duh ukaza. Drugače si ne moremo razlagati, da je zadnji razpravljavec rekel: "Stvari se spreminjajo na bolje," mislil pa je na splošno stanje stvari v Sloveniji. Vsak teden se delajo ankete in pomenilo bi, da so slovenski državljani neumni, da teh sprememb na bolje ne opazijo oziroma da jih ne podpirajo. Kadarkoli katerikoli teden vprašajo ljudi, kaj se dogaja v Sloveniji, je odgovor, da se stvari spreminjajo na slabše. Torej, ta teza, da se stvari spreminjajo na bolje in da je to eden od prispevkov spreminjanja stvari na bolje, je že ovržena in je ovržena in žal ne drži. Želeli pa si bi tudi v opoziciji, da bi Vlada storila kakšen korak in kakšen ukrep, da bi se stvari začele spreminjati na bolje ali da bi se vsaj ustavili negativni trendi. Seveda pa je treba tu potem reči, da smo bili deležni s strani Vlade, vladnega stališča avtoritarni razlagi dosedanjih zakonov. Tu so zapisali, da določanje notranje organizacije ali organa, ki je določen z vladno uredbo, je z zakonom nemogoče, nesprejemljivo. Od kdaj? Od kdaj se stvari z zakonom ne smejo urejati? To še ne pomeni, da je to poseg v načelo delitve oblasti. Če zakonodajni organ ugotovi, da se s tem zagotavljajo neke nove vrednote ali pa ohranjajo stare vrednote, je seveda upravičeno tudi z zakonsko materijo poseči v neko stanje. Policija, notranja ministrica gospa Kresalova ne more in ne sme tako napisati, da so oni, ministrstvo, represija in da bodo s to represijo tudi zastraševali Državni zbor. Od kdaj lahko se ta represivni odnos notranje ministrice ali pa Vlade kaže do Državnega zbora? Če Državni zbor ugotavlja, da je treba zagotoviti ali pa zaščititi neke pravice ljudi, je v ta namen dolžan sprejeti ustrezen zakon. še sploh, če ugotovi, da izvršilni oblasti ni moč zaupati, da bo stopila na stran ljudstva. Seveda je ravno zaradi tega bilo treba poseči po takšnem ukrepu oziroma takšnem predlogu, ki skozi zakon določa to, da se nekatere policijske uprave ne ukinjajo, zato ker pomenijo močan poseg v smeri centralizacije države, povzročanje neenakosti med državljani, jemanje možnosti ljudem, da se tudi iz bolj odročnih regij in krajev lahko zavrtijo na nekatera pomembna delovna mesta skozi, seveda, hierarhično napredovanje. Ali gospodje in koalicija smatra, da so vsi policisti, ki so združeni v policijskih sindikatih, milo rečeno, neumni ali nerazsodni, ko ugotavljajo, da bo ukinjenih precejšnje število delovnih mest z visoko izobrazbo in da se bo s tem prevesilo možnost zaposlovanja dobro izobraženih kadrov, kvalitetnih kadrov v smer proti centrali, proti Ljubljani ali pa drugim centrom. Gospe in gospodje, poglejte si argumente tudi teh, tudi Državnega sveta in drugih, ki ugotavljajo enako. Policijski sindikati so na koncu koncev zapisali: "S tem ko se bo to dogajalo, bo za primer Koroške odprt koroški rezervat." Natančno to! Nekatere dele države ta vlada misli spremeniti v rezervate, kot so nekoč območja, kjer so živeli Indijanci v Ameriki, razglasili za rezervate za bivanje Indijancev. Se pravi, drugorazrednih ljudi. Določenim delom prebivalstva se ukinjajo servisi, dan za dnem. Servis varnosti, dostopa, zdravstva, bolnišnice in vladne koalicije ni sram te odtujenosti države, te centralizacije. Mene ne čudi, da je takšno stališče zastopal v imenu največje stranke, ki očitno tu vrši diktat na ostale satelite in manjše satelite te oblasti, da je stališče predstavil gospod Potrč, Ljubljančan. Seveda, on si lahko privošči dikcijo, da bo to s tem bolj prilagojeno konkretnim potrebam državi. Ja, seveda, z ljubljanskega vidika! Poglejte, kako močno je ta država centralizirana, nam kaže tudi na simbolni ravni dogodek ob obisku ruskega predsednika. Normalno bi bilo, da bi v program obiska vnesli tudi sprejem oziroma srečanje z ljubljanskim županom, z županom prestolnice. Ampak ljubljanskemu županu se to ni zdelo potrebno, ker je to uveljavil izven protokola, seveda z dodatnim obiskom potem verjetno v polzasebni gostilni – mislim, zasebni itak, ampak verjetno z njim povezani. To ni uspeh prestolnice, to je skrb vzbujajoče dejstvo. In tako kot ukinjate policijske uprave za ljudi, na katere več ne računate, ker jih boste potisnili v rezervate, tako je tudi to, kar sem omenil, simbolni znak, prikaz stanja in avtoritativnosti te oblasti. Veste, to ni prvič, da so Korošci, recimo, potisnjeni v rezervat, da jim je določen status prebivalcev rezervata. Leta 1949, če ste gledali dokumentarni film Vas na meji, to se je izvedelo šele pred nekaj leti, je tedanja oblast izselila 5-kilometrski pas prebivalstva ob meji z avstrijsko Koroško. Prišli so kot nekoč okupatorji v drugi svetovni vojni s tovornjaki, pol ure časa, na kamion, kovček [[...]]Vsi vemo, kakšne so to metode. To so nečloveške metode. Upam, da mi bodo kolegi s Koroške to potrdili, ker je bil ta film na slovenski televiziji nekajkrat prikazan. In so jih izselili v Kočevski rog. Kdor se je malo obotavljal, so ga ustrelili. In zakaj se je to zgodilo? To se je zgodilo zato, da se je neposreden kontakt koroškega prebivalstva s Slovenci na drugi strani meje prekinil. Da so Avstrijcem poslali sporočilo, delajte z manjšino, kar hočete, mi bomo ta stik prekinili. In žal se notranje ministrstvo pod sedanjim vodstvom, kot kaže, zgleduje po nekaterih avtoritarnih modelih iz preteklosti. To, da na splošno ugotavljajo, da bo odprt koroški rezervat, pomeni, da se znotraj policije tega tudi zavedajo, da so na pohodu nesprejemljive avtoritarne metode. Hvala lepa.
Gospod Samo Bevk, proceduralno.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Imam proceduralni predlog, da v nadaljevanju ne dopustite zlorabe poslovnika s strani predlagatelja tega zakona, kajti obisk premierja Ruske federacije, gospoda Putina, prav gotovo nima ničesar s tem zakonom, ki ga danes obravnavamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Jerovšek. Proceduralno ali kot predlagatelj?
Kot predlagatelj.
Samo, gospod Jerovšek, se kar strinjam z gospodom Bevkom. Zdaj obravnavamo točko s točno definiranim naslovom: spremembe zakona o policiji. Ne obravnavamo točke, ki bi obravnavala našo preteklost in vse mogoče stvari, ki ste jih zdaj navajali. Tudi državniški obiski, ki so se odvijali v zadnjih dneh. Lepo vas prosim, držimo se te točke in razpravljajmo, vi posebno kot predlagatelj, o spremembah Zakona o policiji.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Ker tudi vi ne razumete stvari, bo treba dati odgovor tudi vam, ne samo gospodu Bevku.
Gospod Jerovšek, dovolite [[...]]
Je pa zelo povezano [[...]]
Ali lahko dobim besedo, gospod Jerovšek?
Je pa zelo povezano z vsebino tega zakona [[...]]
Gospod Jerovšek, lahko dobim besedo?
Ja, ne vem [[...]] [[izklop mikrofona]]
Ne. Dovolil si bom, da dobim besedo. Razumem vse, kar govorite, zato naslednjič ne ponavljajte takih besed. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem presenečen nad kolegom Bevkom – vpletal sem tudi te zgodovinske primerjave, ki so upravičene, ker so jih ti policaji –, da teh zadev, ki sem jih razlagal, ne razume. Hkrati pa pravi, da ne spada zadeva ob obisku ruskega predsednika. Še kako. Seveda, da lahko nek župan izven protokola poseže po taki stvari v nočnih urah ali kot polnočni kavboj, seveda, so zaradi tega bili nekateri varnostniki, policija odtegnjeni tudi z določenih regij. Seveda, za takšno stvar je potrebna tu večja koncentracija policistov, kot če bi se to planiralo po protokolu, kot se planira v normalni državi. Tokrat se ni po protokolu. Se je sedanja oblast obnašala kot nenormalna oblast. Hotelo se je navzven pokazati, da je vrhovni vodja te oblasti ljubljanski župan. In zaradi tega je potrebno več policijskih sil tukaj v Ljubljani, tudi sredi noči. Hvala lepa.
Besedo ima gospa mag. Potrata.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavcem, poslanke in poslanci! Naj uvodoma najprej rečem, gospod podpredsednik, da sem pričakovala, da boste gospoda Jerovška ustavili ali vsaj opomnili, da je govora o Predlogu zakona o spremembah Zakona o policiji in da ni v njegovi pristojnosti odločati o tem, kdo bo v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov predstavljal stališča. In tako izkrivljena, kot je interpretacija, zakaj kdo v imenu poslanske skupine predstavlja stališče, je izkrivljena tudi marsikakšna druga trditev, ki jo je gospod Jerovšek postavil. Je pa daleč od tega, kar imamo na dnevnem redu. Zavedam se, da sem v nekoliko deprivilegiranem položaju zaradi tega, ker nisem policistka, ker nimam izkušenj, tako bogatih izkušenj z reorganizacijo policije, kot jih ima kdo iz poslanske skupine predlagateljev tega zakona. In druga slabost je, da nisem županja. Samo s tega vidika je mogoče spremljati nekatere razprave, ki so hotele Predlog zakona o spremembah Zakona o policiji, ki se v bistvu loteva samo enega člena zakona, razumeti kot utemeljevanje, da je reorganizacija policije, ki je usmerjena v učinkovitejše, kakovostnejše, boljše delovanje policije, ki bi sledilo temu, da so policisti in policistke tisti, ki skrbijo za varnost ljudi, premoženja, da raziskujejo tudi po storjenih dejanjih, vse tisto zato, da se ujame tiste, ki kršijo in posegajo v varnost ljudi in premoženja, da preprosto ta predlog zakona ne sledi tej želji. Ne morem razumeti, da nekdo, ki je bil tudi 4 leta v vladi in je imel ta zakon pred seboj, ni čutil potrebe za časa vladanja, bom tako rekla, da bi spremenil 7. člen zakona, v katerem je definirano tisto, kar je definirano, in je zapisano samo to, da je policijska uprava območna organizacijska enota policije, ustanovljena na določenem območju države. Policijska uprava. Uprave, njihova območja in sedež določa Vlada. Torej, vlade Janeza Janše štiri leta ni motilo, da je to urejeno s podzakonskim aktom, sedaj je treba pa kar naenkrat to zadevo urejati v zakonu. Motivacija za to je, kot je rečeno, nezaupanje. Oprostite, to je politični kriterij. Kdaj pa je še opozicija zaupala koaliciji? No, tokratna pa sploh ni prepričana, da zna koalicija sploh kaj delati, da ne rečem dobro delati. Ampak to so zdaj zunanje okoliščine. Če se sprehodim še naprej po Predlogu zakona o policiji, ima s stališča poslovnika potrebne elemente, med cilji je pravzaprav utemeljeno samo tisto, kar je tudi v mnenju Vlade zapisano, da je edini namen oziroma edina sprememba usmerjena predvsem v zaustavitev konkretnega procesa reorganizacije, ki poteka v policiji, ne pa v splošno urejanje družbenih razmerij, kar je osnovni namen zakona. Nikjer niso predlagatelji povedali, s čim bo zagotovljeno boljše delo policije. Z ničemer niso tega dokazali. Kolikor časa sedim v parlamentu, je bilo govora o policiji, je bila temeljna zahteva vedno večja prisotnost policije, uniformirane policije, na terenu. Ker prisotnost uniformirane policije na terenu daje ljudem občutek varnosti in vedo, da imajo koga, na kogar se lahko obrnejo. Dejstvo je tudi, da se v lokalnih okoljih čuti delo policijskih postaj, ne pa policijskih uprav. Zato se mi zdi, da je naloga policije, da o svoji organiziranosti, o svojem delu odloča po temeljitem strokovnem premisleku, ki ga vidim, da je bil opravljen tisti hip, ko je bila imenovana delovna skupina, ki naj bi jim pripravila elemente za reorganizacijo policije. Oprostite, sedela sem tudi na nujni seji 19. januarja Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, kjer smo razpravljati natanko o tem. Mislim, da se je takrat točka imenovala, govora je bilo ravno o reorganizaciji in tam so se soočila različna mnenja, je bilo povedano – na tisti seji, kolikor se jaz spomnim – kako sploh ni res, da sindikati ne bi čisto ničesar vedeli. Ali so s tem soglašali ali ne, je pa odvisno od marsičesa, tudi od tega, koliko sindikatov je v policiji. Ko grem po predlogu zakona še naprej, so dodatni trije primeri treh držav: Avstrije, Italije in Nemčije. Jaz ne vem, kaj naj s tistimi primerjavami delam, ker zlasti primerjava iz Italije in Nemčije mi čisto nič ne pove. Se mi pa zdi zanimiva ta primerjava z Avstrijo. Republika Avstrija ima enotno, zvezno policijo, potem ima devet deželnih poveljstev in ima na lokalnem nivoju tisoč policijskih enot. Domnevam, da je teh tisoč policijskih enot ustreznica našim policijskim postajam, domnevam in se opravičujem, če sem prehitro sklepala. Hočem povedati, da tisto, kar pa združuje, je pa bistveno manjše število. Če ste nam hoteli predlagatelji to povedati, potem mene nikakor ne morete prepričati, da bi reorganizacija policijskih uprav prispevala k centralizaciji Slovenije, to, oprostite, je nesprejemljiva, neargumentirana in nedokazljiva trditev, da ne govorim o takih rečeh, ki so bile tukaj tako apokaliptično prikazane in čisto mimo civilizacijskih norm. Govora je bilo o posamičnih rezervatih. Lepo vas prosim, kako je mogoče o čem takem govoriti. Človek pač težko sprejema in podpre takšno rešitev, ki je na tako trhlih nogah zgrajena. Ta predlog zakona vidim samo kot željo po restavraciji obstoječega in pred zavarovanjem ali pa varovanjem in zidom, vidim postavljen zid, ki preprečuje kakršnokoli spremembo. Jaz ne vem, zakaj se tako bojimo sprememb. Po eni strani terjamo, da moramo zmanjšati administrativni aparat, da moramo prihraniti stroške, ne vem pri čem vse. Ko se pa na podlagi strokovnih ugotovitev pripravlja nek predlog spremembe, ki niti ne bo nikomur službe odvzel, ampak bo drugače organizacijsko potekal, je pa tak vik in krik. Da ne govorim o tistem, kar me pa pri vseh zadevi moti in sama vidim v tem nek sistematičen vzorec, v največji opozicijski poslanski skupini, ki se nas sistematično trudi spravljati ali zapletati v razprave ali pa zakonske predloge, kakor že, za stvari, za katere Državni zbor ni pristojen. Mi smo recimo že razpravljali o uredbah, ki jih sprejema Vlada, smo že razpravljali o marsičem, za kar Državni zbor ni pristojen, ampak je to v pristojnosti izvršne veje oblasti. In sklenem z opozorilom. Še enkrat, če je zakon tako slabo, da območja policijskih uprav niso določena v zakonu, bi to lahko storili, pa je veljalo do zdaj. Mislim si, da je del odgovora tudi v tem, da je treba pač povečati število predlogov zakona, ki jih je koalicija zavrnila. Sama seveda tega predloga zakona ne nameravam podpreti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Bogovič, pripravi naj se gospod Matjaž Zanoškar. Gospod Jerovšek, izvolite kot predlagatelj.
Hvala lepa. Pravzaprav mene preseneča, da ima gospa Potrata tako slabo mnenje o slovenskih policistih. Namreč, jaz imam pred seboj dokument, ki so ga sestavili Policijski sindikat Slovenije, Društvo za Koroško, veterani itn., Društvo upokojenih delavcev organov za notranje zadeve in še ene par. In ti so zapisali v eno dikcijo, za katero je gospa Potrata dejala, da gre za kršenje civilizacijskih norm in apokaliptičnost. Namreč tukaj so zapisali, "policija se po navedbah visokih uradnikov pripravlja na prihajajočo organizacijo in očitno Koroške ni v načrtu za regijo. Če je danes na vrsti policija, bo jutri mogoče bolnišnica, za tem sodišče pa davčni urad in druge javne službe. Vse se bo koncentriralo v centrih, edino, kar se bo koncentriralo na Koroškem, pa bo nadpovprečna nezaposlenost, izredno nizka izobrazbena struktura zaposlenih ter odhod mladih za zaposlitvami v centre. Ostali bodo starejši, delavci, kmetije in nezaposleni s slabimi javnimi storitvami brez možnosti za razvoj. Odprt bo koroški rezervat". In norčevanje iz tako široke populacije policistov, kot se norčuje gospa Potrata, se mi zdi neprimerno. Dejstvo pa je, kot sem navedel, enkrat v zgodovini je oblast, jo gospa Potrata izredno ceni, je bila predhodnica njene stranke, je že naredila iz Koroščev, iz Koroške rezervat, s tisto selitvijo petkilometrskega pasu ob meji, z ubijanjem ljudi tam na meji in s sporočili, ki so s tem šla, in nikaršno popravo krivic tistim ljudem, nikdar se ni zgodila. Take razmere pričajo o rezervatu, podobnem kot je bil predviden ali pa so ga doživljali Indijanci v Ameriki. In jaz se strinjam, da so takšne metode sedanje oblasti nesprejemljive. Hvala lepa.
Gospa mag. Potrata, replika.
Hvala za besedo. Gospod Jerovšek, vam bom prevedla svojo razpravo, ki je očitno ne razumete. Jaz cenim delo policistov. Posebej sem v svoji razpravi poudarila pomen delovanja policistov na terenu, ki skrbijo za našo varnost. Govorila sem tudi o tem, da se občutek varnosti v ljudeh utrjuje, če vidijo prisotnost uniformirane policije. Če vi tega po slovensko ne razumete, ni pomoči. Z nesramnostmi, ki mi jih potikate, se pa ne bom ukvarjal, ker je škoda besed in časa. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Bogovič. Naslednji bo gospod Matjaž Zanoškar.
Lep pozdrav vsem še enkrat! Kar precej nekih hudih besed ali pa obtožb o tem kako so tisti, ki so doslej že razpravljali, v skrbi za nekaj sto glasov, je bilo slišati z ene strani, po drugi strani s precej cinizma, da niso župani, da niso policisti, in da letijo očitki tistim, ki o tem zakonu govorimo, nekega šarlatanstva in tudi poskusov neke demagogije. Resnično gre za nek zakon, v katerem se s kratkim tekstom odgovarja na en splošen pristop, ki se ga loteva Vlada Republike Slovenije v zadnjih dveh letih, in v nemoči, ko se v normalnem civilizacijskem postopku s primernim, pravočasno zastavljenim dialogom ne da nič dogovoriti, pride do tega, da se o takšnih stvareh pogovarjamo tudi na odborih v Državnem zboru in nenazadnje tudi danes na seji v Državnem zboru. Kaj se dogaja v teh zadnjih dveh letih? Hoče kdo priznati ali noče, iz vseh ukrepov, ki jih vidim, ki se na nek način lotevajo tega, na kateri ravni bi se naj odvijale dejavnosti v družbi, v Sloveniji, veje duh centralizacije na številnih področjih. Teh zadev se včasih lotevamo v zakonski materiji. Sam ocenjujem, da je Zakon o skladnem regionalnem razvoju, kjer so regije zdaj odvisne od neke pogodbe z državo, za regionalni razvoj, tudi o zakonu o pokrajinah, ne vem, v kakšni fazi je, je nam bil pa že na nek način javno predstavljen. Pri pokrajinizaciji govorimo o podobni zadevi. Konec koncev smo v lanskem letu, spoštovane kolegice in kolegi, v tem zboru sprejeli, da bo ceno za vrtce odslej računala država preko centrov za socialno delo, plačuje pa jih lahko občina. Vse stvari gredo v to smer, nekatere gredo preko zakonskih poti, druge ostrejše, konkretnejše, zelo izrazite, pa preko vladnih oziroma ministrskih ukrepov s podzakonskimi akti. In ta akt, ki se mu nasprotuje, se pravi reorganizaciji slovenske policije, je eden izmed takšnih, ki se loteva tistih okolij, ki smo jih že danes izpostavili, ki so na robu Slovenije, to so bodisi Koroška, Notranjska ali Posavje, iz katerega tudi sam prihajam, in po zelo enostavni matematiki, kar ni 11 je lahko 8 in s tem je že vse ceneje in vse bolje. Oprostite, s tem smo se tudi župani zelo temeljito ukvarjali, pa ne v kabinetih, ampak smo se pogovorili z vsemi policisti, bili skupaj na sestankih s kolegi iz notranjega ministrstva, kjer so bili na kupu prav vsi policisti s celotnega Posavja in sindikati iz cele Slovenije. V en glas so povedali, kako je ta postopek potekal. Potekal je tako, da so koroški novinarji izvedeli zanj in tako je prišel v javnost. Potekali so tako, da niso sodelovali sindikati, niti tisti, ki se jih ta zadeva najbolj tiče. In kar je najbolj grozno iz vsega tega – gre za prestavitev, preselitev nekaj delovnih mest v neka okolja, v resnici pa za nobene kvalitetne in kvalitativne premike. Tudi sami smo poudarili pri teh zadevah, da se strinjamo s tem, da je najbrž treba s temi reorganizacijami nekaj narediti. To, da pa nekaj kriminalistov ali ne vem katerih delavcev prestaviš iz Krškega v Novo mesto, pa ni rešitev. Na sestanku, na katerem so bili vsi delavci, vsi policisti v Brežicah v prostorih policije, sem jasno vprašal predstavnike Generalne policijske uprave: "Oprostite, meni ste razlagali, koga boste zdaj preoblekli v uniformo. Tu so ljudje, ali so tiste kuharice, ali so tiste strojepiske ali pa so kriminalisti. Povejte, kje so tisti policisti več na vasi, med ljudmi." Oprostite, žal ni bilo odgovora. In po vseh teh peripetijah, enostavno ne moremo pristati na lepo zapisane zadeve, po nekih pristopih iz vsake racionalizacije vsega, vseh dokumentov, kot neka šablona, vse lepo veje, dokler te dokumente bereš, ko pa greš na teren, pa je povsem drugače. In v tej državi se bomo bolje obnašali, bolje organizirali, ko bomo enkrat začeli razumeti, da je treba dejavnosti, pristojnosti iz Ljubljane seliti na področja, kjer se živi. Takrat bo država učinkovitejša, bolje organizirana in konec koncev tudi neke tri, štiri generacije, jaz temu rečem zadnje čase že nekih političnih usedlin na ministrstvih, ki eden drugega čuvajo, kaj bo kdo naredil, da ne bo kaj narobe, na nek način premakniti tam, kjer je realno življenje in tam delati. Jaz moram reči, da prihajam iz posavskega okolja, kjer smo se na seji sestali 11. novembra lansko leto. Prva seja, ki so jo občinski sveti v novi sestavi imeli so bili štirje občinski sveti iz celotne regije, 100 % prisotnost in 100 % odločenost. Zato zastonj govoriti, da danes tu jaz nabiram kakšen glas več, kajti ta enotna odločenost v okoljih, podobno poznam za Koroško, je že kar nekaj časa. Govorimo o glasu terena, o tem, o čemer se enostavno v nekih pristopih z vladnimi strukturami, ki jih po svoji izvršilni funkciji tudi to izvršuje, ne da dogovoriti. Sam mislim, da v Sloveniji delamo napake, da ne gremo po pristopu, ki je tudi v Evropi pokazan, da je treba decentralizirati državo. Na Danskem se na občinskem nivoju 50 % javnega denarja porabi, pri nas 20 %. In vse, kar je treba narediti, je seliti na državo, spustite pristojnost na nižji nivo in bo bolje. Sam mislim, da je to dobra popotnica tako, kot je v dokumentu, ki je imel prilogo o nekih osmih mogoče šestih pokrajinah, da želi nekdo na nek stranski način pripeljati enkrat eno ureditev, drugič drugo. In to, da je imela Slovenija v 70. letih odlično organizirano lokalno samoupravo, ki je temeljila na 60 občinah in tam na 10 do 15 uprav glede na pristojnosti po državi, počasi, korak za korakom drobimo in meljemo. In mislim, da je enkrat prav, da temu naredimo konec tudi v Državnem zboru. Naj se politika na državnem nivoju odloči, kakšno državo želi imeti, ne pa da se vsak dan eno ministrstvo odloči za eno drobitev, drugo za drugo. Tako se iz nekaterih okolij sistematično umika enkrat policija, enkrat del zdravstva, drugič del sodstva, tretjič del tožilstva. In oprostite, tisti, ki v teh okoljih živimo, to čutimo dnevno. Za nas nekaj delovnih mest v javni upravi, kjer jih je najlažje očitno ustvariti, bistveno več pomeni kot pa v kakšnem drugem okolju. Ogromno naporov izvajajo, izvajamo tudi župani, da se ustvari kakšno delovno mesto v gospodarstvu, zastonj, kaj ti pomaga 20, 30, 50 novih delovnih mest, ko lahko ustvariš mogoče vsako tretje, četrto delovno mesto za visoko izobrazbo, ko ti pa na drugi strani preko noči enkrat eno ministrstvo, drugič drugo ministrstvo vzame 10, 20 delovnih mest. In nikoli se še in zgodilo, tudi v tem primeru ne, da bi pa mogoče bil sedež upravne enote v katerem manjšem kraju. Ne. Vedno v neka središča. Mislim, da ima Vlada napačen pristop in zato ta zakon podpiram, ker je na nek način opozorilo, kaj se v tej državi dela, kaj ni prav in kar bomo kot posledico plačevali v naslednjih desetletjih.
Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar. Pripravi naj se gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Pozdravljeni državni sekretar, kolegice in kolegi! Takoj na začetku moje razprave naj povem, da vso spoštovanje do slovenske policije, jo spoštujem, ker vem, da je kvalitetna, da je dobra. In tiste stvari, ki so dobre, je treba menjati za slabše? Mogoče. Ali kaj podobnega. Naj ta moj nastop ne bo preveč usmerjen v to, da bom spodbujal zopet pripombe na to, da sta županska in poslanska funkcija nezdružljivi, ker bom na nek način poskušal obelodaniti in iz svojega zornega kota kot župan spregovoriti o tem predlogu zakona, ki ga je vložila opozicijska stranka. Jaz bi rekel, da bo 4-urna razprava, ki je predvideno za obravnavo te novele Zakona o policiji, povzročila neke stroške. Za te stroške ste krivi vi. Vi, ministrica za notranje zadeve. Obstaja sum, da ste krivi, zato ne bom obsojal, ker se lahko grem kam zagovarjati, vendar obstaja sum, da ste vi krivi teh stroškov. Če vi ne bi začeli s to reorganizacijo, ki je po mojem mnenju nepremišljena, lahkotna poteza, potem tudi danes ne bi govorili o vloženem zakonu oziroma o noveli za spreminjanje Zakona o policiji. To je posledično dejanje, ki ga je neka opozicijska stranka, in v tem primeru jo podpiram, ker sem nenazadnje tudi udeležen v tem, jo podpiram in seveda bom tudi zakon, ki je predlagan, podprl. Da je to lahkotna in nepremišljena poteza govori tudi to, da smo bili vsi tisti župani, kolega za mano in kolega iz Postojne in jaz, seznanjeni s tem konec lanskega leta o projektu, ki se je baje že nekaj časa pripravljal. Torej nismo pomembni. Na terenu ni pomembno niti prebivalstvo na Koroškem ali na Krškem ali v Postojni. Pomembno je to, da vi sprejmete neko potezo reorganizacije slovenske policije, da obkljukate neko točko in rečete, "zdaj smo pa to racionalizirali". Jaz bi se lotil vseh tistih stvari, ki so slabe v naši državi, in bi jih poskušal racionalizirati, reorganizirati, poredvsem pa bi ob vsakem takem projektu razpolagal s kvalitativnimi in kvantitativnimi kazalci, kaj taka reorganizacija prinaša. Nekdo je danes rekel, da smo izzvali proteste. Ne, ne. A veste, ti protesti so bili zelo zelo spontani. Tukaj so bili vaši delavci, delavci Ministrstva za notranje zadeve, tukaj so bili nenazadnje tudi prebivalci. Za Koroško lahko trdim, da se Korošice in Korošci s tem nikoli ne bodo strinjali, da se bo sprejela neka reorganizacija, ki ne bo zagotavljala njihovega varnostnega standarda tako, kot do zdaj. Pa še mnoge druge stvari so, kot so izguba delovnih mest, racionalizacija, da se bodo nekateri policisti oziroma delavci, uslužbenci Ministrstva za notranje zadeve vozili v Celje na svoje delo. To nas nikakor ne prepriča, z vašimi argumenti nas ne boste prepričali v to, da je ta poteza dobra. Vendar to je vse v tem sklopu, da je posledična poteza vlaganje tega zakona o spremembi Zakona o policiji. Ne bom govori o historiatu koroške policije. Ne bom govoril o letu 1991, ne bom govoril o žrtvah, ki so jih polnopravno dali pripadniki policije za osvobajanje oziroma ubranitev te meje. Ne bom govoril niti o tem, da gre za ukinjanje policijskih uprav ravno na teh mejnih območjih – Krško, ki meji, ki je še vedno schengenska meja, ki meji na Hrvaško, da je nenazadnje tudi Koroška meja med slovansko in germansko populacijo. Ne glede na to, da smo v Evropski uniji, nobena stvar ni večna, vse stvari se menjajo. Nenazadnje bi lahko rekel, da bi moral obveljati nek nacionalni interes in neka nacionalna treznost, tudi treznost zaščite slovenske države in slovenskega naroda v tem oziru, da vsaj ta obmejna območja zaščitite in obdržite konfiguracije in organiziranost sestave policije tako, kot je, da bo še naprej opravljala te dolžnosti in nam zagotavljala neko varnost in nam dajala ta varnostni standard. Da je poteza z vaše strani nepremišljena, da je lahkotna, tako kot sem rekel, je dejstvo tudi v tem, saj ste vi na samem začetku prezentacije tega projekta oziroma programa govorili o tem, da je že to oblika, ki jo bo potem kasnejša reorganizacija pokrajin tako ali tako prinesla. Zopet ste prejudicirali eno stvar, ki ne spada v vašo pristojnost. In kako boste na tak način prepričali ljudstvo. Kako nas boste na tak način prepričali na Koroškem, v Krškem in Postojni, da imate res neke namene reorganizacije in racionalizacije te policije, če razpolagate z nekimi parametri, ki absolutno ne spadajo v vašo pristojnost. Oblikovanje pokrajin pa res ne. In v vaši predstavitvi, na osmi strani, si poglejte to, kar ste predstavljali. Potem ste šli zelo zelo nepremišljeno v celotno zadevo. Mogoče bi nastal drugačen epilog na koncu vaše razprave. Mogoče bi vam celo verjeli. Vendar vam v tem primeru vsekakor ne moremo verjeti, ker ste se lotili na napačni strani. Če gre zgolj zato, da bo ministrica ali bodoči minister, ne vem kdo bo, ob obkljukal to stvar in rekel, "zdaj smo pa naredili neko potezo racionalizacije", potem je to silno silno premalo. Škoda se mi zdi dobrega sodelovanja Korošic in Korošcev s policijo. Poglejte, policijska uprava na Koroškem je ena najuspešnejših uprav po raziskanosti primerov, po vseh teh stvareh. A tukaj, kjer je dobra uprava, je treba reorganizirati? Ne vem. A mislite, da je to res potrebno? In škoda se mi zdi tega sodelovanja, te simbioze, ki je skozi leta, od 1991 pa še od prej do zdaj, zrasla v neko res močno simbiozo in navezo ljudi s policijo. Načenjati take stvari in na tak način [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. [[Ga ni.]] Gospod mag. Radovan Žerjav. [[Ga ni.]] Gospod Miran Györek. [[Ga ni.]] Gospod Jakob Presečnik. [[Ne.]] Gospod Mirko Brulc, imate besedo.
Lep pozdrav! Najprej moram povedati, da kolega Jerovška zelo rad poslušam, ker je dober pripovedovalec. Mi ni treba brati Karla Maya. Včasih pa uporabi kakšno težko besedo, ki sploh ni v zvezi s temo, o kateri razpravljamo. Pa da se vrnem na temo policijskih uprav. Jaz moram povedati – govorim za Goriško, imamo odlične odnose ne le z upravo, ampak s policijsko postajo, ki pokriva teritorij, kjer sem bil župan –, da smo razrešili s policijsko postajo veliko težav, od dilerjev, beračev, ki so prihajali iz Ukrajine, iz Romunije in ne vem od kod vse, od primera, ko se je skrajna desnica iz Italije želela sprehajati po Novi Gorici in po Trnovskem gozdu in tako dalje. Ampak nikoli nisem razmišljal o tem, da se moramo o tem pogovarjati s policijsko upravo, ampak s policijsko postajo. Če v tej državi, v kateri nas je 2 milijona, ne bomo šli v neko racionalizacijo, nimamo nobene perspektive. Ko bomo govorili o gospodarstvu, bomo rekli, da je uprava, ne policijska, ampak državna, predraga. Ustanavljamo nove občine, širimo dejavnosti, bog ne daj, da zreduciramo delo v kakšni bolnišnici, združujemo nekatere težje posege v specializiranih bolnišnicah in tako dalje. Se pravi, vedno smo proti nekaterim spremembam, tudi tisti, ki delajo na teh področjih. Normalno. Vsaka racionalizacija, vsaka sprememba prizadene delavke in delavce na teh službah in so a priori proti. Mislim, da v tem primeru ne gre za centralizacijo. Če bi policijsko upravo iz Postojne premeščali v Ljubljano, potem bi trdil isto. Lahko jo premestijo v Novo Gorico, če je Koper neprimeren in tako dalje, ampak to je stvar stroke in mislim, da je res, kar je bilo že danes povedano, ne more v zakonu pisati, katere policijske uprave bomo imeli, kajti potem bi morali imeti v zakonu o vzgoji in izobraževanja zapisano, kje je sedež ravnateljstva in podobno, da ne grem na druga področja. Za mene je bila tolažba v tem, da se bo število policajev povečalo za 80, in to policajev, ki bodo na terenu. Kajti s tem, da bi zmanjševali število teh naših, bom rekel, serviserjev, ki skrbijo za red in mir, s tem se ne bi strinjal. Če jih pa gre več iz pisarn na teren, to pa zelo pozdravljam. Še premalo jih je, da bi se v nekaterih primerih čutili dovolj varne. Želim povedati naslednje. Da bom nasprotoval temu zakonu iz razlogov, ki so bili že omenjeni. Da računam, kajti vso zadevo vodi generalni direktor policije, ki razporeja in ureja te stvari, in verjamem v stroko in prepričan sem, da bo končni rezultat koristen, ne v škodo prebivalstvu, ampak v korist prebivalstvu za večjo varnost in boljše počutje. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Bogdan Barovič, pripravi naj se gospod Anton Kampuš.
Hvala lepa. Ne bom predolg v tem lepem dnevu. Veliko stvari je bilo rečenih na vseh drugih področjih, o racionalizaciji javne uprave, o povečevanju ali zmanjševanju javnih uslužbencev tam, kjer so pač takšne ali drugačne potrebe. Osebno se v organizacijo dela policistov, govorim o organizaciji dela policistov, ne bom spuščal. Ministrstvo za notranje zadeve mora samo vedeti, kaj počne, na katerih področjih počne, kako racionalizira ali pač ne racionalizira. Mene osebno veliko bolj zanima kvaliteta in način dela policistov, ki opravljajo svoje delo, pa ne glede, ali je to policist neke upravne enote ali pa je to policist z imenom in priimkom. Sam se od predlaganih zakonov, tako tistega, ki ga obravnavamo danes, kot od tistega, ki ga je predlagala Vlada, distanciram. Distanciram zaradi tega, ker naj odgovornost prevzamejo tisti, ki peljejo reorganizacijo teh policijskih uprav. Odgovornost bodo, jasno, nosili tisti, s tem, da bodo na koncu rekli, kot vedno, če bo kaj narobe: "Ja, kdo pa sprejema zakone?" In spet bomo krivi mi. Zato še enkrat pravim, v svojem imenu in tudi v imenu kolegov, od tega in od vladnega zakona se distanciramo. Ministrstvo naj sodi o svojem delu. Kot je dejal že Prešeren, "čevlje sodi naj kopitar". Posledice bodo vidne, zanje pa bodo odgovarjali tisti, eni ali drugi, ki predlagajo dva različna zakona. Upam pa, da jih ne bodo trpeli ljudje. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Anton Kampuš. Pripravi naj se gospod mag. Sajovic.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Tega zakona ne podpiram. Predvsem iz razloga, ker izkušnje kažejo za nekaj let nazaj, da so bili takšni manevri neprimerni in niso prinesli nobenega napredka. Naj poskušam malo polemizirati s kolegi, tudi na podlagi izkušenj iz svojega okolja, ki me je nekoliko oborožilo s tem znanjem, na primer, o ukinitvi policijskih okrajev. Glede ukinitve policijskih okrajev vsi trdijo v en glas, da je to bila velika napaka. Torej tudi te novitete v tem trenutku ne prinašajo nobenih argumentiranih napredkov v smislu izboljšanja stanja. Zato ta trenutek tudi jaz tega zakona ne morem podpreti.
Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic. Pripravi naj se gospod Silven Majhenič.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Hvala za besedo. Moram reči, da je res zanimiv in izviren zakon. Pri prebiranju ga nisem povsem razumel, ko sem pa večkrat slišal zgodbo o rezervatih in tem, pa razumem, da gre za nek bolj indijanski zakon. Časi, ko smo se šli kavbojce in indijance, so že davno mimo. Zdaj pa šalo na stran. Bolj kot število policijskih uprav je na mestu učinkovitost tistih, ki bodo na teh postajah delali. Še enkrat je treba poudariti, da zmanjševanje števila uprav pomeni samo zmanjševanje birokracije, ne pomeni pa zmanjševanja števila policijskih postaj. In da se tisti, ki so delali na upravnih, administrativnih, birokratskih in podobnih postopkih, ki so v tej državi še kako nepopularni in nezaželeni, zdaj selijo v operativno delo na teren. Mogoče je kdaj, predvsem za lokalne sredine, ki se borimo proti izgubi katerekoli od državnih pristojnosti, to težko razumeti. Toda če gremo na praktičen primer, tudi kvaliteta vzdrževanja cest se ne meri po tem, koliko imamo upravljavsko-cestarskih postaj, ampak se meri po tem, koliko imamo operativnih delavcev vzdrževalcev na terenu. Danes je svet, hočemo ali nočemo, nagnjen k temu, da se povezuje in združuje. Spomnim se zgodbe Mercatorja kakšno desetletje nazaj, vsaka od slovenskih pokrajin in regij je imela svojo upravo. Danes je seveda to bistveno bolj učinkovito, vodeno z enega mesta, in v luči racionalizacije in zmanjševanja stroškov še kako pomembno. Tudi včeraj, recimo, ste videli odlično, uspešno zgodbo združitve dveh podjetij na Štajerskem, Swatyjin Comet, kjer so z združitvijo dveh manjših ustanovili zgodbo, ki je bolj učinkovita in vodi naprej. Bilo je tudi povedano, da se nekateri delavci prevažajo v eno in drugo smer, ampak ljudje so s plačami, z delom, učinkovitostjo in rezultati svojega dela zadovoljni. To so zadeve, ki v svetu potekajo, ki se premikajo in gredo dalje neodvisno od tega, ali so nam všeč ali ne. Naša naloga, če hočemo biti med učinkovitimi, uspešnimi, da se jim pridružimo. Nekaj odmevnih akcij smo imeli, kjer se govori o številu in o učinkovitosti policije. Moram reči, da pri takih akcijah, če je v neki akciji sto policistov preveč bo bistveno manj hudo, kot če bo en sam premalo. Za to gre. Takrat kadar gre vse prav, takrat smo vsi zelo racionalni. Bog ne daj, da se zgodi kaj narobe, takrat bomo pa takoj s prsti kazali na dežurne krivce. Enostavno so sistemi, so organizacije, kjer je treba delati s previdnostjo, določeno varnostjo in pa z rezervo. Meni se zakon, ki je predlagan, ne zdi vreden podpore. Kajti, varnost ljudi v teh sredinah ne bo s tem nič manjša. Zdi se mi pa tudi pomembno, da so tisti, ki strokovno ocenjujejo delo policije, povedali, da na teh policijskih upravah, kjer se zdaj racionalizira, ljudje delajo dobro, kvalitetno, predano in ne izgubljajo službe, ne izgubljajo delovnih mest, da bodo v našo skupno varnost, državljank in državljanov, lahko uspešno delali še naprej.
Besedo ima gospod Silven Majhenič, pripravi naj se gospod Branko Marinič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik [[...]]
[[...]]samo trenutek, želite? Predlagatelj. Gospod Jerovšek.
Dva zaporedna govorca nista razumela policijskih sindikatov in sindikalistov in veteranov, ki so prispodobo koroškega rezervata pa razumeli in namerno zapisali. Mi rezervate poznamo iz zgodovine Indijancev, ki so jih potisnili v rezervate. In moram ugotavljati, da sta kolega iz vladnih vrst sporočila Karla Maya in Winnetouja brala slabo. Namreč, s tem, ko je nekdo potisnjen v rezervat – in ti policaji, sindikalisti govorijo, da se ustvarjajo rezervati za določene populacije slovenskega prebivalstva, določene regije, so ob pravice –, tudi tam so jim belci pravili, da so naredili rezervate zato, da bodo znotraj samostojni, da bodo boljše živeli. Ampak, ali berete in vlečete resnice iz teh primerov tako, da so Indijanci v rezervatih privilegirano ljudstvo na ameriški celini? Vi pa razlagate zakon tako, kot da bo zdaj za Korošce, Notranjce, Posavce boljše? Zakaj se norčujete iz ljudi, ko se spontano branijo proti temu? Ko se jim zdi drobiž tisto, kar govorite, da boste prihranili. V tej državi se da šparati na veliko. Denar se "šafla" skozi okna. Denar se krade na veliko. Kar naprej se postavljajo funkcionarji, ki so vpleteni v korupcijske afere, podkupnine. Tam urejajte stvari. Ljudem pa ne jemljimo vsega, kajti, v usodi teh Korošcev, Notranjcev, Posavcev se vidimo tudi drugi. Kajti v zadnjih letih se to nezadržno širi kot napalm požar, da se jemljejo neki osnovni resursi, in da se vse centralizira. Treba se je vprašati tako, kot so se tukaj v tem prispevku in v zapisu tisti, ki so v tem videli začetek koroškega rezervata. Treba se je vprašati s Hemingwayem: "Komu zvoni?" Nam zvoni, vsem zvoni. S takimi ukrepi, s takimi potezami zato, da prikriva notranje ministrstvo to, da ne stori dosti tam, ko bi lahko storilo. Ko pravzaprav podpira, recimo, to zgodbo z gospodom Pogačarjem in stavbo Nacionalnega preiskovalnega urada, ko gre 136 tisoč evrov vsak mesec v žep nekega privatnika. Tam se pa ne špara. Tam se pa ne racionalizira. Zakaj se tam ne racionalizira? In vedite, kolegi poslanci, da boste dolgoročno odgovorni za to, ko se bodo ljudje iz rezervatov vprašali: "Kdo nas je zaprl v rezervate?" Hvala lepa.
Gospod Majhenič, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Jaz sem v svojem uvodnem govoru v glavnem vse povedal, kaj si mislim, ampak dobro, še bom nekaj malenkosti pojasnil. Jaz se ne spuščam v odločitve ministrstva, katere uprave se naj ukinejo, kajti menim, da je tukaj stroka tista, ki o tem tudi odloča. Sem pa sigurno mnenja, da je policijskih uprav preveč. Preveč jih še ostane, kljub ukinitvi, saj glede na majhnost države Slovenije, ni potrebe po več kot treh policijskih upravah. Samo z ukinitvijo policijskih uprav se ne zmanjšuje varnost na terenu, ampak se v cilju reorganizacije povečuje. Povečujejo se operativne službe, kar je sigurno smisel, da se kadre izmed administracije zaposlji v operativi, še posebej, da se zapolnijo delovna mesta na obrobjih države, kjer policistov primanjkuje. Res je, da marsikomu to ne diši, tudi zaradi daljše poti do službe, vendar je že danes veliko policistov, ki se vozijo iz Lenarta v Starotd, na mejo, tako da se ne uvaja nič novega, pa tudi nisem zasledil, da se komu ti policisti smilijo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Branko Marinič, pripravi naj se gospa Alenka Jeraj.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Če bi se vrnil malo nazaj, da bi lažje utemeljil vsebino, o kateri razpravljamo, me zadeva nekako sili v začetek moje razprave, k regionalizaciji Slovenije. Ali morda ne gre za obrnjeni vrtni red priprave na to, da najprej postavimo institucije in nato naredimo meje in določimo število regij v Republiki Sloveniji? Tako nekako me silijo tudi v analizo ali pa v določene vzporednice, ki bi jih lahko potegnil v primerjavi z reorganizacijo in ukinjanjem policijskih uprav Postojna, Slovenj Gradec in pa Koroška, z nekaterimi začetimi in napovedanimi reorganizacijami pri zdravstvu, in sicer ukinjanje dežurstev zdravstvene službe in zdravstvenih regionalnih centrov. In če med tema dvema ministrstvoma potegnem nekatere vzporednice, bi nekako dobil odgovor na tisto mojo prvi vprašanje, ali morda tukaj ne gre za priprave na členitev Slovenije na predvidene regije. Kakšno imajo mnenje nekateri, ki se poklicno in profesionalno ukvarjajo v policiji s tem, smo lahko v nekaterih vsebinah tudi prebrali in se seznanili z njihovim mnenjem, mišljenjem ali pa z nekaterimi namigi, ki pravijo, da to ni reorganizacija v smislu racionalizacije, ampak gre za nekaj drugega, kar bi lahko utemeljevali tudi s tem, da na Ministrstvu za notranje zadeve vlada nek krč, in sicer je to sistemski krč, ki se izrazito pokaže na samem vrhu Ministrstva za notranje zadeve in ki potem piramidno pada do slehernega policista oziroma policistke na terenu. To lahko utemeljujem tudi znekaterimi dejstvi in nekaterimi ugotovitvami na terenu, ki se kažejo predvsem na območju vzhodnega dela Slovenije, kjer so se policistke in policisti znašli v neki čudni situaciji tega sistemskega krča funkcioniranja policije same. Namreč, ob kontroli schengenskega območja, torej na vzhodni meji Slovenije, je v zadnjem času izrazito nekaj, čemur ljudje zelo nasprotujejo. To pa je povečana kontrola policijskih patrulj v lokalnem okolju, kjer se vsi poznajo. Ni malo občinskih svetov, kjer so problematiko obravnavali tudi na samih sejah. Ljudje hočejo in vidijo policiste v uniformi kot njihove zaščitnike, pravzaprav njihove serviserje, čutijo se bolj varne. Ne želijo pa tega, ko se je prav zaradi tega krča, ki sem ga omenjal, nekako prijelo geslo, ki pa ni dobro za policijo in je slabo za ljudi, ki sta jim policija in njihov servis namenjena, da so začeli govoriti, ali res postajamo policijska država. To pa ni dobro, in skozi ne vem kakšno reorganizacijo policije bo treba slej ko prej vrniti tisto, kar si je policija s svojim delom, svojim trudom, garanjem za zaščito svojega prebivalca v preteklosti zaslužila. Še enkrat poudarja, ta policijski krč, ki se odraža od vrha piramidno navzdol, bo treba spremeniti in zaradi tega spremeniti tudi način in organizacijo, predvsem organizacijo dela, da bodo ljudje imeli občutek, da so policisti tisti, ki jih varujejo, da lahko mirno in varno spijo.
Besedo ima gospa Alenka Jeraj, pripravi naj se gospod Jože Tanko.
Hvala za besedo. Jaz bom seveda podprla naš predlog zakona oziroma spremembe novele zakona, ker bi pričakovali, glede na odgovor Vlade oziroma stališče Vlade do našega predloga zakona, v katerem govori o tem, kaj se je zgodilo leta 1980, ko je bilo 8 regionalnih enot, in potem v letu 1992 in kasneje, ko smo, najprej povečali policijske uprave na 13 in potem spet zmanjšali na 11. Bi pričakovali kakšno analizo, kaj se je v zvezi s tem zgodilo oziroma ali so bile potem te uprave učinkovite ali niso bile, in kaj je to pomenilo za lokalno okolje oziroma tisto področje, na katerem naj bi delale. Ministrstvo govori tudi o tem, da se bo po reorganizaciji, po njegovih ocenah število delavcev, ki bodo opravljali delo v operativnih enotah povečalo za 80. Torej, tisti, ki ta trenutek v teh upravah opravljajo administrativna dela, verjetno niso policisti, ki so sicer na terenu ali na cesti, verjetno administracijo opravljajo neki drugi. Tudi argumentacija, zakaj se ne bi dalo v zakonu urediti in določiti, katere policijske uprave bomo imeli, jaz mislim, da je možno, mi smo pač dali za primer tožilstvo in sodišča, kjer so stvari na tak način urejene. Po mojem mnenju ne bi bilo nič narobe, če so tudi policijske uprave na tak način določene oziroma to, kar vi razlagate, da je to nekaj drugega, da so sodišča ali pa tožilstvo drugačni organi, kot je policija ali policijske uprave, po mojem ne zdrži oziroma je bolj slaba argumentacija. Predlog, ki ga predlagamo, pomeni, da se ohrani stanje policijskih uprav, kakršno je zdaj. Jaz vseeno ocenjujem, da bo policijska uprava v Postojni – vemo, kakšna je oddaljenost Postojne od Kopra –, zagotovo manjkala. Če se pa sama spomnim tudi ukinitve policijske uprave Ljubljana – okolica, pa iz prakse vem, da je bilo v mojem okolju, na primer na Igu, potem kar nekaj težav in so bili policisti na tem območju dosti manjkrat in so celo sami opozarjali, da se je občina močno angažirala, da bi kljub vsemu poostrili nadzor zaradi tega, ker je prihajalo do vseh mogočih kriminalnih dejanj, od tatvin in tako naprej, in so se povečala zato, ker je bilo enostavno manj obhodov, ker so se stvari skoncentrirale nekje drugje. V svojem odgovoru govorite tudi o tem, da bodo stvari lahko urejene drugače, ko bodo ustanovljene regije oziroma pokrajine. Mi se s tem strinjamo, zato se ves čas trudimo, da bi v naši ljubi Slovenji že enkrat prišli do pokrajin, ampak na žalost smo pri tem precej osamljeni, ker bi na ta način verjetno marsikaj rešili. Bojimo se, da gre spet za novo centralizacijo, spet bomo nekatere stvari koncentrirali v večjih središčih, vse ostalo pa postane zelo hitro periferija, ki nikogar ne zanima oziroma ni tako pomembno kot center. Zdaj govorite tudi o racionalizaciji. Mi vemo, da se je racionalizacija ali reorganizacija začela najprej tudi kje drugje, in kar precej sredstev namenjamo za najemnino prostorov Nacionalnega preiskovalnega urada, ki bi jih lahko bistveno ceneje, tako kot so bili zastavljeni, najemali oziroma v neki dogledni dobi celo dobili v trajno last. Če tam ne vidite, da bi lahko kaj privarčevali, se nam zdi zelo slabo, da želite varčevati tam, kjer mi ocenjujemo, da se zmanjšuje tudi varnost državljank in državljanov. Kajti policijska postaja oziroma policijska uprava v bližini pomeni zagotovo večjo varnost državljank in državljanov v lokalnem okolju, zagotovo pa tudi prisotnost policistom na tem terenu, kot če jih spet vse postavimo v center in rabijo do vsake manjše občine, vsakega manjšega kraja nekaj 10 minut ali kakšno, ne bom rekla uro, ampak kar nekaj 10 minut več kot sicer. Jaz bom naš predlog zakona podprla, ker se ne strinjam s tem, da ukinjamo policijske uprave. Mislim, da bi si zaslužili, če so bile opravljene analize, tudi te analize in ne pa samo internetno preverjanje splošnega vzdušja, kaj to pomeni za lokalno okolje. Vsaka takšna sprememba mora temeljiti in imeti podlago v analizah, ki bi jih poslanci ob tem vašem odgovoru tudi pričakovali oziroma od mnenju Vlade pri tej spremembi zakona.
Besedo ima gospod Milan Gumzar. Pripravi naj se gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo. Tako, kot sem uvodoma dejal pri predstavitvi stališč poslanskega kluba, tudi sam predlaganega zakona ne bom podprl, predvsem iz preprostega stališča. Če bi bil trdno prepričan, da število policijskih uprav pravzaprav pomeni večjo varnost za državljanke in državljane, predvsem pa če bi to pomenilo manj kriminala in vsega ostalega v Sloveniji, bi bil za to, da imamo število 20 ne pa 11. Sam prihajam iz okolja, kjer imamo upravo oddaljeno več kot 30 kilometrov, in si v tem okolju želimo samo to, da imamo zelo dobro organizirano policijsko postajo, ker je policijska postaja tista, ki je najbolj neposredno odgovorna za varnost tistega okolja, na katerem je ustanovljena, predvsem pa bi bilo treba okrepiti policijske postaje in s tem približati delo policista ali tako, kot smo včasih celo dejali, vodjo varnostnega okoliša v neposredno bližino lokalnega nivoja. Ta bi lahko pravzaprav dostikrat spremenil ali preprečil kakšno kriminalno in ostalo dejanje. Danes govoriti o tem, da je 11 uprav ali 8 uprav pravo število. Boljše bi bilo, če bi se ob podobnih zakonih vprašali, ali imamo zadosti dobro organizirane policijske postaje, kar mislim, vsaj za naše okolje govorim, da so, in ali je možno s prerazporeditvijo sredstev, ki se danes pojavljajo za administracijo nameniti več za delo na terenu policistom in te policiste boljše in bolj kvalitetno opremiti in seveda s tem prepričevati tako kriminalna kot ostala dejanja. Na drugi strani pa tudi dostikrat slišimo, da že [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gvido Kres. Pripravi naj se gospod Zvonko Černač.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki Vlade! Kot rečeno, v Slovenski ljudski stranki podpiramo predlagani zakon. V Slovenski ljudski stranki želimo, da uzakonimo, da imamo v Sloveniji 11 policijskih uprav, in to s povsem jasno definiranimi območji. Res je, da je čas, v katerem se nahajamo, čas za spremembe na gospodarskem in upravnem področju. Pravite sicer, da je nas, zagovornike tega zakona, povozil čas. Zdaj ali je to res, ne vem. Če je, potem med nami ni razlike, ker to si lahko očitamo in si puščice streljamo iz ene na drugo stran in ne vem, kdo ima v tem primeru prav. Trdim pa, da je policija oziroma delo policije na terenu dobro. Policisti se trudijo, so med ljudmi, pa bi lahko bili tudi več. V zadnjem času so kar dobro prisotni in tudi učinkoviti pri nadzoru prometa, lahko bi bili tudi bolj prisotni na ulicah, po mestih, okoli šol, okoli takih ustanov. Prepričan sem, da zaradi tega ne bi dobili vtisa, da živimo v državi pod stalnim policijskim nadzorom. Dobro, če moramo varčevati, se vprašam, ali je to možno samo z ukinitvijo teh policijskih uprav. Jaz mislim, da se da privarčevati tudi drugje in prepričan sem, da bi, če bi se poglobili v stroške, lahko našli ogromno rezerve tudi na drugih področjih. Poglejte. Kaj pa administracija, koliko pa ta stane? Pojdite v smeri poenostavitve dela. Predlagamo, da se zaposlene v administraciji preseli na delo na terenu. Kar bo pa še ostalo, bo pa višek, saj je tudi v kakšni firmi višek. Bo treba pač prezaposliti in se bo treba potruditi, da se najde neko drugo delovno mesto, tako kot ga mora najti vsak delavec, ki ostane brez službe. Po podatkih, s katerimi smo seznanjeni, se bodo nekatere prostorske kapacitete prodale in potem se bodo jasno nabavljale tudi druge. Dobro, saj to se lahko izide, bomo pač nekje prodajali, drugje povečali, da bomo zagotovili prostor za tako organizacijo, za kakršno ste se odločili. Ampak, če ostane tako, govorim lokacijsko, in se znotraj tega na novo organizira, ukinja kakšno delovno mesto tajnice, izprazni pisarna s fikusom, zamenja direktorja ali komandirja ali kakšnega pomočnika ukine, mislim, da bi na ta način prišlo tudi to do pozitivnega finančnega učinka. na ta način bi se tudi za to državno blagajno in tudi to potrošnjo približali temu, po čemer težite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač. Pripravi naj se gospod Alan Bukovnik.
Ni ambicija te novele, da bi posegla na področje organiziranosti policije v delu izvajanja njenih pristojnosti na področju policijskih uprav, pač pa je ambicija te novele preprečitev neustreznega pristopa z ukinitvijo treh policijskih uprav, v Slovenj Gradcu, Krškem in v Postojni, ki ne sledijo načelom racionalizacije, izboljšanje varnosti v posameznih okoljih. Okolja ta predlog kadrovsko siromaši in povzroča nepotrebne konflikte med izvajalci sistema. Namen te novele je, da se danes omogoči nadaljnjo zakonodajno proceduro glede tega zakona in da Vlada oziroma pristojno ministrstvo v tej proceduri pripravi rešitve, ki bodo na celovit način omogočile izboljšavo delovanja oziroma organiziranosti policije. To je namen te novele, tako kot je z enim zakonom, ki smo ga obravnavali danes pod eno prejšnjih točk – novelo Zakona o bančništvu, po tistem, ko je kljub drugačnim napovedim bila ta novela sprovedena in posredovana v nadaljnjo zakonodajno proceduro prišlo do tega, da se bodo sedaj neke minimalne rešitve, ki so nujne, vseeno uveljavile. Rečeno je bilo, potreben je temeljit strokovni premislek, ki ga Državni zbor ni sposoben oziroma tega mi poslanci ne moremo narediti. Mi se ne moremo ukvarjati z organiziranostjo policije na terenu. Zanimivo. Vlada je nedolgo tega sprejela novelo Zakona o sodiščih, ki govori o tem, da se bo na posameznih sodiščih organiziralo namesto enega, dva, tri, štiri oddelke, in o tem bomo odločali tukaj v Državnem zboru. O tem bomo odločali. In glede tega smo strokovni. Glede organiziranosti policije pa nismo strokovni. Lepo vas prosim! Seveda pa niso opozicijski poslanci tisti, ki bi Vlado poučevali, kako in na kakšen način naj te spremembe uveljavi. Naša naloga je, da preprečimo, če je le mogoče, škodljive rešitve, ki ne prinašajo ničesar dobrega. In to je namen tega zakona. Zaradi tega je novela napisana tako, da ohranja obstoječe stanje in omogoča pripravo premišljenih rešitev do drugega branja. Glede na to, da obstajajo, vidim, različni koncepti v samem vodstvu policije, je to, mislim da, edina logična poteza. Slovenija, recimo, po mnenju nekaterih posameznikov, strokovnjakov prenese maksimalno pet policijskih uprav glede na število kadra, glede na kadrovski načrt in tako naprej. Kdo je to dejal? To je dejal gospod Janko Goršek, generalni direktor Policije na 44. nujni seji Odbora Državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje. Se pravi, minus šest, potem, ne minus tri. Če stroka pravi minus šest, zakaj potem minus tri? Ali, verjetno tretja stroka pravi minus enajst. Zakaj ne minus enajst? To so vse vprašanja, ki bi jih morali tisti, ki ste se lotili reorganizacije, temeljito proučiti in pripraviti celovit konsistenten načrt reorganizacije v smislu izboljšave operativnega dela policije, za katerega ste sami ugotovili, da je podhranjeno. Da je manj kot četrtina oziroma približno petina kadra, ki je zaposlena v policiji, operativno vezana na konkretne naloge oziroma aktivnosti oziroma delajo, če poenostavljeno rečemo, na terenu. Kaj pa delajo na terenu? In kje je mogoče stvari organizirati drugače? Treba se je vprašati, ali je učinkovita organizacija to, da 80 ali 90 policistov eno leto preiskuje nek sum koruptivnosti na nekem tehničnem pregledu, za katerega se na koncu ugotovi, da gre za 250 evrov domnevno plačane podkupnine. Stroškov, ki so nastali s tem, je verjetno za stokrat ali tisočkrat toliko. Ali je operativna organiziranost ta, da 20 ljudi preiskuje sum koruptivnosti na nivoju 50 evrov, za katerega se ugotovi, da je bil za ta sum koruptivnosti obtožena uradna oseba s strani tistega, ki naj bi to kazen, ki je ni želel plačati, plačal. In je bilo stroškov spet povzročenih ne za 50 evrov, ne za 500 evrov, ampak za 50 tisoč evrov v celem procesu, ki se je odvijal. Na drugi strani pa se ta operativna policija v primeru Hypo banke zgane šele takrat, ko v svojo banko prevzamejo oziroma vdrejo lastniki iz Avstrije. In takrat smo isti dan v medijih brali, kako so ravno tisti dan, glejte, ljudje iz policije odšli v Lihtenštajn gledat, kaj je bilo tja nakazano. Zanimivo. Milijoni evrov na lihtenštajnske račune, milijoni evrov na ciprske račune, milijoni evrov ven iz Slovenije, in kar naenkrat ni energije,organiziranosti niti ustreznih ekip, da bi te stvari lahko preiskale. V tem smislu je potrebna tudi nadgradnja zakonodaje, predvsem pa je potrebna nadgradnja te zakonodaje v smislu zagotavljanja profesionalne neodvisnosti policijskega aparata od katerekoli politike. Samo to je lahko ključ do uspeha pri raziskovanju najtežjih kriminalnih dejanj. Vse ostalo je bolj brcanje v prazno in ustvarjanje vtisa v javnosti, vsake toliko, s takimi ali drugačnimi medijskimi prizori, na ustrezen način seveda promoviranimi v smislu epepeja, ponavadi zjutraj, s kombiji in škatlami, kako je ta sistem učinkovit. To ni dobro. To lahko nekaj časa deluje, ampak potem se ta vtis počasi izčrpa. Treba je delovati na konkretnih rezultatih in ljudi motivirati in nagrajevati skozi konkretne rezultate. Tisti operativec, ki bo na določenem področju izjemno uspešen in bo te primere neodvisno od politike raziskal, je prav, da je bistveno bolj plačan kot vsi ostali, da na lestvici napreduje in da ima tudi zelo široke pristojnosti in možnosti na tem področju dela. In te mehanizme bi bilo treba skozi to zakonodajo uveljaviti. Zdaj je ta zadeva malo širša od tega, kar smo predlagatelji predlagali, hočem povedati samo to, da ključni problem ni ta, ki se ga je policija lotila na tem področju, reševanje neke situacije slabe ali podhranjene organiziranosti z ukinitvijo treh policijskih uprav. Mislim, da je to napačen pristop, da je vzel ogromno energije, da je bil tudi voden že v startu na konflikten način, ker ljudje niso bili o tem obveščeni. Vsi sindikati so povedali, da so o tem izvedeli iz medijev. Župani občin, ki jih zadeve tangirajo, so povedali, da so o tem izvedeli iz medijev, niso bili upoštevani niti se jim ni prisluhnilo, njihova mnenja ne štejejo nič, pa gre le za okolja, v katerih ti ljudje konkretno delujejo in so zanje tudi soodgovorni. Omenjena je bila učinkovitost. Zdaj bomo imeli s tem, ste rekli, 80 ljudi več v policijskih vrstah na terenu. Ja, potem dajmo povečati to učinkovitost! Ukinimo vseh 11 uprav in jih bo tisoč 500 več na terenu, ali pa še celo več, glede na to, da so nekatere uprave še večje. Jaz sem takoj za to, da je ta učinkovitost čim večja. Zakaj bi samo tri, zakaj jih ne bi šest, tako kot je rekel gospod Goršek, da pravijo strokovnjaki, da je pet optimalno. Skratka, hočem povedati, da sprememba ni dodelana, je konceptualno skregana v lastnih vrstah, in mislim, da gre pri teh reorganizacijah bolj za zasledovanje nekih drugih ciljev, ki niso ravno v povezavi z učinkovitejšo organizacijo posameznih služb. Tako kot gre na drugi strani pri ustanavljanju posameznih novih institucij, ki se jim reče agencije, očitno na eni strani za kadriranje ljudi, ki naj bi po tistem, ko boste izgubili oblast, upravljali pomembne segmente te države, in na drugi strani za, po domače povedano, kupovanje služb nekaterim lastnim kadrom, ki so ostali brez njih. Zanimivo, ravno v tem obdobju, ko se je govorilo o ukinjanju treh policijskih uprav, je zaokrožila – to je bilo jeseni 2010 – informacija o tem, da se ustanavlja agencija za civilno letalstvo. In, glej ga, vraga, kje bo imela sedež – v Postojni! Super! In kdo je plasiral to informacijo – ja, županski kandidat LDS v Postojni jo je plasiral. 12. oktobra, dva dni po volitvah, ker ni bilo drugega kroga, je bilo v vladnih gradivih še zapisano, da je sedež v Postojni. 14. oktobra, ko je Vlada ta dokument sprejela, je pa tam prečrtana Postojna in je napisano v Ljubljani. Verjetno bo direktorsko mesto v kratkem razpisano, član sveta agencije je ta gospod že postal, ki ni postal župan, verjetno bo tudi kandidiral za mesto direktorja. 69 delovnih mest, od tega 37 novih. 37 novih delovnih mest! Se pravi, kje je tu optimalnost, racionalizacija, maksimalen izkoristek kadrovskih resursov, s katerimi razpolaga ta država. Ogromni stroški, ki bi nastali, ker bi se ljudje, ki dejansko nič nimajo s tistim prostorom, popolnoma nič nimajo tam za početi, ker so vezani na Brnik in še na druge lokacije, Maribor in tako naprej, vozili in tako naprej, bili bi slabe volje zaradi tega. Zakaj ta poteza v tem primeru? Kje je tukaj gospodarnost, racionalnost? V tem drugem primeru, ko pa gre za same negativne učinke, kakorkoli jih obračamo, je pa treba to odločitev sprejeti. Imeli boste eno dodatno prazno, veliko nepremičnino, ki je bila nedolgo tega obnovljena v površini cirka 3 tisoč kvadratnih metrov, na drugi stran bo pa treba v Kopru obnoviti ali kupiti na lizing, po sistemu znane zgodbe MPU-ja, novo stavbo. In to naj bi bila racionalizacija in boljša organizacija. Ne morete prepričati niti lastnih ljudi, ker drugače ne bi na tak način razmišljali, kot sem zdaj jaz povedal. Mislim, da je skrajni čas, da se tak neodgovoren način neha, in da je skrajni čas, da se Vlada resno sooči s problemom izboljšanja organiziranost v lastnih vrstah, da omogoči ljudem, ki jih v teh vrstah ni malo, da izkoristi ta kadrovski potencial, ki je, da v najboljši meri opravlja naloge, za katere so ti ljudje tam zaposleni. Tega pa ni mogoče doseči na tak način, da se jim reže stole, na katerih sedijo, ni mogoče. In tega ni mogoče doseči na tak način, da se pod kvazi krinko neke racionalizacije in optimalnejše organizacije enostavno reče: "Tri najmanjše bomo ukinili, in to je to, s tem smo dosegli cilje, ki smo si jih glede te racionalizacije zastavili." Jaz bi lahko takšnih ali podobnih primerov navedel še nekaj. Če sem že šel prej na to področje letalstva, je še en tak tipičen primer, kjer se kaže, kako se ne dela, in to je ta nesrečni Falcon. Stoji, prizemljen je, na drugi strani pa državni uslužbenci, visoki javni uslužbenci od predsednika države naprej, najemajo draga letala, da lahko letijo, a naš Falcon stoji. Češ, da je bila napačna odločitev, da se ga je pripeljalo iz Amerike v Slovenijo, namesto, da bi se najprej tam preizkusilo možnost in se ga tam dalo v najem, kjer je bistveno večji trg kot tukaj. Če je bila že ta napaka narejena, potem najmanj, kar je, bi odgovoren gospodar zmanjšal škodo, preprečiti je več ne more, ampak bi vsaj zmanjšal škodo, ki je bila narejena, in bi tega ptiča spravil v zrak. Ne pa, da se zdaj najemajo za drage denarja letala, kot slišimo, za 10 tisoč evrov za vsak posamezen obisk enega ali drugega visokega vladnega predstavnika v tujini. Niti tega ne. Potem je zelo težko pričakovati, da bo Vlada, ki tega minornega problema v dveh letih ni bila sposobna rešiti, da bo uredila tista temeljna konceptualna vprašanja, ki se tičejo organizacije posameznih sistemov in podsistemov. In med njimi je seveda eden izmed zelo pomembnih, sistem, ki se mu reče policija, zaradi tega, ker je na tem sistemu treba delati na dolgi rok. Dobrih kriminalistov, dobrih policistov se ne da kar iz šol pripeljati, ampak jih je treba počasi vzgajati in vzgojiti. In ljudje, ki en del svoje zasebnosti žrtvujejo za takšno poslanstvo, kot se reče temu področju oziroma delu na teh področjih, morajo biti tudi ustrezno stimulirani in nagrajevani. Zelo neugodno je, da se jim te možnosti zapirajo skozi to, da se jim enostavno ukinjajo delovna mesta, kjer delajo, in da se jih s pomanjkanjem informacij dolgo časa pušča v negotovosti, da ne vedo niti, kako in na kakšen način bodo lahko še delali v prihodnje. Skratka, mislim, da je naš skupni cilj, tako opozicije kot pozicije, da se zgodijo spremembe, ki bodo koristile vsem ljudem, predvsem na področju varnosti in na področju učinkovitejšega gospodarjenja z resursi, ki so na voljo. Vendar pa je pot do tega cilja očitno različna. Mi je ne vidimo skozi takšne parcialne rešitve, ki povzročajo ogromno slabe volje, negodovanja v posameznih okoljih, siromašijo sredine, ki so že tako in tako kadrovsko podhranjene, namesto, da bi jih bogatile. Mislim, da ne prinašajo nobenega izmed tistih učinkov, ki si jih je Vlada oziroma Ministrstvo za notranje zadeve pri tej ponesrečeni reorganizaciji zastavilo, ne prinašajo učinka racionalizacije, ne izboljšujejo varnosti v posameznih okoljih, bistveno siromašijo ta okolja zaradi tega, ker bo neizogibno prišlo do odliva kadrov – med njimi so tudi visoko izobraženi kadri – in zaradi te nekonsistentnosti, mislim, bo pri posameznikih prišlo tudi do zmanjšanja motivacije, ki bi jo v teh časih glede na splošne okoliščine še kako potrebovali. Tako da jaz predlagam, da to novelo le podprete in pustite zakon v obravnavi in ga v drugem branju popravite tako, da bo skozi njega mogoče doseči cilje, ki so nam vsem skupni. Hvala.
Gospoda Alana Bukovnika ni, besedo ima predstavnik Vlade. Gospod državni sekretar mag. Lah.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Vodstvo Ministrstva za notranje zadeve si je ob nastopu mandata zadalo pet ključnih projektov, ki naj bi jih realiziralo na štiriletnem mandatu. Reorganizacija policije na državni in regionalni ravni je samo eden od teh petih ključnih projektov, ki pa se seveda vsebinsko in tudi organizacijsko povezuje z ostalimi štirimi projekti. Eden od teh projektov je bil reorganizacija racionalizacije podpornih služb Ministrstva za notranje zadeve in policije. Ta projekt je bil izveden v letu 2009, implementiran 1. 1. 2010. Leta 2010 ga je presodil Slovenski inštitut za kakovost in projektu podelil certifikat kakovosti 9001. Zakaj vam to govorim? Predvsem zaradi tega, ker je bilo slišati veliko očitkov, da se lotevamo projektov na pamet, brez ustreznih analiz in da seveda, v narekovajih, streljamo v prazno. Ta prvi projekt je dokaz, da se stvari lotevamo zelo načrtno, zelo organizirano in na podlagi opravljenih predhodnih analiz. Drugi projekt, ki je bil tudi načrtovan in tudi uspešno zaključen, je bila ustanovitev Nacionalnega preiskovalnega urada. Tretji projekt je reforma nadzornega sistema nad delom policije. Četrti projekt pa prenova policijske zakonodaje. Prenovo policijske zakonodaje omenjam zato, ker ste v svojih nastopih več ali manj poudarjali naslednje negativnosti projekta reorganizacije policije na regionalni ravni. Prvi očitek je bil, da se s tem zelo trudimo centralizirati delovanje policije oziroma celo širše, da centraliziramo državo kot tako. Da temu seveda ni tako, dokazuje predlog zakona, ki je v tem trenutku v medresorskem usklajevanju, in sicer Predlog zakona o organizaciji in pa delu policije, kjer poseben del tega zakona namenjamo ravno decentralizaciji oziroma krepitvi decentralizacije ter avtonomnosti in pa samostojnosti policijskih uprav. V primerjavi s sedaj veljavno policijsko zakonodajo, dajemo v tem predlogu zakona poseben poudarek ravno večji samostojnosti policijskih uprav in seveda s tem tudi večji poudarek decentralizaciji policije, pri čemer se absolutno upošteva in pa spoštujejo strateške usmeritve Generalne policijske uprave. Pri tem je vredno posebej omenit predvsem usmerjenost k varnostnim problemom, specifičnim za posamezna območja, kar je v nasprotju s centraliziranim sistemom in pa centraliziranim določanjem dela, ne glede na varnostno problematiko. Skratka, s projekti, ki se jih lotevamo, se oziramo in še kako upoštevamo kot glavni kriterij predvsem varnostno problematiko. Drugi očitek, ki je bil dan, je bil dan na področju slabšanja varnostnih razmer. Seveda to v nobenem primeru ne drži. Reorganizacija policijskih uprav ali pa reorganizacija policije na regionalni ravni seveda pomeni ravno obraten proces. Mi smo si namreč kot enega ključnih ali pa kot ključni cilj te reorganizacije postavili zmanjšanje delovnih mest na regijskem nivoju in povečanje operativnih delovnih mest. Temu absolutno sledimo. V nadaljevanju vam bom to poskušal dokazati ali dokazovati s številkami, do katerih smo prišli v sklopu analiz, ki so bile opravljene v okviru delovne skupine. Če že govorimo o varnostnih razmerah, bi se mogoče bilo primerno spomniti na en projekt ukinjanja policijskih oddelkov. To je projekt, ki je bil izveden tam nekje v letih 1990–1995, in ta projekt je bil takrat poimenovan Javna varnost, ta projekt je vodil eden od vaših spoštovanih kolegov, tudi predlagatelj tega današnjega zakona, ki ga obravnavamo, in ravno ta projekt nam je takrat povzročil veliko problemov in nam jih povzroča še danes. In mogoče je eden od razlogov, da se moramo lotevati tako korenitih reorganizacijskih sprememb, tudi rezultat projekta ukinjanja policijskih oddelkov. Očita se nam tudi, da ne razmišljamo o sodelovanju z lokalnimi skupnostmi. Seveda, temu ni tako. Povedati je treba, da zaradi načrtovane spremembe ali reorganizacije policije na regionalni ravni v nobenem primeru ne zmanjšujemo pomena sodelovanja z lokalnimi skupnostmi, predvsem na tistih področjih, ki se nanašajo na izboljšanje varnosti v lokalnih skupnostih, celo nasprotno. Krepitev decentralizacije delovanja policije in avtonomnost ter samostojnost policijskih uprav in policijskih postaj bo dobilo večji pomen tudi takrat, ko bomo, upam vsaj, sprejeli zakon o organizaciji in delu policije, ki zelo nazorno kaže usmerjenost policije k uporabnikom njenih storitev in tudi k učinkovitemu sodelovanju z drugimi organi in subjekti, ki obstajajo na območju Republike Slovenije. Povedati je treba, da policijska uprava v nobenem primeru ni mikro raven policijske organizacije. Mikro raven policijske organizacije, s katero se največkrat in najbolj pogosto srečujemo v lokalnih skupnostih, so območne policijske postaje. In teh območnih policijskih postaj se s tem projektom v ničemer ne lotevamo, jih ne reorganiziramo, delamo pa res nekaj – povečujemo operativno moštvo v teh območnih policijskih postajah. Seveda prerazporejamo kadre z regijskega nivoja na nivo območnih policijskih postaj. Vemo namreč, da je ravno delovanje ali delo območnih policijskih postaj neposredno povezano z življenjskim okoljem in varnostnimi problemi ljudi, ki v tem okolju bivajo in delajo. In da si želimo še večji vpliv lokalne skupnosti, tudi v odnosu do policije, je še ena rešitev, ki je v samem zakonu predvidena, to je obveznost letnega poročanja komandirja policijske postaje o delu, izvajanju letnega načrta in o varnostnih razmerah na območju posamezne občine. Mogoče v zvezi s sodelovanjem z lokalnimi skupnostmi samo še to. Mi smo v mesecu februarju organizirali javno razpravo o novih zakonih o policiji. Na to javno razpravo so bile vabljene tudi vse lokalne skupnosti. Odziv lokalnih skupnosti je bil enak nič. Niti enega predstavnika lokalne skupnosti ni bilo na javno razpravo o rešitvah, ki jih prinašata nova policijska zakona, to sta zakon o organizaciji in delu policije in zakon o policijskih pooblastilih. Tukaj bi se lahko vprašali, kdo si v resnici želi učinkovitega in v lokalno skupnost usmerjenega dela. Naslednji očitek, ki je bil dan, je bil ta, da smo se seveda lotili projekta brez kakršnih koli analiz, ne bo držalo. Analize so seveda bile predhodno opravljene, opravila jih je delovna skupina ki je bila imenovana, mimogrede, 15. 10. 2010. Ves čas je bilo izpostavljeno, da se ta projekt reorganizacije policije na regionalni ravni odvija že dve leti. Konec leta 2010 je bilo sploh prvič objavljeno, da je ta projekt v neki fazi v zagonu. Vsi ostali projekti so seveda bili takrat v fazi realizacije ali pa že realizirani, ta se je v bistvu začel 15. 10. 2010. Tako da je bila obveščenost vseh, sindikatov in lokalnih skupnosti, je bila po našem prepričanju pravočasna in vsebinsko tudi primerno bogata. Delovna skupina, ki je opravljala analizo sedanje organiziranosti policijskih uprav, da ne bo pomote, se ni lotila samo analize policijskih uprav, ki jih danes združujemo, ampak se je lotila analize vseh policijskih uprav. In na podlagi te analize smo prišli tudi do, končno bi lahko rekli, tudi do nekega vzorca optimalne policijske uprave, ki bi jo lahko, recimo, organizirali na območju Republike Slovenije. In delovna skupina, ki je opravljala te analize, je ugotavljala stopnjo korelacije med obstoječo organizacijo, sistematizacijo delovnih mest med varnostnimi pojavi ter delovnimi obremenitvami policijskih uprav. Določala je kriterije za reorganizacijo in sistemizacijo policijskih uprav, oblikovala je idealno strukturo policijske uprave, določila je tudi strukturo združenih policijskih uprav, razporedila je zaposlene v nove organizacijske strukture, v nova sistematizirana delovna mesta. Seveda je tudi izračunala finančne posledice reorganizacije na organizacijskokadrovskem in informacijskotelekomunikacijskem ter logističnem področju. Vse to je bilo opravljeno še prej, preden je bila sprejeta dokončna odločitev, da se ta reorganizacija, ki jo danes v kontekstu predloga sprememb Zakona o policiji obravnavamo, tudi izvede. Med cilji, ki smo si jih postavili pri reorganizaciji na regionalnem nivoju,, nikdar nismo posebej poudarjali prihrankov in finančne realizacije. Tega seveda nismo poudarjali iz enega samega razloga, ker nam je povsem jasno, da se finančnih učinkov na kratek rok ne da doseči. Veste, finančne učinke na kratki rok bi lahko dosegli samo na način, da bi se odločili in bi nekaj ljudi, ki ne sodijo v operativni sestav policije, enostavno odpustili. Mi smo se v dogovor s sindikati spustili in smo naredili nek petletni načrt zmanjševanja zasedenosti delovnih mest na tistih področjih, ki ne sodijo v operativo. Ta analiza nam je pokazala, da bomo v petih letih dejansko prišli do tistega optimuma zasedenosti administrativnih delovnih mest v policijskih upravah, ki bi ga, recimo, lahko z nekoliko bolj trdim pristopom dosegli že danes. Pa ne glede na to, mogoče vseeno nekaj podatkov. Iz sedaj reorganiziranih policijskih uprav se bo iz delovnih mest ali pa iz tako imenovanih administrativnih delovnih mest premaknilo v operativne sestave policije 73 delovnih mest. Ob tem, da se bo seveda v skupnem številu na administraciji ukinilo 136 mest, vendar pa od vseh teh 136 delovnih mest vsa absolutno tudi niso zasedena. In seveda 68 delovnih mest se bo preneslo na čisto lokalni nivo, se pravi, na nivo policijskih postaj. Ampak ne prenašamo samo delovnih mest, praznih, s temi delovnimi mesti prenašamo tudi ljudi. Prej ste se spraševali, ali so tisti ljudje, ki danes delajo v administraciji, sposobni opravljati tudi policijske naloge. Ja, nekateri prav gotovo, ker imajo policijska pooblastila in seveda imajo znanja, sposobnosti, kompetence za to, da opravljajo policijski poklic, ki so ga enkrat v preteklosti že opravljali in ga bodo seveda lahko opravljali tudi v bodoče. Samo mogoče še za ponazoritev, kaj bi pomenilo, če bi morali takšno ekipo ljudi na novo zaposliti v policiji. To bi pomenilo, vključujoč seveda 18-mesečno šolanje, ki je potrebno za to, da nekdo pridobi poklic policista, nekaj čez milijon evrov dodatnega denarja. Spraševali ste se tudi seveda, kaj bo to pomenilo v smislu potrebnih novih prostorov na nekih novih lokacijah? V resnici nič velikega. Analize so pokazale, da bomo potrebovali nove prostore samo v policijski upravi Celje, pa še te prostore bi potrebovali ne glede na to, ali bi šli v to reorganizacijo ali ne. Vse povsod drugod [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod državni sekretar. Čas je potekel. Besedo ima predlaga gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Zdaj smo slišali, da je ukinitev policijskih postaj v Slovenj Gradcu, Krškem in Postojni eden od petih najpomembnejših projektov sedanje vlade oziroma ministrstva pod vodstvom sedanje policijske ministrice gospe Kresalove in še bolj pomemben ali pa v isti vrsti je Nacionalni preiskovalni urad, ampak očitno iz zornega kota gospoda Pogačarja. Če se bosta isto varčevanje in ista racionalnost zasledovala pri tem, potem lahko samo rečem, da so to projekti, ki so vredni Zorana Thalerja. Kajti NPU bi ga vam verjetno približno enako speljal, kot ga je speljala ministrica Kresalova. In gospe in gospodje, razprava je pokazala, da tisti poslanci, ki poznajo stiske ljudi na terenu, ki zaznajo tudi solzo v očeh ljudi v tej težki situaciji v državi, da tisti ljudje razumejo tudi sporočila ljudi iz terena, policijskih sindikatov, vseh drugih o tem, kaj zanje pomeni ukinitev teh treh policijskih postaj. Ta razprava je pokazala tudi, da ta država ne deluje. Še manj, da se spreminja v smeri po volji ljudi. Poglejte. Teh primerov nedelovanja te države je seveda od vrha navzdol dovolj. Pred dvema dnevoma sem prebral izjavo slovenskega veleposlanika v Zagrebu, ki pravi, "to pa ne bo držalo, da se bo naš predsednik sestal s hraškim predsednikom, ker v tem slučaju bi veleposlaništvo v Zagrebu moralo in bi vedelo za tak sestanek". Kako naj še bolj eksaktno povemo, da ta država ne deluje. Da njeni najvišji predstavniki in ministri pravzaprav delujejo po principu "Država, to sem jaz". In kljub temu se je zgodil tisti sestanek. Brez vednosti kogarkoli v državi. Seveda je pa za take namene, če se potem dela na vrat na nos, potreben silen premik policistov za zavarovanje takega dogodka, več kot je normalno načrtovana zadeva, tudi če je načrtovana zadeva. Ta ukinitev ne zasleduje racionalizacije in gospodarnosti. O tem niste prepričali ljudi in tudi nas niste prepričali. Ta ukinitev zasleduje cilje te vlade in policijske ministrice, da je treba ali pa možno vzeti servis javnih služb, nekaterih, vzeti ali pa zmanjšati, ljudem na določenih področjih, kjer bo javnega protesta teh ljudi najmanj, bo najmanj škodljiv za oblast. Sprašujem se, ali se v Vladi zavedate katastrofalnega simbolnega sporočila ukinitve, recimo, policijske uprave v Slovenj Gradcu in spreminjanja tega – kot so pravilno ugotovili, se pravi Koroške, vsi sindikati, vse te organizacije veteranov – v rezervat. S Koroško je povezanih kup napačnih zgodovinskih odločitev. Namesto, da bi se bilo podprlo krajane Libelič, da bi bilo to izložbeno okno Slovenije, da bi bilo to zrihtano tako v nulo, kajti njihovo domoljubje bi moralo biti vzor in izložba za vsakega otroka in vsakega Slovenca, da so uspeli leta 1920 spremeniti mirovno pogodbo in vrniti kraj v nedrje domovine. Ne to ni bilo v prejšnji državi vredno ničesar in tudi sedanji ne. Tam gor v Solčavi, pa ne nasprotujem, je Drnovšek dal občino, Libeličam, ki so dvakrat večje, pa ne, pa so tudi na meji tudi in zato, ker bi morala biti. In sedaj se seveda Koroški jemljejo atributi zgodovinske pokrajine z ukinitvijo policijske postaje. Po tem bo nadaljnjo centralizacijo lahko speljati, "saj nimajo tega, nimajo osnovnih atributov za pokrajine". In to katastrofalno sporočilo, da za slovensko vlado Koroška več ne obstaja, je vsebovano v tem sporočilu o ukinitvi policijske uprave na Koroškem. Tudi notranjska je zgodovinska pokrajina, pa se ukinja na postojnskem policijska uprava. Posavje in varnost v Posavju ima posebno mesto, kajti tam je lociran energetski objekt – nuklearka, ki mora na zunaj imeti tudi zaradi zunanjega sveta večjo varnost zagotovljeno kot ostali deli Slovenije. Vprašajmo se, kako se zrcalijo zadnja huda kriminalna dejanja, zločini v tem, morda skozi to, da so ti kriminalci spoznali, da je policija že dvignila roke, kajti april je tu, na nekaterih območjih. Ali je ta zločin v okolici Krškega možno postaviti tudi v ta kontekst? Verjetno so planirali, kje je najlažje, kje bo najmanj, kjer bodo najdlje ostali neopaženi, kjer bo najtežje raziskati in tako naprej. Cel kup je slabosti v tej odločitvi Vlade in policijske ministrice, zato je, spoštovani predstavniki Vlade in koalicije, ta zakon opomin. Je opomin in način, da tega kar počnete, ne storite, da si premislite v zadnjem trenutku in da z ohranitvijo zakona o proceduri ohranimo možnosti za to, da seagregacija slovenskega prebivalstva na tiste iz rezervatov in tiste, ki pripadajo noblesi, ne bo tekla naprej. Ta segregacija je nekaj najhujšega, kar se v tej državi dogaja. Temu v slabi konstalaciji potem sledi jemanje političnih in drugih pravic. To je nesprejemljivo. Zato je, še enkrat poudarjam, zakon treba podpreti, ga dati v nadaljnjo obdelavo, v nadaljnjo proceduro in tam sprejeti rešitve, ki ne bodo šle zoper ljudi, ki ne bodo pošiljale tega slabega sporočila, da za to oblast eni ljudje pač ne pomenijo veliko. Da se na hrbtih enih ljudi in njenih pokrajin lahko lomijo kopja in ukinjajo njihove pravice, se zmanjšuje njihova varnost, se jih izpostavlja novim neprijetnim izzivom v časih, ki so itak neprijetni po zaslugi te sedanje oblasti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Ugotavljam, da je interes, zato odpiram prijavo. Državni sekretar se lahko tudi prijavi s tem, da se najavi meni. Vsak od razpravljavcev ima na voljo 5 minut časa, vključno z državnim sekretarjem. Besedo ima Bojan Kontič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Najpomembnejše v tej zgodbi je seveda število policistov znotraj policijskih postaj in ne policijskih uprav. Kajti tam so uniformirani policisti, ki s svojo prisotnostjo v prostoru spodbujajo ljudi k razmišljanju o preventivni dejavnosti teh, sicer represivnih, organov. In to je najpomembnejše – prisotnost policistov. Težko pristajam na to demagogijo, ki jo danes slišim, da se kriminal povečuje že zato, ker so napovedali, da se bodo ukinjale policijske uprave. To je nekaj, na kar težko pristanem. Tudi na pretiravanje, da z ukinjanjem policijskih postaj zmanjšujemo pomen teh okolij in pokrajin. Če je najpomembnejše za pokrajino in okolje, da ima policijsko upravo, potem ne vem, kam pelje ta pot, po kateri hodimo. Veliko bolj pomembni so ostali dejavniki znotraj pokrajine. Ni pa pokrajina oziroma pokrajinska uprava nepomembna. Ker drugače ne bi bilo takšnega revolta in protesta ljudi tam, kjer se policijska uprava ukinja. Verjetno ima ta uprava kljub vsemu nek pomen. Da ni čisto brezpredmetna, je mogoče zaznati tudi s tem, da smo v preteklosti registrske označbe, registracije po domače povedano, delili po policijskih upravah. In tisti, ki je imel policijsko upravo, ima danes na tablici svojo označbo: Krško, Postojna, Slovenj Gradec, če govorim o teh, ki jih želite nekako z reduciranjem prestaviti nekam drugam. Torej, ni povsem nepomembno. Če gledam nekoliko lokalno. Velenje ni imelo policijske uprave in nima, kot peto največje mesto, registrske označbe zato, ker ni imelo policijske uprave. Pa še za primerjavo. Policijska postaja Velenje, vem pa zato, ker smo pred kratkim obravnavali poročilo, ima toliko ukrepov in primerov, kot celotna policijska uprava Slovenj Gradec. Se pravi, v tem sistemu nekaj ni dobro. In verjetno bi bilo pričakovati, da bi v drugi obravnavi kot poslanec iz Velenja vložil amandma za policijsko upravo Velenje. Povsem upravičeno, po vseh kriterijih, ki jih izpolnjujejo pokrajine, ki ta sedež imajo. Torej, zadeva je veliko bolj resna, kot zgleda na prvi pogled. Še enkrat pa povem, da ni bistvena uprava, pač pa dobra kadrovska zasedba policijskih postaj. Pa ne sistemizacija, sistemizacijo imamo dobro, verjetno povsod, ampak kaj ko sistemizirana delovna mesta dejansko niso zapolnjena. In na to opozarjam pristojno ministrstvo že deset let, če ne več, odkar sem v tej hiši. Premalo uniformiranih policistov za to, da preventivno delujejo. Ne govorim o represiji, govorim o preventivnem delovanju. In naslednji korak ni samo število uniformiranih policistov, naslednji korak je primerna opremljenost teh policijskih postaj. Ko pogledamo avtomobile, s katerimi se vozijo policisti naokrog, bolj kot ne so to dotrajana vozila. Gre za varnost policistov. Da ne govorim o drugi opremi, ki bi jo policijske postaje morale imeti. O tem bo treba vsebinsko razpravljati. In pri tem bi lahko dejali, da je ta ukrep v smeri, da se ravno to dejansko tudi odpravi, ta pomanjkljivost. Ampak jaz dvomim, da gre ta ukrep v to smer. Dejansko bo treba o tem razpravljati in sprejeti tudi kakšno pomembno odločitev. Nikakor pa ne razumem, da nekdo posega na tista področja, kjer zadeve funkcionirajo. Tega pa seveda ne razumem.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod predsednik, predstavniki ministrstva! Saj je že bilo rečeno, pa bom kljub temu ponovil. Janko Goršek je na eni izmed sej Odbora za notranjo politiko rekel, da Slovenija po njegovem mnenju in mnenju nekaterih posameznikov prenese maksimalno pet policijskih uprav glede na kadrovski načrt za leto 2010 in 2011 in tisto, kar še sledi, pa glede na tolikšen finančni delež pogače, bomo pač dobili. To pomeni, ali je bil nekompetenten, ampak na mestu, na katerem je takrat bil, ne bi rekel, da je bil, ali pač sedanja stroka niste brali oziroma ne poznate letnega načrta za 2010 in 2011. Skratka, prihajate si v nasprotje. In to seveda ni dobro in tudi ne drži. Če gledamo vašo uredbo, ki ste jo pripravili in s katero želite črtati Slovenj Gradec, Postojno in Krško, ste se verjetno odločili po principu opozicije, ker vam DeSUS včasih skače v hrbet in s svojo glavo kdaj pa kdaj tudi misli, ste se odločili, aha, eno policijsko postajo DeSUSu vzamemo stran, torej Slovenj Gradec, in seveda najlažje je dvema opozicijskima strankama, SLS in SDS, pač tako, po vaše, od tam, kjer seveda imamo ali pa imajo te opozicijske stranke poslance. Tu ste pričakovali [[...]]Ja, seveda, tako delate, tako računate, sama politična manipulacija vas je in nič drugega. Če vas ne bi bila sama politična manipulacija, potem se ne bi ukvarjali s takšno zakonodajo, s kakršno se v Državnem zboru ukvarjamo, zakon o RTV, odvetniška zakonodaja, zapiranje arhivov in tako dalje. Ni dovolj samo, da se s takšno zakonodajo ukvarjamo, seveda mora Vlada še z uredbami to nadgraditi. Zdaj bi vas samo vprašal, ali je to vsaj v tisti smeri, v kateri Pahor govori, ko nastopa pred kamerami ali pa v Državnem zboru, pravi, kaj je zdaj najnovejše, pakt za evro ali kaj že, vlak in pakt za evro, nekaj takega, eno in drugo, v glavnem skupaj, večja konkurenčnost, večja zaposlenost, vzdržljivost javnih financ, veja davčna usklajenost in tako dalje. Z vsem tem, kar delate, pravzaprav delate dve stvari. Poskušate pozicionirati pokrajine, to pomeni od ministričine najave šestih do osmih, sedaj probate z vladno uredbo to preko policijskih postaj že nekako začrtati, to pomeni 8, nekje se izgleda usklajuje v zvezi s pokrajinami znotraj koalicije. Človek bi pričakoval, da se boste prej uskladili, kako bo ministrica prišla s predlogom. V prejšnji Vladi je dr. Ivan Žagar najprej z opozicijo usklajeval in seveda znotraj koalicije smo bili, kar se tega tiče, enotni. S takšnim delom na vladni in zakonodajni ravni seveda čisto nič ne bo državljankam in državljanom boljše. Danes, ko še imate leto in pol do konca, bi morali povedati, ne kaj vse ne štima pa kaj vse ni v redu, ampak bi morali reči, od takrat, ko smo mi prevzeli oblast, se je spremenilo to in to, državljanke in državljani zaradi tega boljše živijo na tem, tem, tem in tem področju, naredili bomo še to. Vi pa seveda lahko poveste, da ste med tem časom, kar ste prevzeli oblast, naredili veliko stvari, od 40–50 tisoč ste prišli na 120 tisoč brezposelnih, ustanovili 20 novih agencij in tako dalje in zdaj ukinjate še policijske uredbe. Jaz bom zakon podprl.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Zanoškar.
Hvala, spoštovani predsednik. Še enkrat naj ob zaključku razprave pod to točko rečem, da poglejte, tako, kot sem napovedal, ničesar nimam proti temu, da se uzakoni ta sistem, da se ne bo ta sistem organizacije, reorganizacije policije prepuščal neki samovolji vsakega naslednjega ministra ali ministrice, da bo delal po svoje. Če sprejmemo ta zakon, se bo točno vedelo, 11 policijskih uprav je, 11 policijskih uprav pokriva to slovensko področje. In tako, kot sem že prej ugotavljal, dobro deluje policija. Slovenska policija je dobra, spoštovanja vredna tudi zaradi tega, ker je na tak način organizirana. Z reorganizacijo oziroma s tem elementom decentralizacije, ne vem, ali resno mislite, da bo dosežena decentralizacija s tem, da boste ukinili tri policijske postaje. Jaz mislim, da boste to težko argumentirali komur koli, tudi tistim vašim v policijski upravi, tudi tistim vašim, ki stojijo za tem. Poglejte, spoštovani državni sekretar, ne govorite o tem, da smo bili pravočasno o vsem skupaj obveščeni. Veste, takrat, ko je pricurljala vest iz medijev, da boste ukinili oziroma združili 3 policijske uprave, takrat smo bili v Slovenj Gradec sredi postopka načrtovanja izgradnje nove policijske stavbe oziroma stavbe za policijsko upravo. Pa kako to, da ste vi na vašem ministrstvu trikrat ali štirikrat modificirali ta projekt, kot smo vam ga poslali v revizijo, v pregled – takrat ste se spomnili, da mora biti steklo neprebojno, takrat ste se spomnili, da morajo biti varnostne naprave take in drugačne. Najmanj štirikrat, se mi zdi, smo vam poslali projekte v revizijo in takrat, ko smo zvedeli za to informacijo, da boste ukinili policijsko upravo v Slovenj Gradcu, smo v Mestni občini Slovenj Gradec podrli eno staro stavbo na neki parceli, ker smo parcelo pripravljali za izgradnjo stavbe za policijsko upravo. In v tistem trenutku mi izvemo, zdaj pa ne bo policijske uprave več v Slovenj Gradcu. Veste kaj, jaz ne vem, mogoče bi vam te stroške, ki jih je imela mestna občina, naprtili, da jih poravnate vi – projekt, načrtovanje in rušenje stavbe in pripravo zemljišča za izgradnjo te stavbe. Ne vem, verjetno, bojim se trditi, da je načrtovanje na Ministrstvu za notranje zadeve na tako kratek rok, da se spreminja vsak mesec. To bi pa vendarle pred pol leta morali vedeti, kaj se bo dogajalo s policijo. Tako da mene absolutno ne morete prepričati v to, kar govorite. To so mogoče neke retorične fraze, ki jih uporabljate, ampak tu vam pač ne morem verjeti. Nimam nič proti, da se uzakoni. 11 policijskih uprav, potem pa bo mir, potem pa bom brez skrbi, verjetno bodo tudi na Koroškem, v Krškem in brez skrbi, da bi se čez noč zgodila neka samopašna, samovoljna poteza nekoga, ki vodi policijo, pa si bo namislil, da bo zaradi nekega odobravanja nekega aplavza, nekoga, ukinili, bo racionaliziral, "racionaliziral". To ni racionalizacija. Mene o tem ne prepriča, dokler se bodo delavci vozili v Celje, dokler bodo nastajali neki dodatni stroški v Celju zaradi zagotavljanja prostorov, me pač o tem ne boste prepričali. Tako da še enkrat povem [[...]]ne vem, zelo sem togoten, žalosten. Nenazadnje pa tako, kot je tudi kolega župan govoril, glejte, gre za kar nekaj delovnih mest, ki jih ne bo več na Koroškem. In Koroška je v tem času, ne samo z ukinitvijo policijske uprave, z ukinitvijo izpostave za obrambo, z ukinitvijo enote Ljubljanske banke, ukinitvijo železnice, ki povezuje Slovenijo in Avstrijo, utrpela veliko škodo. Potem ne vem, v tem primeru in pri teh primerih in argumentih, ne vem, kako naj še ta Koroška zaupa vodenju ene države oziroma te slovenske države. Velikokrat sem tudi že govoril v tem prostoru, da se Koroška nekako ozira na ono stran, v Avstrijo, ljudje hodijo na tisto stran, tam se zaposlujejo, vozijo otroke v vrtce v Avstrijo in kupujejo zemljišča, ki so bolj poceni v Avstriji. Ne vem, ali je to nacionalni interes te naše države. In to je obmejno območje, še enkrat, to je meja slovanskega in germanskega, to ni preprosta stvar. Potem pa ukinite policijo, pa ukinite vse, potem se bo pa še bolj upravičeno koroški narod spogledoval z ono stranjo na oni strani. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil mag. Damjan Lah, državni sekretar Ministrstva za notranje zadeve. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Jaz mislim, da je treba še enkrat povedati, da se s tem projektom reorganizacije policije na regionalni ravni ne ukinja policije v lokalnih okoljih. Mislim, da je tukaj ves čas nek nesporazum, ki se kaže tudi skozi to, da v svojih razpravah večkrat omenite policijske postaje in bistveno manjkrat omenite policijske uprave. Mi se policijskih postaj ne dotikamo. Policija ostaja v lokalnih okoljih. Po tem projektu, ko bo implementiran, sestavi operativne policije postajajo še močnejši na območnih policijskih postajah. In nikogar iz operativnega sestava sedanjih policijskih uprav, ki se združujejo z drugimi policijskimi upravami, ne premikamo iz tega okolja, kjer danes delujejo. Operativni sestavi policijskih uprav Slovenj Gradec, Krško in Postojna ostajajo v teh krajih. Iz teh krajev se umikajo administrativni kadri. To smo že velikokrat povedali. Povedali smo hitro, povedali smo počasi, po tiho in na glas, ampak se tega nekako ne da razumeti. Z vsem dolžnim spoštovanjem do Državnega zbora bi želel reči, da pri organizaciji policije ne more biti primaren politični kriterij. Pri organizaciji policije je definitivno treba upoštevati temeljna izhodišča. Temeljna izhodišča so operativni kriteriji, ki pa so bili pri projektu reorganizacije policije na regionalni ravni absolutno upoštevani. In še enkrat. Ni se analiziralo samo treh ali šestih policijskih uprav, analiza je zajela vse policijske uprave v Republiki Sloveniji. In kateri so ti objektivni operativni kriteriji, ki so bili upoštevani pri projektu reorganizacije? Prvi je bil število obravnavanih kaznivih dejanj – naredila se je celovita analiza, potem število prebivalcev in velikost območij ter drugeoperativnovarnostne pomembne posebnosti teh okolij. In na podlagi tega so bila pripravljena vsa izhodišča za reorganizacijo. In težko je seveda pristati na očitke, da se projekta lotevamo politično, da nas vodijo politični cilji. Ne. Sledimo samo strokovnim ciljem in ti strokovni cilji, strokovna izhodišča so bila postavljena v slovenski policiji, brez kakršnegakoli političnega instrumentaliziranja tega organa v sestavi. Pa še mogoče nekaj. Nespodobno se mi zdi, da tragičen dogodek iz Krškega povezujemo s projektom reorganizacije na regionalni ravni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, čez pol ure, to je ob 17. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam 26. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 17. uri. Hvala.
Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prehajamo na glasovanje Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda – s tretjo obravnavo Predloga zakona o promociji kmetijskih in živilskih proizvodov. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zakon neusklajen. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence v okviru rednega postopka Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 23. 3. 2011. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Zares k 14. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 1. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmaju. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Želi besedo predstavnik Vlade kot predlagateljice?
Spoštovane poslanke in poslanci, gospod predsednik! Mi predlagamo, da se v okviru tega zasedanja Državnega zbora opravi tudi tretja obravnava, kaj posebnega pa ne bi dodajal. Hvala lepa.
Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti nihče. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 29. 3. 2011, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bo vključen sprejeti amandma in člen, h kateremu je amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o bančništvu v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. 3. 2011. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 1. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmaji k 2., 3. in 4.a členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postanejo amandmaji k 2., 3 in 4.a členu brezpredmetni. Glasujemo. Navzočih je 73 poslancev. Za je glasovalo 35, proti 37. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem so postali amandmaji k 2., 3. in 4.a členu brezpredmetni. Prehajamo k 4. členu in odločamo o amandmaju poslanske skupine SDS k 4 členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslancev. Za je glasovalo 37, proti 35. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih, s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona obravnaval na naslednji seji. Predlog zakona za tretjo obravnavo bodo pripravile službe zbora. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda ter s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o policiji Proceduralno, gospod Tanko? Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Jaz sem imel namen predlagati, da bi ta zakon o bančništvu obravnavali in sprejemali še na tej seji, tretjo obravnavo, pa ste nekako hitro zaključili. Kajti kot predlagatelj imam pravico, da lahko predlagamo tudi predlog v skladu s 138. členom, da se tretja obravnava opravi na tej seji.
Kolega Tanko, zakon ima pet členov, čim je en amandma sprejet, je to več kot desetina, tako da to ne bo mogoče. Če pa bi jaz zdaj, bom rekel, šel prehitro, bi seveda to šlo, ampak dejansko tega ne morete predlagati, ker je bilo več kot desetina členov amandmiranih, ena petina. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda – Predlog zakona o spremembi Zakona o policiji. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembi Zakona o policiji je primeren za nadaljnjo obravnavo." Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, Zvonko Černač. Prosim.
Tisti, ki smo bili danes v dvorani ob obravnavi tega zakona, smo lahko slišali, da ni argumentov za zavrnitev. Da so argumenti za to, da se ta zakon spusti v zakonodajno proceduro, da se ga eventualno v tej nadaljnji zakonodajni proceduri z amandmaji na ustrezen način izpopolni in popravi. Na vsak način pa ni nobenih, ne formalnopravnih ne drugih, razlogov za zavrnitev te novele. Novela v bistvu ohranja obstoječe stanje organiziranosti. To je bilo v razpravi s strani predstavnika Ministrstva za notranje zadeve večkrat povedano, da praktično ni nobenih razlogov, ki bi pritrjevali ukinitvi treh od enajstih policijskih uprav. V razpravi smo se ponovno seznanili z mnenjem generalnega direktorja policije, ki ga je posredoval na 44. nujni seji Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, kjer je recimo razpravljal o tem, da bi bilo po nekaterih strokovnih ocenah v Sloveniji potrebno maksimalno pet policijskih uprav. Tukaj smo danes poslušali, da jih je potrebnih osem, se pravi, da samo ministrstvo ni razrešilo temeljne dileme glede organiziranosti policije na regionalni oziroma lokalni ravni. In to je eden od bistvenih pogojev za to, da je treba ta sklep podpreti in zakon spustiti v nadaljnjo zakonodajno proceduro. Da gre za popolnoma nesprejemljivo namero, govorim o ukinitvi ene izmed policijskih uprav, to je Slovenj Gradec, so prepričani tudi v slovenjgraškem mestnem odboru Zaresa, v katerem so prepričani, da odločitev ne temelji na strokovno utemeljenih razlogih, temveč je motivirana politično, s prejudiciranjem prihodnje pokrajinske ureditve. Tako razmišljajo v slovenjgraškem odboru Zares. Kar pomeni, spoštovane kolegice in kolegi, če ste verodostojni, boste ta sklep podprli in zakon spustili v nadaljnjo zakonodajno proceduro. Nobenega argumentiranega razloga ni bilo danes slišati, zakaj se predvideva ravno ukinitev teh treh od enajstih policijskih uprav. Jaz ne bi rad zapadel pod špekulacije, da se to počne iz političnih nagibov, ker v teh okoljih niso primerni župani. Ne bi rad zapadel pod špekulacije, da se to počne iz nepremičninskih nagibov, ker vemo, da policijska uprava Koper domuje v neustrezni stavbi, ki ni v lasti države oziroma policije, za razliko od postojnske policijske uprave, kjer je stavba v lasti države oziroma policije in je primerna, ker je bila pred kratkim obnovljena. Ne bi rad zapadel pod take skušnjave in ne pod to, ki je bila že omenjena, da se je želelo Agencijo za civilno letalstvo, ki nima nič z lokalnim okoljem, preseliti v Postojno v določenem trenutku, ker bodoči direktor prihaja iz tega okolja. Zaradi tega predlagam, da ta sklep podprete. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ga bomo podprli.
Hvala lepa. Glasujemo. Se opravičujem, obrazložitev v imenu poslanske skupine. Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti svoje glas? [[Ne želi.]] V svojem imenu? Alan Bukovnik, prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! V tem primeru smo bili, vsaj na Koroškem, še enkrat priča, po mojem mnenju, nepravilni razmejitvi med zakonodajno in izvršilno vejo oblasti, ko je izvršilna veja oblasti brez tega, da bi kdorkoli lahko sodeloval pri vzpostavljanju novega projekta Libra, določila, da je v Sloveniji dovolj osem policijskih uprav. Seveda smo na Koroškem takoj, ko smo iz medijev izvedeli, pravzaprav izvedeli s strani medijskega poročevalca, torej piarja Ministrstva za notranje zadeve, ostro odreagirali v bran ohranitvi policijske uprave v Slovenj Gradcu. Ravno zato sem prepričan, da bo še kar nekaj kolegic in kolegov, ki ne prihajajo ravno iz druge strani dvorane, iz katere prihaja predlog o noveli zakona, podprlo ta predlog novele, kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Veste, gre za delovna mesta, gre za dohodnino, ki bo ostala na Koroškem v primeru, da bo ta zakon sprejet. Na koncu koncev gre za Koroško.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 34. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 26. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.