Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 39. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Irena Grošelj Košnik, Iva Dimic, Suzana Lep Šimenko, Anja Bah Žibert, mag. Bojana Muršič od 14. ure dalje, Marija Bačič od 12. ure dalje, Andreja Potočnik, mag. Julijana Bizjak Mlakar od 11. ure dalje, Eva Irgl, Vesna Vervega do 14. ure, Vlasta Počkaj, dr. Simona Kustec Lipicer od 14.30 do 17. ure, Marijana Kotnik Poropat od 14. ure dalje, Urška Ban, dr. Jasna Murgel od 15. ure dalje, dr. Mirjam Bon Klanjšček, Roberto Battelli, Franc Breznik, Benedikt Kopmajer, Tomaž Gantar, Uroš Prikl, Matjaž Han, Ivan Škodnik, Danilo Anton Ranc, dr László Göncz,dr. Bojan Dobovšek, Jani Möderndorfer, Miha Kordiš, dr. Matej T. Vatovec, Franc Laj, Igor Zorčič, od 18. ure pa sem odstoten tudi sam. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU SREDSTEV ZA NEKATERE NUJNE PROGRAME REPUBLIKE SLOVENIJE V KULTURI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina osemindvajsetih poslank in poslancem, s prvopodpisanim dr. Draganom Matićem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina trinajstih poslank in poslancem, s prvopodpisanim dr. Draganom Matićem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja dr. Draganu Matiću.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ustvarjanje možnosti za skladen civilizacijski in kulturni razvoj Slovenije ter skrb za ohranjanje naravnega bogastva in kulturne dediščine so naše ustavne obveze. Tudi v koalicijskem sporazumu smo se zavezali, da bomo izvajali ukrepe za zagotavljanje nujne infrastrukture za delovanje inštitucij, pomembnih za kulturo in ohranjanje kulturne dediščine, ter da je zato treba prenoviti in finančno podpreti Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi oziroma tako imenovani kulturni evro. Vsi vemo, da je bilo področje kulture v zadnjem obdobju močno prikrajšano tako v finančnem kot organizacijskem smislu, posebej po koncu leta 2013, ko je prenehal veljati tretji zakon o kulturnem evru, naslednji pa leta 2014 zaradi varčevalne politike preteklih vlad ni bil sprejet. Kljub temu da naša vlada obrača trend financiranja navzgor, pa je bilo Ministrstvo za kulturo neuspešno pri dokončnem sprejetju tako imenovanega kulturnega evra, na podlagi katerega bi se med drugim zagotovilo dodatna namenska sredstva za sanacijo najbolj ogroženih in najpomembnejših enot kulturne dediščine in javne kulturne infrastrukture. Zato smo poslanci SMC s podporo Poslanske skupine SD in poslancema Desus odločili, da v parlamentarno proceduro vložimo Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi. Pri tem nas je vodil osrednji cilj, in sicer zagotoviti enakomeren razvoj na področju kulture. V SMC menimo, da morata biti ohranjanje in krepitev slovenske kulturne identitete ter dostopnost do kulturnih dobrin in kulturne dediščine opredeljena dolgoročno. Cilji zakona, ki izhajajo iz te usmeritve, so: zagotavljanje javnega interesa na področju posredovanja in varovanja kulturnih dobrin, ohranjanje in varovanje kulturne dediščine, zagotavljanje trajne hrambe digitalnih kulturnih vsebin, zagotavljanje nujne javne kulturne infrastrukture za delovanje javnih zavodov s področja kulture ter ohranjanje dosežene in izenačevanje stopnje razvojnih standardov prostorskih razmer ljubiteljske kulture po lokalnih skupnostih in mladinske kulturne dejavnosti. Na podlagi tega zakona bi Republika Slovenija v skladu z javno finančnimi zmožnostmi v državnih proračunih zagotovila dodatnih 122 milijonov 600 tisoč evrov, in sicer za obdobje od leta 2020 do leta 2026. Naložbe v kulturo in kulturno infrastrukturo imajo številne multiplikativne pozitivne učinke predvsem na gospodarstvo, na turizem oziroma kulturni turizem, ki je najhitreje rastoči sektor turistične industrije v Evropi. Svetovna turistična organizacija kulturnemu turizmu napoveduje največjo rast med vsemi oblikami turizma. Samo vpis na seznam Unesca pa pomeni 40-odstotno povečanje turističnega obiska. V luči vseh naštetih dejstev ter glede na okrevanje gospodarstva in boljšo javnofinančno situacijo je naša neposredna odgovornost, da poskrbimo za področje kulture, ki je bilo, kot rečeno, v zadnjem obdobju močno prikrajšano tako v finančnem kot siceršnjem smislu. Sprejetje tega zakona bo imelo pozitivne učinke na več ravneh, rešilo pa bo tudi več let trajajoč zastoj na področju ohranjanja kulture in zlasti kulturne dediščine, zato predlagam, da predlog zakona podprete.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za kulturo, ki opravlja tekoče posle, gospodu Antonu Peršaku.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovane poslanke in poslanci, predlagatelji tega zakona! Vlada v svojem mnenju ta predlog zakona podpira, pri tem sicer opozarja, da bo mogoče javnofinančna sredstva zagotavljati ob upoštevanju temeljnih načel javnofinančnega načrtovanja, predvsem načela srednjeročne uravnoteženosti proračunov države in načela previdnosti pri načrtovanju in ocenjevanju obsega prihodkov in izdatkov in ob pogoju, da bodo tovrstna vlaganja prepoznana kot prioriteta v državnem programu razvojnih politik, ki ga bo treba sprejeti v skladu z zakonom, ki ureja javne finance. Vlada, kot je bilo povedano že v obrazložitvi predloga zakona, se zaveda najprej dejstva, da v zadnji letih, predvsem po izteku prejšnjega podobnega zakona in po izteku prejšnje finančne perspektive vlaganj v javno kulturno infrastrukturo in v obnavljanje kulturne dediščine razen najbolj nujnih, neizogibnih vzdrževalnih del praktično ni bilo. Po več letih smo letos prvič spet izpeljali minimalen razpis za sofinanciranje nekaterih investicijskovzdrževalnih del na področju kulturne dediščine. Ampak res minimalen razpis, ki zagotavlja samo te najnujnejše intervencije, medtem ko reševanja takšnih težav, kot je recimo ljubljanska Drama, ki se praktično ruši, da nekateri gradovi, nekatere zgradbe s področja nepremične kulturne dediščine, kot veste, že na sejah Državnega zbora smo govorili o primerih Viltuša, o primerih Turjaka in podobnih gradov, tako rekoč iz dneva v dan propadajo in jim grozi, kot je včeraj bila tema na seji dveh odborov Državnega zbora, da se ustvarja videz, da pravzaprav tudi država kot lastnica pravzaprav čaka, da se bodo zgradbe porušile in da jih bo potem mogoče odstraniti. Po drugi strani pa se zakon dotika nekaterih naložb, ki so razvojne za področje kulture. Gre za področje digitalizacije, gre za področje knjižnic, bibliobusov, za področja odkupov nacionalno pomembnih kulturnih umetniških zbirk in drugih vrednot, kar je zadnje čase zelo aktualno. Mnoga podjetja zbirke, ki so jih zbrala v prejšnjih desetletjih, želijo na nek način dezinvestirati in jih ponujajo po sicer sprejemljivih cenah, ampak vendarle takih, da jih ministrstvo iz integralnega proračuna ne zmore. Zato je tudi z vidika ministrstva ta zakon nujen, je pravzaprav pogoj, da tisto kulturno dediščino, o kateri radi veliko govorimo, javno kulturno infrastrukturo, obstoječo, kaj šele da bi lahko razmišljali o gradnji česa novega na tem področju, da sploh o tem lahko razmišljamo in se zanašamo na to, kot je povedano tudi v mnenju Vlade, da bodo javnofinančni pogoji taki, da bo zakon mogoče realizirati. Rad bi povedal še to, ker je večkrat slišati očitke, da v preteklih primerih ti zakoni niso bili realizirani v neke omembe vredni meri, recimo, da so bili realizirani 30, 40-odstotno, da je ta zakon v tem primeru boljši, ker omogoča drugačen pristop. V prejšnjem so bila sredstva vnaprej rezervirana za določene projekte, ki potem v mnogih primerih niso bili uresničljivi, ker ni bilo pravice graditi ali česa podobnega. Zaradi tega potem ni prišlo do realizacije. Medtem ko ta zakon gradi na drugačnem principu, zlasti kar zadeva občinske investicije, se pravi na javnih razpisih, na katere se bodo lahko prijavili samo projekti, ki imajo pogoje za izvedbo. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci in gospod minister, lep pozdrav! Čeprav koalicija obstaja samo še na papirju, Poslanska skupina Desus svoje poslanstvo še naprej odgovorno opravlja. Naj spomnimo, da je predlog zakona o kulturnem evru že na začetku svojega mandata v usklajevanje poslala takratna ministrica za kulturo iz kvote Desusa mag. Julijana Bizjak Mlakar. Predlog je vseboval natančen predlog potrebnih sredstev za sanacijo najbolj ogroženih in vseh najkakovostnejših enot kulturne dediščine v lasti države in občin ter drugih pravnih in fizičnih oseb, vključno s potrebnimi sredstvi za njihovo sanacijo in ohranitev. Hkrati je vseboval pregled vseh najnujnejših investicij s področja kulture. Prav tako so bila predvidena sredstva za gradnjo infrastrukture za slovenski jezik v digitalnem okolju, predvidena so bila sredstva tudi za ohranjanje slovenske filmske, avdiovizualne in kinematografske dediščine, za digitalizacijo arhivskega in knjižnega gradiva, za trajno hrambo digitalnih vsebin ter za druge nujne programe v kulturi. Ministrica je opozarjala na manjkajoča evropska sredstva za področje kulturne dediščine, ker prejšnja vlada Republike Slovenije področja kulture ni pripravila za pridobitev evropskih sredstev v finančni perspektivi 2014–2020. Z navedbo, da bo imel zakon finančne posledice, je zakonu nasprotoval tudi tedanji minister za finance. To je bil razlog, da se je zakon zataknil v predalu stranke predlagatelja in Ministrstva za finance. V prvi polovici leta 2017 je nato Ministrstvo za kulturo pod vodstvom ministra Peršaka ponovno poskusilo uskladiti zakon s koalicijskimi partnerji, a se je ponovno ustavilo. Od kod torej sedaj zelena luč Vlade poslanskemu predlogu, ki je za več kot 27 milijonov evrov težji kot njegov zakonski predhodnik? Z osnutkom zakona takratne ministrice, ki je že v tretje podlaga današnjemu predlogu, so se ugotovile potrebe na področju kulture, ki bi vladni predlog 100-odstotno financiral le pri objektih, ki so v lasti države. Ali gre zgolj za preračunljiv poskus nabiranja političnih točk ali pa gre tudi za osebne zamere? Kdo torej nosi odgovornost, da zakon o kulturnem evru ni doživel realizacije? V Poslanski skupini Desus smo vedno imeli posluh za kulturo in se zavedali pomena kulturne dediščine in tako bomo ravnali tudi v prihodnje. Zavedamo se, da obstoj kulture ni stvar zgolj Odbora za kulturo, ampak predvsem Vlade, ki je odgovorna zagotavljati sredstva za ohranjanje in razvoj identitete naroda države Slovenije. V Poslanski skupini Desus bomo z zanimanjem prisluhnili argumentom tekom same razprave in na koncu glasovali po lastni presoji. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Lepa hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni, kolegice in kolegi! Danes je pred nami zakon, ki je v svoji predhodni različici preživel 14 let. Bil je skupna zaveza več kot dveh tretjin poslank in poslancev z namenom izboljšati infrastrukturni in programski položaj slovenske kulture. Nastal je na Ministrstvu za kulturo, v zakonodajni postopek pa ga je tedaj vložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim Samom Bevkom. Od leta 1999 do leta 2013 je bilo na podlagi tako imenovanega zakona o kulturnem evru za pet programskih sklopov na področju kulturne dediščine investicij v javne zavode, za knjižničarstvo, ljubiteljsko kulturo in kulturniške mreže v državnih proračunih za slovensko kulturo dodatno zagotovljenih 95 milijonov evrov. Znesek predstavlja več kot polovico sredstev, ki jih kulturi danes namenja državni proračun. Ker je zgodovinski spomin relativno kratek, naj ponovim, da so bile v obdobju veljavnosti zakona o kulturnem tolarju oziroma kulturnem evru večje investicije v Narodno galerijo, prizidek ljubljanske Opere, Moderno galerijo, Slovenski etnografski muzej, Restavratorski center, obnovo stare dvorane SNG Maribor, Lutkovno gledališče Maribor, Pokrajinsko in študijsko knjižnico Murska Sobota, Zgodovinski arhiv Celje, Filmski studio Viba film, prenovo Slovenske filharmonije, izgradnjo knjižnic v Velenju in Kranju ter na Ravnah in Muzej slovenskih filmskih igralcev v Divači. Sledijo uspešni projekti, kot so grad Jable pri Mengšu, Delavska kasarna na Jesenicah, cerkev v Olimju, cerkev Sv. Duha v Črnomlju, Ptujski grad, graščina Strmol, grad Turjak, Tonovcov grad, mestno jedro Piran in cerkev Sv. Jurija, Dominikanski samostan na Ptuju, Ptujska gora, sinagoga v Mariboru, trško jedro v Kropi, Štanjel, gradovi v Podsredi, Metliki in Ormožu, Baza 20 v Kočevskem Rogu, spomenik v Dražgošah, Bolnišnica Franja, spominske hiše Trubarja, Gregorčiča in Prežiha. Z vidika pomena za slovenski kulturni prostor in širše smo se v Poslanski skupini Socialnih demokratov v prejšnjem mandatu zavzeli za podaljšanje veljavnosti programa, s katerim bi področju kulture v petih letih namenili nekaj več kot 56 milijonov evrov. Žal, predlog ni naletel na razumevanje tedaj največje poslanske skupine, posluha pa ni pokazala niti opozicija. S tem je v obsegu sredstev, namenjenih za potrebe kulture, nastala vrzel, vrzel, ki se danes odraža tudi v tem, da kultura javnofinančno okrevanje občuti v bistveno omejenem delu, kot bi ga, če bi zakon dejansko zaživel. V tem mandatu je kazalo, da bo zakon vendarle sprejet, saj je bil predlog že od prve polovice mandata na mizi Ministrstva za kulturo, žal je tam nekje zaradi negativnega stališča skrbnikov javnofinančne blagajne tudi obstal. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo se zato pridružili poslanski iniciativi. Menimo namreč, da lahko z njim dosežemo pomemben napredek ne le v obnovi zgradb, ampak zlasti v izboljšanju pogojev za kulturno udejstvovanje prebivalk in prebivalcev. Zakon v primerjavi s predhodnim sledi tudi tehnološkemu napredku področja, zlasti s poudarkom pomena informatizacije in digitalizacije jezika, dediščine, arhivov, glasbe in književnega gradiva. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo v nadaljnji obravnavi predlagali, da se javnim zavodom sredstva iz naslova kulturnega evra namenijo tudi za nakup opreme, ne le ureditve osnovnih prostorskih pogojev. Brez možnosti posodobitve zastarele in pomanjkljive opreme glavnega cilja zakona, to je ohranjanje in krepitev slovenske kulturne identitete ter dostopnosti do kulturnih dobrin in kulturne dediščine, po naši presoji ne bo mogoče doseči. Spoštovane in spoštovani! Kot predstavniško telo smo dolžni ustvariti pogoje za skladen civilizacijski in kulturni razvoj Slovenije. Dolžni smo tudi skrbeti za ohranjanje naravnega bogastva in kulturne dediščine, zato bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi tudi podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Levice, zanjo dr. Franc Trček.
Lep pozdrav vsem skupaj, še zlasti mladim obiskovalcem v odhajanju, ki upam, da bodo bolj kulturni kot ta sklic državnega zbora. Iz prvega stališča smo slišali, da smo na sedmini, v Beli krajini bi rekli na karmini. Iz drugega stališča, če bi mu zdaj sledil, bi začel navajati, kaj smo v kulturi ustvarili ljudje, ki tvorimo Levico, v večini primerov brez državnih penez. Pa bi lahko začel z Violeto pa s kakšnim dokumentarcem od kolega Mateja, pa še jaz sem kakšno knjigo napisal itn. Ampak za razliko od predhodnikov sledi stališče. Začenjam. V Levici bomo zakon v prvem branju podprli. Kultura je od leta 2009 izgubila več kot 50 milijonov, dodatna sredstva so nujna, sicer bomo še več kulturnih delavk in delavcev potisnili v revščino, izgubili bomo pomembno dediščino, kultura pa bo vse manj dostopna, kar bo vplivalo na kulturno in duhovno raven vseh prebivalcev in prebivalk Slovenije. Seveda pa se postavljata pomembni vprašanji. Prvo, ali bo sploh prišlo v tem mandatu do glasovanja o tem predlogu zakona in, drugič, kakšna bo dejanska realizacija sredstev iz tega zakona. Vlada namreč poudarja, da bodo zagotovljena zgolj ob, sledi citat, »načela srednjeročne uravnoteženosti proračunov države ter načela previdnosti pri načrtovanju in ocenjevanju obsega prihodkov in izdatkov in ob pogoju, da bodo tovrstna vlaganja prepoznana kot prioritetna v državnem programu razvojnih politik.« Konec citata. Če to prevedem in rečem po domače v ljudskem jeziku, denarja za kulturo bo, če bo financminister odprl mošnjiček, pa še to ne v celoti, saj nas fiskalno pravilo sili v stalno zategovanje pasu. V Levici smo v tem mandatu na področju kulture opozarjali na tri ključne probleme. Prvič, slab socialni položaj samozaposlenih v kulturi, drugič, hiranje nevladne podprte kulture, tretjič, neustrezno varstvo nepremičnine kulturne dediščine. Vsem tem problemom je skupno pomanjkanje proračunskih sredstev za kulturo. Pri vsakem sprejemanju proračuna ali rebalansa proračuna smo predlagali tudi povečanje sredstev za kulturo na najbolj kritičnih postavkah, a noben naš amandma ne na tem področju ne na kakšnem drugem ni bil sprejet. Dejansko se s področjem kulture razen nekaterih izjem v tem mandatu ukvarja samo Levica. Takšna je pač objektivna ocena stanja. Koalicija je ministrstvo dodelila Desusu, ki nima ravno jasnih stališč do ureditve kulturne sfere, saj nikoli jih od poslank in poslancev Deususa v DZ nismo kaj veliko slišali. Tako ministrica Bizjak Mlakar kot minister Peršak sta bila pri svojem delu neuspešna. Vsa odgovornost seveda ni njuna. Ministrstvo so seveda tudi številni uradniki in drugi zaposleni. Ampak če lahko potegnemo črto, je treba reči, Ministrstvo za kulturo je šibko, slabo operativno in premočno prepleteno z raznimi interesnimi skupinami ter posamezniki. Področje kulture se poleg pomanjkanja sredstev sooča z neenakomernim razvojem ter premajhno dostopnostjo in vključenostjo širše populacije. Zaostrovanje neoliberalne politike je potisnilo premnoge kulturne delavce v prekarna delovna razmerja, kar jim onemogoča dostojno življenje in kvaliteto dela. Več kot polovica samozaposlenih v kulturi ne dosega minimalne plače, tretjina pa jih živi pod pragom hude revščine. Bom ponovil. Več kot polovica samozaposlenih v kulturi ne dosega minimalne plače, tretjina pa jih živi pod pragom hude revščine. V zadnjih letih tudi javni zavodi niso ustrezno sofinancirani s strani ustanoviteljev, ki pogosto ne zagotavljajo niti nujno potrebnega kritja stroškov plač in splošnih stroškov, programska sredstva pa kljub visoki gospodarski rasti ostajajo pod predkrizno ravnijo. Zategovanje pasu v kulturi se seveda mora nehati. To pomeni vsaj povrnitev sredstev za kulturo na 2,2 % proračuna, kot je bilo to v letu 2009. Med države, ki so celo v časi krize vseskozi dvigale kulturne proračune, sodijo Finska, Danska, Švedska, Malta, Belgija, Avstrija, ker se zavedajo, da je kultura pogoj kakovostnega bivanja, da dvigujejo vse ostale sfere družbe in da tudi iz striktno ekonomskega vidika ni strošek, ampak ima pozitivne multiplikativne gospodarske učinke. Brez kulture ni na primer možno misliti razvoja kvalitetne turistične ponudbe, o katerem se je bajalo med tem našim sklicem. Kulturna politika se mora zavzemati za potrebe vsega prebivalstva in si prizadevati za čim večjo vključenost pri njenem soustvarjanju. Omogočen mora biti enakomerni razvoj ljubiteljske in profesionalne kulture, tako institucionalne kot neodvisne. Za njen razvoj, dostopnost in kvaliteto morajo biti zagotovljeni primerni pogoji na nacionalni in regionalnih ravneh. Kultura in umetnost ne smeta biti podvrženi ne partikularnim interesom vsakokratne lokalne oziroma državne politike, ne prepuščeni trgu. Zato se v Levici zavzemamo za stabilno javno financiranje in nasprotujemo privatizaciji ter komercializaciji kulture. Ohraniti želimo raznolikost kulturnih producentov in ustvariti normalne pogoje dela kulturnim delavcem in delavkam, ki bodo za svoje delo prejeli pošteno plačo in imeli tudi zagotovljeno socialno varnost. Kot sem že rekel uvodoma, Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi bomo v Levici v prvem branju podprli. Ker imam čas, še dva komentarja ob stališču s tega mesta. Pred kratkim je bil intervju z gospo Koležnik, ki je rekla, da civilizacija brez umetnosti je barbarska. Mi smo v tem smislu dokaj barbarska civilizacija. Mi se v zgodovini te države pogovarjamo radi o infrastrukturi. Vsak se hvali, kakšno infrastrukturo je naredil, recimo predhodno stališče SD. Pozablja se pa na dve zadevi: infrastruktura stane in infrastrukturo moraš napolniti z vsebinami. Na to dosedanja »ablast« ni bila dovolj umna. Iz nekih stališč, ki jih poslušamo, koalicija obstaja samo na papirju. To, kar zdaj počnete in ta izgovarjanja, ki se jih greste, ni otroško, to je infantilno. In mi tovrstnih infaltilnih kultur v Sloveniji ne potrebujemo več. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Anita Koleša.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Drage kolegice, spoštovani kolegi, cenjeni minister, lep pozdrav! Kultura je investicijsko strašno podhranjena. Zakon, ki ga imamo danes v obravnavi, je oprijemljiv obet za njene boljše čase. Zakon o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi v slovenskem prostoru ni novost, saj je veljal sprva kot zakon o kulturnem tolarju že med leti 1998 in 2013. V celotnem obdobju veljavnosti zakona je bila kultura bogatejša za skoraj 95 milijonov evrov, sredstva pa so bila porabljena za številne nujne in uspešno končane projekte. Kateri projekti so bili, smo slišali v stališču SD, ne bi jih ponavljala. Ampak ali si zamišljate, kako bi bila videti kulturna podoba Slovenije brez teh vlaganj, in če dodamo še evropska sredstva, ki so v preteklih perspektivah dodobra pomagala obnavljati našo kulturno dediščino, kulturne domove, knjižnice, galerije, muzeje, prostore mladinskih centrov in opremljala kulturna društva, nevladne organizacije s področja kulture in še marsikaj? Brez navedenih finančnih injekcij bi bila ta podoba zares klavrna in žalostna. In takšna bo postala zdaj zdaj, če nekaj temeljito ne spremenimo. Od leta 2009 namreč beležimo izjemno velik upad investicijskih in razvojnih vlaganj na tem področju. S predlaganim zakonom pa želimo zagotoviti najprej gašenje najnujnejših požarov, potem pa v prihodnje enakomeren razvoj, s čimer bi zagotovili širšo dostopnost do kulturnih dobrin z izvedbo programov v kulturi, za katere je pač nujno treba zagotoviti dodatna finančna sredstva. Ne moremo jih izvajati v razpadajočih gradovih in kulturnih domovih brez ustrezne tehnične, informacijske in digitalne opreme ter brez muzejskih in galerijskih eksponatov. Da o pogojih dela ljudi, ki bodo to počeli, sploh ne govorim. Pred nami je digitalna doba, muzeji so interaktivni, ljudje imajo drugačne zahteve in želje, svet se spreminja in mi se z njim. Tako pridemo do osrednjih ciljev tega predloga zakona o kulturnem evru: ohranjanje in krepitev slovenske kulturne identitete ter dolgoročne opredelitve dostopnosti do kakovostnih sodobnih kulturnih vsebin, ohranitev kulturne dediščine mejnikov slovenskega nacionalnega prostora in njihovo umestitev v kulturno ponudbo. Glede na okrevanje gospodarstva ter boljšo javnofinančno situacijo, je naša nesporna odgovornost, da poskrbimo za področje kulture, ki je bilo, kot rečeno, v zadnjem obdobju močno prikrajšano tako v finančnem, posledično pa tudi v organizacijskem smislu. In če smo pri gospodarstvu, ki nam omogoča boljše javnofinančno stanje, dodajmo že dolgo znano dejstvo: kultura je neizmerni gospodarski potencial. Naložbe v kulturo in kulturno infrastrukturo imajo merljive multiplikativne pozitivne učinke in kulturni turizem je v naši lepi, zeleni in kulturno raznoliki državi velika in še zelo neizkoriščena priložnost. Če bomo skladno s tem zakonom v obdobju od leta 2020 do leta 2026 v državnih proračunih zagotovili dodatnih 122 milijonov 600 tisoč evrov, smo možnosti, da te priložnosti izkoristimo, zelo zelo izboljšali. Ustvarjanje pogojev za skladen, civilizacijski in kulturni razvoj Slovenije ter skrb za ohranjanje naravnega bogastva in kulturne dediščine so naše ustavne obveze. Prav tako je to ena od naših koalicijskih zavez. Ker je za uresničitev teh pogojev nujno sprejeti tudi predlog zakona, ki je danes pred nami, ga bomo v Stranki modernega centra z veseljem podrli.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Lep pozdrav, kolegi poslanci, minister! S predlaganim zakonom, ki ga obravnavamo, naj bi se torej zagotovila dodatna namenska sredstva Republike Slovenije za nekatere nujne programe v kulturi. Sredstva naj bi bila tako namenjena za sanacijo najbolj ogroženih in pa najpomembnejših enot kulturne dediščine, za ureditev osnovnih prostorskih pogojev za nekatere osrednje javne zavode s področja kulture, podporo razvoju sodobnih knjižničnih storitev v potujočih knjižnicah, ohranjanje in obnovo slovenske filmske, glasbene, baletne in pa plesne dediščine ter trajno hrambo digitalnih kulturnih vsebin, gradnjo infrastrukture za slovenski jezik v digitalnem okolju, za ohranjanje dosežene in izenačevanje stopnje razvojnih standardov prostorskih pogojev ter opreme ljubiteljske kulture po lokalnih skupnostih, kar je zelo pomembno, in pa za odkupe predmetov kulturne dediščine in sodobne umetnosti. Za financiranje programov naj bi se na posebni postavki ministrstva, pristojnega za kulturo, v obdobju 2020–2026 zagotovila dodatna sredstva v skupni višini 122,6 milijonov evrov v skladu z javnofinančnimi zmožnostmi. Pa se malo spomnimo kako je bil do sedaj izvajan zakon o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi. Določbe zakona se niso nikoli v celoti uresničevale, saj občine praviloma niso mogle zagotoviti svoje finančne obveznosti, se pravi soudeležbe pri izvedbi svojih projektov. Kljub temu pa učinki zakona vendarle le niso zanemarljivi. V državi se je zgodila cela vrsta kulturne infrastrukture, hkrati pa je bil narejen tudi nabor predlogov, za katere je veljalo prepričanje, da jih je treba uresničiti. Novi zakon bo Vlado na vseh ravneh v večji meri tudi zavezoval, da ponujeno možnost uporabi in da pride do uresničitve projektov prej, kot bi sicer prišlo, še posebej če se pri tem aktivirajo tudi evropska sredstva. Sicer pa je treba začeti z novim investicijskim ciklom, ki je bil po letu 2008 v veliki meri prekinjen, saj so investicije v dobršni meri tudi zamrle. V Slovenski demokratski stranki menimo, da bi bilo trebapripraviti dolgoročnejši investicijski načrt, ki bo realno ocenjen in potem tudi uresničen. Predlagani zakona sicer prinaša pozitivne rešitve, odprtih pa je več vprašanj in dilem, predvsem bodejo v oči številke, saj so prenizke predvsem na področju lokalnih skupnosti. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zakonu ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Najprej ima besedo predstavnik predlagatelja dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Najprej bi se odzval na tisto, kar je bilo slišati iz predstavitev mnenj poslanskih skupin, potem pa bom poskušal strniti tudi nekaj vsebinskih točk, ki se navezujejo na zakon sam. Glede na navajanje predstavnice Poslanske skupine Desusa o morebitnih motivih,ali pa o nekih političnih točkah, ki naj bi jih imela naša poslanska skupina v zvezi s tem zakonom, je to treba takoj na začetku odločno zavrniti. Za kaj gre? Ta zakon je bil predviden v koalicijskem sporazumu in treba je poudariti, da vedno do zdaj so bili njegovi predhodniki v obliki poslanskih zakonov. V tem mandatu si je Ministrstvo za kulturo zadalo nalogo, da to izpelje kot vladni zakon, kar neizogibno trči v medresorsko usklajevanje in se tam sreča z Ministrstvom za finance, ki pa je bilo vedno, in to je treba biti pošten, do kulture dokaj mačehovsko. In to tako v tem mandatu kot v predhodnih mandatih. Glede tega smo si lahko povsem iskreni in smo si na jasnem, da ni imelo razumevanja. Pa niti ne toliko če govorimo samo o tovrstnih interventnih zakonih, ampak o sistemskih zakonih. Na primer uvajanje posebnega sklada za obnovo kulturne dediščine ali pa spomeniške rente, kjer bi po načelu, da vsak, ki živi od kulturnega turizma, ki živi od kulturnega spomenika, vsak gostinec, hotelir, vsak prevoznik bi dal vsaj delež svojega profita v obnovo tega kulturnega spomenika. To načelo se pri nas nikakor ne more uveljaviti. Čeprav je v soseščini zelo dobro uveljavljeno, na Hrvaškem, po Evropi, Franciji, vsepovsod, pri nas imamo to večno mantro, da je to integralni proračun, da se to ne da. In to poslušamo v celi vrsti mandatov do zdaj že 20 let. Zaradi tega ne gre toliko obsojati Ministrstvo za kulturo, da ob koncu tega mandata ni uspelo pač preko vladne procedure spraviti ta zakon, ampak se pa poslužujemo tega podobnega mehanizma kot naši predhodniki, in to vlagamo kot poslanski zakon, kar je legitimno in verjamem, da vse poslanske skupine koalicije smo si glede tega složne in verjamem, da tudi v opoziciji, vsaj kot slišim, ne bo nasprotovanja. Verjamem pa, da marsikateri poslanec, ki ima smisel za kulturno dediščino in je pravi domoljub, da bo ta zakon podprl. Ne glede na vse naš narod temelji na kulturi, kulturni dediščini in jeziku, in ravno ta zakon omogoča, da se bo narodna identiteta Slovencev, ki pač temelji na kulturi, še naprej ohranjala. Glede samega zakona, ko je bilo rečeno s strani kolegice iz Poslanske skupine Desus, da je to že bilo vse prej za časa gospe Julijane Bizjak Mlakar, bi vendarle bilo treba opozoriti na nekaj razlik, na katere smo že takrat opozarjali. Treba je še enkrat povsem jasno povedati, da mi v poslanski skupini nismo temu zakonu nasprotovali, opozarjali pa smo na določene pomanjkljivosti oziroma določene zagate. Ta zakon pa do konca pravzaprav niti k nam ni prišel v koalicijsko usklajevanje, ker se je zataknil že v medresorskem. Kaj je bil problem pri tem zakonu? Problem je bil ta, ki ga je nakazal tudi minister Peršak. V tem osnutku tega zakona je bil predviden konkreten seznam kulturnih spomenikov oziroma objektov kulturne dediščine, v katere so bo vlagalo. Tu smo spet pri tej stari zagati, na katero je minister opozoril, in to je, da so bila sredstva že vnaprej vezana na obnovo nekega objekta kulturne dediščine in potem v velikih primerih niso bila realizirana iz raznoraznih razlogov. V primerjavi s takratnim zakonom je ta zakon, ki ga imamo danes, boljši, ker ne predvideva posebnega seznama, ampak da se bo na podlagi točno določenih kriterijev ocenjevalo, kateri projekt ima realne možnosti, da bo tudi uspešno zaključen. Ti kriteriji so, kot rečeno, dokončanje začetega projekta, popolna projektna dokumentacija, potem delež sofinanciranja, potem ogroženost spomenika, to mora biti že v startu predpogoj, in znana namembnost, kaj na koncu bo, ko se bo to obnovilo. Mi imamo na žalost precej takih primerov, ko imamo obnovljen kulturni spomenik, ki pa je prazen, brez funkcije in na žalost propada. To je najbolj bistveno. Za vsako investicijo, ki jo sprožimo bodisi z integralnimi bodisi z evropskimi sredstvi, moramo vedeti že takrat, ko gremo v njo, kaj bomo na koncu imeli, ali bo to objekt, ki bo v uporabi, ki bo na nek način lahko tudi z določenim deležem prihodkov vsaj deloma sam sebe vzdrževal, vsaj tekoče stroške, če ne že investicijske. Na žalost tega v predlogu ministrice Julijane Bizjak Mlakar ni bilo videti, da gre v to smer in v to logiko. Na to smo tudi opozarjali. Na primer, konkretno, na tem seznamu je bil takrat tudi studio Viba film v Piranu, ki pa ga je država že lep čas prodajala. Prav tako so bili na tem seznamu tudi gradovi, ki jih je samo nekaj let prej država ponujala v dolgoročen najem oziroma v prodajo, Dornava, Brežice, grad Gradac, Negova. Videti je, da država takrat in tudi danes na žalost nima neke strategije upravljanja s kulturnimi spomeniki v njeni lasti. Ko pride en minister, se odloči, da bo nekaj ponujal v prodajo ali v dolgoročni najem. Ko pride spet nekdo drug, ki ima neke druge poglede na tovrstno problematiko, bi pa vse vlagal neselektivno, razpršeno, brez neke jasne vizije, kaj se dejansko želi s tem narediti. Država bi morala dejansko imeti strategijo, kaj od kulturnih spomenikov bo sama obnavljala, kaj je tista nulta vrednost, ki jo mora na vsak način država zadržati v svojem upravljanju, v lasti in mora brezpogojno v to vlagati, kje bo iskala neke strateške partnerje in katere zadeve misli enostavno prodati. Kulturni spomeniki, če so v lasti nekoga, ki je odgovoren, ki zna z njimi upravljati na ta način, da bodo kulturni spomeniki sami po sebi nekaj imeli in da bo tudi lokalna skupnost imela nekaj od tega, mislim, da je to ena od možnosti, ki na žalost do sedaj še ni doživela nekega resnega epiloga oziroma bi na tem področju veljalo razmisliti kako naprej. Propadanje se lahko dokončno ustavi le, če je objekt v funkciji in ima upravitelja, ki izvaja nek program, ki prinaša tudi dovolj prihodkov. Kot sem rekel, vsega tega iz vseh teh seznamov ni bilo videti, današnji zakon pa uvaja neke druge kriterije in je zato za našo poslansko skupino tudi bolj sprejemljiv. Da je situacija na področju kulturne dediščine zaskrbljujoča, je več kot jasno. Od leta 2002 do danes je izgubljenih 830 enot kulturne dediščine. Da bi zaustavili ta trend izginjanja in propada dediščin, se moramo osredotočiti na celostne in kompleksne ukrepe ohranjanja najpomembnejše in najbolj ogrožene kulturne dediščine, pri čemer moramo imeti v mislih tudi še ta širši vidik, o katerem sem govoril. To je prvi sklop, ki govori o kulturni dediščini.Drugi sklop, je zelo pomemben, je ureditev osnovnih prostorskih pogojev za nekatere osrednje javne zavode s področja kulture. Javna kulturna infrastruktura, ki jo imajo v upravljanju v javnih zavodih s področja kulture, je v zelo slabem stanju. V preteklih letih krize se je država osredotočala samo na to, da je zagotavljala sredstva za plače in za program. Ampak to že bistveno manj kot za plače. Za investicijsko vzdrževanje pa praktično popolnoma nič. Vsak tudi povprečen državljan razume, da če ne vlagaš v vzdrževanje svoje lastne hiše vrsto let, potem te slej kot prej doleti neka zelo temeljita in zelo draga investicija. Zanemarjenje kulturne infrastrukture je nekaj, kar nas bo še v prihodnosti pod črto zelo drago stalo. Delovne razmere v prostorih, v katerih delajo javni zavodi, so neustrezne, v nekaterih primerih tudi ogrožajo izvajanje dejavnosti. Prostori so vlažni, higiensko in varnostno neprimerni, stene razpokane, oprema je zastarana, dotrajana, delno uničena itd. O Drami ne bi govoril, verjetno bo kolega Tabaković kaj več govoril na to temo. Raje bom govoril o arhivih. Arhivi so specifičen problem. To vem iz prve roke, ker sem celo vrsto let bil zaposlen v arhivih. Ne samo, da gre za kulturno infrastrukturo. To je kulturna infrastruktura, ki je v funkciji, da varuje kulturni spomenik, kar arhivsko gradivo je. To je DNK zapisa naroda. Tu imamo grozovit zaostanek, kar se tiče te kulturne infrastrukture. Mi imamo 78 kilometrov, tekočih kilometrov arhivskega gradiva v arhivih, čez 40 kilometrov ga imamo pa na terenu, v nemogočih pogojih, velikokrat še pri ustvarjalcih arhivskega gradiva neprevzetega, kjer je ogroženo in je na tem, da bo izginilo oziroma da bo propadlo. Zanemarjanje arhivskih depojev je nekaj, kar je najbolj nezaslišana stvar, ki se dogaja v naši državi. Jaz sem imel priložnost obiskati mnogo držav, ki so bile včasih v tako imenovanem socialističnem lagerju. Na primer na Češkem so imeli čez 50 arhivskih novogradenj od časa socializma do sedaj, mi nismo od takrat do sedaj spravili niti ene arhivske novogradnje. Niti ene. Arhiv Republike Slovenije se nahaja v baročni palači. Kako je s statiko, kako je z mikroklimatskimi razmerami, kako je s pogoji za delo, ne bom razlagal. Drugi največji regionalni arhiv Zgodovinski arhiv Ljubljana se nahaja na magistratu. Prav tako stavba, ki izvira iz srednjega veka, kjer ni vprašanje ob vseh tonah gradiva, kdaj se bo podrlo, ampak vprašanje je samo, kdaj bo prišel zadosti močan potres. To so pač te realnosti, s katerimi se soočamo, ko govorimo o kulturni infrastrukturi. Če omenjamo muzeje, mi smo edina država, kjer Prirodoslovni muzej nima lastne zgradbe. Se drenja skupaj z Narodnim muzejem. Kolegice in kolegi, če malo pomislimo, vse to, o čemer govorim je nacionalna sramota. Tu, če ne bomo nekaj resnega naredili, kar se tiče izvenproračunskih virov, sistemskih virov, ker očitno integralni proračun je premalo, če ne bomo razmišljali tudi o zvišanju integralnega proračuna, da bo prišel vsaj na tisto kolikor toliko vzdržno raven, ki je bila dosežena leta 2009, ko je bilo 200 milijonov na voljo za kulturo, potem lahko z vso odgovornostjo ugotovimo, da za slovensko bit oziroma kulturi in jeziku se slabo piše. Za kaj se bo ta kulturni evro uporabljal? Za podporo razvoja sodobnih knjižničnih storitev, potujočih knjižicah, ne rabim razlagati. Potrebnih je 6 bibliobusov, da bodo tudi prebivalci z bolj odročnih krajev bili deležni knjižničnih storitev. Potem ohranjanje odnosa slovenske filmske, glasbene, baletne in plesne dediščine ter trajna hramba digitalnih kulturnih vsebin. Govorimo o digitalizaciji filmskega gradiva in je treba izpostaviti, da z evropskim denarjem tega ne moremo financirati, ampak je mišljeno, da to morajo biti integralna nacionalna sredstva. In na tem področju zelo zaostajamo. Vemo, da je filmski trak zelo neobstojno gradivo, da bo v neprimernih pogojih, ki so v depojih, propadel, in ga je treba digitalizirati, da bo lahko zavarovan in tudi dostopen javnosti. Treba je opozoriti tudi na bogato glasbeno in plesno dediščino, ki je trenutno razpršena po različnih inštitucijah in bi bilo smiselno to povezati vsaj v virtualno zbirko, ki bi pomenila eno enotno informacijsko okno, da bi bilo tu dostopno za raziskovanje in tudi za vso ostalo javnost. Potem digitalizacija arhivskega gradiva, brez katere ne bo možno izvajati direktive o ponovni uporabi informacij javnega sektorja, ki vključuje v režim ponovne uporabe podatkov tudi institucij kulturne dediščine, to se pravi knjižnice in arhivov. Tako da to je več kot utemeljeno. Potem je neka zelo pomembna zadeva, na katero večkrat opozarjam in se mi zdi, da je tudi večkrat preslišana. To je gradnja infrastrukture za slovenski jezik v digitalnem okolju. Po podatkih evropskega centra odličnosti za jezikovne vire zaostajamo pri razvoju jezikovnih virov in tehnologij. Če ne bomo vlagali vanje, bo delež slovenščine v digitalnem okolju upadel. Kaj to pomeni tako za gospodarstvo kot tudi za razvoj slovenskega jezika, mislim, da ni treba pretirano izpostavljati. Treba je namreč razvijati in dograjevati orodja za govorno komunikacijo z računalniki in spletom, sintezo govora, razpoznovalnik govora, orodja za avtomatizirano iskanje informacij na spletu, pospešeno razvijati tehnologije računalniškega procesiranja, interpretacij besedil ter orodja za sporazumevanje oseb s posebnimi potrebami. Brez tega v svetu slovenščina nima možnosti za preživetje oziroma bo postala muzejski jezik. Če se bomo v prihodnosti morali pogovarjati z gospodinjskimi aparati in z avtomobili v angleščini, ne pa v slovenščini, potem bodo nove generacije počasi izgubljale občutek za to, da je slovenščina sodoben jezik, v katerem lahko v prihodnost usmerjen intelektualec sploh komunicira, ker posameznih izrazov v slovenščini ne bo, in bo v prihodnosti, kot sem rekel, to postal neke vrste jezik, ki bo neka kurioziteta oziroma muzejska posebnost. Šesti cilj je ohranjanje dosežene in izenačevanje stopnje razvojnih standardov prostorskih razmer, opreme ljubiteljske kulture po lokalnih skupnostih ter mladinske kulturne dejavnosti. Prav tako tu ne gre izgubljati posebej besed. Mi se zavzemamo za to, da je kultura čim bolj dostopna v vseh predelih države in vemo, situacija je podobna kot prej, ko sem opisoval, kakšne so razmere glede kulturne infrastrukture. Isto velja za regionalne kulturne centre, mladinske kulturne centre, kulturna društva in njihove dvorane, ki so že vrsto let zanemarjene. In še sedmi sklop, odkupi predmetov kulturne dediščine in sodobne umetnosti. Mi vemo, da že ne vrsto let, ampak mislim, da se ta čas lahko meri v desetletjih, da so sredstva za odkupe za muzeje in galerije, to se pravi za muzejske predmete, ki naj bi prišli v muzejske zbirke, tako majhna, da enostavno ni možno vsem galerijam in muzejem zagotavljati te pomembne funkcije. Na trgu je veliko umetnin po zelo dostopnih cenah, zato bi z dodatnimi sredstvi za ta namen lahko odkupili nacionalno pomembne projekte za dopolnjevanje in bogatenje muzejskih zbirk. Aktualni predmeti, ki se prodajajo, se pojavljajo na dražbah ali pa so v zasebni lasti in so namenjeni za prodajo na mednarodnem trgu. Če nima muzej ali galerija dovolj sredstev na razpolago, je pa potem ta predmet, to je slika ali kakšna druga umetnina lahko nepovratno izgubljena za slovenske nacionalne zbirke. Tu se prav tako že vrsto let pač dogaja neka nacionalna škoda, ki se je še veliko premalo zavedamo. Spoštovane kolegice in kolegi! Mislim, da je zakon treba sprejeti. Razlogov za to je več kot dovolj. 122 milijonov 600 tisoč v sedmih letih ni nek poseben denar, to si upam trditi, ne glede na vse možne interpretacije, ki jih je bilo slišati celo v medijih, češ, kaj zdaj pred koncem mandata poslanci obremenjujejo davkoplačevalce. Če to ni neka utemeljena naložba za prihodnost, potem sploh ne vem, katera druga bi bila lahko bolj utemeljena. Toliko zaenkrat. Hvala.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Pripravita naj se gospa Marjana Kotnik Poropat in gospa Janja Sluga.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Ko poslušam predlagatelja gospoda Matića, se mi zdi, kot da je pozabil, da štiri leta sedi v tej vladi, da je vodil Odbor za kulturo, da ima predsednika vlade, da je imel finančno ministrico, da ima predsednika parlamenta, torej vse inštrumente, da bi zakon oziroma večja finančna sredstva za kulturo bila že zdavnaj sprejeta. Za zadnja dva proračuna sem sama osebno vložila dva amandmaja, vsakič po 10 milijonov letno za obnovo kulturne dediščine. Oba sta bila hitro zavrnjena. Zato vidim, da poleg tega da se povečujejo razpoke v objektih naše kulturne dediščine, so prav na tem zakonu vidne povečane razpoke med koalicijskimi partnerji. Jaz ne bom zagovarjala gospoda ministra za kulturo, ampak prepričana sem, da če bi SMC in ministrica za finance dala denar, da bi minister za kulturo z veseljem več denarja namenil za obnovo različnih spomenikov. Zato me zanima, gospod minister, ali niste želeli tega seznama umakniti z vašega zakona, ali ga niste želeli modificirati, ali niste želeli sprejeti morebitnih amandmajev, da je vaš zakon tako rekoč propadel, ki ga je že pripravila vaša predhodnica. Ali niste bili kooperativni? Jaz zdaj ta zakon razumem kot volilno kampanjo za gospoda Matića, ki je enostavno pozabil, da skoraj štiri leta sedi v vladi, ki ni želela povečati sredstev za kulturo. V Novi Sloveniji bomo ne glede na to zakon podprli, čeprav dvomimo v to, da je ravno najbolje pripravljen. Zakaj? Zato ker podpiramo obnovo kulturne dediščine, podpiramo kulturo, ker se dobro zavedamo, kako pomembna je za slovenski narod, za ohranitev naše dediščine, za razvoj jezika in tako naprej. Aprila 2017 je Evropski parlament na predlog Evropske komisije leto 2018 razglasil za leto kulturne dediščine pod geslom Naša dediščina, kjer preteklost sreča prihodnost. Prepričana sem, da je prav kulturna dediščina in kultura tisto, kar najbolj zaznamuje slovenski narod, kar nam je omogočalo, da smo se tudi zavedali, da potrebujemo svojo državo, da bomo vse to lahko ohranjali naprej, razvijali, in to nas nekako najbolj zaznamuje. Potrebni so tudi slovarji, izdelava slovarjev, podpora inštitutu, ki skrbi za slovenski jezik, kajti nenehno imamo nove pojave, nove izraze in če ne bomo takoj našli ustreznic v slovenskem jeziku, ustreznih strokovnih slovarjev, potem je tudi naš jezik oziroma prihodnost našega jezika lahko ogrožena. Zato se strinjam, da tudi za to področje moramo nameniti več denarja. Nadalje, obnova objektov kulturne dediščine. Shranila sem si list iz časopisa, ki pravi: »Plečnika upravlja zob časa, nikogaršnji državni spomenik, paviljon Joža Murka… » in tako naprej. Da ne govorimo o Plečnikovem stadionu, o cerkvi Sv. Mihaela na Barju in drugih pomembnih spomenikih, grad Dornava, na katerega sem že večkrat opozorila, Studenice v občini Poljčane, tako pomemben spomenik, ki ga pa občina sama ne more obnoviti. Na razpisu so bili neuspešni. Pa grad Trate, ki je tudi v lasti Ministrstva za delo, če se ne motim, in v katerem domujejo entuziasti z Muzejem norosti, vendar niso zagotovljena sredstva in tudi prava namembnost tega gradu. Večkrat se nam žal dogaja, da smo obnovili nekatere objekte kulturne dediščine, pa potem ne najdemo pravih programov, da bi se ti objekti tudi samovzdrževali. Zato je bolj strateško ravnanje z obnovo objektov, pomembnih objektov kulturne dediščine izredno pomembno, da že vnaprej vemo, kaj bomo v tem objektu naprej razvijali, katere programe bomo razvijali. Ne nazadnje je tudi zasebno partnerstvo, državno zasebno partnerstvo lahko dober primer reševanja takšnih objektov. Turizem v Sloveniji se povečuje in zato prav objekti kulturne dediščine lahko zelo pripomorejo k povečanju turistične ponudbe, seveda če znamo to prav izkoristi, naprej jih obnoviti in nameniti prave programe v te objekte. Na še en problem bi opozorila. Pogosto se dogaja, da so neki objekti kulturne dediščine v zasebni lasti, država predpiše pogoje za obnovo, ne zagotovi pa sredstev niti davčnih olajšav. Zato lastniki pogosto ne morejo teh objektov obnoviti, objekti propadajo, dokler se ne porušijo, potem jih pa lahko odstranimo. Torej ni ne korenčka, po drugi strani pa tudi ne palice, torej ustreznega nadzora. Saj je res težko, da nekoga kaznujemo, če nečesa ne obnovi, če mu pri tem pa ne pomagamo, ne damo davčnih olajšav, ne damo nekaj potrebnih pomembnih sredstev za obnovo takšnih spomenikov. Vsi vemo, kako je obnova neke stare stavbe draga, da si to lahko redki privoščijo. Pa vendarle je to zapuščina naših prednikov z neko zgodbo, ki bi jo kazalo obnoviti. Da pustim še nekaj časa mojim kolegom. V Novi Sloveniji bomo sicer ta zakon podprli, vendar ne morem mimo kritike, ki jo izražam do kolega Matića in do stranke SMC. Če bi dali več denarja za kulturo, za obnovo kulturne dediščine, se ne bi znašli sedaj v takšni zagati.
Replika, predstavnik predlagatelja dr. Dragan Matić.
Gospa Ljudmila Novak, saj jaz razumem, da je predvolilni čas in da tudi vi predvolilno nastopate, vendar pred kamerami bi bilo dobro, da natančno izbirate besede. Vi ste rekli, da jaz sedim v vladi. Jaz sem poslanec, jaz ne sedim v vladi. Jaz sem poslanec koalicije in sem že velikokrat bil kritičen tudi do ministrstva te vlade, tako do Ministrstva za kulturo, kot tudi do Ministrstva za finance. Zato bi bilo dobro, da ostanemo korektni kljub predvolilnem času. Kar se tiče samih številk, pa moramo biti tudi natančni in to razjasniti. Prvoten predlog, ki ga je oblikovala nekdanja ministrica Julijana Bizjak Mlakar, je obsegal 185 milijonov sredstev. Tako je bilo predvideno. Kasneje je bilo zreducirano in v zadnji varianti nekoliko povišano, nikakor pa ne gre za to, da bi se zdaj povišala sredstva v primerjavi s prvotnim predlogom, kar ste trdili. Tudi tu vas moram popraviti. Kar se tiče same procedure, kdaj prihaja na poslanske klopi, sem pa že razložil. To je bila ambicija Ministrstva za kulturo, da pripelje kot vladni zakon. Ko bi imeli dogovor na ravni koalicije naj se to izpelje kot poslanski zakon, bi verjetno to prišlo tudi prej v proceduro, kjer bi bilo, kot sami vemo, tudi bolj enostavno z vidika medresorskega usklajevanja. Ampak to je premislek na neki drugi ravni. Tega ne bi dalje komentiral in razpredal. Toliko v pojasnilo in nekoliko tudi v razlago vsem, ki spremljajo to sejo. Hvala.
Počakajte. Ni replike na repliko. Vzel je repliko, kar je nenavadno, da vzame predlagatelj repliko, ker si lahko vzame kadarkoli čas, ampak res je rekel replika in se je sam omejil na tri minute. Postopkovno, gospa Ljudmila Novak.
Se opravičujem gospodu Matiću za svoje nenatančno izražanje. Vsi pa vemo, da sem mislila, da ste poslanec vladne stranke, predsednik Odbora za kulturo v parlamentu, torej ste imeli široko odprte možnosti, da bi ta zakon in več denarja zagotovili že prej. In če kdo dela volilno kampanjo, si jo delate prav vi s tem zakonom, ko nalagate obveznosti neki vladi, ki bo prišla kasneje.
Ker je bil sestavni del tega postopkovnega opravičilo, bomo to sprejeli in šli naprej. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravita naj se gospa Janja Sluga in gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane in spoštovani vsi prisotni! Kultura v naši družbi, tudi sama menim, je zelo zapostavljena in podhranjena. Zato sem vesela, da kljub vsem peripetijam, ki so se dogajale temu zakonu oziroma njegovima predhodnikoma – dvema zakonoma, bom potem še razložila – danes obravnavamo zakon o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi. Slišali smo tudi v poročilu naše poslanske skupine DeSUS k temu zakonu, da je že naša ministrica za kulturo gospa Julijana Bizjak Mlakar vložila zakon o kulturnem evru, da pa zakon ni bil podprt s strani Vlade in ministrstva, tudi stranke SMC, a o tem ne bi izgubljali besed. Slišano je bilo danes že nekajkrat. Tudi novi minister spoštovani gospod Tone Peršak je skušal spraviti zakon skozi proceduro in tudi sam je bil neuspešen. Zalomilo se je enako na vseh teh nivojih kot pri njegovi predhodnici gospe Julijani Bizjak Mlakar. Zakon, ki ga obravnavamo danes, je ob koncu mandata vložil dr. Dragan Matić, sopodpisali so ga tudi nekateri poslanci iz Desusa, in vesela bom, če bo ta zakon sprejet. Obstaja pa bojazen, ker smo pri koncu mandata in rednih sej več ne bo, da bi tukaj bili neuspešni. Spomnila bi še na to, da je Skupnost občin Slovenije opozorila na to, da je problem z zagotavljanjem sredstev za kulturo, predvsem za kulturno dediščino in predlagajo bistveno povečanje denarnih sredstev za lokalne skupnosti, predvsem za točko 1, ki je v gradivu, to je obnova najbolj ogroženih in najpomembnejših enot kulturne dediščine, in za točko 2, to je ureditev osnovnih prostorskih pogojev za nekatere osrednje javne zavode s področja kulture. Sama soglašam s tem stališčem Skupnosti občin in podpiram, da bi se zagotovilo več sredstev na tem področju in sem vesela, da se v tej smeri premika. Še nekaj bi rada povedala v zvezi z ravnanjem oziroma odnosom do kulturne dediščine. V naši družbi, v naši državi menim, da je ta odnos vse drugo kot primeren. Pomembni in dragoceni objekti propadajo in prepuščeni so zlasti usodi, ki je taka, da jih pelje v vedno večji propad, da se nazadnje sesujejo, ko se bodo podrli, jih bomo pa odstranili in vse bo izbrisano. Nekako imam občutek, da res samo čakamo, da se bodo ti objekti sesuli sami vase in da potem ne bo več skrbi z njihovim vzdrževanjem. Pri tem bi posebej opozorila na nekatere objekte, na primer na grad Viltuš v občini Selnica ob Dravi, sama prihajam sicer iz Ruš, ker gre za res čudovit arhitekturni biser, ki pa propada že leta in leta. Zanj je bil vložen tudi denacionalizacijski zahtevek, vendar upravičenci niso dokazali državljanstva, zato ni bil vrnjen. Medtem je grad propadal, tudi vandali so ga oskrunili, oropali in kasneje se je pojavila tudi goba v tem objektu, na kakšen način, človek ne more razumeti, ampak tako je. Bile so neke sanacije medtem narejene, ampak objekt nadalje propada in res menim, da to ni prav. Podobno je tudi z Riklijevo vilo na Bledu. Če se kdaj obiščete Bled, vidite to žalostno podobo te čudovite vile, ki je bila v zasebni lasti in ta lastnik seveda ni ničesar naredil; zdaj nimam podatka, ali je še v zasebni lasti ali je državna. Treba bi bilo nekaj narediti, ker mislim, da je ta objekt res v veliko sramoto Bledu. Še drugi objekti so, gospa Ljudmila Novak je tudi spomnila nanje, zato bi se samo pridružila temu in ne bi zapravljala časa, ker so še drugi, ki bi za mano radi kaj povedali v zvezi s tem zakonom. Še to bi rada rekla, da je kulturna dediščina pomembna za vsak narod, zato je pomembna tudi za Slovence, posebno še, ker smo majhen narod. Za zaključek naj povem, da sem vesela, da zakon obravnavamo, in si želim, da proceduro izpeljemo do konca in zakon sprejmemo. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Janja Sluga. Pripravita naj se gospoda Jožef Horvat in Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo. Vesela sem, ker kaže, da se okrog tega zakona končno vsi strinjamo in da se mu nekako obeta podpora. Mislim, da smo si tu edini, da je vsebina za nas kot narod zelo pomembna in se nanaša ravno na tiste stvari, ki so se že skozi desetletja izkazale za izjemno problematične in smo jih enkrat bolj, drugič manj uspešno naslavljali. Naj povem, da razpoka, ki jo je omenjala kolegica Ljudmila, med Poslansko skupino SMC in Ministrstvom za kulturo zeva praktično že od začetka tega mandata. Tega nismo v Poslanski skupini SMC nikoli skrivali. Člani Odbora za kulturo iz vrst SMC smo si ves čas prizadevali, da bi se na področju kulture, na resorju, ki ga pokriva kulturno ministrstvo, marsikaj spremenilo in mogoče odvilo drugače, kot se je to dogajalo. Ravno dotični zakon je eden izmed tistih, za katerega smo si poslanci SMC prizadevali že od vsega začetka mandata. Žal pa ni bilo posluha pri gospe predhodnici sedanjega ministra, da bi se nekako lahko uskladili glede same vsebine, ki je v tem zakonu. Naše dileme so šle najbolj v smeri, kot je že kolega Matić danes izpostavljal, da je prvi kriterij za dodelitev nekih interventnih sredstev ogroženost same kulturne dediščine, da pa je seveda zelo pomembna predvsem vsebina. Namreč vlagati v zidovje in samo zidovje, prvič, nikoli ne prideš do konca, drugič, tudi ko je obnovljeno, potem naprej propada, če ni ustrezne vsebine. Ravno to je bil kamen spotike ob osnutku, ki smo ga dobili na mize za časa gospe Julijane Bizjak Mlakar. Ko smo namreč pregledali tisto vsebino takrat, nam nekako ni bilo logično, po kakšnih kriterijih so bili izbrani projekti, ki so bili pa tam v tisti vsebini, v tistem osnutku zakona poimensko navedeni. Ker nekako tega ključa izbire v Poslanski skupini SMC nismo uspeli razbrati, smo ravno to vprašanje večkrat naslovili na takratno ministrico. Bom sedaj sicer po spominu navedla njen odgovor, pa vendarle mislim, da je dovolj blizu točnemu citatu, ki je prišel takrat kot obrazložitev z njene strani v Poslanski skupini SMC, in sicer, da kdor je do nje prišel, tisti je pa notri. Oprostite, to za mene ni kriterij, po katerem bi se tudi milijonske investicije uvrščale v nek osnutek zakona. Ker do teh kriterij nikakor nismo uspeli priti in ker je bila to edina obrazložitev, do katere smo prišli, smo se trudili, da bi vsebino tega zakona spremenili. Ta trud je danes na naših mizah. Mislim, da je to sedaj tisti pravi pristop. Kolega Matić je že obrazložil, kakšen je sedaj pristop, po kakšnih kriterijih in kako se bo izbiralo. Ampak ti kriteriji obstajajo in bodo za vse enaki in dorečeni in vnaprej se bo vedelo, in to je tisti pravi pristop, za katerega v SMC menimo, da bi se ga morali posluževati. Še enkrat poudarjam, iti v obnovo nečesa, kar ne bo imelo vnaprej določene vsebine, da bo sam objekt živel, po našem mnenju ni smiselno. In na tej vsebini ravno mora biti poudarek. Mi smo si v času tega mandata ogledali že kar nekaj uspešno izvedenih obnov, ki pa so vse zapolnjene z vsebino. Odličen primer tega je recimo Vila Vipolže, je Grad Strmol itd. Lahko rečem, da tudi v Celju imamo odlično obnovljene gradove, govorim sedaj o Starem gradu, kjer se plod tega dela odraža tudi v obisku, govorim pa tudi o Spodnjem gradu v Celju, ki je z vsebinami odlično zapolnjen. Mislim, da gre za edinstven primer obnove, kljub temu da se prenavlja po delih, se uspešno črpajo evropska sredstva. Mislim, da je to dober primer, kako se take obnove lotevati. Seveda je pa vedno težava v tem, ko lokalne skupnosti enostavno ne premorejo toliko finančnih sredstev, da bi se tega lotevale v večji meri in pa same. Rakušev mlin je še vedno tista bolečina, za katero menim, da bi se jo z ustrezno intervencijo že pred leti dalo tudi rešiti. Žal je sedaj stanje takšno, kot je. Ampak ravno to nas mora izučiti za naprej, da se takšne stvari ne bodo več dogajale. Potem so pa popolnoma svoja zgodba tudi obstoječe kulturne ustanove, za katere vsi vemo, v kakšnem stanju se nahajajo, da ne izgubljam besed o ljubljanski Drami, za katero sem se tudi sama ob gostovanju celjskega teatra v ljubljanski Drami lahko na lastne oči prepričala, v kakšnem stanju je. Tudi celjski teater, moram reči, da je bil obsežnejše obnove deležen leta 2008, ko je občina obnovila streho, kar seveda ni majhen finančni zalogaj, pridobil je tudi mali oder, ker je celjski teater prej delal v zares nemogočih pogojih, ko se je veliki oder nahajal nad malim odrom in je bilo istočasno uporabljati oba prostora praktično nemogoče. Ampak to niso edine investicije, ki bi bile v tem trenutku v celjski hiši tako zelo potrebne. Govorim o dotrajanih sanitarijah, o dotrajanem stavbnem pohištvu, električnih napeljavah, ki so praktično smrtno nevarne, in tako naprej. V podobnem stanju so tudi kulturne ustanove po naši državi. Kolega Matić je omenjal tudi arhivsko gradivo. Jaz imam tudi sama osebne izkušnje s tem, in vem, da je arhivsko gradivo oziroma dokumentarno, dokler se še nahaja pri uporabnikih, tisto, ki pride res zadnje na vrsto in se ga tudi mnoge hiše ne lotevajo urejati oziroma nimajo nekega odnosa do njega. Mislim, da je tukaj zelo veliko na ljudeh, glede na to, da finančnih sredstev v tem trenutku za te namene posebej ni, in so ravno ljudje tisti, ki so naredili tisto razliko, ali določena hiša ustrezno ravna s tem gradivom, se zaveda njegovega pomena, ga ureja, kot je treba, ga predaja pristojnemu arhivu ali pa tudi ne. Tudi na tem področju, mislim, bi z ustrezno finančno injekcijo v bistvu lahko zadeve bistveno bistveno spremenili. V SMC se tega zavedamo, zato tudi ta zakon. Naj pa povem, da se zavzemamo, in to smo tudi dali v naš novi program, za uvedbo davčne olajšave do 5-odstotne letne dohodnine za vlaganje v te namene. Mislimo, da je to prava pot in mislimo, da je to tista vsaj mala spodbuda, ki bi nekako pripomogla, da bi se stanje na tem področju izboljšalo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravita naj se gospod Primož Hainz in gospa Marija Bačič.
Hvala lepa. Gospe in gospodje, je čas za kulturo, je čas za kulturno ustvarjanje, je čas za uživanje ob kulturnih stvaritvah in je čas za parlamentarno razpravo o financiranju nujnih programov Republike Slovenije v kulturi. Ali je ta čas za parlamentarno razpravo pravilno postavljen zdaj, ko nimamo več vlade, ko je parlament praktično tik pred razpustitvijo, je vprašanje, na katerega bodo odgovorili volivke in volivci. Kolikor se spomnim, Nova Slovenija ni bila povabljena k sopodpisništvu tega predloga zakona, tako da se očitno nekateri v tej državi kulturo lastijo za sebe. Ko pa smo lansko jesen vložili konkretne predloge, konkretne amandmaje na proračun 2018 in 2019, pa so nas podpisniki pod ta zakon povozili. Morda ne tisti, ki niso bili v dvorani, ko smo glasovali o amandmaju. Kakšna dvoličnost! Vesel sem, da imamo tukaj ministra, pa da ga povabim k besedi, glede na to, da je izbrana arhitektura del Jožeta Plečnika, ki jih je mojster ustvaril, vemo, v Pragi in v Ljubljani, in se bo slovensko in češko kulturno ministrstvo trudilo za vpis na Unescov seznam svetovne dediščine prav v letošnjem letu, me zanima, gospod minister, kje smo. Jaz imam tukaj, kar se mojstra Plečnika tiče, zelo slabe izkušnje, in jih tukaj zdaj še zadnjič v tem mandatu povem. Cel mandat sem se trudil in hvala, minister, da ste mi dali podporo. Trudil sem se za eno zelo preprosto stvar – da bi na pomurski avtocesti postavili smerokaz Plečnikova cerkev, to je spomenik, registriran. Da ne bo slovenska javnost mislila, da lahko poslanec vse naredi. Poslanec ne more vplivati niti na Vlado, niti na ministrstvo, da bi postavili en smerokaz. In to, pazite, v Plečnikovem letu. Toliko o odnosu do kulture, do mojstra Plečnika in tako naprej. Ampak jaz bom ta zakon, kolegice in kolegi, podprl v prvem branju.
Besedo ima gospod Primož Hainz, pripravita naj se gospa Marija Bačič in gospod Janko Veber.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav gospodu ministru Tonetu Peršaku. Kolegice in kolegi! Sam danes ne bi razpravljal o pomenu kulture, ker je mislim, da na to temo smo že velikokrat razpravljali in govorili v zvezi s tem, da je treba kulturo tudi sfinancirati. Tudi sam sem se na tej točki precej angažiral, tako da bi, kar bi danes rekel, bilo skoraj malce odveč. Kar se postopkovnega tiče, torej celega postopka v tem mandatu, pa moram tisto še enkrat povedati, kar je pravzaprav že v našem stališču bilo napisano. Mi smo imeli program za kulturni evro, pa ga je ministrstvo v rokah SMC zavrnilo. Bom prebral, ker preprosto ne morem drugače, ker vidim, da nekateri nočejo tega verjeti, kaj je dr. Mramor odgovoril na vprašanje gospoda Mahniča, kaj je s tem kulturnim evrov. Dr. Mramor je rekel naslednje: »Zato menim, da ni smiselno, da se še naprej določa seznam projektov za nerealno dinamiko financiranja. Obstaja namreč tretji del proračuna … Po našem mnenju je naveden zadosten razlog, da sprejemanja zakona oziroma njegovo podaljšanje ni potrebno.« Ko je gospod Mahnič malce protestiral, je rekel dr. Mramor, »seveda so ti nameni smiselni in tudi na drugih področjih in je treba tehtati med infrastrukturami, cestami, železnicami, več denarja za šolstvo in tako naprej, skratka področij je zelo veliko.« In to je bilo stališče Ministrstva za finance oziroma stranke SMC do pred enim mesecem, ko je dr. Matić vložil ta zakon, ki je bil neko nadaljevanje tega razmišljanja. Moram reči, da je problem v tem, da danes pravzaprav na nek način, pa ne samo pri tem zakonu, še pri katerem drugem, zadnji trenutek z levo roko 125 milijonov, z desno roko 180 milijonov, to verjetno je nekaj, kar pravzaprav se sprašujem, ali resnično je to neko dejanje državotvornosti v teh zadnjih dveh mesecih pred našim razpustom. Bi pa omenil še tretje dejstvo. namreč Mi smo se celo s SMC uskladili, da je treba Mladinsko knjigo dati s seznama podjetij, ki jih bodo prodali, ker so vsi založniki in slovenski pisci soglašali s tem, da je treba Mladinsko knjigo rešiti, ker je to kanal za prodajo slovenske knjige, ne glede na to, v kateri založbi izide. Ampak to je bilo stališče Vlade, to je bilo stališče celo Odbora za kulturo v Državnem zboru, ampak na Ministrstvu za gospodarstvo se nič ne zgodi. In tam zadeva leži. Bodo ti naši eksperti, ki prodajajo, z veseljem prodajajo naprej, in nimamo nobene garancije, pa poudarjam, da in Vlada in Državni zbor sta sklenila obratno. Kdo je zdaj tisti [[…]]Vlada je v odhajanju in bo rekla, da ne more več narediti. Ampak do danes oziroma do včeraj, ko je dr. Cerar odstopil, ni bilo na tej točki narejeno, kar bi moralo biti kljub našemu dogovoru. Jaz seveda moram povedati še dve stvari. Nekateri zelo radi kritizirajo ta kulturni mandat, ampak moram pa povedati, da v tem mandatu je bilo doseženo, da bo leta 2022 slovenska knjiga častna gostja frankfurtskega knjižnega sejma. Doseženo je bilo, da bo leta 2021 v Bologni slovenska Mladinska knjiga častna gostja bolonjskega sejma. Samo opozarjam, da ni res, da na kulturnem področju se nič ne dogaja oziroma se nič ne prispeva k trenutni situaciji. Ostalo ne bi, ampak toliko, ker je to neka točka, ki jo nekateri zavestno izpuščajo ali pozabljajo, in sem hotel nanjo opozoriti. Kar se tiče mojega pristopa, jaz nimam morale, da ne bi podpisal, kot nekateri to pač počnejo. Se pridružujem tu Novi Sloveniji, tudi sam bom glasoval za, ker mislim, da zadeva je potrebna, ne glede na to, da obremenjuje novo vlado, ampak opozarjam samo na to, da nekateri enako kulturno se ne vedejo tudi v celoti, jaz pa pravim, da te navade nimam in bom zakon absolutno podprl. Hvala lepa.
Replika, gospa Janja Sluga.
Hvala lepa. Jaz se moram zdaj odzvati na te navedbe glede tistega prvega zakona o kulturnem evru, ki je bil zdaj zopet naveden, da je SMC-jevo ministrstvo nasprotovalo. Jaz sem povedala, kaj je bil glavni problem vsebine tistega zakona. Problem je bil ta, da so bili našteti posamezni projekti brez kriterijev, po katerih so bili uvrščeni v sam zakon. In točno to je bil tudi odgovor takratnega finančnega ministra. Točno to, da ni nekih evidentnih kriterijev in da tudi ne vemo, ali so izpolnjeni vsi pogoji, da bodo ti projekti potem tudi lahko izvedeni. Kar pa se tiče finančnega učinka. Tako tisti osnutek zakona kot ta, ki ga imamo danes na mizah, bi v vsakem primeru bremenili prihodnje vlade. Tudi tisti je bil naravnan na sedem let. Z eno pomembno razliko – da je bil finančni učinek tistega osnutka takrat 185 milijonov. Tega zdaj pa 122. To je precejšnja razlik., V vsakem primeru pa gre za bremenitev prihodnjih vlad. Hvala lepa.
Beseda ima gospa Marija Bačič, pripravita naj se gospoda Janko Veber in Matjaž Hanžek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni vsi! Kot veste vsi, je leto 2018 evropsko leto kulturne dediščine. V Sloveniji imamo 350 gradov, graščin in dvorcev. Cilj evropskega leta kulturne dediščine je spodbuditi ljudi k odkrivanju in doživljanju kulturne dediščine ter krepiti občutek pripadnosti skupnemu evropskemu prostoru. Slogan letošnjega leta je Naša dediščina, kjer preteklost sreča prihodnost. Kulturna dediščina oblikuje našo identiteto in vsakdanje življenje. Koliko denarja smo mi namenili za promocijo naše kulturne dediščine? Po enih informacijah menda nič. Pa tudi sprašujem, v kakšnem stanju so naše kulturne dediščine, naši dragoceni kulturni spomeniki, zaščitene stavbe, arhivi, javni zavodi. Jih bomo s ponosom pokazali ali jih bomo pa raje zatajili? Pred dvema dnevoma smo imeli sejo dveh odborov, kjer smo slišali veliko o odnosu naše države do kulturne dediščine. Celo tako je bilo povedano, da lastniki po navadi pustijo, da nam stavba propada, da je potem ugodna za rušenje, in če je denar, potem zgradijo novo stavbo. Ampak tista nova stavba izgubi zgodovinsko vrednost. Res je, da denarja v času krize ni bilo, čeprav se vrti vse okrog denarja. Prenehal je veljati tudi zakon o kulturnem evru. Pa vendar, če bi imeli vizijo, kaj je treba storiti, bi postopno temeljito obnavljali naše bogastvo. Če omenim samo našo severovzhodno Slovenijo. Letno propadajo gradovi, lastniki res čakajo na propad stavb. Če omenim grad Viltuš, ki je bil že omenjen, v Občini Selnica ob Dravi, za katerega se je ves čas potegovala in borila naša kolegica Bojana Muršič. Okrog gradu je prekrasen park, ki ga je obnovilo lokalno turistično društvo, in je grad dobil novo dimenzijo turizma. Občina Selnica je zaznala to kot eno dodano vrednost k razvoju kulturnega turizma. Zaprosila je ministrstvo za del stavbe, in sicer kapele, da bi imeli tam prostore in bi tudi vlagala. Vendar zaradi slabega stanja gradu, zaradi slabe statike in nevarnosti, ministrstvo tega ni dovolilo. Pa vendar, mislim, če bi občina vlagala v ta del prostora, da bi se pa morda vendarle izšlo. Še enkrat pravim, brez vizije nikjer ni uspeha. Če govorimo o denarju, naj povem, da avstrijska Koroška daje več denarja kot naše ministrstvo za obnovo kulturnih spomenikov. Zato tako radi gremo na Štajersko, v Avstrijo, kjer vidimo te gradove in uživamo ob njih in tudi turizem jim cveti. Da bi lahko okrepili našo kulturo, da bi dobili več denarja, se vsekakor zavzemam za zakon o kulturnem evru. Če ste poslušali moje stališče, ste lahko začutili, koliko je bilo zgrajeno s pomočjo kulturnega evra. In ker je kultura zrcalo naše družbe, ne dovolimo mačehovskega odnosa do kulture, ker jo potrebujemo. Če končam z besedami pesnice Anje Golob, ki pravi, da brez kulture ničesar ni. To je približno tako, kot bi spraševali, zakaj potrebujemo zrak. Ker brez njega ne moremo živeti. Zakon bom seveda podprla. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se Matjaž Hanžek in gospod Saša Tabaković.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Moram priznati, da prav uživam ob zaključku tega mandata, kajti dogaja se dejansko to, da predstavniki ljudstva dokazujemo, da imamo oblast, da smo izvoljeni predstavniki ljudstva in da želimo delati za ljudi. Ne podrejamo se interesom, ki običajno vplivajo na vodstvo političnih strank, posledično potem tudi omejevanje poslancev. Ta zakon je eden od takšnih. Ko se pogovarjamo o 122 milijonov 600 tisoč evrov za tako obsežen program, kot ga je tudi sam predlagatelj že predstavil, in da ne bom ponavljal, ker imam zelo malo časa, bi želel samo ponazoriti, kako velika škoda se v Sloveniji dela s preprodajo oziroma razprodajo skupne lastnine. Ko se tukaj pogovarjamo o 122 milijonih, naj samo spomnim, Nova Kreditna banka Maribor je bila dokapitalizirana z 870 milijoni, prodana za 250. Približno 600 milijonov razlike. Petkrat več smo pravzaprav podarili trem najbogatejšim Američanom, mi se pa tukaj sprašujemo, ali bomo naredili nekaj za svojo kulturo, za svoj narodov blagor, če lahko tako rečem. K temu bi želel dodati to, kar je predlagatelj že zelo slikovito predstavil, imamo povsem nerešeno hranjenje arhivov. Že to, kar je v Sloveniji, je neobvladljivo, je v katastrofalnem stanju. Podobno sliko lahko predstavim in s tem sem bil seznanjen tudi na Ministrstvu za obrambo. Povsem neustrezno hranjenje arhiva tudi na tem ministrstvu. Če spomnim na to, da je velika večina arhiva, ki je vezana na slovensko državo, še danes v Beogradu, potem je to vprašanje še hujše. Tam so pa vendarle tudi tisti papirji, tisto arhivsko gradivo, ki je neke vrste tudi naš rojstni list. Država brez arhiva je pravzaprav kot država brez svojega rojstnega lista, brez družinskega drevesa, in to je eno od prioritetnih vprašanj, ki jih je treba rešiti v prihodnosti: urediti arhiv, ki je že v Sloveniji, in čim prej prenesti ves arhiv, ki je vezan na razvoj slovenske državnosti, tudi iz beograjskega arhiva. Mnoge stvari se nam dogajajo tudi zaradi tega, ker nimamo urejenega vpogleda v arhive in velikokrat je slovenska država potem v podrejenem položaju s sogovorniki, ker pravzaprav sploh ne razpolaga s svojimi ustreznimi dokumenti. In ko ne razpolagaš z dokumenti, potem nisi verodostojen sogovornik. Zato tudi Slovenija veliko zgublja, ali se pogovarja s sosedi ali se pogovarja z mednarodno skupnostjo, skratka, ne moremo uveljaviti svoje suverenosti, svoje samostojnosti in neodvisnosti, ker nimamo urejenega arhiva. Tako da ena od ključnih prioritet v prihodnosti je zagotovo to, da vendarle to v čim krajšem času uredimo. Ena od lokacij, ki je izjemno pomembna, je tudi izpostavljena v tem gradivu, ki ga je predlagatelj pripravil, da je tudi dejstvo, bom citiral, kot je zapisano: »Že desetletja obstajajo načrti za gradnjo stavbe prirodoslovnega muzeja Slovenije v biološkem središču. Tam nekako neopazno od slovenske javnosti nastaja zelo uspešen, obsežen tako imenovani slovenski kampus, središče z univerzami oziroma fakultetami, ki se nadgrajuje tudi s prirodoslovnim muzejem.« Imamo dokumentacijo, imamo vse, kar je treba narediti, vendar se ne zagotovijo sredstva. Tukaj bi rad opozoril na to, kako nekritični smo. Ko se pogovarjamo o bankah, kolikor zahtevajo, dobijo toliko, in še nekaj čez. Ko se pogovarjamo o tem, kar potrebujemo za to, da ohranimo svojo samobitnost, je potem fiskalno pravilo in ne vem še kakšne omejitve se potem najavljajo. Zgrešen pristop k razvoju. Tako da ta zakon bom podprl. Vire za to pa zagotovo tudi imamo, samo nehajmo vendar že enkrat razprodajati svojo skupno lastnino. Ta mora prinašati nam, ne pa Američanom, najbogatejšim, recimo.
Besedo ima gospod Saša Tabaković, pripravi naj se gospa Anita Koleša, potem prehajamo v sklepni del razprave, ko dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Predlog zakona, ki v resnici v svojih smernicah želi zagotoviti vsaj enakomeren razvoj kulturne infrastrukture in tako posledično tudi nekako ohranja dostopnost do kulturnih dobrin, bom seveda podprl. Ta saga, ki se že vrsto let, ne samo v tem mandatu, ampak pravzaprav več kot deset let, dvajset če želite, vleče na področju vlaganja v kulturo, ne samo v programe, ampak tudi v same objekte, od javnih zavodov do objektov, ki smo jih prepoznali kot kulturno dediščino, je v resnici zaskrbljujoča, če že ne alarmantna. Predvsem zato, in tukaj se strinjam s razlago predlagatelja, ker so se prioritete glede teh vprašanj vsakokrat enostavno zaupale različnim politikam, ki po mojem mnenju niso rešitev iskale celostno ali krovno, ampak predvsem skozi neke osebne preference osebnosti, ki so v tistem trenutku pač to področje pokrivale. Sam težavo ne zaznam samo skozi neko prizmo slabega financiranja, torej dotoka denarja, če želite, ampak predvsem umanjkanja neke vizije, tudi vrednostnega sistema, kakšna naj bo v resnici politika ohranjanja objektov kot tudi nadgradnja oziroma njihov razvoj, če želimo sploh ljudem ponuditi nek kulturni umetniški program, ki bo že zaradi pogojev dela boljši oziroma kvalitetnejši. To je v resnici ta zagata problematiziranja, ki je bila danes izpostavljena glede različice prvega in drugega zakona. Kar se tiče kulturne dediščine. Stanje na področju kulturne dediščine je slabo. Od leta 2002 smo na takšen ali drugačen način izgubili 830 enot. In to je številka, ki je v bistvu katastrofalna. Dva dni nazaj smo na pobudo Poslanske skupine Levica imeli sklicano nujno sejo Odbora za kulturo in infrastrukturo, kjer smo obravnavali dogodek, ki se je zgodil v Kopru, kjer je zaradi različnih okoliščin in dejstev propadla oziroma se porušila renesančna stavba. In se mi zdi, da predlog zakona zagotovo na nek način tudi na tovrstne zagate odgovarja. Da bi zaustavili trend propadanja kulturne dediščine, je pravzaprav rešitev, ki jo zakon ponuja, je ta trend ustavljen na način, da bodo najpomembnejše oziroma zelo pomembno prepoznane, pa tudi ogrožene stavbe, izbrane na javnem razpisu ali pozivu na podlagi predvsem kriterijev in meril, ki jih bo glede same ogroženosti stavbe določal oziroma presojal Zavod za varstvo kulturne dediščine. Še posebej pa bodo glede tega pomembna merila za dokončanje investicije in pa sama namembnost obnove. To so v resnici tudi tisti kriteriji, ki smo jih v Poslanski skupini SMC ob prvi različici zakona enostavno pogrešali. Javna kulturna infrastruktura, ki je v upravljanju javnih zavodov, je ravno tako v izjemno slabem stanju. Tu lahko iz prve roke povem, kakšna je situacija v Slovenskem narodnem gledališču Drama v Ljubljani, ki je zagotovo osrednje dramsko gledališče tako po velikosti produkcije kot glede vloge, ki jo ima, glede ohranjanja tradicije in razvoja nekih estetik v našem gledališkem prostoru. To dokazujejo tako nagrade za predstave, za režije, še posebej za delo igralcev, kot na drugi strani število prodanih vstopnic in, če sem malo osladen, tudi aplavz ob koncu predstave. Ampak pogoji dela v tej hiši so pa izjemno slabi, tehnična opremljenost hiše je pomanjkljiva, na dnu, če se mene vpraša. Preprosto mi ljudje ne verjamejo, ko se pogovarjamo, kakšni so pogoji dela. Če ponazorim, cugi – to je tehnika, ki je vezana na luč in scenografijo v predstavi, določen del cugov je na avtomatiki, ampak večinoma imamo mi vrv, tehnik pride, vrv potegne in se scenografija premakne. Mi nimamo avtomatike oziroma vsaj ne tako razvite, da bi se to urejalo povsem avtomatično, po nekem avtomatizmu, na podlagi nekega tehnološkega napredka, ki ga ta država zagotovo je zabeležila v teh 25 letih od samostojnosti. To dejansko pomeni, kot sem povedal, da tehnik enostavno stoji ob odru, medtem ko se predstava igra, in pač opravlja svoje delo. Tudi število reflektorjev je omejeno. In kaj se dogaja, ko nek reflektor pregori, potem enostavno nimajo sredstev, da bi kupili nov reflektor, ampak menjajo žarnice, kar pomeni, da z nekega reflektorja, ki je, recimo, pogrešljiv, odvijejo žarnico in jo dajo v drug reflektor. To je realna slika glede tehnične opremljenosti nacionalnega gledališča. Ko govorimo o pogojih dela za nastanek predstave. Vaje se običajno pripravljajo na tako imenovanem levem odru, tako smo ga poimenovali člani Drame. To je prostor, ki je ob glavnem odru, in je to v bistvu prostor, ki je bil včasih bivše skladišče za scenografijo, prostor, ki nima nobenega okna, nima nobene primerne ventilacije in niti razsvetljave. V tistem prostoru pravzaprav igralci in režiserji ustvarjamo nove predstave, ker se ta prostor za vaje, če lahko tako rečem, spremeni šele dva tedna pred premiero, ko dejansko igralci in celotna ekipa stopimo na oder in ustvarjamo predstavo, torej šele dva tedna pred premiero, do takrat smo pa na tem tako imenovanem levem odru oziroma bivšem skladišču, kjer pač drgnemo in drajsamo stare deske. Da ne bo pomote. Drama ni edina kulturna institucija, ki je obeležena kot neka slaba kulturna infrastruktura. Teh inštitucij oziroma zavodov je v Sloveniji ogromno, in sem vesel, da imamo danes pred sabo predlog zakona, ki bo to problematiko do neke mere lahko zagotovo uredil. Kar se tiče ohranjanja filmske dediščine, bi pa dejal, da je ohranjanje filmske dediščine na način digitalizacije zagotovo v javnem interesu. Je pa dejstvo, kar je bilo slišati iz razprave, da bi morali ta arhiv nekako poenotiti, ker je razpršen po različnih institucijah, del tega je tudi, recimo, v osebni lasti. Poznam primer gospoda Roka Veverja, ki ohranja posnetke oziroma ves arhiv plesne umetnosti, pa težko rečemo, da se s tem profesionalno ukvarja, bolj ljubiteljsko, ker enostavno ni posluha, da bi se to vprašanje celovito uredilo z nekim razstavnim prostorom in tudi z digitalizacijo. Ko govorimo o digitalizaciji, zagotovo lahko rečemo, da se morajo neki stari celovečerni filmi, ki imajo neko posebno estetsko vrednost, zagotovo digitalizirati. Tu ni nobenega dvoma. Imamo pa seveda tudi določene posnetke, ki imajo neko drugo dodano vrednost, če lahko tako rečem. Jaz sem pred časom, ko sem za neke svoje osebne potrebe brskal po arhivu Gledališkega muzeja, naletel tudi na nek posnetek, torej na nek filmski trak 8 milimetrov. To je bil posnetek predstave, nekdo je snemal vaje s predstave Kdo se boji Virginie Woolf?, v kateri je igrala velika slovenska igralka, ki žal zaradi prezgodnje smrti ni dobila ne Prešernove nagrade, niti ne Borštnikovega prstana, pa je vseeno po mojem ena izmed največjih slovenskih igralk – Duša Počkaj, kjer je v bistvu posnetek z vaj, kako je ona to vlogo antologijsko gradila, kako je to ustvarjala. Posnetka te predstave dejansko nimamo, ohranjene so samo neke stare fotografije. Ravno tako sem naletel na nek star trak, torej 8 milimetrov, posnetka z vaj Pohujšanja v dolini Šentflorjanski v režiji Mileta Koruna, kjer je glavno vlogo igral zdaj že pokojni, še en velik slovenski igralec, Polde Bibič in Mojca Ribič kot Jacinta. Predstava je bila za slovenski gledališki prostor zagotovo antologijska predstava, kar se tiče same neke estetike. Tudi ti posnetki, ki obstajajo, bi bili ravno tako vredni digitalizacije, ker zagotovo govorimo, kot rečeno, o neki drugi, morda drugačni dodani vrednosti, ki jo zagotovo naš kulturni prostor priznava. Ko govorim o tem, govorim samo o dejstvu, da predlog zakona pravzaprav ponuja v resnici nek širok spekter, kako nasloviti dodatno zagotavljanje sredstev, ki jih država iz proračuna vse težje zagotavlja glede na potrebe, ki so zaradi raznolikosti, ki jih pojem kultura obsega, vse večje. Zakon bom podprl in tudi upam na modrost tega sklica državnega zbora, da bo zakon sprejet tudi še v tem sklicu. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Anita Koleša.
Najlepša hvala. Tisto, kar smo slišali zdaj iz razprave kolega Tabakovića, je to, kar je pravzaprav na začetku svojega govora v Državnem zboru v zvezi s to točko dnevnega reda rekel tudi minister. V vseh teh letih ni bilo v kulturo, v kulturne ustanove razen nekih vzdrževalnih del nobenih vlaganj. Vsak od nas ve, kaj to pomeni. Pomeni, da so pač te ustanove, o katerih zdaj govorimo, v propadanju in tega kot družba zagotovo ne smemo dovoliti. V času opravljanja poslanske funkcije sem bila kot članica Odbora za kulturo v marsikaterem objektu, ki je bil obnovljen – prej smo govorili o Vili Vipolže, pa mogoče še o katerem drugem – bodisi iz proračunskih sredstev bodisi iz sredstev Evropske unije. Moramo reči, da so to izjemno dobre zgodbe. Ena od takih zelo dobrih zgodb je tudi Muzej vojaške zgodovine Slovenije. Ne gre zgolj in samo za to, da smo bili pripravljeni sredstva vlagati v tovrstne ustanove, gre tudi za pripravljenost nekih lokalnih skupnosti, ki sodelujejo pri tem. Tukaj imamo, tako kot sem rekla, zelo dobre zgodbe, seveda pa imamo tudi propadajoče zgodbe. Teh je na žalost vedno več in tukaj moramo postaviti piko. Mislim, da je zakon zelo dober način, da to propadanje resnično ustavimo. Ja, res je tudi to, da ima ta zakon neko zanko, o kateri je bilo govora. Reče se ji javnofinančne zmožnosti. In prioritete so vedno v rokah politike, v rokah odločevalcev. Jaz moram tu na tem mestu reči, da mi je zelo žal, da v tem mandatu nismo prepoznali tiste moči, ki jo ima kultura za naš slovenski narod, da dejansko nismo zmogli več teh vlaganj tako v ustanove kot tudi v programe, in morda bo to tudi na nek način moja večna popotnica tudi v nadaljnjem političnem življenju, pač kakršnokoli že bo. Vendar pa vemo, da so odločevalci v preteklosti prepoznali ta pomen kulture in da je ravno zaradi postavljanja prioritet bila sprejeta odločitev o vlaganju, o tako imenovanem kulturnem evru, najprej tolarju v preteklosti, torej že iz leta 1998 naprej, zato me nekako navdaja optimizem, da vendarle bo tudi v prihodnosti pri nas tako. Vsak od nas, ki je delal tako ali drugače na področju kulture, je lahko pridal kakšno svojo izkušnjo v zvezi s svojim lastnim delovanjem. Sama sem se nekoliko bolj ukvarjala z začetki prenekaterega kulturnega ustvarjalca. Govorim seveda o ljubiteljski kulturni dejavnosti, ki se po navadi začenja že v šolskih klopeh, začenja se pri mladih in izjemno prav je, da tu tudi začnemo s temi prepoznavanji, kdo bo tisti, ki se bo tudi v bodoče več ukvarjal s kulturo in ki bo pripomogel tako k svoji osebni rasti kot tudi h kulturnemu povezovanju, pa tudi k prepoznavanju pomembnih družbenih vrednot. Kasneje se ti, ki se v zgodnjih otroških letih aktivno ukvarjajo ali pa vsaj udejstvujejo tako ali drugače v kulturnem življenju, tudi izvajalci in uporabniki kulturnih dobrin, zato je tako zelo pomembno, da se že zgodaj seznanijo in so del tega kulturnega prostora. Seveda se ti tudi najhitreje vključijo v različna ljubiteljska društva na področju kulture. Lahko mi verjamete, da je zelo pomembno, da imajo ta kulturna društva, ki delujejo izključno na bazi prostovoljstva in ljubiteljstva, osnovne pogoje za svoje delo zagotovljene. To obdobje nekega stalnega ali pa zelo stabilnega dela finančnih investicij tudi v to področje je bilo za ljubiteljsko kulturno dejavnost izjemnega pomena. Šlo je vedno za male denarje, nikoli ni bilo teh sredstev zelo zelo veliko. Razumem bojazen lokalnih skupnosti, ki danes govorijo o tem, da so sredstva relativno majhna, da so omejena, da so morda premajhna za vlaganje znotraj lokalnih skupnosti, kjer po navadi še občina potem doda določena sredstva. Vendar iz lastnih izkušenj vem, da je najbolj uporaben rek na tem področju pravzaprav tisti, da kjer je volja, je tudi pot. Tudi sama nikoli nisem kogarkoli, ki je prišel k meni z neko željo po izvedbi določenega programa, najprej vprašala za denar, ampak najprej smo se pogovorili, kako pomemben je ta njihov program, kako pomembna je ta njihova dejavnost v bodoče. Šele potem, ko smo ugotovili, da je to izjemnega pomena in da je treba zagotoviti tudi denarna sredstva, smo se lotili tega drugega dela. Lahko bi rekla, da nikoli takšna pot ni bila neuslišana. Tako da tudi lokalne skupnosti v primeru, ko gre za pomembne projekte, ki bodo na tem področju prepoznani kot takšni, zagotovo bodo sodelovale v teh programih. Zato se tudi teh sredstev, kljub temu da vemo, da niso zelo velika, veselimo oziroma se jih veselijo predvsem ti ljubiteljski kulturniki v mestih in na našem podeželju. Še enkrat bi poudarila, da je nujno, da zakon sprejmemo. Jaz bi omenila, da se kakršnekoli predvolilne ali kaj vem kakšne razprave, se v takih primerih za moj okus neprimerne, zato ker se mi zdi, da je namen in cilj tega zakona bistveno pomembnejši od tega, da se zdaj sprašujemo, kdo ima večje, manjše ali nikakršne zasluge za ta zakon. Mi smo v tem mandatu sprejeli trinajst zakonov na področju kulturne politike. Pa mogoče da se izognemo uroku slabe številke, dajmo sprejeti še štirinajstega. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Prvi dobi besedo minister za kulturo Anton Pešak. Izvolite.
Hvala za besedo. Najprej bi rad povedal to, da me zelo veseli, ker je podpora zakonu vendarle širša, kot je mogoče razumeti, in obeta, da bi zakon lahko bil tudi dokončno sprejet, kot smo lahko slišali. Rad bi pa se odzval na nekatere teme, ki so bile odprte kot neke vrste referenčne teme, saj o samem zakonu pravzaprav nima smisla ponavljati tega, kar je bilo rečeno. Omenjeno je bilo, da so številke, ki so s tem zakonom zdaj določene, nekoliko prenizke. Jaz bi rekel, da v nekem razumnem vodenju teh investicij, da je treba računati na soinvestitorske deleže občin, kjer so občine lastnice, da je treba računati, da bodo tudi drugi lastniki, ki bi kandidirali za ta sredstva, da se odpirajo možnosti, in v nekaterih primerih že obstajajo možnosti za evropska sredstva, zlasti na področju digitalizacije, tako se ta sredstva po moji presoji lahko vsaj podvojijo ali pa tudi potrojijo, če bomo to v prihodnje znali. Rad bi odgovoril tudi na nek podtekstualni očitek, češ, da bremenimo naslednje vlade. Vrsta zakonov, vrsta odločitev bremeni naslednje proračune. Tudi če govorimo o investicijah v javno gospodarsko infrastrukturno, gre praviloma za investicije, ki se dogajajo pet let ali pa še več in zavezujejo tudi prihodnje proračune. To je pač del nekaj strateških razmislekov, kajti če bomo vedno razmišljali samo v horizontu tekočih mandatov, potem razvoja verjetno ne bo. Omenjenih je bilo nekaj referenčnih tem, ki so zelo pomembne. Ne bi ponavljal tega, kar je bilo povedano v zvezi z neko odsotnostjo strategije ravnanja, zlasti z nepremično kulturno dediščino. Jaz se s tem strinjam. Naj pa povem, da je praktično pripravljena za postopek strategija kulturne dediščine, ki se tudi tega vprašanja dotika in bo ob primopredaji dana na voljo naslednjemu ministru. Če se bo z njo strinjal, jo bo lahko tako rekoč že pripravljeno izročil v postopek naslednji vladi oziroma jo bo ustrezno prilagodil, če bo sodil, da je to potrebno in v nekaj mesecih šel z njo v postopek. Bile so omenjene nekatere težave, ki so posledica po mojem prepričanju, sam sem imel premalo časa, da bi lahko te stvari načel, smo jih pa skušali nakazati v osnutku nacionalnega kulturnega programa za kulturo, ki pač očitno v tem mandatu ne bo mogel biti sprejet. Gre za neko togost zakonodaje na tem področju. Mi imamo precej zvezane roke za nekatere konkretne primere, recimo, kako dati objekte nepremične kulturne dediščine v najem ali pa v upravljanje. Moram reči, da je ovir, ki so bile v preteklosti postavljene na ravni zakonodaje, veliko več kot pa možnosti. Včasih moram reči, da sem se tudi sam čudil, ker se mi je zdelo normalno, da bi se kakšne stvari lahko dale v najem, namesto za najemnino za sovlaganja v obnavljanje, pa to recimo ni mogoče po zakonu in tako naprej. Teh stvari, ki čakajo na reševanje je veliko. Soglašal bi še z opozorili o pomembnosti digitalizacije dediščine tudi na drugih področjih, recimo filmske dediščine. Mi trenutno zmoremo en film, dva maksimalno letno z integralnimi sredstvi. Vemo pa, da filmi propadajo, tisti, ki so pač normalno bili posnetki z zelo veliko naglico. Če teh sredstev ne bo, bo marsikateri [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod minister. Besedo ima še predstavnik predlagatelja dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Če odmislimo nekatere recimo temu predvolilne ekskurze posameznih razpravljavcev, ki so pa vendarle zato obdobje, v katerem smo, do neke mere razumljivi, lahko tudi jaz podobno kot minister za kulturo izrazim zadovoljstvo ob tem, da vendarle obstaja velika mera podpore v Državnem zboru temu zakonu, v vsakem primeru pa ne nasprotovanja. Razmere, v katerih se financiranje kulturnega resorja danes izvaja oziroma razmere, v katerih se nahajajo, niso niti najmanj rožnate, situacija je zaskrbljujoča. Mi vemo, da zlasti za vlaganja v infrastrukturo denarja iz evropskih sredstev več ni predvidenega, da so evropska sredstva predvidena za tako imenovane mehke vsebine, s tem pa ne moremo ohranjati kulturne dediščine oziroma zagotavljati investicij. Kako je z integralnimi sredstvi, ne bom izgubljal besed, ta se nezadržno krčijo oziroma upadajo iz leta v leto in so na povsem nezadostni ravni. Zato je ta zakon več kot potreben in tudi prihaja po moji oceni sicer pozno, vendar, če bo izvajan tako, kot je tudi sam gospod minister povedal, ob sinergijah in drugih sovlagateljih, verjamem, da ne prepozno in da bomo marsikaj zamujenega lahko s sprejetjem tega zakona lahko nadoknadili. Zato še enkrat izražam zadovoljstvo ob splošni klini in upam na podporo tako v prvem branju kot tudi v nadaljnjem postopku v Državnem zboru in Državnem svetu.Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne, zato tudi zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. marca, v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam 16. točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O GASILSTVU. Predlog zakona je v obravnavo predložila skupina 19 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Branku Grimsu. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav. Gre za enak predlog, kot smo ga predlagali v interventnem zakonu za odpravo škode posledic naravne ujme pred nekaj meseci. Takrat ste vsi dejali, saj te rešitve so dobre, te rešitve bi sprejeli, če bi bil to zakon o gasilstvu, kajti to sodi v zakon o gasilstvu. Gospe in gospodje, pred vami je zakon o gasilstvu, zdaj pa dokažite, da držite dano besedo. Za kaj gre v tem predlogu? Gasilci so vedno tisti, ki prvi pomagajo. Gasilci so sestavni del zaščitnega sistema države Slovenije in so ljudje, ki za to, da pomagajo drugim, žrtvujejo svoj čas, svoje zdravje, včasih žal tudi življenje. Prav v Cerkljah na Gorenjskem, tudi sam s tistega konca prihajam in sem bil tam izvoljen, je žal zadnji primer tovrstne tragedije, ko je gasilec nesebično pomagal prazniti klet, ki jo je poplavila hudourna voda. Prišlo je do kratkega stika in žal je zahtevala njegovo življenje. To se pravi, gre za odnos države, da ne samo v besedah, kar vedno slišimo in se vsi vedno znova zahvalimo gasilcem, ampak v dejanjih prizna tisto, kar je dolžna storiti. To se pravi, da je biti gasilec plemenito poslanstvo, da je v javno korist, da gre za izjemno pomemben del našega sistema in da se zato z ustreznimi pogoji za njihovo delo in ravnanje gasilcem država tudi oddolži. Predlagamo tri sklope rešitev. Prvi se nanaša na odnos med prostovoljnim gasilcem in delodajalcem. Tu sedaj, ko je seveda prišlo do spremembe sistema, ne deluje več dobro tisto, kar je delovalo v desetletjih, ko je šlo za to, da privatne lastnine ni bilo. Danes zasebni delodajalec v podjetju težko pogreša gasilca, ko ta odide na intervencijo. Posebno če je na kakšni ključni poziciji in če je naravna ujma večja, tako da manjka nekaj dni, kot je bilo recimo v primeru neurja ali pa v primeru žleda pred nekaj leti. Takrat pride tudi do motenj v proizvodnji, motenj v podjetju in zaradi tega je to treba tudi ustrezno urediti. Marsikateri prostovoljni gasilec ima zaradi tega težave pri zaposlitvi oziroma v službi, v kateri dela. Zato predlagamo, da se to uredi s stimuliranjem zaposlovanja gasilcev, tako da se delodajalcu, ki zaposli prostovoljnega gasilca, znižajo zavarovalne premije in uvedejo še dodatne davčne olajšave. Potem predlagamo, da država prevzame nase tisto, kar zdaj urejajo nekatere občine, in sicer da se končno zagotovijo sredstva za zavarovanje operativnih gasilcev in da se zagotovijo sredstva za preventivne zdravstvene preglede operativnih gasilcev. To je majhna vsota, majhen znesek, pa velika gesta, ki pove, da spoštuješ delo gasilcev. In končno predlagamo, da država zagotovi prostovoljnim operativnim gasilcem financiranje dodatnega zdravstvenega zavarovanja in za vsak dan izvajanja javne gasilske službe tudi dodatno pokojninsko zavarovanje. Gre torej za dva ključna sklopa. Eden se nanaša na to, da bi država stimulirala zaposlovanje prostovoljnih gasilcev, ker je to tudi v državnem interesu, je v javnem interesu, in hkrati se s tem oddolžila tudi gasilcem za vse tisto, kar oni žrtvujejo v svojem delu za druge. In po drugi strani da bi sama dodatno uvedla financiranje vseh tistih sredstev, se pravi za zavarovanja, preventivne preglede in pa ko gre za operativno delo, dni, ko so pri opravljanju svojega poslanstva gasilci vpoklicani in opravljajo v operativnem delu izvajanje javne gasilske službe. Takrat bi šlo tako za dodatno pokojninsko zavarovanje kot tudi za dodatno zdravstveno zavarovanje. Gospe in gospodje, gre za izjemno majhen znesek in bilo bi skrajno neprimerno, če bi razprava šla tako, 50 tisoč evrov za Ahmada Shamieha ni bilo problem, 50 tisoč evrov za prostovoljne gasilce je pa problem. Mislim, da si gasilci zaslužijo mnogo mnogo več. Ne samo v besedah, ampak v dejanjih. Čas je za dejanja, za gasilce.
Za uvodno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer državnemu sekretarju Ministrstva za obrambo mag. Milošu Bizjaku.
Spoštovani gospod podpredsednik, poslanke in poslanci! Gasilstvo v naši državi predstavlja temelj reševalnih služb ob najrazličnejših naravnih in drugih nesrečah, s katerimi se soočamo. Brez gasilstva si sistema varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami praktično ne moremo predstavljati. Uvodoma naj zato poudarim, da se je tudi Vlada, ki se ji izteka mandat, ves čas zavzemala za izboljšanje stanja na področju gasilstva kot pomembne humanitarne dejavnosti, ki se izvaja v javnem interesu, vključno z izboljšanjem statusa in pravic tako poklicnih kot prostovoljnih gasilcev. V smislu slednjega je na podlagi pogajalskega procesa s Sindikatom poklicnega gasilstva v okviru odprave plačnih nesorazmerij med tako imenovanimi pooblaščenimi uradnimi osebami določila in v Državni zbor v začetku marca letošnjega leta tudi že poslala predlog dopolnitve Zakona o gasilstvu, s katerim se ustrezneje in primerljivo z drugimi uniformiranimi poklici ureja dodatek za stalnost. Prav tako se v okviru Ministrstva za obrambo pripravljajo tudi izhodišča za nov zakon o gasilstvu, ki velik poudarek dajejo tudi izboljšanju položaja gasilcev. Vlada meni, da je Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o gasilstvu, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, vsebinsko in nomotehnično tako pomanjkljiv, da ga ne more podpreti. Naj kratko pojasnim navedena stališča. Menimo, da predlog zakona v pretežnem ne sledi načelu določnosti. Že iz prve predlagane rešitve, ki se nanaša na dopolnitev 4. točke 5. člena veljavnega Zakona o gasilstvu (sedanji predlog je 1. člen predloga zakona), tako sploh ni razvidno, katere zavarovalne premije naj bi se delodajalcem znižale, niti kakšne naj bi bile njihove olajšave. Iz predlagane rešitve tudi ni razvidno, ali se predlagana rešitev nanaša zgolj na novozaposlene gasilce ali tudi že na obstoječe zaposlitve. Podobna ocena o nedoločnosti predlaganih rešitev velja tudi za dopolnitev 26. člena Zakona o gasilstvu (3. člen predloga zakona). Iz nje namreč ni jasno razvidno, kakšno zdravstveno zavarovanje naj bi prostovoljnim gasilcem zagotavljala država – ali dopolnilno ali dodatno. Smiselno enako vprašanje pa se zastavlja tudi glede zagotavljanja pokojninskega zavarovanja – ali gre za obvezno dodatno pokojninsko zavarovanje ali dodatno pokojninsko zavarovanje. V smislu vsebinske presoje predlaganih rešitev je treba pojasniti, da določena statusna vprašanja, ko gre za gasilce, poleg Zakona o gasilstvu ureja tudi Zakon o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami. Ta zakon že določa, da stroške zdravstvenega, invalidskega in pokojninskega zavarovanja ter pravice iz prejšnjih odstavkov tega člena krije država oziroma lokalna skupnost, če oseba ni zavarovana na drugi podlagi. Zakon tudi že določa, da Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje zavaruje operativne prostovoljne gasilce in druge reševalce, ki jih je mogoče na podlagi državnih in regijskih načrtov zaščite in reševanja napotiti z manj ogroženih območij na območje, ki ga je prizadela nesreča, ter prevzame stroške zdravstvenih pregledov pri izvajanju programov usposabljanja za posebej zahtevne reševalne naloge. Prav tako zavarovanje gasilcev ureja tudi Zakon o gasilstvu, ki že določa, da morajo biti operativni gasilci zavarovani za primer smrti, trajne izgube splošne delovne zmožnosti in prehodne nezmožnosti za delo, nastale v nesreči pri gašenju ali reševanju. Poklicni gasilci pa imajo pravico do priznavanja zavarovalne dobe s povečanim oziroma obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja v skladu s splošnimi predpisi. Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje v skladu z zakonskimi predpisi uresničuje določbe glede zavarovanja gasilcev, tako poklicnih kot prostovoljnih. Ministrstvo za obrambo ima za ta namen sklenjeno zavarovalno pogodbo za nezgodno zavarovanje zavarovanih oseb, med katerimi so tudi operativni gasilci in drugi reševalci, ki se jih lahko napoti z manj ogroženih območjih na območje, ki ga prizadene nesreča. Iz Zakona o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami tako izhaja, da se v primeru naravne ali druge nesreče najprej uporabijo sile in sredstva lokalnih skupnosti, šele v primeru, ko zaradi velikega obsega nesreče oziroma ogroženosti sile in sredstva lokalne skupnosti niso zadostna, država zagotovi uporabo sil in sredstev iz širšega območja. Temu načelu sledi tudi financiranje varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami, vključno s financiranjem nalog gasilstva. Vsak zakon mora vsebovati tudi oceno finančnih posledic za državo pa tudi za lokalne skupnosti. Predlog obravnavanega zakona te ocene nima, navaja se zgolj, da jih bo imel, vendar natančne ocene zaradi narave njihovih pravic ni mogoče podati. Vlada meni, da to ni dovolj in da bi morale biti predlagane rešitve toliko jasne in natančne, da bi se na njihovi podlagi dalo ustrezno ovrednotiti tudi finančne posledice. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva dobi besedo Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovani podpredsednik! Spoštovane kolegice in kolegi! Danes vas je malo težje prešteti. Kogarkoli boste danes vprašali, kdo so tisti, ki so vedno prvi pri nudenju pomoči pri vseh vrstah naravnih in drugih nesreč, je odgovor vedno na dlani: gasilci. Naj bodo prostovoljni ali poklicni, so prvi na kraju nesreč. Pogosto tvegajo svoja življenja za to, da rešujejo življenja drugih. Če vprašate, kdo iz uniformiranih poklicev – policisti, pripadniki stalne sestave Slovenske vojske, gasilci – bi moral biti za opravljeno delo najbolje nagrajen, je odgovor enak: gasilci so tisti. V Novi Sloveniji smo že v mandatu Alenke Bratušek in v tem mandatu vlade Mira Cerarja opozarjali na nepravične in nesprejemljive poteze, ki so gasilsko službo in gasilce potiskale na rob. Leta 2013 smo v postopku sprejemanja Zakona o davku na nepremičnine predlagali, da se iz obvezne obdavčitve izvzamejo vsi objekti za zaščito in reševanje, predvsem gasilski domovi. Leta 2016 smo predlagali nove Zakona o davčnem potrjevanju računov, ki bi prostovoljna gasilska društva, ki se kot humanitarna društva večinoma financirajo s prostovoljnimi prispevki in donacijami pravnih in fizičnih oseb, izvzeli kot zavezance po tem zakonu. Opozorili smo, da so pomemben prihodek teh društev tudi zbrana sredstva od prireditev, predvsem gasilskih veselic. Zbrana sredstva od teh prireditev so namreč največkrat namenjena nakupu gasilske opreme in gasilskih vozil. Decembra 2017 smo krščanski demokrati ob sprejemanju novele Zakona o sistemu plač v javnem sektorju opozorili tudi nujno potrebno korekcijo celotnega plačilnega sistema v javnem sektorju, in sicer z vidika primerljivosti posameznih nazivov, poklicev in poklicnih skupin, upoštevajoč njihovo zahtevnost, odgovornost pa tudi delovne obremenitve. Opozarjali smo na skupino poklicnih gasilcev, ko je Vlada videla največji problem pri plačah 122 od skupno 665 poklicnih gasilcev, kar je na letni ravni predstavljalo samo 150 tisoč evrov. Gasilci so dejansko premalo nagrajeni, lahko bi rekli celo, da so zapostavljeni. Vlada pa jim le obljublja izboljšanje njihovega statusa. To se največkrat zgodi ob večjih naravnih ali ekoloških nesrečah, ko brez pomisleka opravljajo najtežje in življenjsko nevarno delo. Spomnimo se požara v Kemisu na Vrhniki. Kako se jim je država oddolžila za požrtvovalno delo? Z obljubami! V Novi Sloveniji pozdravljamo današnji predlog konkretnih rešitev, ki predvidevajo dodatno zdravstveno in pokojninsko zavarovanje ter preventivne preglede. Rešitve so dobrodošle za delodajalce, ki jim bo država znižala zavarovalne premije in jim omogočila davčne olajšave, operativni gasilci pa bodo imeli pravico do preventivnih zdravstvenih pregledov in dodatnega zdravstvenega zavarovanja ter za vsak dan izvajanja javne gasilske službe tudi pravico do dodatnega pokojninskega zavarovanja. Ti ukrepi rešujejo torej status gasilcev konkretno in takoj in kar je najpomembneje, ne na stroške in v breme občin, tako kot predvideva predlog Vlade. Vlada je namreč v parlamentarno obravnavo predložila novelo istega Zakona o gasilstvu, ki poklicnim gasilcem zagotavlja izplačilo dodatka na stalnost po petih letih opravljanja operativnih nalog, a bistvo je v podrobnostih. Vlada to obveznost nalaga občinam, v katerih so organizirani javni zavodi na področju poklicnega gasilstva. Gre torej za ponovno dodatno obremenjevanje občinskih proračunov, seveda najlažje je stavkovne zaveze iz stavkovnega sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Sindikatom poklicnega gasilstva reševati na plečih občin. Glede na navedeno bomo v Novi Sloveniji predlog dopolnitev Zakona o gasilstvu, ki ga je predlagala Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, podprli.
Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Predlagatelj novele Zakona o gasilstvu posega v člen, ki dopolnjuje status operativnega gasilca. Menijo namreč, da bi se odnos in status med delodajalci in operativnimi prostovoljnimi gasilci lahko izboljšal tako, da bi delodajalcu ob zaposlovanju operativnega prostovoljnega gasilca znižali zavarovalno premijo in priznali kakšno davčno olajšavo. Poleg tega predlagajo tudi, da država zagotovi sredstva za zavarovanje operativnih gasilcev in sredstva za njihove preventivne zdravstvene preglede. Po predlogu bi država za vsak dan izvajanja gasilske službe prostovoljnemu gasilcu operativnemu gasilcu zagotovila dodatno pokojninsko zavarovanje. Finančna ocena predlagatelja te novele pa se glasi, citiram: »Sprejetje predloga zakona bo imelo neposredne posledice za državni proračun. Natančno oceno finančnih posledic zaradi zagotovitve prostovoljnim operativnim gasilcem financiranje dodatnega zdravstvenega zavarovanja in za vsak dan izvajanja gasilske službe dodatno pokojninsko zavarovanje je trenutno težko podati. So pa v ta namen v državnem proračunu zagotovljena sredstva v okviru proračunske postavke Delovanje sistema za zaščito, reševanje in pomoč v okviru Uprave Republike Slovenije za zaščito in reševanje.« V naši poslanski skupini se sprašujemo, zakaj predlagatelji ne navedejo, katere naloge naj se okrnijo, da bodo sredstva na voljo za predlagane rešitve. Spoštovani! Socialni demokrati se zavedamo pomena dela gasilk in gasilcev in jih spoštujemo. Visoko spoštovanje do članov in članic gasilskih društev po Sloveniji in njihovega nesebičnega delovanja je čutiti na vsakem koraku v posamezni lokalni skupnosti. To pa se odraža tudi na ravni držav, kajti gasilstvo ima v Sloveniji dolgo tradicijo. To se kaže predvsem v številu prostovoljnih gasilskih društev kot tudi v številu gasilk in gasilcev. Iz tradicije se je prelevilo v najbolj množično silo v sistemu zaščite in reševanja. V državi je več kot tisoč 400 aktivnih gasilskih enot. V to število so všteta vsa prostovoljna gasilska društva, industrijska gasilska društva kot tudi poklicne gasilske enote. Več kot 60 tisoč operativnih gasilcev državljankam in državljanom zagotavljata takojšnjo in nesebično pomoč pri reševanju in zaščiti življenj in premoženja. Gasilska služba je javna služba, katero opravljajo že navedene gasilske enote. Financiranje dejavnosti gasilskih društev in zvez ter gasilskih enot pa poteka iz zagotovljenih sredstev državnega proračuna in proračuna občine, sredstev zavarovalnic in podjetij, dohodkov iz lastnih dejavnosti ter prispevkov, daril in volil fizičnih in tudi pravnih oseb. Prepričani smo, da so gasilske enote po Sloveniji dobro usposobljene in dobro opremljene. Prepričani smo tudi, da se občinske oblasti zavedajo pomena delovanja gasilskih društev v lokalnem okolju in temu namenjajo določen delež proračunskih sredstev. Podpiramo vsako rešitev, ki bo ne le gasilkam in gasilcem, ampak tudi drugim zagotavljala boljše pogoje dela, morda tudi kakšen privilegij. Ampak mi podpiramo tudi prizadevanja naše ministrice, da se izboljša plačni položaj poklicnih gasilcev. Žal predlog Zakona o gasilstvu, ki je pripravljen na podlagi dogovora med Vlado in Sindikati poklicnega gasilstva, zaradi današnjega zakona stoji in čaka. Čakajo pa tudi poklicni gasilci, da se jim pri plači uredi vprašanje, povezano z dodatkom za stalnost oziroma da se stavkovni sporazum udejanji. Če je vložitev vašega predloga novele Zakona o gasilstvu le nadaljevanje manevra nesprejetja zakonov s področja obrambe, Zakona o službi v Slovenski vojski in ureditev stavkovne zaveze z gasilci, ki jih predlaga ministrica za obrambo, to pomeni le vaš neiskren odnos do ljudi, ki se jih ta področja dotikajo. Socialni demokrati si bomo še kako prizadevali, da bi se vladni zakon, ki je pripravljen, sprejel še v tem iztekajočem se mandatu. Hvala lepa.
Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Stališče bom začel z enim citatom. Citiram, »solidarnost, skupno, javno dobro, enakost – vse to ni enostavno stvar osebnih prepričanj, miselnosti, ampak mora obstajati kot družbena infrastruktura«. In nadaljujem, »družba mora biti objektivno organizirana tako, da je solidarna«. Ta zadnji del bom še enkrat ponovil; družba mora biti objektivno organizirana tako, da je solidarna. Gre za dva ključna poudarka današnjega intervjuja dr. Alenke Zupančič Žerdin v, nekdo bi rekel, nizkonakladniku Mladina. Sam osebno menim, da je gospa trenutno maksimum uma, ki ga premoremo v tej družbi in državi. Boste rekli, kaj ima to z gasilci. Ogromno! Gasilstvo je en redkih ostankov infrastrukturne solidarnosti. Z vsem dolžnim spoštovanjem do gasilcev, moj pradedek je eden od začetnikov sodobne požarne brambe v Sloveniji, sam sem bil nekaj časa najmlajši gasilec v Prostovoljnem gasilskem društvu Vinica. Celo rodil sem se v neki podružnični osnovni šoli, katere del je bil gasilski dom in ki je zdaj spremenila namembnost v gasilski dom v kraju Zilje. V bistvu me žalosti, da smo lahko solidarni samo na področju nesreče. To bo treba spremeniti. Preden grem v branje našega odklonilnega stališča – Zakon o gasilstvu je bil sprejet na seji 29. septembra 2005. Če me spomin ne moti, je bila takrat vlada Ivana Janeza Janše. Takrat je bilo v 11.a členu v četrti alineji opredeljeno: »V pogodbi o opravljanju javne gasilske službe se za gasilske enote prostovoljnih gasilskih društev določijo sredstva, ki jih zagotavlja pristojni občinski organ.« Skratka, vi, gospodje, ste to sprejeli. Stališče. Prvič. Predlagani zakon ne rešuje nobenega problema operativnih prostovoljnih gasilcev in kaže na to, da predlagatelji skrajno podcenjujejo državljane sploh in prostovoljne gasilce posebej. Zakon je namreč napisan tako površno, kot je predstavnik Vlade povedal, da ga ne bi bilo mogoče izvrševati, hkrati pa ta zakon blokira obravnavo vladne novele Zakona o gasilstvu. Vladna novela pa dejansko prinaša novo pravico poklicnim gasilcem, in sicer dodatek za stalnost, ki so si ga izborili s stavko – spomnite se, pred bajto tukaj. Zato Levica ne bo podprla SDS predloga. Drugič. Poglejmo 1. člen, ki pravi, da se delodajalcem, ki zaposlujejo operativne prostovoljne gasilce, citiram, »znižajo zavarovalne premije in imajo davčne olajšave«. Pod A. Ta določba je prazna. Delodajalci, ki zaposlujejo prostovoljne gasilce, zanje ne plačujejo zavarovalnih premirij, nasprotno. Denar za nezgodno zavarovanje operativnim prostovoljnim gasilcem morajo skladno z veljavnim zakonom zagotoviti občine. Ta člen, ki sem ga prej prebral, je sprejela Janševa vlada. B. Tudi določba, »delodajalci imajo davčne olajšave«, konec citata, v bistvu ne pomeni skoraj nič. Na kateri davek se nanašajo te davčne olajšave? Delodajalci, ki so pravne osebe, plačujejo davek na dobiček in DDV. Če je gasilec zaposlen v državni upravi, delodajalec ne plača nobenega od teh davkov. Delodajalci, ki so espeji, niso zavezani za davek od dohodkov pravnih oseb, nekateri tudi niso zavezanci za DDV. Na kateri davek se torej nanaša ta famozna olajšava in koliko znaša ta olajšava? Skratka, to je ena od najbolj praznih določb, najbolj nerazdelanih, kar sem jih videl v teh treh letih in pol oziroma treh letih, sedmih mesecih in 23 dneh, pa sem jih videl, žal, kar veliko oziroma preveč. Tretjič. Sledi 2. člen. Ta je sicer razumljiv, ni pa logičen, ker je v nasprotju z veljavnim 11.a členom, ki določa, da mora občina zagotoviti sredstva za zavarovanje in usposabljanje gasilcev. SDS predlog te obveznosti občin ne črta, ampak jo podvaja. Če bi bil sprejet njihov predlog, bi sredstva za zavarovanje in usposabljanje morali zagotavljati tako država kot občina; torej bi v praksi vsaka hotela prevaliti obveznost na drugega. Skratka, SDS dejansko ne predlaga nobene nove pravice za prostovoljne gasilce, ampak predlaga, da uzakonimo nekaj, kar je nesmiselno. Četrtič. V Levici seveda zelo cenimo delo poklicnih in prostovoljnih gasilcev, ne zgolj zaradi historiata družine Trček, če se tako izrazim. Velika večina slovenskih gasilcev je prostovoljcev, pa se nikoli ne zgodi, da se jih večina ne bi odzvala poklicu, ko je potrebno. To se mimogrede stalno dogaja v poklici pogodbene rezerve Slovenske vojske, pri čemer so vojaški rezervisti za službo v rezervi v nasprotju z gasilci celo plačani. V Levici se zavedamo in seveda želimo pogovarjati o določeni ugodnosti za delodajalce, privatne in državne, ki zaposlujejo prostovoljne operativne gasilce, ampak pripravljeni smo se pogovarjati na podlagi resnih predlog, ne pa na pamet in na podlagi nekih predvolilnih pamfletov, zavitih v kao zakon. Nismo seveda proti davčnim olajšam za tiste, ki zaposlujejo operativne prostovoljne gasilce, zahtevamo pa, da se izpad davkov in prispevka nadomesti, in sicer z višjo obdavčitvijo najvišjih plač. Prav tako moramo opozoriti državljanke na dvolično SDS pa tudi koalicijskih strank. Ko se približujejo volitve, so kar naenkrat vsi polni dobrih predlogov za gasilce, za upokojence, za izgnance, za, za [[…]]Zakaj pa niste tega predlagali, ko ste bili na oblasti in ste še imeli parlamentarno večino? Navsezadnje ste vi predlagali ta zakon, ki je občinam naložil, kar jim je naložil. Šestič. Predlagatelj v obrazložitvi zakona navajajo, da je SDS leta 2013 zagotovila dodatna sredstva za gasilce z amandmajem v proračunu za leto 2014. Če se že hvalimo z zaslugam za gasilstvo, naj vas spomnim, da smo v Levici vložili amandma za povečanje sredstev za zaščito in reševanje v letu 2017. Vlada tega amandmaja kot vseh naših proračunskih amandmajev sicer ni sprejela, je pa v dopolnjenem predlogu sama zagotovila nekaj dodatnih sredstev za to področje. Hkrati naj vas spomnimo, da se je edino Levica zavzela za vojaške pilote helikopterjev, ki so tudi nepogrešljivi pri zaščiti, reševanju in gašenju požarov. SDS se obsesivno ukvarja z vojsko, a jih niti malo ni prizadelo, da je bilo v času poletne sezone, ko je največ požarov in nesreč v gorah, kar 55 % pilotov helikopterjev prizemljenih, ker Generalštab ni pravočasno zagotovil usposabljanje na simulatorjih, čeprav Janez Janša predava o strateškem vodenju v šoli Generalštaba. Sedmič. Skratka, če in ko bo kdo predlagal resne ukrepe za okrepitev gasilca in izboljšanje položaja gasilcev, smo v Levici prvi, ki smo se pripravljeni o tem resno pogovarjati. Ta zakon pa je treba zavrniti tudi zato, da pred volitvami sprejmemo vladno novelo, ki poklicnim gasilcem zagotavlja višji dodatek za stalnost, ki so si ga izborili s stavko. Bo pa potrebno v naslednjem mandatu seveda tudi urediti zadeve prostovoljnih gasilcev, ampak ne na tako šalabajzerski način. Pa naslednja točka je pa še bolj šalabajzerska, da tako ne bo letelo samo na SDS. Mi bomo glasovali proti. Hvala.
Gospa Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa. Dovolite mi, da za uvod stališča Poslanske skupine Stranke modernega centra k Predlogu zakona o dopolnitvah Zakona o gasilstvu najprej spomnim na Resolucijo o nacionalnem programu varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami v letih 2016 do 2022, ki smo jo v Državnem zboru sprejeli novembra 2016. Iz nje izhaja, da je poglavitni cilj naše države tudi v naslednjem srednjeročnem obdobju zmanjšati število nesreč ter preprečiti oziroma ublažiti njihove posledice, da bi bilo življenje varnejše in bolj kakovostno. Če je ta cilj v splošnem podoben ciljem, ki usmerjajo politike drugih držav na tem področju, pa je posebnost naše države, da že nekaj odstavkov zatem resolucija izpostavlja, da bo nadaljnji razvoj sil za zaščito, reševanje in pomoč temeljil na prostovoljstvu. Tak poudarek prostovoljstvu v programu, ki ga sprejema država, je najmanj nenavaden, vendar pa je razumljiv, če vemo, da ima Republika Slovenija v primerjavi z drugimi evropskimi državami zelo malo poklicnih gasilcev, na drugi strani pa veliko nacionalno bogastvo v obliki prostovoljnih gasilskih enot. Poleg opravljanja javne gasilske službe skupaj s poklicnimi enotami in organiziranosti na način, da so prostovoljni gasilci s svojo operativno pripravljenostjo sposobni 24 ur na dan ukrepati v primeru naravnih in drugih nesreč na teritoriju celotne Slovenije, je pomen prostovoljnih gasilskih društev veliko večji. Ljudem nudijo socialno podporo, krepijo povezanost ter solidarnost med ljudmi, v marsikaterem kraju po Sloveniji so tudi nosilec drugih širših aktivnosti in dejavnosti, vključno s kulturno povezovalno vlogo. Da se lahko naša država v več kot poldrugo stoletje dolgi tradiciji gasilstva na Slovenskem še vedno zanese na prostovoljne gasilce in da ti plemenito opravljajo svoje poslanstvo, ni samo stvar požrtvovalnosti posameznic in posameznikov, temveč odvisno tudi od razumevanja delodajalcev ter ukrepov države, ki omogočajo ohranjanje ter krepitev vrednote altruistične pomoči sočloveku. Glede slednjega prej omenjena resolucija že uvodoma predvideva, da se bo do leta 2022 izboljšal tudi položaj reševalcev, ki prostovoljno sodelujejo pri zaščiti in reševanju. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo si v zvezi s tem veliko obetali od napovedi ministrice za obrambo, da bo status vseh prostovoljcev na področju zaščite, reševanja in pomoči izboljšan s prenovo Zakona o gasilstvu in dopolnitvijo zakona, ki ureja varstvo pred naravnimi in drugimi nesrečami. Žal tega še vedno ni na naših mizah. Verjetno je eden izmed razlogov tudi urejanje položaja poklicnih gasilcev, s katerim je Vlada podpisala stavkovni sporazum 5. januarja 2018, zdaj pa sprejetje zakonske podlage za njegovo uresničitev blokira ravno pričujoči predlog. Pa poglejmo, zaradi kakšnega predloga zakona Državni zbor še ne more odločati glede ureditve dodatka za stalnost poklicnih gasilcev, primerljivo z ostalimi uniformiranimi poklici. Ključne oziroma edine predlagane rešitve so tri. Predlog SDS status operativnega prostovoljnega gasilca ureja kot odnos med delodajalcem in gasilcem, tako da naj bi se delodajalcu, ki zaposluje gasilce, znižale zavarovalne premije, upravičen pa naj bi bil do davčnih olajšav. Med naloge države se dodaja zagotavljanje sredstev za zavarovanje, za preventivne zdravstvene preglede operativnih gasilcev ter za dodatno zdravstveno zavarovanje, za vsak dan izvajanja gasilske službe pa tudi dodatno pokojninsko zavarovanje. Te rešitve so v predlogu zakona, ki skuša biti neke vrste gasilski ZUJF, navržene kar tako, počez, brez natančne utemeljitve upravičencev, vsebine pravic prostovoljnih gasilk in gasilcev ter olajšav delodajalcev na drugi strani. Iz predloga ne moremo razbrati, ali bi do dodatnih pravic bili upravičeni vsi prostovoljni gasilci, teh je namreč v Republiki Sloveniji okrog 150 tisoč, ali zgolj tisti z določenim številom opravljenih intervencij, ali se predlog zakona nanaša na nove ali tudi že obstoječe zaposlitve. Ni treba posebno poudarjati, da predlog niti približno ne zadosti kriterijem jasnosti in določnosti predpisov. Da gre za tekst, ki sodi v bolj na hitro spisan promocijski letak kakor v predlog zakona, dokazuje tudi dejstvo, da se predlagatelji niti ne trudijo ovrednotiti finančnih posledic, temveč odkrito zapišejo, da je natančno finančnih posledic trenutno težko podati, kljub temu pa so ta zagotovljena v okviru proračunske postavke Delovanje sistema za zaščito, reševanje in pomoč. Finančni načrt Uprave za zaščito in reševanje za aktualno leto je dobrih 39 milijonov. Če delimo to številko s številom prostovoljnih gasilcev, dobimo 260 evrov na leto za posamezno prostovoljko ali prostovoljca oziroma podkrepitev argumenta popolne neresnosti. Tudi če bi celoten proračun Uprave namenili za predvolilno reklamo SDS, to še vedno ne bi bilo dovolj za pokritje finančnih posledic predloga zakona. Iz vseh naštetih razlogov, ki jih bomo dodatno podkrepili v nadaljevanju, bomo v Poslanski skupini SMC glasovali proti sklepu, da je predlog primeren za nadaljnjo obravnavo.
Gospod Žan Mahnič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Gospod državni sekretar, kolegice in kolegi, lep pozdrav tudi vsem gasilkam in gasilcem, ki mogoče spremljajo to sejo! V Slovenski demokratski stranki bomo navedeni zakon podprli in zavračamo, da gre za predvolilni zakon, kajti spomnite se, da je Slovenska demokratska stranka pred meseci predlagala interventni zakon zaradi vetroloma, ki se je zgodil v mesecu decembru lansko leto, in tam notri smo napisali člene tudi za področje urejanja problematike prostovoljnih gasilcev, notri smo dali, da se gasilcem plačuje dodatno pokojninsko in tudi dopolnilno zdravstveno zavarovanje in da se uvede stimulacije za delodajalce, ki gasilce zaposlujejo. Takrat ste v razpravah o tistem zakonu, ki smo ga predlagali, dejali, da to v ta zakon ne sodi in da je to potrebno reševati ločeno od zakona, ki je predlagan. In kaj smo naredili mi? Storili smo točno to, kar ste vi rekli, in predlagali spremembo Zakona o gasilstvu, kamor smo vnesli besedilo členov, ki smo jih takrat predlagali v zakon, ki je na podlagi vetroloma, ki se je zgodil, v več zakonih urejal tisto področje. In danes slišimo, da tudi to ni v redu; da ukrepi niso dovolj jasno specificirani, da ni finančnih posledic dovolj opredeljenih in tako naprej. Skratka, če pogledamo zakon, ki smo ga napisali v štirih členih oziroma novelo zakona. Prvi člen pravi, da status operativnega prostovoljnega gasilca, da je to odnos med delodajalcem in gasilcem, s katerim se stimulira zaposlovanje gasilcev tako, da se delodajalcu znižajo zavarovalne premije in imajo davčne olajšave. Verjetno je vsakemu jasno, da se na podlagi tega člena in na podlagi besedila, ki smo ga napisali v tem členu, te olajšave in zavarovalne premije naknadno določijo. Skratka, gre za to, da gasilci to dobijo na Vladi oziroma v tem primeru na Ministrstvu za finance, kjer pač dejansko poteka vse, kar je povezano s financami, da se tudi odloči, kakšne te zadeve bodo. In drugi člen, da se zagotavlja sredstva za zavarovanje operativnih gasilcev in sredstva za preventivne zdravstvene preglede operativnih gasilcev. Potem tretji člen, da država zagotovi prostovoljnim operativnim gasilcem financiranje dodatnega zdravstvenega zavarovanja in za vsak dan izvajanja javne gasilske službe tudi pokojninsko zavarovanje. Tukaj je treba povedati – očitno nekateri ste mešali poklice gasilce in prostovoljne gasilce –, da gre za dve ločeni skupini, ne gre za isto tematiko, kljub temu da je zadeva podobna, pa vendarle mislim, da bolj jasno, kot da se napiše, da jim to pripada za vsak dan opravljanja javne gasilske službe, bi težko opredelili. Ugibanja, kdo je upravičen do tega, koliko ljudi je upravičenih do tega, na tem mestu sploh niso potrebna, ker se ve, da tisti, ki bo opravljal javno gasilsko službo – Gasilska zveza Slovenije ve, kaj je to javna gasilska služba, mislim, da bo kasneje najbolje kolega Pojbič razložil kot aktivni gasilec, pozdravljam tudi, da je danes prišel v gasilski uniformi, s čemer je pokazal še dodatno čast in spoštovanje do gasilcev –, se ve, kaj javna služba je. Ne govorimo o tem, da bodo dobivali vsi člani Gasilske zveze Slovenije, ki jih je približno 150 tisoč, zdaj za vsak dan plačilo teh premij oziroma zavarovanj, pač pa gre za približno 42 tisoč operativnih gasilcev, kolikor jih je znotraj teh 150 tisoč, ki opravljajo javno gasilsko službo – ve se, na kakšen način, in ve se tudi, kdaj. Enako bi lahko tudi jaz rekel, ko ste vprašali, zakaj smo do konca čakali na to, ravno na Odboru za obrambo smo soglasno, z izjemo Poslanske skupine SMC, potrdili predlog sklepa, da Vlada ugodi zahtevam, ki so jih pripravili takrat poklicni gasilci, da se to čim prej obravnava, da se ta dialog zaključi in da predlog čim prej pride v Državni zbor. Na podlagi tistega sklepa bi lahko Vlada na svoji naslednji seji čez en teden potrdila to, kar so se dogovorili z gasilci, ugodila njihovim zahtevam, glede na to, da je bil dejanski znesek finančnih posledic, ki so bile posledica ukrepov, ki so jih predlagali za izboljšanje njihovega statusa oziroma položaja, okoli 800 tisoč evrov, kar pa vemo, koliko je v primerjavi s proračunom, ki presega 9 milijard evrov. Ampak če ni volje, ni poti, če je volja, je pot, in predolgo časa se je na to čakalo. Zdaj očitati Slovenski demokratski stranki, da onemogočamo tisti zakon, ker smo vložili svojega, je na nek način neresno in je tudi zavajajoče. Vlada bi lahko prišla prej s svojim predlogom, strinjam se, da bi lahko prišli tudi mi prej s svojim predlogom, vendar smo mi ta svoj predlog vložili z zakonom, ki je bil interventni zakon za odpravljanje posledic žledoloma, in takrat ste pač rekli, da to ne sodi sem, da to sodi v področni zakon, ki ureja status gasilca. O statusu gasilca se posluša že leta in leta, kako se bo zadeva uredila, kljub temu da je zagotovo korak v pravo smer to, kar se predlaga na področju poklicnega gasilstva, kar sledi tako sklepom odbora kot tudi zahtevam poklicnih gasilcev, kljub temu da so še rezerve in da bi se še dalo kaj dodatno urediti. Pa vendar sam menim, da smo imeli veliko razprav v Državnem zboru v tem mandatu glede Slovenske vojske, predvsem glede plačilnega sistema in zagotovo bo v naslednjem mandatu treba odpreti ne samo razprave, ampak kaj konkretno urediti tudi v smeri smiselnosti izvzetja uniformiranih poklicev iz enotnega plačnega sistema v javnem sektorju. Gre za specifične poklice, ki jih ne moremo enačiti z drugimi, in zagotovo bi se našle primernejše rešitve od teh, ki jih imamo zdaj. Z Odborom za obrambo smo bili – mislim, da lansko leto ali leto in pol nazaj – na terenu v Sežani, obiskali smo poklicne gasilce. Njihova dejavnost je bila predstavljena in predstavljeni so bili tudi izzivi, s katerimi se soočajo. Tako kot pri ostalih obiskih smo na podlagi tega obiska potem na Odboru za obrambo pripravili sklepe, kaj naj Vlada Republike Slovenije oziroma Ministrstvo za obrambo naredi za izboljšanje te problematike, za izboljšanje tudi statusa gasilcev, za izboljšanje pogojev. Glede na to, da enota deluje predvsem na Krasu, je bila predstavljena problematika požarov v naravi, ki se zgodijo predvsem zaradi železniške proge, in vsi ti sklepi so bili na Odboru za obrambo soglasno sprejeti. Gospod državni sekretar, v nadaljevanju bi od vas pričakoval, da vendarle poveste temu državnemu zboru, ali so bili tej sklepi realizirani in zakaj niso bili. Tam je bilo konkretno rečeno, da se naj tudi v področnih zakonih uredi nadzor nad samimi železnicami, da se naj naredijo oziroma izvedejo ukrepi, ki bi preprečevali takšne požare, kakršnim smo priča praktično vsako leto v sušnem obdobju na območju Krasa in širše regije. Urediti samo status oziroma z nekimi ukrepi popraviti krivice poklicnim gasilcem v štirih letih oziroma v treh letih in sedmih mesecih, kot je dejal kolega Trček, ni ravno nek uspeh na področju gasilstva glede na to, da imamo en zakon, ki ureja to področje, in da zagotovo bi v teh treh letih in sedmih mesecih lahko našli nek konsenz tako z Ministrstvom za finance kot še s kakšnim drugim ministrstvom – zdaj za infrastrukturo in okolje, kakor smo bili takrat seznanjeni –, da se spremeni še kakšen zakon na področju varstva narave, ampak storjenega na tem področju žal ni bilo nič. Slišim, da se žal zapleta tudi pri Upravi Republike Slovenije za zaščito in reševanje, kajti to drži, da so težave s helikopterjem Slovenske vojske, kadar je zahteva – in teh zahtev je veliko, vemo, da tudi zaradi neodgovornega obnašanja tistih, ki v neprimerni opremi hodijo v hribe, v gore in tako naprej –, ampak ravno zaradi tega je Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje prišla z idejo in tudi v letošnjem letu so imeli resen namen, da kupijo helikopter za svoje potrebe, da bi bili čedalje manj odvisni od Slovenske vojske in njihovih helikopterjev. Ta ideja je bila dobra, to idejo smo pozdravili, ampak tudi te realizacije, ker ni podpore s strani Vlade. Žal je ne bo. In potem bi lahko šli naprej. Obstajajo skladi, zdaj ne me držati za besedo, ampak če se ne motim, mislim, da je na Norveškem sklad, ki podpira v primeru sodelovanja različnih držav tudi take projekte, in zagotovo je ena od rešitev za učinkovitejši sistem zaščite in reševanja, takrat ko je potreben prevoz s helikopterjem, to, da zaščita in reševanje dobi svoje lastne zmogljivosti na tem področju. Skratka, to so stvari, ki bi jih lahko urejali, ki bi jih lahko reševali, sprejeti so bili sklepi. Za razliko od prejšnjih mandatov smo v tem mandatu na odboru, ko smo prišli z obiska, sklicali sejo in tiste stvari, ki so nam jih tam predlagali tisti, s katerimi smo se slišali, bodisi z gorsko reševalno službo, bodisi z gasilci, bodisi s predstavniki Slovenske vojske, sklepi so bili sprejeti na podlagi obiskov v prvi brigadi, na podlagi mornariškega diviziona in tako naprej. Žal tisti sklepi, kljub temu da so bili na Odboru za obrambo sprejeti soglasno tako s strani poslancev opozicije kot tudi koalicije, niso bili sprejeti. In ni veliko dela in tudi ni veliko finančnega vložka, da se določene stvari lahko uredijo, ampak če so prioritete drugje, potem nekega premika naprej ni. Skratka, v tem mandatu se bo še enkrat zgodilo to, da se ni naredilo nič za ureditev statusa prostovoljnega gasilca, ni to edini predlog na področju gasilstva, ki smo ga predlagali v Slovenski demokratski stranki. Spomnil bi tudi na predlog, ki smo ga vložili glede davka na dodano vrednost, kjer smo predlagali še dodatno oziroma znižano stopnjo 5 % oziroma bi se 5 % davka na dodano vrednost plačalo za nakup gasilske opreme. To bi olajšalo finančne težave in finančne izdatke marsikakšnemu gasilskemu društvu, ki kupuje novo gasilsko opremo, ampak žal tudi na tem področju nismo bili uspešni, ker je vladajoča koalicija to zavrnila. Spomnil bi na amandmaje, ki jih je Slovenska demokratska stranka predlagala v proračunih. Zadnji amandma smo predlagali v lanskem letu za proračun za leto 2018, da se namenita dodatna dva milijona evrov v letošnjem letu in potem tudi v letu 2019 za gasilsko opremo. Za sprejetje tega amandmaja so zmanjkali trije glasovi. Žal tudi na področju gasilske opreme bi se dalo zagotoviti več finančnih sredstev. Vemo, kakšne so potrebe, vemo, kakšni so nakupi; vemo, da je slovensko gasilstvu, da so slovenski prostovoljni gasilci, če primerjate z ostalimi evropskimi državami, na zelo zavidljivi ravni tako usposobljeni kot tudi opremljeni, ampak investiranje v varnost ne samo na splošno, ampak konkretno za primer zaščite in reševanja – ne smemo dopustiti, da celotno finančno breme pade večinoma samo na občine. Tudi tukaj bi bilo smiselno enkrat odpreti razpravo in govoriti o neki priporočljivi vrednosti finančnih sredstev, ki jih občine namenjajo za prostovoljno gasilstvo. Vemo, da je na eni strani večinoma postavk v občinskih proračunih namenjenih za delovanje gasilskih društev, na drugi strani za nakup gasilske opreme – zdaj je nekako priporočljivo 3 %, pa vendar nekaj bolj v smislu zavezujočega glede na to, da tisti poslanci, ki hodimo in smo vabljeni na občne zbore gasilskih društev, vidimo, da je po različnih občinah različna vrednost in različno financiranje, različna višina finančnih sredstev glede na to, kakšen je tudi občinski proračun. Predlagana je bila tudi dovolitev uporabe modre luči za prostovoljne gasilce, ki gredo na intervencije v svojih civilnih vozilih. To je ena od rešitev, ki jih nekatere evropske države poznajo, ampak tudi tukaj žal nismo bili uspešni in je vladajoča koalicija ta predlog zavrnila. Skratka, ne govoriti, da smo dali ta predlog tik pred volitvami, ker smo tudi v prejšnjih letih tega mandata podali nekatere predloge, ki bi izboljšali status in problematiko prostovoljnega gasilstva tako v finančnem smislu kot tudi v smislu večje varnosti, večje zaščite tistih, ki so v službi prostovoljnih gasilcev, ki dejansko s številnimi prostovoljnimi urami – Gasilska zveza Slovenije, sem prepričan, je zveza oziroma organizacija v Sloveniji, ki opravi največ prostovoljnih ur na leto – , bi seveda jim dali neko priznanje, predvsem pa jim tudi omogočili nadaljnji razvoj. To je en lep primer prostovoljstva, solidarnosti, medsebojne nesebične pomoči in v Sloveniji moramo to negovati. Seveda pa po eni strani paziti, da s predlogi – in ta predlog ni takšen – ne bi, recimo, dajali kakršnihkoli vtisov, da se želi prostovoljstvo na nek način izničiti in tudi znotraj Gasilske zveze dati neko tekmovalnost za to, kdor več opravi, je tudi več plačan, ker tudi pri teh intervencijah so različne zadolžitve, različni gasilci opravljajo različne naloge. Zaradi tega je predlog tak, da tisti, ki opravlja javno gasilsko službo, tudi dobi plačano tako dodatno pokojninsko kot tudi zdravstveno zavarovanje. Kot že rečeno, v Slovenski demokratski stranki bomo predlog, ki smo ga predlagali, tudi podprli. Hvala lepa.
Franc Jurša bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Državni sekretar, lep pozdrav. Lep pozdrav kolegicam in kolegom, še posebej pa gasilcu med vami, Marijanu Pojbiču! Na samem začetku bi rad rekel, da imamo gasilstvu na Slovenskem zelo dobro organizirano, da imamo dobre gasilce, da imamo tudi že dobro opremo in da za gasilce država kakor tudi lokalne skupnosti dokaj dobro skrbi. Tradicija je bogata in to bogastvo daje tudi na nek način tudi način spodbudo mladi generaciji, da stopa v gasilske vrste. Ne bom govoril o zgodovini svoje rodbine v gasilstvu, ne bom govoril o svojem delu v gasilski organizaciji. Moram reči, da je ta tradicija zelo bogata in da sem se s to problematiko ukvarjal tako amatersko, se pravi prostovoljno, kakor tudi profesionalno. Prihajam z območja, kjer je gasilstvo močno razvito. Severovzhodna Slovenija ima skoraj v sleherni vasi svoje gasilsko društvo in ta gasilska društva so kategorizirana in kategorizacija naroča, koliko operativnih gasilcev mora dejansko imeti gasilska organizacija, če pokriva določeno območje, ali je to prve kategorije ali pa je tudi pete. Tu seveda ne smemo pozabiti tudi na to, da nekatera prostovoljska gasilska društva opravljajo naloge na področju državnega pomena in da ima s temi gasilskimi društvi sklenjeno pogodbo oziroma dogovor Gasilska zveza oziroma Republiška uprava za zaščito in reševanje. Sleherna lokalna skupnost – vsaj mislim, da je tako urejeno tudi v vseh drugih, ne samo v tistih, za katere jaz vem – ima sklenjene dogovore, pogodbe z župani o opravljanju lokalne gasilske službe in s tem se zavežejo, da bodo protipožarno pokrile določen teritorij oziroma teren. Še enkrat naj poudarim, gasilstvo na Slovenskem je v več ali manj delih Slovenije zelo dobro razvito, še posebej pa v severovzhodni Sloveniji. Kako pomembno vlogo imajo naši gasilci, še bolj pa operativci, se prepogosto na žalost zavedamo šele ob naravnih in drugih nesrečah. Njihova služba je poslanstvo, s katerim ogrozijo svoja življenja, da bi rešili naša. V Sloveniji se število prostovoljnih gasilcev letno povečuje in marsikatera druga država nam na nek način to tudi zavida. Mi smo lahko na te gasilce zelo ponosni. Predstavljajte si, da bi popoln tujec tvegal življenje za nas, a za to ne pričakuje nobenega plačila. Nobenega! Gasilci so tisti, ki strumno odidejo na kraj dogodka, tja, kjer jih rabijo. Ampak moram vam pa še to povedati, da gasilce rabijo marsikje, na marsikateri nalogi so gasilci. Če hočete, pomagajo vstopati v stanovanje, rešujejo tudi mačko na drevesu in podobne zadeve. Vse to opravljajo naši gasilci. V večini primerov so to prostovoljci. Tam, kjer so seveda poklicni gasilci, to opravljajo poklicni gasilci. V poslanski skupini smo mnenja, da se morajo razmere v gasilstvu urediti v zakonu, a na takšen hiter način, kot se je to hotelo sedaj urediti, se enostavno ne da urejati. Sredi decembra so nas že poklicni gasilci opozorili na neurejene razmere in plačne anomalije. Vlada se je na napoved stavke odzvala s predlogom stavkovnega sporazuma glede ureditve plač oziroma osebnih dohodkov. Sporazum je bil nato tudi obojestransko podpisan. Vlada je nato na marčevski seji določila besedilo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o gasilcih in ga poslala v obravnavo Državnemu zboru. Kaj se je zgodilo, vemo. Danes, tik pred zdajci, jo je prehitela Poslanska skupina SDS. Čudimo se, zakaj se je Poslanska skupina SDS tik pred koncem mandata odločila urejati še položaj prostovoljnih gasilcev in s tem predlogom, saj vedo, da bo za sprejetje zmanjkalo časa. V vsakem primeru vsi kalkuliramo in tudi Poslanska skupina SDS je naredila kalkulacijo in videla, da se splača na tem področju kaj več povedati pred skorajšnjimi državnozborskimi volitvami. To je široka baza volivcev. Zavedamo se, da odsotnost prostovoljnih gasilcev z dela predstavlja tako težavo za delodajalca kakor tudi seveda za operativne gasilce, zato je v veljavnem zakonu zapisano, da nadomestilo za čas odsotnosti z dela povrne za operativne gasilce njihovim delodajalcem občina oziroma državni organ, odvisno od tega, s kom ima dogovor oziroma gasilsko društvo pogodbo. Prav tako sredstva za zavarovanje in preventivne zdravstvene preglede za operativne gasilce že z veljavnim zakonom zagotavlja država – zopet odvisno od pogodbe – in lokalna skupnost oziroma občina. V samem predlogu pogrešamo tudi oceno finančnih posledic, ki bi obremenile državo oziroma občine. Postavljamo pa predlog glede dodatnega pokojninskega zavarovanja za vsak dan izvajanja gasilske službe, poklicni gasilci že imajo urejen tako imenovani modificirani staž, in nedvomno si to zaslužijo tudi prostovoljci, ki ogromno prispevajo k naši varnosti – za tisti čas, ko seveda opravljajo naloge na področju požarne varnosti oziroma zaščite in reševanja. Predlog pred nami ima tako pozitivne kot negativne rešitve, zato se bomo v Poslanski skupini Desus do predloga opredelili po končani razpravi v Državnem zboru. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima kot prva gospa Ljudmila Novak, pripravita naj se mag. Bojana Muršič in dr. Franc Trček. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Tudi sama se bom vrnila nekoliko v svojo zgodovino. S prostovoljnim gasilstvom se tudi sama srečujem od otroških let, ne nazadnje je bil moj oče ustanovitelj gasilskega društva v kraju, bratje so bili gasilci in vem, kako gasilci tvegajo svoje življenje, zato da lahko gredo pomagati drugim. Sama se spomnim brata, ki je nekaj metrov visoko skočil s hleva, ni imel časa iti po lestvi, samo da je bil čim prej v gasilskem domu. Vedno sem se spraševala, ko so odšli na požare, ali bodo zdravi in srečno prišli nazaj, in enako se sprašujem tudi sedaj, ko odhaja sin na požare. Ko sem ga nekoč hotela opomniti, da imamo neko važno delo doma, mi je njegov pogled povedal vse in sem obmolknila. In ne gre samo za to, da se to dogaja moji družini, vem, da velika večina gasilcev s srcem opravlja svoje delo in je takrat na mestu, ko ljudje potrebujejo pomoč; ne sam požar, vemo, da v današnjem času v naravnih nesrečah so prav gasilci tisti, ki rešujejo življenja, premoženje in tudi to, da lahko spet normalno se vzpostavi življenje v nekem kraju. Seveda noben zakon ni idealen, najbrž tudi ta ni, običajno poslanske skupine pač nimamo toliko suporta strokovnjakov, kot jih imajo posamezna ministrstva, ki lahko pripravijo bolj temeljite zakone, vem pa, da status ni urejen, zato je potrebna razprava tudi o tem področju. Z gasilstvom sem se srečevala tudi kot županja, ko sem kar gledala, koliko predpisov zavezuje gasilce in koliko finančnih sredstev mora občina zagotavljati za gasilstvo; tako za vzdrževanje opreme, izobraževanje, potem gasilske avtomobile in tako naprej in to so kar velika finančna sredstva za vsako občino. Po drugi strani pa seveda je to prav, kajti opravljanje gasilskega dela je zelo nevarno početje, zato je prav, da so dobro opremljeni, da so dobro izobraženi in da se zgodi čim manj nesreč. Pa še neko pomembno drugo vlogo opravljajo gasilci. Jaz seveda bolj poznam prostovoljne gasilce, ker pri poklicnih menimo, da so gasilci za to plačani in pač opravljajo svoje delo, ampak brez neke ljubezni, naklonjenosti temu tudi nihče ne more tega opravljati. Vedno znova sem si rekla, kako pomembno vzgojno delo opravljajo gasilci, ne nazadnje z izobraževanjem v lastnih vrstah, pa tudi z izobraževanjem mladine. Gasilska društva imajo v svojih vrstah zelo veliko mladih vseh generacij in že s tem, ko se učijo, pripravljajo na kvize, na tekmovanja, pridobijo ogromno znanja in s tem se povečuje tudi varnost prebivalstva, ker se učijo, kako je ravnati, kako je potrebno ravnati v določenih nesrečah, v določenih okoliščinah. Torej, poleg varnosti gre za izredno pomembno vzgojo mladine. Tako lahko rečemo, da je gasilstvo vsestransko zaželeno, uporabno, koristno in zato je tudi prav, da se status gasilcev, tako poklicnih kot prostovoljnih, tudi ustrezno uredi. Na drugi strani pa seveda imamo delodajalce, ki pa morajo tudi po svoje biti motivirani, ker če nekdo redno odhaja na požare, da rešuje življenja, premoženje ljudi, potem seveda pač določeni delodajalci tudi od tega morajo [[…]]Zato morajo biti nekako motivirani, da ni prevelikega izpada oziroma da vidijo tudi pri tem neke olajšave zase. Skratka, če zaključim. Gasilstvo vemo, da je izredno pomembno, ga tudi sama podpiram, vidim njegovo potrebnost, koristnost, hkrati pa seveda si želim, da bi ljudje, ki se tako žrtvujejo, delajo, riskirajo svoja življenja, zdravje velikokrat, da bi bili pa tudi razumljeni in pa tudi, da bi njihov status bil primerno urejen – bodisi v tem zakonu bodisi v drugem. Pomembno je, da se bomo vsi skupaj trudili, bodisi v tem mandatu ali v naslednjem, da se status dejansko uredi.
Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravita naj se dr. Franc Trček in gospa Janja Sluga. Izvolite, gospa Muršič.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Res je gasilstvo eden najpomembnejših členov našega sistema zaščite in reševanja in osebno si tega sistema brez prostovoljnih gasilcev nikakor ne znam predstavljati. Poudariti želim, da se je ta vloga gasilcev v zadnjem času kar spremenila. Gasilci niso samo prvi posredovalci pri požarih, ujmah, nesrečah, poplavah, žledolomih, ključno je tudi v zadnjem času, da so prvi posredovalci pri prometnih nesrečah, vse bolj pa tudi posegajo v zdravstveni del takrat, ko pač rešujejo življenja ob zastojih srca. To se je vse bolj nekako odprlo, kar moram reči, da je vsekakor dobro, kajti pomembno je poudariti, da preden pride nujna urgentna pomoč na kraj dogodka, je lahko že izgubljeno življenje. Zato se mi zdi, da je smer v tem, da to opravljajo tudi prostovoljci, prostovoljna gasilska društva, dobra. Zato je toliko bolj pomembno, da temu damo poseben pomen. Torej, če gledam na svojem območju v naselju, je res, da so v treh naseljih na območju 5 kilometrov tri prostovoljna gasilska društva. Vsa ta društva opravljajo neizmerno delo, neizmerno požrtvovalno delo. Velikokrat, kot sem tudi omenila, se je izkazalo, da je njihova prva pomoč rešila življenja. Gasilce, po mojem, ni ga nikogar tukaj – jih vsi spoštujemo, tako njihovo delo kot tudi požrtvovalnost, predvsem pa tudi takrat, kadar nesebično priskočijo na pomoč. Vsekakor je skupen cilj nas vseh, da bodo njihovi pogoji ustrezno urejeni. Predvsem poznam delo prostovoljnih gasilcev, imamo pa tudi poklicne gasilce, ki prav tako opravljajo delo. Po mnenju Vlade je treba izboljšati tudi njihov položaj, kajti opozorili so nas na napake, ki jih imamo v sistemu, s svojo stavko, in je bilo treba sprejeti nek dogovor. Ta dogovor je sprejet med Vlado in Sindikatom poklicnega gasilstva, kar je tudi ključno za nas vse, da se doseže najširši konsenz. Ministrstvo je pripravilo ta zakon, ki ga pa, žal, ne moremo obravnavati, s katerim pa bi rešili marsikatero tegobo. V tem zakonu, ki je usklajen z deležniki, bo gasilstvu kot pridobitni dejavnosti dodan nov odstavek, ki omogoča gasilstvu opravljanje drugih operativnih nalog gasilstva kot pridobitne dejavnosti, kar je v sedanjem zakonu nedefinirano. Uveden je tudi nov pojem operativnih nalog gasilstva. Dodan je dodatek za stalnost poklicnim gasilcem, ki opravljajo operativne naloge zaščite in reševanja v višini 0,5 %, pod pogoji, da le-te opravljajo več kot pet let. Veliko je še teh izboljšav, ki so pripravljene, verjamem, da bi bile korak v pravo smer, in srčno upam, da bomo še pred iztekom tega mandata tudi to uspeli spraviti pod streho. Cilji zakona, ki jih predlagatelj navaja, so odpraviti mačehovski odnos države, ki ga izkazujemo do delovanja gasilske službe. Ali je to res tako? Zakon, ki ga imamo danes v obravnavi, je bil sprejet leta 2005, v vaši vladi, vladi Janeza Janše. V stališču SDS smo slišali, da ste v prejšnjih letih tega mandata predlagali spremembe – res je tako –, ki niso bile sprejete. Imeli ste pa možnost tudi v svoji drugi vladi, ko ste imeli to odgovornost, da to s spremembami tudi popravite, pa do tega ni prišlo. Še bolj me pa bega to, da ne navajate ocene finančnih posledic glede financiranja dodatnega zdravstvenega zavarovanja in glede dodatnega pokojninskega zavarovanja. Mislim, da je zakon v tem delu pomanjkljiv, ni sistemski, kot je predhodnica povedala, ni idealen in bi bilo treba zadeve rešiti malce drugače. Govora je bilo tudi o tem, da bi se dalo spodbudo delodajalcem, ki zaposlujejo operativne gasilce. Govorilo se je o tem, da gre za zasebne delodajalce oziroma privatnike, ki jim izguba delavca pomeni veliko. Ne vem, ali bo ta člen, ki je pač naveden, rešil izgubo delavca na delovnem mestu takrat, ko opravlja operativno delo, jaz tega ne vidim. Delodajalcu je vsekakor zelo pomembno, da opravlja delo, in spodbude ne bodo rešile delovnega procesa. Tako je tudi tu treba razmisliti v drugačni smeri. Veliko stvari je še odprtih. Verjamem, da vsak delodajalec težko pogreša zaposlenega gasilca, ki opravlja operativne naloge na terenu. Pomembno je takšne delodajalce stimulirati, čemur dejansko pritrjujem, vendar je treba najti nek kompromis. Vsekakor ta zakon je neko izhodišče za rešitev, vendar menim, da je treba najti širši konsenz tako z Vlado kot s sindikati in z vsemi deležniki, ki pač sodelujejo pri tem zakonu, da bo zakon izvedljiv in da bo v praksi prinesel tisto, kar si vsi skupaj želimo – da bo dejansko življenje teh gasilcev zaščiteno, dobro nagrajeno. To humanost moramo še naprej prepoznavati. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Franc Trček, pripravita naj se gospa Janja Sluga in gospod Ljubo Žnidar. Izvolite, dr. Franc Trček.
Hvala lepa za besedo. Imam relativno malo časa [[…]]Zdi se mi, da bi si mi morali postaviti vprašanje, kaj se mora slovenska politika in Državni zbor naučiti od gasilstva, od te žlahtne infrastrukture solidarnosti, kot jo imenujem, od ene redkih infrastruktur, kjer se ne delimo na naše in vaše. Skoraj vsi tukaj, ki prihajamo iz primestnega ali podeželskega okolja, smo se tako ali drugače srečali z gasilstvom. Nekomu je kdaj pri gozdnem požaru prišel ogenj za hrbet, nekomu kaj drugega, pa zdaj, če bi Pojbiču gorela štala ali pa meni bajta, bi šla gasit, se ne bi delila, kdo je v kateri stranki. Ta zakon je nabor nekih želja, ki so pomembne, ne ureja pa jih ustrezno. Če bi se mi vedli gasilsko, bi lahko v tem mandatu imeli hibrid zakona, usedli bi se skupaj in bi te zadeve uredili. To pa ni mogoče, bom odkrit, zaradi vehemence v glavnem SMC in SDS. Malo bolj gasilski in malo manj vehementni moramo biti v naslednjem mandatu. Cela zadeva problemov je. To spet trči ob reformo lokalne samouprave. V glavnem sistem prostovoljstva stane. Spomnim se pred leti, ko so bile veselice glavna nabirka za novo opremo, pa smo trepetali – jebela cesta, a bo zdaj prišla nevihta ali ne? Pa smo imeli izgubo. Vsi, ki smo bili kdaj pri gasilcih, se tega spomnimo. Verjetno bi bilo treba premisliti nabavo opreme na neki regionalni ali nacionalni ravni. Gotovo je treba premisliti tudi to, kakšna nadomestila, ampak to je neka zadeva, ki se jo moramo res lotiti gasilsko, skupaj in upam, da tisti, ki boste ali pa bomo izvoljeni, da se bomo tega lotili na začetku naslednjega mandata. Hvala.
Besedo ima gospa Janja Sluga, pripravita naj se gospoda Ljubo Žnidar in Marijan Pojbič. Izvolite.
Hvala lepa. V bistvu se ne bom sama delala pametne. Takoj sem, ko sem dobila ta predlog zakona na mizo, naredila seveda tisto, kar naredim po navadi, ko se pogovarjamo o gasilcih – grem do gasilcev in jih vprašam, kaj si mislijo. Ko sem vprašala, kaj si mislijo o tem predlogu, so mi rekli, da ne vejo, kaj naj si mislijo, ker o njem sploh niso obveščeni, ker jih ni nihče nič vprašal. To imam pisno od vodstva Gasilske zveze Slovenije – gospod kolega Mahnič, lahko vam pošljem in tudi na terenu, ko sem z njimi govorila. Namreč, jaz se z njimi pogovarjam že od začetka mandata in ta status gasilca je bil mnogokrat izpostavljen, vsakič znova pa smo, in so tudi oni sami, gasilci, ugotovili, da si dejansko predstavljamo pod ureditev statusa gasilca različne stvari. Pa ne jaz, ampak oni sami. Mogoče imajo različna stališča že posamezne gasilske zveze na terenu, od občine do občine, vodstvo Gasilske zveze Slovenije, pa tudi vsak gasilec posebej, ko ga vprašaš, ima zelo različne predloge, kaj bi ureditev statusa gasilca dejansko pomenila. Ampak, veste, tako kot je rekel kolega Trček, prostovoljni gasilci in tudi poklicni gasilci, ki so večinoma tudi prostovoljci, opravljajo te svoje naloge s srcem in zanje to ni opravljanje nalog, kot se mi tu pogovarjamo, ampak je to zanje način življenja. Gasilec si ali pa nisi! Temu je v bistvu podrejeno celotno njihovo, tudi družinsko življenje, ko govorimo potem o vzgoji podmladka, in tako naprej. Predlagatelj v tem predlogu pravi, da je predlog namenjen ureditvi statusa tako poklicnih kot prostovoljnih gasilcev, ki ni urejen v skladu s potrebami oziroma željami gasilcev. Sem povedala nekaj o teh željah. Nihče ni gasilcev nič vprašal, pa zelo težko govorimo o tem, kakšne so želje gasilcev, če niso sploh vedeli, kaj ste vi tukaj notri zapisali. Če grem naprej še do finančnih učinkov – to, kar sem povedala tudi že v stališču poslanske skupine. V bistvu predlagatelj pravi, da finančnih posledic ne more oceniti, te ocene ne poda, vendarle pa pravi, da so sredstva zagotovljena. Še enkrat naj spomnim, tudi to, kar je bilo danes rečeno, strinjam se, da so mogoče občine preobremenjene s tem, da morajo zagotavljati sredstva za gasilce, ker namreč zagotavljajo in za opremo in za delovanje in za zavarovanje in marsikaj še, ampak to zaradi vašega zakona, ki je določil, da gre pri opravljanju gasilske službe seveda za občinsko javno službo in to je potem treba spremeniti sistemsko, ne pa zdaj tukaj v tem predpisu kar tako, počez. Pa bom šla zdaj po vrsti: 1. člen pravi, da je status operativnega prostovoljnega gasilca odnos med delodajalcem in gasilcem. Kdo je operativni prostovoljni gasilec? To je član prostovoljnega gasilskega društva, star med 18. in 63. letom, ki ima opravljeno izobraževanje za operativnega gasilca. To je definicija operativnega gasilca. Zdaj, ali ta operativni gasilec gre na kakšno intervencijo ali pa tudi ne, to očitno za vas ni pomembno. Jaz pa mislim, da dejansko stanje je pa to zelo pomembno, ker situacija, v katerih so ti operativni gasilci, so lahko zelo različne. Na primer, v prostovoljnem gasilskem društvu, enem, ne bom ga imenovala, imajo 47 operativnih gasilcev, ampak dejansko jih na intervencije hodi 20. Kaj s temi? Ali tudi za te? Vsi so enaki. Kako bomo to definirali, kako se bomo tega lotili? [[oglašanje iz dvorane]] Prosim? [[oglašanje iz dvorane]] Poslušajte me raje, kolega Mahnič, pa ko me boste poslušali, pa boste potem odgovarjali. Pišite si, namesto telefona dajte raje svinčnik v roke. Sprašujem, ali tudi za te. Poleg tega so tukaj tudi gasilci, ki nimajo statusa operativnega gasilca, pa se v gasilskem društvu, kot je lepo povedala kolegica Novak, ukvarjajo tudi z drugimi stvarmi, z vzgojo podmladka, z njimi delajo, jih učijo, jih vozijo na tekmovanja. Ali si ti ne zaslužijo tovrstne obravnave, kot vi zdaj pravite, da si jo očitno – po vaše – samo operativni prostovoljni gasilci; in to vsi enako. Tukaj pravite, da se delodajalcu znižajo zavarovalne premije in imajo davčne olajšave. Že Vlada je povedala, že danes je bilo večkrat izpostavljeno: zavarovalne premije. Katere zavarovalne premije? Za koliko? Kako? Davčne olajšave. Katere olajšave? Davki, ki jih plačujejo delodajalci, so lahko zelo različni, zavezanci zelo različni. Vsi operativni gasilci niso v delovnem razmerju, so tudi kje drugje, nekateri so študentje, nekateri so samozaposleni in tako naprej. Na kakšen način si vi to ureditev predstavljate? Govorila sem tudi z delodajalci, ker mislim, tako kot mislijo še nekateri tukaj, da se je potrebno tudi z delodajalci dogovoriti, kaj je dejansko tisto, kar bi pa njih stimuliralo: ali zaposlovati gasilce, kar bi bilo super, ali pa seveda tudi spustiti jih na intervencijo. Tudi delodajalci na terenu bi morali pri tem imeti besedo, da bi lahko sploh povedali, kaj je za njih sploh relevantno. Namreč, tukaj ne definiramo nobene višine olajšave, nobene razlike tudi med posameznimi delovnimi mesti. Mi imamo primer; na primer v enem prostovoljnem gasilskem društvu, kjer je 20 prostovoljnih operativcev, so trije poštarji in ti trije poštarji ne morejo hoditi na intervencije, če so v njihovem delovnem času, ker je to za izvedbo delovnega procesa pač nemogoče. Verjetno obstajajo razlike, ali gre za operativnega gasilca, ki opravlja neka dela v proizvodnji, kjer so delodajalci vezani na neke roke, ki se jih morajo držati, kjer obstajajo neke določene posledice, če teh rokov ne izpolnijo, ostanejo brez posla in tako naprej. Takemu delodajalcu, ki zaradi odsotnosti enega zaposlenega, ali dveh, ali treh, ne bo uspelo izpolniti svojih obveznosti in bo zaradi tega izgubil posel, mu tudi takšna neka, bom rekla, simbolična olajšava ne bo pomenila nič. Zakaj to govorim? Zato, ker je tudi število intervencij v posameznih prostovoljnih gasilskih društvih lahko zelo različno. Namreč, situacija je odvisno tudi od tega, ali je to večje mesto, kjer obstaja tudi poklicna enota, ali pač ne, pa gre za dokaj veliko občino. Namreč, v eni občini ima prostovoljno gasilsko društvo v letu 2017 kar 104 intervencije in ne vem, če si lahko predstavljamo delodajalca, ki bi svojega zaposlenega lahko pogrešil za 104 dni v letu. Jaz si to zelo težko predstavljam. Res je, da vsa ostala manjša društva v tej isti občini imajo na primer 5 intervencij, 4, 14, 16 ali 8, to je res, ampak to glavno, ki pokriva območje cele občine, je imelo v letu 2017 104 intervencije. Potem je pa še v bistvu ena struktura ljudi, ki ima bistven vpliv na opravljanje prostovoljnega gasilstva, to so pa dekleta in žene. Če poznate intervencije prostovoljnih gasilskih društev, potem veste, da ob večjih posredovanjih, nesrečah naravnih in tako naprej aktivno sodelujejo s suportom tudi njihova dekleta in žene, ali pa tudi možje, če hočete, kadar gre za prostovoljne gasilke. Ti so namreč vedno z njimi v gasilskih domovih, jim kuhajo, poskrbijo za njih, nekateri vozijo čaj na teren in tako dalje. Mislim, da ko se pogovarjamo o ureditvi statusa, da je vsekakor treba imeti v uvidu tudi te ljudi, ki nudijo kompleten suport prostovoljnim gasilcem. Če grem naprej na 2. člen, ki govori, da se zagotavlja sredstva za zavarovanje operativnih gasilcev s strani držav –, zopet ne vemo, o katerem zavarovanju govorimo – in pa ureja v četrti točki tudi, da zagotavlja sredstva za preventivne zdravstvene preglede operativnih gasilcev država. Zdaj, gasilci imajo pri zdravstvenih pregledih svoje predloge, ki jih imajo že vrsto let, in je njihova rešitev, ki so jo dejansko predlagali, že vrsto let različna, se pravi enaka, in se nanaša predvsem na to, kako se naj ti zdravstveni pregledi izvajajo, na kakšen način in kakšna naj bo pri tem odgovornost samega gasilca. Tukaj lahko povem, bom potem v nadaljevanju malo bolj podrobno, da je v bistvu že v pripravi rešitev za to točko, ki jo predlagate, in mislim, da bi morala nekje v naslednjem tednu izvedena. Kar pa zadeva tretjo točko, kjer prenašate sredstva za zavarovanje z občine na državo, je pa moj odgovor lahko samo takšen, kot sem povedala na začetku. Ta sredstva se zdaj zagotavljajo iz občinskega proračuna, ker so to obstoječe naloge občine, in so tudi navedene že v veljavnem 6. členu oziroma 8. členu zakona. Tega 8. člena pa ne popravljate, kar pomeni, da bo dvojna ureditev za eno in isto stvar; se pravi, v obstoječem zakonu v 8. členu so naloge države, v 6. členu so pa naloge občine in tega pa niste dejansko popravili. Naprej. V 3. členu predlagate, da država zagotovi prostovoljnim operativnim gasilcem financiranje dodatnega zdravstvenega zavarovanja in za vsak dan izvajanja javne gasilske službe tudi dodatno pokojninsko zavarovanje. Ko sem vprašala naše gasilce, na kakšen način se njim zdi, da bi bilo to izvedljivo, si sploh ne predstavljajo, sploh si ne predstavljajo, na kak način, za koga, kdo bo to izvajal, kdo bo te evidence usklajeval za tiste dni, ko je na intervenciji. Kaj? Ti potem delodajalec ne bo odtegnil ali bo to razliko pokrila država? Kdo bo to kontroliral in kako bo to kontroliral? Namreč, gasilci imajo en sistem, ki se mu reče Vulkan. To je ena evidenca, kamor se te intervencije vpisujejo, ampak prostovoljnih gasilskih društev v Sloveniji je tisoč 100 in vsako gasilsko društvo seveda vpisuje te intervencije v te evidence. Pa če citiram bivšega predsednika Gasilske zveze Slovenije, ki je ravno te stvari izpostavljal in debatiral na to temo. Gospod Jakša je pred časom izjavil, da tukaj ni druge kontrole, kot da je treba računati na poštenost, odgovornost oseb v društvih. Seveda na to poštenost računam, se pa vseeno sprašujem, kakšna bodo merila. Ali bodo nova merila? Kako bodo predsedniki izbrali, kdo ja, kdo ne? Na kak način se bo to izbiralo? Ne vem, če se mogoče spomnite, pa verjetno se tisti, ki ste bolj povezani s prostovoljnim gasilstvom, leta 1998 je takratni Mobitel, zdajšnji Telekom, za vse operativne gasilce dal oprostitev plačevanja GSM naročnine. Takrat se je še naročnina plačevala posebej, pa impulzi posebej. No in takratni Mobitel je dal to ugodnost za operativne gasilce, da jim naročnine ne bi bilo treba plačevati. To je bil seveda takrat dogovor med Gasilsko zvezo Slovenije in Mobitelom, potem pa je seveda posamezni predsednik prostovoljnega gasilskega društva operativnemu gasilcu izdal potrdilo, on je s tem potrdilom odšel na Mobitel in sklenil naročniško razmerje, pri katerem je bil oproščen te naročnine. In kar naenkrat se je zgodila naslednja stvar: da se je – ker namreč bila je točno določena številka s prvimi tremi klicnimi številkami za te operativne gasilce – bistveno, bistveno dvignilo število teh uporabnikov. Zakaj? Seveda, ker so tudi predsedniki prostovoljnih gasilskih društev izjemno sočutni in dobri ljudje in seveda vsakemu, ki jih je prosil, so težko rekli ne, potrdila so se izdajala in teh je bilo čedalje več, s čimer ni nič narobe, ampak nekako je treba seveda ta merila določiti. S tem potem spravljamo verjetno v nek neprijeten položaj predsednike prostovoljnih gasilskih društev; zdaj so vsi enotni, vsi za enega, eden za vse, potem se pa kar naenkrat pojavijo neke razlike med njimi. In je vprašanje, ali se s takimi stvarmi mednje ne vnaša nek razdor, kar si seveda, verjamem, ne želimo ne vi, pa ne mi. Ko se pogovarjamo tudi o ureditvi njihovega statusa, je seveda v sistem zaščite in reševanja poleg gasilcev vključenih še kar nekaj podobnih skupin. To so gorski reševalci, za katere mislim, da se lahko vsi strinjamo, da enako kot gasilci rešujejo življenja ljudi in premoženje. Potem so tukaj jamarji, potem so podvodna reševalna služba, pa so skavti, pa so taborniki, pa so vodniki reševalnih psov in tako dalje. Tukaj se bo potem odprlo vprašanje, kaj pa storiti z njimi. Ker če začnemo urejati, potem je treba urediti za vse. Ne vem, na kak način bi pa potem te stvari uredili. Zanimivo se mi zdi, da v bistvu se SDS tako deklarira kot največji varuh gasilcev in neki prvoborci v varstvu proti požarom. To se je tudi ob zadnjih večjih požarih pokazalo, ko so bile razprave na to temo, kako je treba to urediti in kako gasilci tam posredujejo, smo gledali tisto uničeno njihovo opremo in tako naprej. Takrat je bil SDS zelo glasen. Pa se človek vpraša, od kod to izhaja. In vem, da ste neke stvari danes naštevali, kaj ste vse predlagali, o modri luči sploh ne bom izgubljala besed, sem takrat ob tisti razpravi povedala vse. Mislim, da bi bilo narobe reči, da ni bilo storjenega nič, ker je bila dejansko s strani vaše vlade takrat storjena škoda za gasilce. In sicer, v času Janševe vlade je minister Aleš Hojs videl to področje kot področje, kjer veljajo nepotrebne administrativne ovire ter birokracija, ki ovira gospodarsko pobudo. To je bilo napisano v obrazložitvi enega zakona. In sicer, pripravil je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu pred požarom. Kaj je bil temeljni učinek tega zakona? Ukinitev soglasij za področje varstva pred požarom h gradbenim in drugim uporabnim dovoljenjem ter prenos odgovornosti za požarno varnost na investitorje, projektante in izvajalce! Če zdaj citiram iz uvodne predstavitve predstavnika predlagatelja, takratnega državnega sekretarja na Ministrstvu za obrambo v letu 2012, »za gradnjo objektov se glede na požarno zahtevnost objekta izdela zasnova požarne varnosti ali študija požarne varnosti v skladu z Zakonom o varstvu pred požarom. Zasnovo oziroma študijo požarne varnosti lahko izdela odgovorni projektant, ki izpolnjuje predpisane pogoje. Obstoječe zbiranje podatkov in evidence na področju varstva pred požarom je zmanjšano in poenostavljeno na najnujnejši obseg.« Že pri sprejemanju tega zakona so bila podana nekatera opozorila v razpravi, in sicer sta mag. Potrata in Staša Kos na to opozorili in tudi predlagali amandmaje. Tudi Mestna občina Ljubljana se je takrat odzvala in tudi Mestna občina Ljubljana je predlagala določene stvari, in sicer, da bi zakon v postopek izdaje gradbenega dovoljenja vključil poklicne gasilske enote, ki izpolnjujejo pogoje, imajo strokovno usposobljen kader in bi te enote izdajale soglasja o zagotavljanju požarne varnosti, opravljale preventivne preglede in tako naprej. Davek te odločitve, te spremembe zakona v letu 2012, če citiram gospoda župana Vrhnike – kaj pravi? To niso moje besede, to so besede župana Vrhnike, ki je v intervjuju za Dnevnik 5. decembra 2017 izjavil, »bolj kot Kemis je kriva zakonodaja, saj ta od Kemisa ni zahtevala, da ima požarni načrt«. In ga seveda do nedavnega tudi ni imel, ker je to drago in ker je to omogočil zakon iz časa Janševe vlade leta 2012. Ta vlada pod vodstvom Mira Cerarja se je ob obisku Vlade v savinjski regiji sestala, predsednik Vlade se je osebno sestal s predstavniki sil zaščite in reševanja, tudi s prostovoljnimi gasilci savinjske regije. Z njimi je sedel precej časa in poslušal popolnoma vse njihove predloge, karkoli so imeli povedati: najsi bo v zvezi s statusom gasilca, najsi bo v zvezi z njihovo opremo. Tudi prisotni državni sekretar iz Ministrstva za obrambo je bil prisoten takrat in ve, o čem vse se je predsednik Vlade pogovarjal z gasilci. Tisto, o čemer so se takrat pogovarjali, nekaj stvari, ki je bilo izpostavljenih, je tudi uresničenih, nekaj se jih še obeta. Ena izmed stvari, ki so jo izpostavili, so bili roki za tehnične preglede vozil, ki se uporabljajo za prevoz skupin otrok pri prostovoljnih gasilskih društvih. Ta zadeva je bila že urejena, in sicer se je prestavilo s 6 mesecev na eno leto. To je bilo sprejeto na 36. redni seji Državnega zbora 12. decembra lani, kjer je bila ta rešitev vključena v zakon s predlogom amandmaja koalicije. Torej, točno po željah gasilcev; tisto, kar je bilo z njimi usklajeno in na kar so apelirali, kar pomeni neposredno odpravo birokratskih ovir zanje, pa seveda v veliki meri tudi stroškov. Druga zadeva, ki jo izpostavljajo že kar nekaj časa, ki sem jo prej omenila, je ureditev zdravniških pregledov. Tudi to zanje pomeni nesorazmerno obremenitev, tako finančno kot tudi časovno, in tudi to se ureja natančno tako, kot je predlagala Gasilska zveza Slovenije. Ministrstvo za zdravje je pripravilo predlog spremembe pravilnika, ki je v fazi, ko ga mora ratificirati samo oziroma podpisati samo še Mors in bo takrat tudi objavljen. Seveda predvidevajo, da bo to v naslednjem tednu, in ta pravilnik je dejansko tisto, kar je plod sodelovanja in usklajevanja z gasilci. Naslednja stvar, ki je tudi takšne vrste, pa je sprememba Zakona o voznikih, ki smo jo vložili v SMC in sva prva podpisana oziroma predlagatelja s kolegom Prelogom. Tam notri pa so vsebovane konkretne rešitve problematike opravljanja C izpitov za prostovoljne gasilce, tudi natančno po željah prostovoljnih gasilcev, usklajeno z Ministrstvom za infrastrukturo, predlagano za sprejetje po skrajšanem postopku, čemur ste na Kolegiju predsednika Državnega zbora nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, pripravita naj se gospod Marjan Pojbič in gospod Franc Jurša. Izvolite, gospod Žnidar.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Vsi, ki poslušate to sejo, ste od moje predhodne govornice slišali tisoč in osem razlogov, zakaj ne izboljšati status prostovoljnega gasilca. Moje mnenje je pa malce drugačno. Zelo dobro poznam status gasilca, njihovo organiziranost in njihovo delovanje od prostovoljnega gasilskega društva v lokalnem okolju do občinskega poveljstva, do območne gasilske zveze na določenem območju in do Gasilske zveze Republike Slovenije. Ta organiziranost reševanja in požarne zaščite v Republiki Sloveniji je zelo dobro organizirana; in ne sam organizirana, tudi v operativnem delu izjemno, izjemno dobro deluje. Tudi moji predhodniki razpravljavci so v začetni ali pa kar v glavnini svoje razprave to delo prostovoljnih gasilcev izjemno pohvalili, v zaključku so pa rekli, da tega predloga, ko pa izboljšujemo status prostovoljnega gasilca, tega pa ne bomo podprli. Bi rekel zelo kontradiktorne so bile te razprave koalicijskih poslancev. Poglejte, ta predlog, to se pravi veliko hvale, ko pa je treba za njih pa nekaj narediti, za tiste, ki si to res zaslužijo, tu pa podpore pa soglasja pa ni. Pa ne bom zdaj razpravljal o tistih javnih uslužbencih, ki si pa kakih bonitet res ne zaslužijo, pa je kar veliko takih, ki so deležni tega. To pa je ravno obraten primer. To je pa, bi rekel, javno upravljanje javne službe z izjemno velikim rizikom, ko pa jim hočemo izboljšati status, pa tega posluha ni. Človek težko to razume, ampak, ko pa vidiš, kako, kakšna so razmišljanja v vladni koaliciji, potem pa težko to razumeš. In na koncu pa seveda z obljubami, ja si bomo prizadevali. Ja kdaj pa? Si bomo prizadevali, to pa so obljube. Ja kdaj pa si boste prizadevali? Glejte, tu na mizi je predlog, ki prinaša tri izboljšave statusa prostovoljnega gasilca, ki ureja, da se mu izboljša status tako pri delodajalcu, ker vemo, da je prostovoljni gasilec pri delodajalcu – če v narekovanju rečem – nezaželen delavec. Ta status se je pri delodajalcih kar spremenil. Če pogledam, recimo, ta status ali pa neke veljave prostovoljnega gasilca v neki gospodarski družbi 30 let nazaj ali pa danes, je precejšnja razlika v tem delu. Seveda potem z našim predlogom, da se zagotovijo neka sredstva za zavarovanja operativnih gasilcev kakor tudi za zagotavljanje sredstev za preventivne zdravstvene preglede operativnih gasilcev. Skratka, gre za izboljšanje statusa prostovoljnega gasilca! Pa se strinjam, da ta predlog ni celoten in da ne rešuje v polni meri statusa prostovoljnega gasilca, verjetno še kaj manjka, bi še bilo potrebno dodati, ampak to je začetek, to je nek predlog, ne pa samo obljubljati: si bomo prizadevali. Ja, dajte si prizadevati tako, da ta predlog podprete. To je prizadevanje! Da naredimo korak, da se ta status izboljša. Seveda bom sam absolutno ta predlog podprl, da vsaj en del statusa prostovoljnega gasilca v Republiki Sloveniji izboljšamo. Pa sem zelo skeptičen, da določeni gasilci pa se s tem ne strinjajo. To sem danes prvič slišal ali pa tako razmišljajo samo v Laškem, tako kot je bilo predstavljeno, da se s predlogom ne strinjajo, tako da zelo zelo težko to verjamem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Pojbič [[…]] Gospa Sluga, replika. Oprostite. Izvolite.
Moram replicirati, čeprav sem prepričana, da me je kolega Žnidar v bistvu razumel, kaj sem povedala, da gre za namerno zavajanje. Jaz nisem nikoli rekla, da sem proti izboljšanju statusa prostovoljnega gasilca. Nasprotno, že od začetka svojega mandata delam točno na tem, da se ta status njihov izboljša. Problem je pa v tem, da to, kar ste vi napisali v teh treh členih, v ničemer ne izboljšuje statusa samega gasilca. V ničemer. Niti prvi, niti drugi, niti tretji člen ne izboljšuje položaja gasilcev. Ga ne. Tisto, kar sem pa jaz povedala, tri konkretne stvari, ki jih imamo na mizah ali pa so že bile sprejete, to pa ni hvala, to so pa dejstva. [[oglašanje iz dvorane]] Dve na podlagi pogovora gasilcev direktno s predsednikom Vlade in en zakon, ki ga imate na mizi, ki sva ga sopodpisala s kolegom Prelogom.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič, izvolite. Pripravita naj se gospod Franc Jurša in gospod Tomaž Lisec.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Torej, nihče od gasilcev si ne želi takšne razprave, kot smo jo danes tukaj v Državnem zboru poslušali. Resnično velika žalost je na strani poslanskih skupin koalicije in Vlade, da lahko z vso močjo poskušajo preprečiti vse tisto, kar je dobronamerno. Jaz kot član Prostovoljnega gasilskega društva Spodnja Kungota sem na to zelo ponosen, poznam stvari, vem, kaj želimo s tem zakonom spremeniti, vendar očitno velika večina, ki sedi tukaj v parlamentu, je daleč od tega, da bi poznala pravo tematiko in znala tudi nanjo primerno odgovoriti. Hkrati bi tudi na samem začetku, drage gasilke in gasilce pozdravil z gasilskim pozdravom: Na pomoč! Prav tako moram reči sam, da sem zelo ponosen, da sem član Prostovoljnega gasilskega društva Spodnja Kungota in zelo ponosen sem na Gasilsko zvezo Slovenskih goric, v katero so povezane občine Pesnica, Kungota in pa Šentilj. Danes se nisem tako, brez zveze oblekel v to uniformo, ker sem nanjo ponosen. Vsi tisti, ki se tega zavedamo, bi morali biti in vsaj verjamem v to, da bi lahko bili ponosni na gasilke in gasilce. Ko sem pa poslušal danes te razprave koalicije, sedaj bom prebral samo eno sporočilo, ki sem ga dobil pred nekaj sekundami, kjer je gasilec zapisal naslednje – govorim o gospe Sluga. »Povej Slugi, da nima pojma in da se ti smili, ker so njo potunkali in žrtvovali v SMC, da govori neumnosti. Gre samo za to, ali želijo pomagati gasilcem ali ne, ostalo govorjenje je bilo popolnoma nepotrebno in žaljivo do gasilcev.« To sporočilo sem dobil pred nekaj sekundami in naj se zamisli gospa Sluga, kaj govori tukaj v parlamentu. Tako, spoštovani kolegice in kolegi, zdaj pa gremo do te točke, zakaj smo pravzaprav v Slovenski demokratski stranki vložili ta zakon. Vlada je pripravila zakon, ki je še vedno v njihovih predalih. In spoštovane kolegice, zdaj vam bom pa prebral, kaj je napisal eden izmed gasilec, ki se na te stvari dovolj dobro spozna, dovolj kvalitetno spozna in je zapisal naslednje in to bom citiral. Napisal je, da ta zakon, ki ga je pripravila Vlada, je skrpucalo, da vse, kar je rdeče, to pa je več kot 80 % členov, so pripombe Gasilske zveze Slovenije, prostovoljcev, Združenje slovenskih poklicnih gasilcev, poklicnih gasilcev in Skupnosti gasilsko reševalnih zavodov Slovenije oziroma krajše, direktorji zavodov. V nadaljevanju piše, zakon smo gasilci zmasakrirali zaradi slabe priprave, zaradi nespoštovanja želja in potrebe gasilcev. Odgovornost za nesprejetje zakona oziroma za njegovo neusklajenost nosi izključno ministrica Katičeva iz Socialnih demokratov, ki je pripravo zakona in usklajevanje zaupala kadrom, ki temu enostavno niso bili kos. Spreminjali bi nepotrebne člene in se ne dotikali tistih, ki so za status gasilca najpomembnejši. Zakon so začeli pripravljati že takoj po izvolitvi, torej pred tremi leti, in zaradi lastne nesposobnosti uskladitve med vsemi deležniki ga imajo še vedno v predalu. In tako dalje. Spoštovani kolegice in kolegi koalicije, ki ste soodgovorni za to stanje, poglejte, zdaj vam bom pokazal, kakšen zakon je pripravila Vlada. Rdeče so pripombe, poglejte si člene, poglejte si to stran! Gremo naprej. Poglejte to stran priprave zakona. Poglejte si to stran priprave zakona! In to je naše ministrstvo, ki jo vodi ministrica Katič in ki jo zastopa tukaj v parlamentu državni sekretar. Torej, dragi moji, to je katastrofa. 80 % členov, ki so bili pripravljeni v tem zakonu, nasprotuje tu, kar sem povedal, Gasilska zveza Slovenije in tako dalje in tako dalje, kar sem naštel, kar mi je napisal eden izmed gasilcev. Hkrati je napisal, da naj spomnim tudi na položaj poklicnih gasilcev, ki opravljajo največje število najtežjih intervencij in jih je res le okrog tisoč, a so vrhunsko usposobljeni in to so tisti fantje in dekleta, ki so morali za nekaj fičnikov, ki jim je Vlada oziroma ministrstvo, ki jim Katičeva ni želela dati, bili primorani priti v Ljubljano in s transparenti opozoriti, da je Cerarjeva vlada prva vlada, ki ne ceni njihovega dela. Borili so se za 30 do 40 evrov neto višjo plačo in ignoranca Vlade in ministrstva, ministrice Katičeve, torej SD, je trajala več kot pol leta. Šele po seji Odbora za obrambo, ki jo je sklical Žan Mahnič, so se stvari začele obračati. Ko je bil pritisk poklicnih gasilcev tako velik, da so zagrozili celo s stavko [[…]] [[zvonjenje telefona]] – se opravičujem. Celo s stavko! In tako dalje in tako dalje. Ne bom tega teksta več v nadaljevanju bral, ker mislim, da je bilo povedano vse. Vprašal je tudi, ali se še spomnijo transparentov, ki so bili tam prisotni, ko so bili pred Vlado: Za ljudi smo junaki, za vas pa bedaki! Andreja Katič, pokažite vašo plačo! Vlada, ki ne ceni gasilcev! In tako dalje in tako dalje. In potem tukaj poslušam, seveda, razpravo stranke, ki je nosilna stranka v tem državnem zboru, SMC, kako se oni borijo in kaj so vse naredili za to, da bi se izboljšalo stanje v gasilstvu. Še enkrat uvodoma povem, v Slovenski demokratski stranki tega zakona nismo vložili zato, da bi se nas na kakršnikoli način lahko izpostavljajo, da želimo neko volilno kampanjo in tako dalje, kar je bilo danes vseskozi slišano. Na podlagi tega, kar sem vam pokazal, tega zakona, ki je v predalu, ki ga ni mogoče uveljaviti, in tega, kar mi je napisal tukaj eden izmed gasilcev, ki ve, za kaj gre, je bilo jasno, da nismo mogli imeti prekrižanih rok in čakati še na ne vem katero vlado, da bi se tukaj stvari premaknile. Zato smo vložili ta zakon in sem prepričan, da vsi tisti, ki sedite v tem parlamentu, ne glede na to, katera stranka ste, bi lahko v prvi obravnavi zakon potrdili in potem do druge obravnave, če bi bilo potrebno, tudi sklicali nujno sejo odbora, kjer bi lahko ta zakon dodelali z ustreznimi amandmaji. Če bi bila volja in želja in če bi resnično želeli pomagati gasilkam in gasilcem! Moram reči, da sem kot gasilec prizadet. O tem, kar sem danes poslušal: da je SMC proti temu zakonu, da je Desus proti temu zakonu – se opravičujem, če sem narobe razumel, se potem Desusu opravičujem – in da je tista koalicijska stranka, ki pa ima največjo odgovornost, in to je SD in Katičeva, skupaj s svojo ekipo, tudi proti temu zakonu. Na drugi strani pa nam prinese tako skrpucalo – torej saj ni prinesla v parlament, ampak sem, pač, ker sem gasilec, prišel do tega dokumenta. Glejte, resnično ne morem verjeti! In potem v SD govorijo, da se zavedajo problema gasilcev in jih spoštujejo. In kaj je še povedala? Da bo naredila vse Poslanska skupina SD, da bi še to skrpucalo bilo sprejeto v tem mandatu. Na eni strani govorijo v SD, da spoštujejo gasilke in gasilce, na drugi strani pa prinesejo, torej pripravijo tak zakon, ki ni sprejemljiv. Ki ni sprejemljiv za nikogar! Torej pomeni, da so lahko tudi zavestno to naredili, samo zato da se nič ne bi spremenilo. Tako kot uničujejo obrambno ministrstvo, tako kot uničujejo kmetijsko politiko v tej državi, tako uničujejo tudi vse to, kar je povezano s tem zakonom in ko govorimo o gasilstvu in tako dalje in tako dalje. To je stranka SD, to je stranka Socialnih demokratov! Upam, da bodo državljanke in državljani, volivke in volivci resnično na naslednjih volitvah sprejeli prave rešitve in da taki stranki ne bodo nikoli več namenjali glasov, ki dela to, o čemer danes govorim in z dokazi dokazujem. Zakaj smo v Slovenski demokratski stranki predlagali ta zakon in kaj s tem zakonom rešujemo – še enkrat čisto na kratko poudarim. Najprej seveda sprašujem predstavnike Vlade in pa predstavnike poslanskih skupin – pa moram hkrati reči, da sem žalosten, da ni tukaj ministrice. Glejte, tisoč in en razlog je mogoče najti za to, da nekdo ne pride sem. Saj mogoče pa je kje v Srbiji, to opcija pa ni nikoli izključena, tega pa ne vem, ampak včasih bi si celo mislil, da je šla spet na kakšen izlet na račun davkoplačevalcev, tudi to je mogoče. Sprašujem ministrstvo: Ali se sploh še lahko sprašujete, zakaj smo vložili ta zakon? To je prvo vprašanje. Prav tako sprašujem ministrico in tudi vas, ki ste danes tukaj, jo zastopate: Ali si sploh upate dvigniti obraz in gasilkam in gasilcem reči, da se v Slovenski demokratski stranki gremo populizem? Prav tako sprašujem in najprej poudarjam, mi smo, kot sem že prej povedal, čakali na vaš predlog, a ker smo ugotovili, da niste sposobni uskladitve zakona in da niste sposobni bili uskladiti ta zakon, ki sem ga danes tukaj tudi predstavil, seveda nismo mogli v Slovenski demokratski stranki sedeti križem rok in čakati, kako nezadovoljstvo v gasilskih vrstah narašča. Za zaključek. V Slovenski demokratski stranki smo predlog zakona vložili zaradi treh stvari, ki jih želimo urediti. S spremembo tega zakona želimo izboljšati status prostovoljnega gasilca in to v smeri stimuliranja zaposlovanja gasilcev, tako da se delodajalcu znižajo zavarovalne premije in da imajo davčne olajšave. Prav tako sprašujem ministrstvo in pa koalicijo, ali s tem predlagamo preveč. In če predlagamo, da država zagotovi sredstva za zavarovanje in zdravniške preglede gasilcem – je to preveč populistično? Sprašujem to koalicijo in Vlado. In da gasilcem država zagotovi financiranje dodatnega zdravstvenega zavarovanja in za vsak dan izvajana javne gasilske službe tudi dodatno pokojninsko zavarovanje – ali boste tudi temu rekli populizem? Spoštovani kolegice in kolegi, v Slovenski demokratski stranki in tudi jaz kot gasilec vas prosimo, da naredimo nekaj dobrega za delovanje gasilstva v Sloveniji. Tokrat imate priložnost, imate možnost. Če ste nesposobna vlada in nesposobna koalicija in do tega trenutka, mesec, dva ali pa tri pred volitvami niste bili sposobni prinesti ustreznih rešitev na mizo, smo vam v Slovenski demokratski stranki šli naproti in vam želimo pomagati. Zato pričakujem, da bo ta predlog zakona v prvi obravnavi dobil pozitivno soglasje. In če želimo gasilkam in gasilcem dobro, potem vas prosim, da ta predlog zakona tudi v prvi obravnavi potrdite in potem v drugi obravnavi lahko na tak ali drugačen način z amandmaji zakon spremenimo. Tako bo sprejemljiv za vse, ki smo tukaj, ne glede na politično barvo, in na drugi strani predvsem za tiste deležnike – ko govorimo o gasilkah in gasilcih in vseh tistih, ki sem jih pred tem naštel –, ki so bili udeleženi v tej zgodbi. Takrat vam bomo gasilke in gasilci upravičeno lahko rekli, da smo zadovoljni, da nas ne kličete samo takrat, ko nas rabite, ko nas direktno ne potrebujete, smo pa za vas tretjerazredna zgodba. Sam imam to srečo, da sem hkrati gasilec in poslanec in še enkrat povem, da sem na to ponosen. Upam, da so me lahko danes gasilke in gasilci videli direktno s seje Državnega zbora. Poslanca in gasilca. Če bi vas bilo več takih kot sem jaz tukaj v Državnem zboru, bi bil ta zakon sprejet že pred ne vem koliko leti. Upam in verjamem v to, ker sem tudi slišal danes, da vas je nekaj gasilk in gasilcev, tudi poveljnikov, podpoveljnikov in tako dalje. Če bi se enkrat združili tisti, pa bi rekli bobu bob [[…]]Tokrat imamo to priložnost. V to verjamem in še enkrat vas prosim, da zaradi tega, kar mislim, da je prav, in to je, da pomagamo gasilkam in gasilcem, stopimo skupaj in gremo stran od tistih političnih prerivanj. Volitve so in to ni pomembno. Če stopimo skupaj, če bomo ta zakon vsi skupaj podprli, bomo vsi dobili glas od gasilk in gasilcev, ne samo SDS, ne samo SD, ne samo Desus, ne samo SMC in tako dalje. Razen, mislim da, Združena levica pa potem, kar sem tukaj poslušal, me je pa tako razočarala, da si resnično ne zasluži nobenega glasu gasilk in gasilcev.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno? Izvolite, dr. Franc Trček.
Ja, postopkovno bi samo rad opozoril, da Združene levice ni v parlamentu. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Upravičeno! Gospod Franc Jurša, izvolite. Pripravita naj se gospod Tomaž Lisec in gospod Janko Veber. Izvolite, gospod Jurša.
Hvala za besedo. Postavlja se mi seveda vprašanje, če bi se v tem trenutku prijavljal, se verjetno ne bi več, ker je bilo že toliko zadev v zvezi s tem povedanega, da v končni fazi človek skoraj nima več česa dodati. Je pa res, da je bilo izrečeno tudi dosti takih besed, ki niso ravno v sozvočju s tem zakonom, ki so ga predlagali v SDS. Nekatere rešitve mi na tem področju tudi poznamo in bi to poslanci na nek način morali koristiti. Zadeve niso brez zapisa v določenih zakonih in ene zadeve se, pravim, lahko izvajajo za področje gasilstva tudi brez tega zakona, ker imajo osnove v nekem drugem zakonu. Pa bom še nekaj besed povedal okrog tega. V našem stališču smo rekli, da se bomo odločili po razpravi, se pravi, v torek bomo o tem glasovali in se bomo odločili, kako bomo glasovali. Zdaj pa tako. Zelo težko, skoraj nemogoče je reči, da to nima nekega pridiha pred volitvami. Tudi jaz bom govoril z veliko opreznostjo; ravno zdaj promoviral sebe, da sem gasilec, pa sem 50 let gasilec in tako dalje in tako naprej, ker bi mi moji kolegi zamerili, če bi govoril kaj proti njim. Tega ne bom storil, tudi če ne bi o tem razpravljali, ne bi proti gasilstvu govoril, ker ga v bit poznam, tako kot sem že prej rekel, s prostovoljne komponente pa tudi s profesionalne, ko sem za interese gasilcev neko službo nekje opravljal. Pri celotni zadevi se moramo zavedati, da imamo na lokalni ravni glavnega gasilca župana oziroma županjo, da imamo na državni ravni pa glavnega gasilca predsednika Vlade. Od teh dveh funkcij je ključnega pomena, kako ima področje gasilstva urejeno. Seveda z zakonom pa bi morali na nek način zagotoviti ugodnejše pogoje delovanja gasilstva. Mi imamo zadeve urejene, kot sem rekel, ampak bi morali zagotoviti ugodnejše pogoje za delovanje tako profesionalnega kakor tudi prostovoljnega gasilstva. Poglejte, refundacija plače. Refundacija plače je mogoča v skladu z Zakonom o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami. Če gasilec opravi nalogo, lahko njegov delodajalec zahteva, da se mu to refundira iz občinskega proračuna oziroma iz državnega proračuna, če je ta enota državnega pomena. Tukaj so kategorizacije gasilskih društev zelo pomembne. Poznamo pet, šest kategorij. Ne bom zdaj točno, ne me, je nekdo danes že rekel, točno za besedo držati, da ne bomo rekli ene kategorizacije več ali manj, ampak jih imamo, odvisno od območja, na katerem tisto prostovoljno gasilsko društvo deluje. Glavno gasilsko društvo, največje gasilsko društvo pa ima na nek način nalogo, da to opravlja več ali manj na območju celotne lokalne skupnosti, pomagajo ji pa seveda društva z nižjo kategorijo. Kot sem že omenil, za društva, ki imajo sklenjeno pogodbo na lokalni ravni, mora zagotavljati sredstva za refundacijo lokalna skupnost, na državni ravni pa to mora zagotavljati država; se pravi, pristojno ministrstvo ali kako že tokovi znotraj financ in teh zadev tečejo na državni ravni. Tudi dodatna zavarovanja so že na nekaterih ravneh urejena. V skladu s pogodbo o opravljanju gasilske javne službe so prostovoljna gasilska društva kakor predstavniki njihove zveze na lokalni ravni skupaj z županom podpisali ustrezno pogodbo, v kateri imajo to opredeljeno. Ne bom zdaj rekel, da imajo vsi, več ali manj pa imajo to že urejeno. Dodatno zavarovanje pri gasilcih v primeru nesreč in tako dalje, tudi to je zelo pomemben segment, katerega je treba na nek način ustreznejše urediti, kot pa je to urejeno do sedaj. Kot sem že rekel, gasilci opravljajo zelo plemenito delo in so v družbi tudi več ali manj cenjeni in seveda gre na njihovo visoko ceno, imamo verjetno tudi mi znotraj Državnega zbora poseben odnos do njih, kljub temu da te rešitve nismo naredili, lahko bi jo že rešili, pa je nismo. Zdaj pobudi ne bom oporekal, Slovenska demokratska stranka je tudi ta predlog prinesla, ampak mislim, da bi še zakon moral biti bolj dodelan, da bi vsa ta odprta vprašanja dejansko imeli na nek način rešena. Želim še izpostaviti profesionalne gasilce. Takrat, ko so oni bili na Trgu republike, smo nekateri šli med njih, smo jih poslušali, kolikor smo slišali, zaradi tega ker je bilo strahovito glasno, ampak pozneje smo lahko vse razbrali, kakšne zahteve so oni dejansko imeli. Moram reči, da je v prvi fazi ta pogajanja z gasilci vodil minister za javno upravo. Seveda vključevala se je tudi ministrica za obrambo. Zdaj, ali je ministrica vložila dovolj napora, da se je to razrešilo, v tem trenutku ne bi niti trdil, da je, in niti ne bi trdil, da ni. Po mojem se je trudila, koliko ji je pač to tudi uspevalo. Če imaš za sabo finančnega ministra, predsednika Vlade, pa pripadaš neki stranki, ki pač to ima, je malo lažje kot pa, če ne pripadaš. Je malo težje. Pa še nekaj. Ni dovolj, da greš ti enkrat do gasilcev, pa da poslušaš njihovo problematiko. Z gasilci je treba biti nenehno povezan, da veš, kako oni dihajo in kaj gasilci rabijo. Vsak kontakt je dobrodošel. Ne samo takrat, ko gasilci pridejo, običajno pa pridejo in prinesejo letni koledar, ker s tem si oni na nek način zagotavljajo sredstva za nabavo svoje opreme, za sofinancerski delež, ki ga v veliki meri morajo tudi sofinancirati. Odhajati moraš tudi na njihova srečanja ob obletnicah, ob priliki žegnanja gasilske opreme in seveda zelo fino je, če si kot poslanec ali pa župan kum temu dogodku. To pomeni tudi, da jih finančno podpreš. To več ali manj počenjamo po svojih zmožnostih. Jaz sem ponosen, da v takih zadevah lahko tudi sodelujem.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Pripravita naj se gospod Janko Veber in gospod Zvonko Lah. Izvolite, gospod Lisec.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Danes smo večkrat poslušali, da gasilce vsi spoštujemo, ko pa je na mizi predlog zakona, pa vsaj koalicijska večina reče, to bomo naredili v naslednjem mandatu. Toliko o resnosti te koalicije in te vlade, ko imajo pred sabo konkretne predloge ukrepov, ki bi reševali področje gasilcev in gasilstva v Sloveniji. Za začetek to ni ne prvi, pa če bo šla razprava še danes do takšne smeri, niti zadnji poskus v tem mandatu s strani Poslanske skupine SDS, da skušamo pomagati našim gasilcem. Nekajkrat smo vlagali amandmaje pri proračunih v tem mandatu, pa smo bili neuslišani. Sam osebno sem bil s kolegom Žanom Mahničem pobudnik za tista 2 milijona za gasilsko opremo pri proračunu za leto 2018. In kaj se je zgodilo? Ta koalicija, ki govori, kako ima sama v predalu predlog zakona, in ta koalicija, ki govori, kako bo to v takšni ali drugačni sestavi rešila v naslednjem mandatu, je bila proti. Imeli smo interventni predlog zakona, smo notri skušali posamezne zadeve reševati, je ta ista koalicija in ta ista vlada rekla, da ne, potrebne so spremembe Zakona o gasilstvu. Ker Vlada ne naredi nič oziroma, kot je prej pokazal kolega Pojbič, naredi katastrofo od osnutka predloga zakona, pride zopet predlog Poslanske skupine SDS v sistemskem zakonu, da se posamezne zadeve rešijo. Skratka, ni prvi predlog Poslanske skupine SDS, da se zadeve rešijo, in ni predvolilni čas kriv, da se zadeve želijo reševati. Zadeve se želijo reševati, ker jih koalicija ne zmore oziroma noče reševati. Potem pa pride na vrsto mnenje o predlogu zakona s strani Vlade. Citiram, Vlada napiše, »vlagatelji predloga zakona predlagane rešitve utemeljujejo s tem, da bi bilo treba gasilcem, še zlasti pa prostovoljnim, ki so zaradi narave svojega dela v primeru naravnih in drugih nesreč vedno prvi pri nudenju pomoči in pri svojem delu tvegajo svoja življenja, čim bolj izboljšati njihov status in pogoje dela ter zato zagotoviti tudi potrebna finančna sredstva.« Ampak Vlada boldirano napiše naslednji stavek, »Vlada Republike Slovenije predlaganih dopolnitev Zakona o gasilstvu ne podpira«. Skratka, Vlada ne podpira rešitev, da bi bilo potrebno gasilcem, še zlasti prostovoljnim, pomagati. Zanimivo razmišljanje. Potem pa danes poslušamo, kako bo Vlada naredila. In potem obrazložitve Vlade, ki jih je – kot papige – ponavljala večina koalicijskih poslancev, sledijo temu mnenju. Pa bi jih malo seciral, glede na to, da je ta vlada tako nekonsistentna. Vlada uvodoma ugotavlja, da je potrebno načelo določnosti, ki zahteva pripravo splošno razumljivih in jasnih predpisov. Zelo jasen in zelo enostaven predpis imamo pred nami. Spoštovani predstavniki vladne koalicije in Vlade! Samo na tej zadnji, očitno, redni seji Državnega zbora poglejte kakšne zakone ste sprejemali. Skrpucala! To ni mnenje Poslanske skupine SDS, ampak mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Skrpucala, ki so, če se bo kdo tega lotil, v nasprotju z ustavnim redom Republike Slovenije, ki ne spoštujejo pravnih norm, ki ne sodijo v sistemske zakone in tako naprej – pa ste pritiskali tipko za te zakone. Ampak, ko je pa en zakon v prvi obravnavi, ki se ga da tekom obravnave, če bo možnost na izredni seji še reševati, pa je ta koalicija proti. Skratka, Vlada nadalje reče, da urejane davčnih vsebin v nedavčnih zakonih praviloma ni dopustno. Spoštovani poslanci koalicije, ki ste podprli Zakon o kmetijstvu, ki ga je vložila ta vlada. Kaj je rekla Zakonodajno-pravna služba? Ne samo, da je problem, da Zakon o kmetijstvu posega na sistem davčnih zakonov, posega na sistem delovnopravne zakonodaje, posega na pravne ureditve, ki niti v zakone ne sodijo, pa ste vseeno pritiskali tipko »za«. Toliko o doslednosti te vlade, ki ne upa zapisati enega enostavnega zakona, za nami pa pride z razlogi iz petnih žil, zakaj predloga ne bo podprla; zakona ne podpiramo, ker je predlagatelj SDS. Vsaj na zadnji seji, ob enem izmed zadnjih zakonov, ki jih obravnavamo, bi lahko to priznali. Ključen problem je predlagatelj, vse ostalo so floskule in, grdo rečeno, nabijanje, zakaj zakon ni dober. Naslednja zadeva. Po mnenju Vlade je prenos občinskih bremen na državo, kar posledično lahko vodi v tako imenovano podržavljanje javne občinske gasilske zveze, s čimer bi na državo padla velika odgovornost in tudi veliko finančno breme. S tem ste dokazali še zadnjič v tem mandatu, da vam za lokalno samoupravo, po domače povedano, dol visi. Dajmo lokalnim skupnostim še nove obveznosti, nove finančne obveznosti, to je paradigma te vlade. Ko pa pride predlog, ki reče, ne, dajmo nekaj z lokalne skupnosti nazaj v državo, pa reče Vlada, naj bi na državo padla velika odgovornost in tudi veliko finančno breme. Prvič, gre za zelo majhno odgovornost, ki bi se prenesla z lokalne skupnosti na državo, in drugič, gre za majhno finančno breme, ki bi se preselilo z lokalne skupnosti na državo. Toliko zakonov ste v tem mandatu sprejeli poslanci koalicije, ne poslanci Državnega zbora, poslanci koalicije, ko ste obremenili tako vsebinsko kot tudi finančno lokalne skupnosti. Danes je zadnji dokaz, da ste delni pogrebniki lokalne samouprave tudi na področju urejanja gasilske tematike. Naslednja stvar. Vlada napiše, »Vlada ugotavlja, da mora vsak predlog zakona vsebovati tudi oceno finančnih posledic za državo«. Na zadnjih treh mesecih, koliko zakonov ste vložili poslanci koalicije, predvsem iz SMC, kjer se je vaša lastna ministrica za finance vprašala, ali je to sploh še zdravorazumsko. In kaj je pisalo v večini teh predlogov zakonov? Nimamo pojma, koliko bo stalo, ampak bomo že nekako. Pa so vsi tiščali s temi zakoni in še tiščite. Ampak ne, ko pride pa predlog SDS, ki ni do milijona natančno opredeljen s finančnimi viri, pa to nikakor ne gre čez. Če bo pa vladni zakon, pa z veseljem: milijon, 10 milijonov, 15 milijonov – z lahkoto, ker to je pa le vladni zakon. Za zaključek, najbolj neumne in cel mandat ponavljajoče besede, zakaj zakon ni primeren. Vlada poudarja, da se ves čas zavzema za izboljšanje stanja na področju gasilstva. Tako podpirate področje gasilstva, da ne podpirate predlogov Poslanske skupine SDS, razen enkrat ste nekaj malega mignili v pozitivno smer reševanja problematike gasilstva, drugače pa ste bili proti. Za zaključek paradigma nad paradigmami te koalicije. Prav tako se v okviru Ministrstva za obrambo pripravlja tudi izhodišče za nov Zakon o gasilstvu, ki bo boljši. Ste prej videli, kaj je kolega Pojbič vam pokazal? Cvek bi dobili, cvek! Kaj šele, da se v ta zakon, ki ga je skritizirala Gasilska zveza in vsi ostali deležniki na področju gasilstva spravi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Spet bi pisalo: v nasprotju z ustavnim redom, v nasprotju s hierarhijo pravnih redov in še nekaj drugih stvari. Ampak; Vlada pripravlja. Dobro jutro spoštovani! Tri leta in pol ste bili na oblasti, pa še na zadnjo sejo pridete z: Vlada pripravlja. Pa najsibo to krivda ali ministrice ali pa uradnikov prve, druge, tretje in zadnje lige. Katastrofa, kaj počnete tej državi! Vedno se izgovarjate za svoje nedelo s tem, da predloge SDS ne boste podprli, ker boste vi uredili, teh ureditev pa ni nikjer. Skratka, ogromno indicev je, da je ključni problem pri tem zakonu samo eden – napačen predlagatelj. In spoštovani, ko bo pred vami naslednja naravna nesreča, pojdite do gasilcev in jim recite, ja v mandatu 2015–2018 smo imeli ogromno možnosti, da vam pomagamo, ampak mi smo čakali na zakone s strani ministrstva, ki jih ni bilo, bili smo pa toliko politično korektni, da smo zavrnili dobre predloge Poslanske skupine SDS, pa veste sami, kakšen bo odgovor gasilcev, ki pomagajo pri takšni ali drugačni naravni nesreči. V rit vas bodo brcnili in sam pravim, prav je tako! Pa sem samo izprašeni gasilec, za razliko od mojih dveh bratov, ki imata večje čine. In prav je tako. Sem jima povedal, ko bosta videla nekega politika, ki bo obljubljal, kako bo reševal stanje na področju gasilstva vsem tistim, ki pomagajo pri požarih, ki so pomagali ob povodnji, ki so ne nazadnje, bom krut, vlekli trupla iz reke Save, tistim gasilcem ne upate oziroma nočete pomagati, pa naj si gre tako za prostovoljne gasilce ali za poklicne gasilce. Tako kot na področju mnogih drugih zadev, je na tem področju ta vlada in to ministrstvo dobilo oceno, ki se je reče enka, cvek. Zadnji čas, da pride nova vlada; in to ne ta vlada, ki zopet obljublja, isti obrazi, prestreljena s starimi kadri, ampak da pride vlada, ki ne glede na to, ali je v opoziciji, pripravlja resne predloge. Ta zakon, morda s kakšno malenkostjo, ki bi jo naredili na podlagi Zakonodajno-pravne službe, bi bila super osnova, da vsi skupaj pokažemo, da nam je mar za gasilce. V torek pri glasovanju se bo videlo, komu je mar za gasilce in za njihove probleme, komu pa – po domače povedano – dol visi. Sam bom podprl predlog zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se gospod Zvonko Lah in gospod Jože Tanko. Izvolite, gospod Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Mislim, da lahko mirno povemo, da je prostovoljstvo ključno, da lahko obvladujemo vse hujše naravne nesreče in ne nazadnje tudi vse hujše stiske ljudi, namreč 400 tisoč ljudi je že na robu revščine. Ampak, če grem nazaj k temu zakonu. Ta zakon se dotika nekaterih nujnih stvari, ki jih je treba pri prostovoljnem gasilstvu urediti, tako odnos do delodajalca, kjer je gasilec zaposlen, kot seveda tudi pri zagotavljanju sredstev za zavarovanje operativnih gasilcev in zagotavljanje sredstev za zdravstvene preglede ter financiranje dodatnega zdravstvenega zavarovanja za vsak dan izvajanja javne gasilske službe. To je en del, ki ga ta zakon želi urediti. Želim pa poudariti, da pri vsem tem moramo biti pozorni na to, da ta neoliberalna politika, brezosebna politika plete pravzaprav nevidno mrežo okrog prostovoljnega gasilca, ki je znotraj prostovoljstva zagotovo ena najštevilnejših organizacij, 130 tisoč prostovoljnih gasilcev je, in kako ta mreža nastaja. Vsak predsednik prostovoljnega gasilskega društva je z osebnim premoženjem odgovoren, karkoli se narobe zgodi v društvu. Včeraj smo sprejeli zakon o izbrisanih podjetjih, kako huda je ta neposredna odgovornost z lastnim premoženjem, ko se nekaj zgodi s podjetjem. Ljudje so pravzaprav v brezizhodni situaciji. To je ena od teh mrež, ki je nastavljena v Zakonu o društvih. Naprej. Če na hitro pogledamo: zdravstveni pregledi za delo na višini. Ko je naravna nesreča, veter odnese strehe – koga vidimo na strehah? Gasilce! Ali jim zagotavljamo sredstva za zdravstvene preglede za delo na višini? Sami morajo poskrbeti za to, država pa bi morala iti temu nasproti. Potem, nove zadolžitve pri tako imenovanih prvih posredovalcih. Ministrstvo za zdravje se kar spomni, ker imamo preko Uprave za zaščito in reševanje zelo dobro organizirano mrežo obveščanja, številka 112 funkcionira, prostovoljni gasilci imajo vsi pozivnike, ki jih seveda tudi dobivajo znotraj gasilskih društev in ti prvi reševalci po mnenju Ministrstva za zdravje so zdaj tisti, ki bojo odhiteli prvi pomagat nekomu, ki se je ponesrečil. In kar naenkrat bo nekdo, ki je povsem druge izobrazbene strukture, ni medicinski tehnik, recimo, bil prvi reševalec. Kaj, če se mu pri tem reševanju ponesreči in ga nekdo zaradi tega toži? Ampak Ministrstvo za zdravje to preloži na prostovoljnega gasilca in na mrežo Uprave za zaščito in reševanje. Povsem neustrezen ukrep! To je ta nevidna mreža, na katero opozarjam in ki se plete okrog prostovoljnega gasilstva. Ne nazadnje pa tudi zavarovanja za primere poškodb na delu. Poglejte, ko je naravna nesreča, ne gredo na teren samo operativni gasilci. Praviloma gre ven velika večina gasilcev, ki je na razpolago tisti hip, ko je neka nesreča. Vsakemu se lahko zgodi nesreča, ne samo operativnim gasilcem. Tudi tem, vsem drugim gasilcem je treba zagotoviti zavarovanje v primeru poškodb pri delu, sicer so seveda lahko zopet sami sebi na grbi in družini, ko se jim nekaj hudega lahko zgodi pri tem, ko želijo pomagati in dejansko pomagajo drugim. Vsa ta zavarovanja seveda mora poravnati država in ne nazadnje tudi samo zavarovanje odgovornosti kot take je prav, da ravno tako zagotavlja država. To je cel spekter, na kratko povedano, aktivnosti, s katerimi so obremenjeni in izpostavljeni prostovoljni gasilci, vendar se država umakne v tistem trenutku, ko je treba zagotoviti sredstva vsaj za te nujne preglede, zavarovanja in vse, da se prepreči, recimo, družinske tragedije zaradi tega, ker nekdo, ki je želel pomagati, pa je imel pri tem tudi sam smolo, ostane to zgolj in samo njegova skrb. Skratka, odnos do prostovoljnega gasilstva je z vsemi temi ukrepi, ki sem jih naštel, nemogoč in pelje v smer, da se uniči to, kar je za Slovence pravzaprav prepoznavna blagovna znamka, če lahko tako rečem. Vsi se prepoznamo s prostovoljnimi gasilci. To je ponos Slovenije. Seveda temu lahko mirno pridamo tudi še poklicne gasilce in mnoge druge prostovoljce, ki rešujejo tako v gorah, ali v jamah, ali kot Rdeči križ, ali kot Karitas, zato da blažijo te težave, ki se pač pojavljajo, ko je nekdo v stiski, v nesreči. In temu ne posvečamo ustrezne odgovornosti.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Zvonko Lah, pripravi naj se še gospod Jože Tanko. Izvolite, gospod Lah.
Hvala lepa, podpredsednik. Danes je bilo že veliko povedanega o prostovoljnih gasilcih in poklicnih gasilcih in pridružil bi se vsem tistim, ki podpirajo ta zakon in ki mislijo, da je za gasilce, tako za ene kot druge, premalo poskrbljeno. Škoda, ker ni tukaj gospe Janje Sluge, ki naj bi se na to dobro spoznala, ker je o tem vprašala gasilce, pa menim, saj sem tudi sam že okrog 30 let gasilec, da o tem ve bolj malo. Če bi bila županja, bi mogoče vedela kaj več, ker je za požarno varstvo zadolžen in odgovoren župan v občini. Požarno varstvo ni samo reševanje ob požarih, je tudi ob vseh drugih naravnih nesrečah, ob poplavah, ob nesrečah na cestah. Prostovoljno gasilsko društvo, ki mu pripadam, ima koncesijo za reševanje na avtocesti, ker je zraven avtoceste, pa je majhno, ima nekaj čez 100 članov. Tako reševanje je zelo zahtevno in morajo biti operativni gasilci tudi za to usposobljeni. Tako da to, kar je predhodnik govoril, vse drži. Usposobljenost gasilcev, vse je praktično na osnovi Zakona o društvih in predsednik odgovarja. Občina sicer po pogodbi zagotavlja nekaj sredstev za opremo, vendar je teh sredstev povsod premalo. Tudi Mestna občina Ljubljana zagotavlja samo sorazmerni del sredstev za nabavo opreme, ne v celoti, kaj šele male občine. Usposabljanje operativnih gasilcev, od dela na višini, dela z motorno žago, usposobljenosti za dihalne aparate, vseh zdravniških pregledov, kar ni tako enostavno, do ravnanja z vso to tehniko, tudi s tehniko, ki jo imajo poklicni gasilci, ko pridejo na požar, da lahko tudi prostovoljni gasilci vzamejo v roke opremo, ker včasih zaradi več nesreč pride na sam požar samo nekaj poklicnih gasilcev in potem morajo drugi vzeti tudi njihovo tehniko v roke. To ni tako enostavno. Predvsem tudi to, kar je kolega prej povedal, pri prometnih nesrečah, če je prostovoljni gasilec prej kot reševalna služba, mora znati ravnati, ko pride do nesreče, tudi s ponesrečenci. Zato se čedalje več usposabljajo tudi v tej smeri. To je veliko in več znanj je potrebnih. Gasilci se s pridom učijo tega, ampak odgovornost je na njem samem, na predsedniku društva in potem na županu, država je pa kar nekje v zraku, daleč od oči. Dogaja se, da zdaj kupujemo gasilcem ribiške škornje in gumijaste čolne. Gasilcu, ki gasi požar. Zamislite si to. Ker ko pride do poplave – saj drugega ni. Kdo pa bo šel reševat, reševat živino iz hlevov, ljudi reševat? Naši gasilci so šli, takrat ko je poplavljala Sava v Krški vasi, reševat prašiče iz hlevov s čolnom, pa je bil verjetno gasilec prvič v čolnu, razen če je šel na morje. Ampak je moral reševati. Država premalo poskrbi za to. Včasih smo tudi – ko smo se o dimnikarski dejavnosti pogovarjali, kako imamo urejeno, jaz sem vedno govoril, da je to ozko povezano s protipožarno dejavnostjo. Včasih so gasilci kontrolirali pred vsako zimo dimnike, pregledovali. Zdaj pregledujejo tudi hidrante, je njihova naloga, ker ko pride na požar, mora biti hidrant usposobljen in zato mora biti tudi preverjen vsake toliko časa. To delajo gasilci, ne pa upravljavci, recimo komunalna podjetja. Zato je to ena kompleksna naloga in zelo zahtevna, predvsem za operativne gasilce in bi morala država drugače poskrbeti za to, kot je sedaj poskrbljeno. Kar se tiče zakona, ki je v pripravi, jaz se strinjam s kolegom Pojbičem, zakon se je začel pripravljati na začetku mandata in zdaj, na koncu mandata, ga imate še v predalu. In da ni usklajen z vsemi deležniki, ki ga bodo rabili, kot je rečeno – kdo ga je potem pripravljal? Včeraj ali predvčerajšnjim sem tukaj povedal, da bi moralo ministrstvo za kmetijstvo tudi svoje referente kdaj poslati na kmete, h kmetom, da bi se kaj naučili, preden začnejo zakone sestavljati. Ravno tako bom zdaj rekel za to ministrstvo, da je treba poslat koga med gasilce, iti na nekaj akcij, potem se naj pa usede pa piše zakon. Tisti, ki je prišel pa s fakultete kot profesor, pa piše zakone, takih ne potrebujemo in jih bomo morali slej ko prej nazaj poslati v šolo, ampak v praktično šolo, ne v teoretično. [[oglašanje iz dvorane]] No, jaz, kolega Trček, marsikaj, ja, koga je treba tudi izključiti iz tega, ravno vseh ne. Namreč pri nas jaz ugotavljam, da imamo velik problem pri birokratih, ki iz pisarne birokratsko sestavljajo pravila za vse tiste, ki na terenu delajo. Na terenu je pa stvar bistveno drugačna kot pa v pisarni, kot je teorija. V sosednji Republiki Hrvaški s pridom uporabljajo ljudi s terena, iz prakse in jih vabijo v državne organe, da tam svoje praktične izkušnje nekako prelijejo v predpise, ki jih uporabljajo tisti na terenu, pri nas pa tega ni. Na več področjih. In tudi pri gasilcih je tako. Če ne bomo poskrbeli za te gasilce, se lahko začne tudi obratno – da se mladi gasilci ne bodo več vključevali. Ponekod so že težave dobiti operativne gasilce, tako število, kot jih mora po kategorizaciji vsako društvo imeti, in potem tudi usposobiti. To se v veliko ostalih društvih že čuti na podeželju. Rast in aktivnost raznih društev je bila tam pred 20 leti in potem v letih od 2004 do 2008, ko je Vlada še imela posluh za lokalno samoupravo in posredno za društvene dejavnosti, tudi za ostale. Sedaj pa je upad zanimanja teh društev. Gasilskih zaenkrat še ne, zaenkrat je še velika zagnanost. Naj omenim še tekmovalno dejavnost, ki jo naši gasilci izvajajo. Če ne veste, kolegice in kolegi, se naša društva uvrščajo med vodilne in najboljše v Evropi, kar se tiče tekmovanja. Dosegajo zelo dobre rezultate, v vseh kategorijah so v vrhu, pa nima država posluha za to dejavnost. Čeprav prostovoljni gasilci, če hočejo biti v tekmovalni špici, so to že skoraj profesionalci ali pa polprofesionalci, če hočejo dosegati take rezultate. Ko dosežejo rezultate, se vsi hvalimo, sprejme jih predsednik države, predsednik Vlade se slika z njimi, ampak od tega kaj veliko nimajo, tako kot ne vrhunski športniki. Ne zavedamo se, da poleg svoje osnovne dejavnosti oni še tekmujejo in ogromno svojega časa namenijo tudi za to. Med sabo se družijo, izmenjujejo izkušnje, tudi to je velika prednost, ker na požarih ni časa za to, takrat je treba gasiti. Sam vem, ker sem član enega takega društva, kjer so aktualni državni prvaki in so bili tudi na olimpijadi, koliko je odrekanja teh mladih fantov, ki so poleg tega še izvrstni operativni gasilci. Posluh bi morali imeti in jaz ta zakon podpiram in poslanska skupina v celoti, ker se zavedamo tega. Prihajamo predvsem s podeželja in vemo, kaj to pomeni, Vlada pa naj tisti zakon oziroma zdaj nima več kaj z njim, ker je konec mandata, pa tudi naslednja vlada, kakor je kolega Pojbič prikazal, si ne bo mogla kaj veliko pomagati z njim, ampak bo treba na novo narediti, da bo zakon boljši za naše gasilce.
Hvala lepa. Gospod Jože Tanko, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Vsekakor bi pričakoval, da bo državni sekretar kaj posegel v razpravo in povedal poslancem, ali so njihove trditve točne ali niso. Žal se do tega trenutka, ko je razprava tekla, državni sekretar sploh ni odzval, kar je po moje škandalozno. Ravnanje državnega sekretarja pravzaprav nič ne odstopa od vseh zadnjih primerov, ko pridejo državni uradniki pojasnjevat, branit stališča, komentirat izjave, pa molčijo. Drugi očitek, ki je, pravite, da smo vložili predvolilni zakon, da je to pač tema za predvolilno razpravo. Tisti poslanci, ki ste tukaj od začetka in ste aktivno spremljali in sodelovali pri delu Državnega zbora, bi najbrž lahko vedeli, da smo v tem mandatu, kar zadeva tudi to področje, področje urejanja gasilstva, storili veliko. Predlagali smo pri vseh teh proračunih določene amandmaje, ki bi zagotovili več denarja za izvajanje gasilske službe, gasilske dejavnosti, predlagali smo tudi nekatere zakonske rešitve. Če bi bilo to sprejeto takrat, ko je bilo na mizi, ko je bilo to potrebno, ne bi bilo treba nič očitati nikomur, da je karkoli predvolilnega. Navsezadnje, ko smo, mislim da, decembra ali januarja obravnavali interventni zakon, so nam poslanci koalicije očitali, da smo tiste predloge rešitev predlagali v nesistemski zakon. Nihče ni rekel, da so slabe, samo da niso umeščene v pravi zakon. Torej če bi takrat sprejeli te rešitve, se mi ne bi trudili in tistega, kar bi bilo sprejeto, ne bi bilo v tem zakonu. Tako da ste nas enostavno pripeljali do tega, da smo morali vložiti tudi te rešitve, ki smo jih predlagali v sistemski zakon. To imate zdaj na mizi, Zakon o gasilstvu. Ampak zdaj ko je to v sistemskem zakonu, spet ni v redu, in to za isto populacijo poslancev, ki vidi vse mogoče strahove, kadar Slovenska demokratska stranka kaj predlaga. Mene tudi zelo žalosti, ko nek poslanec ali poslanka pravi, da ta zakon za gasilce ne prinaša ničesar. Zdaj pa sprašujem, ali je za položaj gasilca boljše to, da se delodajalcu znižajo zavarovalne premije in da ima davčne olajšave, zato ker zaposli gasilca. Je taka situacija, ki jo predlagamo, boljša ali je slabša ali ne prinese popolnoma nič? Gospa Sluga je tukaj vehementno govorila, da ta zakon ne prinaša nič po mnenju njenih kolegov gasilcev iz Laškega. Recimo drug primer, ali je to, da se zagotavljajo sredstva za zavarovanje operativnih gasilcev, boljša ureditev, kot je dosedanja, prinaša kaj za gasilca ali ne prinaša? Ali je recimo to, da se zagotavljajo sredstva za zdravstvene preglede operativnih gasilcev iz proračuna boljše, kot je sedaj urejeno, ali je to slabše? Ali je to, da se operativnim gasilcem financira dodatno zdravstveno zavarovanje in potem tudi dodatno pokojninsko zavarovanje, boljše, kot je to do sedaj, ali je to slabše kot do sedaj? Mene izjemno žalosti, da so med nami poslanci take kapacitete, ki ne znajo niti ovrednotiti, ali je to, kar je predlagano, boljše od obstoječega ali je slabše od obstoječega. Kako naj tak poslanec odgovorno sodeluje pri delu Državnega zbora, pri sprejemanju odločitev, če niti tega ne zna narediti, ali je to plus ali je to minus, kar se predlaga? Če je tak poslanec še član ekipe, ki v tej državi o vsem odloča, to se pravi koalicije, je to sploh škandal! In da predava slovenski javnosti in gasilcem, da to nič ne prinaša, je groza. Kako si mora nek poslanec vzeti tako pravico, da ker ne pozna, ker ne zna ovrednotiti rešitve, razlaga, kaj je to dobro ali je slabo, boljše ali slabše, kot je do sedaj? Mene niti ne čudi, da ste pripeljali ta mandat do razmer, v katerih smo, zato ker enostavno ne obvladate niti tega niti primerjalne analize ne znate narediti med stanjem pa med predlogom. Boljši, slabši, plus, minus. In dokler boste, bodo taki upravljali s slovensko državo, potem lahko prečite gor, dol, prečno, diagonalno, kakorkoli, boste dobili vedno slabe rešitve ven in slab položaj v tej državi. Pa bodite sistemski analitik na tej ali oni fakulteti, čisto vseeno. Čisto vseeno. Tu bi izpostavil še neko relacijo. Ta koalicija je v tem mandatu zlahka zagotovila enormna sredstva za ilegalne migrante, za paket vseh ureditev aranžmajev, od nastanitvenih do prehrambnih, varnostnih, zavarovalnih in tako naprej. Za migrante, ilegalce, tiste, ki bi jih morala po hitrem postopku deportirati. Tega je bilo za 123 ali 125 milijonov evrov. En kup teh praznih kapacitet je še vedno na nekem standbyu in se tudi to plačuje, rezervacija teh zadev. Tu pa ne moremo ali pa ne morete zagotoviti, ne vem, recimo 3 milijone evrov za to, da bi izboljšali položaj tistih, ki delujejo na intervencijah v tej državi. So naši državljani, so naši zaposleni, so naši starši, so očetje šoloobveznih otrok in tako naprej in jim ne moremo zagotoviti popolnoma nič. Če se tak gasilec na intervenciji poškoduje, bo najbrž imel še dolgoročne težave z vsem mogočim. Ne bo prispevkov, bo kriv, bo najbrž kriv zato, ker se je poškodoval na intervenciji, in tako naprej. Skratka, prikrajšan za vse, namesto da bi mu pomagali. Ker se je pač pri neki dobrodelni in nujni akciji poškodoval, bo deležen še vseh tistih minusov vsepovsod, od zavarovanja naprej. Prikrajšan pri penziji, pri dodatkih in tako naprej. Kakšna država smo, kakšna koalicija ste?! Kako razmišljate tisti, ki ste proti tej rešitvi? Jaz bi pričakoval, da bi Vlada zakon podprla, da bi koalicija zakon podprla in morebiti dodala še tisto ali pa popravila naše za toliko, da bi bila še boljša, kot je. Da bi bila uporabna, da bi lahko iz tega še več potegnili. To, da se pa kar takole pavšalno reče, da to ni dobro pa da nič ne prinese, je pa žalostno od ljudi, ki naj bi se profesionalno ukvarjali s presojo zakonske materije. Če se nekdo ne poglobi v zakon, pa tu predava, morda ima celo stališče poslanske skupine, pa niti ne ve, za kaj gre, potem to pove vse o poslanski skupini. Ta hip je taka poslanska skupina celo največja v Državnem zboru. Celo največja. In če ti ljudje ne zmorejo presoditi in ugotoviti ali pa oceniti dobrobiti, ki jih zakon prinaša, na nek primeren način, potem je treba slovenski javnosti povedati, da se ne da in ne zna narediti nič. To, da ministrstvo ni uspelo pripraviti nekih rešitev že cel mandat, je dodaten problem. Tako da tudi znotraj koalicije na tem področju ni kakšnega presežka v kadrovskem smislu. Mislim, da bi moralo ministrstvo predlog, ki je na mizi, pograbiti z obema rokama, k njemu dati pozitivno mnenje, spustiti obravnavo, dati še svoje predloge, če jih imate, kar imate boljšega, bomo zlahka vklopili, ne pa takole na počez samo zato, ker je nekdo predlagal v nekem obdobju, ki si ga ni sam izbral, ampak je bil vanj potisnjen – je pa treba to nujno urediti – je pa milo rečeno povsem nepojmljivo in tudi škandalozno na koncu, če lahko tako rečem. Kar zadeva našo poslansko skupino, bomo ta zakon podprli in tudi sam bom zanj glasoval. Pričakujem pa seveda boljše rešitve tudi od ostalih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave. Besedo ima mag. Miloš Bizjak, državni sekretar na Ministrstvu za obrambo.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Gospod Tanko, nameraval sem se oglasiti, vendar je moj čas omejen, pet minut, zato bom poskušal čim prej in bolj jasno povedati, odgovoriti pa tudi slovenski javnosti. Najprej bi povedal, da je skrb za požarno varnost in organizacijo reševalne pomoči ena izmed izvirnih pristojnosti občine. Vaš predlog med drugim določa, da država zagotavlja sredstva tudi za zavarovanje in za preventivne zdravstvene preglede. Taka ureditev bi lahko pomenila tudi podržavljanje občinske javne gasilske službe, vendar to ni največji problem in o tem bi se dalo tudi dogovoriti. Odgovoril bom na vprašanje, v katerem sem bil direktno izzvan. Gospod Žan Mahnič, predsednik Odbora za obrambo, je navajal sklepe, ki so bili v Sežani takrat sprejeti. Jaz odgovarjam in povem, da so vsi sklepi realizirani, ne v popolnosti, ampak vse smo realizirali. In navajam, kaj smo realizirali: zamenjavo zemljišč z občino Sežana, kjer bomo omogočili izgradnjo gasilskega poligona, pomagamo pripravljati dokumentacijo za izgradnjo gasilskega doma v Sežani, kjer bo tudi skladišče civilne zaščite, s Slovenskimi železnicami smo nabavili sredstva oziroma pomagali nabaviti dva vozila za gašenje, in sicer dveh gasilskih društev, Prostovoljno gasilsko društvo Dol in Prostovoljno gasilsko društvo Osp, in pa čezmejno sodelujemo tudi z Republiko Italijo pri požarni varnosti. Sedaj pa, ker je prišel gospod Pojbič, naj še njemu povem. S kom se vi pogovarjate iz gasilstva, seveda ni stvar Ministrstva za obrambo niti Vlade Republike Slovenije, mi se pogovarjamo z legitimnimi predstavniki vseh gasilskih organizacij in tudi vseh društev, ki delujejo na področju gasilstva, in skupaj z njimi pripravljamo zakonodajo s področja gasilstva. To, kar ste, gospod Pojbič, kazali slovenski javnosti in poslancem, je tipično zavajanje. To ste kazali pripombe, ki so jih poslali vsi deležniki pri pisanju zakona. To so prve pripombe, ki so bile. Od takrat naprej, ko so te pripombe bile, smo naredili dve usklajevanji in zakon je usklajen z Gasilsko zvezo in z gasilskimi društvi. V predal smo ga pa dali zaradi stavkovnega sporazuma, ker je bilo najprej treba rešiti zadevo iz stavkovnega sporazuma po hitrem postopku. Verjamem, gospod Pojbič, da ste dobili nekega nezadovoljnega gasilca, ki verjetno ni mogel preko svojih organov v Gasilski zvezi ali preko organov v samih društvih svojih pripomb uveljaviti in je dobil pot preko vas, da lahko vi to poveste. Jaz pa danes tukaj povem, da ste zavajali javnost, ker zakona sta usklajena. Tisto, kar ste vi kazali slovenski javnosti, so bile pripombe, preden smo izvajali usklajevanje zakona. Na vaše vprašanje, mene ste vprašali, zakaj mislim, da ste vložili zakon – jaz tega ne vem. Moje osebno mnenje je, da je to predvolilna gesta, da ste hoteli gasilcem pokazati, da se zanimate, sicer ne najdem drugega razloga, ker ko ste bili na Vladi, bi lahko vse to takrat, kar zdaj pravite, da je – in ti problemi so že od takrat, ko ste bili v dveh vladah – tudi postorili. Mislim pa, da takrat niste hodili v gasilskih uniformah v parlament kot danes. Na vprašanje, ali ste zahtevali preveč, ne morem odgovoriti. Ne morem odgovoriti, ker sami ne znate izračunati finančnih posledic, ki izhajajo iz zakona. In tudi, gospod Tanko, pravite, da se ne moremo opredeliti do zakona, da se bi morali – saj se ne moremo, saj sami ne veste, koliko finančnih posledic zahtevajo ukrepi, ki jih zakon predlaga! Tudi jaz ne morem izračunati teh finančnih posledic, zato ker so termini, ki jih uporabljate, nedoločljivi. Zavarovanje – kakšno zavarovanje? Invalidsko, pokojninsko, zdravstveno, odškodninsko? Davki – kateri davki? Potem imate notri celo napisano kategorije – za katere kategorije naj bi ti ukrepi veljali? Za kategorije na novo zaposlenih, ker ta ukrep spada pod stimulacijo zaposlenih, ali za vse zaposlene v gasilstvu in tudi za prostovoljstvo? Zato ne morete pričakovati, da se jasno opredelimo do vašega predloga zakona, če niste uspeli izračunati finančnih posledic. To je osnovna zadeva, če imate čisto in razčiščeno, bi morali finančne posledice izračunati, in bi lahko potem tudi slovenski javnosti povedali, kaj in koliko želite, da damo gasilcem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Danes smo poslušali izredno zanimive misli. Veliko se je govorilo o dogajanju pred recimo 12 leti pa o tem, da se bližajo volitve, pa kaj vse se bo tam dogajalo pa kdo pa kaj in tako naprej. Samo eno stvar ste večinoma pozabili – za koga pravzaprav v tem primeru gre. Ta zakon je napisan kot zakon, s katerim bi se oddolžili prostovoljnim gasilcem za vse tisto plemenito poslanstvo, ki ga oni opravljajo. Prostovoljno gasilstvo v Sloveniji je več kot samo tisto, kar pove beseda, je tudi sestavni del kulturnega izročila Slovenije, je vtkano v slovensko kulturo. Na nek način je prostovoljno gasilstvo en zelo lep primer slovenskih vrednot, tistih temeljnih vrednot, ki so sestavni del naše kulture, prave slovenske kulture. Zaradi tega je odnos, kakršen je bil danes tukaj pokazan, nesramen. To je pa vrhunska nesramnost. Te rešitve, ki so bile danes tukaj pred vami – naj jih ponovim. Gre za tri sklope. Prvi, da bi se stimuliralo, da bi se pomagalo delodajalcem, zato da bi zaposlovali prostovoljne gasilce, oziroma tistim, ki jih že zaposlujejo in so to operativni prostovoljni gasilci, da bi za to imeli določene ugodnosti ob zaposlitvi za nadomestilo tistega, kar pomeni odsotnost enega od operativnih gasilcev, ki je vpoklican na opravljanje svoje dolžnosti. Tukaj je bilo danes sprenevedanja, kolikor hočete, ko smo to predlagali. Kajti tega nismo predlagali prvič, to smo predlagali zdaj po tem, ko smo to predlagali v zakonu za odpravo ujme konec lanskega leta že. Takrat, gospe in gospodje, pojdite gledat svoje izjave, ste za vse tri sklope predlogov, poleg naštetega so to še vprašanja zavarovanj ter povrnitve in vplačila za pokojninsko zavarovanje, ko gre nekdo na svojo plemenito dolžnost, ko torej operativni gasilec opravlja svojo funkcijo – mimogrede, ves čas se postavlja vprašanje, zdajle se je sprenevedal tudi predstavnik ministrstva, koga to zadeva. Operativne gasilce, ne članov gasilskih društev kot celote, ampak operativne gasilce. To piše v zakonu, samo prebrati ga je treba, če se ga hoče, seveda. Takrat, gospe in gospodje, to poudarjam, ko smo obravnavali zakon o posledicah naravne ujme, ste isti, ki ste danes razpravljali, rekli: »Absolutno podpiramo, to so dobre rešitve, temu ne nasprotujem, ne, to je odlična rešitev,« kaj jaz vem, kaj vse je še bilo rečeno, »samo veste, ni ta pravi zakon, mi bomo to uredili sistemsko.« To je bila rdeča nit razprav koalicije, ko smo se pogovarjali o zakonu za odpravo posledic naravne ujme, ki je lanskega decembra, 10. in 11., če smo precizni, prizadela Slovenijo. Sistemsko. Ah, dajte, no. In potem ste zakon, edini zakon, ki ga je predlagala ta vlada v tem času, predložili in se vidi, v njem seveda ni nobene od teh rešitev, v njem sploh ni prostovoljnih gasilcev. Predlagali ste samo zakon, s katerim urejate tisto, kar ste se dogovorili na pogajanjih s poklicnimi gasilci. Mimogrede, stroški tistih pogajanj so presegli to, kar poklicnim gasilcem dajete v tem zakonu, če kdo tega še ni izračunal. Pa to je, mimogrede, primerljivo s stroški enega Ahmada Shamieha, ampak za Ahmada Shamieha ni nobenega problema v tej državi, za gasilce je pa zmeraj. Zdaj pa poglejmo to sistemsko ureditev za prostovoljne gasilce, ki ste jo vi predlagali. Ni je. In je tudi fizično ne more več biti, ker je vlada padla. To se pravi, vaša sistemska ureditev – bonitete, zahvale, konkretne z dejanji – za prostovoljne gasilce je v tem, da ne dobijo nič. Ko pa mi predlagamo tak zakon, se pa začne obmetavanje. Najprej se sprenevedate, takrat ko se ga prvič obravnava, pod drugim imenom nekaj mesecev nazaj, rečete: »Super rešitve, vsi to podpiramo, smo za, bomo uredili sistemsko.« Potem seveda iz tega ni nič, ker svojega dela ne opravite ne kot Vlada ne kot koalicija. Vložimo to še enkrat, tokrat v okviru zakona, o katerem ste ves čas govorili, v okviru Zakona o gasilstvu. In sedaj se usuje. Vse je zanič, nasprotujete rešitvam, niso dorečene. Določene stvari je dejansko težko izračunati, ne gre pa za prav noben orjaški denar. Večino je mogoče izračunati na osnovi dosegljivih podatkov, da gre za rang nekaj 10 tisoč evrov. Sploh ne gre za noben ogromen denar. Ampak ta ista vlada, gospe in gospodje, in ta ista koalicija je 123 milijonov takole [[pokaže z gesto]] čez noč dala za ilegalne migrante, za tiste, ki so nezakonito vstopili v državo Slovenijo, za prostovoljne gasilce je pa nekaj 10 tisoč evrov nerešljiv problem. Nerešljiv. »Ne, tega pa ne bomo dali.« Tukaj se vidi ta sprevrženost vrednot, ki jih imajo levičarji. Ko levičarji sistemsko urejajo vprašanje prostovoljnih gasilcev, prostovoljni gasilci ne dobijo nič in temu se po vašem reče sistemska rešitev, sistemska ureditev. Točno to ste z dejanji dokazali v zadnjih nekaj mesecih, vse ostalo je čisto sprenevedanje. Ob tem padajo še žalitve. Stranka, katere genialni predsednik je dejal, da je izvoz Ahilova peta slovenskega gospodarstva, poučuje druge o strokovnosti. Veste kaj, pojdite v osnovno šolo ali pa vrtec pa kdaj delajte kaj ne samo na državne stroške, ampak tudi na privatne. Vsaj bodite solastniki kakšne firme, no, da boste imeli vsaj malo pojma, o čem govorite. Ker tako, s takimi izjavami seveda samo lepo poveste, kar je rekel von Hayek, Nobelov nagrajenec za ekonomijo. Von Hayek, Nobelov nagrajenec, je izjavil, da če bi imeli levičarji kaj pojma o tem, o čemer govorijo, in če bi sploh imeli kaj pojma o ekonomiji, nikoli ne bi bili levičarji. Zelo enostavno. Najboljši dokaz za to je bila tudi ta razprava danes. Seveda se ljudem pomaga, če se jim hoče. Gasilci so na nek način udejanjanje tiste volje, za katero trdim, da jo ima vsak pravi Slovenec v svoji naravi, da bi pomagal tistemu, ki je res pomoči potreben. Ampak tudi njim je treba pomagati. Treba jim je pomagati s tem, da se okvir, znotraj katerega delajo, prilagaja spremenjenim razmeram in da se seveda izboljšujejo pogoji za njihovo delo, da se jim na ta način vrne z dejanji, gospe in gospodje, ne samo z besedami, tisto, kar oni tudi prispevajo k družbi. Ena od stvari, ki se pred leti sploh ni zdela pomembna, danes pa vem, ker imam prijatelje, ki imajo s tem težave, je to, ko je prostovoljni gasilec zaposlen v neki privatni firmi. Za javno upravo to ne predstavlja posebnega pomena, tam jim na tak ali drugačen način gre za javni interes, po definiciji. Ko gre pa za privatno firmo, je pa problem, ker je interes privatne firme učinkovito delo, dobro delo, konkurenčnost, pridobivanje dohodka, profita, in seveda tam odsotnost enega človeka, ki je lahko zelo pomemben na nekem ključnem mestu v podjetju, pomeni kar precejšen problem. Zato, da bi to na nek način premostili, da bi se oddolžili, da bi pomagali prostovoljnim gasilcem, smo predlagali neko določbo o stimulaciji, ki bi obsegala dvoje, vprašanje stimulacij in pa davčnih stimulacij. To bi bilo treba še opredeliti v dodatnem zakonu, to zagotovo, v okviru možnega, ampak prvo in osnovno je, to ste sami dejali, ko smo take rešitve obravnavali pri zakonu o odpravi posledic naravne ujme, da se te načelne določbe vnesejo v zakon, ki ureja gasilstvo. In zdaj so tukaj predlagane točno tiste določbe, o katerih ste vsi rekli takrat, da so dobre, da gredo v pravo smer. In zdaj jih zavračate, ker so vaše prioritete, vaše vrednote, vaše razumevanje stvarnosti povsem nekje drugje. Vaše razumevanje stvarnosti ne gre dlje kot do političnega prestiža. Še nikoli ni bilo takega mandata, kot je ta mandat, v katerem smo zdaj in ki se za koalicijo in s tem za levičarje tako neslavno končuje. Še nikoli do zdaj se ni tako kategorično zavračalo ampak čisto vseh predlogov opozicije, pa kolikorkoli jih je dala pa kakorkoli dobronamerni pa kakorkoli že oblikovani so kdaj bili. Takega prestižnega boja nikoli ni bilo. Še več, ko smo mi imeli oblast, od 2004 do 2008, smo ponudili roko opoziciji. Za razvoj, se je temu reklo, ker za razvoj v resnici gre. Razvoj je sestavljen iz mnogo elementov. Eden od njih, to se v teh dneh vidi, je tudi element varnosti. Pri njem so zelo pomemben element tudi gasilci. Gasilci so tisti, ki prvi priskočijo na pomoč, in gasilci mnogokrat nosijo naprodaj svoje zdravje in življenje. Že uvodoma sem povedal tragičen primer, ki ga osebno poznam, ker se je zgodil v Cerkljah na Gorenjem pred nekaj leti. Mlad gasilec, fant je šel pomagat, žal je bila klet zalita, ni vedel, da nekdo še ni odklopil glavnih varovalk, hotel je pomagati, izčrpati vodo, prišlo je do kratkega stika in fant je umrl. Tragedija. Kdo nosi posledice? Ampak tudi konkretne posledice za zdravje, ki se prikažejo, zlasti tiste najbolj hinavske, veste, ki se pokažejo čez dlje časa – kdo jih nosi? Tisti, ki želi pomagati, in to ni prav. Zato je treba ta zavarovanja urediti sistemsko, in to naj bo urejeno s strani države. Veste, kdaj se je to zelo lepo pokazalo na žal prav nič lep način, ampak dobro se je videlo? Zdajle, pred kratkim, gospe in gospodje, je bil požar v Kemisu, tamle na Vrhniki. Javna tajna je, da imajo nekateri od gasilcev, ki so prihiteli na pomoč, od prostovoljnih gasilcev tudi posledice, ker se najprej niti ni vedelo, za kakšen tip požara gre, kakšne vse kemikalije so tam – mimogrede, potem se izkazalo, da to niti ni dobro evidentirano, kar je še drug problem – ampak gasilci so nesebično priskočili na pomoč. Pri tem je prišlo do vdihavanja izjemno škodljivih, dolgoročno škodljivih snovi. Nekateri so že bili – in ne recite, da ni res – na Golniku na zelo zahtevnih preiskavah, ker obstaja utemeljen sum, da bodo imeli trajne posledice. Za nekatere se to še pričakuje. In to zagotovo ni edini tak primer v državi Sloveniji in zagotovo tudi ni edini primer, s katerim se bomo srečali. Je pa to temeljni argument, da je te stvari treba urediti na ustrezen način na državni ravni in ne več zgolj občinski. Včasih so bile stvari drugačne. Včasih je bil, saj veste, drug sistem, drugačna lastnina, niso imeli gasilci težav z zaposlitvijo, se je to štelo kvečjemu kot plus, danes je to problem, ki ga je treba reševati. Včasih smo živeli v urejeni državi, danes se očitno, ne vem, zelo lepo delijo, eni, na tiste državljane prvega in drugega reda. In če si prvega reda, ti ni treba imeti v svojem podjetju urejenih papirjev, ni treba imeti urejenih podatkov, za katere kemikalije gre, in če pride do katastrofe, do požara, potem posledice nosi – kdo? Prostovoljni gasilci. Oprostite, to je nesprejemljivo. Zato je treba te stvari urediti zdaj drugače, ker so se tudi stvari spremenile, in to se vidi, ti primeri to potrjujejo. Nedopustno je, da se posledice potem prepuščajo tistemu, ki je hotel pomagati. Tukaj bo treba najti te pa verjetno še kakšne druge, dodatne, morda bolj kompleksne mehanizme za kompenzacijo, če do takih stvari kdaj pride. Treba bo pa seveda še toliko bolj poskrbeti za vse mehanizme nadzora, inšpekcij in vsega, da se kaj takega sploh nikoli več ne bi smelo ponoviti. V urejeni državi se kaj takega itak ne bi moglo zgoditi, da gasilci posredujejo in ne dobijo niti seznama kemikalij, ki se nahajajo v objektu, kjer je nujno potrebno gašenje, ker plamen že grmi do neba. To je popolnoma nesprejemljivo. Tukaj so odpovedale službe in tudi to je dokazano odgovornost države. Ko gre za zavarovanja, zakaj trdim, da je treba to urediti zdaj na državni ravni? Obstajajo primeri prav pri gasilcih, ko so posamezne zavarovalnice – in to so spet zdajle novi primeri, niso stari ne vem koliko časa – zavračale izplačila gasilcem. Verjetno ste s tem seznanjeni, kar je seveda samo dodaten dokaz, da je to treba tako urediti, da do takih stvari ne bo več prišlo, da do tega sploh ne bi moglo priti. Ne sme priti. Če je nekdo očitno, neizpodbojno nosil posledice, zato ker je nesebično hotel pomagati drugim v okviru poslanstva, na katerega ga je sicer na osnovi njegove prostovoljne odločitve, ampak takrat, ko je pa šlo zares, s klicem poslala skupnost – ne more on nositi posledic, zato ker se ena zavarovalnica zafrkava. Ampak je najbrž treba takrat, ko se sklepajo pogodbe, ko se vse to ureja, imeti ustrezno podlago in ustrezno znanje in ustrezno pravno pomoč, da do takih izigravanj ne more in ne sme priti. Tudi to je en način, ko s konkretnimi dejanji, ko s konkretno pomočjo lahko pomagamo tistim, ki sami pomagajo drugim, to pa so gasilci. Za gasilce gre, gospe in gospodje, ne za politični prestiž ne za nič drugega. Tukaj je pred nami sklop rešitev, ki same zase predstavljajo za državo v okviru njenega milijardnega proračuna, v okviru stvari, kako se skozi okno z lopato meče denar v tej državi, 300 milijonov letno naj bi šlo za tako imenovane nevladne organizacije, ki po svoji prvotni definiciji sploh ne bi smele iz proračuna dobiti nič, če bi šli na tisto prvotno definicijo [[…]]Sam osebno sem za to, da se vrnemo popolnoma tja nazaj. 300 milijonov takole [[pokaže z gesto]] skozi okno! Zato da kakšna potem kaj počne s kakšnim psom in tako dalje. Pa ljudje božji, ali je za to upravičeno dajati državni denar? Z vso odgovornostjo trdim, da ne! Naj citiram tisti znani rek: »Ni vsaka velika svinjarija še tudi kriminal,« ampak je pa to v skrajnem nasprotju z vsemi vrednotami, ki so v tej družbi, z vsemi vrednotami, ki jim na primer sledi slovensko gasilstvo. Te vrednote je treba upoštevati, ko v politiki odločamo, komu se nameni denar in komu ne. Politika je vedno tehtanje vrednot, po sami definiciji. Naš predlog je samo v tem, da bi v tistem simbolnem, majhen delu, če smo pošteni pa vendarle zelo pomembnem, ker gre za konkretno dejanje, za konkretno priznanje gasilstvu, za njegovo plemenito poslanstvo namenili določena sredstva za gasilce. Govoriti o tem, da ni točnega izračuna [[…]]Ga ne znamo narediti, nimamo dostopa do podatkov, kako pa naj ga naredimo? Lahko povemo, za kakšen obseg gre. Če bi bila vlada kaj vredna, bi sama to izračunala, ampak vlada je že itak odstopila, ni nič vredna. Konkretno gre za 42 tisoč operativnih gasilcev, se pravi ne za 160 tisoč članov gasilskih društev v najširšem pomenu, ampak za 42 tisoč operativnih gasilcev. Za vse bi seveda veljalo, da gre za stimulacijo, ki bi se kasneje opredelila kot oblika davčne stimulacije pri njihovem zaposlovanju, za tiste, ki jih konkretno vpokličejo, enako bi seveda za vse veljalo, operativne spet, 42 tisoč, za plačilo za zdravstvene preglede in vse ostalo, kar je predvideno s tem zakonom. Za tiste konkretno, za tisto število in za tiste dni, ko bi bili pa dejansko vpoklicani na opravljanje svoje operativne dolžnosti, bi bilo pa še treba nameniti določena sredstva takrat za njihovo dodatno zavarovanje, za invalidsko, pokojninsko in vse ostalo, kar je tukaj predvideno za zakone. To so v resnici sorazmerno majhna sredstva, tudi težko to izračunaš, ker lahko je neko leto več ujm, pa se to nekoliko poveča, ampak v nobenem primeru to ni nobena alarmantna številka, to je nekaj 10 tisoč evrov pa čisto nič več v resnici. Čisto nič več in zaradi tega se dela ta cirkus. Zakaj? Ker se v resnici noče pomagati, ker se ima druge namene, ker se drugim daje prednost. Meni je izredno zanimivo, da danes najbolj agresivno proti rešitvam, ki so tako očitno v korist prostovoljnim gasilcem, nastopajo točno tisti, ki so sicer za to, da se odprejo meje, da se odstrani žica z južne meje. Veste, ravno danes je bilo eno teroristično dejanje, če kdo ne ve tega. Ravno danes sta spet dva mrtva, po dosedanjih podatkih, v Parizu, več jih je v tem hipu še zajetih, in verjetno to ni edini tak primer, zagotovo pa žal ni zadnji tak primer. Jaz samo čakam, da bo kdo od pametnih politikov prišel pa me bo podučil, da se moramo navaditi živeti s terorizmom. Ne, navadili se bomo živeti brez takih politikov. Zanesljivo. Zanesljivo pa nikoli vsaj jaz osebno ne bom pristal na to, da bomo živeli s terorizmom. Ampak tudi kadar do česa takega pride, gospe in gospodje, bodo spet poklicani gasilci, ne samo tisti prvi, ki v takem primeru fizično branijo, se pravi policija, če gre za ekstremne dogodke tudi vojska, ampak tudi gasilci, ko gre za odstranitev posledic eksplozij, ko gre za omejitev požarov, ko gre za gašenje požarov, ko gre za neposredno pomoč, ko gre za vse drugo, kar opravljajo gasilci, recimo za reševanje iz poškodovanih avtomobilov, vse ostalo, kar se v takih primerih lahko zgodi. Kdo bo spet poklican? Spet gasilci. To se pravi, je tudi to treba upoštevati. In zelo zanimiva je ta nasprotnost, o kateri sem zdajle govoril. Točno tisti, ki imajo najbolj polna usta, kako bi odprli meje – mimogrede, iz SD je gospa Tanja Fajon pred nekaj dnevi tvitnila, da potrebujemo vsako leto deset tisoč novih migrantov, nekaj takega – zdaj nasprotujejo temu, da bi prostovoljni gasilci dobili ta minimalna sredstva iz državnega proračuna. Mislim, zelo veliko pove to. Veste, ko gre za vprašanje, če želite tudi zdravja, ko gre za vprašanje varovanja življenja, se špara pri nekaj 10 tisoč evrih, ko gre za uvoz ilegalnih migrantov, je pa za razpis stanovanja – kako smo že rekli? – LED-televizor, usnjeni sedeži, steklokeramična plošča pa ne vem, kaj še vse. Oprostite, jaz se s tem ne strinjam, pa se ne bom strinjal, pa nikoli se ne bom strinjal. Mislim, da se vsak pri normalni zdravi pameti v tej državi s tem ne bo strinjal. Danes se je marsikaj spremenilo. Spremenilo se je v tem, da se žal stvari gibajo tako, da se izgubljajo tiste temeljne vrednote, za kar je v veliki meri krivo prav levičarsko obarvano šolstvo pa levičarjenje v medijih, po drugi strani se pa varnostno stvari zaostrujejo in se bodo še, verjemite. Še veliko bolj, kot si kdo misli ta hip, pa samo zapišite, kaj sem zdajle rekel. Zaradi tega ker se stvari spreminjajo tudi v naši neposredni okolici. Italija napoveduje izgon 600 tisoč migrantov v nekaj mesecih po oblikovanju nove vlade, desne vlade. Avstrija napoveduje izgon 50 tisoč in tako dalje in tako naprej. Nemčija govori o remigraciji, pa nekatere druge države tudi, čedalje bolj glasno govorijo o remigraciji. Pravijo, da bodo poslale tiste, ki so prišli, tja, od koder so prišli. Takrat bo problem, ne samo varnostni problem, bo problem tudi neposredna zaščita življenja in premoženja ljudi. Pa ne misliti, da je to nekaj, s čimer – tako pogosto sem slišal v tem mandatu, »strašite«. Saj to se je že zgodilo, gospe in gospodje, ko so ti šli v nasprotno smer! Kdo je branil doli ljudi, ko so jim topotali preko dvorišč? Kdo je gasil zažgano taborišče tamle na naši južni meji s Hrvaško, ko so ga migranti sami zažgali? Koga so migranti obmetavali s steklenicami pa s kamni? Tudi gasilce, kajti tudi gasilci so tam posredovali, so bili ravno tako zraven in so ravno tako delali. To se pravi, malo se najprej zavedajte posledic svojih dejanj, potem pa spregovorite. In ko boste spregovorili ne se samo tako, kot se je Cerar sprenevedal, na ves glas zahvaljeval gasilcem, prostovoljnim gasilcem, potem pa nikoli ni predlagal ustreznega zakona [[…]]Mi smo ga. Zdaj ga predlagamo drugič. Ne govoriti, da je to zdaj zato, ker se ne vem kaj bliža, ampak zato, ker vi v prvo tega niste sprejeli, zato zdaj o tem ponovno govorimo. In če še tega ne boste sprejeli, potem je popolnoma jasno, da je nemogoče to sprejeti do volitev, kajti vlada je padla. Vlada je priznala, da je nesposobna, kar smo mi govorili tri leta. Take vlade nikoli ne bi smelo biti. Nobene levičarske vlade ne bi smelo biti, bi bilo Sloveniji v življenjskem interesu, ampak žal se je tudi to spet zgodilo in zdaj je pač šla. Ampak ker je šla, to pomeni, da teh stvari vlada očitno ne bo več uredila. Hoteli smo jih urediti mi, vi pa imate danes priložnost, priložnost imate za to, da sami z dejanji dokažete, da spoštujete, ker si zaslužijo to spoštovanje, gasilce, zato ker opravljajo plemenito dejanje, ker sami svoje zdravje, svoj čas, svoje življenje nosijo naprodaj, zato da pomagajo drugim. Vaša stvar, od politikov, pa je, da pomagate, da se vzpostavijo razmere, ki bodo njim čim bolj v korist, s tem majhnim, ampak še kako pomembnim simbolnim dejanjem, ki ne stane veliko tega proračuna, zlasti ne, ko ga primerjate v globalu pa ko ga primerjate z vsem tistim, kjer je ta koalicija metala s ta veliko lopato denar skozi okno v minulih letih. Ali naj zdajle spregovorimo še o kakšni maketi za 133 tisoč evrov, recimo? Ko to daš v luč proti temu, kar opravljajo gasilci, gre za dejansko simbolno, gre za to, da se prizna tisto, kar si gasilci zaslužijo – iskrena hvala, ampak ne v besedah, gospe in gospodje, z dejanji. Šteje samo pritisk na gumb za. V SDS in sam osebno, verjemite, bomo vsi za. Za gasilce.
Hvala lepa. Postopkovno, izvolite, dr. Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ker se imam za levičarja, si seveda ne dovolim, da bi kdorkoli govoril, da so moje vrednote izrojene. Lahko mi, ker smo ustavna parlamentarna demokracija, reče, da so protiustavne, in mi to argumentirano dokaže. Jaz tudi za gospoda Grimsa pa za radikalno slovensko desnico ne rečem, da so njihove vrednote izrojene. Pa ne bom nadaljeval stavka, bi mogoče lahko, pa se ugriznem za jezik. Prvič. Drugič, ne bom dovolil, da nekdo Levici, zlasti mojim mlajšim udom, očita, da bi tudi lahko kaj delali. Veste, vsi ti moji mlajši prijatelji niso rojeni z zlato žlico, ampak so garali skozi življenje, so imeli tudi otroke, bili so nezaposleni. Kolikor se spomnim, se ob Pahorju Janša celo življenje svaljka po politiki. Dobro, nekaj tam za časa ZSMS je z Bavčarjem pa Kirnom delal prvo privatizacijo, Mikro Ada, tam so se naučili s tujim po koprivah mahati. Levica svojih otrok ne zaposluje v Energetiki, gospod Tanko, v državni kot vi in Janša. Tudi jaz svojih otrok nisem zaposlil, pa jih imam že kake, ki bi jih lahko v tem parlamentu ali evropskem parlamentu, pa nimam nič proti vsej naši deci, otroci si ne izberejo staršev, še zlasti ne politikov. Poznam nekaj otrok politikov, ki nočejo niti slišati za politiko. Ampak da se ob vseh kvalitetnih mladih ljudeh, ki zelo dobro obvladajo zadeve EU, tam zaposli nek sin s srednjo šolo pa se temu reče, da je to pomoč Janezu Janši s strani EPP [[…]]Mislim, ugriznite se v svoj lastni jezik, pa če rabite metlo, vam jo grem jaz kupit. Pričakujem opravičilo mag. Grimsa. Hvala.
Hvala lepa. To seveda ni bilo postopkovno. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, to je potem polemika, razprava. Izvolite, gospod Grims. Kaj imate vi? Postopkovno?
Bom pomagal gospodu Trčku, ker prosi za opomin, pa bom jaz konkretno zanj predlagal, da mu izrečete opomin, ker tole, kar je on naredil, je preseglo vse meje. Prvič je žalil, tako kot je žalil že v uvodnem delu pa tako kot zdajle žali že nekaj sej zapored. Drugič pa je bila to, kar je on naredil, čista zloraba procedure. Jaz nisem govoril o nobenem zaposlovanju ne vem koga ali pa levičarjev, govoril sem o gasilcih, o tem, da jim je treba pomagati pri zaposlitvi, ker imajo v zasebnih podjetjih, ker so se stvari spremenile, težave, in to vsi dobro veste. Taki primeri so tudi konkretni, so znani in tukaj je pač treba nekaj narediti. On pa je govoril o popolnoma drugih stvareh, ki s to sejo niso imele nobene zveze, in to je seveda čista zloraba procedure. Veliko pa pove o njem.
Hvala lepa. [[oglašanje iz dvorane]] Tole je zdaj seveda polemika in vam ne bom dal postopkovnega. Imamo še nekaj minut za razpravo in boste lahko, dr. Trček, povedali vse. Mi smo s tem ta del končali [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Potem moramo dati tudi dr. Trčku najprej postopkovno, če gremo na to.
Hvala za besedo. Jaz imam velika ušesa, zelo dobro poslušam. Gospod Grims, verjetno ker je moral porabiti ves čas, je govoril o Hayeku, je govoril o Luki Mescu, je govoril o levici, je govoril o izrojenih vrednotah levice, je govoril, »delajte tudi kaj«, in seveda je govoril o vsem živem ob temi, ki je bila vsebina tega. Mislim, malo avtocenzure pa tudi, če že ne avtocenzure, malo avtorefleksije bi bilo potrebne. Še vedno pričakujem, da se mi gospod Grims opraviči za izrečene besede o mojih izrojenih vrednotah. Hvala.
Hvala lepa. Tudi to ni bilo postopkovno. Gospod Tanko, postopkovno, izvolite.
Hvala lepa. Gospod Hainz, prosil bi, da gospoda doktorja, če je doktor, poučite, kaj je postopkovni predlog in kako se ga sploh oblikuje. To, da nekdo v razpravi karkoli omeni, je pač del razprave. Najbrž to obvladate tudi vi, gospod Hainz. Kar zadeva repliko, je odgovor na napačno navedbo ali nerazumevanje, postopkovni predlog se mora pa na nekaj nanašati. In po mojem bi morali vi ukrepati in gospodu Trčku dati ustrezen opomin, ker tisto, kar je govoril, ni ne replika, ni ne razprava, sploh pa ni postopkovni predlog. Predlagam, gospod Hainz, da dosledno vodite po poslovniku sejo Državnega zbora. Če koga zanimajo kakšne stvari, kje kdo dela, lahko tudi odpremo razpravo v Državnem zboru, tudi to lahko damo na izredno sejo, če kdo želi. Imeli smo vsaj 2 ali 3 razprave na to, pa so tisti, ki bi morali kaj reči, farbenblind, to se pravi, vidijo nekaj, eno malenkost, ne vidijo pa celega gozda. Po tej logiki, ko kdo razlaga, kdo se sme kje zaposliti, morate vsi levičarji pustiti službe ali pa vaši bližnji sorodniki v javnem sektorju, čisto vsi do zadnjega. Če je to tako, da ne sme biti nihče od kakšnega funkcionarja kje zaposlen. Tako da predlagam, da gospoda opozorite, da ne klati neumnosti, sploh pa ne, zato ker se ponaša z akademskim naslovom tistega najvišjega ranga. Po mojem bi vi kot predsedujoči morali že zdavnaj ukrepati in ga ustrezno opozoriti. Hvala lepa.
Gospod Tanko, saj sem povedal, ni bilo postopkovno, ni korektno, da je to naredil, vse je res, ampak veste, kazen mora biti vzgojna. Ampak kaj bom zdaj na koncu mandata, zadnji teden, preden zapremo trgovino, dal neko kazen oziroma opomin – mislim, da je popolnoma brez učinka. [[oglašanje iz dvorane]] Dr. Trček, ne bom vam dal. Hvala lepa. Mislim, da smo zaključili zadevo, ker zadeva je neprincipirana za obe strani. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Časa nam je še ostalo in prosim, da se prijavite. Vem, da je še želja za razpravo. Če želita tudi predstavnik predlagatelja in predstavnik Vlade, prosim, da se tudi prijavita. Vsak ima 2 minuti 20. Dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Kot sem že rekel, ker se lahko razpravlja o vsem [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ali lahko začnem razpravo ali ne? Zakaj me moti? [[oglašanje iz dvorane]] Večino slabega, kar sem se naučil v tem državnem zboru, sem se naučil od gospoda Tanka, ki je 18 let tukaj in nas je stal že več kot 1 milijon evrov. »Odgovorno«, je rekel gospod Tanko. Gospod Lisec je rekel: »Skrpucalo.« Res je, številni vladni zakoni so bili skrpucalo, ampak od nekoga, ki je 18 let tukaj, in od Lisca, ki je od leta 2005 tukaj, najprej kot strokovec in tako naprej, in od stranke, ki nas je stala, pa se pogovarjajmo o stroških, gospod Grims, že nekaj 10 milijonov evrov od leta 1991, bi pričakoval, da predlaga zakon, ki ni skrpucalo! In to je bilo s stališča Levice. Ta vaš zakonodajni predlog je skrpucalo in kot takega ga ne moremo sprejeti ta mandat. Zakaj? Ker ne bomo na isti seji mogli obravnavati druge in tretje obravnave, ker bo preveč amandmajev, kar gospod Tanko zelo zelo dobro ve, ampak se seveda kot izkušen politik dela neumnega. Odposlušal sem celo vašo sejo o stanju v Slovenski vojski, celo vašo sejo o – čem že? – prihodnosti Slovenije, kjer je največji problem kitica Zdravljice in kjer bo gospod Janša govoril, da bo on spravo dal, odposlušal sem celo zdaj tukaj in neko osnovno spoštovanje bi pričakoval od ljudi, ki toliko časa sedijo v Državnem zboru. Navsezadnje pa nisem edini, ki ima akademsko izobrazbo. Saj vi imate tam doktorja, ki vam vodi stranko, Grims ima magisterij, Logar ima doktorat, Vinko ima doktorat, ampak, Tanko, vi samo nabijate, ko nekaj ni tako, kot bi vi radi, sočasno nabijate o četrti industrijski revoluciji, ste pa največji antiintelektualec, ne le v Sloveniji. Dajte se pogledati v ogledalo enkrat. In če so gasilci to gledali, bodo glasovali za Desus, mogoče za Levico, mogoče bi za NSi, če bi jo Ljudmila vodila, če so pa pametni, bodo pa ustanovili lastno stranko. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Nemec.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Sam sem mnenja, da je ta razprava dobila neko drugo dinamiko, zato pri tej debati ne bom sodeloval. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Žan Mahnič, izvolite.
Hvala. Resnično upam, da bodo morali poslanci, ki bodo izvoljeni v naslednji mandat, opraviti kakšne psihične teste, jaz mislim, da marsikakšnega od današnjih govornikov potem ne bo v parlamentu. Verjamem pa, da je predvsem pri stranki Levica zaradi napovedi gospoda Vebra, in še kakšni drugi stranki, ki pokriva ta radikalni levi prostor, velika panika, tudi na anketah jih zaznavajo mogoče na 4 ali 5 % in seveda je panika vidna in takšne reakcije, razprave, ki bi bolj sodile v kakšno ustanovo Ljubljana Polje. Tudi v Begunjah imamo primerne ustanove na Gorenjskem za takšne poslance, mogoče se bodo lahko naslednji mandat z njimi ukvarjali tam. Jaz bom predlog Slovenske demokratske stranke podprl. Štirje členi so členi, ki se jih da amandmirati tudi v drugem branju, in če je interes, da se ta zakon sprejme, potem se lahko zbere tudi 23 podpisov za sklic izredne seje Državnega zbora, na odbor tako ali tako gre v drugo branje in potem se skliče še na drugo in tretje branje na plenarni seji in zakon je sprejet. Če vas moti javna služba, lahko spremenimo v operativni del in tako naprej. Skratka, vse to, kar ste navedli kot argumente, zaradi katerih zakona ne boste podprli, ker naj ne bi bil preveč jasen, preveč dodelan, ker naj ne bi bile finančne posledice [[…]]Glejte, prej je gospa Sluga v razpravi rekla, govorila sem z gasilci – tudi v poslanski skupini smo imeli sestanek že pred dvema letoma ne samo enkrat z Gasilsko zvezo Slovenije, kjer smo se pogovarjali predvsem o tem, kako bi določili kriterije, kdo bi bil upravičen, in nam se je zdela ta rešitev, ki smo jo predlagali, tista, ki je sprejemljiva za vse, to se pravi, da tisti, ki so aktivno vključeni, tudi dobijo te bonitete, kot smo jih z zakonom predlagali.
Hvala lepa. Tisto o Polju in Begunjah je bilo seveda malce odveč. Gospod Jože Tanko, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Res imamo nekaj ljudi, ki imajo pred imenom in priimkom akademski naziv, ampak nihče se ne piše Trček. Drugo, treba bi bilo tudi povedati gospodu, da je ta evforija, ki včasih zanese borce za THC, že malo simptomatična in se ti valovi ponavljajo, tako da bi bilo treba včasih tudi v Državnem zboru kakšen test uvesti. Kar zadeva pa razpravo gospoda državnega sekretarja Bizjaka, ko je očital nam, da zakon nima finančnih posledic, zakon za obravnavo v Državnem zboru izpolnjuje popolnoma vse pogoje, tudi glede finančnih kriterijev, ki so napisani notri. Če jih ne bi, zakon ne bi bil na obravnavi v Državnem zboru. To je prvo. Če niste znali definirati finančnih posledic, bi jih lahko z vašimi amandmaji uokvirili v bolj precizne definicije, imate vso možnost, če ste delavoljen človek in če delujete pozitivno, ampak očitno je današnji dan bolj namenjen obračunavanju s predlagateljem, s SDS, zato ker ste zavozili Zakon o obrambi in Zakon o službi v Slovenski vojski, ki ga niste uspeli spraviti pravočasno in na primeren način skozi zakonodajni postopek. To ocenjujem kot neko maščevanje vašega resorja. Rad bi vam povedal, da ste tisti, ki kritizirate, kakšen pomanjkljiv zakon smo mi predlagali – najprej poglejte svoje izdelke in svoje delo. Ni vaše delo tako, da bi se lahko z njim hvalili. Ne, kar zadeva področno zakonodajo, ne, kar zadeva razvoj strukture, ki jo pokrivate. Če boste pogledali indekse začetka in konca mandata, so katastrofalni. Recimo pri vaši primarni zadevi, Slovenski vojski. Ne bi rad, da se to ponovi tudi na gasilskem delu oziroma na sistemu te varnosti in reševanja. Zato je treba to podpreti in narediti korak naprej vsaj na tem področju, kjer imate to priložnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Moram tudi vam reči, igra okoli priimkov ni korektna igra. Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Pozdravljeni, gospod podpredsednik. Moram samo reči, da sem resnično žalosten, ko slišim, da tukaj ljudje po nepotrebnem dvigujejo glas. Ena taka razprava je bila pred kratkim, ki nima nobene zveze z vsebino. To se mi je zdelo izpod vsakega nivoja, ampak ne mislim govoriti o imenih in priimkih. Moja želja in želja Slovenske demokratske stranke je bila, da predlagamo zakon, ki bo vse poslanske skupine, vso politiko v Državnem zboru povezal. Vsi skupaj tukaj trdimo in jaz sem prepričan, da je redko kdo tukaj med nami, ki ne bi verjel v to, da so gasilke in gasilci še kako potrebni in pomembni v naši družbi, sestavni del naše družbe in da je treba čisto vse narediti, da jim pomagamo, da bodo lahko lažje in kvalitetnejše opravljali svoje delo. Zato smo mi ta zakon vložili, vendar na žalost moram ugotoviti, potem ko sem slišal neka stališča poslanskih skupin, predvsem SD, ki je nosilec tega ministrstva, da so povedali v stališču, da tega zakona ne bodo podprli. To je sramotno, to je nedopustno in neodgovorno. Zakaj? Gospod Bizjak mi je dejal, da zavajam javnost, ko sem rekel za tisti zakon, ki sem ga dobil in ga pokazal, da je 80 % tega zakona nesprejemljivih za večino deležnikov, ki sestavljajo ta del in na katere se nanaša ta zakon. Sprašujem gospoda Bizjaka še enkrat, ali je z vsemi deležniki dogovorjeno. In če je, sprašujem gospoda Bizjaka, zakaj ta zakon ni v parlamentarni proceduri. Pojasnilo, ki sem ga prej slišal, je daleč od tistega, kar je prava resnica. Gospod Bizjak, tukaj in danes povejte pred slovensko javnostjo, kdaj boste ta zakon, usklajen z vsemi deležniki, vložili v Državni zbor. In če temu ni tako, vas prosim, da se mi opravičite in poveste, da ni usklajen z vsemi deležniki 100-odstotno. Vi ste rekli 100-odstotno. Rekli ste, ne kimajte zdaj z glavo in ne jemljite besede nazaj. Hoteli ste žaliti mene, na drugi strani pa ugotavljam, da ste se zlagali, in to je nepošteno in nekorektno.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Miloš Bizjak, državni sekretar.
Hvala lepa za besedo. Najprej bom odgovoril na zadnje vprašanje. Zakon je usklajen, v večini je usklajen. Nisem uporabil besede 100-odstotno. Če sem jo uporabil, se opravičujem in je napačna. Morate pa vedeti, da je usklajen z Gasilsko zvezo Slovenije kot najvišjo organizacijo, morate tudi vedeti, da imamo dve poklicni združenji, ki sta v marsičem včasih kontradiktorni, in bo tudi težko katerikoli vladi ali katerikoli skupini uskladiti popolnoma z vsemi. In zato se bo treba tudi tukaj v parlamentu opredeliti, katere pripombe od katerih poklicnih združenj se bodo upoštevale. In seveda, če je pa zdaj namen, da se iščejo tista poklicna združenja, ki niso zadovoljna, se jih pa lahko dobi. Vendar jaz trdim, da je najvišja gasilska institucija, to je Gasilska zveza Slovenije, aktivno sodelovala pri zakonu in smo ga tudi uskladili. Ne morem pa trditi, da je 100-odstotno usklajen, prav zaradi tega, ker so trenja med dvema poklicnima gasilskima združenjema, ki predstavljata minorni del gasilske organizacije. To je treba povedati. Ker pa prej nisem imel dovolj časa in ker je tukaj tudi gospod Mahnič, moram povedati, da smo poleg prej naštetih ukrepov, ki so bili sprejeti v Sežani, realizirali vse. Ponovno povem, če katerega nismo realizirali, mi povejte, katerega nismo realizirali. Prej pa sem pozabil našteti tudi to, da smo skupaj s Slovenskimi železnicami naredili obrizg pasa ob progi, kar je bilo takrat tudi dogovorjeno, in s tem prispevali tudi k požarni varnosti. Kar zadeva pa obrambno zakonodajo, ki ni današnja tema, vendar je gospod Tanko povedal, moram povedati, da imate tudi vi delež pri tem, da je ta obrambna zakonodaja obtičala tam, kjer je. V zgodovini parlamenta se verjetno še ni zgodilo, da ste dali toliko časa za javno obravnavo teh dveh zakonov in naredili analizo. Vse skupaj bi lahko bilo prej. Saj ne nazadnje, gospod poslanec, ste tudi obljubili, da bo v tem parlamentu prišlo do glasovanja, in jaz vam verjamem, da ste imeli resen namen, vendar pač zadnje seje parlamenta, ki smo jo načrtovali, ne bo.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala za besedo. Moram reči, da bi se človek nasmejal, da je zdaj že opozicija kriva, zato ker je vlada odstopila zaradi svojih lastnih napak. To je zelo zanimiva logika. Ampak da vrnemo temo k temu, kar sploh danes obravnavamo, bi spomnil, da smo predlagali zakon, ki je imel samo štiri temeljne elemente. Prvi, da bi se stimuliralo, pomagalo pri zaposlovanju gasilcev tako, da bi se delodajalcu znižale zavarovalne premije in da bi delodajalec za zaposlitev prostovoljnega gasilca dobil tudi davčno olajšavo. Poleg tega smo predlagali tudi, da bi država prevzela odgovornost in zagotovila tista minimalna sredstva – gre za izjemno majhna sredstva – za zavarovanje operativnih gasilcev in za preventivne zdravstvene preglede operativnih gasilcev. Poleg tega smo predlagali še, da bi država zagotovila prostovoljnim gasilcem financiranje dodatnega zdravstvenega zavarovanja za vsak dan izvajanja gasilske službe, pa tudi dodatno pokojninsko zavarovanje. To je bila vsebina tega našega predloga. Vse skupaj ima v okviru državnega proračuna izjemno majhne, lahko bi rekli kar zanemarljive finančne posledice, bilo pa bi to pomembno kot gesta, kot gesta zahvale za spodbudo in pomoč vsem tistim, ki nesebično pomagajo drugim, se pravi prostovoljnim gasilcem. Ko smo prvič predlagali te rešitve v okviru zakona za odpravo posledic ujme, ste takrat vsi dejali, da podpirate take rešitve, da so to sigurno rešitve v pravi smeri, samo da jih ne morete podpreti, ker niso predlagane v okviru pravega zakona. Zdaj so predlagane v pravem zakonu, v Zakonu o gasilstvu, in zdaj ste iskali tisoč in en razlog, zato da tega ne bi sprejeli. Sam bom vedno zagovarjal, da je najprej Slovenija. Če se brez problema namenijo gore denarja za tujce, za migrante, ne najde pa se tistih minimalnih, neprimerljivo manjših sredstev za prostovoljne gasilce, je to res problem vrednot. In če se je kdo v tem sam prepoznal [[izklop mikrofona]]
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ali je še veliko časa? [[oglašanje iz dvorane]] Konec delitve časa, aha. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. 3. 2018, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 20. točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DELOVANJU SPLETNIH PLATFORM SODELOVALNEGA GOSPODARSTVA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 8 poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Vojko Šergan. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 10 poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Vojko Šergan zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Vojki Šergan.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Predstavila bi zakon o delovanju spletnih platform sodelovalnega gospodarstva. Menim, da so spletne platforme pravzaprav tudi prihodnost gospodarstva. Spletne platforme sodelovalnega gospodarstva uporabljajo predvsem posamezniki, ki s ponujanjem svojega blaga ali storitev dodatno prispevajo v svoj družinski proračun in si izboljšajo socialni položaj, kar pa nedvomno vpliva na povečanje potrošnje in gospodarskega standarda. Poslovanje preko platform je tudi izjemna priložnost, da posamezniki preizkusijo svoje podjetne zamisli in tako okrepijo samozavest pred vstopom v svet podjetništva. Zakon preko povezovanja ponudnikov in uporabnikov omogoča optimizacijo obstoječih virov, saj se preko platform pretežno ponujajo sicer premalo izkoriščena sredstva. Tako se brez obsežnih naložb razvijajo nove storitve in produkti, s tem pripomoremo tudi k ohranjanju okolja. Predlagamo, da se obseg poslovanja preko platform sodelovalnega gospodarstva omeji na 2 tisoč 400 evrov letno, s čimer zagotavljamo, da te ne bodo ogrožale delujočih poslovnih subjektov. Prav tako ocenjujemo, da s tem znatno ne posegamo na trg dela, to pomeni, da posamezen ponudnik lahko na vseh registriranih platformah prejme največ toliko prihodkov, kot je to določeno v zakonu, platforme se registrirajo preko Ajpesa, kot je to določeno v 7. členu predlaganega zakona. Novost, ki jo prinaša zakon, so časovne banke. Za model časovne banke je značilno, da se kot menjalno sredstvo uporablja čas, ura dela je enakovredna uri dela ne glede na to, za kakšno delo gre. S tem je omogočeno, da sodelujejo tudi tisti, ki so v stiski z denarjem. Lahko ponudijo svoja znanja, veščine, za menjavo pa pridobijo znanja in veščine, ki jih potrebujejo. Časovna banka spodbuja medgeneracijsko sodelovanje, v tujini že imajo pozitivne izkušnje s tem, nekaj poskusov pa je bilo tudi že v Sloveniji. Uporabna je kot rešitev za področje dolgotrajne oskrbe, to je predvsem na Japonskem recimo zelo dober primer dobre prakse. Izkušnje iz tujine kažejo presenetljivo dobre rezultate pri izboljšanju počutja uporabnikov časovne banke. Poudariti želimo, da s predlogom zakona ne posegamo na področje prevozov in kratkoročnega oddajanja stanovanj tako, da bi ponudnike preko platform sodelovalnega gospodarstva postavljali v privilegiran položaj glede na ostale oblike delovanja, ki jih zakonodaja sicer ureja. V 4. členu predlaganega zakona je zapisano, da se določbe zakonov, ki določajo pogoje za opravljanje določenih dejavnosti v Republiki Sloveniji, uporabljajo tudi za opravljanje dejavnosti sodelovalnega gospodarstva do dohodka ponudnika 2 tisoč 400 evrov v koledarskem letu. Pri sodelovalnem gospodarstvu je treba iskati načine za preprosto obdavčitev ponudnika, saj je le tako možno pričakovati, da bodo ponudniki resnično zainteresirani za takšno obliko dejavnosti. V predlaganem zakonu zagovarjamo enako obliko obdavčitve, kot velja za tako imenovane normirance. To pomeni, da bodo ponudniki preko platform sodelovalnega gospodarstva obdavčeni v višini 4 % od prejetih plačil, pri čemer bo obdavčitev dokončna. Pri pripravi zakona o delovanju spletnih platform sodelovalnega gospodarstva smo imeli v mislih zelo širok krog uporabnikov. Želeli smo jim dati priložnost za dodaten zaslužek, za aktivno participacijo v družbi in za preizkus podjetniških zamisli. Slednjim se zato ni treba registrirati drugje kot na platformi sodelovalnega gospodarstva. Ne previsoka in dokončna obdavčitev omogoča ponudnikom na platformah sodelovalnega gospodarstva, da plačajo davek le od ustvarjenih prihodkov. Pri tem jim ni treba skrbeti, kakšen bo vpliv teh prihodkov na davčni obračun ob koncu leta. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Preden začnem s stališčem, lahko rečem – naj mi ne zameri – da je prišel moj strokovec do mene in se malo vprašal, kaj govori gospa, ki to predstavlja, ker moram reči, da smo se v to zelo poglobili, ampak več bo v debati. Stališče. Predlog tega rokohitrskega zakona je češnja na torti mandata ministra Počivalška in nasploh tako imenovanih gospodarskih prizadevanj SMC. Lahko jih povzamemo z geslom: deregulacija, deregulacija, deregulacija. Ob tem je predlog zakona popolna šlamastika. Tako slabo pripravljenega zakona v Državnem zboru sploh ne bi smeli obravnavati. V Levici menimo, da sam zakon po nobenem kriteriju ni primeren za nadaljnjo obravnavo, zato bomo seveda glasovali proti. Zakaj? Sodelovalno gospodarstvo oziroma v bolj uveljavljenem prevodu delitvena ekonomija se je izpostavila kot praksa zmanjševanja stroškov dela in prenašanja tveganja od kapitala k delu, omogočena z razvojem informacijskih tehnologij, predvsem spleta in analize množičnih podatkov, tako imenovana big data. Platforme so način monopolizacije teh podatkov in njihova uporaba v privatne komercialne namene, večinoma. Digitalne platforme naj bi samo posredovale med uporabniki in ponudniki storitev, dejansko pa te storitve platforme organizirajo kot delovni proces. So v bistvu običajno kapitalistično podjetje, le pretvarjajo se običajno, da to niso, da jim ne bi bilo treba spoštovati delovnopravne zakonodaje, izogibajo se obdavčitvi in drugi regulativi. Ločimo dva ključna tipa platform. Platforme kapitala, na primer Airbnb, in platforme dela, Uber, Deliveroo, TaskRabbit in tako naprej. Delavci platform dela naj bi bili samostojni podjetniki, ki samostojno razpolagajo s svojim delovnim časom, v resnici pa se morajo podrediti tedenskim urnikom, čakati na točno določenih lokacijah, upoštevati navodila in tako naprej. Monopol nad ključnimi informacijami regulacije delovnega časa ima namreč izključno platforma z razvitimi metodami ekstremnega in eksternega nadzora, na primer ocenjevanje uporabnikov, nadzorovanje preko sledenja na lokacijah in podobno. Kazen je običajno izključitev iz platform, hkrati pa platforme na delavce prenesejo tako podjetniško tveganje kot stroške fiksnega kapitala. Skratka, platforme so najbolj izpopolnjena oblika popolne prekarizacije dela. To na primer potrjuje tudi izjava direktorja platforme CrowdFlower, citiram: »Pred iznajdbo interneta je bilo res nemogoče najti nekoga, ga zaposliti za 10 minut in ga spet odpustiti po 10 minutah. S tehnologijo lahko delavce najdeš, jih nekaj malega plačaš in se jih znebiš takoj, ko jih ne potrebuješ.« Konec citata. Pogledal bom primer najbolj razvpite platforme Uber ali Iber, kot jo eni imenujejo. Uber so v Slovenijo skušali pripeljati SDS in minister Koprivnikar, ki bo šel v zgodovino kot eden najslabših ministrov. Uber namenja ogromno denarja spodbujanju deregulacije prevoznih storitev, s čimer želi pridobiti več voznikov, deregulirati plačevanje stroškov in zaračunavanje poti ter spremeniti prakse pridobivanja licenc. Sistematično uporablja tudi metode za izigravanje sodišč in inšpekcij. Takšne prakse uničujejo sisteme javnega prevoza, zato je tudi v številnih mestih prepovedan. Vozniki, ki vozijo zanj, se za to ne odločajo, ker je to prijetna in dobro plačana služba, podatki namreč kažejo, da zelo malo voznikov Uberja to jemlje kot polno zaposlitev. V tej obliki zaposlitve ne zdržijo prav dolgo, po neki resni študiji več kot polovica Uberjevih voznikov vozi manj kot pol leta. Razlog za to so težki delovni pogoji in nizki zaslužki, ki komajda pokrijejo stroške bencina in amortizacije avtomobilov – pa v kakem Londonu jim že zmanjka za zavarovanja. Večinoma gre za občasno delo, v katerega so prisiljeni ali brezposelni ali prekarci, ki iščejo možnost za zaslužek od ene priložnosti do druge, ali pa celo redno zaposleni, ki pa zaslužijo premalo za normalno življenje in morajo za normalen standard delati še dodatna dela. Kaj sledi iz vsega tega? Pri ureditvi delitvene ekonomije, ki bi morala biti urejena v področni zakonodaji, ne ločeno, kot tukaj predlagate, je treba poseben poudarek posvetiti predvsem 3 stvarem. Prva je obdavčitev. Obdavčitev delitvene ekonomije bi morala biti vsaj primerljiva z obdavčitvijo drugih podobnih dejavnosti. Pametna obdavčitev ne pomeni le pobiranja denarja, ampak vpliv na razširjenost dejavnosti in zmanjševanje njenih škodljivih vplivov. Drugo so delavske pravice. Posebej bi morali poudariti zaščito delavskih pravic. Če te ne bi bile upoštevane, kot to določa zakonodaja, resorna za to področje, potem platforme ne bi smele poslovati, imate tudi določene države, kjer so celo prepovedane, kot pravilno navedete v razlagi zakona. In tretjič, regulacija. Ker gre za nove gospodarske modele, ki se razlikujejo od tradicionalnih, je potrebna dodatna regulacija, s katero je treba zagotoviti spoštovanje potrošniških standardov in kakovost, okoljski in prostorski razvoj ter pošteno poslovanje. Nič od tega v tem predlogu zakona ni. So samo slabe in neresne na kup nametane rešitve. Zato Levica tega ne bo podprla, več pa v razpravi. Pa malo ste se popravili, od začetka ste celo trdili, kot da ste vi prvi pripeljali časovno banko v Slovenijo. S tem so se dr. Slavko Gaber pa ekipa študentov s skoraj vseh bežigrajskih fakultet ukvarjali že pred 9, 10 leti. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Anita Koleša.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Poslanci SMC smo v parlamentarno proceduro vložili Zakon o delovanju spletnih platform sodelovalnega gospodarstva, ki z neposrednim povezovanjem ponudnikov in uporabnikov posameznikom daje možnost za dodaten zaslužek, aktivno participacijo v družbi in preizkus podjetniških zamisli pred vstopom v svet podjetništva, hkrati pa povečuje konkurenčnost in vpliva na gospodarsko rast. Obseg poslovanja preko platform sodelovalnega gospodarstva bi se po vloženem predlogu omejil na 2 tisoč 400 evrov letno, kar pomeni, da ponudnik lahko na vseh registriranih platformah prejme največ toliko prihodkov, kot je določeno v zakonu. Platforme bi se registrirale preko Ajpesa, kot je določeno v 7. členu predlaganega zakona. To pomeni, da se posameznikom ni treba registrirati drugje kot na platformi sodelovalnega gospodarstva. Se pravi, da ni treba ustanavljati podjetja in plačevati drugih storitev, če želimo preko spletne platforme ponujati svoj izdelek ali storitev, pri čemer smo omejeni na 2 tisoč 400 evrov letnih prihodkov. Ali drugače povedano, fizična oseba bo lahko nastopala kot ponudnik izdelka in storitve brez obveznosti vseh administrativnih ovir, ki jih prinaša registracija. V nekaterih primerih, ko gre za dejansko nizke prihodke, je takšna obveznost naravnost nesmiselna. Novost, ki jo zakon uvaja, je tudi uvedba časovne banke, ki v tujini kaže presenetljivo dobre rezultate. Časovna banka kot menjalno sredstvo uporablja čas, kar pomeni na primer, da je ena ura dela enakovredna eni uri dela ne glede na to, za kakšno delo gre. Tako lahko tudi tisti, ki so v stiski z denarjem, ponudijo svoja znanja in veščine ter v zamenjavo dobijo znanja in veščine, ki jih potrebujejo. Časovna banka spodbuja medgeneracijsko sodelovanje in je tako uporabna rešitev za področje dolgotrajne oskrbe. Ponudniki, zainteresirani za to obliko dejavnosti, v zakonu predlagamo preprosto obdavčitev oziroma zagovarjamo enako obdavčitev kot za tako imenovane normirance. To pomeni, da bodo ponudniki preko platform sodelovalnega gospodarstva obdavčeni v višini 4 % od prejetih plačil, pri čemer bo obdavčitev dokončna. Ponudniki bodo torej plačali le davek od ustvarjenih prihodkov, pri tem pa jim ne bo treba skrbeti, kakšen bo vpliv teh prihodkov na davčni obračun ob koncu leta. Poslovne zgodbe se velikokrat začnejo v domači garaži, nekatere prerastejo v velike poslovne zgodbe, morda bo katera od teh zgodb uspešna tudi zaradi priložnosti, ki jih bodo dobili posamezniki, ki bodo delovali v gospodarski panogi, ki že v imenu napotuje na sodelovanje. V naši poslanski skupini želimo konstruktivno in dobro razpravo okoli tega zakona in smo seveda zelo odprti za sodelovalne predloge, morebitne spremembe in vse tisto, kar potrebuje nek zakon, da je lahko dober in da ga lahko sprejmemo, seveda v okviru ideje in ciljev predlaganega zakona. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Še enkrat prav lep pozdrav! Spletne platforme dejansko že zelo uspešno in aktivno delujejo na slovenskem trgu. Prisotne so zelo različne dejavnosti, najbolj popularne pa segajo na področje trgovine, kjer ponudniki lokalnih ekoloških izdelkov zelo spretno promovirajo zdrav življenjski slog, obenem pa razvijajo zavest o pomenu samooskrbe. Potrebe po nenehnem čim hitrejšem pretoku dnevnih migrantov pa so narekovale uporabo spletne platforme, ki nudi prevoze po ugodnih cenah, hkrati pa rešuje težave s pomanjkanjem parkirnih mest in poskrbi za zmanjšanje onesnaževanja okolja. Poznamo tudi spletno platformo za izmenjavo informacij o podjetjih v Evropski uniji na področju pravosodja in gospodarstva, ko gre za javni vpogled v poslovne registre. Gre za tako imenovane spletne tržnice, kjer se izmenjujeta ponudba in povpraševanje, delujejo pa na skorajda vseh področjih, kot so denimo ekologija, kmetijstvo, krožno gospodarstvo, poslovno okolje in še bi lahko naštevala. Skratka, spletne platforme so hitro rastoč trend in možnosti za napredek so velike. V Poslanski skupini Desus prednost dajemo predvsem ustvarjanju novih delovnih mest, potrebe tržišča so tiste, ki narekujejo večjo ali manjšo aktivnost le-teh, zato ne potrebujemo nobenega krovnega zakona, ki bi dodatno urejal to področje. Tudi v samem uvodu predloga zakona pogrešamo bolj natančne razloge, zakaj potrebujemo nov zakon ob dejstvu, da v praksi zadeve že delujejo in so zakonsko urejene v področni zakonodaji. Ravno zato nam ni povsem jasno, ko predlagateljica omenja, da je cilj predloga zakona preprečiti zlorabo sodelovalnega gospodarstva prek izogibanja zakonodaji. V Poslanski skupini Desus smo mnenja, da zgolj z enim zakonom ne moremo dovolj natančno urediti zadeve, ki bi se lahko aplicirala na vse dejavnosti. Ravno specifičnost posameznega primera terja ureditev v področnem zakonu, ki mora poskrbeti za vse pogoje izvajanja, predvsem pa za nadzor. Denimo projekt Uber je zelo posebna zgodba, ki definitivno potrebuje svoj zakon in ne posploševanja pravil ali izenačitve z ostalimi, torej ne moremo ga stlačiti pod krinko enega zakona, saj zaradi svoje specifike, predvsem pa različnih mnenj stroke in bojazni javnosti sodi v povsem drugačno sliko o ustvarjanju trgovskega vidika sodelovalnega gospodarstva. Evropska komisija v svojem poročilu o Evropski agendi za sodelovalno gospodarstvo iz leta 2017 navaja potrebo po opredelitvi značilnosti in odgovornosti ključnih akterjev sodelovalnega gospodarstva, zlasti glede jasne ločitve med enakovrednimi partnerji in profesionalnimi ponudniki, nadalje narave, dolžnosti in odgovornosti platform sodelovanja in visoke ravni varstva potrošnikov. V Poslanski skupini Desus menimo, da podobnih izzivov predlog zakona ne ureja v dovoljšnji meri, da bi predlog zakona dobil našo podporo za nadaljnji zakonodajni postopek. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima dr. Franc Trček, pripravi naj se gospa Anita Koleša, potem pa prehajamo v sklepni del splošne razprave. [[oglašanje iz dvorane]] Kot predlagateljica potem. Za njim ali pred njim? [[oglašanje iz dvorane]] Za njim, v redu. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala lepa za besedo. V bistvu me res žalosti, da se tu zdaj skoraj nimam s kom o tem pogovarjati. Dobro, nekako je logično, da ima stranka, ki predlaga, tudi stališče, v teh medkoalicijskih prečenjih še neka stranka od dveh iz koalicije, ki se vizavi temu napenja, potem sem tukaj jaz in drugih ni, pa tako imenovana slovenska desnica cele dneve tuli industrijsko revolucijo 4.0. No, mogoče je gospod Breznik kje v tujini, pa bi se z njim lahko pogovarjal. Jaz zdaj ne bi rad bil žaljiv, da bi se lahko resno pogovarjal, bi moral dati mikrofon strokovcu iz SMC, ki tam zadaj sedi, ki je to temo pokrival in ki ob meni to temo nekako obvlada, navsezadnje sem o teh temah pisal, s tega področja doktoriral. Če bi bil Tanko tu, bi spet svoj antiintelektualizem nabijal. Gre pa v osnovi za zelo pomembno in zelo ideološko temo. Koliko je zdaj? Tri tedne nazaj smo se v bistvu v petek, soboto, nedeljo v Parizu na Mercator Dialogue večino časa pogovarjali o tem, digitalna ekonomija, kaj zdaj to pomeni, kako to regulirati, kako to obdavčiti. Tako kot je to SMC ubesedoval, veste, to nekako pomeni to, ker smo v tej družbi in državi v 25 letih prišli, kamor smo prišli, vključno s temi mafijsko-kleptokratsko-koruptivnimi navezami znotraj Teša, znotraj bank, neke preiskovalke se končujejo, neke še ne, ker nimamo nobene ustrezne politike za mlajše od 40 let, ker Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo ni Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo – Veste, kaj pravi eden redkih ekonomistov v Sloveniji, ki misli o razvoju, Franček Drenovec? Politika mora ustvariti robne pogoje za drugo in drugačno gospodarstvo. – je zdaj SMC prišel tu z nekim cukrčkom. Ker tega ni, boste nekaj malega delali. To me spominja na to, ko gre ta mladi Bush na Aljasko pa tam sreča eno gospo, lahko na YouTubu najdete, pa ona reče: »Joj, delam tam pa tu pa tu,« na treh koncih. Pa sine Bush reče: »Uuuu, glejte, super, to je uresničitev ameriškega sna.« Bom kar v ljudskem jeziku rekel, klinec je uresničitev sna. Gospa mora delati tri šihte, da špago zveže. Če to ideologijo startupov malo razblinimo: eden od desetih startupov preživi pet let. Res uspešen je – so različne ocene, različne analize – tam eden od 20 do 30 tisoč. Če je ideologija, ki jo hoče Moderni center prodajati v Sloveniji, po faksu boste podjetniki pa boste do 40. leta kakšnih desetkrat ali petnajstkrat propadli pa vmes boste šli na antidepresive, pri 50. boste pa naredili samomor, je seveda to nekaj, česar Levica ne podpira. Iz te debate pa iz stališča tudi ni bilo jasno – jaz sem se s kolegico Vojko pogovarjal – kaj je zdaj, ali je 2 jurja 400 meja ali ni meja, ali se lahko nad 2 tisoč 400 več obdavči ali manj. Tukaj trčimo ob nekaj, kar bi jaz imenoval hiperregulacija vsakdanjega življenja. Dr. Milan Brglez pa jaz sva brala Marcela Maussa, znani Esej o daru, ki je ena od osnov kulturne antropologije. Glejte, vsega ne potrebujemo in vsega tudi ne moremo regulirati. S strokovcem sva se pogovarjala, res je, lahko pride inšpektor, ti pa, ne vem [[…]]Nam zraste več rabarbare, pa naredimo tri štrudlje, pa ne moremo vsega pojesti in damo, vi mi pa daste, ne vem kaj, solato. To so te alternativne ekonomije, ki bodo obstajale. To ubesedovati na takšen način [[…]]Veste, mi se moramo začeti ukvarjati z nečim drugim. Ko mene vprašajo o gospodarstvu, jaz po navadi rečem tako: »Domel, Krka, Kolektor«. Domel po strukturi lastništva, ker so bivši zaposleni, sedanji zaposleni, Krka po načinu kadrovanja, ki ima že skoraj 50 let, meni se zdi, da bo zdaj razpis za 49. Krkine nagrade, in Kolektor po načinu razpršitve portfelja. Seveda bi si jaz želel več krk in kolektorjev, ampak je tudi delovna sila omejena, znanosti ne financiramo. Ampak tukaj bi pa morali ne glede na prečenje politike početi to, kar počnejo sosedi, katerih trenutna vlada mi ni ravno ljuba, v Avstriji, in to je grozdenje. Grozdenje nekih področij, sektorjev gospodarstva, ki so ključni. Oni to počnejo že 20 let, in to je potem način, v katerega, če hočete, če bi bila desnica tukaj, vpelješ dualno vajeništvo, kot oni rečejo, ker ima vajenec potem zadnje leto tisoč 200, tisoč 300 evrov vajeniške mezde, ki je višja od naše povprečne. To je pristop, ki ga zagovarja Levica, seveda z dosti močnejšo ekonomsko demokracijo, z resnim razvojem zadružništva, tudi z resnim razvojem socialnega podjetništva, ki ga mi nekako narobe razumemo. Ideologija SMC je pa seveda nekaj drugega ali pa, če hočete, ideologija Počivalška. To ministrstvo se v tem mandatu ni ukvarjalo s tem, kar je njegovo ime, z gospodarskim razvojem in tehnologijo, ampak se je ukvarjalo z deregulacijo celih nizov dejavnosti. Deregulacija po navadi pomeni dosti manj delavskih pravic, deprofesionalizacijo nekega področja, nižje plače in navsezadnje tudi nižje prilive v vse blagajne, vključno z nižjimi penzijoni na koncu, če zelo po domače povem. To seveda ni smer, v katero bi si jaz ali Levica želela, da gre Slovenija, in tudi če vsebinsko beremo ustavo, to ni smer, v katero bi Slovenija morala iti. Dokaj podobno stališču Levice je stališče Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. Mi si seveda ne smemo zapirati oči pred tem. Tudi neka odgovorna stara politika bi to morala že zregulirati, ker so to zadeve, ki smo jih vohali že 20 ali 25 let nazaj, ko sem bil jaz še mlad pa delno celo lep – vem, da to težko verjamete – ko sem se začel s tem ukvarjati, pa vsaj 10 let nazaj bi se bilo s tem treba ukvarjati. Tukaj so neke zamude, je velik problem, kako bomo obdavčevali nekaj, kar se izmika teritorializaciji. Namesto takih rokohitrskih hokus pokus všečnih predlogov, to s temi nekaj členi težko imenujem zakon, je seveda to treba resno premisliti, je treba iti v neko resno reformo davčnega sistema, ki mora vključevati tudi digitalizacijo, ki je že dodobra prepredena v naše vsakdanje življenje, je treba iti tudi v dodelavo zakonodaje na delovnopravnem področju. Ko zdaj to govorim, sem se ravnokar spomnil iz dolgoročnega spomina, leta 1998 sem šel prvič v Dublin. Takrat so iskali eksperta za teledelo, svetnik je bil vseeno toliko pameten, takrat so mene, ta mladega, poslali, ker sem nekaj o tem vedel, in takrat sem se srečal s sindikatom teledelavcev, 20 let nazaj v Dublinu. 20 let pozneje se mora Slovenija resno začeti s tem ukvarjati, pa so neke družbe, ki so šle dosti bolj naprej v tej smeri, in to je neko pomembno področje naslednjega mandata. Razumem to neko dobronamernost nekoga, ki o tematiki ne ve kaj dosti. Hvala.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Najprej bi rada na tem mestu vendarle pojasnila, ker je bilo govora tudi v stališčih, da gre tukaj za multinacionalke, da gre za klasično trgovino, za klasično obrtno dejavnost, tukaj bi rada poudarila, da ne gre za to. Gre za to, da imamo dve fizični osebi, vmes je pa platforma. To pomeni, da je ponudnik fizična oseba, ki se prijavi v spletno platformo in tam najde uporabnika. Tukaj sta dve fizični osebi in ne dve podjetji. Potem imamo tudi omejitev, višino 2 tisoč 400 evrov, ki je pomembna, da gre zares za malo delo in za male ponudnike storitev, ki se zdaj pravzaprav sploh ne morejo uporabljati. Če čisto na nekem takšnem primeru povem, nekdo ima recimo doma smuči, jih letošnje leto ne bo uporabil in se odloči, da jih bo ponudil preko platforme uporabniku, ta mu pač za uporabo teh smuči recimo plača uporabnino. To v bistvu ni velik denar, ponudnik pač ponudi tisto, česar ne uporablja, in tisto, za kar bi lahko tudi dobil neka sredstva, ki pa niso velika. To bi lahko tudi na nek način primerjali, ali pa, bom rekla, v tem trenutku imamo osebno dopolnilno delo in vrednotnice, mislim, da je ta spletna platforma, kjer bo v bistvu to sodelovalno gospodarstvo med fizičnimi osebami, ponudba med fizičnimi osebami, to je poudarek tega [[…]]Možnost uporabe te platforme dveh fizičnih oseb, ponudnika in porabnika, je v tem, da enostavno dodatno ponudnik zasluži, smo rekli do višine 2 tisoč 400 evrov. Če pa zazna, kot ste prej omenili, da imamo regulacijo trga in tako naprej glede ponudbe in povpraševanja podjetnikov in tako, če se neka taka dejavnost razvije v to, da presega 2 tisoč 400 evrov, se enostavno registrira in začne biti podjetnik. Ampak gre za to, da ponudimo ljudem na terenu uporabo platforme zaradi tega, da svoje viške ali pa svoja znanja ponudijo uporabnikom. Za to gre. In če se tukaj dotaknem tudi časovne banke. Časovna banka je tisto, da nekdo, ne vem, pokosi travo in nekdo za svojega otroka potrebuje recimo inštrukcije. Tukaj je ena ura za eno uro. To se prijavi na platformo in preko platforme uporabnik potem uporabi to storitev. V tem je predlog tega zakona. Seveda tudi normirani stroški, 4 %, omogočijo, da to poenostavijo, in tudi ne vplivajo na zaslužek tega ponudnika, ki zelo majhno vrednost dobi v enem letu za to ponudbo, to je teh 2 tisoč 400 evrov. In ker ima normirane stroške, mu to ne gre na plačo, ki jo zasluži, in se dohodnina ne prišteva, ampak plača ta 4-odstotni davek in je zadeva zaključena. Tudi prijavi se v Ajpes ta uporabnik in ponudnik, enostavno gre to preko Ajpesa, ker se mora tudi platforma prijaviti v Ajpes. Skratka, Ajpes bo sledil temu in nadzoroval ali pa evidentiral v enem smislu, nadzoroval pa bo Furs. To se pravi, da bodo te ponudbe in povpraševanja v evidenci zabeleženi. Zaradi tega se bo potem, če preseže 2 tisoč 400 evrov, enostavno moral ponudnik odločiti, ali bo prijavil dejavnost ali pa v tistem letu ne bo več svojih storitev tržil na tak način. Sodelovalno gospodarstvo je poslovni model, kjer se dejavnosti omogočajo preko platforme za sodelovanje. To bi rada še enkrat poudarila. Te pa potem ustvarjajo odprt trg za začasno uporabo blaga ali storitev, ki jih pogosto zagotavljajo posamezniki. Še enkrat, posamezniki. Sodelovalno gospodarstvo vključuje tudi 3 kategorije ponudnikov storitev, ki si delijo sredstva, čas, znanje in spretnosti. Tukaj gre res za mikro male ponudbe, še enkrat, fizične osebe. Potem bi pa rada tudi poudarila, kako lahko izkoristimo zgodbo sodelovalnega gospodarstva. Ta nova oblika gospodarstva se razlikuje od sedaj znanih oblik, in sicer predvsem v tem, da se v poslovne tokove vključujejo posamezniki, ki do včeraj pravzaprav svojega premoženja in znanja na nek način sploh niso dojemali, se pa to kaže potem kot potencial za ustvarjanje zaslužka z možnostmi, ki se ponujajo na svetovnem spletu. To so na nek način nove poslovne priložnosti, ki doslej niso bile možne. Vsakdo lahko postane potem seveda tudi gospodarsko dejaven, ustvari se osnovni ali pa dodatni zaslužek. Skratka, sodelovalno gospodarstvo je, tudi v Evropski uniji se o tem precej razpravlja. Tudi, kolega, ste omenili, ampak vi ste omenili praktično sodelovalno gospodarstvo multinacionalk, ki pa ni identično s tem, kar se rešuje v tem zakonu, kjer se gleda pravzaprav res na te mikro subjekte, fizične osebe, ki lahko sodelujejo in praktično legalno delujejo na trgu. Legalno, res z manjšim zaslužkom. Tudi Obrtno-podjetniška zbornica je nekako izrazila pomisleke, da mora biti trg nadzorovan, da mora biti reguliran. V 4. členu predlog zakona določa, da se predpisi, ki določajo pogoje za opravljanje dejavnosti, urejajo, izvajajo dejavnosti v Republiki Sloveniji, še vedno uporabljajo tudi za opravljanje dejavnosti v sodelovalnem gospodarstvu. To se pravi, da se bo še vedno ta nadzor vršil v sodelovalnem gospodarstvu. S tem se ne določajo izjeme oziroma splošno veljavna pravila za opravljanje dejavnosti, s čimer se tudi varuje konkurenca med tistimi, ki opravljajo dejavnosti kot svojo pridobitno oziroma poklicno dejavnost, in tistimi, ki bodo opravljali dejavnost v okviru sodelovalnega gospodarstva. Posebej so s tem varovani uporabniki storitev sodelovalnega gospodarstva, saj bodo tudi ponudniki storitev v sodelovalnem gospodarstvu zavezani k spoštovanju že obstoječih splošnih pravil. Zaradi tega tisti subjekti, ki delujejo na trgu, zaradi teh fizičnih oseb niso ogroženi in ne morejo biti ogroženi. Potem še načela, ki se uporabljajo v tem sodelovalnem gospodarstvu. Predvsem gre za to, da je enakost obravnave spletnih platform, domačih in tujih – omenila sem, da se registrirajo na Ajpesu – učinkovita sledljivost vseh transakcij za spoštovanje davčnih predpisov in pa transparentno vzpostavljanje poslovanja spletnih platform, kar bi na nek način to omogočalo. Zato sem prepričana, da bi z razpravo lahko ta zakon tudi še izboljšali, vendar sem danes iz stališč razbrala, da so šla stališča, ki so bila predstavljena, in razumevanje tega zakona v popolnoma drugo smer, kot pa predvideva ta zakon. To se je videlo s stališča tako Levice kot tudi Desusa. Zato bi jaz res, mislim [[…]]Na drugi strani mi je žal, da ni ta razprava na nek način vseeno malo bolj produktivna in ni več razpravljavcev, ker sem prepričana, da če gledamo v prihodnost, bo tovrstno sodelovanje med ljudmi potrebno in nujno. Še posebno, ker imamo tudi demografsko sliko slabo in ker bi na nek način ta pomoč ljudi med seboj vsekakor lahko preko spletnih platform zaživela in bila tudi nadzorovana. Te spletne platforme bi to omogočale. Sploh, tako kot sem rekla, pri starejših za oskrbo, za pomoč starejšim, to bi vsekakor. Recimo starejši človek, tudi če se v okviru družine skrbi za njega, družina včasih potrebuje počitek, in v tem času pač dobi nekoga, ki bo priskočil na pomoč. Letni zaslužek tistega, ki priskoči na pomoč, pa ni več kot 2 tisoč 400 evrov. Jaz vam povem, da se že v tem trenutku te stvari, verjamem, že odvijajo, vendar se odvijajo ali z vrednotnicami za osebno dopolnilno delo ali pa pač kako drugače, kar pa mislim, da bi bilo bolje, da bi bilo nekako zabeleženo. Pa še nekaj je, starejši imajo način komuniciranja drugačen. Starejši se nekako še vedno več družijo, še vedno se med sabo več pogovarjajo, medtem ko so mladi na internetu in iščejo rešitve preko interneta. Za te manjše rešitve, kot je tudi časovna banka, kot sem prej rekla, ko je menjava storitev med seboj, mislim, da je ta spletna platforma tudi rešitev za izmenjavo teh storitev. Kot sem rekla, nekdo zna pokositi travo, drugi pa, ne vem, zna inštruirati nek predmet. To bi lahko bilo za prihodnost. Mogoče je ta zakon v enem smislu za nekoga še preveč, ne vem, ne more na tak način razmišljati, se mu zdi, da je to neka utopija, ampak vam povem, da če se na eni strani pogovarjamo, da bo internet pravzaprav usmerjal vse v življenju in da se ga mladi poslužujejo, mislim, da je to vendarle prihodnost, sploh za male storitve, za male ljudi. Predvsem tu govorimo o malih storitvah, o manjših zneskih. Rekla sem 2 tisoč 400 evrov in gre za fizične osebe. In ne, nobena oblika pravnih oseb. Ko fizična oseba 2 tisoč 400 evrov prekorači, se mora odločiti, ali bo registrirala dejavnost ali pa ne bo v tistem letu več ponujala teh storitev. Zato mislim, da te nevarnosti, da bi bila to konkurenca podjetjem, ki so registrirana, ni. Je pa možno, da se ti, ki že začnejo z neko ponudbo in zaznajo, da bi lahko od tega tudi živeli, lahko registrirajo in svojo dejavnost po vseh ustaljenih pravilih tudi razširijo. Jo registrirajo in potem delujejo na tak način. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Anita Koleša. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, bo potem v delitvi časa.
Videla sem gospoda Trčka, ki je dvignil roko, pa sem mislila, bil je pred menoj. V redu. Saj večjemu delu razprave se bom pravzaprav odpovedala, ker saj – komu pa bi razlagali zdaj to? Sami sebi verjetno ne. Jaz sem pričakovala, da bomo imeli tu neko konstruktivno razpravo o vendarle nekem pomembnem deležu, vsaj tako sem jaz razumela zadevo, neke nove »gospodarske panoge« delitvenega gospodarstva. Res smo, ne vem, 20 let ali nekaj nazaj tudi mi začeli razmišljati, nek premik v razmišljanju je nastal, in sicer da je pač možno stvari in storitve tudi deliti, in znotraj tega se je že ustvarjalo neko sodelovanje tudi preko tako imenovanih časovnih bank. Meni osebno je ta časovna banka ena zelo zanimiva zadeva in moram reči, da sem ta zakon gledala v precejšnjem delu prav s tega stališča. Poznam stvari, tudi vem, da se je dr. Gaber s tem ukvarjal, in tudi poznam ljudi, ki so iz te časovne banke marsikaj koristnega potegnili. To se pravi, vse te prednosti so bile. Zadeva je zamrla tudi zaradi neurejenih zadev, ki so povezane z regulacijo in podobno, začela so se vprašanja o, ne vem, morebitnem delu na črno in tako naprej. Zato se mi je zdelo pomembno, da en del tega tako imenovanega sodelovalnega gospodarstva vnesemo tudi v zakonski predlog. Seveda se mi zdi malce neposrečeno, da smo vnesli v ta predlog tudi obdavčitev, zame je ta predlog nekako nesprejemljiv, da bi se neka enota dela, ki se ovrednoti z drugo enoto dela, vmes je čas, obdavčila. Tu se mi zdi, da smo malo zgrešili in da to ni način, ki bi bil pravilen. Mislim, da je v tem sodelovalnem gospodarstvu potencial, in zato ga ne bi smeli zavreči takole z levo roko. Tudi, res je, govorimo o nekih malih uslugah, malih delih, vrednosti so izrazito omejene, res pa je tudi, da imamo danes že, tako kot smo slišali iz stališča Desusa, veliko teh platform, ki ponujajo različne tovrstne usluge, ki jih lahko umeščamo v tako imenovano sodelovalno gospodarstvo. Tudi sama osebno sem zelo ali pa sem dokaj proti Uberju, recimo, vemo pa, da na našem slovenskem prostoru zelo uspešno deluje platforma prevozi.si. Vemo, da so se znotraj te platforme tudi že pojavljale zelo velike težave v smislu, da je prišlo do špekulacij oziroma do nedelitvenega oziroma nesodelovalnega gospodarstva, ampak čisto tržno, na tržnih osnovah. In te stvari verjetno bo treba nekako regulirati. Saj pravim, ne bom preveč dolgovezila, ker mislim, da je tudi naša predlagateljica najpomembnejše zadeve pojasnila, jaz sem pač menila, da je to nekako razumljivo, da ne gremo v te velike korporacije oziroma da nimamo v mislih, ko smo regulirali te zadeve, velikih korporacij. Ne vem, verjetno, da je prav, da se o tem tudi pogovarjamo, da je možno, da so razne špekulacije tudi na tem področju, in da ni prav, da ne omenjamo težav, ki lahko nastanejo. Verjetno je tudi to res, da je zakon sam pomanjkljiv, sami smo že, potem ko smo se pogovarjali znotraj poslanske skupine v nekem drugem branju, ugotovili marsikaj od tega, tako da se zelo strinjam, da bi bilo treba še marsikaj narediti, ampak vseeno se mi pa zdi, da bi bilo prav, da se o tem začnemo pogovarjati in o tem tudi dorečemo nekaj v neki bližnji prihodnosti. Jaz smatram, da je Slovenija inovativna družba, da dokazujejo to tudi podjetniki, da se ukvarjajo z marsičim, in mislim, da bi lahko znotraj tega našli včasih tudi kakšne podjetniške priložnosti, vsaj tiste na začetku svoje podjetniške poti, ki lahko prerastejo potem morda v kakšne bolj uspešne in tudi poslovno velike zgodbe. Dobro, če je pač zdaj situacija takšna, da stvar ne bo šla v naslednje branje, prav, ampak vsekakor mislim, da pri tem ne smemo ostati. Kdorkoli že, bodisi tisti, ki se s tem več ukvarjajo – tudi vidim, da je vedno več literature v zvezi s tem, mislim, da je tudi Pravna praksa v preteklem obdobju kar nekaj stvari v zvezi s tem objavila, tako da se ta literatura pojavlja tudi v še večji meri in jaz mislim, da nam bo v pomoč pri zakonu. Mislim, da bomo enkrat do njega ali pa do podobnega zakona, kot smo ga mi predložili, vendarle prišli. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnica predlagatelja gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. V zaključku bi rada poudarila, da se mi zdi nekako slabo to, da zaznavam, kako malo posluha je, kadar zagovarjaš male stvari, malega človeka, kadar se pogovarjaš o neki prihodnosti, ki je nekateri ne zaznavajo, da je možno sodelovati na takšen način v družbi kot družbi prihodnosti. Kljub temu da prihajam s podeželja, kjer se mi zdi, da v prihodnosti brez sodelovanja nekih skupnosti, ki živijo v soseščini, pravzaprav ne bo mogoče, kajti država bo težko zagotavljala denar za vse ljudi, za vsako storitev, ki jo bo nekdo potreboval, ko ne bo več gibalno zmožen in ko bo imel v starosti težave s tem, da na nek način lahko ostane v domači oskrbi in še ni potrebno, da gre v dom za ostarele. Na ta način bi se vsekakor to lahko razvilo. Na nek način sem res, ker vidim, da nekako ni čisto pravega razumevanja za takšen način sodelovanja [[…]] Verjamem pa, da bo ta razprava, če nič drugega ne, spodbudila tudi za naslednje obdobje, da se bo začelo razmišljati v to smer, da če bomo ljudje med seboj sodelovali preko spletnih platform, bomo imeli tudi večjo kakovost življenja, in da je sodelovalno gospodarstvo v tej družbi gospodarstvo prihodnosti. Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika zbora še kdo razpravljati. Ja. Ali bo potem razpravljala tudi še predlagateljica? [[oglašanje iz dvorane]] Okej, potem imata vsak po 5 minut. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Poslušam tole in dve zadevi [[…]]Prva zadeva je, da ste ubrali napačno pot. Mi imamo po poslovniku možnost, da bi se tukaj zbrali ljudje, ki o tem res kar nekaj vemo, in bi imeli javno razgrnitev mnenj, da bi se nekako seznanili s tem. Druga zadeva pa malo za šalo in dosti za res, s tem vašim predlogom in načinom, kako ga ubesedujete, se SMC povozi kot liberalna stranka. Jaz lahko delno razumem to, da bi radi skozi to malo regulirali delo na črno, ampak, veste, vi v bistvu tukaj, ne da bi se tega zavedali, vpeljujete nekaj, kar jaz imenujem, pa ne preosebno vzeti, mikrofašizem. Celo življenje bomo zregulirali, druga zadeva je pa tudi to, da vse gledate skozi – zdaj sem se spomnil svojega dobrega prijatelja, slovenskega kanadskega zeta, ki je nekajkrat uletel v Slovenijo pa je govoril: »Splačen, splačen, splačen …« Pa smo rekli: »Karlo, kaj je to?« Ker je povsod slišal: »Splača se, ne splača se, splača se, ne splača se.« Veste, te zadeve niti niso tako nove. Te zadeve so v sukusu človeštva, če se tako izrazim. To je struktura daru, dejansko. Vi pa hočete celo strukturo daru, pomoči, obdarovanja – danes sem že citiral Alenko Zupančič Žerdin, dajte si prebrati njen intervju v Mladini, pa bom še enkrat citiral: »Solidarnost, skupno javno dobro, enakost – vse to ni enostavna stvar osebnih prepričanj, miselnosti, ampak mora obstajati kot družbena infrastruktura. Družba mora biti objektivno organizirana tako, da je solidarna.« Ni vse biznis. Nismo vsi in nočemo biti vsi podjetni. In tudi ne moremo biti vsi podjetni, zaradi tega tudi številni propadejo. Mi se tudi o zdravju pogovarjamo zdaj tukaj, veste. Tega se vi zdaj ne zavedate. Pa sem se zdaj spomnil, pride moja, ne vem, komaj začne hoditi v osnovno šolo, hčerka, razloži idiom, nekaj v podjetništvu. Dajte mi gmah! Mi se pogovarjamo o ideološki strukturi družbe, ki jo vi zagrabljate na nek v osnovi grozljiv način. Če se hočemo pogovarjati o dolgoživi družbi – žal že pokojna moja sodelavka Ida Hojnik Zupanc se je ukvarjala s socialno gerontologijo – je neka druga zgodba. Imamo znanje o Sloveniji, dajmo razvijati gerontotehnologije, ki bodo omogočale podaljševanje avtonomije v dolgoživi družbi. Je neka tretja zgodba, če se vrnem k mojemu ožjemu področju prostorske sociologije, imate tako imenovane community centre, skupnostne centre, kjer se to dogaja. Navsezadnje pa, če ima neumen kmet debel krompir pa bom jaz tam potem dal nekomu 50 kil pa mi bo on dal nekaj denarja za to ali ne, liberalci bi morali biti prvi, ki bi tulili: »Kaj bo zdaj tukaj Furs mene kontroliral.« Veste, vi pa hočete kontrolirati vse, in to je nevarno. Takšen SMC skupaj s SDS – potem ne bo samo Žižek tulil, da se bo iz Slovenije izselil, potem bom tudi jaz zavezal culico pa dejansko pobegnil. Veste, treba se je malo resno zavedati, o katerih zadevah mi govorimo. Navsezadnje bi vas pa tudi lahko napičil kot levičar, osnovni zaslužek nekoga [[…]]Koliko? Dva jurja 400? Mislim [[…]]Kaj bodo pa potem, pod mostom živeli pa v knjižnico šli na to platformo ali kaj? Če sem malo grd. Če mi nismo sposobni tistim, ki nočejo biti podjetni, ustvariti dostojnega življenja, če nismo sposobni ustvariti robnih pogojev za podjetništvo, potem moramo politiko prepustiti nekomu drugemu – oziroma vi, jaz ne, jaz vem, da sem tega sposoben, brez lažne skromnosti. S tem se moramo nekako v politiki ukvarjati. Se bo pa seveda treba v naslednjem mandatu resno tem zadevam posvetiti in jih v krovni zakonodaji urejati. Tako kot vi predlagate: Vojka pa jaz nisva izvoljena, imava toliko pa toliko sorodnikov, otrok, se bova razpršila vsak na deset teh platform ali pa malo več, bova vrtela na leto toliko denarja, kot ga dobiva kot poslanka in poslanec, in bo to 4 % obdavčeno. Da sploh ne pridem do tega, kako bodo to neke mafijske strukture lahko zagrabile v neki družbi, ki se letos v glavnem ukvarjamo s tem, kar se je dogajalo v dveh od treh sistemskih bank. To je nevarno. Ideološko neodgovorno pa še nevarno. Upam, da se bomo v naslednjem mandatu o tem resno pogovarjali. Malo bi si želel Pirate v Državnem zboru, ampak ker so pozabili, ko je Barlow umrl, o tem nekaj resno razpravljati, sem malo razočaran [[izklop mikrofona]]
Besedo ima še predstavnica predlagatelja gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Rada bi samo še neke stvari poudarila. Predvsem to, da nismo liberalna stranka, ampak smo socialno-liberalna stranka v Stranki modernega centra. Samo toliko. To moram popraviti, ker to, da smo samo liberalna, ne drži. Smo socialno-liberalna. Kar se tiče javne razgrnitve mnenj, se pa bojim, da je, ko se o takih zadevah pogovarjamo, že pripravljenost sodelovanja težko doseči, kar se tudi danes kaže v razpravi, ker se ne pogovarjamo o velikih podjetjih, pogovarjamo se o malem človeku, ki bi lahko tiste svoje resurse, ki jih ima, ena fizična oseba drugi fizični osebi. To bi bilo samo kot dodaten zaslužek, ne kot denar, ki ga dobi z delom na trgu in kjer je zaposlen in tako naprej. To samo kot dodatno, ko ugotovi, da ima doma neke resurse, ki jih lahko drugemu ponudi. Še enkrat, poudarjam, da je to samo kot dodatni zaslužek in ne kot podjetništvo. Strinjam se, da se bo treba o tem pogovarjati, očitno še več. To je danes ta razprava pokazala in verjamem, da se bo to z več udeležbe, z več razpravami in z večkratnimi predstavitvami takšnih stališč in mnenj oziroma predstavitvami, kaj sploh sodelovalno gospodarstvo je, razširilo tudi med ljudi, ker potem je lažje, ko ljudje razumejo, za kaj gre. Spomnim se, ko sem se prvič srečala z grozdenjem, kar je kolega prej omenil, ampak tudi tega nekateri še danes pravzaprav ne razumejo, pred 10 leti pa so ga toliko manj razumeli. Tako da res, treba je širiti to pozitivno naravnanost, predvsem pa, da se lahko tudi preko sodelovalnega gospodarstva in teh platform ljudje med sabo povezujejo in si na nek način izmenjujejo storitve. Toliko bi imela za enkrat. Hvala lepa.
Hvala. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v torek, 27. 3. 2018, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 21. točko dnevnega reda in 39. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 27. 3. 2018, 15 minut po zaključeni 56. izredni seji Državnega zbora. Zanimivo je bilo poslušati tole in očitno so samo še nove stranke pripravljene razpravljati do konca.