Dobro jutro. Počnimo sa današnjim zasjedanjem Hrvatskoga sabora sa točkom koja je sinoć najavljena, a to je - Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova Podnositeljica izvješća je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Pravobraniteljica je dostavila ovo izvješće temeljem članka 22. Zakona o ravnopravnosti spolova. Vlada je dostavila mišljenje. Materijale ste primili poštom. Raspravu su proveli Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelj dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena Gordana Lukač Koritnik, pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2010. godinu je osmo godišnje izvješće koje podnosi se Hrvatskom saboru u ovom mandatu, a u kojem su detaljno opisane sve aktivnosti Ureda pravobraniteljice tijekom izvještajne godine, a u skladu s ovlastima i djelokrugom rada određenim Zakonom o ravnopravnosti spolova. Cjelokupno izvješće te sve provedene analize dostupne su na službenim web stranicama. Na početku želim ukazati na neke statističke pokazatelje o radu našeg ureda. Tijekom 2010. radilo se na ukupno 742 predmeta od kojih je 665 otvorenih u 2010. godini, a 77 je preneseno iz ranijih godina. Raščlanjeno odnose se na 333 predmeta zaprimljenih po pritužbama građana i građanki od kojih je 294 novih iz 2010. godine što je više za 7,3% u odnosu na 2009. godinu i 39 iz ranijih razdoblja. 29 novih predmeta iz 2010. godine otvorenih na inicijativu pravobraniteljice vezano za kršenje načela ravnopravnosti spolova ili diskriminaciju na temelju spola u odnosu na pojedince i pojedinke, te 380 otvorenih na inicijativu pravobraniteljice radi praćenja primjena Zakona o ravnopravnosti spolova, odnosno temeljem dopisa drugih institucija, organizacija ili pravnih osoba od kojih je 342 novih iz 2010. godine. Pritužiteljice su bile većinom žene 79,6%. Kao i ranijih godina pravobraniteljici su se prituživale osobe s područja cijele Republike Hrvatske, a najviše iz Grada Zagreba 48%, zatim s područja ostalih županija, Osječko-baranjske 7,6%, Zagrebačke 7%, Primorsko-goranske 5,7% itd. Razvrstano po oblicima diskriminacije bilo je 187 slučajeva izravne diskriminacije, to je 57,9% i 20 slučajeva neizravne 6,2%. To je ukupno 207 slučajeva od kojih se 31 odnosio na uznemiravanje i spolno uznemiravanje. Ostalo su bile 84 pritužbe u vezi nasilja u obitelji, te 32 pritužbe koje nisu sadržavale oblik diskriminacije niti svjedočile o nejednakom postupanju. Od 342 predmeta koji nisu bili pritužbe građana i građanki već predmeti otvoreni na inicijativu pravobraniteljice radi praćenja i primjene ZORS-a. U 109 slučajeva pravobraniteljica je dala isto toliko upozorenja i tri preporuke. Zaključno, navedeni statistički podaci pokazuju da se broj pritužbi povećao za 7,3% u odnosu na '09. godinu, da se u pretežnom broju odnose na spolnu diskriminaciju te da se u najvećem broju radi o ženama. Podaci također pokazuju kako se osobe pritužuju na neizravnu diskriminaciju u relativno malom broju slučajeva što sugerira kako ovo jamstvo još nije zaživjelo u praksi, odnosno da građani i građanke imaju problema s njegovim razumijevanjem. Najviše pritužbi i dalje dolazi u pogledu ostvarivanja radnih i socijalnih prava, a građanke i građani u najvećem broju se pritužuju na postupanje državnih tijela i drugih pravnih osoba za koje su ta tijela nadležna 53,9%. Ukupno je upućeno 170 pisanih upozorenja, 64 preporuke i 9 prijedloga. Budući da se radi o aktivnostima pravobraniteljice ovdje ću samo spomenuti da sam aktivno sudjelovala na sjednicama Odbora za ravnopravnost spolova i Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina Hrvatskoga sabora iznoseći primjedbe na prijedloge zakona i to je bio jedan dio aktivnosti našeg ureda. Pored toga, tijekom '10. godine naravno da sam javno istupala, upozoravala na pojave diskriminacije, obišla šest županija samo kada se pogleda broj okruglih stolova 85 i 10 susreta na međunarodnoj razini izvan svog ureda, a porastao je i broj internetskim stranicama naših za 32%. Ono što posebno želim istaći zato što mi pratimo primjenu Zakona o ravnopravnosti spolova, ne primamo samo pritužbe, to svake godine ponovo ističem. Da biste pratili zakon o ravnopravnosti spolova kako se primjenjuje, recimo odredbu o medijima, to ne možete učinit na drugi način nego analizirati medije. Isto tako, ako se radi o području obrazovanja nema načina da se to zapravo nadzire ako se ne analiziraju udžbenici svake godine, nešto u tom smislu činimo. Prošle godine smo proveli pet neovisnih istraživanja o diskriminaciji. Tu podsjećam da je prema zakonu iz 2008. godine postala naša obveza provoditi ta istraživanja tako da to nije samo nešto što mislimo da je dobro činiti nego jednostavno ispunjavamo i svoju zakonsku obvezu. Ta istraživanja su bila iz područja sudske prakse, zapošljavanja i rada, obrazovanja, medija i nasilja u obitelji. Mimo tih istraživanja radili smo i druge analize kojima se pratilo provođenje ZORS-a i drugih propisa koji se tiču ravnopravnosti spolova čemu je ukupno gledano bio posvećen veliki dio rada Ureda tijekom godine. Sada bih prešla na analizu prema područjima rada našeg Ureda i to prije svega na jedno od najvažnijih područja a to je područje zapošljavanja i rada. Pritužbe upućene pravobraniteljici tijekom 2010. a koje su se odnosile na uznemiravanje i spolno uznemiravanje na radnom mjestu podnosile su isključivo žene koje su na svom radnom mjestu svakodnevno bile izložene uznemiravanju i spolnom uznemiravanja radnih kolega bilo da se radi o nadređenim osobama ili suradnicima. Najčešće se radilo o neprimjerenom obraćanju, omalovažavanju, različitim oblicima ucjenjivanja ali i neželjenim dodirima koji graniče sa fizičkim nasrtajem. Vjerujem da se iz opisa slučajeva koji se nalaze u našem izvješću jasno vidi koliko su to teške i mučne situacije za žene koje to doživljavaju. U određenom broju slučajeva pritužbi na uznemiravanje i spolno uznemiravanje na radnom mjestu ... [[Govornica se ne razumije.]] su na kraju odustale od svog zahtjeva za ispitivanjem navoda pritužbe. Kao razloge odustajanja pritužiteljice su navodile nesmanjen kao i još već intenzitet prijetnji otkazom i uznemiravanja, te spolnog uznemiravanja, nedostatak podrške u radnom okruženju, odbijanje svjedočenja o uznemiravanju, izolacija pritužiteljica, te nepostojanje povjerenika, povjerenice za zaštitu dostojanstva radnika što je poseban problem u situaciji kad je odgovorna osoba poslodavca ujedno i uznemiravatelj. Moram napomenuti da pojedini poslodavci ni nakon puno godina kada mi je to nametnuto kao zakonska obveza ne poštuju odredbu člana 130. Zakona o radu koji izričito propisuje obvezu postupanja povodom pritužbe radnika ili radnice radi povrede dostojanstva do te mjere da nisu niti imenovali povjerenika ili povjerenicu za to pitanje ili nisu odredili način provođenja postupka radi zaštite dostojanstva radnika ili radnica. Prema pritužbama se može zaključiti kako institut zaštite dostojanstva praktično ili ne funkcionira ili funkcionira s dvojbenim rezultatom jer je dojam da odluka ima za cilj zaštititi poslodavca od moguće tužbe a ne žrtvu od uznemiravanja. Vezano za tržište rada proveli smo i analizu provedbe Nacionalnog plana za poticanje zapošljavanja za razdoblje od devete do desete godine. Izdvojila bih samo po mjerama da je obuhvaćeno više muškaraca nego žena. Izuzetak je provedba mjere za izgradnju administrativnih kapaciteta po koje se u Ministarstvo uprave usavršavalo više službenica nego službenika budući da je takva struktura zaposlenih, da je kod 8 mjera utvrđeno da niti jedna žena nije bila obuhvaćena u dvije ili više županija, te da je samo kod 5 mjera utvrđeno da su obuhvaćeni i muškarci i žene na području svih županija i Grada Zagreba. Isto proizlazi iz analize pravobraniteljice o provedbi Nacionalnog plana za poticanje zapošljavanja za devetu godinu, a isti trend je uočen i ranijih godina. Kako je u nadležnosti županija da u svom djelokrugu obavljaju poslove od područnog, regionalnog značaja, a osobito poslove koji se između ostalog odnose na njihov gospodarski razvoj u Izvješću iznosim preporuku da se više angažiraju u provedbi godišnjih planova za poticanje zapošljavanja i za razvoj poduzetništva Vlade Republike Hrvatske osobito u svrhu motiviranja žena budući da su bile podzastupljene kao korisnice mjera tog Nacionalnog plana, te prijedlog da jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave godišnje razrade dodatne poticajne mjere na lokalnoj razini radi osnaživanja žena za uključivanje žena za uključivanje u sve vladine programe. Iz analize o zapošljavanju osoba sa evidencije Hrvatskog zavoda za zapošljavanja na neodređeno i određeno vrijeme izdvojila bih da se u vremenu od 8 do 10 godine pokazuje trend povećanja broja zaposlenih na određeno vrijeme. 2008. godine na određeno vrijeme zaposleno je 81% osoba sa evidencije. Devete 85,5%, a desete 89,9% što ukazuje da će se ako se trend nastavi uskoro svi zapošljavati na određeno vrijeme što je suprotno Zakonu o radu. 2010. godine udio žena u broju zaposlenih na neodređeno vrijeme bio je 50,3%, a na određeno 54 cijelih posto. Nadalje, žene su još uvijek vrlo često izložene diskriminaciji na osnovu trudnoće kako od strane pojedinih poslodavaca tako i pojedinih državnih tijela. Ovakvo postupanje svakako predstavlja povredu osnovnog ljudskog prava na ravnopravnost ali i direktno utječe na pravo zaposlene žene da zasnuje obitelj kad se za to odluči. Osim toga i nadalje stojim iza svojih ranijih utvrđenja da rad na određeno vrijeme ima diskriminatorni učinak posebno na trudnice. Vezano za tržište rada naš je Ured proveo istraživanje o uzrocima jaza u plaćama između muškaraca i žena na hrvatskom tržištu rada u razdoblju od listopada do prosinca desete godine i to istraživanjem sustava plaća u tri ugledna hrvatska poduzeća koja su dominantno muška po broju zaposlenih. Istraživanje je bilo motivirano vrlo slabom pozornošću koja se u javnosti posvećuje problemu jaza u plaćama koje žene i muškarci ostvaruju za rad jednake vrijednosti, a posebno paušalnim ocjenama koje se često pojavljuju u javnosti kako je jaz u plaćama rezultat namjerne izravne diskriminacije, tj. sustavne prakse poslodavca da žene i muškarce plaćaju različito za isti posao. Zaključci istraživanja koje je detaljno navedeno u Izvješću govore da jaz u plaćama između žena i muškaraca prvo nije posljedica svjesnog ili sustavnog nepovoljnog postupanja prema ženama zbog njihove spolne pripadnosti, ali podsjećam da namjera diskriminiranja nije odlučna kod ocjene da li je do diskriminacije došlo, da je taj jaz usko povezan sa horizontalnom segregacijom na tržištu rada. Iz istraživanja bih posebno izdvojila da je bez obzira na relativno uzak jaz u plaćama na temelju spola na razini tih poduzeća koje iznose dva do tri posto na nacionalnoj razini oko 11% istraživanjem utvrđeno kako se taj jaz značajno širi kad se plaće analiziraju prema posebnim skupinama radnih mjesta, odnosno poslova. Tu treba naglasiti kako je istraživanje pokazalo kako nije rijetkost da žene na upravljačkim pozicijama ostvaruju nižu plaću nego njihovi kolege na radnim mjestima unutar iste skupine. U dominantno muškim poduzećima mogućnost pristupa žena višim razinama piramidalne strukture radnih mjesta unutar poduzeća izuzetno je važna za jednakost njihovih plaća. Nekorigirani jaz u plaćama u poduzećima koja su sudjelovala u istraživanju kao što sam rekla znatno je manji od nacionalnog prosjeka upravo zato jer je relativno visok udio žena zaposlen u tim poduzećima, upravo zaposlen na radnim mjestima koja su stručno zahtjevnija te stoga i bolje plaćena. Istovremeno podaci prikupljeni tijekom istraživanja sugeriraju da su žene još uvijek značajnije podzastupljene na upravljačkim pozicijama usprkos činjenici što je veći udio žena nego muškaraca visoko obrazovan. Prikupljeni podaci pokazuju kako ženi u dobi kad je najvjerojatnije da dolazi do zasnivanja u obitelji u prosjeku zarađuju osjetno manje od muškaraca iste dobi. To bi značilo da rodno uvjetovana nejednakost u raspodjeli brige za djecu između spolova koja stavlja veći teret odgovornosti na žene ne samo da slabi njihovu natjecateljsku poziciju na tržištu rada već i proizvodi negativne učinke za njihovu mogućnost zarade. Ovo istraživanje nadam se da će poslužiti u budućnosti prije svega poslodavcima jer je to potpuno neistraženo područje, politika plaća ključna je za uspostavljanje ravnopravnosti spolova. Mislim da ovo što smo mi proveli, budući da mnoga poduzeća imaju i svoj dio za ljudske resurse, bi zaista mogao značiti pomak jednog dana ako se budu pozabavili načinom na koji vode politiku plaća. I naše istraživanje sudske prakse se u području antidiskriminacijske zaštite vezano je dobrim dijelom za područje rada i zapošljavanja. U istom razdoblju prošle godine, dakle od listopada do prosinca, proveli smo istraživanje sudske prakse u području antidiskriminacijske zaštite čiji je cilj bio osigurati osnovni uvid u način na koji hrvatski sudovi tumače i primjenjuju neka temeljna antidiskriminacijska jamstva kao što su zabrana izravne diskriminacije, zabrana neizravne diskriminacije ili zabrana seksualnog uznemiravanja, odnosno uznemiravanja temeljem spola. Istraživanje je pošlo od pretpostavke da je u pogledu razumijevanja sadržaja, odnosno opsega i dosega antidiskriminacijskih jamstava sudska praksa u najmanju ruku jednako važna kao i sam zakonski tekst. Ovo istraživanje imalo je za cilj uputiti na konkretna doktrinarna rješenja vezana uz primjenu antidiskriminacijska jamstava koja su se dosada razvila u našoj sudskoj praksi. Posebno je važno naglasiti kako je istraživanje također pokušalo pružiti konstruktivnu analizu tih doktrinarnih rješenja s aspekta pravnih stajališta koja su uz ista antidiskriminacijska jamstva razvila se kroz praksu Europskog suda pravde kao najvišeg sudskog tijela u pravnom poretku EU. Zbog ograničenih financijskih sredstava istraživanje je imalo ograničen opseg i prvenstveno je bilo usredotočeno na praksu Općinskog građanskog suda u Zagrebu, a tu je uključen i dio odluka Županijskog suda u Zagrebu. Istraživanje je uzelo u obzir i činjenicu da su sporovi vezani uz spolnu diskriminaciju još uvijek relativno rijetki. Zato je obuhvatilo i sudske odluke u antidiskriminacijskim sporovima temeljem drugih osnova. Na temelju ovako izvedenog istraživanja ustanovljeno je kako se od siječnja 2005. godine do prosinca 2010. godine na Općinskom građanskom sudu u Zagrebu vodilo ili se još uvijek vodi 89 prvostupanjskih sporova u kojima se na neki način pojavilo pitanje diskriminacije. Moram ovdje reći da je to bilo prilično teško istraživati s obzirom na to da odvjetnici kada upućuju tužbe ne naglašavaju odmah u oznaci predmeta da se radi o tužbi za diskriminaciju. Imajući u vidu činjenice da su sudske odluke povodom diskriminacije još uvijek rijetke, podatak da se na jednom sudu vodi 80 sporova povodom diskriminacije može se učiniti iznenađujuće visokim. No, s druge strane podatak treba razmotriti u širem kontekstu i uzeti u obzir ukupan broj godišnjih sporova pred tim sudom koji se broje u tisućama. U tom smislu sporovi u kojima se javlja pitanje diskriminacije predstavljaju zanemariv udio u cjelokupnoj praksi toga suda. U razdoblju od 5 godina na koje se odnosi ovo istraživanje samo jedan spor je interno klasificiran kao spor povodom diskriminacije na temelju spola. Ovim podacima korisno je dodati podatak koji je pravobraniteljica dobila od Ministarstva pravosuđa, a kojim je pred hrvatskim sudovima 2010. godine pokrenuto 33 predmeta povodom diskriminacije u području rada i zapošljavanja, a u 2009. 15. Ali, ako se uzme u obzir da antidiskriminacijska jamstva u hrvatskom pravnom sustavu postoje od 2000. godine očito je da sudska praksa u tom području se razvija sporim tempom. To se može usporediti s podacima koje mi dobivamo kao ured i čini se da pojedinci smatraju instituciju Ureda pravobraniteljice korisnim oblikom zaštite svojih prava jer ima pruža ne samo mogućnost da ovaj spor pokušaju riješiti ovim putem već i mogućnost provjere utemeljenosti svojih pritužbi prije donošenja odluke o pokretanju sudskog spora. Tu treba uzeti u obzir kako postupak koji mi pokrećemo ne predstavlja nikakav trošak te da sadrži značajno manje formalnosti koje trebaju biti zadovoljene. Zaključak istraživanja je naveden u našem izvješću gdje je zaista detaljno to istraživanje prikazano. Ja zaista ovdje smatram potrebnim samo posebno istaći potrebu da se hrvatskim sutkinjama i sucima osigura što više mogućnosti za profesionalno usavršavanje u ovom području, što se posebno odnosi na upoznavanje s praksom Europskog suda pravde. Vezano za tržište rada i status žena moram se djelomično osvrnuti i na korisnike naknada za vrijeme rodiljnih i roditeljskih potpora temeljem analize podataka Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. Sukladno odredbama Zakona o rodiljnim i roditeljskim potporama rodiljni dopust od 43 dana do navršenih 6 mjeseci djeteta može koristiti i djetetov otac, zaposleni ili samozaposleni roditelj. Iz dostavljenih podataka HZZO-a koji su prikazani u izvješću izdvojit ću samo jedan podatak. Rodiljni dopust nakon 42 dana obveznog rodiljnog dopusta majke nastavilo je koristiti 28 974 majke te samo 131 otac, odnosno 0,4%. Uspoređujući podatke za 2010. sa onima iz 2009. godine vidljivo je kako je broj očeva koji je koristio rodiljni dopust od 43 do dana života djeteta u padu. 2009. godine bilo ih je 0,6%. Stoga smatram da se može reći kako mjera utvrđena u nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova za razdoblje 2006. do 2010. kojom je utvrđena potreba za provođenje medijskih kampanja, za poticanje jednake raspodjele kućanskih i obiteljskih poslova te ravnopravnu podjelu roditeljske odgovornosti za skrb o djeci uključujući promociju korištenja roditeljskog dopusta od strane očeva radi aktivnijeg uključivanje žena na tržište rada i povećanja broja očeva koji koriste roditeljski dopust nije ostvarila željene rezultate. Međutim isto tako može se postaviti pitanje nije li uzrok ovoj pojavi i u tome što su žene ipak slabije plaćene za posao jednake vrijednosti. Svake godine u izvješću dobar dio posvećujemo nasilju u obitelji i tu klasično pratimo rad policijskih službi, centara za socijalnu skrb i zdravstvenih ustanova. Policijski podaci pokazuju da je zahtjeva za intervencijom 2,3% manje u odnosu na 2009. godinu. Ipak bih htjela naglasiti neke činjenice navedene u izvješću vezane za obiteljsko nasilje. Ne postoji dovoljan broj ovlaštenih pružatelja psihosocijalnih tretmana, a više od polovica županija u RH nemaju niti jednog takvog stručnjaka ili stručnjakinju na svom području. Sukladno podacima iz pritužbi te našim istraživanju za nasilje, većina žrtava nasilničkog ponašanja u obitelji 85,5% prvo se obrati policiji. Policijsko postupanje u većini slučajeva nasilničkog ponašanja u obitelji oslanja se na protokol i policija primjenjuje isti, tako da se uočeni određeni problemi ne mogu smatrati pravilom. Ali kako bi postupanje policije bilo još učinkovitije, a zaštita žrtava bolja potrebno je u policijske uprave i policijske postaje uvesti novo radno mjesto službenika i službenica za suzbijanje nasilničkog ponašanja u obitelji i nad ženama, te dalje sustavno provoditi edukaciju tih službenika i službenica. Ono što iz tih pritužbi vrlo jasno proizlazi i što mi moramo konstatirati da ne postoji sustav mjera podrške i pomoći žrtvama nasilja i njihovoj djeci u trenutku kada represivni aparat učini svoj dio posla u procesuiranju nasilnika. Stoga je potrebno zaista osmisliti i izgraditi sustav rješavanja stambenog pitanja i zapošljavanja žrtava nasilja koje nakon napuštanja nasilne osobe često ostaju bez sredstava za život. Nadalje, naša analiza funkcioniranja instituta besplatne pravne pomoći kada je u pitanju žrtve nasilja u obitelji, ali i naša istraživanja pokazala su da žrtve nasilja rijetko ili nikako ne koriste institut besplatne pravne pomoći. Zbog ograničenog vremena za ovo izlaganje samo upućujem na naše ocjene koje se odnose na nasilje u obitelji vezano za provedbu protokola o postupanju slučaja u obitelji i provođenja mjera Nacionalne strategije zaštite od nasilja u obitelji. Kao što sam već rekla mi smo proveli istraživanje i iskustva žena žrtava nasilja u obitelj s radom državnih tijela obuhvaćenih protokolom u postupanju i slučaju nasilja u obitelji u istraživanju su sudjelovali 333 žene koje su bile ili su još uvijek žrtve nasilja u obitelji. Ovdje bih izdvojila zaključak da ako pogledamo visoke postotke zlostavljanih žena koje izjavljuju da ih nasilnici sprečavaju u ostvarenju njihove radne uloge 44% i financijski zlostavljaju 65% s pravom možemo reći kako nasilje u obitelji slabi ekonomske potencijale žene i uzrokuje njihovo materijalno siromaštvo. U trenutku kada se većina žrtava nasilja obraća nekoj instituciji a to nasilje obično traje dulje vrijeme, većina žena 54% prvi kontakt s nekom institucijom uspostavlja nakon što nasilje traje već više godina u prosjeku više od 10 godina. Premda je raspon godina vrlo veliki i kreće se čak do 31. Podatak da zbog nasilja u obitelji najveći broj naših ispitanica imao kontakte s policijom te da se najčešće prvo i obrate policiji smatramo indikativnim da procjenu načina na koje se naše društvo suočava sa ovim problemom. Tek kad nasilje eskalira do te mjere da izravno ugrožava život tjelesnu i materijalnu dobrobit žrtava te u samim situacijama ekscesnih događaja problem nasilja nad ženama dolazi do institucija društva i one se počinju njime baviti. Vezano za obrazovanje radili smo analizu osnovnoškolskih udžbenika iz povijesti, ali smo isto tako analizirali tijekom godine i neke zakone koje se odnose na obrazovanje. Rodna analiza je osnovnoškolskih udžbenika povijesti temeljena je na odredbama i međunarodnih i nacionalnih dokumenata i zakona i cilj je bio utvrditi njihovu usklađenost sa zahtjevima politike i rodno osjetljivog obrazovanja. Tijekom analize pokazalo se da najveći problem autorima i autoricama predstavlja kontekstualizacija sadržaja koja se odnose na žrtve unutar cjeline povijesnih zbivanja. Još uvijek se na žene i njihove aktivnosti pa i one koji se shvaćaju kao muške dodaje povijesti. Gore od toga je zanemarivanje i posvemašnje odsustvo određenih velikih povijesnih tema kao što je potpuni izostanak patrijarhata i kasniji razvoj patrijarhata. Žene su najviše prostora dobile onda kada su prikazane kao supruge, udovice, sestre, majke znamenitih muškaraca u domeni kućanskog rada i osobito mode. Dali smo u zaključku istraživanja i preporuke koje se nadam da će se u budućnosti provoditi. Međutim, vezano za obrazovanje moram reći jedan dio koji se odnosi na žene Romske nacionalne manjine. Na temelju dostavljenog očitovanja Udruge žene Romkinje Hrvatske "Bolja budućnost" vezano za provođenje preporučenih mjera za poboljšanje uvjeta za pristupu obrazovanju iz publikacije "Život Romkinja u Hrvatskoj s naglaskom na pristup obrazovanju" može se zaključiti kako se veliki broj predloženih mjera ne ostvaruje, a kao glavni uzrok najčešće se navodi nedostatak sredstava. Područje medija je vrlo, vrlo zastupljeno i mislim da sada ove brojke ne bi ovdje trebalo provoditi, međutim nije čudo da Sabor dobiva godišnje izvješće naše TV koje apsolutno kao što je očito Saboru bila neprihvatljiva i mislim da se dio problema se nalazi i u ovoj analizi koja je vrlo, vrlo detaljna. Moram reći da je ured vezano uz program mjera Akcijskog plana za usklađivanje zakonodavstva i stvaranja potrebnih administrativnih kapaciteta za usvajanje i provedbu pravne stečevine EU na pregovaračkom području poglavlja 19. osnažen sa tri nova radna mjesta i koja su popunjena desete godine krajem godine. Dakle, zaključno mislim daje u odnosu na obiteljsko nasilje nažalost ne možemo reći da je nasilničko ponašanje u obitelji postaje manje intenzivno niti da je deseta godina prošla bez žrtava najtežeg oblika nasilja u obitelji ubojstva. Od 18 žrtava ubojstva počinjenih u krugu obitelji 14 su žene ubijene od strane muškog člana obitelji. Očito je da preventivne mjere još uvijek ne daju željene rezultate. Ne mogu ovdje sada iznositi ni pitanje provođenja Nacionalne strategije zaštite od nasilja u obitelji, ali smatram da postoje naravno i pomaci u primjeni zakona vezano za oglašavanje radnih mjesta, područje statistike, probleme društvene nejednakosti i LGBT osoba posebno tu uključen. I na kraju bih rekla da obveza usklađivanja domaćeg pravnog poretka s pravnom stečevinom Europske unije ne obuhvaća samo obvezu harmonizacije zakonskih normi već i obvezu stvarne primjene tih zakonskih normi u svjetlu vrednota i ciljeva kojima te odredbe služe u pravnom poretku Europske unije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik odbora uzeti riječ? Da. Uvažena zastupnica Gordana Sobol, izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova je na svojoj 50. sjednici raspravljao o Izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2010. godinu. U uvodnom obrazloženju pravobraniteljica je iznijela pregled rada ureda, navela da je tijekom 2010. godine radilo sveukupno na 742 predmeta od kojih je 655 otvoreno u prošloj godini. Naglasila je kako je u protekloj godini bilo 7,3% više pritužbi nego godinu ranije te da je dio predmeta otvoren i na inicijativu same pravobraniteljice. Naglasila je kako se njen ured u postupanju striktno držao Zakona o ravnopravnosti spolova, a u djelovanju u sferi svoje nadležnosti. Navela je informaciju o područjima na kojima je ured radio, kao i o istraživanjima koja su provedena te je između ostalog rađeno istraživanje o sudskoj praksi u području antidiskriminacijske zaštite, o razlici u plaćama između muškaraca i žena na hrvatskom tržištu rada i njihovim uzrocima te je zaključeno da postoji značajna razlika u plaćama koja prije svega leži u strukturalnim preprekama jednakosti žene. Rađene su rodne analize medijskih sadržaja čime se u biti jedino sustavno i bavi baš Ured za pravobraniteljice, a napravljena je analiza osnovnoškolskih udžbenika povijesti radi identificiranja rodnih stereotipa. Dana je i kratka informacija o stanju na tržištu rada i zapošljavanja te naglašeno kako je pravobraniteljica primila brojne pritužbe za spolno uznemiravanje na radnom mjestu od strane žena koje potom vrlo često odustaju od istih radi prijetnji otkazom, kako često dolazi do diskriminacije trudnica na području rada te kako je vezano uz pitanje zapošljavanja nezaposlenost žena nešto pala, ali samo stoga što je porasla nezaposlenost muškaraca. Vezano uz pitanje nasilja nad ženama i u obitelji pravobraniteljica je naglasila kako se ne slaže sa primjedbama Vlade koje je vezano za to područje primila na izvješće. U raspravi koja je uslijedila članice i članovi odbora podržali su izvješće pravobraniteljice naglašavajući posebno važnost pojedinih dubinskih analiza koje je ured radio tijekom prošle godine, naročito kada se radi o analizi udžbenika iz povijesti. U raspravi je nadalje naglašeno kako je ovo izvješće očigledno i rezultat i kadrovskog i financijskog jačanja ureda što je bio jedan od uvjeta za zatvaranje poglavlja 19.-Socijalna politika i zapošljavanje pregovora s Europskom unijom, kao i da se iz mišljenja Vlade na izvješće ne mogu iščitat neke suštinske primjedbe. Predstavnik Vlade dodatno je pojasnio mišljenje Vlade s čime su se složili i pojedini članovi odbor. Nakon provedene rasprave Odbor predlaže Hrvatskom saboru da prihvati izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2010. godinu. Hvala.
Zahvaljujem. Bio je to Odbor za ravnopravnost spolova, uvažena Gordana Sobol je predsjednica tog odbora. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina također je raspravio tu problematiku. Želi li netko? Ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovane kolegice i kolege. Ovo je kako je već naglašeno osmo po redu izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i kao i sva dosadašnja, dakle sva prijašnja izvješća i ovo će klub SDP-a prihvatiti uz odmah na početku žaljenje pa i nerazumijevanje činjenice da je ustvari ovo zadnje ovakvo izvješće koje kao posebna opunomoćenica Hrvatskoga sabora, pravobraniteljica podnosi ovom istom Saboru jer je Vlada na čelu s Jadrankom Kosor ipak donijela odluku da se tri ureda posebnih pravobraniteljica ukinu i utope u Ured pučkog pravobranitelja o čemu evo i jučer i prekjučer smo raspravljali u ovom Saboru. Mi možemo samo pretpostaviti da nekome u Vladi je valjda dojadilo pisati mišljenja i odgovarati na činjenice navedene i u ovom izvješću, a još je veći problem ipak izgleda postupati po preporukama i prevladavati poteškoće koje postoje u provedbi u određenim područjima. Onda rezultat toga je da dobijemo i mišljenje Vlade u kojem u biti s jedne strane realno gledajući nema suštinskih primjedbi, ali u kojem nema niti jednog odgovora na određene konstatacije i preporuke u ovom izvješću, a kamoli dakle naznaka što se misli učiniti, a da bi se pojedine i vrlo konkretne mjere koje smo zapisali i imamo u našim nebrojenim i politikama i strategijama i proveli u djelo. Zato se i dešava i u ovom izvješću da se pojedine ocjene i zaključci i preporuke koje daje pravobraniteljica ponavljaju iste već nekoliko godina. Oni koji prate ova izvješća, koji su ovdje i više godina, kad uspoređujete izvješće, kad uspoređujete zaključke i preporuke možete naići na neke koji se ponavljaju iz godine u godinu što samo znači da od strane Vlade očito nisu prepoznate valjda kao važne da se eventualno neki pomaci dodatno naprave. Također, mi iz SDP-a ukazujemo i na još jednu činjenicu, a to je da se u svom mišljenju Vlada očitovala u najvećem dijelu ili gotovo u cijelosti jedino na dio koji se odnosi na nasilje u obitelji, koje sigurno jeste jedno od područja na kojem žene jesu diskriminirane i jedno od najvažnijih područja u borbi protiv diskriminacije žena, ali sigurno nije jedino. A osim toga, u mišljenju Vlade i kada je to područje u pitanju ipak su i prešućene i neke činjenice pa i date nepotpune informacije koje daju u konačnici krivu sliku. Kada je u pitanju, ja ću samo izdvojiti, psihosocijalni tretman počinitelja nasilničkog djela gdje Vlada ovdje nabraja koliko imamo stručnjaka, u kojim se sve gradovima izvodi psihosocijalni tretman. Ali to nije točno, mi imamo izvjestan broj stručnjaka, ali od polovine 2009. godine psihosocijalni tretman radi se jedino u Zagrebu, Rijeci i Zadru. U Zagrebu i Rijeci zato što pokriva lokalna samouprava, a u Zadru kroz Caritas zahvaljujući sredstvima iz državnog proračuna. Prekjučer je u Ministarstvu pravosuđa konačno ostvaren sastanak sa predstavnicima udruga i pojedinaca koji se bave psihosocijalnim tretmanom i kada je u ime Vlade ponuđena nagodba, molim vas nagodba u iznosu od 820000 kuna da bi se taj iznos isplatio kao dug onima koji su radili psihosocijalni tretman a potraživanja su veća od 2 milijuna kuna. Dakle, bilo bi fer i pošteno da se onda i ta činjenica navede. Dakle, mi imamo s jedne strane zakon, zakonske mogućnosti. Imamo s druge strane stručnjake i stručnjakinje koji će se time baviti i to provoditi, a s treće strane imamo problem da netko u jednom ministarstvu u ovom slučaju Ministarstvo pravosuđa smatrao je da nije bitno da se sklapaju ugovori i da će valjda ljudi koji provode psihosocijalne tretmane raditi na lijepe oči a sigurno je naravno da neće. Dakle, to je samo jedan od segmenata i kad se već daje mišljenje onda bi bilo dobro da se do kraja kaže o čemu se radi. Ostala područja kada je u pitanju položaj žena i neravnopravan položaj kao da ne postoje. Recimo šta je sa položajem žena na tržištu rada? Njega je posebno apostrofirala i pravobraniteljica. Šta je na primjer sa određenom segregacijom u sustavu obrazovanja? Šta je sa razlikama u plaćama? Istraživanje sad imamo. Šta je sa pitanjem percepcije spola u medijima pogotovo kad se radi naravno o javnim odnosno javnoj televiziji ili radiju. Dakle, ispada da na osnovu mišljenja Vlade da ta područja nisu dovoljno važna područja o kojima bi se trebalo očitovati, na kojima bi trebalo utvrditi konkretne mjere, na kojima bi trebalo preispitati i postojeće mjere jer mi za sva ta područja imamo negdje u našim politikama i strategijama zapisane mjere. Ali očito je da takve kakve jesu ili se nisu provele ili su se dijelom provele ili ne daju rezultate. Pa dajte onda ajde vrijeme da vidimo šta tu možemo mijenjati. I naravno postavlja se pitanje što u stvari onda za Vladu znači ostvarenje ravnopravnosti spolova i postavljamo pitanje kada ćemo iz sfere promicanja ravnopravnosti spolova konačno se prebaciti u sferu i stvarnog provođenja i ugrađivanja politika ravnopravnosti spolova u sva naša područja – gospodarstvo, politiku, odnosno političko odlučivanje na svim razinama, odgoj, obrazovanje, kultura, mediji, sport itd. itd. Jer stvarno nakon 16 godina od Pekinške deklaracije, 8 godina od donošenja prvog Zakona o ravnopravnosti spolova, 15 godina od prve nacionalne politike još uvijek to očito nismo u stanju učiniti jer ipak htjeli mi to priznati ili ne još uvijek je lako biti jak na deklarativnoj razini ali u praktičnoj provedbi nikako da učinimo značajnije korake. No, u skladu sa ipak takvom praksom kao normalan slijed politike ove Vlade ide i najavljeno utapanje Ureda i ove pravobraniteljice u Ured pučkog pravobranitelja, potpuno gubljenje njene sadašnje neovisnosti, te stavljanje van snage čitavih dijelova Zakona o ravnopravnosti spolova i Zakona o suzbijanju diskriminacije koji su u ovom Parlamentu prije tri godine usvojeni kao organski zakoni. Nekoliko osvrta na neke od konstatacija u ovom Izvješću ponajprije kada je u pitanju položaj žena na tržištu rada. Udio žena u nezaposlenosti danas je 53,6%. Stopa nezaposlenosti žena je 20,4%, muškaraca 16,1%. Stopa radne aktivnosti žena samo je 40%. Kada se zapošljavaju uglavnom se zapošljavaju na određeno vrijeme što izaziva naravno čitav drugi niz prepreka. Smanjena mogućnost zasnivanja obitelji, povećana mogućnost dobivanja otkaza u trudnoći, nemogućnost kreditne sposobnosti dakle dobivanja kredita, stambenog zbrinjavanja itd. Kada su pak zaposlene i u Hrvatskoj su u prosjeku manje plaćene između 11 i 23%. To pokazuju i sve državne statistike koje imamo. I istraživanje pravobraniteljice prikazano u ovom Izvješću pokazuje da za tu razliku nisu glavni krivci poslodavci. Mi tu uvijek znamo onako malo odmah prebaciti oni su krivi već da postoje strukturalne prepreke koje žene doživljavaju društvo kao cjelini koje je u načelu podređeno interesima i potrebama muškaraca. Jedan od velikih uzroka manje zaposlenosti i manjih plaća od žena leži u njihovom obrazovanju. Naime, mada žene predstavljaju obrazovaniji dio hrvatskog društva od ukupnog broja diplomiranih na našim sveučilištima 58,6% je žena, od ukupnih broja magistara 58% je žena, od ukupnog broja doktora znanosti 47% je žena. Ali su tradicionalno i dalje usmjerene ka zanimanjima koja su u društvu manje plaćena kroz humanističke, društvene, biološke, obrazovne znanosti, a premalo prema onima koje donose novac. Općenito je to danas biznis, menadžment, odnosno područje informatike što je u biti problem koji je prisutan u odgojno-obrazovnom sustavu zato što mi još uvijek nemamo takvih politika koje će usmjeravati na neki način i djevojčice i dječake da biraju, da se odgajaju, da obrazuju i da biraju zanimanja koja se u društvu ne prepoznaju kao tipično ženska ili kao tipično muška. Većinu na žalost žene čine u onim najugroženijim sektorima na primjer u tekstilnoj industriji čije je gašenje tijekom 2010. godine prolazilo i pred očima i ove Vlade bez da se netko posebno zabrinuo jer u hrvatskom društvu ipak vrijedi sintagma, jedna naša kolegica ju je izrekla da je nezaposleni muškarac problem, a nezaposlena žena domaćica. Sve se to on kasnije naravno odražava i na mirovinskom sustavu, uzrokuje manje mirovine žena, pa je recimo prosječna starosna mirovina žena 508 kuna manja u odnosu na mušku mirovinu ili prosječna invalidska mirovina žena je za 1013. kuna manja u odnosu na mirovinu muškarca. I mi u klubu SDP-a još jednom i povodom ovog izvješća podsjećamo na prošlogodišnje usvajanje Zakona o mirovinskom osiguranju kada smo išli, kada je usvojeno da se ide ka izjednačavanju odlaska u mirovinu za žene, uvjeta za odlazak u mirovinu za žene i muškarce. Jer kao eto tu trebamo biti ravnopravne, a kada bi trebalo recimo donijeti zakon koji će se možda regulirati obavezno korištenje roditeljskog dopusta za očeve u nekom periodu e tada to ne može jer to bi izgleda izazvalo ne znam kakve potrese unutar hrvatskog društva i tako u biti stalno se pozivamo na nešto tradicionalno, na nešto patrijarhalno, na nešto što je uobičajeno u našem društvu, ali nama se čini da bi nam to trebalo prestati biti izlika kada su u pitanju politike ravnopravnog položaja žena i muškaraca. I još nešto kada su u pitanju taj prijevremeni odlazak, ima jedan problem koji se pojavio i koji ova Vlada ne želi riješiti, meni je to izričito … [[Govornica se ne razumije.]] , a to je da zbog neusklađenosti sa Zakonom o posredovanju pri zapošljavanju ove, sljedeće i godina iza izvjestan broj žena, ne 5, 10 ili 50 nego više stotina žena na Hrvatskom zavodu za zapošljavanje izvjestan broj mjeseci neće moći i ne mogu ostvariti naknadu. Dakle, po starom zakonu su došle na Zavod za zapošljavanje, dobile rješenje s kojim danom imaju pravo na mirovinu, međutim sad kad se zakon promijenio njima se produžava ta mogućnost odlaska u mirovinu, ali za tih nekoliko mjeseci ne dobivaju naknadu. Meni je državni tajnik Rožman na moj izravan upit rekao žao nam je, to je propušteno, ali sada više novaca nema. Što se tiče problematike nasilja to je jedno veliko područje na koje mi u SDP-u već godinama upozoravamo, a to se sad pokazuje iz brojke ovih nekoliko godina da se puno učinilo u zakonodavnom smislu, u strategijama koje su donesene, u protokolima koji su usvojeni i mijenjani, prilagođavani itd. Ali brojka nasilničkog ponašanja je konstanta. Zadnjih nekoliko godina konstanta. Dakle, mi smo svi skupa postigli to da smo obiteljsko nasilje izdigli iz kućnog dijela, odnosno iz neka 4 zida van, ali mi gubimo još uvijek bitku sa preventivnim djelovanjem kada je u pitanju nasilničko ponašanje. I konačno u ime kluba SDP-a želim posebno apostrofirati i problem LGBT populacije gdje i pravobraniteljica ističe da je tu problem društvene nejednakosti. Svjedoci smo postojanja homofobije u hrvatskom društvu koja se nažalost najviše ispoljila u ovom zadnjem Gay prideu ili prvom Gay prideu u Splitu. I tvrdimo u SDP-u da odgovornost za takvu eskalaciju nasilja i mržnje koja je provalila iz naših građana različitih dobi odgovornost jeste na Vladi, odgovornost jeste zbog toga što se propustilo sve ove godine obrazovati, educirati kroz različite programe mira, nenasilja, tolerancije, uvažavanja različitosti. I pitamo se kad gledamo mlade generacije i njihovo ispoljavanje netolerancije koga smo ustvari i na koji način mi odgojili svih ovih 20 godina. I na kraju želimo ponoviti ustvari podržavajući pravobraniteljicu i ovo njeno izvješće samo ponoviti rečenicu koju je ona rekla u svom završnom izlaganju da je Hrvatska zadnjih godina radila intenzivnu prilagodbu domaćeg pravnog poretka s pravnom stečevinom EU. Mnogi od zakonskih odredbi donijeli smo zahvaljujući tome i na područjima ravnopravnosti spolova
Privedite kraju.
Ali ne treba pritom zaboraviti da mi nismo i nemamo samo obavezu harmonizacije zakonskih normi već i obvezu stvarne primjene tih zakonskih odredbi u svjetlu vrednota i ciljeva koje te odredbe služe u pravnom poretku EU. A Hrvatska je danas dio tog pravnog poretka.
Hvala lijepa. Imamo 4 ispravka netočnih navoda. Prvo je uvažena zastupnica Đurđica Sumrak, izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče Sabora, uvažena gospođo pravobraniteljice, državni tajniče. Pa evo, toliko je nefer i nekorektno da svojim netočnim tvrdnjama kolegica Sobol obmanjuje javnost. Prva netočna tvrdnja kojom već uporno to već mjesecima oni proširuju da se ukida pravobraniteljica, odnosno pravobraniteljstvo za ravnopravnost spolova. To naprosto nije točno, bez obzira na vašu histeriju oko toga. Drugo, moram vam reći psihosocijalni tretman … [[Upadica se ne razumije.]]
Nemojte dobacivati iz klupa, molim vas.
Psihosocijalni, što se tiče kolegice psihosocijalnog tretmana pa ovako ću vam reći, nije točno da je samo u jednom gradu, moramo reći da osim, tijekom 2010. godine, osim Društva za psihološku pomoć ukupno 30 licenciranih pravnih i fizičkih osoba provodilo je psihosocijalni tretman u Splitu, Rijeci, Osijeku, Zadru, Dubrovniku, Slavonskom Brodu, Đakovu, Varaždinu, Novskoj i u Malom Lošinju.
Hvala lijepa.
To provjerite pa vidite.
Drugi ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Naime, ispravila bih, ne mogu stići, ali niz netočnih navoda kolegice koja se osula na Vladu jer kaže Vlada ne želi postupati po preporukama, nema naznake što želi učiniti, od strane Vlade preporuke nisu prepoznate niti su važne, ne prepoznaje percepciju žene u medijima itd. Ako nitko ova Vlada je zaista puno učinila na ravnopravnosti spolova, od zakonodavnog okvira do osnivanja Ureda za ravnopravnost spolova. A kako se ponaša prema medijima, kako? Najbolje se vidi kako se zastupnici ponašaju u svojim izjavama na konferencijama za tisak u odnosu žena prema ženi u medijima. Što se tiče tolerancije da nema programa, ima programa. Naravno da se moraju usvojiti i da je to sve jedan razvojni proces. I na kraju sami sebi upadate u riječ jer kažete zaista se puno učinilo ali, ali još moramo zaista svi puno raditi i zato postoji pravobraniteljica za ravnopravnost spolova sa svojim izvješćem i sa svojim preporukama.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja sam izdvojila 2 netočna navoda gospođe zastupnice kada kaže u zadnjem svom govoru da je odgovornost na Vladi kada je govorila o paradama itd. Zaista je to netočno jer svi smo u Hrvatskoj građanke i građani svjesni i znamo koliko zapravo Vlada polaže upravo na toleranciju. Kao što je netočan navod kada govori da se Vlada ne smatra potrebnim očitovati na ostale segmente ovoga izvješća već samo o nasilju. Pa upravo kolegice Vlada objašnjava ovaj dio zato što se smatra daje zaista iz izvješća kao neuralgične točke s obzirom da je procijenila da te segmente treba objasniti utoliko ide i mišljenje u odnosu na izvješće. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Ivan Škaričić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ispravio bih kolegicu Sobol u navodu kada kaže da je eskalaciju nasilja na gay paradi u Splitu kriva hrvatska Vlada jer da nije dovoljno educirala građane. To je kontradiktoran i besmislen iskaz. Jer parada u Zagrebu dakle ti građani su bili educirani, a građani Splita nisu bili educirani, kao da ne živimo u istoj državi, kao da ne živimo pod istim suncem. Prema tome, mislim da je to potpuno promašena tvrdnja. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo dalje sa raspravom po klubovima. Na redu je klub HDZ-a uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub HDZ-a raspravljao je o 8. izvješću koje je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova podnesla Hrvatskom saboru. Prema Zakonu o ravnopravnosti spolova pravobraniteljica obavlja poslove neovisnog tijela nadležno za suzbijanje diskriminacije u području ravnopravnosti spolova. Moramo naglasiti da je promicanje ravnopravnosti spolova temeljna vrednota ustavnog poretka RH. Vidljivo je da se tijekom 2010. godine radilo na 742 predmeta i to 665 otvorenih u 2010. i 77 predmeta prenesenih iz ranijih godina. Od 742 predmeta 333 predmeta je zaprimljeno po pritužbama građana vezanih za kršenje načela ravnopravnosti spolova. Riječ je po predmetima po pritužbama građana i građanki vezana za kršenja načela ili diskriminaciju na temelju spola u odnosu na pojedince i pojedinke, te predmete otvorene na inicijativu pravobraniteljice radi praćenja primjene Zakona o ravnopravnosti spolova odnosno temeljem dopisa drugih institucija, organizacija ili pravnih osoba. Razvrstano po spolu prituženih bilo je 66,3% žena i 13,3% skupina žena, te 10% muškaraca i 1,9% skupina muškaraca. Broj pritužbi povećao se za 7,3% u odnosu na 2009. i odnose se pretežno na spolnu diskriminaciju gdje su najugroženije žene. Pravobraniteljica je uputila 170 pismenih upozorenja i 64 preporuke. Uznemiravanje i spolno uznemiravanje na radnom mjestu predstavlja diskriminaciju, a odnosilo se uglavnom na žene bilo da je riječ o neprimjerenom obraćanju, primjer, dobro je izgledala dok je bila mršava, dobro izgleda dok nosi broš na reveru itd. Naime, u RH pokazano je da je 60% građana svjesno da postoji problem u ravnopravnosti spolova. Međutim, samo 12% građana je upoznato sa Zakonom o diskriminaciji spolova i sa postojanjem praktično diskriminacije u sredini u kojoj jesmo. Meni je žao da pravobraniteljica nije reagirala na diskriminaciju prema našoj zastupnici gospođi Petir. Naime, po članku 25. Zakona o diskriminaciji, kolegica je bila diskriminirana i po vjerskom, i po obiteljskom i po bračnom statusu. Dobivala je poruke zaista ružnog sadržaja koji govore o mržnji. Nisam se to nadala da će kolegica doživjeti. Iako je moram reći diskriminirana diskriminaciju doživjela i od manjinske skupne do medija. U medijima u kojima nekorektni tekstovi prema njoj od toga da nosi križ i da ima ona sama svoj križ. Gospodo, kolegice i kolege, svi imamo križ koji nosimo, ne samo kolegica Petir. I u tom smislu ovu diskriminaciju koju je ona doživjela, žao mi je da niste reagirali kao pravobraniteljica za ravnopravnosti spolova. Bilo je primjera diskriminacije žene prema ženi i to smo nedavno doživjeli na jednoj konferenciji za tisak gdje je uvažena zastupnica to iskoristila u političke svrhe. Jako mi je žao da se to desilo. Bilo je primjera različitih oblika prema ženama do neželjenih dodira. Pri tome žene ne nailaze na podršku u radnom okruženju, a na radnom mjestu se ne poštuju odluke Zakona o radu jer ne postoji povjerenik ni povjerenica za zaštitu dostojanstva radnika. Ukoliko se radnica odluči na tužbu radi diskriminacije, susret će se sa dugotrajnim sudskim procesom i neizvjesnim ishodom kod poslodavca. U klubu HDZ-a posebno smo osudili diskriminaciju pri zapošljavanju na osnovu trudnoće čime se diskriminira žena na pravo da osnuje obitelj, pravo na naknadu plaće zbog komplikacija u trudnoći. Nemojmo zaboraviti da je majčinstvo ustavna kategorija. Zakon o radu propisuje trajanje porodiljnog dopusta koji ulazi u radni staž za koje se veže daljnje napredovanje u službi, dodatni dani godišnjeg odmora i druga prava. Porodiljni mogu koristiti i očevi ali nažalost kao što smo vidjeli iz ovog izvještaja to je korištenje u padu. Izvješćem se nastoji senzibilizirati javnost o problemu jaza u plaćama između muškarca i žene za rad jednake vrijednosti gdje se radi o izravnoj diskriminaciji, najtvrdokornijem obliku nejednakosti žena u hrvatskom društvu koje je zaista tvrdokorna ali ustaljena i opće prihvaćena praksa ponašanja. Prema podacima Državnog zavoda za statistiku nekorigirani jaz na razini cjelokupnog tržišta iznosi 11,8% naravno što se onda reperkusira i na mirovine žena. Međutim nemojmo to osuđivati i pripisivati samo RH. Taj jaz u plaćam postoji u cijeloj Europi, dakle i u drugim europskim zemljama. Znamo da je Europski sud pravde postavio zahtjeve u pogledu definiranja plaća, primjer, plaća mora biti određena isključivo prema stupnju zahtjevnosti konkretnog radnog mjesta, varijabilni dio plaće mora biti definiran i ne smije biti nerazmjerno visok u odnosu na osnovni dio plaće, muškarci i žene moraju imati jednake mogućnosti zapošljavanja bez tradicionalne percepcije muškog i ženskog posla. Iz izvješća je vidljivo podređeni položaj žena na tržištu rada, ali i mogućnost razvijanja pozitivnih postojećih mjera za postizanje jednakosti muškarca i žene na tržištu rada. Zakonodavstvo smo uskladili sa zakonodavstvom EU ali je u praksi očito da hrvatski suci recimo i sutkinje, odvjetnici i odvjetnice nemaju dovoljno iskustva te postoji nesigurnost u tumačenu antidiskriminacijskih jamstava. Dakle, na tome trebamo svi skupa raditi jer onaj 12% koji se odnosi na sve građane pogotovo se odnosi na struku odnosno na neke institucije. Analizirajući nacionalni plan za poticanje zapošljavanja za razdoblje od 2009.-2010. pravobraniteljica je utvrdila da su više obuhvaćeni muškarci nego žene. Kod osam mjera utvrđeno je da nijedna žena nije bila obuhvaćena u dvije ili više županija, a samo kod pet mjera obuhvaćeni su muškarci i žene. Od ukupnog broja nezaposlenih u prosincu 2010. bilo je 172940 nezaposlenih žena, dakle za 4,7% više nego 2009. godine. Najveći postotak nezaposlenih žena 14,3% nalazi se u skupini od 25 do 29 godina, dakle jedan veliki potencijal za Republiku Hrvatsku. U programe obrazovanja u suradnji sa Hrvatskim zavodom za zapošljavanje jedinicama lokalne (područne) samouprave od ukupnog broja uključenih osoba bilo je uključeno 75,6% žena od čega 13,3 je zaposleno. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravio je posebno dio koji se odnosi na nasilje u obitelji. Iz navedenih podataka vidljivo je da to više nije tabu tema koja je nekad postojala. Policija je prošle godine prijavila 16564 počinitelja nasilničkog ponašanja u obitelji. Od 10549 predloženih zaštitnih mjera policija je provela 1029 zaštitnih mjera i to zabranu približavanja žrtvi nasilja, zabrana uznemiravanja ili uhođenja osobe izložene nasilju te udaljenje iz stana, kuće ili nekog drugog stambenog prostora. Dakle, zamijećen je trend porasta izrečenih i provedenih zaštitnih mjera. Jedna od mjera je psihosocijalni tretman za koji nažalost još uvijek ne postoji dovoljan broj ovlaštenih pružatelja. Međutim, 78% žrtava najtežeg oblika nasilja su ipak žene. Većina žena 54% prvi kontakt sa nekom institucijom, policijom ili centrom za socijalnu skrb uspostavlja nakon što nasilje traje više godina, u prosjeku više od 10 godina, a poznati su slučajevi da se čak kreće i do 30 godina. Rodna analiza udžbenika ukazuje na razliku zastupljenosti spolova u većoj zastupljenosti osoba muškog spola, a žene prevladavaju u kategoriji žena supruga naravno povijesne ličnosti, kao što je rekla i pravobraniteljica. Moramo priznati da svi stereotipi proizlaze iz povijesnog razvoja društva. Nailazimo na tradicionalno muška i na tradicionalno ženska zanimanja. Osobita analiza je posvećena medijima. U Dnevniku 1 gosti su u 92% bili muškarci, u Dnevniku 3 HTV-a 90%, u Dnevniku Nove 87%, a ako ste primijetili i žene koje se pojavljuju su uvijek jedne te iste. Primjetili ste ako se raspravlja o obitelji, o nekim socijalnim temama uglavnom su gošće žene, a o važnim političkim, o pitanjima financiranja budžeta e onda su tu na televiziji muškarci. Često smo i svjedoci različitih seksizama u medijima koji se odnose isključivo na spol, ne obraćajući se na Zakon o ravnopravnosti spolova. O tome je često govorila i predsjednica vlade, a i sama reagirala na te primjere. Prateći dokumente koji se odnose na zdravlje žena izuzetno je važna kampanja o prevenciji karcinoma vrata maternice. Godišnje obolijeva 400, umre oko 100 žena i Republika Hrvatska je jedina zemlja izvan Europske unije koja je drugi put primila nagradu "Biser mudrosti" koja se dodjeljuje zemljama koje su najviše postigle na planu edukacije i prevencije obolijevanja žena od raka grlića maternice. Imamo prevenciju karcinoma dojke, pozvano je 99% ukupne populacije. Od 50 do 69 godina odazvalo se 59% i otkriveno je 1500 karcinoma. I na kraju kolegice i kolege, prema Zakonu o ravnopravnosti spolova, ravnopravnost spolova znači da su žene i muškarci jednako prisutni u svim područjima javnog i privatnog života, da imaju jednak status i jednake mogućnosti za ostvarivanje svih prava kao jednaku korist od ostvarenih rezultata. Da bi se to ostvarilo potrebna je edukacija od najranije mladosti. Je, ukidanje stereotipa, ali ne samo to. Izuzetno mi je drago da je donesen Zakon o kvoti na kojem je premijerka inzistirala i upravo to sada moramo iskoristiti. Kvota od 40% nazočnosti žena na listama, ne samo za izbore na Parlament nego za izbore i na lokalnoj zajednici, a isto tako i na mjestima odlučivanja u firmama, dakle u drugim tijelima. Jer to je jedini način da žene mogu biti ravnopravnije, da mogu ja više odlučivati jer znate gdje se postiže ta ravnopravnost najviše, tamo gdje se odlučuje i tamo gdje je novac. Dakle blizu državnog proračuna, blizu drugih budžeta, bilo banke ili nekih firmi. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvažena zastupnica Vesna Pusić, izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Žao mi je da moram ispraviti kolegicu Caparin i mislim da je ona to sigurno rekla u dobroj namjeri, ali mislim da je netočno pretpostaviti da je djelokrug pravobraniteljice za ravnopravnost spolova zaštita političara. To nije. Dakle svatko, ne svatko ali mnogi od nas, svakako uključujući mene bili su na različite načine ili su se barem osjećali povrijeđeni od različitih izjava i ovdje u Saboru i u javnosti, ali političari se bave javnim poslom i brane se svojim javnim nastupom. Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova ne može i ne treba štititi političare. Hvala.
Povreda Poslovnika, uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Kolegica je povrijedila članak 209. Naime, ja uopće nisam rekla da treba pravobraniteljica štititi političarku. Ona treba štititi ženu, ta žena može biti političarka, ta žena može biti i direktor i kuharica itd.
Hvala lijepa. Idemo dalje sa raspravom. Na redu je klub HNS-HSU-a, uvažena zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo pravobraniteljice, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ravnopravnost spolova predstavlja jednu od najviših vrednota ustavnog poretka u Republici Hrvatskoj. Zadaća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova sadržana je u praćenju provođenja Zakona o ravnopravnosti spolova i drugih propisa koji se odnose na ravnopravnost spolova pa danas eto imamo u raspravi i njezino osmo izvješće o radu za 2010. godinu. Diskriminacija i kršenje načela ravnopravnosti spolova mogu se pojaviti u bilo kojoj sferi života. U našoj zemlji u praksi je još uvijek prisutna diskriminacija po spolu na području zapošljavanja i rada, u obiteljskim odnosima, u političkom životu, u obrazovanju, u medijima, pri neravnopravnom udjelu roditelja u skrbi i odgoju djece, te pri odlukama o skrbi za djecu. Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost za prošlu 2010. polazi od odredbe članka 5. ZORS-a prema kojoj ravnopravnost spolova znači da su žene i muškarci jednako prisutni u svim područjima javnog i privatnog života, da imaju jednak status, jednake mogućnosti za ostvarivanje svih prava kao i jednaku korist od ostvarenih rezultata. U Izvješću o radu za 2010. detaljno su opisane sve aktivnosti Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova tijekom izvještajne godine. Eto nekoliko rečenica ću reći o nekim o područjima koji su spomenuti u Izvješću. Prvo područje je za nas u HNS-u, HSU-u od izuzetne važnosti, a radi se o radu i zapošljavanju. Na području rada i zapošljavanja diskriminacija po spolu još je uvijek snažna. Žene su i dalje u puno lošijoj poziciji budući čini veći postotak nezaposlenih, rade na slabije plaćenim mjestima. Tu bih eto nadodala pravobraniteljica je iznijela podatak o razlici u plaćama između žena i muškaraca od 11 i nešto posto. Ali ako pogledate analizu koja je na portalu MojPosao ta razlika je 23%. Imaju manje mirovine. Udio žena na najvišim rukovodećim položajima još je uvijek više nego nedostatan. Što je viša hijerarhijska ljestvica to je manje žena iako u većem postotku završavaju fakultete. Ugovori o radu na neodređeno vrijeme trebaju biti pravilo, te je neprihvatljiva činjenica da su se u većini slučajeva zamijenili netipičnima, odnosno ugovorima s ograničenim vijekom trajanja. Ako znamo da sigurnost i kvalitetu profesionalne karijere svakog pojedinca čini i oblik zapošljavanja pitanje je kakovu stabilnost države u socijalnom pogledu gradimo danas u našoj zemlji. Ugovori na određeno vrijeme već su duži niz godina prevladavajući oblik zapošljavanja, a u tom obliku zapošljavanja žene su i u 2010. učesnice u većoj mjeri od muškaraca. Pitanje je što rade inspekcije koje su dužne provjeravati je li poslodavac opravdano zaposlio radnika na takav ugovor. Kako provjere nema ili je nedostatna institut rada na određeno vrijeme se po našem uvjerenju u velikom broju slučajeva zloupotrebljava na način da se stvara sve veća skupina zaposlenika koja ima bitno manja prava kako na poslu tako i van njega. O tim pravima danas je već govoreno, neću iz ponavljati. Područja odgoja i obrazovanja uz obitelj predstavlja startno i najvažnije područje na kojem bi se trebale osigurati i stvoriti jednake mogućnosti za vidljivost, osnaženost i participaciju oba spola u javnom i privatnom životu. Nekoliko riječi o udžbenicima, evo i o tome je danas već bilo riječi čiji sadržaji od osobite važnosti u uklanjanju ili učvršćivanju stereotipnog shvaćanja odnosa muškarac – žena ili njihova uloga. Iz primjera koji u Izvješću navodi pravobraniteljica gotovo je nevjerojatno da su pojedini udžbenici dobili zeleno svjetlo s osnove rodne osjetljivosti. Znamenite žene kao što su vladarice, znanstvenice, umjetnice ako nisu ignorirane veoma često se prvo spominju kao nečije majke, supruge, udovice, kćeri, a tek onda zbog svoje osobnosti, vještine, talenta, znanja. Zar može biti prihvatljiv udžbenik povijesti iz kojeg uče naša današnja djeca koji u poglavlju znanosti i kulture tek u tragovima spominje našu veliku i najbolju spisateljicu dječjih priča Ivanu Brlić-Mažuranić kao i do danas popularnu Mariju Jurić Zagorku, spisateljicu, novinarku i aktivisticu za prava žena. Kod istog autora primjerice konj Aleksandra Makedonskog dobiva jako veliki prostor. Kod istih autora se dalje u sferu svjetske politike veliča odvažnost i čvrstina Margaret Thatcher bez obrazloženja na što su se odnosile te njezine kvalitete, a na području domaće politike se pokazuje primjerice fotografija mitinga na trgu iz 1972. godine sa gospođom Savkom Dabčević Kučar bez da se napisalo ime tako važne i značajne osobe. Današnja djeca ne znaju tko je bila ta velika žena i red je da se uz fotografije napisalo tko je ona. Velika vladarica povijesno nezaobilazna Marija Terezija najčešće se prikazuje u stereotipu prve i jedine žene na prijestolju Habsburške monarhije udane za Franju Lotarinškog i majke 16 djece. To je sve istina, ali je ta žena, vladarica svojim reformama iz temelja mijenjala konstituciju države. Da li bi u prvom planu trebala stajati primjerice činjenica da se u Hrvatskoj u njezino vrijeme pokreće kraljevska akademija u čijem se sastavu pokrenuo filozofski, teološki i pravni fakultet. Danas se javno, gotovo svi zalažemo za ravnopravnost spolova. Ako je to zaista tako zatražimo reviziju takovih udžbenika na način da se pokrenu povijesna istraživanja i izučavanja u smjeru uloge i položaja žena u povijesti koji će sasvim sigurno redefinirati i odnos spolova pa će novi naraštaji učiti iz prihvatljivijih udžbenika. Nekoliko riječi o nasilju odnosno obiteljskom nasilju. Nasilje i obiteljsko nasilje kao jedan od najizraženijih oblika nasilja jeste danas činjenica s kojom se pokušavamo nositi. Što je uzrok nasilju teško je evo jednoznačno odgovoriti, ali sigurno je da nasilje veoma često rezultira nasiljem, tako niz primjera i pokazuje kako su djeca odgajana u atmosferi obiteljskog nasilja često i sama nasilna, te kad stasaju i osnuju vlastitu obitelj koriste slične ili iste modele ponašanja. Tu odgovornost osim obitelji snosi i država, stoga problem treba obrađivati u organiziranom državnom sustavu koji će promptno i sigurno zbrinuti žrtve nasilja, ali i pružiti kvalitetnu psihosocijalnu pomoć i podršku kako žrtvi, tako i nasilniku. U cijeloj toj situaciji dobro je došla pomoć civilnog društva, ali problem trebaju tretirati i rješavati stručne institucije koje su kadrovski i financijski opremljene institucije koje su podložne redovitoj stručnoj i svakoj drugoj kontroli. U primjerima koje navodi pravobraniteljica vidljivo je da ima propusta u postupcima koji tretiraju nasilje u obitelji kako socijalnih centara, tako i djelatnika MUP-a, ali i sudova. Oni su rijetki, ali evo spominju se. U skladu sa propisanim ovlastima pravobraniteljica izriče upozorenje i preporuke pa čak i opetovano u nekim primjerima. Bilo bi važno znati i javno obznaniti što se desilo sa zaposlenicima prekršiteljima, da li su snosili sankcije zbog radnog prekršaja, u tako osjetljivoj problematici kao što je suzbijanje obiteljskog nasilja. U posebno teškim slučajevima obiteljskog nasilja žrtve je potrebno i fizički izolirati u skloništa ili sigurne kuće. Žrtve u koje spadaju najčešće žene i njihova djeca visoko su traumatizirane osobe koje moraju biti u konstantnom psihosocijalnom tretmanu stručnjaka svih potrebnih vrsta. Dakle izolacija da, ali u okviru ustanova koje su u mogućnosti osigurati i kompletno zbrinuti žrtve od psihološke podrške, do pronalaženja stana i posla, te osigurati obavezan tretman nasilniku. Nekoliko riječi o medijima. Svjesni smo činjenice da mediji osim pružanja informacija imaju ogromnu ulogu u odgajanju, obrazovanju posebice djece i mladih ljudi, stoga su s pravom u fokusu interesa pravobraniteljice kao i svih koji se zalažu za ravnopravnost spolova, kakvu sliku imamo s tog područja. Veoma je zabrinjavajuća činjenica da zaposlenici u medijima, a posebno televizijskih kuća nedovoljno razumiju problematiku ravnopravnosti spolova, čemu u prilog ide podatak da je u 2010. godini bilo 47% manje tema vezanih na ravnopravnost spolova u odnosu recimo na 2007. O temi ravnopravnosti spolova mora se govoriti sustavno i kontinuirano, a ne uz prigodne datume i sporadično. Seksizam u oglašavanju i u reklamama koje žene i muškarce prikazuju na uvredljiv način treba javno osuditi i ne dopustiti prikazivanje. Zapanjujući i nedopustivi pokušaj TV kuća da opravdanje nalaze u slobodi oglašivača. Oglašivači svoje reklame i poruke moraju svesti u okvire zakonskih odredbi o oglašavanju. Uvredljiv stereotipan i omalovažavajući način prikazivanja žena i muškaraca u medijima podržava diskriminirajući vrijednosni sustav i doprinosi društvenim odnosima koji onemogućavaju ravnopravno sudjelovanje žena i muškaraca u privatnom i javnom životu. Ravnopravnost spolova nije postignuta naravno niti u političkom životu. Žene su i dalje … [[Govornica se ne razumije.]] kako najvišim organima političkih stranaka, tako i na svim nivoima upravljanja i odlučivanja od mjesnog odbora do Sabora i Vlade. Veliki problem stoji u kandidiranju žena, na tragu smo tog rješenja pa ćemo vidjeti rezultate već i kod ovih izbora. Izvješće u svojem sastavu podnosi i financijsko poslovanje ureda pravobraniteljice. I na kraju reći ću da će klub HNS-a, HSU-a podržati ovo izvješće, jer ga ocjenjujemo vrlo kvalitetnim i stručnim materijalom, koji je iscrpno i objektivno prikazao situaciju na polju ravnopravnosti spolova, a preporuke, mišljenja i djelovanja ureda pravobraniteljice je zapravo trasirao put za sutra, u osnovnoj namjeri i zadaći u jačanju ravnopravnosti spolova u Republici Hrvatskoj. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na redu je klub HSS-a, uvažena zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, zastupnice i zastupnici, gospođo pravobraniteljice, gospodine državni tajniče. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke s velikim je interesom proučio izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2010. godinu, uspoređujući ga sa pojavama diskriminacije u društvu, i zaključio da pravobraniteljica za ravnopravnost spolova nije u potpunosti odgovorila na izazove koji su stavljeni pred nju. Ne ulazeći u pojedinačne predmete i razumijevajući njihovu važnost, moramo istaknuti u klubu HSS-a da pravobraniteljica nije na jednak način zastupala sve ranjive skupine, kao niti njihova prava zagarantirana Ustavom Republike Hrvatske, međunarodnim dokumentima, Zakonom o ravnopravnosti spolova i Zakonom o suzbijanju diskriminacije. Pravobraniteljica je bila izuzetno aktivna na mnogobrojnim konferencijama u zemlji i inozemstvu, pri čemu su javni istupi pravobraniteljice u pojedinim slučajevima bili prenaglašeni, dok u nekim drugim situacijama na kršenja Zakona o ravnopravnosti spolova i Zakona o suzbijanju diskriminacije pravobraniteljica na žalost nije reagirala. Pravobraniteljica je u izvješću dala ozbiljne primjedbe na rad pojedinih državnih tijela, koje Vlada Republike Hrvatske u svom mišljenju u većem dijelu demantirala i odbacila, što pokazuje potrebu za … [[Govornica se ne razumije.]] suradnjom pravobraniteljice i drugih državnih tijela koja imaju ključnu ulogu u suzbijanju diskriminacije. Predmeti po kojima je pravobraniteljica postupala izuzetno su važni i osjetljivi, bilo da su rezultat prijave građana, ili su otvoreni na njenu inicijativu. Najviše pritužbi i dalje dolazi u pogledu ostvarivanja radnih i socijalnih prava, a građanke i građani u većem se broju pritužuju na postupanje javnih institucija i drugih pravnih osoba za koja su ta tijela nadležna i to svakako u sljedećem razdoblju predstavlja veliki izazov. Zaštita temeljnih ljudskih prava i promicanje ravnopravnosti pojedinaca, bez obzira na vjeru, spol, rasu, etničku pripadnost, jedno je od temeljnih vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske i diskriminacije po bilo kojoj osnovi je neprihvatljiva. Svaka osoba ima pravo na slobodu mišljenja, savjesti i vjeroispovijesti. Često se u praksi događa da se i ta temeljna prava dovode u pitanje. U nekim je tako slučajevima posrijedi ono što mnogi prepoznaju kao sukob prava, a neki nazivaju teror glasne manjine nad šutljivom većinom, što je posljednjih dana posebno došlo do izražaja u Republici Hrvatskoj. Što nam to govori? To nam govori da se taj sukob ne može riješiti samo slovom zakona već prije svega izgradnjom tolerantnijeg društva u kojem će se njegovi članovi odnositi jedni prema drugima sa poštovanjem i razumijevanjem. To znači da niti jedna osoba ne bi smjela biti na bilo koji način diskriminirana ili još gore izvrgnuta verbalnom ili tjelesnom zlostavljanju samo zato što je drugačija u bilo kom smislu. Poštivanje i razumijevanje svih ljudskih prava još uvijek je cilj prema kojem napredujemo puno sporije nego što bi željeli. Činjenica je da se niti društvo niti ljudi ne mogu promijeniti preko noći po nekoj direktivi. Unutarnja promjena koja će biti istinska kad će svaka ljudska osoba biti uvažavana u njezinom dostojanstvu traži puno više vremena nego ona kozmetička izvana nametnuta nekim propisom. Naime, osim što zbog diskriminacije pojedinci i neke društvene skupine mogu biti izloženi izravnom nasilju, marginalizaciji pa na koncu i segregaciji ta pojava negativno utječe i na cjelokupno društvo u kojem se ukoliko ju se tolerira razvijaju predrasude i šutke podržava kršenje ljudskih prava što sve razara društvenu koheziju nužnu za nesmetano funkcioniranje jednog društva. Danas kada se sve relativizira, a liberalizacija koja je duboko zahvatila hrvatsko društvo dovodi do rastakanja sustava vrijednosti. Ponovno ću podsjetiti na važnost obitelji koju čine otac, majka i djeca. Obitelj je temeljno mjesto nastajanja rasta ukupnog vrijednosnog odgoja svake ljudske osobe, svakog naroda, konačno cijelog društva. Obitelj je mjesto rađanja, sazrijevanja i odrastanja, mjesto gdje se očekuje da ljudi postupaju velikodušno jedni prema drugima. Obitelj je univerzalna društvena institucija, ali isto tako je i temeljna jer bez nje društvo ne može funkcionirati. U obitelji nas uče kakvi ljudi trebamo biti. No danas živimo u vremenu teške krize obitelji. Roditelji ne samo da nemaju vremena za svoju djecu, nemaju ga niti jedni za druge kao ni sami za sebe. Mnoge institucije, ali i mediji, kao da se trude svojim pravilima i objavama potkopati obitelj na svakom koraku umjesto da joj budu podrška. Žene su kao sastavni dio te i takve obitelji postale najranjivija skupina. Žene uz svakodnevnu organizaciju obiteljskog života i brigu za svakog člana obitelji nerijetko i rade što pokazuje ipak da su izvrsne menadžerice. No umjesto zasluženog poštovanja neke su ipak izložene seksualnom uznemiravanju na radnom mjestu, neke su onemogućene u napredovanju, neke se izvrgava poruzi zbog toga što misle svojom glavom i to se usuđuju javno reći, a neke čak dobivaju i batine od onih koji bi ih trebali voljeti. Na području rada i zapošljavanja kao što vidimo u izvješću diskriminacija još uvijek postoji i žene su u puno lošijoj poziciji. Prilikom razgovora za posao žene se diskriminira na temelju bračnog i obiteljskog statusa, pita ih se koliko djece imaju, namjeravaju li imati djecu, udavati se i slično. Žene još uvijek čine veći postotak nezaposlenih, rade na slabije plaćenim mjestima, imaju manje mirovine. Udio žena na najvišim rukovodećim položajima još uvijek je ispod 10%. Što je viša hijerarhijska ljestvica to je manje žena iako u većem postotku završavaju fakultete. O ženama iz javnog života, posebno političarkama za koje moram reći da su također žene jer smo čuli ovdje jednu kolegicu koja je rekla da političarke nisu žene da su one političarke, dakle posebno o političarkama u medijima se češće govori u trivijalnom i omalovažavajućem kontekstu od njihovih muških kolega, a žene niti ne dobivaju dovoljno ozbiljnog medijskog prostora koji tematizira njihovu profesiju u odnosu na muškarce. Mi ne tražimo poseban tretman za žene već jednakopravan. I ne tražimo nove sankcije, njih ima previše. Zakoni ne mogu zakrpati rupe koje su trajno nastale zbog pomanjkanja odgoja te gubitka povjerenja i ljudskosti. Mi kršćani nismo zaboravili da je svijest o ljudskim pravima i svijest o dostojanstvu ljudske osobe usko povezana sa europskim kulturalnim krugom. Čovjek je stvoren na sliku Božju i po toj sličnosti s Bogom ima neotuđivo ljudsko dostojanstvo koje nadilazi njegovu spolnu, rodnu, rasnu, vjersku pripadnost kao i moralnu ispravnost. Širenje predrasuda koje doprinose diskriminaciji pojedinaca i društvenih skupina gradi zidove među ljudima, sije nepovjerenje i pogoduje širenju nasilja izravnog ili neizravnog, tjelesnog ili verbalnog. Koliko smo zreli kao društvo pokazuje to koliko smo spremni prihvatiti i poštivati drugog koji se po nekim svojim karakteristikama ili stavovima razlikuje jer i on ima ista ljudska prava koja se ne smiju kršiti. Stoga uz prevenciju diskriminacije potrebno je i sankcioniranje diskriminatornog ponašanja kako bi ga se što učinkovitije suzbilo i jasno dalo do znanja svima da je takvo ponašanje u potpunosti neprihvatljivo i da hrvatsko društvo želi svoju budućnost graditi na zdravom temelju koji podrazumijeva poštivanje različitosti koje su u mnogim segmentima zapravo pozitivna činjenica i obogaćenje te doprinose daljnjem razvoju društva. No pritom se ne smije zaboraviti da hrvatsko društvo nije nastalo jučer već da su ga oblikovale te su postale njegov sastavni dio i tradicionalne vrijednosti poput primjerice obitelji i to onakvu kakvu poznajemo i da u skladu s tim treba tražiti svoj put unutar europskog konteksta, a ne ih olako odbacivati pod pritiskom bilo pomodarstva, bilo nekih drugih čimbenika ili zato što je to netko tražio. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Time smo završili raspravu po klubovima. Prelazimo na raspravu pojedinačnu. Prvi je na redu uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Nema ga, gubi pravo na raspravu. Drugi je na redu uvaženi zastupnik Jerko Rošin, izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Pripremio sam se za ovu raspravu misleći da tema zaslužuje itekako pozornost, a onda sam promislio da odustanem od rasprave zapravo nema nikoga tko bi slušao raspravu ili oni koji su tu i ne slušaju pa je onda pitanje kome govorim. Ali, onda sam se sjetio da valjda ima, postoji televizijski prijenos pa da će netko barem na televiziji čuti, nadam se između ostalih i moja žena koju ova tema interesira pa ne samo zato što se ja pojavljujem nego zato što je tema zanimljiva. I zanimljivo je i to da eto nakon 5 žena koje su govorile o ovoj temi pojavio se jedan muškarac koji govori o toj temi. Ne znam da li bi se iz toga trebalo iščitavati što u vezi moje spolnosti ili ovako, ali mislim da ja kao muškarac imam pravo nešto na ovu temu kazati. Problem ravnopravnosti spolova je od postanka svijeta. Eto govore Adam je imao tu privilegiju mušku da se rodi prvi i da nastane prvi, ali žena je imala tu privilegiju da ga prva uvede u grijeh pa onda ovaj ti odnosi od onda traju do danas ako su to neka … [[Govornik se ne razumije.]] opterećenja u svemu tome skupa. Dakako pripremio sam se za temu, ali ono što se u međuvremenu izgovori ovdje potiče na neku korekciju teme i zato bi počeo od kolegice Sobol koja je vrlo aktivna na području zaštite spolova što izražavam kao kompliment, a ne kao negativnu stranu. Ali iz onoga što je rekla mogu se neke stvari iščitati drugačije pa bih htio pojasniti, barem onako kako ja dobronamjerno to shvaćam. Izgovorila je jednu rečenicu koja nije nova, koju su kazali drugi da je nezaposleni muškarac problem, a nezaposlena žena domaćica. Ja bih samo tu dao jednu različitost u tumačenju. Ako govorimo o mojoj supruzi ... onda je ona kao domaćica prezaposlena žena. Prema tome, ne bih kazao da je nezaposlena nego itekako zaposlena ali nije u radnom odnosu ako je to ta definicija koje je trebala biti izrečena. I u tome što je ona prezaposlena žena vjerujem da je velikim dijelom i ispunjena u onom što u svom življenju čini ali vjerojatno i neispunjena u onome što bi onda možda još htjela zato jer ne stigne i nema mogućnosti. S druge strane ja kao zaposlen sam ispunjen sam s ovim što radim, vrlo zadovoljan, ali možda sam i ja ostao uskraćen u nečemu što nisam ispunio jer zato nisam stigao. Dakle u pitanju je samo zaposlenosti i nezaposlenosti jedan je od elemenata kao pravo zapošljavanja i ravnopravnosti spolova, ali nije ono što čini srž onoga problema. Doći ću do onoga što mislim da je bitno, ali bih počeo iz određenog iskustva kada razgovaramo o izvješćima tu sve vrlo često na različite načine o izvješćima govori. Po mome mišljenju prva stvar o kojoj treba govoriti to je kvaliteta ovog 8. izvješća. Izvješće je napravljeno vrlo detaljno, sabrano je sve ono što se radilo. Pitanje jedino interpretacije podataka koji su uneseni, kakao ih netko kvalificira sa većim ili manjim zadovoljstvom odnosno zaključci koji iz toga proizlaze jesu li pravi ili nisu i mogu li se iščitavati drugačije i jeli se možda još nešto moglo dodatno naglasiti ili spomenuti. Drugo je sadržaj izvješća. Sadržaj izvješća uvijek na određeni način promatramo kao prispodobu sa prošlim izvješćem, da vidimo što se sadržajno promijenilo prema boljem, prema gorem, konstatacija istoga itd. gdje vidimo određene promjene koje opet tako možemo na različite načine tumačiti. Kada kažem na različite načine tumačiti ne mislim sa određenom lošom intencijom, određenom namjernom nego kao što sve statistike neke stvari pokazuje tako je i u izvješću. Podaci koji se iznose mogu biti tumačeni. Npr. jeli povećanje broj poznatih nasilja pozitivan događaj ili negativan događaj? Naime, da li smo sazreli toliko da se sve više prijavljuje onoga što se bi se trebalo prijaviti da li dolazimo do spoznaje ili je narastao broj. Dakle, tu jednu finesu tog podatka bi bilo vrlo važno spoznati zapravo kakve su promjene u društvu, a koje izvješće registrira. Dalje, izvješće je u svakom slučaju izvješće prigoda za raspravu o problemu. Dakle nije samo pitanje kvalitete izvješća i nego što ono donosi nego za raspravu o problemu što se vrlo često koristi. Mislim da je dobro da se neke stvari stave na stol jer u krajnjem slučaju i gospođi pravobraniteljici odnosno onima koji o tome brinu se neki dodatni problemi ili neka usmjerenja stave na raspolaganje, skrene pozornost što može biti korisno. I 4. stvar koja se uvijek vezuje uz izvješća to je zapravo rad pravobraniteljice i njezinih suradnika, da li je ispunila zadatak i očekivanja koja su stavljena ili ne. i mislim u odnosu na količinu svega onoga što u izvješću piše i čime se bavi apsolutno pravobraniteljstvo za ravnopravnosti spolova se o tome brine. Mene brine nešto drugo koje proizlazi iz ovog izvješća odnosno rasprave koja je. Sve se rasprave da li zato što su žene do sada razgovarale ili ne zapravo svodi ne na ravnopravnosti spolova nego na položaj žena i diskriminaciju žena, pa na određeni način skrene iz onog glavnog tijeka o kojem bi trebalo voditi računa. Naime, činjenica je da se iz izvješća može iščitati negativan utjecaj u odnosu na žene, određenu diskriminiranost, ugroženost žena, ali ne bi trebalo biti samo to tema, jer se ravnopravnost spolova očituje u mnogim drugim segmentima. U tom smislu se ne bi sa kolegicom Sobol složio da je ovo prigoda, a svakako bi takvih prigoda trebalo biti, da se u ovome govori o ravnopravnosti spolova jer je pitanje gay populacije pitanje određenih seksualnih sklonosti ili različitosti da tako kažem, a nije pitanje odnosa između spolova. Ali da se o toj temi može razgovarati da, samo mi se čini da ovo nije prigoda. U svakom slučaju pitanje ravnopravnosti spolova je globalna tema. To je tema koja nije samo hrvatska koja je svjetska tema i na različitim stupnjevima civiliziranosti i stanja odnosa među spolovima u svijetu nailazimo na lošije, nailazimo i na bolje dakako. Ali ono što sam kazao u odnosu na izvješće što je meni ključno pitanje tog jednog trenda, da li Hrvatska ide jednim trendom prema gore, prema nekim pozitivnijim rješenjima, stagnira ili ide prema dolje, to je vrlo važno. Bez obzira koliko smo zadovoljni s tim trendom u kojem smjeru ide, ali je vrlo bitno u kojem smjeru ide. Ne bih govorio o nekom svjetonazoru a kamoli političkoj potki odnosa prema ženama, jer mislim da su žene kojih ima više nego muškaraca, jednako prisutne u jednoj i u drugoj političkoj opciji ako ih mogu svesti na dvije. I čini mi se kada se na to svodi rasprava da se vulgarizira problem, jer problem je društveni a ne politički. Zato bih kazao da koliko god mi zakonodavstvo ravnopravnosti spolova bez obzira koja je politička opcija na vlasti, donesemo zakone koji to reguliraju, pitanje društvene svijesti i civiliziranosti je ono što stvari pomiče prema naprijed, dakle konkretna praksa. Nije mi drago i nikako ne prihvaćam da je sudjelovanje žena u javnom životu u javnoj sferi bez obzira kojoj pitanje postotka. Mislim da svođenje žene na pitanje postotka je isto tako jedan vrsta diskriminacije žena, nego omogućavanja prostora da se određena ambicije vrsnosti i znanja žena pojavljuju. U krajnjem slučaju svjedoci smo da su mnoge žene danas javno prisutne na najvišim razinama i naša premijerka je žena ali i u poslovnom svijetu isto tako postoji žena. Dakle, kada postoji ambicija, vrsnost i znanje nema prepreka, ali su te prepreke možda puno veće nego za nekoga drugoga. Zato bih apostrofirao temu ljudskih prava i jednakosti spolova, a ne samo svođenje ravnopravnosti spolova na ženska pitanja. No, ono što bih htio posebno apostrofirati što ste vi stavili u svom izvješću, ali mislim nedovoljno po mom sudu, a ne po vašem ili općem sudu, naglašeno to je pitanje medija. Ali ne medija na način kao što je rečeno koliko žena sudjeluje u televizijskim emisijama ili ne, mada je dakako i to važno jer ne samo pitanje žena nego i pitanje muškaraca koji se stalno pojavljuju u različitim televizijskim emisijama kao da rade na televiziji, kao što je moj sin jedanput rekao da Tito radi u Dnevniku jer je svaka emisija počinjala sa Titom. Htio bih kazat da stvaranje jedne medijske slike, jedne medijske atmosfere, a mediji su ti koji stvaraju stanje u društvu, kojega prezentiraju i stvaraju jednu pozitivnu i negativnu klimu je općenito loše.
Privedite kraju.
I da bi o tom općenitom lošem stanju trebalo malo razgovarati i promijeniti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo je uvažena zastupnica Gordana Sobol, izvolite.
Zahvaljujem. Pa evo, kolega Rošin, najprije na dvije stvari ću se u svojoj replici očitovati. Žao mi je što ste krivo shvatili poruku koja je išla vezano oko što je za ovu državu nezaposleni muškarac, a što nezaposlena žena dakle u času kad ostane bez posla i što ni u kom slučaju nije išlo ka tome da bi eventualno se poslovi domaćice omalovažavali. Ali istina jeste da u odnosu na to kako odreagiraju ili reagiraju institucije države pa i sama Vlada, kada se radi o tome hoće li jedna skupina muškaraca ostati bez posla, ajmo uzet brodogradnju ili kako reagira i što čine kada skupina žena ostanu bez posla, ajmo uzeti recimo žene tekstilne radnice, Kamensko ili Uzor ili prije toga Dalmatinka itd. E tu se vidi razlika. I zato sam rekla da kada su te dvije kategorije u pitanju onda država u odnosu na nezaposlenog muškarca vodi brigu i o njima razmišlja kao o problemu ove države, kako ga riješiti, a ovaj drugi problem se ne trudi riješiti jer smatra da žena ostat će domaćica, ostat će doma, imat će onako čime se baviti i što raditi. Tu je išla moja ova konstatacija u smislu te razlike i stojim kod nje. Drugo, kad se radi o LGBT osobama pa Zakon o ravnopravnosti spolova između ostalog zabranio je diskriminaciju i u odnosu na spolnu orijentaciju i pravobraniteljica za ravnopravnost spolova je to neovisno tijelo koje između ostalog dakle brine o zaštiti odnosno o tome da li i kod ove populacije ima diskriminacije. Uostalom, zbog toga je i o njima pisala u svom izvješću i zato mislim da je bilo potpuno ispravno da ja u ime kluba posebno spomenem problem LGBT populacije.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
U odnosu na prvo niste izgovorili kad ostane bez posla pa sam zato bio slobodan zaključiti onako kako sam zaključio što ne mislim da vi mislite loše, ali sam ja morao dati dodatno tumačenje, barem u pohvalu moje vlastite supruge jel tako. To je jedna stvar. Druga stvar, ostali su bez posla i mnogi muškarci u području Splitsko-dalmatinske županije. Imate i evo vam sada Adria-kem i Dalmacija vino, nije samo Kamenski, dakle nisu samo neke ženske industrije nego ima mješovite i pretežno muške industrije. A što se tiče gay populacije, u pravu ste kazat ono što hoćete samo po meni kad se govori o ravnopravnosti spolova onda se ne govori o ravnopravnosti unutar spolova, jednog te istog spola. Dakle to su po meni bile dvije različite teme pri čemu ne uskraćujem pravo gospođi da i to komentira. A ravnopravnost spolova je pitanje odnosa muško žensko. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. I druga replika, uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Poštovani kolega Rošin, pa ja vas isto kao i kolegica Gordana Sobol želim upozoriti da apsolutno niste u pravu što se tiče bavljenja problematikom LGBTQ osoba zbog toga što je to obaveza i dužnost pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. I definitivno nije posao pravobraniteljice za ravnopravnost spolova da se bavi isključivo odnosima između muškaraca i žena zbog toga što u Hrvatskoj postoji relativno malena, ali ipak postoji populacija transrodnih i transseksualnih osoba koje su rođene u jednom spolu, ali imaju potpuno drukčiji ustvari rodni identitet. Tko bi se trebao baviti sa takvom populacijom, takva populacija je izrazito ugrožena i u okviru znači ove vrlo ugrožene populacije seksualnih manjina, a nešto malo više o tome ću govoriti u svojoj raspravi zbog toga što se tu događaju u Hrvatskoj nažalost doslovce horor priče. I svaka čast i nadam se da će ubuduće u izvješćima sada pučkog pravobranitelja i još veća pozornost biti pridana upravo ovim temama.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Da vam odgovorim na vaše pitanje. Iz samog jezičnog poimanja ravnopravnost spolova to je, samo postoje dva spola kao spolovi, a kao seksualne orijentacije postoje različite orijentacije. Dakle, kad govorimo o ravnopravnosti spolova iz jezika proizlazi ovo što vam kažem. Međutim i nadalje mislim da je ova tema kad se podvuče pod ovo nije dobila dovoljnu pozornost koju bi trebala dobit. I zato mislim da je pitanje gay populacije ili te teme o kojoj se raspravlja, bez obzira što dolazim iz Splita, pitanje je koliko je Split zapravo koristio jednom gay protestu jer je medijski popularizirao za razliku od nekih drugih gdje se to nije dobilo. Ali mislim da o toj temi treba razgovarat, ali da se u okviru jedne druge teme gubi i da gubi na svom značaju. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom. Pa evo sad imate priliku, uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam, poštovani potpredsjedniče. Pa na samom početku želim reći da ću naravno podržati ovo izvješće, a počet ću svoju raspravu sa nekoliko pitanja. Naime, dobili smo mišljenje Vlade koje je prilično neobično po mojem mišljenju zbog toga što Vlada prilično ustvari obrambeno reagira na izvješće u svom mišljenju i postavlja se pitanje zbog čega je to tako. Zašto se ustvari nije očitovala Vlada prihvaća li ili ne prihvaća ovo izvješće i zašto maliciozno, pa rekla bih i sitničavo iznosi navodno netočnosti u izvješću umjesto da se odredi kako će postupiti prema izvješću jer upravo to i jest uloga izvješća da Vlada postupi po izvješću i da popravi one loše strane sustava. Bojim se da ovakvo mišljenje Vlade govori o tome da Vlada nije svjesna problema i da ne namjerava ustvari postupiti na način da popravlja stvari koje su loše u sustavu. Posebno ću se osvrnuti, kao što sam maloprije rekla, na dio izvješća koji se odnosi na diskriminaciju temeljem rodnog identiteta i izražavanja, a koji prema izvješću od 323 prijava građanki i građana slučaja na temelju diskriminacije nije bilo te je na diskriminaciju temeljem spolne orijentacije, a takvih je bilo 12 slučajeva odnosno 5,8%, a sama pravobraniteljica je inicirala i još jedan slučaj temeljem diskriminacije po seksualnoj orijentaciji. Zbog čega ću govoriti o ovim temama? Kao prvo, zato što su nedavna događanja na Split prideu koji je već nekoliko puta spomenut tijekom ove rasprave, pokazala da u ovom području u Hrvatskoj imamo jako lošu situaciju ali i zbog toga što mi se često obraćaju upravo pripadnici i pripadnice seksualnih manjina pa se smatram prilično dobro upoznata sa svim problemima s kojima se susreću ove manjinske skupine. A tu doista ima svega od skandalozne diskriminiranosti transrodnih odnosno trans seksualnih osoba pred hrvatskim zakonima, a da se o njihovoj pravnoj zaštiti i ne govori. Mi sramotno, želim naglasiti u Hrvatskoj ni 2011. godine nemamo Centar za skrb o transrodnim osobama. Takve osobe ne mogu u Hrvatskoj učiniti operaciju promjene spola. Ukoliko žele promijeniti ime to sukladno Zakonu o osobnom imenu moraju javno obznaniti na oglasnoj ploči kako bi se javnost o tome mogla očitovati što je zastrašujuća ugroza prava na privatnost, a ukoliko žele u državnim maticama upisati promjenu spola na temelju medicinske dokumentacije u svim će se izvodima vidjeti da su rođeni kao na primjer Marko, a da su u međuvremenu postali Sanja. To je još dobro, jer se onima koji ne učine operaciju promjene spola iako su pod hormonalnom terapijom i u tranziciji ili čak i nisu pod terapijom, ali imaju rodni identitet koji je različit od spola u kojem su rođeni i to mogu dokazati i medicinskom dokumentacijom. Dakle, takvi ljudi ne mogu u državnim maticama promijeniti upis spola iako žive u potpuno drukčijem rodnom identitetu. O svakodnevnom nasilju nad gejevima i lezbama da se i ne govori. Zornu sliku toga nedavno smo imali naravno priliku vidjeti na Split prideu. O diskriminaciji seksualnih manjina u smislu njihovog prava na registrirano partnerstvo i obiteljski život, a što je elementarno ljudsko pravo da i ne govorimo. I tu želim naglasiti da politika ima posebnu odgovornost u smislu osiguravanja prava svim članovima i članicama društva, pa i onda kada to nije većinsko raspoloženje javnosti odnosno društva. Politika je dužna aktivno raditi na promicanju pravo na različitost i jednakopravnosti svih članova i članica društva, a to se na žalost u Hrvatskoj ne čini. I zato se prema mojem mišljenju i dogodio onakav sramotan za Hrvatsku brutalan napad na povorku Split pridea. Da je država koristila instrumente represivnog aparata u prethodnim slučajevima nasilja i zločina iz mržnje koji su se iz godine u godinu ponavljali nakon svakog Zagreb pridea ali ne samo nakon Zagreb pridea, nego tijekom godine kada su mladi i gejevi i lezbe bili često žrtve nasilja i premlaćivanja od strane nasilnika policija je reagirala na sramotan način i umjesto da kvalificira takve činove kao zločine iz mržnje što oni evidentno i jesu to su karakterizirali kao prekršaje što je jako zastrašujuće i zbog toga se pružala poruka upravo takvim ljudima, ljudima koji posežu za nasiljem prema seksualnim manjinama da je to društveno prihvatljivo ponašanje i da je dozvoljeno u društvu hrvatskom u stvari mlatiti, maltretirati gejeve i lezbe i druge seksualne manjine. Naime, da je policija i represivni aparat i pravna država reagirala na način na koji je trebala reagirati, odnosno da je posegnula za odredbama zakona, Kaznenog zakona koji govori o tome da se takve nasilnike za zločine iz mržnje treba kažnjavati zatvorskim kaznama između tri mjeseca i tri godine ja vam garantiram da se Split pride definitivno ne bi dogodio. Ali na žalost to se nije činilo i zbog toga smo dobili Split pride i bio je potreban Split pride da se hrvatsko društvo i hrvatska politika i represivni aparat napokon osvijeste i da napokon nešto poduzmu po tom pitanju. I zbog toga što se počelo kažnjavati, odnosno privoditi te ljude, te nasilnike i da im se prijeti sa odgovarajućim kaznama, odnosno podizanjem prijava za zločine iz mržnje što znači da će dobivati između 3 mjeseca i 3 godine zatvora ja sam sto posto sigurna da bi bila drukčija situacija već i prije nekoliko godina na Zagreb prideu a da o Split prideu i ne govorimo. I upravo je to uloga represivnog aparata da štiti ranjive i manjinske skupine od nasilja i da sankcionira svako nasilje. U tom smislu ja smatram da je doista jedna od najboljih metoda prevencije upravo učinkovita represija. I vidjeli smo Zagreb pride je prošao bez ikakvih problema. I to ne zbog toga što su se građani i građanke Hrvatske u međuvremenu jako osvijestili po tom pitanju, nego zbog toga što su se bojali da će ukoliko naprave takve incidente, ukoliko će i ovaj put pljuvati po sudionicama i sudionicima povorke da će dobiti takve kaznene prijave koje će ih možda dovesti i do tromjesečnog ili trogodišnjeg zatvora, pa su eto ipak odlučili promijeniti svoje ponašanje. I upravo zbog toga što je napokon profunkcionirao represivni aparat i nismo imali nikakvih problema na Zagreb prideu. Željela bih naglasiti da je u tom smislu pravobraniteljica apsolutno u pravu kada upozorava na neophodnost društvene osude nasilja nad pripadnicima i pripadnicama seksualnih i rodnih manjina, a to se u Hrvatskoj još jednom naglašavam sve do Split pridea nije činilo. Čini mi se da je jedno bilo samo priopćenje ministra policije koje je osudio i kvalificirao jedan napad na gay mladića od strane nekolicine nasilnika i to je poslao kao priopćenje. Inače drugo ništa se apsolutno nije događalo. Osim represije naravno po ovom problemu je nužna i edukacija i u tom smislu pozdravljam upozorenje pravobraniteljice da je neophodno u obrazovnom sustavu uvesti više sadržaja vezanih za suzbijanje diskriminacije na temelju spolne orijentacije. I nadam se evo ga da će i u buduće pravobraniteljica na učinkovit način štititi prava seksualnih manjina.
Zahvaljujem. Moram ipak intervenirati. Nije policija ta koja određuje kategoriju kaznene odgovornosti. To je pitanje Kaznenog zakona. Policija mora intervenirati i odrediti kaznu prema onome kako to kategorizira Kazneni zakon. Imamo jednu repliku, dvije replike. Prva je uvažena zastupnica Sonja Šimunović. Izvolite.
Kolegice Holy, fino ste na početku primijetili kako Vlada zapravo ima obrambeni stav prema većini izvješća svih pravobraniteljstava posebno prema pučkom pravobranitelju. I zapravo nije mi jasno zašto i zaista nema potrebe jer institucija svih pravobraniteljstava zapravo služi gdje građani i građanke imaju problema, u kojim segmentima društva, s čim se bore svakodnevno i zapravo služe kao odličan putokaz gdje bi se još dalo intervenirati i popraviti. Ovo što sad Vlada radi sa ovim Zakonom o pučkom pravobranitelju zapravo ubija glasnika, zapravo donosi odluku da se o problemima naših građana i građanki što manje priča, da se ostavlja dojam, da se stvara iluzija kako je sve u redu, a to je zapravo politika trpanja problema pod tepih i ona će prije ili poslije eskalirati sa još puno većim i dalekosežnijim posljedicama. Jer ne znači ako se o problemu ne priča da on nestaje. Ne naprotiv, on samo raste i buja dalje. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Pa poštovana kolegice Sonja vi ste apsolutno u pravu. Ja se zbog toga bojim, a i to sam i rekla u svojoj raspravi povodom Zakona o pučkom pravobranitelju da je intencija tog zakona ustvari pacificiranje svih pravobranitelja, ne samo pučkog pravobranitelja, nego i pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, o čijem izvješću danas na kraju krajeva i raspravljamo, zbog toga što oni upozoravaju i odgovorno rade svoj posao, i upozoravaju na probleme koji se događaju u sustavu. I umjesto da oni ojačaju znači urede pravobraniteljica, i pučkog pravobranitelja, i specifičnih pravobraniteljica, ne oni upravo suprotno, žele ustvari oslabiti to zbog toga što jednostavno izvješća koja dolaze od strane pravobraniteljica nisu na liniji koju bi oni željeli čuti. I to ja mislim da je strašno i da govori o tome da mi ustvari bez obzira na to što smo kao išli prema zatvaranju poglavlja 23. sa svim tim mjerama radimo u praksi dijametralno suprotno.
Hvala. I druga replika, uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Evo ja vama ne osvetnički, ali ja vama repliku kao što ste vi meni. Zbog tumačenja Splita, ne zbog obrane Splita, nego zbog tumačenja Splita. Istina je da je bilo u Splitu agresije u odnosu na povorku, ali morate priznati da je bilo i tolerancije i da je u Splitu bilo i podrške jer je možda u samom prideu, u samoj povorci bilo možda i više onih koji su je podržavali, nego onih koji su homoseksualne orijentacije, i bilo je strahovito puno indiferentnih, dakle i tolerantnih i podržavajućih, indiferentnih i protivnika. Dakle kao svaka sredina ono šta se manifestiralo je ono šta je agresivno, ali ono šta je bilo uvjetno rečeno pozitivno o tome se ne govori. Ja sam bio tamo prisutan i mogu svjedočiti svojim očima, jer se prošlo ispred kavane u kojoj ja redovito pijem kavu i moje društvo pije kavu subotom, i nismo se mogli čak ni maknuti neko vrijeme radi toga. Bilo je vrlo, vrlo pristojno, vrlo, vrlo korektno, i bilo je vrlo, vrlo zabavno jer su prošli najprije kad je krenula povorka krenuli su najprije neki zaštitari u civilu pa se njima pljeskalo kao da su oni to. Dakle sve je bilo sasvim u redu i maknute su sve staklene čaše, sve pepeljare, da se ne bi slučajno dogodio incident. Bila je preventiva, a za broj specijalaca koji je bilo su rekli ali papa dolazi u Split, tako je izgledalo na početku od Đardina otkad je krenulo, pa znate di je semafor prije pošte. Sve je bilo ok, došao sam kući u redu, ja kažem sve prošlo u redu, onda mi unuk kaže nije prošlo u redu jer je prekinuto na rivi. Dakle Split ima i druga lica, nema samo ta lica. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Poštovani kolega Rošin, ja nisam rekla da Split nema drugo lice, naravno da Split ima drugo lice i doista u povorci su bili i mnogi istaknuti intelektualci i ugledni ljudi iz Splita, i naravno da je sve to u redu i pozitivno, ali ja nisam govorila o tome. I ne bih se složila sa vama da je baš sudionicima i sudionicama povorke bilo jako zabavno kad su na njih počele letjeti kamenje, tegle sa cvijećem i drugi predmeti, suzavci i slično, i ono što je ključno ja se nisam uopće referirala u ovom dijelu na to da li je policija u trenutku kada se događao Split pride dobro ili loše odradila svoj posao, ja sam samo rekla da represivni aparat prethodno nije dobro napravio svoj posao, jer da je dobro napravio posao u prethodnim godinama i prethodnim mjesecima do Split pridea na ovakav način ne bi došlo. A bojim se da ovakvo postupanje ne postane sada jedna iznimka, a da će se u budućnosti opet događati na žalost ovakve situacije kakve smo imali prilike vidjeti i na Zagreb prideu i inače tijekom godine prema seksualnim manjinama, jer mislim da ne postoji dovoljna razina svijesti u društvu, u političkom životu i u znači represivnom aparatu da je svako nasilje prema seksualnim manjinama ne nedopustivo kao uostalom i prema svim drugim članovima i članicama društva.
Zahvaljujem. Želim samo upozoriti da držimo se teme, izvješće je o 2010. godini pa nemojmo ju proširivati, jer nećemo onda ni završiti. Idemo dalje sa raspravom, na redu je uvažena zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice, državni tajniče, kolegice i kolege. Danas eto raspravljamo o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, a podsjetit ću člankom 3. hrvatskog Ustava ravnopravnost spolova određena je kao jedna od najviših vrednota ustavnog poretka ove države. I u tom kontekstu doista je i žalosno i sramotno kako mali interes pokazuju saborski zastupnici za ovu temu, i ne samo danas. A kakav je stav Vlade o ovoj ustavnoj vrednoti, može se zaključiti iz činjenice da ukida eto ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, odnosno pripaja ga uredu pučkog pravobraniteljica. Ali sve ovo zapravo jest još jedan dokaz kako u Hrvatskoj jedno mislimo, drugo govorimo, a treće radimo, kako smo nevjerodostojni, licemjerni, i kako smo skloni deklarativnosti. Da je tome tako vidljivo je na žalost i iz ovoga izvješća, a na isti problem u svojim izvješćima redovno ukazuje i pučki pravobranitelj. Riječ je dakle o postojanju velikog raskoraka između normativnog i stvarnog, preciznije između postojećeg zakonodavnog okvira i njegove realizacije. Dobar primjer za to u ovom izvješću pravobraniteljice upravo su zaštitne mjere koje izriču počiniteljima obiteljskog nasilja. Nasilje u obitelji svakako predstavlja najteži manifestni oblik rodne neravnopravnosti, stoga je Zakonom o zaštiti od nasilja u obitelji i Kaznenim zakonom nasilničko ponašanje u obitelji definirano kao prekršajno, odnosno kazneno djelo, a propisane su i kazne za takvo ponašanje. Naravno počiniteljima protupravnih djela obiteljskog nasilja, mogu se izricati i zaštitne mjere, i upravo je njihova djelotvornost, odnosno nedjelotvornost ono o čemu želim u nastavku nešto reći. Naime Vlada voli reći da za sankcioniranje obiteljskog nasilja u Hrvatskoj imamo sve potrebne propise, da imamo jedan kvalitetan zakonodavni okvir od nacionalne strategije zaštite od nasilja u obitelji, do protokola o postupanju u slučaju nasilja u obitelji, međutim činjenica je da još uvijek puno toga završava upravo na toj jednoj deklarativnoj razini, odnosno da rješavanje problema zastane uglavnom na provedenom propisima koji su zapravo u cijeloj priči najvažniji. Tijekom 2010. godini vezano za obiteljsko nasilje, policija je predložila prekršajnim sudovima izricanje ukupno 10 tisuća 549 zaštitnih mjera, čak 4 tisuće 538 zaštitnih mjera ili 43% od ukupnog broja bile su mjere obveznog psihosocijalnog tretmana. Dakle gotovo svaka druga zaštitna mjera koja je izricana je psihosocijalni tretman i sudeći po ovako visokoj učestalosti izricanja ove mjere očito su i velika očekivanja od njezine primjene. Međutim, podaci iz ovog vašeg izvještaja gospođo pravobraniteljice doista su porazni. Naime, tijekom 2010. kroz tretman je prošlo svega 88 osoba. Dakle, 72 muškarca i 16 žena na, ponavljam, 4 i pol tisuće izrečenih zaštitnih mjera. Osnovni razlog ovako malog broja osoba upućenih u tretman su nedostatna financijska sredstva. Nažalost, problem nedostatnih financijskih sredstava nije riješen jer on nije trenutačne prirode, on je trajan, on je naprosto posljedica vladine percepcije problema obiteljskog nasilja. Drugi razlog ovako ograničene primjene zaštitne mjere psihosocijalnog tretmana je nedostatak stručnih osoba s odobrenjem Ministarstva pravosuđa za provođenje tretmana. Naime, osposobljavanje stručnjaka za provedbu psihosocijalnog tretmana provodi Društvo za psihološku pomoć iz Zagreba i to je društvo tijekom 2010. godine za obavljanje psihosocijalnog tretmana uspjelo osposobiti 90 stručnjaka, odnosno stručnjakinja. Međutim, problem je što je od tih 90 osposobljenih stručnjaka tek sa 31 osobom, dakle samo sa trećinom njih, Ministarstvo pravosuđa potpisalo ugovore, odnosno dalo im licencu da mogu provoditi psihosocijalni tretman na terenu. Prema planu razvoja mreže tretmanskih centara do kraja 2010. godine centri su trebali zaživjeti u 14 najvećih hrvatskih gradova, odnosno županijskih središta. No činjenica je nažalost da više od polovice ukupnog broja hrvatskih županija ovoga trenutka nema niti jednog osposobljenog stručnjaka na ovom području. Postavlja se dakle pitanje zašto je mjera psihosocijalnog tretmana, dakle zašto se ona redovno izriče, a u stvarnosti ni približno nisu realizirane pretpostavke da se ona zaista i provodi. Izrečena mjera doslovno eto ostaje mrtvo slovo na papiru. Dalje, druga zaštitna mjera po učestalosti izricanja je mjera obveznog liječenja od ovisnosti. U 2010. izrečena je 3 294 puta. Naime, procjenjuje se da je u 50% slučajeva nasilničkog ponašanja u obitelji prisutan alkohol. Što se primjene ove zaštitne mjere tiče tek sada se u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi izrađuje odgovarajući Pravilnik o načinu njezina provođenja. Dalje, za razliku od te zaštitne mjere koja još uvijek eto nema ni provedbeni akt jedna druga zaštitna mjera, a riječ je o mjeri zabrane približavanja žrtvi nasilja ima provedbeni pravilnik, ali ima i niz ograničenja u samoj implementaciji te mjere. Naime, zbog nedovoljnog broja policijskih službenika žrtva sama mora obavještavati policiju da joj se nasilnik približio više nego što mu je to dozvoljeno sudskom odlukom. Naravno uz stalni rizik da zbog loše procjene obavijesti prekasno. Puno kontroverzi danas izaziva i zaštitna mjera udaljenja iz stana, odnosno kuće. Naime, osobno mi nije poznato da je u Hrvatskoj dosada zabilježeno više od jednog slučaja da je iz stambenog prostora bio udaljen nasilnik, uglavnom se udaljuju žrtve nasilja, a to su najčešće žene i djeca. Što je samo po sebi proturječno, ali očito ni tu nisu osigurane sve potrebne pretpostavke da se eto postupa drugačije. Žrtvama nasilja mora se osigurati smještaj, najčešće u sigurnim kućama, i sve je to povezano sa velikim dodatnim troškovima, a sigurne kuće za nasilnike eto već imamo. Doduše u posljednje vrijeme nešto im je premali kapacitet, dakle i zatvore bi trebalo proširivati. I da na kraju zaključim, pravo na život bez nasilja je temeljno ljudsko pravo. Dakle, jedno od onih iz Poglavlja 23. koje smo eto upravo jučer uspješno zaključili, s tim da ljudska prava ostaju jedno od područja daljnjeg monitoringa Europske komisije. Složili smo se svi prilikom rasprave o Uredu pučkog pravobranitelja da na ljudskim pravima ne smijemo štedjeti. I da to ne ostane puka demagogija na Vladi je eto da osigura potrebna financijska sredstva da bi zaštitne mjere o kojima sam eto govorila u svojoj raspravi postale zaista zaštitne mjere, da ne bi ostale mrtvo slovo na papiru, odnosno da u EU to ne bi bilo protumačeno kao zaostajanje s proklamiranim reformama. Isto tako Vlada, odnosno nadležna ministarstva, moraju ubrzati postupke donošenja potrebnih provedbenih propisa. Predugo traju postupci donošenja provedbenih akata, a cijena za to doista je previsoka. Upropašteno nečije djetinjstvo, upropašteno nečije zdravlje ili ono što je najgore izgubljen nečiji život. Ili vezano za to, da budem sasvim konkretna da je pravosuđe i to ne samo hrvatsko već i pravosuđe susjednih zemalja bilo efikasnije u slučaju konkretno Paravinja ne bismo danas podsjećajući se Antonije rekli imala je samo 17 godina. Hvala.
Hvala. Imamo replike. Prva je gospođa Gordana Sobol, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegice Jelaš htjela bih samo iskoristiti ovu svoju repliku da pojasnim još dodatno neke stvari vezano oko problematike psihosocijalnog tretmana. Vi ste rekla dakle da je u prošloj godini podaci govore da je policija predložila izricanje zaštitne mjere obaveznog psihosocijalnog tretmana za 4 538 nasilnika. Ima još jedan podatak koji kaže da su sudovi potvrdili izricanje takve zaštitne mjere u 1 246 slučajeva. A podaci govore da je samo 88 tih nasilnika prošlo psihosocijalni tretman. Mjeru zaštitnu psihosocijalnog tretmana postoji u zakonu od polovine 2003. godine, u prvom Zakonu zaštite od nasilja u obitelji. Skoro dvije godine je trebalo Ministarstvima zdravstva i pravosuđa da se dogovore čija je nadležnost vezana oko psihosocijalnog tretmana i izrade pravilnika. Pa je taj pravilnik izrađen u 2. mjesecu 2005. godine i u međuvremenu smo zakon izmijenili i danas smo u situaciji da dakle 88 nasilnika prođe psihosocijalnog tretmana od 1 246 pravomoćno izrečenih sudskih presuda. Psihosocijalni tretman sustavno se provodi. Ja sam osobno prije 15 dana poslala zastupničko pitanje ministru pravosuđa zašto se psihosocijalni tretman sustavno provodi samo u tri grada, zašto se od lipnja 2009. godine nije sklopio niti jedan novi ugovor o financiranju udruga ili pojedinaca za provođenje psihosocijalnih tretmana nego se to rješava volonterski ili kroz eventualno neke jednokratne projekte. To je dakle mjera koja se mora provoditi sustavno i Ministarstvo pravosuđa je nadležno i mora se u državnom proračunu i u skladu sa propisanim strategijama osigurati novac. To sada nije situacija.
Hvala. Odgovor gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Pa evo kolegice Sobol sami podaci o kojima ste govorili i sudovi su potvrdili tisuću 246 zaštitnih mjera psihosocijalnog tretmana, a nažalost samo je 88 ljudi prošlo kroz psihosocijalni tretman u 2010. godini. Dakle, to je upravo na tragu onoga da puno toga u Hrvatskoj ostaje na toj jednoj deklarativnoj razini da bi se uvjerila prije svega eto EU da postoji stvarna volja da se problemi rješavaju. Vidimo zapravo da te stvarne volje nema.
Hvala. Imamo još jednu repliku, gospođa zastupnik Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsjedniče SAbora. Zastupnice Jelaš, evo slušam danas i moram reći da sam jako tužna, ali s druge strane nisam iznenađena kako sa strane oporbe evo i vas konkretno i zastupnica koje su govorile pokušavate uporno prikupiti neke političke bodove na temama ravnopravnosti spolova, to je žalosno. Žalosno je i stoga što želite pokazati ... nije ništa učinila, a vidite kolegice Jelaš osnažila je ova Vlada ženu, osnažila je sve nas da možemo javno istupati i da možemo i prijaviti nasilje. Osnažila je na taj način da je rodiljnim naknadama da 6 mjeseci žene koje rode imaju punu svoju plaću, da dobivaju više od trećine do kraja, da može i muškarac i žena, osnažila je. Što mislite kako se osjećala žena kojoj ste ukinuli rodiljnu naknadu od 2001. do 20014.? Što mislite kako se ona osjećala ona koja je bila trudna, a gospodin Linić je rekao neka sjedi doma ne treba joj i onako ništa ne radi? Nisam čula da ste se javili. Jednako kolegice Jelaš, mi imamo u Saboru Odbor za ravnopravnost spolova, kolegica Sobol je predsjednica, očekivala sam doista i bilo mi je drago kada je rekla da je očitovala se na nasilje u Splitu naravno o.k., očekivala sam da kada se desio ovaj verbalni ovo nasilje nad našom zastupnicom, ona je žena. To što je političarka, zar mislite da se političarima i političarkama u njihovim domovina ne dešava nasilje. Samo neki to govore a neki ne. da je urgirala preko braniteljice i da je urgirala na način bez obzira što je to jedna manjina rekla većini ali rekla je ženi, povrijedila ju je u njezinim vjerskim osjećajima jednako kao i sve nas koji nosimo križ iz vjerskih uvjerenja, povrijedila ju je kao mladu ženu, osobu pred kojom je budućnost, nazvavši je ja ću sada reći talibanima što je prestrašno.
Hvala.
Da. Kolegici Jelaš obzirom na njezine, pardon vas gledam, tu mi je nezgodno se okrenuti.
Hvala lijepa. Odgovor gospođa Nadica Jelaš. Izvolite.
Kolegice Sumrak žalosni su podaci iz ovog izvješća koji potvrđuju to sve o čemu sam govorila. Dakle, ništa nisam rekla napamet sve sa iščitala iz ovoga izvješća. Podaci nisu sentimentalni oni su doista objektivni. Što se tiče porodiljnih naknada odlično vam je jučer odgovorila kolegica Lugarić ali očito niste naučili lekciju. A što se tiče svih ovih vaših demagoških priča o tome kakav je stav i odnos Vlade prema ovim problemima o kojima danas govorimo, ponajbolje govori činjenica da ukidate. Vlada na čelu sa gospođom Jadrankom Kosor ukida jednostavno ured pravobraniteljice i ne samo pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, nego i pravobraniteljice za djecu i pravobraniteljice osoba s invaliditetom. Dakle vi to ukidate i svaka vaša priča zapravo je potpuno nevjerodostojna. Hvala lijepa.
Imamo jednu povredu poslovnika gospođa zastupnica Đurđica Sumrak.
Hvala vam gospodine predsjedniče. Pa evo ja moram reći kolegice Jelaš da ste povrijedili POslovnik i to člankom 209. jer uporno u javnost širite krive informacije, znači dovodite javnost u zabludu i govorite da Vlada ukida. vlada ništa ne ukida pripaja se, nitko neće izgubiti na svojoj opstojnosti i na svojoj vjerodostojnosti ukoliko će raditi svoj posao onako kao što je rađeno do sada. Moram reći u većini slučajeva jako kvalitetno i analizirati slučajeve kakvi jesu. Hvala.
Najbolje da idemo dalje i to TAtjana Šimac Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pravobraniteljice sa suradnicima. Pa evo i ovo izvješće naravno govori da diskriminacija u Hrvatskoj postoji negdje u porastu negdje u konstanti sa vrlo malim pomacima na bolje. Područja koja jesu koja su moje kolege prije spominjali područje rada, zapošljavanja, politike plaćanja, plaća pardon, segregacija u sustavu obrazovanja, mirovinskom sustavu. Govorilo se danas o obiteljskom nasilju itd. Vidjeli smo isto tako i stav Vlade odnosno obrambeno reagiranje Vlade na izvještaj što u biti puno, puno govori. Prema tome, možemo reći da su po svemu žene kod nas niža vrsta i koje se mogu zlostavljati i uznemiravati na bilo koji način. Zabrinjavajući je isto tako konstatacija da se žene kada prijavljuju nasilje odnosno diskriminaciju da se vrlo često povlače svoje prijave iz straha, a isto tako zbog nepostojanja povjerenika odnosno povjerenice za zaštitu dostojanstva radnika što je posebno problem u situaciji kada je odgovorna osoba poslodavac ujedno i onaj koji ju uznemirava odnosno diskriminira. Pozdravljam naravno pravobraniteljice istraživanja koja su rađena i zbog politike plaća i sudskih procesa istraživanja zapravo koja najrealnije pokazuju stanje i koja mogu biti podloga za reagiranje na bolje. U primjedbama se vidi da imamo nedostatak odgoja u školama koja bi se razvijala u smislu ravnopravnosti spolova, a isto tako u medijima koji u ovom području zapravo šturo djeluju u pravcu popravljanja stanja. Hrvatska je godinama razvijala ženska ljudska prava i naročito u suradnji sa civilnim sektorom. Međutim, ukidanje ureda ukida se i dio toga zakona. I ja bih rekla da položaj žena u Hrvatskoj klizi unatrag. Problematično je nepostojanje šire društvene osude seksizma. Naime, izjave mnogih javnih osoba, osoba zapravo pokazuje da je seksizam duboko ukorijenjen i dio svakodnevnice. Naime, povredljivo prikazivanje žena sigurno da umanjuje mogućnost da se u javnosti nastupaju i djeluju odnosno da budu shvaćene kao ravnopravne, da ih se poštuje i da se na taj način poštuje njihov integritet i u javnom životu i u privatnim njihovim životima. Pozdravila bih i pohvalila bih ovaj dio koji se odnosi na zdravlje žene, koji se odnosi i na prevenciju raka dojke, na prevenciju infekcija HPV virusa, pohvalila bi isto tako i ovu nagradu "Biser mudrosti" koji se po drugi put dodijelio upravo zbog edukacije i prevencije u ovom zdravstvenom dijelu. A nadam se da će u tom smjeru ići i još jedan problem, a to je otkrivanje raka debelog crijeva, odnosno da će i taj dio ići. Kolege nisu spomenule jedan problem koji bih ja htjela naglasiti, a to je seksizam u oglašavanjima, odnosno korištenjima spolnih, rodnih stereotipa u reklamama. Pa vrlo često vidimo da se recimo implicira prašak za rublje koji je namijenjen isključivo ženama. Spomenut ću reklame za karticu autokluba i pomoć na cesti kada žena ne može razlikovati dva, tri grada, a dobro se razumije u kartice. Zatim je to prilog časopisa za gradnju, progradnje, grijanje kada žena u reklami leži na podu i na taj način reklamira podno grijanje. Ili reklamu za aluminijsku stolariju kada muškarac pjeva da mu je dosta stare, istrošene, pokvarene stolarije, a jedan stih glasi: sve ću razbit, prozore i vrata što će meni starudija ova i žena je bolja kad je nova. Prema tome, to se u stihovima pjevuši, pjevuše i djeca na ulici, to je uvreda koja je upakirana u vic ili šalu. Seksizmu daje samo prividnu prihvatljivost i neškodljivost. Nažalost, kolegice i kolege, reklame koje su bile uvredljive ili ponižavajuće na temelju npr. rase ili vjere, nitko ne bi smatrao duhovitima i prihvatljivima dok s druge strane ovakve stvari kad se u reklamama sugerira da su žene dobre samo kad su nove ili se u doba borbe protiv nasilja nad ženama čak sugerira da će se čut, čut će me žena, odnosno čut će me ona kad dođe doma. Znači naše društvo prolazi zapravo kroz brze promjene, međutim predodžba o ženama u medijima se nije bitno promijenila. Prema tome, žene u medijima danas pokazuju sve više se prikazuju kao stereotipi što podrazumijeva da se ženska osobnost kao ljudskog bića svodi zapravo na običan objekt predodređenih stereotipnih vrijednosti. Tako su žene u medijima predstavljene kao seksualni objekt, pogotovo u reklamama, jer kaže se da žensko tijelo u aluziji na seks sve prodaje što je potpuna trivijalizacija svih ostalih vrijednosti žene kao osobe. Isto tako, žene u medijima su vrlo često objekt za kućanske poslove, vješalice često za robu, zatim su lice za kozmetičke preparate. Osim toga što su žene u medijima degradirane na ovakav način isto tako one su također stereotipima u medijima potaknute da podižu tim istim stereotipima da bi u društvu bile prihvaćene. I što se toga, stvara se jedan marketinški okvir za žene i što su posljedice, posljedice su toga da zapravo žena danas pod utjecajem medija mora biti super žena i ništa manje od toga. Zbog toga je potrebno zaštititi dignitet žene, da se ti stereotipi koji prevladavaju i predrasude u društvu konačno razbiju jer cijelo društvo napreduje, zajedno s njima još jednom u povijest. Vrijeme je da napreduje i sama percepcija prema ženama. Hvala lijepo.
Hvala. Na redu je još gospodin zastupnik Šima Đurđević.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Zaštita i promicanje ravnopravnosti spolova određeni su Ustavom Republike Hrvatske kao jedno od temeljnih vrednota ustavnog poretka. Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova jedan je od mehanizama osiguranja provedbe Zakona o ravnopravnosti spolova. U izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2010. godinu detaljno su opisane sve aktivnosti Ureda za ravnopravnost spolova sukladno ovlastima i djelokrugu rada pravobraniteljice, a određene Zakonom o ravnopravnosti spolova. Dijapazon rada veoma je širok te se kreće od zapošljavanja i rada obitelji, seksualne i rodne manjine, područje obrazovanja, mediji, žena i zdravlje te diskriminacija u drugim područjima života. Prema statističkim podacima broj pritužbi upućen pravobraniteljici povećan je za 7,3% u odnosu na 2009. godinu. Najveći broj predmeta prema području diskriminacije, 42,4% odnosi se na socijalnu sigurnost, uključujući područje socijalne skrbi, mirovinskog i zdravstvenog osiguranja, osiguranja u slučaju nezaposlenosti. 27,7% rad i radni uvjeti, 8,1% javno informiranje i mediji, 7,1% obrazovanje, znanost i šport te 5,16% pravosuđe. Najveći broj pritužbi podnose žene, a odnosi se pretežito na spolnu diskriminaciju. Nažalost, žene su najčešće žrtve obiteljskog nasilja. U 2010. godini 14 žena je ubijeno od strane muškog člana obitelji. U Brodsko-posavskoj županiji, odakle i sam dolazim, nalazi se jedno od sedam skloništa u Republici Hrvatskoj za žrtve obiteljskog nasilja. Zbog teškoća financiranja skloništa Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskoga sabora čiji sam član, sazvao je 3. svibnja ove godine tematsku sjednicu na temu Financiranje autonomnih ženskih skloništa gdje je predstavljen Nacrt zakona o financiranju autonomnih skloništa i savjetovališta. Jedan od zadataka koji stoji pred svim političkim strankama, a tiče se predstojećih parlamentarnih izbora je poglavlje 6. Zakona o ravnopravnosti spolova, Političke stranke. Ovo poglavlje nalaže da se prilikom utvrđivanja prijedloga lista kandidata i kandidatkinja za izbor zastupnika i zastupnica u Hrvatskome saboru poštuju načela ravnopravnosti spolova i da se vodi uravnotežena zastupljenost žena i muškaraca na izbornim listama te da se zastupljenost u tijelima političkog i javnog odlučivanja ne bude niži od 40%. Sve ovo ukazuje koliko ravnopravnost spolova znači danas u svim područjima javnog i privatnog života te sa njime u cijelosti prihvaćam Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2010. godinu. Hvala.
Hvala. I zaključno, u ime predlagatelja gospođa Gordana Lukač Koritnik, pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Zahvaljujem na svim raspravama i ne bih zapravo se ni javljala da nije bilo primjedbe uvažene zastupnice Marijane Petir i s tim u vezi samo hoću reći, na kraju ovog svog mandata osam godina trudili smo se raditi stručno i profesionalno i neovisno. Kada god smo našli da postoji kršenje nekog diskriminacijske zabrane, a podsjetila bih da se u slučaju HSS-a radilo o zastupnici Lalić Ljubici da sam reagirala i dovela do toga da se sastane Odbor za ravnopravnost spolova. Prema tome, nije to mjerilo. Mjerilo je da li osnov postoji, da li ste diskriminirani zato što ste žena, zato što ste određene seksualne orijentacije ili bračnog i obiteljskog statusa. Ako nije ništa od toga dalje više nije moja nadležnost. Ja sam ocijenila kako sam ocijenila. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo nešto kasnije. Prelazimo na Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2010. godinu, podnositeljica je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2010. godinu." Molim uključimo se i glasujmo o izvješću. Rezultat. Ovo izvješće je prihvaćeno većinom glasova, 93 glasa za, 1 suzdržan i ništa protiv.