Mødet er åbnet. I dag er der følgende anmeldelser: Skatteministeren (Morten Bødskov): Lovforslag nr. L 96 (Forslag til lov om ændring af opkrævningsloven, lov om inddrivelse af gæld til det offentlige og forskellige andre love. som led i udmøntning af aftale om anden etape af en styrket skattekontrol)). Peder Hvelplund (EL) og Pernille Skipper (EL): Forespørgsel nr. F 16 (Vil regeringen redegøre for, hvordan den vil løse de helt åbenlyse og akutte kapacitetsudfordringer i sundhedsvæsenet, og hvornår de ansatte og patienterne kan forvente at regeringen handler for at sikre arbejdsmiljøet og patientsikkerheden?). Titlerne på de anmeldte sager vil fremgå af www.folketingstidende.dk.(jf. ovenfor).
Det første spørgsmål er til justitsministeren af fru Anni Matthiesen, Venstre.
Fru Anni Matthiesen for oplæsning af spørgsmålet, værsgo.
Tak for det. Mener ministeren, at der i Danmark bør være en skydebaneinspektør ansat under Justitsministeriet, som fungerer som overordnet myndighed for sikkerhed på skydebaner og våbenopbevaring i Danmark?
Af hensyn til tilhørerne vil jeg sige, at spørgetiden nu foregår på den måde, at ministeren svarer i 2 minutter, og at spørgeren så får 2 minutter, og at hver derefter får to gange 1 minut, og at spørgsmålet så er færdigt. Men nu får justitsministeren lov til at svare på spørgsmålet. Værsgo.
Tak for det, formand, og tak for spørgsmålet. For mig som justitsminister er tryghed og sikkerhed afgørende. Det gælder naturligvis også sikkerheden på vores civile skydebaner i Danmark, og derfor er det også sådan i dag, at politiet skal godkende skydebaners indretning og anlæggelse, før en skydebane kan tages i brug. Tidligere har Justitsministeriet haft udpeget en skydeinspektør, som kunne vejlede i generelle spørgsmål vedrørende skydebaner. I dag er det sådan, at det er politiets skydebanesagkyndige i den enkelte politikreds, som varetager sagsbehandlingen af ansøgninger om indretning, anlæggelse og godkendelse af skydebaner. Rigspolitiet har oplyst, at der i Rigspolitiet pågår overvejelser om, hvordan ordningen fremadrettet skal indrettes. I den forbindelse skal det naturligvis sikres, at der er den fornødne ensartethed, bl.a. gennem en revision af vejledningen, som den tidligere skydeinspektør udarbejdede. Rigspolitiet har oplyst, at Rigspolitiets overvejelser forventes at være afsluttet inden udgangen af januar 2020. I den forbindelse overvejes det, hvilke opgaver der fremadrettet skal løses henholdsvis centralt i Rigspolitiet og lokalt i politikredsene. Det skal naturligvis være sådan, at sikkerhedsgodkendelsen af civile skydebaner skal være den samme i hele landet og på et niveau, der skaber trygge og sikre rammer omkring skydesporten. Det forventer jeg selvsagt også at politiet fortsat vil sikre med den løsning, som Rigspolitiet når frem til. Tak for ordet.
Fru Anni Matthiesen, værsgo.
Tak. Det er bare lige for det historiske oprids. Som jeg har forstået det, havde man faktisk her i Danmark indtil 2017 en skydebaneinspektør, som var ansat under Justitsministeriet, og det fungerede jo egentlig på den måde som en overordnet myndighed, og hvis der var nogle tvivlsspørgsmål omkring sikkerheden på landets skydebaner, havde man en, som man kunne kontakte og få nogle svar af, og det er noget af det, som jeg hører at man lokalt savner. Altså, man savner lidt, at der på en eller anden måde stadig væk kunne være en, som man kunne kontakte, og at man, hvis der opstår nogle uhensigtsmæssigheder eller noget tvivl, for den sags skyld så også ved, at der er en person, man kan kontakte. I mine ører lyder det egentlig meget uhensigtsmæssigt, at man så har valgt at fjerne det, og det giver også anledning til, at de fra de forskellige baners side har en række spørgsmål, og der er flere eksempler på, at politiet måske den ene måned vil godkende en del ting og en del forhold på en skydebane, men at de så den næste måned går imod det, de selv tidligere har sagt. Så der er i hvert fald her og nu en frustration derude, og derfor vil jeg egentlig gerne spørge ministeren, om han ligesom mig kan få øje på, at det er en uholdbar situation, man har lige her og nu, og at der simpelt hen skal gøres noget ved det. Så må ministeren rigtig gerne lige bekræfte mig i, at ministeren nemlig sagde, at man forventede, at de her overvejelser var klar i januar 2020. Jeg går ud fra, at det er januar 2022.
Ministeren.
Ja, det sidste skal jeg beklage, hvis jeg fik sagt forkert. Det er sådan, at Rigspolitiets overvejelser forventer at være afsluttet januar 2022, altså den januar, som vi kigger ind i om ganske lidt tid. Så lad mig sige om den skydeinspektørs rolle, som vi havde, at hans funktion var at foretage sådan en mere generel rådgivningsfunktion i forhold til indretning og anlæggelse og godkendelse og tilsyn med skydebaner. Det har sådan set ikke været at foretage sagsbehandling i konkrete ansøgningssager. Nu er det så sådan ...
Justitsministeren er godt opdraget, tiden var gået. Værsgo, fru Anni Matthiesen.
Tak. Det kan være, at ministeren kan gøre svaret færdigt ved den næste mulighed. Altså, det skyldes jo, kan man sige, især, og det tror jeg egentlig godt vi kan blive enige om, at det her område kræver en specialviden, og derfor kan det jo også være vanskeligt, hvis det er forskellige mennesker, der skal være på de her opgaver. Derfor tænker jeg lidt: Vil ministeren ikke gå i front for at sikre, at det i hvert fald bliver mere ensartet, og at der rent ud sagt ikke sker de her, man kan godt kalde det fejl, men at det jo i hvert fald ender med, at det er ude på banerne, man har problemstillingerne?
Justitsministeren, værsgo.
Jo, det synes jeg sådan set er et helt rimeligt hensyn at tage, nemlig at sige, at der skal være en nogenlunde ensartet praksis. Nu overvejer Rigspolitiet, om der skal være en skydebaneinspektør, som dækker hele landet, eller om vi, om jeg så må sige, i tillæg til det, at der er skydebanesagkyndige i de enkelte politikredse – som, skal jeg sige, i øvrigt er uddannet og har et kursus for skydebanesagkyndige, som er gennemført på politiskolen, så de skulle gerne kunne forholde sig til de sager, som de står med – måske kan nå det med det tværgående ved at få opdateret den vejledning, der er for godkendelserne.
Så er det fru Anni Matthiesen for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Tak. I hvert fald er det, jeg hører, og som jeg også håber at ministeren vil sikre, at man har brug for klare linjer, klare retningslinjer, og mere ensartethed, og det, jeg også håber ministeren vil gøre, når den her vejledning kommer på banen, er så rent ud sagt at gå vejledningen igennem og tjekke af for, hvordan man har sikret, at der kommer klare linjer og for den sags skyld mere ensartethed.
Ministeren.
Jo, men et af de initiativer kan jeg sådan set godt berolige med. For et af de initiativer, som der ligger, er, at der er iværksat en revision af den vejledning, som den tidligere skydeinspektør havde udarbejdet, altså før han, så vidt jeg ved, gik på pension.
Tak. Spørgsmålet er slut, og vi siger tak til fru Anni Matthiesen. Vi fortsætter med spørgsmål til justitsministeren, men nu er det af hr. Alex Vanopslagh, Liberal Alliance.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at det er tilfredsstillende, at departementschefen i Justitsministeriet ikke har journaliseret sms’en til rigspolitichefen om aflivning af mink, som er blevet fremlagt i Minkkommissionen, set i lyset af den anvendte slettepraksis?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg vil lige tillade mig at starte et andet sted. Jeg har nemlig noteret mig, at spørgeren i B.T. i sidste uge kaldte det for endnu et nyrestød til demokratiet, at den sms, som spørgsmålet handler om, ikke er blevet journaliseret. Det udsagn synes jeg taler for sig selv og siger vel i øvrigt også noget om det niveau, som debatten foregår på. Som jeg tidligere har oplyst, vurderer Justitsministeriet, at det i praksis generelt vil have undtagelsens karakter, at sms'er er journaliseringspligtige. I den konkrete vurdering af, om en sms så skal journaliseres, indgår bl.a. det nærmere indhold af sms'en, karakteren af den sag, sms'en vedrører, indholdet af det øvrige materiale, der er journaliseret på sagen, herunder om oplysningerne fra sms'en indgår i andre sagsakter. Derfor kan jeg jo heller ikke stå her og sagsbehandle og forholde mig til, om den konkrete sms burde være blevet journaliseret eller ej. Det er naturligvis vigtigt, at myndighederne, herunder også Justitsministeriet, har fokus på korrekt journalisering, og jeg kan bestemt ikke udelukke, at der undervejs – ligesom det sker alle andre steder, hvor mennesker er involveret – kan være eksempler på, at der er begået fejl, at der er materiale, som skulle have været journaliseret, men som ikke er blevet det, eller som ikke er blevet det på den måde, som det skulle have været tilfældet.
Hr. Alex Vanopslagh.
Jamen jeg er glad for, at justitsministeren har læst B.T.-artiklen, for så tænker jeg, at justitsministeren også har læst udsagnene fra de forskere og professorer, der utvetydigt siger, at selvfølgelig skulle den her sms have været journaliseret. Det er i hvert fald det, som Oluf Jørgensen, der er forskningschef på Danmarks Medie- og Journalisthøjskole, siger. Og Sten Bønsing siger, at det skulle den også være blevet, medmindre man efterfølgende har journaliseret den i mailsystemet. Så det er jo egentlig hævet over enhver tvivl, at den her sms skulle journaliseres. Når det også er en demokratisk udfordring, er det jo netop, fordi det understreger, at relevante sms'er i minksagen er blevet slettet. Der har ikke været en korrekt journaliseringspraksis, i hvert fald ikke i den her sag, og der er intet, der tyder på, at der har været det i andre sager, og det udfordrer lidt nogle forskellige ting. Det er bl.a. en udfordring, i forhold til om man kan have tillid til, at Minkkommissionen får det fulde billede af, hvad der er op og ned, og hvad der er sket. Men det er jo også noget så basalt, der skal overholdes. Altså, det er jo egentlig bare offentlighedsloven, der tilsiger, at man skal journalisere, hvad der er relevant i forhold til sagsbehandlingen. Og der har ikke været nogen ændringer i offentlighedsloven siden 2013, så lovgivningen er klar på det område, og det er jo Justitsministeriets egen lovgivning. Så spørgsmålet er et eller andet sted: Hvordan kan borgerne have tillid til embedsapparatet, når den øverste embedsmand i Justitsministeriet ikke overholder den lovgivning, som vedkommende selv er ansvarlig for?
Ministeren.
Jamen der skal også foretages journaliseringer. Der skal selvfølgelig være fokus på korrekt journalisering. Og der kan jo også, som jeg sagde, forekomme fejl. Jeg synes også, man i den her sammenhæng bliver nødt til at huske på den kontekst, som der var, nemlig en situation, hvor der skulle træffes beslutninger; pandemien rasede. Det er et embedsværk, som har arbejdet endog overordentlig meget. Og jeg tror faktisk godt, at vi kan blive enige om, at det at sige, vi skal have en absolut nulfejlskultur, ikke vil være fremmende for det samfund, som vi har.
Hr. Alex Vanopslagh, værsgo.
Jeg har fuld forståelse for, at man har travlt. Det kender jeg sådan set selv. Man kan også have så travlt, at man ikke har tid til at journalisere journaliseringspligtige sms'er, som så bliver slettet. Men løsningen er jo lige for: Lad være med at slette dem. Jeg har forståelse for, at man kan have så travlt, at man ikke har tid til at journalisere sms'erne, men så er løsningen jo ligetil, nemlig at man ikke skal slette dem. Man kan fjerne den automatiske sletning, og så er man fri for at bruge tid på journalisering. Det er altid nemt at være bagklog, men vil ministeren ikke indrømme i dag, at det var en fejl af regeringen – både af statsministeren og af justitsministerens departementschef – at man havde den her automatiske sletning, når man havde for travlt til at overholde journaliseringsforpligtelsen?
Ministeren.
Jeg sagde ikke, at man generelt havde for travlt til at kunne overholde journaliseringsforpligtelsen. Jeg sagde, at der kunne være nogle omstændigheder, som begrundede, at der måske ikke var sket en journalisering, som måske skulle være sket. Men man må vel også sige, at med det forløb, som vi har været igennem, er der også behov for, at vi fremadrettet forholder os til, hvad vi så gør med sms'er og journalisering og opbevaring af sms'er.
Hr. Alex Vanopslagh for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Så skal jeg jo finde på noget; det er udfordrende at have så mange spørgsmål. Det er jeg slet ikke vant til; jeg er vant til at blive cuttet af. Så vil jeg spørge ministeren: Nu hvor vi ved, at departementschefen i Justitsministeriet har slettet alle relevante sms'er i minksagen, og at en af dem, der så er kommet frem, har indebåret noget sagsbehandling, hvor der egentlig bliver givet en instruks – havde jeg nær sagt – til Rigspolitiet om, at de skal gå i gang med den her aflivningsplan, har ministeren så tillid til, at Minkkommissionen får alt relevant indsigt til deres arbejde, også i forhold til Justitsministeriets område?
Ministeren.
I betragtning af at det var et uforberedt spørgsmål, så synes jeg, at det var uhyre kvalificeret, for nogle gange får man det indtryk, at Minkkommissionen sidder med nogle få udvalgte sms'er, og at det er det materiale, der ligger til grund. Altså, der er afleveret rigtig mange e-mails, der er afleveret rigtig meget skriftligt materiale, der har været gennemført afhøringer af en lang række personer, som tegner det her samlede billede. Og endelig vil det jo være sådan, at de sms'er, som måtte være relevante for sagen, gerne skulle være journaliseret. Der kan være sket fejl, men vi ved også, at der er en journaliseret sms'er også i sagen her.
Jeg skal gerne repetere det. Det er sådan, at der først er 2 minutter til ministeren, derefter 2 minutter til spørgeren, og så er der tre gange et ½ minut. Spørgsmålet er slut, men vi går videre med spørgsmål til justitsministeren, og det er fortsat hr. Alex Vanopslagh.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at det er udtryk for rettidig omhu, at sms’er ikke var medtaget i de nye retningslinjer for statslige myndigheders opbevaring af slettede e-mails m.v., når sms’er er så relativt udbredt som arbejdsværktøj?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Som bekendt blev arbejdet med retningslinjer for sletning af e-mails igangsat af den daværende justitsminister Søren Pape Poulsen tilbage i 2018 på baggrund af genindsættelsen af Tibetkommissionen. Det arbejde omfattede ikke sms'er. Rent teknisk er det sådan, at indhold fra telefoner modsat e-mails jo ikke lagres centralt. Det læres derimod på den enkelte telefon. Fastsættelse af de kommende retningslinjer for opbevaring af f.eks. slettede sms'er vil derfor kræve, at der udvikles en teknisk løsning, som gør det muligt fra centralt hold at foretage løbende automatisk lagring af indholdet fra telefonerne. Det er en del af det arbejde, som regeringen nu har igangsat i forhold til retningslinjer for sms'er og anden skriftlig kommunikation end e-mails. Tak for ordet.
Hr. Alex Vanopslagh, værsgo.
Med risiko for, at jeg misforstår, hvad ministeren siger – og den risiko er jo altid stor, primært på grund af egen forståelse – lyder det til, at udfordringen er arkiveringen, altså at det er en teknisk udfordring med arkiveringen. Det kan godt være, at jeg misforstår det, men man behøver jo ikke at arkivere sms'er for at journalisere dem. Man kan jo bare lade være med at slette dem. Nu bed jeg også mærke i, at ministeren tidligere nævnte det her med undtagelsens karakter, altså at sms'er har undtagelsens karakter. Ja, det kommer jo an på indholdet. Det er klart, at det, hvis man sms'er, hvad man skal have til aftensmad, så har undtagelsens karakter, men hvis man skriver om, hvordan man skal aflive en masse mink – som i øvrigt sker på et ulovligt grundlag, men lad det ligge – så har det jo ikke undtagelsens karakter, og så er der jo egentlig ikke noget at rafle om. Og så er det vel også et udtryk for mangel på rettidig omhu, at man ikke får de her sms'er med i de her nye retningslinjer. Men kan ministeren i første omgang bekræfte, at min udlægning af tingene er korrekt, både i forhold til arkiveringen og det her med undtagelsens karakter?
Ministeren.
Jeg har kun ½ minut, men det kan være, at jeg kan komme tilbage til den anden del af spørgsmålet. Men noget af det, der er kompleksiteten her, når vi har med e-mails at gøre, som måtte være slettet fra ens pc, eller hvor det nu er, er, at de så alligevel vil kunne genfremfindes, fordi man kan genetablere dem. Men sådan som jeg forstår det, er noget af problemet med sms'erne, at de sådan set kun er på telefonen, medmindre de også er i skyen eller noget andet, men som udgangspunkt skal der findes en løsning, hvor man, hvis telefonen nu går i stykker, hvis den bliver skiftet ud, hvis alt muligt andet, har en central lagring af sms'erne, sådan at man er sikker på, at de vil kunne genskabes. Og det er der i modsætning til e-mailene ikke i øjeblikket.
Hr. Alex Vanopslagh.
Men er det ikke bare lige til at sige, at man skal lade være med at slette sms'er? Så er det jo på telefonen, og så er – jeg ved ikke, om man må sige det i Folketinget – den skid slået. Det må man gerne sige hjemme i Vestjylland, men det må man ikke her? Nej, men så er den problemstilling i hvert fald løst, og jeg kan ikke lade være med at tænke, at man ved ikke at medtage sms'erne i de her retningslinjer jo har forsømt noget det var helt åbenlyst der skulle være med.
Ministeren.
Jeg forstår godt synspunktet. Jeg tror bare også, man må gøre sig klart, at der dels er noget praktisk, dels er et modstående hensyn. Det modstående hensyn, f.eks. da vi snakkede om, hvor lang tid man skal opbevare e-mails osv., er, at der i de datafaglige eller dataetiske regler også er et hensyn til, at man ikke skal opbevare unødvendigt meget materiale. Det er hensynet på den ene side, og den anden side er selvfølgelig at have det relevante materiale. Det andet er så, hvis vi nu siger, at det kun er på telefonerne, men man bare kan lade være med at slette, og der på et eller andet tidspunkt er en, der taber en telefon, den ryger i havnen, der kan ske alt muligt – jeg tror, mange har været ude for det – så vil sms'erne jo være væk, hvis vi ikke også har sikret en eller anden form for central lagring. Og så vil det sikkert blive draget i tvivl.
Hr. Alex Vanopslagh for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Som jeg afstår fra. Man skal ikke forcere en kreativitet, når den ikke kommer naturligt. Tak for svarene.
Dermed siger vi så tak til hr. Alex Vanopslagh, men også til justitsministeren, da der ikke er flere spørgsmål til justitsministeren. Det næste spørgsmål er til social- og ældreministeren, og det er af hr. Morten Messerschmidt, Dansk Folkeparti.
Værsgo til hr. Messerschmidt for oplæsning af spørgsmålet.
Nu skal jeg lige finde det rigtige papir. Jeg blev overrasket over, at hr. Vanopslagh afstod fra at mene noget i en sidste runde, og jeg tænkte, at kan det virkelig passe? Men det er storsindet. Tak, formand. Er ministeren enig i, at ældrechecken bør gøres skattefri, og vil regeringen arbejde for, at det kan ske i indeværende folketingsperiode?
Ministeren.
Tak for det. Ja, der måtte vi lige være hurtige på fødderne begge to, men det gik. For regeringen er det vigtigt, at pensionister i Danmark har et rimeligt forsørgelsesgrundlag, og her spiller ældrechecken en vigtig rolle. Ser man på indretningen af det danske pensionssystem, så er de offentlige forsørgelsesydelser som udgangspunkt skattepligtige. Det sikrer, at der er en harmoni i pensionssystemet, altså at det er ens for alle pensionsydelser. Det gør det også nemmere at sammenligne pensionsydelserne med lønindkomst. Ældrecheckens størrelse er fastlagt efter, at ydelsen er skattepligtig. Det vil derfor være en væsentlig ændring og betyde en umiddelbar merudgift i en størrelsesorden på knap 1,5 mia. kr., hvis ældrechecken gøres skattefri. I øjeblikket er Kommissionen om tilbagetrækning og nedslidning i gang med at se det danske pensionssystem efter i sømmene. Det arbejde mener regeringen at man bør afvente, inden vi politisk drøfter den fremtidige indretning af pensionssystemet. På den baggrund har regeringen ikke nogen aktuelle planer om at gøre ældrechecken skattefri.
Hr. Messerschmidt.
Men aktuelt, hvad er aktuelt? Og hvad er på længere sigt? Nu spørger jeg her til, om man i indeværende folketingsperiode kunne forestille sig, at man kunne gøre ældrechecken skattefri. Det er jo, fordi der er ganske mange ældre derude, for hvem ældrechecken selvfølgelig er fuldstændig afgørende, så økonomien overhovedet hænger sammen. Men man må også sige, at hvis vi kunne gøre den skattefri, så ville det gøre, at tilværelsen ville blive noget lettere. Der er mange udgifter, og der er også nogle, der stiger, f.eks. varmeregninger osv. Det rammer de økonomier hårdt, hvor man ikke har mulighed for at sige, at jamen så tager jeg måske lige noget overarbejde eller gør noget andet for på den måde at bibringe mig noget mere indtægt. Derfor synes jeg, at der specifikt i forhold til ældrechecken er grund til at diskutere, om man ikke skulle gøre den skattefri. Nu siger ministeren – det vil være et af mine opfølgende spørgsmål – at det vil koste 1,5 mia. kr. Det synes jeg jo ærlig talt virker overkommeligt. Jeg ser, hvordan den her regering jo altså gerne vil strø, ikke ældrechecks, men andre checks ud til bl.a. folk, der er kommet helt spontant til grænsen og har fået lovligt ophold i Danmark. Så skal de have tusindvis af kroner tilsendt i coronatillæg. Altså, ville det så ikke være naturligt, at man også gjorde det for de folk, som jo for nogles vedkommende med hele deres krop og virke fysisk har slidt og slæbt for de privilegier, som ministeren og jeg og vores generation, tillader jeg mig at sige, har? Det er jo nogle folk, der har kæmpet for det. Der synes jeg altså, at man skylder dem at sige, at vi godt ved, hvor meget I har ofret. Ud over den ældrecheck, som fru Pia Kjærsgaard og Dansk Folkeparti fik på plads, og som vist i dag er oppe på et niveau omkring 18.600 kr., så siger vi også en ekstra tak ved at gøre den skattefri. Kunne ministeren ikke sige lidt om, om det kan lade sig gøre inden for den her folketingsperiode, hvilket jeg spørger til?
Ministeren.
Som spørgeren – og jeg tror også, at vi hører til den samme generation – har påpeget i sit spørgsmål, så nej. Der ligger jo i mit svar, at det ikke er noget, der er inden for den her folketingssamlings tidshorisont. Der er en kommission i gang med at kigge på tilbagetrækning og nedslidning. Men jeg er fuldstændig enig i det principielle om at holde hånden under de folkepensionister, som igennem et langt liv har svaret deres og været med til at bygge vores samfund op. Derfor har vi jo også, da vi tidligere var i regering, hævet ældrechecken. Vi har kæmpet for at fastholde pensionisternes boligydelse. For det er selvfølgelig afgørende.
Hr. Messerschmidt, værsgo.
Jeg var den anden dag ude at tale med en af mine gode bekendte, som er folkepensionist, i min ny kreds. Jeg stiller op i Brøndby nu. Han viste mig simpelt hen sit private regnskab, og der er godt nok ikke meget at rutte med. Hvis man har et barnebarn, der skal konfirmeres, eller hvis man fylder rundt, eller hvad ved jeg, eller hvis man bliver inviteret til en familiekomsammen i f.eks. Nordjylland og man bor i København, så kan det være sådan noget, der gør, at hele budgettet vælter. Derfor vil jeg bare appellere til, at regeringen får gjort det her lidt hurtigere, så det ikke er noget, der er skudt ud sådan i fremtiden.
Ministeren, værsgo.
Jamen tak for det, og også tak for de positive ambitioner på regeringens vegne. Jeg oplever sådan set, at vi er enige i forhold til betydningen af både at holde hånden under vores folkepensionister, men også under vores ældrepleje. Derfor er det jo noget, vi fra regeringens side også er opmærksomme på. Vi har bl.a. her og nu foreslået en varmepakke med 100 mio. kr., som kommunerne kan søge, for at få dækket merudgifterne til f.eks. tillæg til pensionisterne. For jeg er enig med spørgeren i, at der jo er nogle pensionister, særlig dem, som har den bare folkepension og tillægget og en lille smule ATP, som har en stram økonomi.
Hr. Messerschmidt med det sidste spørgsmål.
Hvad er så tidsperspektivet? Jeg forstår, at regeringen ikke vil gøre noget ved det her i indeværende folketingsperiode. Nu kan ministeren selvfølgelig ikke disponere til efter et folketingsvalg, men hvis ministeren nu alligevel skulle lege med den tanke, hvad er så signalet til de folk, til de ældre, der virkelig sidder med en trang økonomi? Hvornår kan de regne med, at de får en ekstra håndsrækning? Det er jo ikke alle, der måske kan arbejde med et 10-årigt perspektiv og så synes, at det er helt fint.
Ministeren.
Først tror jeg det er vigtigt at sige, at vi jo allerede har en række tillæg, f.eks. helbredstillæg og mediecheck, til de pensionister, der har mindst. Der er en boligydelse, som for nogle år tilbage var ved at blive reduceret, men som vi fik fastholdt. Derfor er der jo i vores system nu forskellige greb, der holder hånden under de pensionister, som har det sværest. Jeg kan sige, at den kommission, der arbejder, Kommissionen om tilbagetrækning og nedslidning, vil være færdig med sit arbejde ved udgangen af marts næste år.
Tak for det. Spørgsmålet er slut, men vi fortsætter med spørgsmål til social- og ældreministeren. Og det er hr. Morten Messerschmidt.
Værsgo at læse spørgsmålet op.
Tak, formand. Hvad er ministerens holdning til at forhøje ældrechecken med 2.000 kr., som skal udbetales op til jul?
Ministeren.
Tak for det. Ældrechecken er som bekendt et årligt engangsbeløb, der udbetales til folkepensionister med en lille eller ingen indtægt ud over folkepensionen og de tillægsydelser, som den enkelte kan få, hvilket vi jo også lige var omkring i det forrige spørgsmål. Når vi taler om pensionssystemet, er det vigtigt, at vi har os den samlede indretning for øje og ikke ser på enkelte delelementer hver for sig. Derfor vil jeg igen henvise til Kommissionen om tilbagetrækning og nedslidning, som er i gang med at se hele det danske pensionssystem efter i sømmene. Regeringen mener ikke overraskende, for jeg sagde det også lige før, at man bør afvente det arbejde, inden vi politisk drøfter den fremtidige indretning af pensionssystemet. Derudover har regeringen helt særskilt bedt kommissionen om at forholde sig til udbetalingstidspunktet for ældrechecken, som også kan være noget af det, der ligger i spørgerens spørgsmål. Kommissionen her er i fuld gang med sit arbejde, og som sagt forventes de at komme med deres anbefalinger inden for første kvartal 2022. På den baggrund har regeringen ikke aktuelle planer om at forhøje ældrechecken eller begynde at udbetale den op til jul.
Hr. Messerschmidt, værsgo.
Men det tror jeg altså at regeringen ville stå sig godt ved at genoverveje. Tallet 2.000 kr. er jo ikke helt tilfældigt. Det er det, som regeringen valgte at sende rundt, bl.a. til også udlændinge i Danmark, i forbindelse med corona. Derfor synes jeg jo, at det ville klæde regeringen, hvis man sagde, at ja, vi kan godt se, at varmeudgifter stiger, elregningen stiger; der er rigtig mange ting, der er dyre, især op til jul. Julen er også udvidet. Den begynder allerede i slutningen af september efterhånden, ikke? Altså, der er rigtig mange udgifter. Jeg synes egentlig, at man skylder de her folk det. De har slidt og slæbt et helt liv. Nogle har knoklet også med deres egen krop og har ikke været så privilegerede som ministeren og jeg i forhold til at kunne få en gratis akademisk uddannelse, og derfor er de nedslidte. De kunne måske bare have lyst til at gøre noget godt for deres børnebørn eller tage på en ekstra juletur eller gå ind i Tivoli, eller hvor det nu måtte være, og drikke et ekstra glas gløgg. Den slags ting er der faktisk ældre mennesker, som har knoklet hele deres liv, som i dag må betragte som et privilegium. Det er derfor, at jeg spørger. Og Dansk Folkeparti foreslår det. Kunne vi ikke her forud for julen sige til de mennesker, de pensionister, der har allermindst, at vi godt vil komme dem i møde med en håndsrækning, bare på det niveau, som regeringen sendte rundt i ghettoerne til udlændinge, som ikke har bidraget til noget i det danske samfund? Lad os nu lave et juletillæg til dem, der får ældrechecken, på 2.000 kr..
Ministeren.
Tak for det. Jeg deler så i øvrigt spørgerens betragtning om, at julen måske er begyndt at starte lige rigelig tidligt, når man kan støde på de første juleprodukter og reklamer osv. tilbage i september. Det kunne være, at vi skulle tage en diskussion om, om man skulle begynde at regulere det, så vi indskrænker det pres ad den vej. Men spøg til side. Altså, jeg deler jo også til fulde spørgerens betragtning om, hvor væsentligt det er, at vi har en retfærdighed også i forhold til de mennesker, der har slidt længst i deres arbejdsliv. Derfor er jeg jo så glad for den såkaldte Arnepension. Og jeg er i øvrigt også rystet over at høre, at de to store partier i blå blok vil af med den. Den diskussion synes jeg jo også er relevant i den her sammenhæng.
Hr. Messerschmidt, værsgo.
Det får vi sikkert god lejlighed til at diskutere med alle mulige partier. Nu er det jo lige specifikt i forhold til ældrechecken og det her med, at julen altså er en dyr tid. Man kan godt lave lidt grin med det, men der er jo noget om det. Når julen ligesom er noget, der begynder meget tidligere end før, fordi der er julekataloger og gaveræs og alle mulige ting, som man jo gerne vil kunne give sine børnebørn en oplevelse omkring, så er det måske også på sin plads, at vi her diskuterer, om der skal være et særligt juletillæg til dem, som har mindst. Der synes jeg bare ikke rigtig at ministeren svarer på spørgsmålet.
Tak for det. Ministeren, værsgo.
Jeg vil jo sige meget klart, at jeg synes, det er vigtigt, at vi har ældrechekken. Nu henviste spørgeren i sidste runde til, at det var spørgerens partistifter, en af dem, der var med til at få indført ældrechecken. Og jeg kan for min del jo så pege på, at den, da vi havde regeringsmagten sidst, blev hævet med 40 pct. Det er udtryk for, at vi i fællesskab mener, at det er vigtigt, at vi har den ekstra håndsrækning til de folkepensionister, der har mindst, ud over at vi har tillægget til dem, der kun har folkepensionen. Så at vi har et pensionssystem, hvor vi tager højde for, at der er nogle pensionister, der har brug for en ekstra hjælpende hånd, er jeg meget enig med spørgeren i at vi skal have.
Hr. Messerschmidt med det sidste spørgsmål.
Vi kan jo i fællesskab glæde os over, at vi har store fodspor at fylde ud. Nu er det jo sidste runde, så jeg frygter næsten, at socialministeren også begynder at gå helt tilbage til K.K. Steincke, og hvad ved jeg. Vi er glade for den arv, vi har fået og forvaltet, men den skal jo også netop forvaltes. Og der ville det være naturligt. Jeg synes, det er underligt, at ministeren viger så meget tilbage for det. Når man nu kan give udlændinge, der intet har bedrevet eller virket i forhold til det danske samfund, en håndsrækning, hvorfor så ikke også gøre det over for dem, der virkelig har slidt og slæbt?
Tak. Ministeren, værsgo.
Tak for det. Jamen ordføreren vil jo ikke høre mig stå og konkludere en masse her i dag, og det er jo, som jeg sagde indledningsvis, fordi vi har en kommission, der sidder og arbejder lige nu og kigger hele vores pensionssystem igennem. Man kan ikke pille en enkelt del ud af pensionssystemet uden at give en samlet vurdering af det hele. Det arbejde afventer regeringen, og så kan vi jo til den tid på ryggen af den vurdering have en diskussion af, hvordan vi bedst muligt indretter vores pensionssystem.
Spørgsmålet er slut. Tak til social- og ældreministeren. Tak til hr. Messerschmidt. Vi går videre til næste spørgsmål, som er til transportministeren af fru Susanne Zimmer, Frie Grønne.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak, og tak til ministeren for at komme og ville besvare mit mundtlige spørgsmål. Ministeren skriver i svar på TRU alm. del – spørgsmål 13 om asbest i fjordbunden, at Vejdirektoratet i samråd med Miljøstyrelsen vil vurdere, om der eventuelt er sundhedsmæssige og miljømæssige forhold, der skal tages hånd om i forbindelse med håndtering af sedimentet fra tunnelrenden, så jeg vil høre, om ministeren finder det acceptabelt at grave 1 mio. m 3
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Umiddelbart undrer jeg mig lidt over, at spørgsmålet her bliver stillet som et § 20-spørgsmål. Jeg mener, at det er på kanten af forretningsordenens beskrivelse af § 20-spørgsmåls formål, og hvis det er, må spørgeren jo også overveje, om det skal følges op med et udvalgsspørgsmål, som er det, som spørgsmålet tager sit udgangspunkt i. Omvendt er det også vigtigt for mig at få aflivet myter om en tredje limfjordsforbindelse, så derfor vil jeg naturligvis svare på det her. Vejdirektoratet har oplyst mig, at der ikke er kendte forekomster eller deponier af asbestholdige materialer inden for det planlagte tracé for Egholmlinjen ved Limfjorden. Det ved jeg godt at jeg har sagt mange gange før, men det er ikke desto mindre vigtigt for mig at understrege, og derfor vil jeg også starte med at erklære mig helt uenig i spørgerens udsagn om, at alt tyder på, at der bliver fundet, citat, »asbest i analyserne fra fjordbunden«. Spørgeren henviser i spørgsmålet til mit svar på TRU alm. del – spørgsmål 13, men det virker, som om spørgeren glemmer, at jeg også oplyste, at undersøgelsen af havbundssedimentet i tunnelrenden vil finde sted, inden anlægsarbejdet igangsættes. Med andre ord er der altså ikke planer om at gå i gang med anlægsfasen, før der er gennemført en grundig detailprojektering. Jeg kan derudover tilføje, at jeg i mit svar på spørgsmål 13 også oplyste, at planlægningen af den konkrete prøvetagning i Limfjorden samt den efterfølgende analyse af sedimentprøverne vil blive udført af virksomheder, som har tilstrækkelig ekspertise, og endelig oplyste jeg altså også i det svar, som spørgeren henviser til, til Transportudvalget, at jeg agter at orientere Folketinget om detailprojekteringen af kommende »3. Limfjordsforbindelse« , og denne orientering vil ske, inden selve projektets anlægsfase igangsættes. Jeg er på den baggrund helt tryg ved, at det kommende anlægsarbejde vil ske på oplyst grundlag og under hensyntagen til omgivelserne. Tak.
Fru Susanne Zimmer.
Tak. Altså, ministeren antager jo på baggrund af Vejdirektoratets beretning, at der ikke er asbest i fjordbunden, og det er så, på trods af at der er to deponier, som har stået åbne i henholdsvis 11 og 14 år. Det ene ligger meget tæt på; når man står der i tracélinjen, ligger det sådan lige ved siden af faktisk. Det har ikke været afdækket i 11 år, og man kan se, at den fiberdug, som egentlig skulle spærre for asbesten ud til fjorden, ligger i en pølse, og samtidig er det også tydeligt at se, at deponiet er gennemskåret af Svanholmgrøften, som har fået ændret sit udløb. Det, et af ministerens svar har været, er, at strømmen hovedsagelig går mod øst, dvs. væk fra tracélinjen, men det, som jeg er blevet gjort bekendt med, er, at når man har sådan et vandløb, er der, selv om strømmene for 67 pct.s vedkommende går mod øst, det, man kalder idstrømme, som går mod vest, og derfor risikerer man jo at komme til at grave noget fri, som ryger mod øst, og der er noget, der er kommet fra østsiden og er gået mod vest. Så hvis det viser sig, at der er asbest, vil det så kunne få ministeren til at ændre holdning til at lede en motorvej og en tunnelgravning igennem?
Ministeren.
Jeg er måske lidt forundret over, at fru Susanne Zimmer kalder Limfjorden for et vandløb. Det kan jeg ikke helt få til at harmonere med, hvad jeg ved om Limfjordens vande. Ikke desto mindre skal jeg jo altså lige minde om – noget, som jeg tror er sagt mange gange, men som jeg ikke er sikker på er blevet hørt af fru Susanne Zimmer – at der er foretaget analyser af forurening af fjordbunden i Limfjorden, og der er jo heller ikke fundet asbest i den forbindelse. Det ændrer ikke på, at vi også kommer til at undersøge det, som jeg lige har redegjort for i min første besvarelse.
Fru Susanne Zimmer.
Så vil jeg godt høre ministeren efter, om der reelt er undersøgt for asbest, for det er ikke det, man kan se i vvm-redegørelsen. Der kan man se nogle andre tungmetaller, som faktisk kan tages som tegn på, at der er nedbrydning af asbest eller findeling af asbest, så derfor tænker jeg: Er der undersøgelser for asbest? Det synes jeg da er meget interessant at høre. Og så vil jeg også gerne vide, hvor jeg kan finde dem henne.
Ministeren.
Altså, som sagt er der undersøgt, hvordan havbunden ser ud, i forbindelse med det her, men som jeg også har tilkendegivet, og nu gentager jeg så det, jeg sagde i min første besvarelse, det, jeg sagde i min anden besvarelse, og som jeg i øvrigt har sagt på flere samråd, og som jeg har svaret i alle de svar, som indtil nu er givet til fru Susanne Zimmer, og det kan godt være, at det så stadig væk ikke bliver opfattet korrekt, men der kommer altså til at blive lavet en undersøgelse af havbunden, inden vi sætter selve anlægsarbejdet i gang. Så nu er det sagt for måske 17. gang.
Fru Susanne Zimmer.
Men mit spørgsmål går faktisk på, om ministeren, hvis der findes asbest, så vil fortsætte. Er der en eller anden graduering af, at hvis det ikke er så meget, kører vi videre med det, eller at hvis det er meget, stopper vi det? Altså, kan man forestille sig, at der er etableret et eller andet antal kilometer motorvej, og så finder man asbest i detailprojekteringen, og så stopper man motorvejen?
Ministeren.
Det, som vi kan være helt sikre på, er, at vi kommer til at finde noget, som vi ikke forventer. Det kunne f.eks. være arkæologiske fund eller andet. Det har jeg også svaret fru Susanne Zimmer rigtig mange gange. Jeg tror ikke, vi kommer til at finde enhjørninger, men jeg tror, vi kommer til at finde noget, der er uventet. Og det er også derfor, der er afsat en meget stor anlægssum til at kunne håndtere eventuelle forureninger. Det behøver ikke at være asbest. Det kan også være andre former for forurening, som det er ret almindeligt at finde, når man laver anlægsarbejder, og det er man også vant til at tage hånd om fra Vejdirektoratets side.
Spørgsmålet er slut. Tak til fru Susanne Zimmer og til transportministeren. Vi går videre til næste spørgsmål. Det er til ministeren for fødevarer, landbrug og fiskeri, og spørgeren er fru Anni Matthiesen, Venstre.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Er ministeren enig i, at myndighedernes håndtering af IHN-virus i danske dambrug og fiskesøer har været både uacceptabel og uhensigtsmæssig, og vil ministeren på den baggrund give en status på behandlingen af ansøgninger om fortsat IHN-fri status?
Ministeren.
Nej, jeg er ikke enig i, at det er en uacceptabel, uhensigtsmæssig måde, det her er blevet håndteret på. Jeg er enig så langt, at det på alle måder er en ulykkelig, en ærgerlig og en kedelig situation for de dambrug og lystfiskesøer, der er berørt af sygdommen IHN – ingen tvivl om det. Myndighederne har gjort, hvad de kunne, og jeg er generelt tilfreds med den håndtering, vi har set. Forløbet med bekæmpelse af sygdommen har været håndteret af Fødevarestyrelsen, og det er sket i et tæt samarbejde med det berørte erhverv og under løbende inddragelse af Europa-Kommissionen. Derudover er kapaciteten til at håndtere udbruddet løbende blevet tilpasset og udvidet efter bedste evne. Det drejer sig bl.a. om håndtering af prøvetagning, laboratorieanalyser og restriktionszoner. Jeg er meget optaget af, at den videre håndtering sker i et tæt samspil mellem myndigheder og et enigt erhverv. Det gælder især i forhold til at opnå accept i EU og på eksportmarkedet af den såkaldte segmentering af IHN-frie virksomheder, og det gælder i forhold til opgivelse af dansk status som IHN-fri. Sygdommen skal naturligvis fortsat bekæmpes, så Danmark på sigt kan generhverve IHN-fri landestatus. Så skal jeg også gøre opmærksom på, at de her dambrugsejere, fiskesøsejere og andre kunne have valgt at tegne en forsikring, som man kender det fra andre dyrehold. Muligheden for at tegne en forsikring mod sygdomsudbrud er et privat anliggende, ligesom det gælder for andre dele af fødevareerhvervet. Jeg mener ikke, at det vil være rimeligt over for de virksomheder, som gennem mange år har forsikret sig selv, hvis vi pludselig ændrer kurs og begynder at betale for dem, som ikke har investeret i lignende forsikring. For så vidt angår den del af spørgsmålet, der handler om status på behandlingen af ansøgning om fortsat IHN-fri status, skal jeg anmode spørgeren om at stille spørgsmålet som et udvalgsspørgsmål, og det skyldes, at der til brug for besvarelsen skal indhentes et bidrag fra Fødevarestyrelsen, og det ligger uden for rammerne af et § 20-spørgsmål.
Fru Anni Matthiesen, værsgo.
Tak, og tak for svaret. Da jeg sidst var inde at kigge på Fødevarestyrelsens hjemmeside, kunne jeg se, at det så ud til, at der var færdigbehandlet omkring 20 ansøgninger, og at der fortsat var ni i proces, og det er jo selvfølgelig det, jeg kan finde ud af via hjemmesiden. Men jeg stiller gerne et udvalgsspørgsmål også for at få det på tryk. Lad os nu sige, at alle de her ansøgninger er blevet færdigbehandlet, kan ministeren så bekræfte mig i, at det er ministeren, der kan ophæve restriktionerne? Eller skal det via Bruxelles, før man kan fjerne restriktionerne?
Ministeren.
I forhold til status har vi jo alle sammen det ønske, at det går så hurtigt som muligt med den her behandling, og jeg vil gerne presse på, for at vi får en hurtigst mulig sagsbehandling. Jeg ser frem til at få spørgsmålet fra Anni Matthiesen, og så vil vi svare så hurtigt som muligt. Med hensyn til at ophæve restriktionerne skal vi konsultere EU, men vi gør det så hurtigt som overhovedet muligt. Jeg tjekker op på, hvordan det præcis er, og så kan jeg også svare skriftligt på det.
Fru Anni Matthiesen.
Tak, og det er jo, fordi det er helt klart, at det er de her restriktioner, som på en eller anden måde fastholder rigtig mange i en situation, så de ikke kan komme videre med deres erhverv. Det er jo også klart, at det er det, jeg hører igen og igen, når jeg får kontakter derudefra, uanset om det er fiskesøejere eller det er dambrugere: Hvornår tror du at de her restriktioner bliver ophævet? Det er også derfor, jeg gerne vil appellere til, at ministeren hjælper med, at det her kommer til at gå hurtigt, og jeg håber rigtignok, at ministeren også vil presse på, hvis det skal igennem en EU-proces, inden restriktionerne kan ophæves.
Ministeren.
Jeg mener som sagt, der er tale om en rimelig hurtig konsultation. Jeg tjekker lige endeligt op, hvordan det er. Vi har kun det ønske, at det går så hurtigt som muligt, og jeg medgiver spørgeren, at det er en kedelig og en træls situation, de her stakkels mennesker står i. Så vi ønsker så hurtig en sagsbehandling som overhovedet muligt.
Anni Matthiesen for det sidste spørgsmål.
Tak. Det sidste, jeg nemlig har fået oplyst, er faktisk, at det er ministeren – og det må vi jo så få tjekket op på – der, når det her er blevet behandlet, kan sige, at nu fjerner vi restriktionerne. Jeg skal nok sende nogle skriftlige spørgsmål over for at få det på tryk. For det var jo egentlig også det, jeg ville bruge det her spørgsmål til, nemlig at spørge, om ministeren, lige så snart den sidste ansøgning er behandlet, vil ophæve restriktionerne.
Tak for det. Ministeren, værsgo.
Jeg tror, vi skal tjekke endeligt op på, at vi holder os inden for rammerne af, hvad der ligger i den IHN-fri status, og så kan vi ophæver de her restriktioner. Men vi får den præcise formulering, så der ikke er nogen tvivl omkring det her, heller ikke fra fru Anni Matthiesen.
Tak til ministeren, og tak til fru Anni Matthiesen. Spørgsmålet er slut. Vi går videre med et spørgsmål til erhvervsministeren af fru Anne Honoré Østergaard, Venstre.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Spørgsmålet lyder: Hvad er ministerens holdning til, at en 6 dage forsinket ansøgning til Sikkerhedsstyrelsen om dispensation for samtlige elinstallationer kan betyde, at helt nye elinstallationer i det endnu ikke færdigbyggede supersygehus NAU – som i forvejen er forsinket og har overskredet budgettet med flere hundrede millioner kroner – muligvis skal laves helt om og dermed skabe fordyrelser og forsinkelser på nordjydernes og skatteborgernes bekostning?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. I forhold til det, som der også blev spurgt om, er der jo ingen af os, der er interesseret i, at der skal spildes penge på nogen som helst projekter. Og jeg har fuld forståelse for, at det er frustrerende, hvis man har et projekt, der allerede er forsinket, hvor man så skal ende med at have flere udgifter, på baggrund af at man har misset en deadline i forhold til ansøgning. Det afslag, der er blevet givet her, er givet, fordi der i den relevante bekendtgørelse står meget klart, at fristen for en rettidig ansøgning om dispensation var den 30. juni 2020. Og det er jo sådan, at vores myndigheder, og det gælder altså også her for Sikkerhedsstyrelsen, skal administrere efter de regler, som nu engang er gældende, og alle relevante parter er blevet oplyst om, hvilke frister der skal overholdes. Det er derfor, at der ligesom til en række andre ansøgere er blevet givet et afslag på den her dispensation til Nyt Aalborg Universitetshospital. Fristen for ansøgning blev fastsat, da installationsreglerne blev ændret – det var altså helt tilbage i 2016. Det er for nogle regler, der stiller større krav til sikre installationer, f.eks. ved at kablerne skal være tykkere af hensyn til brandsikkerheden. Reglerne blev fastsat, som jeg siger, af hensyn til sikkerheden for både mennesker og bygninger, og derfor er det også rigtig vigtigt, at man kan dokumentere, at sikkerheden er i orden. Og myndighederne er nødt til at tjekke den slags. Selv om man har fået et afslag, er den gode nyhed, at der er mulighed for at komme i mål med projektet alligevel. Det kræver bare, at man fra ansøgerens side indberetter dokumentation for, at det, som man så har lavet, er sikkert, selv om det ikke er udført efter standardreglerne, og det kan jeg også forstå at man har oplyst om i det afslag, der er givet. Så der er altså mulighed for at komme i mål alligevel.
Fru Anne Honoré Østergaard, værsgo.
Tak til ministeren for svaret. Kan ministeren give lidt mere udtryk for, hvad NAU så helt præcis skal gøre? For sagen drejer sig jo om, at vi har det her supersygehus i Nordjylland, som jeg tænker at ministeren helt sikkert kender til problematikken omkring, hvor man skulle have søgt om en dispensation. Den har man søgt om 6 dage for sent, hvilket betyder, at samtlige elinstallationer nu er ulovlige på det her supersygehus. Jeg har fra rygters bureau, at hvis man nu rent faktisk skal til at lave nye installationer, vil det koste et trecifret millionbeløb. Og vi taler om et supersygehus, der allerede er flere år forsinket, og hvor budgettet er overskredet med rigtig mange millioner kroner. Så kan ministeren komme ind på, hvad det helt præcis er, at supersygehuset så skal til at gøre nu, altså hvilke procedurer vi skal i gang med? For jeg tænker, at hverken ministeren eller jeg er interesseret i mere bureaukrati og mere bøvl.
Ministeren.
Nej, men det er ingen af os interesseret i. Og det er ikke nødvendigvis sværere, end at man skal henvende sig til Sikkerhedsstyrelsen igen, og så skal man indberette dokumentation for, at det, man så har lavet, er sikkert, selv om det ikke er udført efter de standardregler, som gælder på det her område. Det er der også blevet oplyst om hvordan man kan gøre i det afslag, som man har fået på NAU-projektet i forhold til den første deadline. Og jeg vil bare opfordre til, at man bruger muligheden for at få godkendt det, man så har lavet. Det kræver selvfølgelig, at det, man har lavet, er sikkert, men det går jeg ud fra at det er. Jeg går ud fra, at det her er et spørgsmål om, at man har misset en deadline i første omgang.
Fru Anne Honoré Østergaard, værsgo.
Jamen jeg er jo glad for at høre om den her mulighed, for den er i hvert fald ikke blevet belyst af nogen medier endnu. Så hvis der er en mulighed, tror jeg, at både nordjyderne og dem på supersygehuset bliver glade for det, for ellers kommer det her til at blive gevaldig dyrt. Så er det her noget, ministeren vil holde øje med rent faktisk bliver godkendt, eller hvordan og hvorledes? Eller hvad agter ministeren at gøre mere i den her sag?
Ministeren.
Jeg tror, at jeg skal afholde mig fra at vurdere, hvilke kabler og tykkelse osv. der er ført, og om de er sikre nok. Det er der ikke nogen der er tjent med, fordi det har jeg ikke forstand på, og det er heller ikke min opgave. Det skal Sikkerhedsstyrelsen gøre, men jeg vil da opfordre til og også nærmest forvente, at man på byggeriet her indsender fornyet dokumentation, nu til Sikkerhedsstyrelsen, og får fortalt, at det, man har lavet, selvfølgelig lever op til de sikkerhedsforskrifter, der skal være, og hvis det så er sådan, ja, så er der altså her en mulighed for, at man kan komme i mål, uden at det bliver en fordyrende omkostning. Så det regner jeg med at man gør.
Tak for det. Så er det sidste spørgsmål. Værsgo.
Det lyder jo alt sammen godt – håber jeg. Vi er begge to enige om, at hverken ministeren eller jeg skal begynde at vurdere noget ud fra Ohms lov og kablers styrkelse og størrelse, men mere selve proceduren og bøvlet og bureaukratiet i, hvad der nu skal ske, er jeg noget interesseret, fordi det hele handler jo om en menneskelig fejl, der i sidste ende kan risikere at koste nordjyderne tid og kræfter og penge.
Ministeren.
Og det er der ingen af os der er interesseret i. Menneskelige fejl kan ske. Den her deadline, man skulle have levet op til i sommer, har været kendt rimelig længe, vil jeg så sige, så man har vidst i lang tid, at man skulle nå den deadline. Det lykkedes så ikke. Så er der en anden mulighed, og den er beskrevet i det afslag, som man har fået i første omgang. Den synes jeg man skal forfølge, og så er jeg sikker på, at hvis man ellers har gjort sit arbejde ordentligt, og det gør man i Nordjylland, så er der også gode muligheder for at få tingene godkendt igen. Men den endelige vurdering laver Sikkerhedsstyrelsen, og den skal hverken spørgeren eller jeg lave.
Tak for det. Spørgsmålet er sluttet. Men vi fortsætter med spørgsmål til erhvervsministeren, og det er fortsat fru Anne Honoré Østergaard, Venstre.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Vil ministeren handle, så nordjyderne og skatteborgerne ikke skal opleve forsinkede sundhedstilbud og ekstraregninger på grund af en ansøgning om dispensation for samtlige elinstallationer, som Sikkerhedsstyrelsen har modtaget 6 dage for sent fra NAU?
Ministeren.
Også tak for det spørgsmål. Der er jo ikke så meget mere at tilføje end det, vi har været omkring. Jeg synes, at det er min opgave i dag at gøre nordjyderne opmærksomme på det, som også projektet, der er kommet for sent med sin ansøgning, er blevet gjort opmærksom på, nemlig at der er en mulighed for at sende information om de sikre kabelføringer, og hvad man ellers har lavet i den her sammenhæng, ind til Sikkerhedsstyrelsen igen og på den måde få projektet sikkert i hus uden fordyrende omkostninger. Så det er det, jeg vil gøre, altså gøre opmærksom på, at den mulighed er der. Og den håber jeg da og regner med bliver brugt, sådan at man kan komme i hus uden ekstraregninger.
Fru Anne Honoré Østergaard.
Tak for det svar. Det, jeg dog er mest interesseret i, er den nye mulighed, der jo lige er opstået og først nu er blevet kendt af mig og måske alle andre, der følger med, for det er ikke noget, der har været i mediernes søgelys før i dag. Det handler om, hvor bøvlet det nu bliver, og hvor omkostningsfuldt det så bliver. Jeg kan ikke helt vurdere ud fra ministerens svar, om det er noget, der er enkelt og nemt at gøre. For det er klart, at selvfølgelig skal alle installationerne være helt sikre og rigtig gode, og hvad sådan noget el skal være – det skal jeg ikke kloge mig på – men er den procedure, NAU nu skal til at igennem, nem at gå til, eller hvad tænker ministeren? Og er det noget, ministeren vil holde øje med?
Ministeren.
Hvis man ved, hvad der er trukket af kabler, og det ved man jo godt, for man har bestilt og fået gode håndværkere til at trække dem og lægge dem, så skulle det være en relativt let øvelse at godtgøre, hvad det er for nogle kabler, der er trukket, og hvordan de lever op til de sikkerhedskrav, der selvfølgelig skal være gældende. Under alle omstændigheder kan man sige, at det jo er en væsentlig nemmere omgang end at skulle til at gøre hele projektet om igen med at trække kabler ud og lægge dem ind i igen. Så selvfølgelig er der et arbejde med at dokumentere det her – og vi er alle sammen, også nordjyderne, tjent med, at sikkerheden er i orden – men det er ikke min oplevelse, at det vil være en meget bebyrdende affære.
Værsgo, spørgeren.
En relativt let øvelse, hører jeg ministeren sige er forventningen til den nye procedure, NAU skal i gang med. Nu sammenligner ministeren det godt nok med at skulle grave samtlige kabler op og lægge nogle nye ned, hvilket vil forsinke projektet flere år og måske koste et trecifret millionbeløb. Hvis nu det viser sig, at det ikke er en relativt let øvelse, som supersygehuset skal i gang med, hvad så? Jeg ved ikke, om det er det, og jeg tror heller ikke, at ministeren har så meget forstand på el. Det er i hvert fald den forståelse, vi ligesom har med hinanden.
Tak. Ministeren, værsgo.
Det må vi jo se til den tid. Men altså, det her var jo noget, man skulle have gjort i første omgang, og det kom man så for sent til. Nu er der så en anden mulighed for at komme i mål uden at skulle gøre det hele om, og derfor er det ikke min forventning, at det her i væsentlige træk vil være anderledes end det, man ellers skulle have gjort. Skulle det imod forventning vise sig at være tilfældet, er jeg sikker på, at vi hører om det igen. Lige nu er jeg glad for at kunne sige, at NAU har en anden mulighed for at komme i hus med deres ansøgninger, og den synes jeg da de skal forfølge.
Så er det sidste spørgsmål. Fru Anne Honoré Østergaard, værsgo.
Jeg hører, at skulle det ikke være en relativt let øvelse, NAU skal i gang med, men derimod noget, der koster nordjyderne skattekroner og forsinker supersygehuset yderligere, så er ministerens dør åben for at se på, hvad vi så kan gøre ved problemet. Er det korrekt?
Ministeren.
Min dør er altid åben for at snakke både med spørgeren og med hvem, der måtte have spørgsmål, der kan opstå. Jeg synes det vigtige i dag er at sige, at den historie, der ligesom kørte i medierne og i det nordjyske om, at det her projekt ville blive sat mange år tilbage, og at det ville koste et trecifret millionbeløb, ikke behøver at blive til virkelighed. Der er en ny mulighed. Den synes jeg man skal afprøve, og så er jeg fortrøstningsfuld, i forhold til at man kommer i hus. For jeg er sikker på, at man i det nordjyske lægger kabler ordentligt og følger de regler, der selvfølgelig skal følges, og derfor tror jeg, man kommer godt i mål.
Spørgsmålet er slut. Tak til ministeren, og tak til fru Anne Honoré Østergaard.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, torsdag den 2. december, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der vil fremgå af Folketingets hjemmeside.