Poslanička grupa Stranke moderne Srbije ima dva pitanja koja ću uputiti na ovoj sednici. Prvo pitanje, koje je dosta kraće, usmereno je na ministra finansija. Pre nekih petnaestak dana čuli smo izuzetno dobru vest, a to je da se Srbija zadužila na 10 godina po kamatnoj stopi od 1,6% evro obveznicama na Londonskoj brezi. To jeste dobra vest, međutim, nakon što smo malo duže razmatrali celo pitanje, ostala nam je jedna doza, kako da kažem, straha da li je tih 1,6% indikator toga da će Srbiji biti podignut kreditni rejting u narednom periodu ili investiciona zajednica ceni da će u evro zoni u nekom skorijem periodu doći do deflacije. Ako je prvi slučaj, nema nekog razloga za brigu. To bi onda bio kontinuum rasta kreditnog rejtinga. Međutim, ako je to indikator deflacije, pošto je 1,6 izuzetno dobra kamatna stopa za trenutni kreditni rejting Srbije, pitanje koje ja postavljam je koja je strategija Ministarstva finansija da se nosi sa deflacijom u evro zoni? Drugo pitanje je malo duže i kompleksnije, pa ga s toga upućujemo predsednici Vlade Republike Srbije. U ovom momentu, na osnovu pokazatelja koji se odnose na broj traženih radnih dozvola u zemljama EU i imajući u vidu činjenicu da će od 1. januara za većinu poslova u zemljama EU biti moguće tražiti taj posao i bez radne dozvole, uz prezentovanje, naravno, odgovarajućih finansijskih sredstava, ono što je izvesno je da će se pred Srbijom pojaviti jedan veliki rizik, a to je rizik masovnog iseljavanja iz Srbije. U ovom momentu već sada imamo neke grane gde je nemoguće naći ljude za prilično dobro plaćene poslove. Imamo probleme da se popune radna mesta kod složenijih poslova, a u nekim manjim mestima u Srbiji, koja su i ranije bila podložna iseljavanju, imamo problem da se nađu poslovi najjednostavnije vrste, pa je stoga moje pitanje kada će Vlada Republike Srbije predložiti izradu jedne nacionalne strategije koja će se odnositi ne na sprečavanje iseljavanja, nego na to kako ćemo delovati, pošto ne verujem da iko može da ga spreči i kako ćemo privući neke od ljudi da se vrate u Srbiji nakon određenog perioda? Takođe, moje pitanje predsednici Vlade Republike Srbije je kada ćemo utvrditi koji su tačno uzroci iseljavanje, jer nisu uvek u pitanju plate i kako delovati na one uzroke na koje možemo delovati danas? Takođe, pitanje je kada ćemo dobiti odgovore kako delovati u smislu gde podizati plate, pošto u nekim oblastima apsolutno je nemoguće da ćemo zadržati skoro bilo koga ako ne bude bilo jačeg podizanja plata, posebno u oblastima kao što su zdravstvo i kao neka vrlo bitna mesta u javnom sektoru gde je nemoguće zadržati ljude sa sadašnjim nivoom plata? Takođe, pitanje je gde seći troškove, pošto će iseljavanje imati za posledicu da ćemo imati smanjeni broj aktivnog stanovništva uz nesmanjeni broj ljudi koji su u penziji na „pay as you go“ sistemu? Dakle, pitanje je gde ćemo seći troškove? Da li će opredeljenje Srbije biti da se uvoze ljudi i kako ćemo to uraditi budući da tradicionalni priliv ljudi iz BiH i Crne Gore se više neće dešavati? Kako ćemo reagovati, pošto znamo koliko je bilo osetljivosti kada su se samo na kratko zadržavali ljudi koji nisu južni Sloveni u Srbiji? Takođe, naša poslanička grupa smatra da bi to trebala biti tema posebne sednice, ali ostavićemo većini koja je ta koja bi trebala da zakaže jednu takvu sednicu u neko određeno vreme da to uradi. Specifično pitanje je usmereno i ka ministru obrazovanja, a to je kako ćemo promeniti profile i broj ljudi koje upisujemo, upravo imajući u vidu odliv koji se dešava iz Srbije? Za ministra privrede - ovaj koncept i subvencija će se susresti sa velikim problemom, jer neće biti jeftine radne snage koja je bila osnov privlačenja stranih investicija, na koji način ćemo promeniti koncept privlačenja stranih direktnih investicija i kako ćemo doći do onih investicija koju daju veću dodatu vrednost po radnom mestu? Takođe, pitanje je kako ćemo smanjiti opterećenje na plate, imajući u vidu da će zbog porasta cene radne snage mnoga mala i srednja preduzeća biti u velikom problemu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS od početka ovog saziva pokušava da utiče na skupštinsku većinu u smislu da pokušamo da vas ubedimo da treba da se poštuje parlamentarna demokratija, da se radi u skladu sa Poslovnikom koji je loš. Trebalo je novi doneti ili menjati ovaj na početku ovog saziva. Nije nam to polazilo za rukom i zato ste zaslužili negativne ocene te Evropske komisije do koje je vama jako stalo, pa ste onda morali da doživite da vam Fabricio udara packe, pa ste morali da doživite da ovde predsednik države mora da se ispoveda nekom nacionalnom konventu za EU. To je skupina nekih nevladinih organizacija koje rade u interesu EU, a ne Srbije. Bila je to, onako, svojevrsna bruka za državu, ali, dobro, nije prvi put kada ste vi u pitanju. Mi smo ovu sednicu konačno imali po Poslovniku, u smislu da smo imali dnevni red takav da svaki predlog predstavlja posebnu tačku dnevnog reda i to jeste dobro. Mi smo to pohvalili, ali očigledno je da je predsedavajućima, u odsustvu predsednika Narodne skupštine, postalo nepodnošljivo da narodni poslanici SRS ovde govore, da koriste vreme i počeli su volšebno da nam kradu vreme. Imam ovde sve precizne podatke i dostavićemo ih predsedniku parlamenta kada se vrati, jer smo ustanovili da od ukupno 28 minuta i 49 sekundi, koliko mi vremena imamo, u četvrtak nam je oduzeto nekih tri i nešto minute, u petak skoro dva minuta. Znate, to kada se prevede u procente u odnosu na ovo vreme koje mi govorimo, onda je to oko 10% i to je mnogo. Zamislite šta smo otkrili kada smo ovo istraživali? Naš narodni poslanik se javi za reč, a pošto ovaj vaš sistem za javljanje nije dobar, on je samo rekao "dame", nije ni završio "gospodo", prekinuta je konekcija i on se ponovo prijavio i vi mu oduzimate 18 sekundi. Znači, ako neko govori 120 sekundi, a oduzme mu se 18, to je 15% dozvoljenog vremena. Dalje, mi od početka ovog saziva nismo propustili ni jedan utorak i ni jedan četvrtak da ne postavimo pitanje ili predsedniku države ili predsedniku Vlade ili pojedinačno ministrima i uvek poslanici SRS postavljaju pitanja koja su zaista od opšteg interesa. Mi se ne bavimo kod postavljanja pitanja nekom dnevnom politikom ili osvajanjem nekih, kako neki vole da kažu, jeftinih političkih poena, nego se bavimo zaista suštinskim stvarima. I, šta je rezultat toga? Pokazalo se da i predsednik države i predsednik Vlade i predsednik ministra vređaju Narodnu skupštinu, omalovažavaju Narodnu skupštinu, da ih baš briga šta se u Narodnoj skupštini od njih traži, da ih baš briga za činjenicu da smo mi najviše zakonodavno telo po Ustavu Republike Srbije i mi imamo sledeću situaciju. Ukupno smo postavili, to je počelo 3. juna 2016. godine, zaključno sa 28. junom 2019. godine, postavili smo 143 pitanja ili zahteva za obaveštenje, objašnjenje itd. Odgovor smo dobili na samo 61 od takvih pitanja. Znači, od143 Narodna skupština je dostojna odgovorom na samo 61 pitanje. Kakva je sadržina tih pitanja, to je posebna tema. Uglavnom odgovori nemaju veze sa pitanjem, što bi naš narod rekao odgovaraju nam na okruglo, pa na ćoše, ali to će biti neki drugi put tema. Danas tražimo od predsednika Narodne skupštine da anagažuje službe, verujemo da ona ovo ne zna i ne mora da zna, ali mi se bavimo svojom poslaničkom grupom pa znamo. Dakle, tražimo da se sva ova pitanja na koja nismo dobili odgovore, u skladu sa onim kako su postavljena, dostave ponovo onome koga smo pitali i da predsednik Narodne skupštine insistira da u najkraćem roku dobijemo odgovore na sva pitanja.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, obzirom na već više puta postavljena slična pitanja na koja nismo dobili, čini mi se, odgovarajuće odgovore, prinuđen sam da ta sva pitanja pokušam da sublimiram u jedno i da bude malo preciznije nego što je to do sada rađeno. Pitanje postavljam republičkoj Vladi, Ministarstvu pravde, odnosno Republičkom javnom tužilaštvu, MUP, Ministarstvu finansija, Ministarstvu kulture i REM-u. Pitanja su – da li su N1, Nova S i Sport klub domaći kanali? Da li su N1 i Nova S i Sport klub pribavili sve neophodne dozvole za rad u Srbiji u skladu sa svim pozitivnim zakonskim propisima Republike Srbije? Da li N1, Nova S i Sport klub plaćaju propisane nadoknade kome i u kom iznosu? Da li su N1, Nova S i Sport klub upisani u Registar javnih glasila? Da li su N1, Nova S i Sport klub poreski obveznici u Srbiji i da li ispunjavaju sve svoje obaveze u celosti? Da li su ovi kanali revnosne platiše nadoknade SOKOJ-u, OFPS-u i u kojem to iznosu na godišnjem nivou čine? Gde se nalaze masteri ovih televizija? Da li su nadležni organi uključujući i REM izvršili proveru navoda da su sedišta i masteri u Luksemburgu? Da li se ti programi izvorno emituju u Luksemburgu, na kom jeziku? Da li se u Luksemburgu emituju reklame na srpskom jeziku? Da li se takav originalni program iz Luksemburga distribuira u kablovsku mrežu SBB gde se reemituje. Na koji način je REM utvrdio da N1, Nova S i Sport klub nisu domaći kanali, odnosno da su prekogranični i da na tim kanalima nema domaćih reklama? Da li su nadležni organi, uključujući REM, izvršili proveru da li „Kas medija“ prodaje oglasni prostor na televizijama u skladu sa pozitivnim zakonskim propisima? Da li su nadležni organi, uključujući i REM, izvršili proveru navoda da se ovi programi emituju iz studija u Beogradu i da li REM vrši monitoring ovih kanala, odnosno operatora koji reemituju ove programe? Da li su nadležni organi, uključujući i REM, izvršili proveru navoda da se na TV N1, Nova S i svim kanalima Sport klubova emituju srpske reklame i kakvi su rezultati tih provera? Da li su nadležni organi preduzeli korake, i ako nisu kada će to učiniti, da utvrde da li se na prekograničnim kanalima, čija su sedišta u inostranstvu citiranih i navedenih televizija eventualno prekida izvorni kanal, odnosno signal koji ide iz mastera iz inostranstva i ubacuje u reklame na srpskom jeziku, ako se to dešava, ko to čini i kada će se preduzeti odgovarajući koraci i pokrenuti postupci protiv odgovornih lica? Sve ovo iz sledećih razloga i podsetiću i građane Srbije i vas uvažene kolege na samo deo zakonskih propisa koji regulišu ovu oblast. Zakonom o elektronskim medijima je regulisana oblast reemitovanja i prema odredbama ovog zakona reemitovanje znači preuzimanje istovremeno emitovanje programskih sadržaja bez menjanja, prekrajanja, ubacivanja bilo kojih drugih sadržaja, računajući u to i priloge, rubrike, reklame, oglase, reportaže. Članom 46. istog zakona garantuje se sloboda prijema i reemitovanja medijskih usluga iz drugih država, koja u Republici Srbiji je zajamčena, potvrđena je međunarodnim ugovorima. Članom 100. istog zakona određene su sledeće stvari da nadzor nad operatorima vrši REM, da je operator dužan da distribuira medijske usluge, radio ili TV emitovanja istovremeno i u potpunosti i bez ikakvih promena, da regulator vrši nadzor i stara se o izvršenju obaveza operatora propisanih odredbama ovog člana u saradnji sa RTL. Po Zakonu o oglašavanju, članom 74. stav 2. određeno je da nadzor nad primenom Zakona u pogledu oglašavanja vrši REM. Konvencija o prekograničnoj televiziji precizno reguliše oblast reemitovanja prekograničnih kanala itd. Kako eventualno kršenje ovih propisa, kao i propisa kojima se reguliše pitanje poreskih i drugih obaveza, može predstavljati radnju niza privrednih prestupa i u sebi ima sadržaj bitnih obeležja niza krivičnih dela za koja se goni po službenoj dužnosti, očekujem da ukoliko se nije pristupilo proveri svih do sada saznanja koja imaju nadležni organi, a između ostalog i na osnovu pitanja narodnih poslanika i utvrđivanja činjeničnog stanja i ocene da li ima ili ne elemenata za pokretanje prekršajnih i krivičnih postupaka, da se to učini u najkraćem roku koliko odmah. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Danica Bukvić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poznata je činjenica da je oblast demografije do skoro bila gotovo zanemarena. Međutim, od početka ovog mandata Vlade Republike Srbije, populaciona politika zauzima važno mesto u aktivnostima Vlade, a posebno u radu Kabineta za populacionu politiku, na čijem se čelu nalazi profesor dr Slavica Đukić Dejanović. U cilju poboljšanja demografske slike Srbije, Vlada je usvojila strategiju podsticanja rađanja i niz proaktivnih populacionih mera menjajući zakonski okvir, pre svega Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom. Veliki broj ovih mera, kao i realizacija brojnih projekata u lokalnim samoupravama inicirane su upravo iz Kabinete ministarske Slavice Đukić Dejanović. Već daju početne rezultate. Da podsetim, promenom Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, povećan je novčani iznos i produžen je period korišćenja podsticajnih sredstava za prvo dete jednokratno 100 hiljada dinara, za drugo dete po 10 hiljada dinara u periodu od dve godine, za treće dete po 12 hiljada dinara mesečno u periodu od 10 godina, za četvrto dete 18 hiljada mesečno u periodu od 10 godina. Takođe, sve veći broj lokalnih samouprava kroz dodelu sredstava za sufinansiranje populacionih mera uključen je u projekte Kabineta za populacionu politiku. U vezi sa tim, želim da postavim pitanje ministarki, profesorki dr Slavici Đukić Dejanović, da li su kreiranje populacione politike preko Saveta za populacionu politiku, ali i kreiranje konkretnih populacionih mera uključena i naša naučna stručna javnost SANU, naučne organizacije, instituti, kao i medicinske i socijalne institucije, koje bi trebale da pomognu u iznalaženju novih mera i popularizaciji pronatalitetnih mera i politike rađanja. Takođe, jasno je da same državne mere ne mogu biti uspešne ako se ne realizuju u životu, ako ih ne sprovode privredni subjekti i drugi poslodavci koji bi trebalo da podrže državne mere, podrže rađanje i zaštite mlade parove i majke, ne diskriminišući ih ukoliko rađaju ili idu na bolovanje zbog dece. U vezi sa ovim, pitala bih ministarku Đukić, ali i ministra za rad i zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja Đorđevića, da li postoje analize i istraživanja o stanju u privrednom sektoru kada je u pitanju populaciona politika? Ima li slučajeva diskriminacije budućih i mladih majki ili samohranih roditelja i da li je poznato da su inspekcije rada preuzele mere protiv nesavesnih poslodavaca? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žika Gojković. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, moje prvo pitanje je za premijerku Vlade Anu Brnabić. Ima li Vlada nameru da predloži Narodnoj skupštini stavljanje van snage odluke AVNOJ-a, kao i deklaraciju o osudi ovih odluka, čije štetne posledice trpimo i danas? Svima nam je poznato da je jedna partija, a radi se o Komunističkoj partiji, posle Drugog svetskog rata uzela vlast oružanom pobunom, a ne demokratski na izborima, da je zatim nelegalno, nelegitimno donela odluku da se ukidaju i zabranjuje rad svim drugim partijama, odnosno da se zavodi diktatura. Takođe, bez ikakvog pravnog osnova takva vlast, na potpuno nezakonit i protivustavan način, ukida Kraljevinu, proglašava Republiku i donosi čitav niz nezakonitih odluka u suprotnosti sa interesima srpskog naroda. Razbijaju Jugoslaviju na šest republika odvajajući od Srbije Makedoniju, a Srbiju dodatno na još dve pokrajine, stvarajući sve preduslove za odvajanje Vojvodine i Kosmeta. Kosovo i Metohiju predaju Albancima na upravu i prave današnje granice između Srbije i lažne države Kosovo, koje nikada u istoriji pre toga nisu postojale. Naknadno smo videli da je to u stvari bio prvi korak, tačnije uvod u ratove koje smo imali devedesetih godina. Mi u Pokretu obnove Kraljevine Srbije smatramo da skupštinskom deklaracijom o osudi komunističkih odluka AVNOJ-a i njihovom simboličnom stavljanju van snage skrećemo pažnju svetske javnosti, naročito onih država zapadnog bloka koje sebe nazivaju demokratskim, a groze se komunizma, i koje su priznale lažnu državu Kosovo, na to da su upravo komunisti započeli proces odvajanja Kosova od Srbije i stvorili preduslove za otcepljenje od naše zemlje i da mi takve odluke ne priznajemo i poništavamo ih jer su nedemokratske, neustavne i necivilizovane. Čitav svet treba da zna putem kakvog pravnog nasilja Komunističke partije su Albanci stekli neka prava na koja se pozivaju i danas. Smatram da je neverovatno da Srbija svih ovih godina ne koristi te argumente i da već nije donela takvu odluku. Ujedno, pozivam Vladu Srbije i Narodnu skupštinu da to učine u što skorije vreme. Moje drugo pitanje je vezano za Ministarstvo prosvete. Dokle će naša deca u školama učiti falsifikovanu i ideološki obojenu istoriju iz komunističkog vremena? Svi znamo da su izjednačena prava ravnogoraca i partizana i da je Srbija imala dva antifašistička pokreta na koje treba da je ponosna. Kada će u udžbenicima za osnovnu i srednju školu deca početi da uče istinu da je komunistička vlast posle Drugog svetskog rata, molim vas, ovo je jako važno, pobila preko 100.000 nevinih građana samo zato što su bili za kralja, da je Draža Mihajlović bio antifašista i glavni neprijatelj okupatora tokom Drugog svetskog rada, da su komunisti dali Kosovu skoro državu Ustavom iz 1974. godine, kao i da su naselili 200.000 Albanaca u periodu od 1968. do 1972. godine, pri tome zakonom zabranjujući da se vrate proterani Srbi na Kosovo? Zašto u udžbenicima deca nigde ne mogu da pročitaju istinu da kralj Petar II nije odneo sa sobom ni gram državnog zlata, za šta postoje brojni dokazi, nego je to bila najobičnija komunistička propaganda da se Srbinu, kojem je u biću Kraljevina, da tu Kraljevinu omrzne. Mi u Pokretu obnove Kraljevine Srbije smatramo da je jednako važno da mladi naraštaji uče istoriju zasnovanu na istoriji i činjenicama, a ne na propagandnim lažima Komunističke partije, što nažalost, važi i danas i verovatno će važiti sve dok naš pokret ne bude bio jači i pobedi na izborima. Moje treće pitanje je u stvari sugestija Ministarstvu za rad i socijalna pitanja, a tiče se slepih i slabovidih osoba. Smatram da moramo više pažnje posvetiti tim osobama, a to su u suštini male stvari da bi im se poboljšao kvalitet života. Ovo ne govorim samo iz razgovora koje vodim sa ljudima koji tako žive, već i iz kuće imam situaciju u kojoj je otac legao uveče i ujutru se probudio sa degeneracijom makule i u potpunosti izgubio vid. Smatram da se takvim ljudima treba više pažnje posvetiti, povećati iznos za tuđu negu, omogućiti im lakši i kvalitetniji prevoz, više zajedničkih druženja i dešavanja, jer na ličnom primeru znam koliko znači tim ljudima da bar malo komunikacije imaju, ako ništa drugo, bar sa osobama i ljudima kojima sa kojima mogu da razmene iskustva, koji su slični i ugroženi i usamljeni. (Predsedavajući: Privodite kraju.) Smatram da treba pogledati koje popuste imaju i da su mnogi od tih popusta ukinuti, poput taksista.
Zahvaljujem. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milisav Petronijević, Ljiljana Malušić, Đorđe Milićević, Žarko Obradović, Stefana Miladinović i Branimir Jovanović. Nastavljamo pretres u pojedinostima o 3. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O KOMUNALNOJ MILICIJI Određujem pauzu dok ministar sa saradnicima ne uđe u salu. [[Posle pauze.]] Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, da li vam je poznato kako nazivaju ovaj zakon građani Republike Srbije? Zovu ga predizborni zakon. Mi smo potpuno saglasni da je to tako, ali da bi vi, kako volite da kažete, u kapacitetu ministra mogli da date odgovor na naše pitanje, odnosno na ovaj amandman, ja ću sad da kažem šta smo to mi predložili u članu 18. da se briše. Pošto je jednim od prethodnih članova utvrđena nadležnost komunalne milicije, član 18. predviđa ovlašćenja komunalne milicije, između ostalih, a ukupno ih je 10, oni su kasnije razrađeni svaki posebno. Tačka 7) kaže da su ovlašćenja audio i video snimanje. Vi u vašem ministarstvu imate sigurno stručne i dobre pravnike i oni su mogli da znaju i bili su dužni, da to nije dozvoljeno da na osnovu Ustava, opšteprihvaćenih međunarodnih pravila i priznatih ugovora, nije dozvoljeno snimanje audio i video bez zakonom utvrđene procedure, a zakonom utvrđena procedura je ona kada na predlog tužioca ili sudije neko lice dobije ovlašćenje da može da snima. Sve mimo toga predstavlja inkriminisanu radnju krivičnog dela po Krivičnom zakoniku član 143. i 144, što znači ako neko neovlašćeno snima neko lice, on čini krivično delo. U slučaju da se ovo i ponudi sudu kao dokaz, on je obavezan, ako to nije ispoštovana zakonska procedura, da izdvoji taj, da kažem, dokaz, da ga čuva u posebnom kovertu, zapečati i do pravosnažnosti te odluke da bude čuvan. Mislim da ste ovde uradili nešto što nije dozvoljeno, što nije u skladu sa zakonom, a i niz drugih slučajeva u ovom zakonu ukazuje da je ovo jedan miks zakon. Argumentacija da će ovim zakonom imati pravo i lokalne samouprave, opštine da uvedu komunalnu miliciju, ne može se prihvatiti kao takva, jer prošli put smo rekli kad je bila rasprava u načelu, da od 29 gradova, osam gradova nemaju komunalnu policiju za sada. Ako to nije potrebno Novom Pazaru, Jagodini, na osnovu čega može neko da tvrdi da je to potrebno građanima Krupnja, Koceljeve, Prijepolja ili bilo kojeg drugog mesta u Srbiji. Juče, kada je koleginica Vjerica rekla da će intervenisati komunalna milicija u slučaju narušavanja buke, znači, dete malo plače, pa dođe komunalni milicionar da interveniše, nas zanima da li će uhapsiti tatu, mamu ili bebu? Zaista ovaj predlog zakona, uz sve vaše pokušaje da objasnite kako će to dovesti do nekih boljih uslova za građane Srbije, ne stoji. Mi smatramo da uopšte nije trebao ovaj predlog zakona da se nađe u skupštinskoj proceduri, a pošto ste vi to uradili, predložili, imate skupštinsku većinu za to, mi samo želimo na stručan način da vam kažemo da određene stvari ne mogu ovako da ostanu, pa ste vi za ne prihvatanje tog amandmana rekli da je razrađena u članu 25. stav 7. ovog zakona mogućnost da se snima audio ili video. Ako se ovo bude brisalo, onda će taj član 25. izgubiti potpuno svoj smisao. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, svaki put kada raspravljamo o nekom predlogu zakona treba da imamo u vidu koje će on benefite doneti građanima Srbije. Poštovanje komunalnog reda i povećanje bezbednosti građana je nešto što je svakako na prvom mestu i što će doprineti poboljšanju kvaliteta života građana i u gradovima i u opštinama. To je ono što je upravo intencija ovog zakona. Kada je reč o ovlašćenjima koje će budući komunalni milicionari imati, istina je da na neki način proširujemo ta ovlašćenja. Ta ovlašćenja proširujemo upravo da bi budući komunalni milicionari imali, odnosno da bi efikasnije, kvalitetnije obavljali svoj posao. Mi smo juče od ministra čuli neka taksativna nabrajanja koliko je to do sada bilo, kada je reč o Beogradu, izrečenih upozorenja, usmenih naređenja itd. Na taj način smo odagnali one sumnje u pogledu eventualnih represija koje će komunalni milicionari sprovoditi na terenu. Kao što rekoh, ovaj zakon predstavlja benefit i za male opštine, odnosno opštine sa malim brojem stanovnika, ali i za velike gradove i tu prvenstveno mislim na grad Beograd. Beograd će upravo imati najveći benefit od mogućnosti da angažuje veći broj komunalnih mlicionara, a u cilju otklanjanja komunalnog nereda. Kada već pričamo o Beogradu, moram, predsedavajući, da primetim jednu histeriju koja se tokom jučerašnjeg dana stvorila na nekim medijima, a kada je reč o jednom događaju u Beogradu, a reč je o bazenu Sportskog centra Milan Gale Muškatirović. Verujem da ste i vi, predsedavajući, primetili histeriju jedne televizije, a u pitanju je N1 i zlonamerne navode kako grad, bože, otima nekakvu imovinu toj ugroženoj opštini Stari grad, pa smo imali izjave predsednika te opštine, onog Bastaća, kako će Goran Vesić da otme nekome nekakvu imovinu. Sada zarad građana, zarad istine, moram da kažem da nije u pitanju nikakvo otimanje imovine. Niko nikome ništa neće oteti. To je u krajnjem slučaju nemoguće. Nemoguće je da neko otme sportski centar. Moram zarad istine da kažem da su na prošloj sednici Skupštine grada Beograda, pre nekoliko dana, usvojene dve odluke o osnivanju privrednog društva Mirko Sandić i privrednog društva „25. maj – Milan Gale Muškatirović“. U oba slučaja opštinski sportski centri, dakle, na Vračaru i na Starom gradu, čiji su osnivači tih ustanova, preduzeća bili opštine Vračar i Stari grad, su višestruko kršili Zakon o javnoj svojini. Stoga je grad Beograd kao nosilac prava svojine doneo odluku o osnivanju dva privredna društva, a treba posebno voditi računa o tome da gradske opštine nisu jedinice lokalne samouprave. U Beogradu je po zakonu grad Beograd jedinica lokalne samouprave, dok gradske opštine obavljaju poslove koje im grad Beograd poveri. Dakle, upravo u korist starograđana i svih Beograđana, Sportski centar Milan Gale Muškatirović će od nedomaćinskog upravljanja opštine Stari grad, koja je do sada vodila ovaj sportski centar u propast direktno, jer milion evra iznosi dug, sudski sporovi čiji gubitak preti da dovede do toga da deo imovine Sportskog centra Milan Gale Muškatirović pređe u privatnu svojinu. Tako su ti žuti genijalci vodili godinama i decenijama to preduzeće da su ga doveli na ivicu propasti. Milion evra je dug sa kamatama, koliko god su Bastać i onaj neki, koji se uključio pre neki dan u tu televiziju, pokušavali da ospore i da kažu kako nije toliki dug, kako je dug manji, mada ni oni ne negiraju da je dug 100 miliona dinara. Ja vam kažem da je dug milion evra sa kamatama. Za prethodne dve godine Sportski centar Milan Gale Muškatirović napustilo je skoro 30 zaposlenih, i to je podatak koji treba uzeti u obzir. Direktor Sportskog centra Milan Gale Muškatirović je u dogovoru sa Markom Bastaćem 2016. godine uzeo kredit od banke u iznosu od 50 miliona dinara po osnovu založne imovine koja je vlasništvo grada Beograda. Očigledno je da se te rate ne vraćaju, da se dugovi ne servisiraju i da kamate sve više rastu. U nadzornom odboru Sportskog centra Milan Gale Muškatirović sede ljudi koje kontroliše Marko Bastać i po svemu sudeći kredit je nenamenski potrošen na ko zna kakve sumnjive poslove koji služe tome da se postojeća klika samo na Starom gradu održi na vlasti. Dug preduzeća, ponavljam, je dostigao iznos od milion evra sa kamatama. Imamo primer koji dokazuje, da kažem, da je ovde reč o onoj narodnoj poslovici – ni po babu ni po stričevima. Imamo istu situaciju na Vračaru i Sportski centar Vračar će ubuduće biti kontrolisan od strane Skupštine grada Beograda, odnosno gradske uprave, ali opština Vračar se nije oglasila na način kako je to uradila opština Stari grad. Nikoga nije optužila ni za kakvu krađu imovine, ni za kakvo otimanje, čak naprotiv se zahvalila. Zašto apostrofiram opštinu Vračar? I sam dolazim sa Vračara i znam nešto o tome. Opštinska vlast do 2016. godine, koju je predvodila DS, je to preduzeće potpuno uništila, zapravo ustanovu, pravi izraz je ustanova, potpuno opustošila, dovela do duga od 50 miliona dinara. Radnici nisu primali plate od 4-8 meseci. Opštinska uprava koju je preuzela SNS 2016. godine je pokušala da spase šta se spasti da, pa smo, recimo, to kašnjenje od pet, šest, pa i osam meseci, kada je reč o platama zaposlenih, sveli na svega mesec dana. Mislim da u ovom trenutku nije ni toliko kašnjenje. Deo duga smo vratili, ali zahvaljujući trudu i zahvaljujući odgovornosti gradske uprave, sada smo u situaciji da grad Beograd na ovaj način spasi Sportski centar Vračar. Tu je ta suštinska razlika između nas i njih. Nama nije stalo do fotelja. Nama nije stalo da neko od nas bude direktor po svaku cenu, a da bi se on zvao direktorom. To na najbolji način govori o DS, o tom Bastaću i kako su oni vodili i još uvek, nažalost, vode opštinu Stari grad. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Hvala. Poštovane koleginice i kolege poslanici, u jučerašnjoj i današnjoj raspravi u pojedinostima, kada je ovaj član predloženog zakona u pitanju, znači, član 18, imamo situaciju da su od poslanika do poslanika intervenisali ljudi na svih devet tačaka stava 1. U tim predlozima svih devet tačaka ovog 1. stava člana 18. se predlaže brisanje. To znači da član 18. ne postoji, a radi se o članu koji govori i reguliše ovlašćenja komunalne milicije. Ja pitam - da li može i jedna institucija ovog profila i sličnog da bude bez ovlašćenja? Može li zakon koji reguliše njihov rad da ostane bez odredbe o njihovim ovlašćenjima? Mislim da ne može. Stvar koja je bitna kod ovoga svega, zaboravljamo, kolege su diskutujući, braneći svoje predloge, govorile, zaboravljajući na jednu stvar. Naime, govorilo se o tome da ne mogu imati komunalni milicajci ovlašćenja slična policiji, a zaboravljamo da u tom članu 18. prva rečenica glasi ovako - u obavljanju poslova komunalne milicije, komunalni milicionar ima ta i ta ovlašćenja. A poslovi komunalne milicije su nabrojani, kao što ste videli, u članu 10. Dakle, sva ta njihova ovlašćenja su ograničena na poslove komunalne delatnosti. Ja sam rekao u raspravi kad sam govorio, u načelnoj raspravi, da su ovo poslovi koji po svojoj prirodi spadaju u unutrašnje poslove ove zemlje. Prema tome, svi unutrašnji poslovi koji se obavljaju, odnosno oni koji ih obavljaju, moraju imati ovakva ovlašćenja. To zaboravljaju svi. Ja sam zbog toga i u načelnoj raspravi rekao da zbog prirode tih poslova i zbog toga što su oni sastavni deo unutrašnjih poslova, da bi prirodnije bilo da budu inkorporirani u Ministarstvo unutrašnjih poslova i ako bude bilo kad rasprave o tome, a ja sam ubeđen da će biti, i to ne u daleko vreme, da zbog toga oni moraju biti u okviru MUP koja bi imala, kao što ima sadašnju policiju, žandarmeriju i komunalnu miliciju. I onda ne bi bilo nesporazuma. Međutim, ja sam to rekao i u načelnoj raspravi. Čekamo primenu ovoga zakona, čija će primena pokazati, to je nov zakon, da moramo ići ka tome. Ministar je u obrazlaganju rekao neke stvari, ali nije rekao decidno sledeće, i mene, gospodine ministre, interesuje, pa ako možete naknadno, sad u raspravi, da kažete - da li je prilikom rasprave o započinjanju rada i u toku rada na ovom zakonu bilo rasprave o tom kardinalnom pitanju da li nam komunalna policija treba da bude izdvojena i treba da bude isključivo servis lokalnih jedinica, ili treba ovo što sam rekao napred, da bude inkorporirana u poslove koji su zajednički i koji su celina, a to znači zajedno sa policijskim poslovima u okviru MUP. To je jedna stvar o kojoj sam hteo da govorim. Dozvolite mi ako mogu samo da se osvrnem na jučerašnju raspravu posle pauze. Jučerašnja rasprava posle pauze je faktički bila van teme. Ali, prvi put, ja sam i od sinoć kad sam razmišljao, mislim da je bila vrlo korisna. Zašto? Zato što smo ušli u jednu problematiku koja se tiče ukupne bezbednosti ove zemlje. Ono što je govorio gospodin Martinović na kraju, u poslednjem svom javljanju, i sve ono što je izneo i ilustrovao, naslovnim stranama itd, kad se sakupi, i to malo kad se sakupi na gomilu, govori o jednoj, rekao bih, nemojte mi zameriti na možda preoštroj reči, o stravičnoj situaciji u kojoj mi jesmo ili ulazimo, kad je bezbednosna komponenta ove zemlje u pitanju. Ovo pokazuje, to o čemu je on govorio i navodio činjenice, koliko su nam se ugradile strane obaveštajne službe u situaciju i koliko deluju na polju bezbednosti, unutrašnje bezbednosti ove zemlje. Šta je tu sada značajno? Značajno je to da li smo seli i razmatrali, a ja sam to u nekoliko mahova govorio, i prošli put u načelnoj raspravi, i kad je bila Vlada, kad sam postavljao pitanja, koliko smo ozbiljno pristupili? Mi kasnimo sa Strategijom nacionalne bezbednosti, u ovoj situaciji koja ne trpi kašnjenje i mi moramo tu situaciju, o kojoj je juče govorio gospodin Martinović, najviše i najdubioznije, da sagledamo i ona je jedan od elemenata koji su se promenili od pre 10 godina donete, sadašnje, važeće Strategije nacionalne bezbednosti i koja zahteva promenu te strategije i prilagođavanje te situacije. Situacija nije izmenjena samo na unutrašnjem planu, ovo što sam dotakao, nego i na spoljnom planu. Odnos Međunarodne zajednice, ino-faktora se bitno, kardinalno promenio prema Srbiji i Srbija je u apsolutno drugačijoj situaciji i u okviru međunarodnih odnosa i unutar zemlje od one od pre deset godina, koja je obuhvaćena sada važećom strategijom nacionalne bezbednosti. Zato mislim da bi trebalo što pre pristupiti donošenju strategije nacionalne bezbednosti, koja bi podrazumevala kompletnu dubioznu analizu strukturnog i organizacionog postavljenog celog sistema nacionalne bezbednosti i u okviru njega posebnog sistema bezbednosno-obaveštajnog. To moramo da izmenimo. Juče smo govorili ovde o nekim stvarima koje su nam se događale. Pitam se da li su nam službe kontraobaveštajne, obaveštajne itd. znale unapred za te stvari. Pominjanje N1 televizije, pa da li su to naše službe znale, a morale su znati šta se događa i da će se to raditi. Nije to radio ni pojedinac, ni privatnik, niko, nego ni manje ni više, čovek koji je vodio CIA, američku obaveštajnu službu, on je iza tog projekta. To znači da je projekat namenjen isključivo narušavanju unutrašnje bezbednosti zemlje. Zašto se ide tako sada kardinalno oštro, sve dinamičnije protiv i Vučića, predsednika države, i Vlade i svega drugog? Pa upravo zato što je ova zemlja počela da se konsoliduje uopšte. To smeta. Da smo ostali onakvi kakvi smo bili, nikakvi, niko nas ne bi ni dirao, ali smo mala zemlja kojoj ne dozvoljavaju da se kočoperi. Morate biti ponizni, morate biti neko ko će tražiti pomoć, a ne država za koju potpuno opravdano naš predsednik svakog svog istupanja nismo zemlja koja će dozvoliti nekom da spolja upravlja i određuje šta ćemo raditi u svojoj zemlji. To se ne trpi. Tu se angažuje sve obaveštajne službe, zato mislim i predlažem da se odavde pokrene i traži od Vlade da što pre donesemo strategiju nacionalne bezbednosti i da konsolidujemo svoje redove iz te oblasti. Hvala lepo. (Sreto Perić: Replika.)
Zahvaljujem kolega. Kolega Periću, po kom osnovu? Na osnovu čega? [[Sreto Perić: Isključen mikrofon.]] Ne, ja sam ga slušao, jeste ga slušali vi? Ne vidim gde je osnov za repliku. (Narodni poslanik Vjerica Radeta dobacuje s mesta.) Kolega Periću, nisam vas čuo. [[Sreto Perić: Isključen mikrofon.]] Da, on je to citirao vas i pitao ministra da li je kontaktiran MUP prilikom izrade zakona. Ništa on vama nije ni ružno, ni bilo šta rekao. Nije čak ni komentarisao vašu diskusiju. [[Sreto Perić: Isključen mikrofon.]] Ne razumem kolega Periću, šta je osnov za dobijanje replike? [[Sreto Perić: Isključen mikrofon.]] Po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Nešto se zaista čudno dešava sa vama, kolega Arsiću, ja sada intervenišem na osnovu člana 104. Poslovnika. Poslovnik je predsedavajućem dao pravo da nekome može da da ili ne da repliku. Vama niko nije dao pravo da vi na taj način razgovarate sa narodnim poslanikom. Vi možete da kažete - po kom osnovu gospodine Periću, gospodin Perić kaže – tražim repliku, vi kažete – nemate pravo na repliku. To vama Poslovnik dozvoljava, možete to da koristite, možete to da zloupotrebljavate, ali vam ne dozvoljava Poslovnik nikakvo samoreklamerstvo sa tog mesta. Uzdržite se, radite to već nekoliko dana. Uzdržite se od suvišnih komentara. Ako imate želju i potrebu da govorite na ovu temu, ili na koju god temu, lepo neka vas tu neko zameni, ja više nisam raspoložena da vas zamenjujem samo da znate, onda dođite lepo, pozovite Gordanu Čomić da vas zameni, pošto ste vi inače evropejci, istomišljenici, i onda dođite lepo ovde, javite se i replicirajte do mile volje. Ali, nemojte zaista da zloupotrebljavate, da sad neko ko sluša, da stekne utisak da poslanik SRS ne sluša šta je neko govorio, da mu je to palo napamet da se javi, da ne zna da li treba da se javi, da ne zna da li treba da odgovori, šta treba da odgovori, itd. Nemojte da nas ponižavate na taj način. Žao mi je što niste zadovoljni činjenicom da poslanička grupa SRS dominira u parlamentu, ali šta ćete, takve nas Bog stvorio.
Pošto moram da vam odgovorim, koleginice Radeta, pravo svakog poslanika je da pokuša da dobije repliku. Ja to ne sporim. Potpuno legitimno pravo. To uopšte ne sporim, kao što i ne sporim da možda ja nešto nisam lepo čuo i nisam lepo razumeo. Zašto ja ponižavam svog kolegu Perića zbog toga? Zaista ne razumem. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika? (Vjerica Radeta: Želim, naravno.) Izjasniće se. Kolega Periću, po kom osnovu? (Sreto Perić: Replika.) Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsedavajući. Imajući u vidu da je amandman podnet na tačku 8. stav 1. člana 18. predloženog zakona, smatram da se takvim amandmanom ne doprinosi da se ovaj zakon poboljša po kvalitetu, osim onog osnovnog cilja da se zakon povuče iz procedure, što svakako predlagač neće prihvatiti i mi to što on neće prihvatiti zdušno podržavamo. Ono što je bitno istaći, bitno je istaći da je video i audio snimanje jedna vrsta bezbednosne mere, a za takvu meru nije potrebna posebna vrsta ovlašćenja. Za takvu meru ovlašćenje daje sam zakon. Dakle, zakonodavac je propisao takvu meru i samim propisivanjem takve mere dao ovlašćenje komunalnoj policiji, odnosno sada miliciji da može ovu bezbednosnu meru primeniti. Ona nije predviđena samo ovim zakonom, ona je predviđena i drugim komplementarnim zakonima. Audio i video snimanje je zastupljeno, maltene, u nekom širem obuhvatu isključivo radi identifikacije određenih štetnih delovanja. Ceo grad Beograd je pokriven kamerama. Veliki gradovi u Srbiji takođe. Za tako nešto nije potrebna nikakva posebna vrsta ovlašćenja. Radi se o nečemu što podrazumeva jedan jedini cilj, a to je da se što efikasnije, što lakše, što brže identifikuje određena vrsta protivpravnosti, nedela, štetnog delovanja, ponašanja koje je suprotno zakonu, kako bi se što pre identifikovao učinilac i izvršilo procesuiranje. Dakle, za ovu meru neko ovlašćenje zaista nikakvog smisla nema ukoliko ga je zakonodavac kao takvo propisao. Možemo da govorimo o zloupotrebi tog ovlašćenja, da se ova mera koristi u svrhe koje su suprotne zakonu, ali kontrolu rada nad poslovima komunalne milicije, naravno, vrši onaj ko je za to nadležan, u ovom zakonu je to jasno definisano, i u skladu sa tim, naravno, i očekivati je da svako ko zloupotrebi bilo kakav svoj položaj ili uradi bilo šta što je suprotno zakonu, za to u svakom slučaju treba da odgovara. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Od vremena ovlašćenog predstavnika. Želela sam samo po ovom amandmanu da pitam da li vi poslanici iz vlasti, vladajuće većine znate nešto što mi poslanici SRS ne znamo? Da li vi imate dogovor sa ministrom da mi ovde samo, eto, provedemo neko vreme da ispričamo nešto, a da vi znate da se ništa neće promeniti? Kako može neko da zna da ministar nakon rasprave o pojedinostima neće prihvatiti sugestiju i argumente jedne poslaničke grupe i povući predlog zakona? Kako neko može da zna da poslanici neće biti ubeđeni, poslanici vlasti, da neće biti ubeđeni našim argumentima da glasaju za neke naše amandmane i da se promeni ovaj predlog zakona? Kako je moguće da nama neko u lice kaže da mi ovde samo džabe trošimo vreme da pričamo, ali poslanik zna da se to ništa neće promeniti, ministar je ovde došao sa predlogom, vi znate da ćete za predlog glasati? Da li je moguće da vi toliko otvoreno pravite farsu od Narodne skupštine? Ljudi moji, da li vi znate šta piše u Ustavu šta je Narodna skupština? Nemojte da se igrate sa državom, suzdržite se, bar odglumite neku parlamentarnu demokratiju.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala. Što se tiče upravo iznetih pitanja upućenih predstavnicima parlamentarne većine, da li mi znamo nešto što ne znaju narodni poslanici koji pripadaju poslaničkoj grupi SRS. Nije uopšte o tome reč, ja sam siguran da oni jako dobro znaju, ako se izađe u susret njihovom predlogu da mi ne usvojimo ovaj zakon, da bi onda trebalo da nastavimo da funkcionišemo sa postojećim zakonom koji se bavi komunalnom policijom, je li tako, to bi onda bilo posledica izlaženja u susret njihovom predlogu. Sada, koliko to ima ili nema veze sa ovim što mi slušamo danas, odnosno konkretno predlogom da se eliminiše ovlašćenje koje se tiče tačke 7, je li tako, to je sada tema ovog amandmana, ali bilo je i pitanje tačke 8. Sedam se odnosi na snimanje, ovlašćenje za snimanje, a osam na upotrebu sredstava prinude. U postojećem Zakonu o komunalnoj policiji, u članu 16. dakle među onim ovlašćenjima koja su već predviđena i odavno na snazi, član 16 – ovlašćenje, pa onda pod rednim brojem sedam – video nadzor, znači već postoji. Znači, nije ustanovljeno sada ovim predlogom o kom mi pričamo, nego onim zakonom koji je, kako ste objašnjavali, za potrebe Dragana Đilasa sa kojim ste tada sarađivali lepo, verovatno i danas sarađujete lepo, ali sarađujete svakako, već ugrađen u zakon. Onda, tačka 8, dakle u postojećem Zakonu o komunalnoj policiji, upotreba sredstava prinude i onda se navodi kojih sve. Dakle, nije ni to ustanovljeno ovim predlogom zakona o kom mi pričamo danas, pa sad neko treba da spasava građane Srbije time što će te predloge da eliminiše, ne, to sve već postoji, i to ne da postoji, nego je ustanovljeno od strane političkih partnera na lokalnom nivou, doduše, ali i dan-danas političkih partnera SRS. Inače, ja se slažem, ljudi koji dominiraju Narodnom skupštinom, što je malopre i dodatno istaknuto, podvučeno, između ostalog, verovatno dominiraju i brojem zasluženih opomena ovih dana. Sve je to u redu. Dakle, svako ima pravo da se istakne na način koji smatra da je za njega najbolji i politički najkorisniji. Ali, ako ćemo da pričamo o tome šta ko razume, ovo su stvari koje, siguran sam, razumeju svi narodni poslanici. Dakle, zalažete se za postojeći zakon. Nije problem. Samo kažite onda građanima Srbije šta to tačno znači. To onda tačno znači da se zalažete za ove stvari koje kritikujete, ova ovlašćenja za koja govorite da nisu dobra i ne treba da postoje. Kakve to veze ima sa političkom saradnjom sa Draganom Đilasom? Da li je tu reč o nekom deljenju ovih evropskih vrednosti i standarda? Ja to ne znam. Znam da je gospodin Mirčić meni lično potvrdio ovih dana da se SRS i dalje zalaže za punopravno članstvo Srbije u EU, to mi je čovek rekao. Da li je Dragan Đilas i dalje na liniji evropskih integracija? Nisam siguran, s obzirom s kim je danas na najvišem nivou u političkoj zajednici, u savezu. To su sve sami teški antievropljani i protivnici EU. Ti ljudi menjaju mišljenje svaki dan, tako da teško je sad uhvatiti bilo za glavu, bilo za rep. Ali, evo jednog konkretnog predloga kako može da se doprinese, pošto mi pričamo da nam je svima stalo do toga da građanima bude bolje, da se ne pravi šteta u državi, da se ne upropašćavaju lokalne zajednice. Konkretan predlog u tom smeru bio bi da, recimo, SRS prestane da podržava štetočinski režim Bastaća na Starom gradu i da time direktno doprinese da se zaustavi devastacija te gradske opštine i onih ustanova kojima, nažalost, i dan-danas rukovodi taj čovek, između ostalog, i ovaj sportski centar o kom je danas govorio naš kolega poslanik Aleksandar Marković. Da se prestane sa rasturanjem, arčenjem para, stotinama miliona dinara bukvalno, dakle, da se ta šteta zaustavi, pre svega, a onda da krenemo na pametan način da je saniramo i da učinimo da može da se spase takav kompleks, poput onog rešenja o kome je danas govorio kolega Marković, a koje se tiče sličnog problema koji su napravili isti ljudi, dakle, bivši režim i „žuto preduzeće“, ali na opštini Vračar. Tu smo uspeli da pronađemo model kako može da se zaustavi urušavanje i devastacija i da se sada krene u nekom dobrom pozitivnom smeru. Isto to možemo da uradimo i na primeru Sportskog centra „Muškatirović“, odnosno „25. maj“, kako ga građani češće zovu. Videli ste sigurno kako to izgleda kada ljudi nemaju bukvalno nijedan jedini logičan razuman razlog da iznesu kao objašnjenje zašto se na taj način napravio dug, zašto se na taj način nedomaćinski postupa. Jedino što su mogli da ponude kao bilo kakvo obrazloženje, to je jedno, moram da kažem, nezrelo ponašanje koje ste videli vi i cela Srbija juče. Nađu nekog momka koji treba da pozove mediju da dođu, pozove ih da mu učine, da dođu i da naprave vest, prilog da naprave o novoj sezoni kupanja na bazenu i ljudi mu učine, izađu mu u susret, kažu – dobro, evo doći ćemo da napravimo prilog o jednom lepom sadržaju koji vi organizujete. I šta on uradi? Ponaša se normalno do momenta kada se uključi kamera. Kada se uključi kamera, ne priča o sezoni kupanja, ne priča o bazenu i deci koja treba da dolaze tamo, nego pokušava da na najsiroviji mogući način, onako potpuno neobrađeno, plasira prljavu političku propagandu usmerenu protiv grada Beograda, protiv ljudi koji se staraju o životu i radu u gradu Beogradu, a za račun tog Bastaća i tog opskurnog sastava koji je devastirao sportski centar, i to uradi jednom, dva puta, ne znam na koliko je to televizija uradio juče. Potpuno besmisleno, potpuno nezrelo. Čemu to služi? Da li time postaje veliki junak u očima sopstvenim ili u očima svog okruženja? Ne znam, ja to zaista ne razumem. Ali, da na taj način dovedeš u neprijatnu situaciju novinara koji ti je izašao u susret, učinio ti je, došao da napravi prilog o nekom lepom sadržaju, a lagao si ga da je to razlog zašto treba da dođe i šta ti hoćeš da mu saopštiš, to je stvarno ispod svakog nivoa. Ali, to vam je, pogledajte, jedini odgovor, bilo kakav odgovor na jedno logično pitanje, jedno pitanje koje će postaviti svako – zašto je 200 miliona dinara štete napravljeno u roku od, koliko, dve godine samo? Jeste počeli sa dugom? Koliki je taj dug bio? Par desetina miliona dinara, koje ste opet napravili vi sami. I danas se hvalite svojim poslovnim rezultatom koji glasi – tri puta ste uvećali taj dug. To je uništavanje. To je sve, samo ne dobro. To je poslednje što treba i Starom gradu i bilo kojoj opštini, ako hoćete, i u Beogradu i bilo gde u Srbiji. To se tako ne radi. Da bi se to zaustavilo, jasan je način, jedini pravi način, da se ta štetočinska vlast skloni. Pokazali su šta umeju, koliko umeju, odnosno ne umeju. Samo su trošili, samo su bacali pare koje nisu njihove, nego su pare građana koji su ih dali na poverenje, dali na staranje i verovali da će sa njima biti učinjeno nešto dobro. A ovi su uspeli sve da unište, bukvalno da spale njihov novac. Još je malo, još bi da se baškare po direktorskim funkcijama, foteljama, po raznim kabinetima u Gradskoj opštini Stari grad. Njima samo treba reći – hvala vam lepo, pokazali ste šta i kako umete, jer jedino što nam nudite danas je klinačko ponašanje u jutarnjim programima, napadanje na bilo kakvo gradilište da vidite da se podiže u centru grada, lomatanje ograda, skidanje znakova, maltretiranje poštenih ljudi koji rade tamo kao građevinci. Jel to jedino što umete da ponudite? Treba im onda reći – hvala, to nama ne treba. Ako neko želi, zaista želi, iskreno želi, a nije to fraza samo, da zaštiti interes građana u nekoj beogradskoj opštini, u gradu Beogradu, ali i u bilo kom gradu, bilo kojoj opštini u ovoj zemlji, jedino što može da kaže a da ima smisla, to je – ne, mi sa vama takvima nećemo da sarađujemo. To je, recimo, moj korektan i otvoren predlog SRS. Hvala vam.
Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Aleksandra Belačić. Izvolite.
Gospodine Arsiću, povređen je član 108. Poslovnika Narodne skupštine, konkretno stav 1. koji glasi – o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine. S obzirom da ste vi trenutno u ulozi potpredsednika Narodne skupštine koji predsedava sednici, dužni ste da se starate o redu ovde u sali. Mi smo jutros imali priliku da vidimo punu salu poslanika, utvrdili ste kvorum, poslanici su se nakon toga razišli i sada trenutno u sali imamo ravno 40 pripadnika vladajuće koalicije. Mi ne ulazimo u to gde su vaši poslanici otišli, lepo je vreme, možda se šetaju, možda neko voli da gleda ove jutarnje mečeve na Vimbldonu, ali mislim da bi bilo u redu da izvadite iz sistema kartice svih vaših kolega koji su odsutno, jer na ovaj način samo pokazujete da nema nikakve razlike između vas i onih koji uopšte ne dolaze mesecima. Svaki dan smo ovde prinuđeni da slušamo priče o tome kako su se poslanici tzv. opozicije ovde isključili iz rada Narodne skupštine, ali kako se nisu odrekli svojih plata, privilegija i skupštinskog restorana, pa bi bilo dobro da čujemo u čemu je razlika između njih koji uopšte ne dolaze i vaših kolega koje dođu, prijave se u sistem, a zatim napuste salu. Hvala vam.
Molim službu Narodne skupštine da uzme kartice narodnih poslanika koji nisu prisutni u sali. Samo koleginica Radeta da mi kaže, zbog obračunavanja vremena, po kom osnovu se javlja. Replika. Izvolite.
Stanje u Narodnoj skupštini zapravo je odraz vladajuće većine, to je uvek bilo i uvek će biti. To što poslanici vlasti pričaju sa praznim klupama i obraćaju se praznim klupama je takođe odraz odnosa vlasti prema opoziciji, ili ko zna čega, kakvih halucinacija itd. Naravno, ne pada nam na pamet da odgovaramo na neke prazne priče koje se ovde ponavljaju danima, iz sata u sat, iz dana u dan, to više niko živi ne sluša. Razumemo mi, i to sam vam i juče rekla i za to sam dobila opomenu, i neka sam, razumemo mi vašu paniku, čujemo, cela Srbija čuje šta Vučić priča, šta obećava, čime preti, šta piše Vlada Đukanović u svojim kolumnama, sve je nama to jasno, ali probajte malo da pokažete da ste iznad toga. Sad zamislite vi nivoa demokratije u Narodnoj skupštini kad se poslanik vlasti hvali opomenama koje su izrečene poslanicima opozicije. Verujte, to nije naša, nego vaša sramota. Gledajte vi slobodno, evo, koliko nas ovde ima, samo izričite opomene i hvalite se onim čega bi se svako kome je stalno do parlamentarne demokratije stideo. Ako vi mislite da ćete opomenama i novčanim kaznama ućutkati poslanike SRS, znate da je to nemoguće. Gospodine Arsiću, nemojte da se smeškate, vi dobro znate da od kada su uvedene novčane kazne za narodne poslanike, da Zoran Krasić i ja nismo nikada primili celu platu i nikada nam nije bio problem da platimo kaznu zato što je Gordani Čomić palo napamet da nas kazni. Kažnjavala je i vas…
Vreme, koleginice Radeta. Dok se ne potroši vreme poslaničke grupe prekidaću na dva minuta, posle ćemo da vreme prilagodimo diskusiji. (Vjerica Radeta: Ne brate, nego Poslovniku.) Dobro, u redu. Slažem se. Koleginice Radeta nemojte da neko iznese podatke kako to zaista izgleda. Kažem vam … (Vjerica Radeta: Vidi Arsiću, evo neka vidi narod podatke, sve u sekudni.) Sve u sekundi, sve vreme koje ste prekoračili pa vam niko ništa nije zbog toga rekao itd. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. (Vjerica Radeta: Po kom osnovu?)
Po osnovu, da vam kažem da ja nisam nikada pokazivao nepoštovanje prema poslaničkoj grupi SRS.
Kolega Orliću, molim vas. Koleginice Radeta, prvo ovako, vi ste maločas rekli da ste dobili opomene zato što vas je neko sprečavao da govorite. Nije tačno. Dobili ste opomene zato što ste vi sprečavali druge koji su imali svoja izlaganja i dobacivali. Koleginice Radeta, vi ste tražili repliku, pre samo dva i po minuta i kolega Orlić ima pravo da se javi, čak i da ste tražili povredu Poslovnika, od vremena poslaničke grupe može da troši svoje vreme kako god želi, kao i vi što možete. To je Poslovnikom regulisano, to nisam ja uveo. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Evo, da vidite kako smo strašni diktatori, unapred kažem slobodno računajte vreme kako god smatrajte da je najbolje, ništa se ne ljutim. Na temu ovoga što je rekla malopre gospođa Radeta, rekla je da se mi obraćamo praznim klupama. Ja nikada nisam pokazivao tu vrstu nepoštovanja za poslaničku grupu SRS. Ne mislim da kad se obraćam njima da se obraćam praznim klupama. Potpuno uvažavam činjenicu da su tu i da razgovaramo ma koliko god da ih je tu, njih je uvek tu jednocifren broj, evo i sad vidim manje od deset, ali ne mislim da je to problem, ne mislim da su zbog toga oni predstavnici praznih klupa. Naprotiv, oni su predstavnici nekih ljudi koji su za njih glasali, pa koliko ih je toliko ih je, nije neki impozantan broj, moram da kažem, ali gospođa Radeta greši, vi niste za mene prazne klupe ako ste se oko toga zabrinuli. Što se tiče pohvala ili hvaljenja time da neko dobije opomene, to ste učinili sami. Dakle, hvalili ste se time da dominirate Narodnom skupštinom zbog toga što dobijate opomene. Nije baš za pohvalu razlog zašto ste te opomene dobili. Dobili ste ih zbog nepristojnog ponašanja i to one vrste nepristojnog ponašanja koje prevazilazi sve granice ukusa, zbog toga, ja se time hvalio ne bih, ali mnogo važnije pitanje demokratskog odnosa i parlamentarizma. Mi smo ovde već govorili, kad poslanička grupa poput vaše ima pravo za raspravu na vremenu grupe 32 minuta, a na svakoj sednici raspravlja 68 minuta ili 70, dakle, dobije ne koliko joj sleduje po Poslovniku, nego budu toliko tolerantni predsedavajući, da vam daju dva puta više vremena, pa još kusur preko toga, mislim da je to pokazatelj poštovanja demokratije. Pokažite poštovanje i pokažite želju za parlamentarizmom na nivou Starog grada, jer znate šta tamo je SNS u opoziciji i tamo se režim ovog Đilasovog Bastaća u saradnji sa vama tako demokratski ophodi prema našim predstavnicima da tu ne da nema govora o nekim sekundama i minutima za raspravu nego fizički izbacuju. Pazite, fizički izbacuju odbornike koji se nalaze u sali skupštine opštine. Da li je to pokazatelj demokratije? Da li to pokazatelj poštovanja visokih standardna u parlamentarizmu? To je ono, ona vrsta diktature, ona vrsta nepoštovanja demokratije i demokratskih vrednosti koja je zaista na nivou fašizma. To rade ljudi koji su neposredni saradnici Dragana Đilasa, a to rade i oni kojih ih tamo podržavaju i sa njima u lokalnoj vlasti sarađuju. Jeste li i dalje među takvima? To je pitanje za vas i vaš odnos prema demokratiji.
Zahvaljujem. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo govorili o tome da je ovakav način rada kao i u prethodnom zakonu, kao i kada je formirana komunalna policija sada milicija, neprihvatljiv i ako pogledate, a neki pamte, stenografske beleške iz 2009. godine istovetno je pričao i Arsić iako je tada uzeo mandat SRS. Pogledala sam govor vašeg ovlašćenog predstavnika Jorgovanke Tabaković, da je to nešto strašno, da su to parapolicijske formacije, sada moram i da parafraziram, ovlašćenja koja su neprihvatljiva. Poslanici SRS još tada upozorili, pre deset godina da će davanjem ovlašćenja jednoj takvoj formaciji koja iz Ustava i drugih pratećih zakona ne mogu nikako da pripadaju komunalnoj miliciji, kako je sada nazivate, izazvati veliki revolt kod građana, dovesti do mnogih incidenata, čega je i bilo, jer sredstva prinude koja mogu da primenjuju komunalni milicioneri, milicajci kako god, je nešto zaista u suprotnosti sa svim aspektima Ustava, a pre svega sa članovima koji se tiču slobode i zaštite integriteta ličnosti, pa ako hoćete i postupanja sa licem lišenim slobode. U članu 28. jer ako je samo u toku prošle godine i preko 30 građana Srbije odvedeno zbog ne posedovanja, isteka važnosti lične karte, u policijsku stanicu, postavlja se pitanje, ti preplašeni ljudi koje je neki komunalni policajac odveo tamo, nisu znali svoja elementarna ustavna prava. Hajde neka zaustavi zaista taj komunalni milicioner mene ili Radetu, Aleksandru, Filipa, nekog od srpskih radikala, da vidimo našta će da se pozove u tom svom postupanju po navodnoj službenoj dužnosti. Da li vi znate, gospodine Ružiću, a znate, jer dugo godina ste bili u parlamentu i vaš predsednik je bio dugo godina ministar policije, kakve sve bezbednosne i psiho-fizičke moraju testove da prođu ljudi koji imaju kontakt sa građanima. Da li vi znate, a ovde u pojedinim članovima stoji da će to oni uraditi i doneti po nalogu gradonačelnika i predsednika opštine uverenje da su psihološki test prošli, da imaju nekakvu kondiciju i tako dalje. Evo, ovde, živog i zdravog kolege Jojića koji je završio službu sa najvišim činom u policiji, to bi moglo da se kaže, general, pa da li znate šta je morao tada i šta sada moraju da prođu ne samo pripadnici policije, već i Sektora za vanredne situacije, oni koji se na konkurs prijave za vatrogasce. A vi sada ljudima koji apsolutno mogu da budu potencijalno i ovakvi i onakvi, jer ovo je smešno kakve oni testove prolaze, dajete ovlašćenje da primenjuju sredstva prinude, da pendreče ljude, da ih vezuju, odnosno da im stavljaju lisice, da koriste suzavac i tako dalje. Ovo je zaista nešto što duboko protiv elementarnih načela i Ustava i svih drugih zakona i tako dalje. Ovaj zakon, budite sigurni ako bilo ko bi ga osporio na Ustavnom sudu ne bi mogao da opstane.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Pa, ja mogu da se složim sa tim da oni koji su donosili Zakon o komunalnoj policiji, 2009. godine, nisu imali časne motive. Čak, mislim da sam siguran u to, s obzirom na to ako imamo u vidu ko je tada vršio vlast u Srbiji, ako imamo u vidu da je u pitanju Dragan Đilas, sasvim sigurno i možemo da budemo, da časni motivi nisu bili u planu. Mogu, čak i da se složim sa tim da je Đilas o komunalnoj policiji razmišljao na način da stvori parapolicijske snage. Mogu da se složim sa tim da je Đilas na taj način hteo da stvori partijsku vojsku, to su činjenice, to se zna, u krajnjem slučaju svi građani to znaju. Ali, to nema nikakve veze sa nama, ja mogu da se složim i sa tim da Đilas sve što je radio prekrivao je to iza nečasnih motiva, u krajnjem slučaju ako neko, ko je za svog političkog angažmana bio u stanju da zaradi 500 miliona evra, privatno, toliko mu se meri imovina, onda to govori u prilog tome. Kada je reč o tom Đilasu i ovom njegovom članu predsedništva, te njegove stranke, kako god se ona sada zvala, Marku Bastaću, o čemu je malo pre govorio i Vladimir Orlić, ja bih želeo da iznesem još jedan podatak, a to je da je rukovodstvo tog sportskog centra „Milan Gale Muškatirović“, isplatilo firmi za čišćenje zgrade, opština, 58 miliona dinara. Zapravo, preko toga su plaćali svoje aktiviste i odbornike. Kada je reč o dugu sportskog centra, od preko 100 miliona dinara, postavlja se pitanje na koji način su oni došli uopšte u takvu situaciju? Apsolutnim nemarom, apsolutnim da kažem zanemarivanjem potreba te ustanove, apsolutno neracionalno korišćenim sredstvima, došli su do toga da ova ustanova danas ne može da servisira svoje dugove koje ima, jer su uzimali nepovoljne kredite, uzimali su kredite za koje su zalagali svoju imovinu, uzgred budi rečeno pogrešio sam, nisu svoje imovine, to je imovina grada Beograda i danas su u situaciji da ne mogu da servisiraju svoje dugove. Onda, šta da radimo da bi smo sačuvali svoje direktorske fotelje, hajde da proglasimo kako taj zli grad hoće da otme nekome nešto. Hajde da kažemo, kako su gradonačelnik, zamenik gradonačelnika, gradsko rukovodstvo, ljudi koji žele da otmu imovinu od građana Starog Grada. Kada je reč o Vračaru, imamo i tu jedno licemerno saopštenje DS, od juče, povodom osnivanja privrednog društva „Mirko Sandić“, pa kažu DS osuđuje tretiranje imovine građana, kao deo stranačke aktive SNS, posebno najnoviju odluku o poklanjanju sportskog centra Vračar i dečijeg odmarališta „Šuplja stena“, sa pripadajućem sadržajima, gradskoj upravi koja oslikava model i meru neodgovornosti. Ovo je toliko licemerje, da ja nemam reči. Onaj koji je upropastio sportski centar Vračar, dakle decenijama su gazdovali tom ustanovom, potpuno je devastirali, uništili je finansijski, da ne spominjem u infrastrukturnom smislu kolika je devastacija bila u pitanju, ostavili to preduzeće sa milionskim dugovima, dakle 48 miliona dinara je bio dug, kada je SNS preuzela odgovornost za vršenje vlasti na Vračaru, a mi smo uspeli da skinemo to na 26 miliona, nismo mogli više, apsolutno nismo mogli više. Plate koje su kasnile po osam meseci, danas ne kasne, ili kasne 15 ili 20 dana. Iz svega ovoga mislim da je reč o krajnje licemernim saopštenjima, o jednom, da kažem, bednom pokušaju da se krivica i odgovornost svali na grad Beograd i gradsko rukovodstvo. Zahvaljujem.
Pravo na repliku narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Pa, gospodine Markoviću, možda bi ste vi, sa kompletnom argumentacijom i vaše kolege u podržavanju ovakvog Predloga zakona i bili u pravu da niste isti, kao neki drugi. Upravo oni o kojima stalno pričate, a oni ovde ne postoje, nisu u sali, valjda im se obraćate, da vas čuju, da vas čuje javnost, ali evo pomenuću vam jednu od tih imena, možda zaboravljenih, ali isto je to da li je Đilas, da li je ovaj ili onaj. Recimo taj Alimpić, bio je predsednik, sećate ga se, Skupštine grada, apsolutno iste argumente je imao za ovlašćenja komunalne policije i baš za ovaj moj član, i baš za ovu tačku sredstva prinude, kao vi sada iz vladajuće koalicije, potpuno isto. On je, čak išao dotle, i tada kad je taj zakon stupio na snagu, rekao je – pa to je odlično, pa mi sada imamo ljude koji će da idu na ova nelegalna gradilišta, mogu da koriste pendreke, pa da vezuju, pa da privode ove koje se bave nelegalnom gradnjom. Molim vas, nijedan argument drugačiji nisam čula, zato sam juče na ovom sajtu „Otvoreni parlament“, pronašla stenografske beleške, celokupnog toka rasprave, predsedavala tadašnji predsednik Skupštine, jedno vreme, pa onda Gordana Čomić, kasnije krenula po amandmanima, radikalima da izriče kazne, da nam oduzima reč, sve argumente je tada, istovetne, ponavljao ministar Milan Marković. Dakle, ja ne mogu da verujem, znači da se to sve okreće posle 10 godina, vi kao neki koji ste protiv njih, protiv takve vlasti, protiv svega što su oni zagovarali, pa protiv toga su valjda građani glasali 2012. godine, na izborima. Zar, vi niste to isto obećavali? Zar niste govorili da je to neka parapolicijska formacija, da je to protiv ustavno, čak se Martinović, koji nije danas ovde, u tom trenutku, pozivao na prisustvo ministra Snežane Malović, da kaže da je to protiv ustavan zakon.
Pravo na repliku poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Da je Alimpić pričao o krađi na Vračaru ili na Starom Gradu, ne bih rekao. Zaista, ne bih rekao, tim pre što je Alimpić, ako se ne varam, u jednom trenutku, a ne varam se, bio pomoćnik predsednika opštine Vračar, Branimira Kuzmanovića. To je u vreme dok je DS uništava opštinu Vračar, inače se to dešavalo decenijama. Znate šta, o Alimpiću, su se pesme, svojevremeno pevale o načinu na koji je vodi Skupštinu grada, naravno u potpuno negativnom kontekstu, za vreme dok je lepo dirigentsku palicu imao Dragan Đilas. Međutim, ono što mene zanima i što zanima građane Srbije, zašto ste uporno u koaliciji sa njima, sa tim istim Alimpićem, sa tim istim Đilasom i sa tim istim Bastaćem? Kada kažem sa Đilasom, ne mislim na otvorenu koaliciju, ali vašim učešćem u vlasti na opštini Stari Grad, vi ste nažalost, i nažalost građana Srbije, u koaliciji sa Draganom Đilasom. Zašto to kažem? Zato što je Marko Bastać, predsednik opštine Stari Grad, kome ste vi pomogli da postane predsednik opštine Stari Grad, član predsedništva Đilasove stranke. Ne znam tačno kako se zove ta stranka, valjda Stranka slobode i pravde, ili tako nešto. Možete da zamislite da se čovek drzne da nazove svoju stranku slobodom i pravdom. Pazite, ako se Đilas zalaže za slobodu i pravdu, ja onda ne znam šta da kažem. Ali, zašto vi podržavate tog Đilasa na taj način? Zašto vi podržavate Bastaća? Šta će vam to u krajnjem slučaju? To su pitanja na koja treba da odgovorite. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Amandman o kojem se ovde govori, apsolutno bi morao biti prihvaćen, jer zaista je nedopustivo da upotrebu sile, odnosno prinude može da vrši bilo ko osim policije u mirnodopskom vremenu i vojske u ratnom vremenu. Ovo sada što sam rekla zapravo sam se podsetila da isto ovako rekao Aleksandar Martinović pre 2009. godine, kada je donošen Zakon o komunalnoj policiji. Zaista je neverovatno da vi nećete da prihvatite da sredstva prinude i sve ovo što ste… hapšenje, jer ovo jeste hapšenje, privođenje, ne može drugačije da se kaže, da ne može da radi u državi niko osim državnih organa. Ne mogu lokalne samouprave da se bave ovim poslom koji ste vi ovde predvideli. S obzirom da se Ustav Republike Srbije nije menjao od tog perioda, odnosno u periodu kada se govorilo o komunalnoj policiji, nije se menjao Ustav i isti je ustavni osnov mogao biti i tada i sada. Sad se pitamo, vi koji ste tada govorili da nema ustavnog osnova, da Ustav ne dozvoljava formiranje komunalne policije, danas komunalne milicije, šta se to promenilo ljudi u vašim glavama? Ako tada nešto nije bilo u skladu sa Ustavom po vašem mišljenju, kako onda možete sada da tvrdite da to jeste u skladu sa Ustavom? Zaista, ajde još jedanput preispitajte i svoje stavove i preispitajte ono što mi tvrdimo i prihvatite da se ovaj zakon povuče iz procedure i dogovorite sa MUP, napravite grupu koju ćete zvati komunalna policija, ako hoćete. (Predsedavajući: Privodite kraju. ) Privodim kraju. Ne bih da repliciram konkretno na ono što se ovde čulo, jer je to, rekoh priča koja se ponavlja, ali samo bih podsetila da ste vi, gospodo naprednjaci u Tutinu u koaliciji sa Ugljaninom i u Novom Pazaru, čisto da se zna.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Pravo na repliku. Izvolite.
Nije opšte pitanje šta se dešava sa razmišljanjima nas, kako ste rekli - neku godinu unazad ili danas, nego sa vašim razmišljanjem sada dok ovde govorite. Još jednom, protiv ste toga da se usvoji novi zakon. To znači, vi ste za to da se zadrži postojeći. Da li ova ovlašćenja koja vam smetaju postoje u postojećem zakonu? Postoje. Što se onda zalažete da ostanu? Dakle, nikakvog to smisla nema. Ako ćemo da o ovome govorimo iole ozbiljnije, pogledajte i kažite pošteno pošto je bilo reči i na temu - koji to ljudi i kakvi to ljudi dobijaju ovo ovlašćenje? Pogledajte i kažite pošteno da li su sada značajno, ozbiljno pooštreni oni kriterijumi koji se odnose na to koji to ljudi i kakvi to ljudi, sa kojim preduslovima mogu da budu u komunalnoj miliciji nakon što usvojimo ovaj zakon, a danas Komunalnoj policiji? To imate u članu 35. pobrojano redom. Ako vam nije jasno šta je tu novo i drugačije u odnosu na postojeći zakon, 34-ta stranica obrazloženja, pa je u drugom pasusu lepo navedeno da se sada uvodi prethodna bezbednosna provera, koje nije bilo, da se uvode posebni uslovi za zasnivanje radnog odnosa, najmanje jednom u tri godine provera praktične osposobljenosti, da će to da se primenjuje kako na one ljude koji su već angažovani u komunalnoj policiji, tako i na one koji će biti angažovani po prvi put u komunalnoj miliciji i druge stvari, sve vam je navedeno tu. Što se tiče ovih stenograma koje ste, gospođo Jovanović pomenuli, molim vas dajte ih na sto i pročitajte nam, šta je tačno Alimpić govorio te godine. Nama bi bilo dragoceno i nama i građanima Srbije da čujemo, ako je Alimpić tada priznavao da su krali na opštini Vračar, on i „žuto preduzeće“. O tome je govorio gospodin Marković, ako ste, kažete čuli iste reči, dajte, važno je da Srbija to čuje. Neka Srbija čuje i šta je Alimpić govorio o krađama u Starom gradu koje su primenjivali i onda, a izgleda primenjuju i danas, samo ovog puta uz vašu pomoć, u ovoj ili onoj meri. Samo da znate sa tim Alimpićem vi sarađujete i danas. Kako? Pa, onog momenta kada je započet tekući saziv Skupštine grada Beograda i izborna lista Dragana Đilasa, na prvoj sednici kada je davala predloge za svoje predstavnike u komisijama, jel znate koga je predložila? Pa toga Alimpića, između ostalog. Pa, eno svaki put kada dođu do Skupštine grada Beograda, taj Alimpić ih prati i ne znam kome nosi tašnu i koga tamo instruiše? Da li ste sa njim u saradnji, kao sa Bastaćem članom Đilasovog predsedništva na Starom gradu i da li učestvujete u tim njihovim nepočinstvima i danas? Evo, to je dobro pitanje da nam objasnite.
Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Pravo na repliku. Izvolite.
Nebitan je više taj Alimpić, bitnije mi je sada, došao je Martinović, da se pozovem sada, on je autoritet za vas, gospodine Orliću i uči vas dobro, vi ste njegov đak i napredujete malo. Da se pozovem na njegov govor iz 2009. godine, pa zašto da ne i drugih, evo Arsić. Arsiću da citiram i vas, hoćete? Pa, kao Marko da kažem - završen citat. Dakle, lepo je to rekao kolega Martinović - isti Ustav bio je i sada, isti je i danas. Potpuno isti član, skoro prvi zakona. Šta je Komunalna policija, šta su joj ovlašćenja, i lepo čovek rekao da je to jedan organ koji se formira, koji treba da bude samo na nivou najviše državne vlasti, a da jedinice lokalne samouprave, kako je onda on to rekao, izvinite Martinoviću malo vas parafraziram, ali mogu da čitam sve. (Vjerica Radeta: Izvinite, ali bili ste u pravu tada.) Evo ovako kaže: - Dovoljno je samo da pogledate početak ovog zakona koji ustanovljava Komunalnu policiju, koji govori čime treba da se bavi Komunalna policija, da obavlja posao u pitanjima komunalnih delatnosti i zaštite životne sredine, ljudi i dobara, to sve ima. I, sad ovde da obezbeđuje zaštitu, obezbeđuje ne smetano obavljanje. Svi znamo da se podjednako pojavljuju i u opštinama i u gradovima i u gradu Beogradu. Zašto bi građani koji žive u gradu Beogradu trebalo da imaju zaštitu komunalne policije, a ljudi koji žive, recimo u opštinama ne bi trebali da imaju zaštitu. Problemi se javljaju kako u opštinama, tako i u gradovima, tako da je nemoguće da pravite takvu diskriminaciju i, naravno prinudu i represiju jednoj državi, lepo kaže Martinović – „Mogu da koriste samo državni organi, i pre svega, policija“. Tako da, zaista, svaki argument danas da odbranite. To što ste promenili pojedini član zakona… (Vjerica Radeta: Da može komunalna vojska…) Da, kaže lepo, može komunalno onda vojska, komunalno tužilaštvo, komunalno onaj, ovaj… To bi nas dovelo u to nabrajanje. Nemate ni jedan argument za ovo danas. Lepo priznajte, Branko Ružić je tad podržao taj zakon, bio je u vlasti, evo i sad je ministar, dočekao je čovek posle deset godina, kakav je to problem.
Zahvaljujem, koleginice Jovanović. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, po amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo, narodni poslanici, evo, gospođa Nataša Jovanović me je citirala, ja mislim da je to iz 2009. godine, govor. (Nataša Sp. Jovanović: Jeste.) Nemam ja tu šta mnogo da menjam mišljenje. Dakle, te 2009. godine, Komunalna policija, kako se tada zvala, bila je privilegija samo grada Beograda i jedinica lokalne samouprave koje su imale status grada. Ovim zakonom o komunalnoj miliciji, pravo da formiraju komunalnu miliciju imaju sve opštine na teritoriji Republike Srbije i time se ispravlja greška koja je tada napravljena, tako da nema u tom smislu nikakvih razlika u mom shvatanju komunalne policije, odnosno komunalne milicije 2009. godine i danas. Ono na šta sam hteo da vam skrenem pažnju, pošto je gospođa Radeta juče o tome govorila da je zakon neustavan, skrenuo bih vam pažnju na član 178. Ustava Republike Srbije, koji kaže: „Republika Srbija može Zakonom poveriti autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave pojedina pitanja iz svoje nadležnosti“. U ovom slučaju se radi o tome da zakonom o komunalnoj miliciji Republika Srbija, upravo putem zakona koji će ova Narodna skupština da izglasa, poverava jedinicama lokalne samouprave određena prava i obaveze iz oblasti koju bismo najšire mogli da definišemo – održavanje javnog reda i mira. Tako da je zakon apsolutno u skladu sa Ustavom, kao što se inače dešava da se zakonom jedinicama lokalne samouprave poveravaju poslovi koji su, inače u nadležnosti države, ali mogu lakše, brže i efikasnije da se obave na nivou lokalne samouprave. Ako bismo tako posmatrali stvari, kao što vi posmatrate, onda recimo opštine ne bi nikada mogle da dođu u situaciju da njihovi organi donose rešenje upravnom postupku, zato što je donošenje rešenja upravnom postupku jedno od prava koje ima isključivo državna vlast, međutim mi znamo vrlo dobro da u mnogim pravnim oblastima opšti upravni postupak vode upravo organi opština, odnosno gradova. Dalje, inspekcijski nadzor je takođe jedan ekskluzivni posao državne uprave. On se, takođe putem zakona poverava jedinicama lokalne samouprave u najrazličitijim oblastima društvenog života, kao što su zaštita životne sredine, sanitarna inspekcija, određeni elementi tržišne inspekcije, zdravstvena inspekcija, prosvetna inspekcija, i tako dalje. Dakle, ovaj zakon je samo jedan u nizu zakona koji postoje u pravnom sistemu Republike Srbije, a kojima Republika Srbija deo svojih nadležnosti i deo svojih ovlašćenja poverava jedinicama lokalne samouprave. Sada je napravljen jedan dobar iskorak u odnosu na 2009. godinu, zato što je 2009. godine komunalna policija, kao što sam rekao i na početku svog izlaganja, bila na neki način privilegija isključivo pre svega grada Beograda i jedinica lokalne samouprave koje su imale po Zakonu o teritorijalnom uređenju Republike Srbije status grada. Sada se ovo pravo da imaju komunalnu miliciju proširuje na sve jedinice lokalne samouprave. Dakle, svaka opština može da formira svoju službu komunalne milicije i da na taj način bude jedan od servisa građana u rešavanju njihovih problema, koji, kažem, u najširem smislu mogu da se podvedu pod pojam održavanja i zaštite javnog reda i mira. Mislim da je ovo važno iz još jednog razloga. Ono što se obično kolokvijalno zove redovna policija, dakle policija koja je u sastavu MUP, mislim da se ovim zakonom jednim delom rasterećuje onih poslova koje objektivno mogu vrlo kvalitetno urade i komunalni milicioneri, tako da će redovna policija imati sada više mogućnosti da se bavi onim što je njen primarni zadatak, a to je da u potpunosti štiti javni red i mir, da otkriva učinioce krivičnih i prekršajnih dela i da priprema dokaze za tužilaštvo u odgovarajućim sudskim postupcima. To je, inače, zadatak policije svuda u svetu, pa tako i u Republici Srbiji. Ono što smo mogli da čujemo u dosadašnjoj raspravi to su pomalo nategnuti, ako mi tako dozvolite da kažem, primeri mogućih zloupotreba od strane komunalnih milicionera, pa smo onda išli u neke zaista krajnje banalne situacije kako komunalni milicioneri mogu da se ponašaju na određenim mestima, u određenim situacijama i prema određenim građanima. Ne kažem da ne mogu i ne kažem da ne postoji mogućnost zloupotrebe, ali, znate, mogućnost zloupotrebe postoji i kada su u pitanju državni organi. Nemate apsolutnu garanciju ni kad su u pitanju državni organi, Ministarstvo unutrašnjih poslova, bilo koje drugo ministarstvo, Vlada, sudovi, javna tužilaštva, itd, da neće doći u određenim situacijama do zloupotreba. Ako bismo tako posmatrali stvari, onda možemo da kažemo da nam u stvari nikakvi organi vlasti ne trebaju, jer su moguće zloupotrebe. Pa, moguće je i da sud zloupotrebi zakon, moguće je i da policija redovna zloupotrebi zakon, moguće je da Javno tužilaštvo zloupotrebi zakon, moguće da Uprava carina zloupotrebi zakon, moguće je čitav niz državnih organa zloupotrebi zakon i onda kažemo postoji mogućnost zloupotrebe, nama ti organi ne trebaju. Otprilike na to se svode argumenti ovih kolega koji misle da nam komunalna milicija ne treba zato što postoji mogućnost zloupotrebe. Imate jedno pravilo još iz rimskog prava. Zloupotreba ne ukida upotrebu. Dakle, to što neko pravo ili neko ovlašćenje može da se zloupotrebi, to ne znači da to pravo ne treba da postoji. Dakle, može komunalni milicioner da zloupotrebi svoja ovlašćenja, ali zakon isto tako propisuje i sankcije za one koji zloupotrebe ovlašćenja koja im daje Zakon o komunalnoj miliciji. Mi nismo sada u situaciji da komunalni milicioneri mogu da rade šta im je volja, mogu da, kako vi kažete, hapse građane, da ih batinaju, da upotrebljavaju neka druga sredstva prinude u onim situacijama kada to inače nije dozvoljeno, a da to rade nekažnjeno. Zakon to ne dozvoljava. Dakle, zakon vrlo jasno propisuje u kojim situacijama komunalni milicioneri mogu eventualno da sprovode određene radnje prinude i u slučaju da ih zloupotrebe oni će za to biti sankcionisani, kao što i redovni policajac može da zloupotrebi pravo na upotrebu gumene palice ili na upotrebu vatrenog oružja, ali on će za to biti sankcionisan. Ista vam je situacija i sa komunalnim milicionerima. Da u Republici Srbiji generalno postoji potreba za službom koja se zove komunalna milicija, mislim da apsolutno postoji i mislim da smo svi toga svesni. Svaka naša lokalna samouprava u većoj ili manjoj meri boluje od nečega što se zove komunalni nered. Za to smo dobrim delom odgovorni i mi građani. Nije kriva samo država i nije kriva samo opština ili samo grad. Mi smo ti koji zatrpavamo, na primer, to su ove poplave pokazale. Mi smo ti koji bacamo otpad u kanale. Mi smo ti koji pravimo divlje deponije. Nisu to došli neki Nemci i Šveđani ili Turci, pa nam napravili divlje deponije po Srbiji. To smo uradili mi koji živimo u Srbiji, da budemo potpuno otvoreni, zato što jedan deo naših građana, a tu ponekad ubrajam i samog sebe, ne bežim od te vrste odgovornosti, jednostavno nemamo dovoljno razvijenu kulturu življenja u zajednici i bacamo stvari tamo gde im nije mesto ili radimo nešto drugo što je suprotno komunalnom redu i o tome zaista treba da se brine komunalna milicija. I te kako nam je ona potrebna. Krenite po celoj Srbiji, od severa do juga, i videćete koliko ima divljih deponija, koliko ima po opštinama, po gradovima nekih stvari koje ne mogu da se vide bilo gde u svetu, ni na zapadu, ni na istoku. Jednostavno, čini mi se da mi kao nacija još uvek nismo u toj situaciji da možemo sami, bez pomoći države i bez pomoći lokalne samouprave, da se staramo o komunalnom redu. Još uvek nam treba neka vrsta društvene emancipacije da nam se ne bi dešavale stvari koje su se dešavale, recimo, 2014. godine ili koje su se dešavale pre nekoliko dana, recimo, na opštini Palilula. U 2014. godini ste imali situaciju da su pojedini kanali u Vojvodini prouzrokovali ogromne štete zato što smo mi koji živimo na tim prostorima u te kanale, umesto da smo ih čistili, da smo ih održavali, a ti kanali su napravljeni još u vreme Austrougarske, bacali mrtve svinje, frižidere, stari nameštaj itd. Padale su jake kiše i kanali, jednostavno, nisu mogli da prime toliku količinu vode zato što su bili zatrpani stvarima kojima tu nije mesto i dešavale su se poplave u mestima u kojima inače poplava teorijski ne može da se desi, a desila se upravo zbog komunalnog nereda. Takvih primera je bilo sad i u opštini Palilula. Država pokušava da pomogne, opština pokušava da pomogne, ali u nekim situacijama i mi građani moramo da pokažemo daleko veći stepen odgovornosti. Ako mi to ne pokažemo, onda je tu komunalna milicija koja treba da nam na neki način pomogne. Ja komunalnu miliciju ne bih doživljavao onako kao što je vi doživljavate, isključivo kao organ represije. Ja mislim da je uloga prinude u radu komunalne milicije potpuno sekundarna. Ono što je ovde mnogo važnije to je da će komunalna milicija da pomogne lokalnim samoupravama i pre svega građanima da njihove opštine, odnosno njihovi gradovi budu čisti, budu lepši, budu uređeniji i da više nemamo onih problema koje smo imali u proteklim godinama. Ovo je jedan dobar javni servis, koji će biti na korist građanima Srbije. Nadam se da neće biti u tolikoj meri zloupotreba o kojima ste govorili, a i ako bude, zakon vrlo jasno propisuje sankcije za one koji te propise budu kršili. Mislim da je generalno zakon u skladu sa Ustavom. Zakon je dobar. Zakon je jedan propis koji će pomoći svim lokalnim samoupravama u Srbiji da ima više komunalnog reda. Mislim da se tu neki veliki problemi ne mogu očekivati. Na kraju krajeva, praksa će pokazati, kao i kod svakog zakona, da li smo mi bili u pravu ili vi koji ovaj zakon kritikujete, ali da nam generalno treba služba koja će i te kako da vodi računa o komunalnom redu i šire o javnom redu i miru i da bude na neki način asistirajući organ redovnoj policiji, mislim da nam je to apsolutno potrebno. Građani će biti bezbedniji, lokalne samouprave će imati više komunalnog reda i neće nam se dešavati neki životni problemi koji su nam se dešavali proteklih godina a koji su, kako što vidite, prouzrokovali ogromnu štetu. Na kraju krajeva, kada pogledate sav taj naš nemar, svo to naše nepridržavanje propisa, kome dolazi na naplatu? Opet državi. Kome se obraćaju građani koji su pretrpeli poplave zato što su sami zatrpali kanale pored svojih kuća? Pa, državi. Država će da pomogne i nije to sporno, država treba da pomogne, ali da nam se takve stvari ne bi dešavale ja mislim da je zakon o komunalnoj policiji, odnosno miliciji, jedan od zakona, ne kažem da je on svemoguć i da će da reši sve probleme, ali svakako je jedan od zakona koji će nam pomoći da više nemamo onih problema koje smo imali širom Srbije, pogotovo u uslovima ovih ekstremnih klimatskih promena koje, kao što vidite, negativno utiču i na prirodu i na celokupan živi svet.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. (Aleksandra Belačić: Poslovnik.) Po Poslovniku? [[Vjerica Radeta: Imam i ja pravo na repliku.]] Nemate, koleginice Radeta. (Vjerica Radeta: Pomenuo me je imenom i prezimenom, šta ti je?) Ne, nije. (Aleksandar Martinović: Pomenuo sam je.) (Vjerica Radeta: Dobro, po amandmanu.) Prvo po Poslovniku koleginica Belačić. Izvolite.
Gospodine Arsiću, pre pola sata sam reklamirala član 108. Poslovnika Narodne skupštine i ne mogu da verujem da sada moram ponovo da ga reklamiram iz istog razloga. Pomalo mi je neprijatno, ali moram da vam skrenem pažnju da su ljudi iz Službe dolazili, da su izvadili kartice odsutnih poslanika i da su odmah po izlasku ljudi iz Službe, kartice ponovo završile u sistemu. Poslanička grupa SRS smatra da je pravo svakog poslanika i da prisustvuje sednici i da odsustvuje sa iste i nemamo ništa protiv, s obzirom da svega nekoliko aktivnijih i iskusnijih poslanika vladajuće većine učestvuje u današnjoj raspravi, ostali odsustvuju i iskoriste svoje vreme na neki drugi način, sve dok stanje sistema prati broj poslanika prisutnih u sali. Vi iz vladajuće većine stalno skrećete pažnju da ste osvojili najveći broj glasova na izborima, da su vam građani masovno poklonili poverenje, pa je prosto neverovatno da jedna tolika sila i jedna takva mašinerija ne može da uvede elementarni red među svojim poslanicima. Građani vas gledaju i ne gledaju vas samo građani, gleda vas i vaš predsednik, idu sledeći izbori, ide pravljenje liste, nemojte mu se zamerati. Dakle, ako mogu da vam pomognem, počev od ove prve grupacije sa moje leve, a vaše desne strane… [[Isključen mikrofon.]]
Koleginice Belačić, odmah da vam odgovorim, nisam ni komunalni policajac, ni milicajac, ni policajac da jurim poslanike po sali zato što nisu izneli kartice. To je posao Službe, prvo to da naučite. Znači, to je posao Službe Narodne skupštine, ne predsedavajućeg. Ne mogu svakoga da pratim da li je izneo karticu ili nije. Ako je to jedini način političke borbe koju možete da smislite, da optužite poslanike sa kojima se ne slažete zato što nisu poneli karticu sa sobom, onda da znate da pravite probleme ne poslanicima, nego Službi. Ne vidim u čemu je problem? Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika? (Aleksandra Belačić: Nema potrebe.) Nema potrebe. Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta, pa zatim Nataša Jovanović.
Gospodine Martinoviću, svako će ovde prihvatiti činjenicu da ste vi vešt pravnik, ali hajde da ja, kao manje vešta, pokušam da ukratko objasnim sve ovo što ste vi rekli. Prvo, vi kažete da ste vi svesni da ovaj zakon treba i da ste svesni da je ovaj zakon u skladu sa Ustavom Republike Srbije. E, vidite, mi nismo svesni, vama je trebalo 10 godina da postanete svesni da je ovakav zakon u skladu sa Ustavom Republike Srbije, nama izgleda treba još, jer Ustav se nije menjao. Ono što ste govorili pre 10 godina, nema osnova da menjate. To nema veze sa politikom, već sa tumačenjem Ustava. Vi ste i tada bili vrstan pravnik i valjda ste i tada tumačili Ustav na pravi način. Dakle, ne možete da ono što su politički stavovi da pokušavate sada da kažete – onda nije bilo u skladu sa Ustavom, sada jeste. To nije dobro. Dalje, vi ste ovde citirali član 178. Ustava koji, istina, dozvoljava poveravanje nadležnosti, ali ne mogu sve nadležnosti da se povere. Da li je moguće poveriti lokalnim samoupravama nadležnosti tužilaštava, sudova, vojske, pa nije ni policije. Zašto ovo nije organizovano kao vatrogasna služba, kao Žandarmerija u okviru Ministarstva unutrašnjih poslova? To je samo naše pitanje, a nikako to nije moguće, nije bilo moguće na ovaj način. Uostalom, vi ste ovako govorili pre deset godina kada se pričalo o ovom zakonu, Zakonu o komunalnoj policiji. Ovo što ste pričali šta će sve raditi komunalna milicija, sve to može da radi po zakonu i komunalna policija, pa što ne radi? Pitanje, takođe, zašto ste organe za prekršaje preveli u sudove za prekršaje?
Privodite kraju.
Samo molim još jednu rečenicu. Ako je zbog zloupotrebe, vi ste rekli da ste iz sudova izveli i izvukli izvršni postupak zbog zloupotrebe u sudovima. Dakle, demantovali ste ono što ste rekli.
Pravno na repliku, narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović, pa Aleksandar Martinović.
Niko ne spori, gospodine Martinoviću, da u državi treba da postoji komunalni red i mi smo navodili razne primere u toku načelne rasprave juče, ali evo ja ću da vam dam jedan primer iz možda dalje istorije. U 19. veku u Beogradu, a i u nekim kasnije većim gradovima kao što su Kragujevac, Niš i možda Novi Sad, formirane su tzv. „patroldžije“. To je bila jedna jedinica u okviru Ministarstva policije…
Koleginice, ponesite vaše kartice zajedno sa vama, ne interesuje me što nije identifikovana.
… koja se bavila upravo time, da se u Beogradu, nosili su fenjere, imali su drugačiju uniformu od Žandarmerije, od policije, održavan red, da nema buke i galame iz tih gradskih kafana, da ne dođe do takvih nekih uličnih situacija, ali sada da vi zagovarate, a pre 10 godina ste ispravno rekli kao dr pravnih nauka, jer ovde se govori o amandmanu upravo koji sam ja podnela, a to su mere, upotreba sredstava prinude. Čak je iskreniji bio prethodni predlagač. On je taksativno nabrojao šta su to mere prinude koje ne mogu da imaju komunalni policajci. Mi se zalažemo za to da postoji posebna jedinica u okviru MUP, ali da oni ne mogu da imaju ovlašćenja. Predlagač je, da li je tako gospodine Ružiću, pre 10 godina, godine 2009. naveo da je to upotreba, pa kažu sredstava prinude, a kod njih ide zapeta, fizička snaga, službena palica i sredstva za vezivanje. Ovde mi ne znamo šta je upotreba sredstava prinude, da ne bude možda nekih iznenađenja. Nismo mi išli na to u toku naše diskusije da će samo to da radi komunalna policija, da udara pendrecima, da vezuje, nego je suština u tome da je to protivustavno ovlašćenje dato. Drugo, gospodine Martinoviću, opštine mogu i ne moraju da formiraju, a sa druge strane tamo gde ih formiraju jedinice lokalne samouprave, ko kontroliše njihov rad? Načelnik komunalne policije. Kad pogledate, ni odbornici ni skupština grada, kao najviši organ na nivou lokalne samouprave, nemaju ništa sa tim. Neka nam kaže, ako želi da bude iskren i ministar Ružić, u proteklih sedam godina, koliko puta su testove koje treba da prođu te psihofizičke sposobnosti prošli određeni komunalni policajci sada, budući milicioneri? Samo dva puta. Znači, vi to da uporedite, dajete im tu mogućnost da koriste sredstvo prinude, a ovi redovni policajci, pa i pripadnici vatrogasnih jedinica koji su u okviru MUP svake godine imaju, i to veoma, veoma ozbiljne i detaljne i testove i fizičke snage i psihe i svega onoga što im je potrebno da rade taj posao. Pa, gde treba da se podvuče neka granica i linija?
Hvala. Ja imam svoje ime, nisam ovaj, niti onaj. Pravo na repliku, dr Aleksandar Martinović.
Zahvaljujem. Evo, ja skrećem pažnju kolegama iz SRS na još jedan član Ustava koji ide u prilog ovog zakona. To je član 137. U interesu efikasnijeg i racionalnijeg ostvarivanja prava i obaveza građana i zadovoljavanja njihovih potreba od neposrednog interesa za život i rad, zakonom se može poveriti obavljanje određenih poslova, dakle, određenih poslova, ne svih, određenih poslova iz nadležnosti Republike Srbije, autonomnoj pokrajini i jedinici lokalne samouprave. Pojedina javna ovlašćenja, dakle, Ustav je vrlo precizan, pojedina javna ovlašćenja se mogu zakonom poveriti i preduzećima, ustanovama, organizacijama i pojedincima. Dakle, čak i pojedincima, čak i fizičkim licima mogu se poveriti pojedina javna ovlašćenja. Sa stanovišta Ustava nema nikakvih problema. To su, naravno, ovlašćenja državnih organa koje Republike Srbije, putem zakona, poverava jedinicama lokalne samouprave i to je u skladu sa Ustavom, to Ustav dozvoljava. Ja sam već skrenuo pažnju da se to dešava i u nekim drugim oblastima prava, ne samo kada je u pitanju komunalna milicija, vođenje upravnog postupka. Koleginica Radeta je maločas spomenula pitanje sudova za prekršaje. Pa, po Ustavu, opštine su nadležne da propisuje prekršaje za povrede opštinskih propisa. Jel tako? Onda, kada biste vi tako tvrdo čitali i tumačili Ustav, onda bismo mogli da kažemo da je i to protivustavno. Ako opština može da propisuje prekršaje za povrede svojih propisa, ne vidim razloga zašto ne bi mogla da ima i svoju komunalnu miliciju.
Hvala. Pravo na repliku, Nataša Jovanović.
Lepo ste pročitali i rekli, kolega Martinoviću, poveravanje pojedinih poslova. Kada se to kaže, onda mora da se razgraniči. To ste zaista tada, pre deset godina, lepo rekli. Ova ovlašćenja, kao što su mere prinude, eventualne represije koja se dešava u tom trenutku, znači, fizički integritet tog čoveka je narušen, ako se on vezuje, stavljaju mu se lisice, udara se palicom itd, da to mogu samo da imaju državni organi. Zamislite sada, vi kažete – poveravanje pojedinih poslova. Mnoge državne institucije, banke, ima još takvih slučajeva, poveravaju poslove bezbednosti licenciranim agencijama za obezbeđenje. Zamislite vi sada u nekoj banci, evo, ima tu kolega koji su radili i u tim službama, neko od građana napravi problem u tom trenutku, a ovo su isto povereni posao, verujte mi, po zakonu koji smo izglasali u Skupštini, to je vrlo ozbiljna procedura, maltene takva i psihofizičke spremnosti i licence koju treba da dobiju, mnogo viši nivo nego što je komunalna milicija, da biste vi osnovali ovu agenciju za obezbeđenje objekata itd. Onda, kada bi neko ušao, bilo koji građanin u banku i počeo da pravi neki problem, da nekoga tamo guši, davi, da ruši tamo, da hoće da nasrne na službenicu u banci, šta može ovaj da uradi? Pa, on nema ta ovlašćenja, mere prinude, represije, bilo koje. Može da reaguje do određenog trenutka, ali i da pozove regularnu policiju, regularni policijski državni organ koji to sve treba da uradi i koji će u skladu sa svojim ovlašćenjima, zakonskim, to da uradi. Mi se oko toga sporimo, ne sporimo se uopšte oko toga da komunalna policija kao takva postoji, opet vam kažem.
Hvala. Vreme. Pravo na repliku, dr Aleksandar Martinović.
Evo, sada izgleda da je najveći problem to što komunalna milicija može da upotrebljava određena sredstva prinude. Razumem da je to za vas jedan veliki problem. Ali, pogledajte šta piše u članu 26? Prosto, da ne bismo plašili građane, nema potrebe za tim. Sredstva prinude u smislu ovog zakona su: fizička snaga, dakle to je snaga čoveka kao pojedinca, sredstva za vezivanje, raspršivač sa nadražujućim dejstvom i službena palica. Sredstva prinude komunalni milicionar može da upotrebi samo ako u obavljanju poslova na drugi način, znači, ova sredstva prinude može da upotrebi samo ako na drugi način ne može od sebe ili drugog da odbije istovremeni, pazite, protivpravni napad. Znači, radi se situaciji da neko vrši protivpravni napad na komunalnog milicionera, a ne da komunalni milicioner iz čista mira batina ljude, kao što vi kažete, nego da je on izložen napadu. On ima pravo da upotrebi sredstva prinude, ali samo ako ne postoji neko drugo sredstvo. Znači, on je praktično doveden u situaciju da je upotreba sredstava prinude ultima ratio, poslednje sredstvo kojem sme da pribegne da bi odbio od sebe ili drugog protivpravni napad. Ja ne vidim šta je pravnog aspekta tu sporno. Imate još jednu stvar na koju sam hteo da vam skrenem pažnju. Po našim propisima, kada se desi da npr. u avionu ili na brodu neko koristi npr. vatreno oružje na protivpravan način, ko ima pravo da mu to oružje oduzme? Po našim propisima, ko? (Petar Jojić: Svako.) Nema svako. Ne može svako. Naši propisi su, gospodine Jojiću, tu vrlo precizni. Kapetan broda i kapetan vazduhoplova imaju pravo da oduzmu oružje od nekoga ko ga protivpravno koristi u avionu, odnosno na brodu, pri tome, i avion i brod mogu da budu apsolutno u privatnom vlasništvu, može da bude potpuno privatna avio-kompanija, može da bude privatni brod, ali obavlja poslove javnog saobraćaja. U slučaju da neko na brodu ili u avionu protivpravno upotrebljava npr. vatreno oružje, vi kažete svako, kapetan broda, odnosno kapetan vazduhoplova imaju pravo da primene mere prinude kako bi oduzeli to oružje, odnosno kako bi od sebe ili drugog odbili protivpravni napad. (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Evo, završavam. Dakle, u tom smislu, ovo što piše u zakonu o komunalnoj miliciji je potpuno sinhronizovano sa drugim našim propisima. Kasnije ću da kažem još nešto vezano za ta sredstva prinude, koliko ih čak ne koristi ni redovna policija u nekim situacijama, kada bi trebala, a kamoli da će da ih koristi komunalna milicija.
Hvala. Pravo na repliku, Nataša Jovanović.
Ne sme uopšte da se da mogućnost, gospodine Martinoviću, da neko ima takva ovlašćenja i da dođe u situaciju da ih prekorači. Ne mogu ja da prejudiciram, pa da kažem da će to neko u startu da ima u glavi da uradi. Ali, bilo kakva mogućnost da se to desi je opasna. Treba li da vas podsetim na gospodina Milićevića u Bulevaru oslobođenja 2015. godine, koji nije imao kartu u autobusu kao putnik? On je izjavio, a i nedvosmisleno je utvrđeno njegovim lekarskim pregledom, da su ga dvojica komunalnih policajaca toliko tukla da su mu polomili nos, da je ovom jednom i ruka bila kost naprsla koliko ga je udarao. Znate, ako se to jednom desilo, uvek postoji mogućnost, niko ne kaže i niko ih sada ne podstiče, ne daj bože, da to urade ili da krše ta ovlašćenja, ali ne može onda to tako i onda puj pike ne važi. Dakle, ne sme da se dozvoli zakonska mogućnost da oni to urade, naročito zbog činjenice i opet se vraćam na to, da iako je ovaj zakon propisao, lepo da pogledamo ove članove, kada oni i kome donose uverenja o njihovoj psiho-fizičkoj sposobnosti, to nije isto kao kod ljudi koji su regularan sastav državne policije. Policija vrlo dobro zna, evo, i sada ste na kraju svog izlaganja rekli, i trudi se u mnogim situacijama i da se suzdrže i da imaju taj visoki prag i stepen tolerancije, ali to oni uče. Oni nisu obični kursisti, kad moram taj izraz da upotrebim, kao ovi komunalni milicioneri. To su ljudi koji su se školovali formacijski da rade posao policije i da tačno znaju u kom trenutku i kako treba da reaguju. A ovo što ste rekli kolegi Jojiću, odnosno, on vam je iz klupe govorio, znate šta, čovek kada je napadnut, svako ima pravo da brani svoj fizički integritet, svuda i na svakom mestu, da se brani onako kako zna i ume.
Hvala, koleginice Jovanović. Pravo na repliku, Aleksandar Martinović. Da, da, dobićete pravo na repliku, gospodine Jojiću, pomenuti ste. Izvolite, dr Martinoviću.
Vi kažete - svako ima pravo da se brani. A šta ćemo sa onim situacijama kada neko nije u stanju sam da se brani? Neko je u stanju sam da odbije od sebe ili od drugog protivpravni napad, kao što piše u zakonu. Ali, šta ćemo sa ljudima koji nisu u stanju? Njima je apsolutno u nekim situacijama potrebna asistencija komunalne milicije. Ono što sam hteo da kažem još u prethodnom izlaganju, pa, evo, mi smo sad svedoci u proteklih nekoliko meseci koliko se i redovna policija uzdržavala od primene sredstava prinude, u onim situacijama kada je po zakonu i te kako imala pravo da je koristi. Dakle, da vas podsetim. Godine 2017. su nas ovde sačekivali jedno dva ili tri meseca, poslanike Srpske napredne stranke i neke druge poslanike, ispred Narodne skupštine, vređali, psovali, dobacivali, čak pokušali da izvrše i fizičke napade itd. Policija se uzdržavala. Pre nekoliko nedelja i meseci imali ste situaciju da su upali na RTS sa motornom testerom. Policija nije, ili je minimalno koristila, sredstva prinude. Naterali su kamion na zgradu Predsedništva, sa namerom da fizički ugroze bezbednost predsednika Republike. Policija je, praktično, svojim telima štitila zgradu Predsedništva. Nije upotrebljavala bilo kakva sredstva prinude. Ono što se dešava danas u Srbiji, potpuno je drugačija situacija od onoga što smo imali do 2012. godine. Vi veoma dobro znate kako su se u jednoj tragičnoj situaciji zloupotrebljavala policijska ovlašćenja. Vi ste sad naveli primer jednog čoveka koji je bio batinan od strane komunalnog milicionera i ne sumnjam da se to desilo. Sećate se vrlo dobro, kao što se i ja sećam, bili smo zajedno na tom mitingu, kako su policijskim čizmama izlomili glavu Ranku Paniću, jel tako? To vam je klasični primer zloupotrebe policijskih ovlašćenja. (Predsedavajući: Hvala, dr Martinoviću.) Ali to što neko, redovna policija ili komunalna milicija može eventualno da zloupotrebi svoja ovlašćenja i da koristi prinudu, to ne znači da ih apsolutno treba isključiti od toga da u određenim situacijama mogu da koriste prinudu, kada je to zakonom dozvoljeno.
Hvala, doktore Martinoviću. Pravo na repliku ima gospodin Petar Jojić. Izvolite, kolega Jojiću.
Gospodine Martinoviću, mi se izgleda nismo razumeli. Sa formalno-pravnog stanovišta vi ste bili u pravu da u avionu i na brodu formalno pravo da oduzme vatreno oružje su kapetani. Tu ste u pravu. Međutim, svako ima pravo, ko se nađe na brodu i u avionu, za slučaj napada i namere da upotrebi oružje, svaki putnik na brodu i avionu ima pravo da savlada teroristu i napadača i da mu oduzme oružje. Prema tome, mislim da smo u tom delu sad razjasnili kako je došlo do nesporazuma. Međutim, vi ste rekli sada da je ponašanje pojedinih političkih stranaka i pojedinaca na ulicama tako kako ste ga vi opisali i da se policija uvek uzdržavala. Da sam ministar policije, ne bih se uzdržavao. Ne bi bilo šatora pred Predsedništvom Republike. Ne bi bilo ovog divljanja. Ovo nije Divlji Zapad. Vlast mora da bude ta koja treba da zaštiti narod od nasilja. Instrument za savladavanje takvog nasilja jesu nadležni državni organi kojima je ova država poverila ovlašćenja da štite suverenitet, bezbednost građana i bezbednost imovine. Prema tome, da sam ministar policije, u moje vreme, to se nikad nije moglo dogoditi. Ovlašćenje policija ima, ja ih samo molim neka ih primene. Hvala.
Hvala, kolega Jojiću. Pravo na repliku ima dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Evo, ja volim da polemišem sa mojim kolegama, oni su dobri pravnici, imaju mnogo životnog i pravničkog iskustva. Gospodine Jojiću, ja sam govorio o jednoj specifičnoj situaciji, kada neko u avionu ili na brodu, na primer, šeta sa pištoljem, niko ga ne napada. Jednostavno, čovek šeta po avionu sa pištoljem i niko ga ne dira. Ko ima pravo da mu oduzme oružje? Po našim propisima, kapetan broda, odnosno kapetan vazduhoplova, uz upotrebu odgovarajućih sredstava prinude. I u tom smislu nije to nikakva specifičnost koja je sad vezana samo za komunalne milicionere. Što se tiče ovoga što ste rekli da bi po vašem mišljenju policija trebala da koristi u punom kapacitetu svoja ovlašćenja protiv nasilnika kao što su Đilas, Jeremić, Boško Obradović i njima slični, ja se tu sa vama formalno-pravno slažem. Ali, onda biste imali sa svih strana neviđenu graju i buku o tome kako je Srbija nedemokratska država, kako ugrožavamo pravo na mirno okupljanje građana, kako smo diktatori, kako smo fašisti, itd. Ja sam vam juče pokazivao pojedine naslovne strane NIN-a, "Vremena", "Danasa", itd. (Vjerica Radeta: Ništa o karikaturi?) Karikatura? Pa, nisu valjda uspeli da je nacrtaju, ali nacrtaće sigurno. Evo vam karikatura. Doduše, nismo, gospođe Vjerice, ni vi, ni ja na toj karikaturi, ali, pogledajte. Dušan Petričić, koji je juče rekao da su svi oni koji glasaju za Srpsku naprednu stranku neki ludaci, kreteni, nepismeni, itd, nacrtao je karikaturu. I sad pogledajte. Tenkovi, ovde je tenk SNS sa ovom zastavom sa mrtvačkom glavom, pa onda tenk SPS-a, pa tenk SNS i na kraju tenk sa kukastim krstom. (Vjerica Radeta: Gde smo krenuli? U Hrvatsku ili na Kosovo?) Krenuli smo, ne znam ni ja gde, to treba da pitamo Dušana Petričića, koji je izgleda mnogo pametan, pa Srbiju poistovećuje sa nekom fašističkom državom. Dakle, nalazimo se u jednoj vrlo specifičnoj situaciji, kada policija mora da ima mnogo viši prag tolerancije nego što bi to inače trebalo da ima, zato što je naša država u jednoj dosta specifičnoj situaciji i ono što se nama uzima kao zlo, to se u nekim drugim državama smatra kao nešto što je potpuno normalno. Vi ste videli kako se, na primer, francuska ili belgijska policija, i u uniformi i u civilu, obračunavaju sa onim tzv. žutim prslucima. (Predsedavajući: Hvala, doktore.) Evo, završavam. Da se tako nešto desi u Srbiji, ja mislim da bi svi mogući šefovi Misije EU, razni ambasadori, razni zagovornici ljudskih prava i sloboda, skočili na sve nas zajedno ovde koji sedimo i rekli da smo fašisti, da smo diktatori, da smo nasilnici, itd. Zbog toga našoj policiji treba odati jedno posebno priznanje, što pokazuje visok prag tolerancije, čak i u onim situacijama kada je ugrožen njihov život i njihova fizička bezbednost. Setite se samo šta je Dragan Đilas dobacio jednom policajcu - gde ćeš ti, kaže, da radiš i gde ćeš ti da budeš kada ja dođem na vlast? To je neviđena bahatost.
Hvala dr Martinoviću. Pravo na repliku ima Petar Jojić. Izvolite.
Uvaženi gospodine Martinoviću, ja se ne bih složio sa vama u tom delu, da policija mora da trpi poniženja i da doživimo ono što je naša policija doživela 2000. godine, 5. oktobra. Sećate se kad su razoružali mangupi policijsku stanicu u Majke Jevrosime, kada je hiljade vatrenog oružja, dugog i kratkog, i borbenih kompleta nestalo i ukradeno iz te stanice. Onda su to prodavali, švercovali i zloupotrebljavali. Imali smo prilike da vidimo zaista korektno ponašanje pripadnika policije, međutim ima granica tolerancije. Ne možemo dozvoliti da uličari neki maltretiraju, šikaniraju, ponižavaju pojedince iz organa MUP-a, tj. policajce, time i državu. Tu mora da budu primenjene bar primerene mere. Nema tolerancije. Ugled države se mora čuvati. Sve što oni rade, to slikaju na televizijama i prikazuju se u inostranstvu. Šalje se ružna slika o našim organima bezbednosti, a naši organi bezbednosti su upravo jedni najjači u ovom regionu i treba ih, pre svega, podržati. Ja ih podržavam maksimalno i tražim od njih da uspostave javni red i mir, jer kriminalcima, uličarima i bandi na ulici ne može više da se toleriše.
Hvala, uvaženi gospodine Jojiću. Po amandmanu javio se narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, postoje jedna pravila za mene, druga pravila postoje za druge. Predlažem da predsedavajući kupe sebi parlament i onda da to regulišu na način, na privatan način kako oni to misle. Član 104. je povređen ne znam koliko puta. Kupe se kartice po nahođenju predsedavajućih, poslanicima koji su van sistema, dakle koji kartice nisu ni ostavili u sistemu, radi se šta se hoće i moj predlog da ja tako čekam jedno dva, tri sata da dobijem reč, pa tako, nema problema. Nije ni prvi, ni poslednji put, ali vama je sve to smešno. Kad se ja pobunim, vama je smešno. Ako se ja budem smejao, ja ću imati razlog za smeh. Znate, ko se zadnji smeje, najslađe se smeje. Ja mogu sad i da odustanem, a mogu i da govorim. Ako predsedavajući dozvole, ako imam tu milost da i ja kažem nešto, ja bih rekao da neka javna ovlašćenja imaju građani. Recimo, građansko hapšenje. Ako građanin može da izvrši građansko hapšenje i da o tome obavesti policiju, valjda to pravo može da ima i komunalni milicajac. Baš to mili meni onako rogobatno zvuči, ali neka bude. Komunalni milicajac valjda ima ista prava koja po krivičnom postupku i ne znam kom zakonu ima pravo da uradi i građanin. Time su neka ovlašćenja preneta. Javno ovlašćenje na građanina koji može drugog građanina da uhapsi kada ovaj vrši krivična dela ili ako je sam napadnut, što je slučaj kod komunalne milicije, može da izvrši građansko hapšenje i da o tome obavesti najbližu policijsku stanicu, odnosno da ga privede tamo. Toliko o tome da li imaju prava ili nemaju prava. Ako to pravo ima običan građanin, onda to pravo svakako treba da koristi komunalna milicija. Recimo, po pitanju Đilasa, čovek je privatizovao garažu, ogradio deo garaže. Da li je garaža javna? Jeste. Još kada je bio gradonačelnik on je sebi ogradio i napravio od javne garaže privatnu garažu. Uzeo je tri parking mesta i zdravo, doviđenja. Njegova je bila komunalna policija, valjda je to tolerisala. Zato je najbitnije da komunalna policija radi po zakonu, po pravilima, a ne po diktatu raznih gradonačelnika i komunalna policija grubo bila zloupotrebljena za vreme dok je Dragan Đilas bio gradonačelnik ili, bolje rečeno, kradonačelnik. Imamo dualno obrazovanje koje ide na ulicama. Oni naši profesori književnosti, kako se onaj zove, Boško Ljotić Jenki, ovaj što voli američke ambasade, počasni posetilac, znači prvog reda, VIP ličnost u Američkoj ambasadi, verujem da je i gospodin predsedavajući bio tamo, ali da nije imao tu privilegiju da kao potpredsednik Skupštine bude počasni gost. Verovatno je Boško Ljotić zvani Jenki imao tu čast da uđe sa svim počastima kod Skota u Američku ambasadu. Recimo, on je profesor književnosti, ali je rešio da menja zanimanje. Pozvao je, pošto su ovi saobraćajni znakovi onako mašinske izrade, onda je pozvao inženjera mašinstva Dragana Đilasa, da se i on malo dualno obrazuje i tako je nastala profesija čupači znakova. Mislim da je trebala da reaguje komunalna policija ili komunalna milicija i da spreči to dualno obrazovanje i čupanje saobraćajnih znakova. Tim pre što se na takav način, postoje znakovi upozorenja, opasnosti, obaveze, itd, izričite naredbe, dakle, bitno ugrožava zdravlje, sigurnost, bezbednost ne samo saobraćaja, već i ljudi, pešaka i onih koji ne voze. Nije u redu da tamo neki deda zavodi red na Trgu Republike, da zavodi red kada pokušavaju da ga spreče čak i u pešačkom saobraćaju, kako to da nazovem, umesto komunalne milicije reaguje neki deda, složi tamo nekog Đilasa, ovog kako se zvao neki lik iz Zemuna. Dakle, nije u redu da građani sami sebe brane od komunalnih problema koje prave ovi dualno obrazovani Marko Bastać, Dragan Đilas. Vuk Jeremić jedino izgleda ne pravi komunalne probleme, on samo galami. Dakle, ne verujem da treba više komunalna policija ili komunalna milicija Đilasu, Boškiću Ljotiću Jenkiju. Njima ne treba komunalna milicija, oni su sada protiv komunalne milicije, oni prave komunalne probleme. Vama Bastać u sred grada Beograda pregradi ulicu sa solju koja je prošle zime bila namenjena za ulaze u zgradama. Znači, dobio je so za zgrade, za ulaze zgrada i on to zimus nije upotrebio, doveo je u opasnost zdravlje ljudi, posebno starijih koji mogu da se okliznu, ko zna koliko ih je zbog toga završilo na ortopediji. Uzeo je vreće sa tom solju koju nije upotrebio kada je trebalo, pregradio ulicu i ko tu treba da reaguje? Treba da reaguje komunalna policija, odnosno sada već milicija koja to nije učinila i zato kažem da su Đilas, Boško Ljotić, itd, protiv komunalne milicije, jer oni sada ne žele da sređuju probleme, već žele da prave što više problema. To je njihov politički marketing i to su njihove političke poruke. Još nešto, njima ne treba komunalna policija, njima treba REM. REM ne radi svoj posao, komunalna policija po njima ne bi trebala da radi, a REM još manje, jer ukoliko REM isključi lažne Šolakove, Đilasove prekogranične kanale, što mu je obaveza, tada će propasti biznis Šolaka i Đilasa, za koga je Boško Ljotić Jenki spreman da pogine. Više nije spreman da za Kosovo da ni beli dinar, ali zato je spreman da pogine za Šolakove i Đilasove biznise. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Samo sam hteo da vam kažem da pogledate član 128. Poslovnika Narodne skupštine u vezi kartica. (Marijan Rističević: Nemoj ništa da mi kažeš.) Što se tiče ove rasprave koju smo imali i replika, ovo jeste bila jedna stvarno demokratska rasprava i to je u skladu sa svim procedurama u našem parlamentu. Ne mogu ovde da ispunjavam želje nikome, nego da pustim kako to nalažu red i procedura. Izvolite, ukažite na povredu Poslovnika.
Vi možete posle moje reklamacije povrede Poslovnika, ovo već sada reklamiram član 104, jer ste upravo meni replicirali. Dakle, vi možete kada reklamiram povredu Poslovnika, imate pravo, znači kada reklamiram, kada mi date reč po tome, imate pravo da mi objasnite da niste kršili Poslovnik. Pošto ja nisam to uradio, vi ste sada meni replicirali. Ja nisam tražio da vi meni bilo šta objašnjavate. Ja sam samo snimio vaše ponašanje. Ako vi mislite da je toliki broj replika dozvoljen ovim poslovnikom, imate pravo iz član 104, ali prethodno moraju biti zadovoljena prva dva kriterijuma, da vi onda imate diskreciono pravo, kad se ispune prva dva kriterijuma, onda imate pravo da vi odredite da li ćete dati ili nećete dati repliku. Replike ne mogu da traju po četiri minuta. Vi sada želite meni da kažete da je crno belo, belo crno, i zato što ste vi predsedavajući ja to moram da priznam. Dakle, ako vi mislite da niste kršili Poslovnik, to je vaše pravo. Ja tražim da se o ovome izjasnimo u danu za glasanje. Hvala.
Dobro. Hvala na ukazivanju na povredu Poslovnika. Smatram da nisam povredio. Idemo dalje sa radom. Reč ima, po amandmanu, Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Drago mi je da smo se vratili na dnevni red i nastavili po amandmanima. Ono što mi se čini jako bitnim da se istakne, nadovezaću se samo na mog uvaženog kolegu Aleksandra Martinovića, da li je komunalnoj miliciji neophodno potrebno da u okviru svojih ovlašćenja sprovodi i mere u vidu odgovarajućih, i to restriktivno, ograničenih ili, preciznije da kažem, primenjivih mera, kao što su mere prinude. Da li postoji jedna bezbednosna služba na svetu koja u svom poslu nema mogućnost da koristi odgovarajuća sredstava prinude? Podsetiću vas samo da komunalna policija, odnosno sada milicija, ne postoji samo u Srbiji, postoji u celoj Evropi, postoji i u regionu. Uvaženi ministre, mislim da vam je poznata činjenica da Slovenija koja nema komunalnu miliciju, ali ima komunalno redarstvo, ima zakon koji je daleko represivnijeg karaktera nego što je ovaj zakon o kome mi pričamo. Dalje, Hrvatska i Crna Gora, takođe imaju komunalnu policiju, odnosno komunalno redarstvo, takođe, ako se to posmatra komparativno možemo primetiti da su daleko represivnijeg karaktera nego što je to sistematizovano u ovom zakonu. Sada, dolazimo do ključnog pitanja, kada se ove mere prinude primenjuju, kada je to nužno, i kada je propisano zakonom? Šta je ono što nameće potrebu za primenom ovih mera? Zato što to ne može da uradi ni komunalni inspektor, ne može da uradi ni tržišni inspektor, ne može da uradi bilo koji inspektor. Ako izađe inspekcija na lice mesta, gospodin Martinović zna to iz upravnog postupka, izlazi inspektor na lice mesta, konstatuje faktičko stanje i da zapisnik onome koga je kontrolisao - izvoli, potpiši zapisnik, i, tačka, završava se njegova nadležnost. On niti može da privede, niti može da dovede učinioca bilo koje protivpravne radnje, ne može da mu izda usmeno upozorenje ili naređenje, ne može da mu kaže – ima da budeš tu dok ne dođe policajac da preduzme dalje radnje prema tebi. On to ne može. Ko to može? Pa, može komunalni milicioner, i ne može niko drugi, ali u ograničenom smislu reči. Mi polazimo uvek od onog negativnog, pa neće komunalni milicioner koristiti sredstva prinude da bi batinao građane, niti to sme da čini, jer ukoliko bi to učinio, učinio bi krivično delo, a za krivično delo postoji krivična odgovornost. Kad koristimo takve situacije kao primer, onda ulazimo u jednu opasnu zonu, a to je zone generalizacije, a generalizacija podrazumeva, pa, svi su oni prljavi, nakaradni, bezobrazni, drski, batinaši, huligani itd. Onda imamo generalizaciju pravosuđa, generalizaciju u prosveti, u zdravstvu itd. Ovde ne smemo da generalizujemo. Onaj ko zloupotrebi ovlašćenja koja primenjuje u skladu sa ovim zakonom, učinio je najmanje prekršaj, a sigurno krivično delo i za to će odgovarati. Mogu da prihvatim i sa razumevanjem uvažavam podnosioca amandmana koji ukazuju na nešto drugo, da li je dobra vrsta kontrole i način kontrole nad radom komunalne milcije, o tome možemo da pričamo, da li treba ta kontrola da se pooštri. Ali, niko ovde nije pomenuo, osim ovog zakona, postoje drugi normativni akti koji uređuju ovu materiju. Postoji Pravilnik o radu komunalne policije. Lokalne jedinice samouprava imaju pravo da donesu svoje odluke kojim preciziraju ovlašćenja komunalne policije, jer im to ovaj zakon daje. Tu su propisani, takođe, restriktivni načini primene mera, i to onih bezbednosnih mera. Dalje, da li oni treba da se edukuju? Naravno da treba da se edukuju. Prihvatam kao tačnu, verovatno tačnu, informaciju koju smo dobili danas od podnosioca amandmana, da edukacija nije bila dovoljna, ali vi, kao predlagači zakona, i te kako dobro znate da je u vreme kada je donet ovaj prethodni Zakon o komunalnoj policiji bilo mnogo više problema, zato što se komunalna policija ograđivala, pa je govorila – nismo nadležni za tako nešto, zovite policiju, zovite MUP, mi smo nadležni za zelene površine, mi smo nadležni za parking prostor. I, šta je uzrokovalo takvo nečinjenje ili bezobrazno ponašanje? Uzrokovalo je ono što se desilo u Borči, što se desilo nedaleko od nas, gde su bacani, kako rekoste, frižideri, životinje i šta sve ne, granje, itd, i eto poplava, eto izliva fekalija, eto svega. Šta je tu mogao da uradi bilo koji inspektor iz reda inspekcijskih službi? Ništa, izađe na lice mesta, konstatuje - da se izlila fekalija, imamo velika poplavljena područja, konstatovali smo to zapisnički i doviđenja. S druge strane, policija nije ni reagovala, jer da je neko otišao na lice mesta i bio na terenu u kontinuitetu, utvrdio da je neko bacio u kanal koji služi za odvod nešto što zatrpava taj kanal sprečava funkcionisanje istog, onda ne bi došlo do zapušavanja kanala, onda bi taj bio procesuiran. Zato služi komunalna milicija i to je jedan od razloga što tu svrhu treba podržati. Ja ću biti potpuno iskren, nemam ništa protiv predloga integracije komunalne milicije u okviru poslova MUP-a, ali se postavlja pitanje šta se dobija, koliko je to efikasno. Da li je efikasan način rada komunalne milicije koji je propisan ovim predlogom zakona ili ćemo ići na izmene i dopune Zakona o policiji, pa onda uvesti neku vrstu sektora za održavanje komunalnog reda? Mislim da se na taj način ne postiže efikasnost, da je ovo daleko efikasniji način i da se daleko lakše i efikasnije postiže cilj kojim se ovim zakonom inače ostvaruje. Na kraju, ono što je jako važno istaći, sve ono što je drugim zakonima propisano je saglasno i u odredbama predloženog zakona. Sve ove mere koje su ovde sistematizovane, koje se primenjuju od upozorenja pa do prikupljanja obaveštenja, što podrazumeva i prinudu, već postoji, samo što se ovde na drugačiji način primenjuje, a primenjuje se tako što je ograničena primena. Represija ne može da bude kao u drugim situacijama. Moram pomenuti još nešto što nije napomenuto. Mi imamo i ekološku policiju, koja takođe ima pravo da koristi odgovarajuće mere represije. Konstatovali smo da imamo mogućnost i da drugi nadležni organi koriste slične mere. Poreska uprava oduzima predmet, oduzima dokumentaciju pravnog lica koje kontroliše u postupku poreske kontrole, tržišna inspekcija takođe oduzima odgovarajuće predmete, vodi postupke. To su kompatibilne mere ili identične mere sa ovim, nema tu neke velike razlike. Dakle, ništa se ovde nije desilo, ništa se ovim zakonom ne propisuje što bi povećalo meru represije u odnosu na ono što već postoji. U nacionalnim parkovima imate redarstvene službe. Nacionalni park „Tara“, Nacionalni park „Mokra Gora“, „Fruška Gora“ itd. Imate redarstvene službe koje takođe koriste odgovarajuća sredstva koja podrazumevaju isključivo sredstva bezbednosne prirode i tamo se utvrđuju učinioci određenih protivpravnih ponašanja ko je, na koji način šta uradio i procesuiraju. Dakle, sa te strane mislim da kritike nisu dovoljno opravdane, ali opet ću ponoviti, sa uvažavanjem i razumevanjem treba uvažiti ono što je rečeno kada je u pitanju mogućnost donošenja drugih zakona kojima će se poboljšati u svakom slučaju nešto što podrazumeva osnovni cilj. Osnovni cilj je potpuna bezbednost građana. Ljubljana je pre nekoliko godina, upravo zbog primene Zakona o komunalnom redarstvu, postala najbezbedniji grad u Evropi. Zahvaljujem se.
Hvala, kolega Jovanoviću. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite, gospođo Nikolić.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, u okviru člana 18. koji propisuje vrste ovlašćenja komunalne milicije u obavljanju poslova mi smo amandmanom intervenisali u delu ovlašćenja koji se odnosi na prikupljanje obaveštenja i tražili smo da se i ova tačka 9. člana 18. briše, jer je potpuno nejasno po kom osnovu se ovakvo pravo daje komunalnoj miliciji. I druga ovlašćenja komunalnih milicajaca su sporna i o tome su moje kolege već pričale, a i kolege koje će posle mene govoriti. Ali ja bih o novini u ovom Predlogu zakona, to je da komunalna milicija može da obavlja posao u civilu i vi opravdanje za rad bez službene uniforme nalazite u nedovoljno efikasnom radu i u uočavanju obeleženih vozila na terenu, što onemogućuje patrolu da na licu mesta konstatuje činjenje određenog prekršaja. Međutim, tu se postavlja pitanje u kojim uslovima i koje će poslove komunalni milicionar raditi bez službene uniforme. Po pravilu, odnosno zakonom je predviđeno da komunalna milicija postupa, odnosno obavlja poslove u uniformama, ali da po pisanom nalogu načelnika može i bez službene uniforme. Pod kojim je to uslovima i zašto nema ograničenja pod kojim uslovima može da se obavlja posao bez uniforme? Mi smatramo da će ovako koncipiran zakon stvoriti uslove za brojne zloupotrebe i ovim zakonom se neće omogućiti da komunalna milicija bude efikasnija u uvođenju komunalnog reda, jer komunalna policija nije opravdala poverenje građana koji negoduju svim ovim promenama i širokim ovlašćenjima koje ste dali sada komunalnoj miliciji. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Nikolić. Reč ima Olivera Ognjanović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Amandman kaže ovako – u članu 18. stav 1. tačka 9) se briše? Tačka 9) kaže – prikupljanje obaveštenja. Kako da radi komunalna milicija ako ne prikupi obaveštenja? Lepo je u tački 27. ovoga predloga zakona navedeno – komunalni milicionar može prikupljati obaveštenja, podatke i informacije od lica za koje se osnovano pretpostavlja da raspolaže istim. Onda je posle u članu 29. objašnjeno – komunalna milicija vodi evidenciju o podnetim prijavama, peticijama i predlozima građana. Znači, evo konkretno kod mene na području Grocke, prošle godine smo preko četiri miliona uložili na uklanjanje divljih deponija. Šta bi trebalo, sada komunalni milicionar da ide i konstantno traži gde se nalazi neko ko odlaže otpad? Znači, ako dobije obaveštenje, normalno da će da postupi po istom, a ovde lepo kaže da će se voditi i evidencija o tome i da će se postupati u skladu sa ovlašćenjima koja ima. Prema tome, predlažem da se ovaj amandman ne usvoji. Hvala.
Hvala, koleginice. Pravo na repliku ima Ružica Nikolić. Izvolite.
Gospodine Marinkoviću, dame i gospodo narodni poslanici, mi jesmo tražili da se tačka 9. člana 18. briše, kao što smo tražili da se izbrišu i ostala ovlašćenja koja su ovim članom 18. predviđena. Tražili smo i da se ceo član 18. briše, jer smatramo da su preširoka ovlašćenja data komunalnoj policiji i da komunalna policija ne može na ovakav način da postoji i da treba da bude u okviru MUP-a. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Nikolić. Reč ima ministar Branko Ružić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Zaista sam zahvalan svim narodnim poslanicima iz svih poslaničkih grupa koji su ovu raspravu pretvorili u jednu demokratsku razmenu mišljena uz iznošenje argumentacije pro i kontra. Ono što je svakako značajno, zbog javnosti i zbog građana, to je najviši pravni akt naše zemlje, mislim da je značajno reći da nije pomenut, po meni, najvažniji član Ustava, a to je član 190. Ustava, stav 1. tačka 1) koji jasno definiše da lokalne samouprave uređuju i obezbeđuju obavljanje i razvoj komunalne delatnosti. Dakle, uređuje i obezbeđuje. Takođe, neki od šefova poslaničkih grupa, na tragu onoga što ste praktično polemisali, pomenuli su i član 137. koji se tiče poveravanja, naravno, posla. Ono što je suštinski ovde najvažnije, dakle, svi ovi amandmani od jutros pa naovamo su vezani za član 18. i za ovlašćenja iz člana 18, a kasnije se razrađuju u članu 26. i to je ono što je takođe bitno ukazati. Pomenuto je pitanje o audio i video snimanju. Video snimanje postoji, kao što znate, već deset godina. Sada jeste dodato audio snimanje. Ono što je važno zbog javnosti, to je da je i preporuka Zaštitnika građana da se uvede snimanje kod postupanja komunalne policije. Doneće se, naravno, i pravilnik koji uređuje način snimanja i obaveštavanje o nameri snimanja i ovde se ni na koji način ne radi o onom snimanju ili prisluškivanju koje se čini po nalogu tužilaštva. Dakle, prosto nije uporedivo te dve stvari mešati. Postavljeno je pitanje da li komunalna milicija ili služba komunalne milicije treba da bude deo Ministarstva unutrašnjih poslova ili deo policije. Komunalna milicija je stvorena zbog poslova iz nadležnosti jedinice lokalne samouprave i svakako policija ne može da obavlja poslove jedinice lokalne samouprave. Drugi razlog je rasterećenje sastava policije, policija ne može da stigne i da pokrije sve situacije koje se dešavaju u kršenju komunalnog reda u svim opštinama širom Republike Srbije. Sva ovlašćenja koja se ovde uvode su praktično ista i komplementarna važećem zakonu, osim zaustavljanja i pregleda vozila i prikupljanja obaveštenja. Zaustavljanje i pregled vozila je utvrđen Zakonom o prevozu putnika u drumskom prevozu i ovo je praktično samo usklađivanje sa postojećim zakonom, o čemu smo govorili juče. Pomenuta je i bojazan ko će vršiti ulogu komunalnih milicajaca, o kakvim se psihofizičkim sposobnostima tih ljudi radi. Samo želim da napomenem da je svakako predviđena bezbednosna i psihološka provera svih kandidata za komunalnu miliciju, da pre zapošljavanja u komunalnoj miliciji u policijskim centrima za obuku policajaca borave dva i po meseca, tako da ni na koji način ne postoji bojazan da će taj posao raditi neko drugi ili neko ko nije dostojan tog posla ili neko ko može da ugrozi na bilo koji način društvenu ulogu i te službe ili ne daj bože bezbednost građanki i građana Srbije. Podsećam na ono što smo govorili juče i u načelnoj raspravi. Dakle, primer Beograda na najbolji način definiše da nije bilo zloupotrebe ovlašćenja, imali smo prvo preventivnu, dakle to je 14 hiljada upozorenja u 2018. godini, imali smo 123 hiljada postupanja u 2018. godini, a sredstva prinude su korišćena samo u 16 slučajeva i to osam puta fizička snaga, sedam puta lisice i jedanput palice. Dakle, mislim da je sasvim jasna diskrepanca između broja postupanja i primene sredstava prinude. Ono što je takođe važno, jedan od šefa poslaničkih grupa je pročitao, odnosno ukazao na, veoma korektno i kvalitetno, na član 26. predloženog zakona, ali drugi stav je takođe važan, odnosno treći stav ovoga člana, koji glasi – na način upotrebe i ograničenja, u vezi sa upotrebom sredstava prinude, kao i pravnu i drugu pomoć, u vezi sa njihovom upotrebom, shodno se primenjuje zakona kojim se uređuju unutrašnji poslovi i podzakonski akti o policijskim ovlašćenjima i načinu obavljanja policijskih poslova. Tako da, i taj argument prosto ne stoji, iz još jednog razloga. Glavni partneri u radnoj grupi, koja je radila na ovom zakonu o komunalnoj miliciji, su upravo predstavnici Ministarstva unutrašnjih poslova. Tako da je sve rađeno u koordinaciji, ja sam i u načelnoj raspravi izrazio zahvalnost MUP-u, zbog toga što smo došli do jednog kvalitetnog rešenja, koje predlažemo vama, koje se tiče, pre svega društvene uloge službe komunalne milicije, na polju uvođenja i vođenja reda, o komunalnom redu i to se ostavlja, pre svega kao mogućnost, a ne kao obaveza, iz razloga što ovo jeste delokrug rada jedince lokalne samouprave, a politički možemo da ili može te, to nije moja uloga u ovom kapacitetu danas ovde, da razmatrate ili započnete, ili zapodenete polemiku da li želimo centralizovan ili decentralizovan sistem. Mislim da je mnogo važnije obratiti pažnju na potrebu da se mnoge funkcije, pa i ova na neki način decentralizuju i da opštine, ili jedinice lokalne samouprave, u ovom konkretnom slučaju imaju mogućnost da, u skladu sa onim što je u fokusu njihovih prioriteta, osnuje ili ne, službu komunalne policije. Želeo sam da prosto odgovorim na neka, od postavljenih pitanja. Razumem manir političke borbe, razumem amandmane koji se, pre svega tiču člana 18, kasnije će biti amandmana i po članu 26, koji razrađuje ovaj član 18, a tiče se dakle ovlašćenja i razrade tog člana, ali mislim da je zbog građana i građanki Srbije, veoma važno da pre svega ukažem na to da se ovde ni na koji način ne krši Ustav Republike Srbije, kao najviši pravni akt. Boraveći u ovom domu dugi niz godina, shvatio sam da je uvek dobar argument pozvati se na kršenje Ustava, jer to može da zazvuči veoma snažno i jako i da alarmira na neki način onoga kome se narodni poslanik obraća, to svakako jesu nosioci suvereniteta ove zemlje. Iz tog razloga sam želeo da razdvajam sve te sumnje i bojazni koje su, naravno u nekim delovima i legitimne, kao što je legitimno da govorimo o jednom od ovlašćenja, dakle o dovođenju ne govorimo o privođenju ili o legitimisanju. Dakle, nisam primetio da je u primeni Zakona o komunalnoj policiji, u odnosu na ovo ovlašćenje dovođenje, u prethodnih 10 godina bilo, bilo kakvih kardinalnih pritužbi u tom smislu. Tako da, to bi vam bilo isto kao kada bi rekli da, kada govorio o ovim psihofizičkim odlikama komunalnih milicajaca, kao kada bi rekli da treba zabraniti pripadnicima MUP da nose oružje, jer ne daj bože, mogu nekoga da ubiju. Dakle, prihvatam političku borbu, argumentaciju, ponekada i banalizovanje nekih stvari, ali prosto zbog javnosti, zbog građana mislim da je važno da ukažem na značaj zakona koji je Vlada Republike Srbije i Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave ovde predložilo. Ne samo na značaj nego i na suštinu i društvenu ulogu službe komunalne milicije koja će se svakako u nekom budućem periodu videti. Siguran sam da će biti od pomoći i MUP ali pre svega građanima, a kako građanima tako i lokalnim budžetima, jer je i to način da se praktično ne samo uvede komunalni red, i ne samo da se pozabavimo javnim redom i mirom, nego da se naravno u saradnji uz koordinaciju sa nadležnim inspekcijama popuni i budžet lokalnih samouprava. Hvala vam.
Hvala, ministre Ružiću. Reč ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Ministre, lepo je to što vi iznosite ovde stav Vlade, sigurno i vaš stav, jer vi ste i pre deset godina bili deo vlasti u onoj drugoj kombinaciji i vama svakako ovo jeste nešto što vi mislite da je potrebno, ali nije dobro što ste na kraju vaše rasprave pokušali da karikirate ono što mi ovde radimo. Dakle, mi ovde ne pričamo reda radi, mi ovde govorimo argumentovano, mi ovde iznosimo ne samo političke stavove, nego iznosimo pravne argumente. To jesu i naši politički stavovi, pre svega mora da se poštuje Ustav Republike Srbije. Vi ste na početku rekli da član 190. Ustava prvi stav, tačka 1. kaže da je nadležnost opština da uređuje i obezbeđuje obavljanje i razvoj komunalnih delatnosti. To niko nije doveo u pitanje, ali ovde ne piše da treba da se formira neka grupacija koja treba da mlati narod. Dakle, da li imamo komunalne redare? Da li imamo komunalnu inspekciju? E, sad, problem je vi iz vlasti, pre svega iz lokalne vlasti ne uspevate da uvedete u red te ljude, ne uspevate da ih uvedete u red da oni rade svoj posao. To što su oni potkupljivi, ne znači da neće biti i ovi komunalni milicioneri. Zašto vam se javila potreba da komunalnu policiju pretvarate u komunalnu miliciju? Da li je to žal za onim vremenom kad je onoj staroj bivšoj Jugoslaviji postojala savezna milicija, republička milicija, pokrajinska i lokalna milicija. Ta lokalna milicija je služila samo za razračunavanje lokalnih funkcionera sa svojim neistomišljenicima, sa svojim protivnicima, čak i ličnim. Nećete valjda to da pravite ovde. Dakle, nemamo ništa protiv da se uvede rek u komunalnu delatnost. Nemamo ništa protiv da postoji u okviru MUP grupa, organizacija, kako god ih nazvali, poput recimo žandarmerije, koja bi pomagala komunalnim redarima i komunalnim inspektorima. Tu se razlikujemo u konceptu, a nikako niko ne može da kaže da mi na bilo koji način želimo da podržimo komunalni nered. Ne, naprotiv.
Hvala koleginice Radeta. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite gospodine Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre sa saradnicima. Ovaj zakon je nemoguće primeniti. Dok se ne izmeni Zakon o unutrašnjoj policiji, Zakonik o krivičnom postupku, Zakon o javnom redu i miru, Zakon o bezbednosti saobraćaja. Jer, šta u praksi imamo? U praksi imamo sada da se formira paralelna policija, policiji. I daju joj se ona ovlašćenja koja ne mogu biti data policiji komunalnoj. I još uz to, samo što joj nismo dali duge cevi i automate. Međutim, dame i gospodo prema Uporednom pravu ne bih se složio da mi koristimo Uporedno pravo Hrvatske, Bosne i Hercegovine, Crne Gore ili Albanije. Ajmo da vidimo kako to reguliše Francuska, Nemačka, Engleska, Italija. E, videćete tamo koja su ovlašćenja određenih službi. Tamo ćete videti da ne može niko nikoga na ulici presresti i da ga odvede. Gde da ga odvede? Može, ali po sudskom nalogu, ne na drugi način. Drugo, ovim zakonom gospodo niste obezbedili prava osumnjičenih za izvršenje prekršaja. Imaju li oni pravo na odbranu? Imaju pravo prema Francuskom pravu i Nemačkom. Imaju pravo od prvog trenutka, ako neko treba da bude doveden iz Murtenice u Užice, ima da mu se obavesti i porodica, ima da mu se omogući i razgovor sa advokatom, ima da bude poučen da nije ništa dužan da govori što bi moglo da šteti njemu u tom postupku. Nama komunalna policija, odnosno komunalna milicija, apsolutno nije potrebna. Vidite koja ovlašćenja. Vi govorite gospodine ministre – nisu to ona ovlašćenja što daje tužilac. Čekajte, molim vas. Prema članu 25. Predloga zakona, potpuno preuzimanje ingerencije policije s tim što su ovlašćenja komunalnog milicionera veća, nego što su ovlašćenja pripadnika redovne policije. Prema Zakoniku o krivičnom postupku, odredbama člana 171, 172 i 173. pripadnici policije mogu snimati, mogu fotografisati, uzimati otiske, ali po nalogu javnog tužioca. Dakle, ispada da imamo ovlašćenja ista koja postupa i lokalni milicioner i pripadnici redovne policije.
Hvala gospodine Jojiću.
Prema tome još samo ako mi dozvolite, u članu 53. prelaze i završne odredbe, a o ovome što ću govoriti, gospodin Martinović dobro zna. Vi profesore Martinoviću dobro znate šta znači „vakacio legis“, a uzmite prelazne i završne odredbe ovog zakona. Ovo, gospodine Martinoviću, verujem da vi nikada ne bi prihvatili, niti bi ovakav predlog davali, koliko godina treba da bude odloženo, primenjeno, rokovi za donošenje propisa organa državne uprave, zatim rokovi za donošenje akta i propisa, itd. Prema tome, mislim da ovaj zakon nije potreban. Drugo on će milijarde da košta poreske obveznike, građane na lokalu.
Hvala kolega Jojiću. Pravo na repliku ima dr Martinović.
To „vakacio legis“ zna svaki pravnik, to znači čekanje zakona, odnosno to je neki vremenski period od donošenja zakona do njegovog stupanja na snagu. Ali, ja ovde gospodine Jojiću, ne vidim da je prekršen Ustav, kada je u pitanju stupanje zakona i drugih opštih akata na snagu. Član 59. Predloga zakona o komunalnoj miliciji lepo kaže – ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u Službenom glasniku Republike Srbije. Dakle „vakacio legis“ je osmog dana od dana objavljivanja. To je ustavni rok po članu 196. Ustava Republike Srbije, tako da ja ne vidim gde ste vi tu videli problem. Ne vidim tu nikakve godine dve, tri ili više. Ovaj zakon stupa na snagu u redovnom ustavnom roku, a to je osmog dana od dana objavljivanja u Službenom glasniku Republike Srbije, tako da mislim da taj deo vaše argumentacije, prosto ne stoji.
Hvala doktore Martinoviću. Pravo na repliku, Petar Jojić.
Gospodine Martinoviću, u članu 54. stoji – rokovi za donošenje propisa organa državne uprave. Nije ovo u pitanju kada se donosi i kada se usvaja, ali ovi drugi prateći propisi, koji se odnose – propisi za sprovođenje ovog zakona koje donosi ministar nadležan za sistem lokalne samouprave, biće doneti u roku od godinu dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Šta treba, godinu dana? Ni mesec dana ne treba. Moraju da budu doneti propisi koji će da prate izvršenje i sprovođenje zakona. Rokovi za donošenje akata i propisa organa jedinice lokalne samouprave, kako to piše u članu 55. u jedinicama lokalne samouprave koje obrazuje komunalnu miliciju, u skladu sa ovim zakonom, opštinsko, odnosno gradsko veće doneće prvi strateški plan komunalne milicije u roku od dve godine od dana stupanja na snagu, i tako dalje. Dve godine da mi damo nekome da on usklađuje i da donosi propise koji treba da budu u primeni, u momentu donošenja zakona, stupanje na snagu, kratak rok od mesec dana, ne bi trebalo da bude veći, a ne dve godine i godinu dana. Ja sam o tome govorio i mislim da su ovo rokovi koji se odnose na prateće propise koji treba da omoguće sprovođenje zakona, jer će zakon biti ne sprovodljiv za dve godine, ako nema prateće propise, ako se slažete sa tim. Sa druge strane, još da kažem, ovde će biti više hiljada komunalnih milicionara. U Srbiji će to da košta plate, doprinose, vozila, vozače, lokalne samouprave, poslovni prostor, ostala oprema. Znate li koliko će to državu da košta? Dakle, mnogo poreske obveznike na terenu i to ste prebacili sa republike na opštine. Opštine sada moraju da grcaju, pogotovu tamo koje slabo stoje u odnosu na privredu, u odnosu na moć privrede i poreskih obveznika koji mogu ovo da plate. Mi pravimo policije bespotrebno. Ovo je inflacija birokratije.
Hvala kolega Jojiću. Pravo na repliku dr Aleksandar Martinović.
Zahvaljujem se gospodine Marinkoviću. Gospodine Jojiću, član 54. je član koji ima dva stava. Vi ste pročitali samo prvi stav. U članu 54. u prvom stavu piše – propisi za sprovođenje ovog zakona koje donosi ministar nadležan za sistem lokalne samouprave, a to je u ovom trenutku gospodin Ružić, biće doneti u roku od godinu dana, od dana stupanja na snagu ovog zakona. Onda imate stav 2. koji kaže – propisi doneti za sprovođenje zakona o komunalnoj policiji, nastavljaju da se primenjuju do donošenja odgovarajućeg propisa, utvrđenih ovim zakonom, ako nisu u suprotnosti sa odredbama ovog zakona. U tom smislu, ovim predlogom zakona se izbegava pravna praznina, dok se ne donesu novi propisi, odnosno podzakonski akti za primenu Zakona o komunalnoj miliciji, važiće podzakonski propisi koji su bili doneti za primenu Zakona o komunalnoj policiji, tako da tu pravne praznine nema. Što se tiče finansijskog opterećenja lokalne samouprave, zakon je tu vrlo jasan. Svaka lokalna samouprava će shodno svojim finansijskim mogućnostima da donosi odluku koliko komunalnih milicionera treba. One lokalne samouprave koje bolje stoje, koje imaju stabilnije i opsežnije budžete, sigurno da će imati na raspolaganju i veći broj komunalnih milicionera. One koje su u lošijem imovinskom, odnosno finansijskom stanju, verovatno će ih imati manje. Na kraju krajeva, zakon ne propisuje obavezu o lokalnim samoupravama da imaju službu komunalne milicije, nego ostavljam mogućnost, pa u onim najekstremnijim situacijama ako postoje takve jedinice lokalne samouprave u Srbiji koje zaista nemaju sredstava za finansiranje komunalne milicije, a onaj ko u ovom trenutku možda neće ni imati, ali verovatno će doći neki vremenski period kada će i ona biti u situaciji da imaju ovu službu. Vi ste svedok isto kao i ja, da se ekonomska i finansijska situacija u Srbiji iz godine u godinu, iz meseca u mesec značajno popravlja. Naša privreda je sve jača i jača. Imamo mnogo više investicija nego što smo imali pre nekoliko godina. Imamo sve veći broj novih radnih mesta širom Srbije. Mi smo u praksi pokazali kako se vrši ekonomska decentralizacija Srbije. Nemate skoro, ja mislim, ni jednu opštinu ili grad u Srbiji u koji nije došao makar jedan investitor da otvori proizvodni pogon, dakle, nešto iz sfere realne privrede i da zaposli određeni broj građana koji tu žive. U tom smislu, ja ne mislim da će ovo biti neko veliko finansijsko opterećenje za jedinice lokalne samouprave.
Hvala, doktore Martinoviću. Pravo na repliku, Petar Jojić. Izvolite.
Nesporno je da je u članu 54. stav 2. propisano, kaže - propisi doneti za sprovođenje Zakona o komunalnoj policiji službeni list taj i taj, nastavljaju da se primenjuju do donošenja odgovarajućih propisa određenih ovim zakonom ako nisu u suprotnosti sa odredbama ovog zakona. Ja postavljam pitanje - šta će dve godine rokovi? Šta će godina ili dve rokovi da se usklade? Što se odmah ne pristupi po ovome zakonu ako se usvoji, naravno i da radi komunalna milicija po zakonu, a ne da se ostavlja ovaj prostor i čekamo dok se ne donesu propisi ti i ti? Moja primedba je u tome što je ostavljen veliki prostor. Treba ga skratiti, odrediti rok, primeniti zakon ukoliko ga budete usvojili i na taj način može da se govori o tome da je ovaj zakon u odnosu na prelazne i završne odredbe u redu. Ono što želim da vam još nešto kažem, ono što radi Aleksandar Vučić i što se bori vezano za izgradnju puteva, fabrika, zapošljavanja, ne treba ovakvim primerima to narušavati. Prema tome, a vi dobro znate, gospodinu Martinoviću, da je žuta konjica donela više od 2.000 zakona, a da od toga ni 10% nisu mogli biti u primeni. Pa, bolje je doneti jedan dobar zakon koji će biti primenljiv, nego 100 onih koji nisu dobri i koji se u praksi ne mogu primenjivati. Ovde ćemo imati, zaista veliki problem - sukob nadležnosti, jer se ovde primenjuju propisi i od strane policije i od strane lokalne samouprave, pa onda vidite da će doći do ovih sukoba nadležnosti. Nema rešenja ko će da rešava te sukobe nadležnosti. Prvo, u svakom slučaju, treba izmeniti Zakon o policiji, Zakon o bezbednosti saobraćaja, koji je isključivo pravo za regulisanje saobraćaja, po svim pitanjima spada u nadležnosti MUP i Saobraćajne uprave policije. Prema tome, te propise onda moramo menjati, pa onda možemo reći -može da se u skladu sa Ustavom, što vi kažete preneti ovlašćenje. Ali ne možemo sad dati ovlašćenje lokalnoj komunalnom miliciji ova ovlašćenja koja spadaju u isključivu nadležnosti MUP. Meni je žao ukoliko su predstavnici MUP učestvovali u grupi za izradu ovog Predloga zakona, a da nisu vodili računa o tome da li će neke nadležnosti biti u sukobu sa Zakonom o policiji, ako se usvoji zakon o komunalnoj miliciji. Što se mene tiče, lokalna policija nek se bavi komarcima, nek se bavi čistoćom, nek se bavi požarima, zaštitom životne sredine, šumskom štetom. E, to bi ja dao u nadležnost Komunalnoj policiji, ali bez dugih cevi i palice.
Hvala, kolega Joviću. Evo sad odgovor Aleksandra Martinovića, pa ćete opet, verovatno imati priliku. Izvolite, dr Martinoviću
Nema, gospodine Jojiću u ovom zakonu dugih cevi za komunalnu miliciju, nema. Znači, zakon je vrlo jasan koja sredstva prinude mogu da se koriste – fizička snaga, sredstva za vezivanje, raspršivač sa nadražujućim dejstvom i službena palica, dakle nema nikakvih dugih cevi. Ali, ono što sam hteo da vam kažem, vi sad u vašoj diskusiji vraćamo sve na početak. Vi kažete – postojaće sukob nadležnosti između redovne policije i komunalne milicije. Pa, neće zato što zakon o komunalnoj miliciji vrlo jasno propisuje šta radi komunalna milicija, kao što Zakon o policiji vrlo jasno propisuje šta radi policija koja je u sastavu MUP. Tako da, tu nikakvog sukoba nadležnosti nema i neće je ni biti. Ono što biste vi hteli i ja ne kažem da je vaša želja loša, a to je da kad god imao donošenje nekog novog zakona, automatski imamo pripremljene podzakonske propise za njegovu primenu. E, dobro, to bi bila idealna situacija, ali morate da shvatite jednu proceduralnu stvar – ko garantuje da predlog zakona koji uđe u skupštinsku proceduru izlazi iz te skupštinske procedure u istovetnom tekstu u kome je i predložen. Narodni poslanici imaju pravo amandmanski da intervenišu. Vlada ima pravo amandmanski da interveniše. Odbori skupštinski imaju pravo amandmanski da intervenišu i da menjaju pojedine pravne norme koje su predložene u tekstu predloga zakona. I, vi sad možete da dođete u situaciju da uz predlog zakona donesete i predlog podzakonskog akta i da se posle ispostavi da je taj predlog podzakonskog akta u suprotnosti sa zakonom koji je usvojila Narodna skupština, jer je Narodna skupština usvojila zakon u nešto drugačijem tekstu nego što je on izgledao u trenutku kada je ušao u skupštinsku proceduru. Ja sam vam lepo pročitao član 54. ako se ne varam, stav 2. koji propisuje da svi podzakonski akti koji su važili za primenu Zakona o komunalnoj policiji, nastavljaju i dalje da važe, dok se ne donesu podzakonski propisi vezani za primenu zakona o komunalnoj miliciji. Što se tiče ovoga, ove vaše napomene oko regulisanja saobraćaja na putevima i tu moram da primetim da niste baš do kraja upravu. Pa, dešava se da na putevima saobraćaja reguliše vojna policija, jel tako? Vojna policija nije u sastavu MUP, nego je u sastavu vojske Srbije, odnosno u sastavu Ministarstva odbrane. Što bi sad to bilo drugačija situacija od one koju predviđa ovaj zakon da u određenim situacijama pojedine radnje u oblasti regulisanja saobraćaja može da obavlja i komunalna milicija. Dakle, niste u pravu u tom smislu da sve radnje u oblasti bezbednosti saobraćaja obavlja Saobraćajna policija, odnosno policija kao organ u sastavu MUP, dešava se da to nekada radi i Vojna policija, videli ste, uostalom, na putevima kada ide kolona vojnih vozila ispred te kolone i iza te kolone ide vozilo Vojne policije. Dakle, jednog organa koji se nalazi u sastav Ministarstva odbrane.
Zahvaljujem, de Martinoviću. Pravo na repliku narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Gospodine Martinoviću, vi niste ovog puta u pravu. Pre svega, ako je Zakon o saobraćaju, u članu 2. stav 2. izričito propisao da primenu Zakona o bezbednosti saobraćaja vrši MUP preko policijske uprave za saobraćaj. Gospodo, izmenite to, pa kažite – isključiva nadležnost u ovom delu biće MUP, Saobraćajne policije, a ovo će biti u nadležnosti Komunalne policije. Drugo, u predlogu ovog zakona ja sam napomenuo ali ni vi, ni ministar niste se osvrnuli, šta je sa pravima osumnjičenog koji je izvršio ili krivično delo gde će postupati lokalna milicija komunalna, koja prava njemu pripadaju kao osumnjičenom, ima li on pravo da angažuje advokata? Ima od prvog momenta. To mu daju Ustav i Zakon o krivičnom postupku. Drugo, ukoliko je doveden, on je lišen slobode. Ima li pravo tada na advokata? Ima. To kaže u francuskom pravu. Evo vam, uporedno pravo – posebno prava osumnjičenih, provere identiteta. Vidite, niste predvideli u ovom zakonu kako se vrši provera identiteta ako u jednom prekršaju učestvuje pet, šest lica. Nije predviđeno ko će izvršiti identifikaciju počinioca između tih pet lica. Ko će utvrditi da li imaju periku, brkove ili bradu, a da su u prirodi drugačiji? To nije predviđeno. Drugo, obaveštenje bližnjih, tj. obaveštenje rodbine, obavezno je jer se radi o dovođenju, a dovođenje i u nemačkom i u francuskom pravu piše da je lišavanje slobode. Šta možete? Drugo, nema ovde u zakonu, pošto se primenjuju sredstva prinude, fizička snaga se upotrebljava, upotrebljava se gumena palica, šta ćemo kada komunalni policajac uhvati i premlati čoveka, nanese mu i teške telesne povrede? Ima li on pravo na lekarski pregled istovremeno? Ima pravo na lekarski pregled čim je dobio batine da traži da lekar utvrdi da li je dobio telesne povrede lakše ili teže. Toga u našem zakonu nema.
Hvala. Imaćete priliku ponovo da govorite.
Izvinjavam se. Ne govorite ništa o tome, gospodo. Osnovno ustavno pravo jeste pravo na razgovor sa advokatom. Imamo kolege advokate ugledne ovde koji sede i znaju šta je to. Prema tome, i u ovoj oblasti ne može biti divljine. Ovo nije Divlji zapad. Nećemo dozvoliti da nam šerifi na lokalu orgijaju i da rade šta hoće. To bi trebalo da bude uređeno zakonom. Ova pitanja nisu uređena zakonom i zato stavljam primedbe i mislim da bi trebalo ipak uraditi dobar zakon i onda da bude u primeni.
Hvala, kolega Jojiću. Profesor dr Miladin Ševarlić se javio po amandmanu. Izvolite.
U poslednje četiri godine u Srbiji je pomoreno 226 miliona pčela prema evidenciji iz Saveza pčelara Srbije. Šest hiljada pčelinjih društava samo u jednom danu u jednom naselju na teritoriji Opštine Kikinda uništeno je 168 košnica pčela. Milutin Petrović Bata, predsednik Udruženja pčelara Kragujevca i zamenik predsednika SPOS-a otišao je 1. jula u Kikindu da razgovara sa predstavnicima oštećenih pčelara. U povratku je imao direktan udes sa vozilom koje je iz suprotnog pravca prešlo i nije ni kočilo. Od tih posledica preminuo je juče u KC u Beogradu. To je još jedna žrtva u povodu pomora pčela u Srbiji. Veliki gubitak za pčelare, veliki gubitak za nas koji se borimo za Srbiju bez GMO, jer je on, praktično, inicijator koji je predao tekst moje deklaracije Skupštini grada Kragujevca i koji je usvojen jednoglasno od strane svih odbornika Skupštine grada Kragujevca, učesnike svih dosadašnjih protesta protiv „Monsanta“ i skupova „Srbija bez GMO“. Hvala mu i slava za sve što je učinio. Ova tegla meda sa robnom markom koju promoviše Savez pčelarska organizacija Srbije je, između ostalog, i značajan doprinos preminulog Milutina Petrovića Bate. Juče mi je u trilingu predstavnika u ovoj Skupštini na kraju zasedanja osporavan patriotizam. Ja molim kamermana da prikaže. Pitajte doktoru, ambasadorku u Ministarstvu spoljnih poslova zašto sam dobio ovu knjigu sa ličnom posvetom autora. Toliko o patriotizmu. (Aleksandar Martinović: Profesore, kako se zove knjiga?) Možete da je pogledate posle. (Aleksandar Martinović: Ne vidim ja odavde.) Nisam ni ja juče video mnogo onoga što ste vi prikazivali, ali vas nisam spominjao, kao vi mene što ste spominjali.) Takođe, Društvo srpskih domaćina je potpuno obnovilo spomen kompleks na Tekerešu povodom 100 godina. O tome postoji ploča na postamentu glavnog spomenika i to uz blagoslov srpskog patrijarha Irineja. Dva dana pre svečane manifestacije, kada su već bili postavljeni šatori od strane organizatora Društva sprskih domaćina, došla je policija i naredila da na 150 metara do spomenika ne sme niko da priđe. Ktitor je bio predsednik Društva srpskih domaćina, koji živi i radi u Johanezburgu. On je isfinansirao celu obnovu, a pomagao je sa nadzorom Zavod za zaštitu spomenika kulture iz Valjeva. To je jedinstven slučaj da ktitoru nije omogućeno da priđe spomeniku koji je obnovio. Toliko o odnosu tadašnjeg režima. Gospodine ministre, molio bih vas ljubazno da mi objasnite, mi smo već imali jednu jezičku polemiku u vezi zakona u Srbiji između pojma Zaštitnik građana i onog švedskog pojma koji ne želim sada da spominjem.
Vreme.
Objasnite mi kakva je semantička razlika između milicije i policije? Objasnite mi, molim vas, šta to znači bez uniforme kao vidnog obeležja da može neko na ulici da vas presreće i da privodi?
Hvala, profesore…
Samo momenat. Objasnite mi, molim vas…
Dobro, završite.
Juče ste dozvoljavali 15 minuta replike bez prava da ja odgovorim.
Ja nisam dozvoljavao nikakvu repliku.
Ne vi nego predsedavajući. Dakle, od 123.000 postupanja u 2018. godini komunalne policije u Beogradu, koliko je bilo postupanja protiv javnih firmi koje su odgovorne za stanje u gradu?
Hvala, profesore. Produžio sam vam čitav minut.
Šta je sa komunalnom policijom na 90% teritorije Srbije koju čine područja sela i planinska područja, a imate skoro 30.000 nezaposlenih poljoprivrednih stručnjaka u Srbiji… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala, profesore. Imaćete priliku za odgovor. Narodni poslanik Marijan Rističević ima povredu Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 106. za početak. Ako ovo prethodno ima veze sa komunalnom milicijom, onda ja imam veze sa NASA. Dakle, gospodine predsedavajući, imate neka ovlašćenja. Stav 1. kaže da mora da se govori o tački dnevnog reda. Ja stvarno ne znam kakve je ovo veze imalo sa komunalnom milicijom. Društvo srpskih domaćina je pomenuto nekoliko puta. Ako vam kažem da je to društvo srpskih domaćina, sa svojim predstavnikom na Odboru za poljoprivredu, prethodnim govornikom, izjavilo napuštajući sednicu da idu da društvo srpskih domaćina proslavi Vidovdan, onda sam vam rekao karakter prethodnog govornika, pa i karakter društva kome on pripada. To imate u registru svih sednica Odbora za poljoprivredu, pa vrlo lako možete pronaći, pa se ja čudim kako to srpski domaćini slave Vidovdan. Prethodni govornik je stručnjak za zadruge. Pa kada se već ne priča o dnevnom redu mogao je pričati … Da li se ikada pobunio zato što je za vreme žutih nestalo na stotine i stotine zadruga, sa celokupnim kapitalom i to je postao plen tajkuna. Sve te zadruge su kupljene za džabe. Sve vreme je on predavao zadrugarstvo, bavio se zadrugarstvom. Od Dušana Petrovića dobio 63.000 evra iz nekog starog projekta. Nikada se nije pobunio, navodno je pravio neku studiju o zadrugarstvu koju nigde nismo pronašli. Bavio se zadrugarstvom, nikada nije objasnio gde su nestale te zadruge. Hvala.
Hvala kolega Rističeviću. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Da.) Profesore Ševarliću javili ste se, ali nemate vremena po amandmanu, a nemate pravo na repliku kada prethodni govornik ukaže na povredu Poslovnika. Ja bih vam rado dao reč, ali nemam opciju apsolutno, u skladu sa Poslovnikom, jer vidite i sami koliko god želeo da budem i liberalan i da pustim svima tu mogućnost da govore i da na svoj način kažu nešto o temi, moram biti kritikovan, u svakom slučaju. Ali dobro. To je deo posla. Neđo Jovanović ima reč po amandmanu.
Zahvaljujem se predsedavajući. Pre svega ja imam veliko, veliko uvažavanje i poštovanje prema mom kolegi Petru Jojiću, koji je inače advokat, moj kolega i po profesiji, ali na žalost ne mogu da se složim sa predlogom amandmana, onako kako ga je on obrazložio. U konkretnom slučaju komunalna milicija ne postupa kada je u pitanju osnovana sumnja da je neko izvršio krivično delo. Za krivično delo može da postupa isključivo ovlašćeni organ, a to je da se ili po nalogu tužilaštva angažuje ovlašćeno službeno lice MUP, a nakon toga da se uključi sudija za prethodni postupak po odredbama Zakonika o krivičnom postupaku. Dakle, ovde krivična dela uopšte nisu predmet ni ovog zakona, ni ovlašćenja koja ima komunalna milicija. Drugo, dovođenje po ovom zakonu i dovođenje po odredbama Zakona o krivičnom postupku je potpuno različit institut. Članom 195. Zakonika o krivičnom postupku predviđena je mera dovođenja samo u slučaju ukoliko okrivljeni ili osumnjičeni izbegava da pristupi po pozivu istražnog sudije, a sada sudije za prethodni postupak, ili u koliko je u pitanju javno-tužilačka istraga od strane sudije odnosno od strane predsednika veća ukoliko je u pitanju pretres. Samo tada se dovodi. Zašto? Zato što je to mera obezbeđenja okrivljenog u postupku. Kakvo je dovođenje ovde? Dovođenje ovde samo radi provere identiteta lica koje je zatočeno u izvršenju nekakvog prekršaja ili povrede zakona, samo u tom slučaju. Znači, dovođenje po odredbama ZKP podrazumeva obezbeđenja prisustva u postupku, jer ne mogu na drugi način da obezbedi, on neće da dođe po pozivu, izbegava. Ja mu šaljem policiju, on nije kući kada dođe policija. Ja nemam drugi način osim da ga dovedem ukoliko sam ja onaj koji postupa u postupku, bez obzira da li sam tužilac ili sudija. I znam ja da je to odlično, zna moj uvaženi, poštovani kolega Jojić, imajući u vidu njegovo ogromno pravničko iskustvo. Međutim, postoji drugi problem, a to je problem angažovanja branioca. Branilac se ne angažuje kada je u pitanju bezbednosna mera koja ne podrazumeva krivični postupak, čak ni prekršaj. S obzirom na odredbe Zakonika o krivičnom postupku član 284. pa nadalje ukazuje upravo kada se može i obezbediti, ili mora obezbediti prisustvo branioca u postupku, prilikom prvog saslušanja okrivljenog u postupku, kada se upozorava o njegovim pravima i obavezama i kada nesumnjivo postoji neka vrsta sumnje da je izvršio krivično delo. Za ovu vrstu angažovanja komunalnog milicionera apsolutno ne postoji ni jedan jedini razlog za pozivanje branioca, jer on nije ni uhapšen, nije ni pritvoren, nije mu određena mera zadržavanja do 48 časova, on je samo doveden da bi se utvrdio njegov identitet i ništa više od toga. Dakle, nema potrebe ni za obaveštavanjem porodice, ni bilo koga drugog. Zahvaljujem se.
Hvala kolega Jovanoviću. Gospodine Jojiću, hoćete repliku? (Petar Jojić: Da.) Izvolite.
Naravno da uvažavam gospodina Neđu Jovanovića, kao advokata i poznavalaca određenih propisa. Međutim, ne bih se složio, gospodine Jovanoviću, sa vama ako neko treba da bude doveden sa određenog mesta, da bude doveden u određenu instituciju, da li on otišao dobrovoljno ili imao poziv. Nije imao poziv, on je doveden, on je tog trenutka dobio status lica koje je lišeno slobode. Prema tome, i ZKP i ovaj zakon koji upućuje da može da bude doveden, svako, dakle dovođenje u francuskom pravu, u engleskom pravu, nemačkom, pokazaću vam, svako dovođenje jeste lišavanje slobode. Prema tome, svaki građanin ima pravo u krivičnom postupku da uzme branioca po svom izboru, a ukoliko je pozvan kao građanin da da obaveštenje organima unutrašnjih poslova ili tužiocu ili sudu, tada ima pravo da uzme zakonskoga zastupnika i pripadaju prava svakom građaninu po ovom zakonu ukoliko komunalni milicioner ima ovlašćenja da dovodi, on je priveden, on je lišen slobode. On mora biti, pre svega, obavešten i u ovom postupku da ima pravo da uzme branioca sa kojim će obaviti prethodni razgovor, pa će tek onda davati izjavu. Prema tome, Ustav garantuje svakome na odbranu, garantujemo pravo na žalbu ili prigovor, na svaku odluku državnog organa koja se odnosi na njegova prava.
Hvala. Pravo na repliku, Neđo Jovanović.
Naravno da više neću replicirati mom uvaženom kolegi koga zaista iskreno poštujem. Nas dvojica nema razloga da ovaj uzvišeni dom opterećujemo nekim stručnim opservacijama, ali moram da istaknem nešto što sigurno moj uvaženi kolega zna. Nije u pitanju hapšenje, nego je u pitanju dovođenje, dovođenje u ZKP-u, objasnio sam. Stranka neće da opstruira postupak, neće da dođe, neće da učestvuje u postupku. Dovođenje je jedina mera. Dovođenje je mera obezbeđenja okrivljenog da bude prisutan u postupku, kako bi se postupak mogao neometano odvijati. Zato je mera dovođenja precizirana odredbama Zakonika o krivičnom postupku. Isto je tako jako dobro precizirana u ovom predlogu zakona i kaže - da, dovešću te, samo da proverim tvoj identitet i ništa više, apsolutno ništa više. S druge strane, imamo ZKP koji kaže - pa, ja mogu da ti odredim pritvor u trajanju od 30 dana zato što nećeš da budeš u postupku, ne želiš da učestvuješ i vršiš opstrukciju. I to je, takođe, jedna vrsta obezbeđenja prisustva okrivljenog. Ovde nije u pitanju okrivljeni, ovde je u pitanju neko ko je učinio komunalni prekršaj, ko se ogrešio o komunalni red i propise koji regulišu komunalni red. On nije lišen slobode, on je samo doveden da bi se proverio njegov identitet, i ništa više. On, čak, ima pravo i da se odupre tom dovođenju, ali se postavlja pitanje šta ga u tom slučaju čeka, koja je to druga sankcija i koji je to drugi postupak? Da li će to biti ometanje ovlašćenog službenog lica u vršenju poslova i radnih zadataka, ili će biti neka druga kvalifikacija? To je bitna razlika i ne bih se više javljao po ovoj temi. Zahvaljujem se.
Hvala, kolega Jovanoviću. Sada bih, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obavestio narodne poslanike da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Ovu raspravu i diskusiju pravnika nastavljamo odmah posle pauze. Sada određujem pauzu koja će trajati do 15.00 časova. Hvala. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 21. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Vjerica Radeta i zajedno narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Član 21, odnosno naš predlog da se ovaj član briše, je u skladu sa ovim što smo mi u današnjoj raspravi i u onoj pre toga, u načelnoj raspravi, govorili o Predlogu zakona o komunalnoj miliciji. Dakle, naš stav je da komunalna milicija ne može da postoji kao poseban organ, da je moguće i da je potrebno da se tako nešto organizuje u okviru MUP. Mi se zalažemo za uvođenje komunalnog reda u svim sferama, ali to nije moguće, odnosno nije u skladu sa Ustavom ako se to radi na ovaj način. Član 21, čije brisanje ovim amandmanom tražimo, govori o proveri identiteta. Ovde je predviđeno da komunalni milicioner može da, odnosno da će vršiti proveru identiteta lica čije ponašanje ili delovanje predstavlja kršenje propisa iz delokruga komunalne milicije, kao i lica koje se zatekne na mestu kršenja propisa iz delokruga komunalne milicije. Onda još kažete da će pod uslovima, ovim što sam sada čitala, komunalni milicionar proveriti na licu mesta identitet lica i na opravdan, usmeni zahtev službenog lica nadležnog organa jedinice lokalne samouprave, odnosno ovlašćene organizacije. Ovo zahteva poseban komentar. Kojeg to nadležnog organa jedinice lokalne samouprave? Koji je to nadležni organ jedinice lokalne samouprave koji će tražiti da komunalni milicionar proverava identitet nekog lica? Da li se ovde misli na nadležne službe, odnosno nadležne inspekcije po lokalnim samoupravama? Da li se ovde misli da će komunalni redar ili komunalni inspektor, ako ima problema sa nekom strankom, na licu mesta tražiti pomoć komunalnog milicionara da on identifikuje neko lice, odnosno da traži uvid u ličnu kartu? Ili, ovo znači, a bojim se da znači, odnosno može da znači, da, recimo, neko sretne predsednika opštine ili dođe u zgradu opštine i kaže predsedniku opštine da je lopov, da je nešto ukrao, da je ovakav ili onakav i da će taj da zove komunalnu miliciju i da mu naredi da ovo lice identifikuje i, naravno, da svakako ne propusti priliku da koristi i one druge nadležnosti, privođenja, tuče, itd? Ovo je jedan od razloga zbog čega ovo nije dobro. Mi ponavljamo, i do sada su i komunalna inspekcija i komunalni redari, kada su imali problema u vršenju svog posla, u pomoć zvali redovnu policiju, i to je potpuno legalno, legitimno i normalno. Ako vi mislite da nema dovoljan broj policije da ovo radi, onda je najmanji problem da se zaposli određen broj policajaca. Vi sad imate koliko hoćete policajaca koji su na birou, koji su završili škole, koji su osposobljeni za ovako nešto, a šta će biti ovi komunalni milicajci? Stranački aktivisti koji će dobijati legitimaciju i koji će trenirati strogoću na ulici. Poslednji stav ovog član kaže – provera identiteta vrši se uvidom u ličnu ispravu ili na osnovu izjave lica čiji je identitet proveren. Ministre, ko će biti taj i na osnovu čega će taj komunalni milicioner zaključiti da je dovoljno da mu to lice kaže da se zove Marko Marković ili će insistirati da mu da ličnu kartu da on to pokuša da pročita? Kako je moguće da ste stavili u istom stavu da će tražiti identifikaciju ili će prihvatiti ono što mu to lice kaže? Kada bismo bili za usvajanje ovakvog zakona, ovaj član ne bi mogao da bude, pogotovo ne bi mogao biti na ovaj način. S obzirom da je SRS i naša poslanička grupa stava da komunalna milicija ne treba da postoji u našem sistemu, onda smo u tom smislu i predložili i ovaj amandman.
Hvala. Reč ima Olivera Ognjanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. U članu 21. se lepo kaže da komunalni milicionar vrši proveru identiteta lica čije ponašanje predstavlja kršenje propisa. Znači, ako je neko uhvaćen na delu ili ima pritužba da je neko bacao smeće ili već nešto drugo radio što predstavlja kršenje propisa, naravno da treba izvršiti proveru identiteta. Lepo kaže član 7. da komunalna milicija u obavljanju poslova sarađuje sa inspekcijskim službama jedinice lokalne samouprave, bilo da je to komunalna inspekcija ili već neka druga jedinica u lokalnoj samoupravi. To je ono što je glavni zadatak. Zbog toga i predlažem da ovaj amandman ne bude uopšte prihvaćen, a provera identiteta naravno da se vrši u jedinici gde može da se dobije provera identiteta lica koje je izvršilo krivično delo, odnosno prekršilo propis. Hvala.
Hvala. Reč ima Vjerica Radeta, pravo na repliku. Izvolite.
Ne znam kako to lepo kaže ovaj Predlog zakona, ali obrazloženje nema veze ni sa amandmanom, ni sa predloženim članom 21. Provera identiteta na način o kojem je govorila koleginica nema veze sa članom 21, a pogotovo što ni jednom rečju nismo čuli ovde ni jedan argument protiv toga, protiv našeg amandmana, odnosno uz tvrdnju da naš amandman treba odbiti. Znate, nije dovoljno reći, to kao da mi kažemo evo mi smo podneli amandman i mi smo lepo napisali da amandman lepo treba da se prihvati. To nije argument. Dakle, nismo čuli argument zbog čega ovaj amandman ne treba da se prihvati i utvrđivanje provera, odnosno identiteta je traženje lične karte, legitimisanje na licu mesta, a ne, još najbolje odvode čoveka u MUP da mu tamo utvrđuju identitet, a to obično može da se uradi i pomoću nekih aplikacija mobilnih telefona, itd, to lepo ovde ne piše, pa, očigledno nije jasno.
Hvala, koleginice Radeta. Na član 22. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Zoran Despotović i poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima Zoran Despotović. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, predloženi amandman SRS odnosi se na član 22. ovog Predloga zakona, gde smo tražili brisanje ovog člana sa obrazloženjem da je amandman u skladu sa stavom iznetim u amandmanu na član 18. U pitanju je jedan nedozreo produkt, nepromišljeno rešenje koje treba još jednom pretresti, imajući u vidu alternativan pristup gde se daje mogućnost obrazovanja komunalne milicije na teritoriji opštine. Smatramo da nije dobar sam naslov, nije određena prava nadležnost, a zakon kaže može, a ne mora. Čemu ovakvi zakonski predlozi? Dosadašnji zakon je pokrivao teritoriju gradova, ali i po tom zakonu svi gradovi u Srbiji nisu formirali komunalnu policiju. Ovaj predlog otvara mogućnost formiranja komunalne milicije i u opštinama kojima bude dozvoljavao, naravno, budžet. Mogućnost, kao mogućnost, ali šta ćemo ako se proceni da nam je komunalna milicija neophodna i da svima treba, a recimo, male opštine sa skromnim budžetom to ne mogu sebi da priušte. Za tako nešto taj pristup je prividno demokratski, ali nažalost, demokratija zavisi i od novca, jer nije dovoljna obična građanska volja da se organizuje ozbiljna državna služba kakva je ova. Mislim da predlagač ovakvog zakona trči u mestu. Koncept ovog predloga zakona nije dovoljan a ni dosledno preciziran. Krupno je pitanje specifičnosti i samostalnosti ove službe, uz sve vidove saradnje i partnerstva sa policijom i sa inspekcijom. Možda ja i ne budem u pravu, najbolji pokazatelj će biti vreme. Hvala.
Hvala, kolega Despotoviću. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? Reč ima Studenka Kovačević.
Zahvaljujem predsedavajući. Shodno amandmanu koji su prethodno podneli na član 18. sa predlogom da se brišu tačke od 3. do 8. sada imamo amandman na član 23. koji se odnosi na zaustavljanje i pregled lica, predmeta i vozila, kao jedno od ovlašćenja komunalnog milicionara. Amandmanom je predloženo brisanje ovog člana. Slažem se sa mišljenjem Vlade da treba odbiti amandman, naročito što će se ovaj zakon oslanjati na odredbe Zakona o prevozu putniku u drumskom saobraćaju. Naime, ako bismo ukinuli ovakva ovlašćenja komunalnim milicionarima, u mnogome bi im bio otežan rad, jer ne bi bili u stanju da zaustave lice koje su zatekli u prekršaju, a samim tim i da eventualno oduzmu predmete prekršaja zatečene kod tih lica. Poenta zakona je uvođenje reda, s toga amandman ne treba prihvatiti. Hvala.
Hvala koleginice Kovačević. Na član 24. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Aleksandra Belačić i zajedno narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima Aleksandra Belačić.
Ovim amandmanom predlažem brisanje člana 24. Predloga zakona koji se odnosi na ovlašćenje komunalne milicije da privremeno oduzima predmete pribavljene, upotrebljene ili nastale kršenjem propisa iz domena delovanja komunalne milicije. Da bih objasnila zbog čega smatram da ovaj član Predloga zakona treba obrisati, vratiću se na priču koju smo tokom ove sednice više puta imali prilike da čujemo, kao glavni argument za opravdanost povećanja broja komunalnih milicajaca i proširenja njihovih nadležnosti. Naime, na leto pre dve godine, 2017. godine, u Centru za socijalni rad u Rakovici dogodio se jedan tragičan incident kada je jedan čovek ubio svoje dete, bivšu ženu i ranio par zaposlenih u Centru za socijalni rad. Tog čoveka su potom savladali pripadnici komunalne policije, što je zaista impresivan primer herojstva i čin vredan svakog divljenja. Međutim, ono što zaboravljate da pomenete svaki put kada ponavljate ovu priču, jeste činjenica da ti komunalni policajci nisu bili po službenoj dužnosti raspoređeni u Centru za socijalni rad, već su se tu slučajno zatekli. Nedelju dana pre ovog incidenta odigrao se sličan incident na Novom Beogradu, takođe u Centru za socijalni rad, gde je muž ubio ženu, potom pobegao, niko ga nije savladao i izvršio samoubistvo. Tom prilikom pripadnici komunalne policije ga nisu zaustavili, što naravno nije njihova krivica, jer nisu bili ni dužni da se tu nađu. Dakle, ovaj argument koji vi iznosite apsolutno nije validan. Pored Centra za socijalni rad u Rakovici, gde su pripadnici komunalne policije savladali ubicu, takođe se nalazi podrum pića, tako da se moglo desiti da su ga umesto pripadnika komunalne policije mogli savladati ljudi koji piju ispred podruma pića, pa me zanima, ne bi ste li onda istom analogijom zaključili da nam je zbog toga potreban veći broj alkoholičara? Naravno da ne biste. Dakle, analogija vam je prilično manjkava. Niste me ubedili i nema veze što niste ubedili mene, još strašnije je što niste ubedili ni građane.
Hvala. Na član 25. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Nikola Savić i zajedno narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? Ne. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Orlić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Hvala kolega Orliću. Na član 26. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Dubravko Bojić i zajedno narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima prof. Bojić. Izvolite.
Samo ne znam ko me sa njima spoji. Tražio sam brisanje člana 26. uz obrazloženje da je amandman u skladu sa stavom iznetim u amandmanu na član 18. o kome je danas ovde bilo najviše reči. Za 10 godina važenja Zakona o komunalnoj policiji, opšta slika rada ove službe je prilično muta i nejasna i sada predlagač hoće da je popravi, izoštri, donošenjem novog zakona o komunalnoj miliciji. Osnivamo nove službe, preslikavamo proceduru prijema ljudi u te službe, ali preslikavamo po inerciji i službu unutrašnje kontrole za koju moram odmah da kažem da u našim uslovima nikad nema dovoljno samostalnosti. Iz Predloga ovog zakona se ne vidi da postoji odredba po kojoj opštine mogu da formiraju komunalnu miliciju, jer je to ostavljeno da urade prema svom nahođenju. Mišljenja sam da bi ipak bilo bolje da postoji odredba po kojoj bi to mogli da čine. Srpska radikalna stranka smatra problematičnim preuzimanjem ingerencija policije, kao primena prinude zaustavljanje i pretres vozila, snimanje, dovođenje i posle pažljivog slušanja i juče i danas, ovaj termin, ova ingerencija, dovođenje mi nije jasno. Kada sam danas pročitao, do duše, u anglosaksonskom pravu postoji tzv. ulični pritvor. To je ono zadržavanje osumnjičenog na licu mesta tokom identifikacije, najproblematičnije po meni u svakom slučaju je način primene ovlašćenja komunalne policije prema maloletnim licima. O čemu se ovde najmanje danas govorilo? Bez obzira na sve nivoe edukacije i provere bezbednosnih i psihofizičkih sposobnosti, komunalni milicajci nisu ni akademici, a ni oni koji vrše komunalne prekršaje nisu sveci i tu uvek pri primeni zakona, znači u praksi može doći do velikih problema i nejasnoća. Hvala.
Hvala prof. Bojiću. Reč ima Vjerica Radeta, po amandmanu.
Između ostalog, evo zbog čega ovaj amandman mora da se prihvati. Vi ste ovde samo naveli da taj komunalni milicionar može da koristi silu, može da koristi palicu, može da koristi fizičku snagu, sredstva za vezivanje, raspršivač sa nadražujućim sredstvima itd. Ovo je toliko uopšteno da je prosto neverovatno, pogotovo kada ste dali u nadležnost lokalnim samoupravama, da one rade šta god hoće, kako kod uniformi tako i kod ovog. Mi ćemo imati situaciju da će u nekim lokalnim samoupravama da koriste bejzbol palicu, negde motke, negde motke sa bodljama, negde buzdovan Marka Kraljevića, kod vezivanja negde će biti pokvašen kanap, negde će biti bodljikava žica, dakle sve je ovo moguće, jer je tako napisano u zakonu. Kako to izgleda u ozbiljnim slučajevima kada je u pitanju policija? To je ono na čemu mi insistiramo. Pravilnik o tehničkim obeležjima i načinu upotrebe sredstava prinude kod policije, pa između ostalog, službena palica, pa kaže izrađena je od smeše prirodnog i veštačkog kaučuka, prilagođena nameni, tako da sa njom na propisan način mogu da se nanesu udarci i primenjuju zahvati, sredstva za vezivanja su službene lisice, plastične zatege i druga za to namenjena sredstva. Onda imate službena palica tonfa, pa službena palica za policajca konjanika, pa službene lisice izrađene od metala sa rotirajućim polukružnim zupčastim delom za vezivanje, pa plastične zatege i druga sredstva namenjena za vezivanje itd. Ovako nešto može da koristi policija i policija može da obavlja poslove koji su predviđeni ovim Zakonom za komunalnu miliciju. Vi ste zaista, koliko god vam smešno, malopre kad sam rekla kakva sve sredstva prinude će se primenjivati, u zavisnosti od lokalnih samouprava, bićemo nažalost svedoci da će se slične stvari stvarno dešavati. Biće kasno onda da kažete da smo mi bili u pravu, da ovde dolazite sa izmenama i dopunama zakona, ali pamtimo sve šta ste rekli pa kada dođu izmene i dopune onda ćemo vas podsećati na sopstvene reči, kao što smo danas podsećali neke poslanike koji su pre deset godina tvrdili da ovo nije u skladu sa Ustavom, a danas jeste. Hvala.
Hvala, koleginice Radeta. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima Studenka Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Kroz ovaj amandman se ogleda stav podnosilaca koji je dobro poznat našoj javnosti i sa kojim direktno staju na stranu bahatih i neodgovornih članova društva. Njihovo protivljenje tome da komunalna milicija ima ovlašćenja kojima će konkretno kažnjavati kršenje komunalnog reda, potvrđuje i njihovu potrebu da u svakom segmentu uspore napredak ove zemlje. Ko bi i pomislio da neko može biti protiv uvođenja reda, ko bi pomislio da će neko podržavati one koji su sipali deterdžent u fontanu na Slaviji itd. ili one koji ruše tamo gde se gradi, jer to su javna dobra građena našim novcem, novcem građana Srbije i ta dobra treba da koriste ne samo nama, već i nekim budućim generacijama. To pravdanje bahatosti je čak dotle da prekršaj nazivaju slobodom izražavanja mišljenja. To nije način da se izrazi mišljenje, pustimo priče i budimo jasni, komunalna milicija će građanima ove zemlje koji poštuju red i zakon omogućiti da ne trpe posledice onih koji su bahati i neodgovorni. Ovog zakona plaše se oni koji su navikli da izazivaju nerede. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Kovačević. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Izvinjavam se predsedavajući, javio sam se već bio po prethodnom amandmanu koji je nekako brzo prošao. Međutim, pošto postoji kompatibilnost u pogledu ovih amandmana svi imaju, na kraju krajeva, jedan jedinstven cilj koji ne želim da ponavljam. Želim samo da ukažem da je, kada je u pitanju amandman na član 28, zanimljivo je zbog čega se amandman podnosi tamo gde je zakonska regulativa veoma jasna i gde imamo apsolutnu saglasnost između zakona, jer se radi o maloletnim licima i to prevashodno Krivičnog zakonika, kao i propisa koji se odnose na krivično-pravnu zaštitu maloletnih lica. Dakle, u konkretnom slučaju, ako postoji bilo šta što mora biti maksimalno zaštićeno, govorim u smislu pravne sigurnosti i pravne zaštite, a to su deca, to su maloletna lica i upravo je ovim zakonom i to upravo članom 28. kako je predloženo u ovoj normi, na najbolji mogući način ostvaren interes koji ima najveći stepen značaja, a to je interes zaštite dece. Zato mislim da ovakav amandman, zamolio bih da zaista uvek imamo u vidu ako podnosimo amandmane da znamo zbog čega se taj amandman podnosi, da ne vređamo one koji ni u kom slučaju ne smeju da trpe, a to su deca. Hvala.
Hvala, kolega Jovanoviću. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 30. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović i zajedno narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima Nataša Jovanović. Izvolite.
Koliko je ovo kršenje i Ustava i osnovnih normi i načela, prava građana govori i ovaj član 30. gde se načelnik komunalne policije stara o kontroli upotreba sredstva prinude. Ovo je zaista, gospodine Ružiću, smešno, naročito zbog toga što smo već pre pauze, pa i u nastavku toliko govorili o tome šta su sredstva prinude, doduše vi niste nešto baš precizno nabrojali, opisno i po svom sastavu, ali ste rekli to, to, to i to. Da li vi znate, a znate sigurno, opet vam ponavljam i dugo ste bili poslanik i član tog odbora i vaš predsednik je bio ministar policije, da postoji u MUP-u, u policiji tzv. test integriteta svakog policajca, je li tako kolega Jojiću, tako je, mora da se proveri, ne, zaista, to se zna, znači, ja sam napravila sada jednu šalu, gospodin Jojić to vrlo dobro zna. Taj test integriteta, to je nešto što proverava tu ličnost da li je izašla iz okvira svojih ovlašćenja. Ako je izašla iz okvira svojih ovlašćenja, odnosno taj komunalni policajac, milicioner, on nikome neće da odgovara osim svom načelniku, a u policiji to nije tako gospodine Ružiću, tu postoji sektor unutrašnje kontrole. Sektor unutrašnje kontrole po nalogu direktora policije formira određenu komisiju i komisija tačno gleda koja su to sredstva koja su bila primenjena, da li se izašlo iz upotrebe sredstva prinude, sačinjava se zapisnik, daje mišljenje i pokreću se krivični postupci. Šta ovo sada znači? Rekao je načelnik komunalne milicije, taj neko je prekršio svoja ovlašćenja i nikome ništa, a u policiji ako se to desi policajcu, pokreće se prvo disciplinski, pa onda i krivični postupak protiv tog lica, jer zakon je precizno naveo kada, u kojim slučajevima, pa čak do takvih detalja da je opisno navedeno kolika je to udaljenost nekoga kada treba da se eventualno…
Hvala.
Mogu da završim rečenicu?
Može, ja to i čekam.
Evo, završiću pošto čekate, da ne biste dugo čekali.
Ne, završite rečenicu, molim vas. Hvala vam na razumevanju. Na član 31. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Ružica Nikolić i zajedno narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo ovim amandmanom tražili brisanje člana 31, koji govori o upotrebi sredstava prinude i u stavu 2. kaže se da ukoliko prilikom upotrebe sredstava prinude nastane telesna povreda ili nastupi smrt lica, načelnik komunalne milicije podnosi o tome pisani izveštaj nadležnoj policijskoj upravi. Mi smo brisanjem ovog člana celog iskazali jasan stav stranke da komunalna milicija nikako ne sme da upotrebljava sredstva prinude, jer smo i u prethodnim diskusijama ukazivali na ponašanje i bahatost sada komunalnih policajaca na narušen ugled ove službe i na brojne incidente. Ovaj zakon zbog šire mogućnosti upotrebe sredstava prinude ide u jako lošem smeru i to je jedno od ovlašćenja koje je svakako trebalo ostaviti pripadnicima policijskih snaga. Mi se plašimo da se upravo sa ovolikim ispadima sredstva prinude neće koristiti za uspostavljanje komunalnog reda, što bi trebalo da rade komunalni milicajci, odnosno što je delokrug rada komunalne milicije. Srpska radikalna stranka je protiv ovako predloženog zakonskog rešenja i protiv upotrebe sredstava prinude, kao najrepresivnijih ovlašćenja kojima komunalni milicioner raspolaže. Nažalost, mi vam sve vreme ukazujemo na brojne nedostatke ovog zakona i ako stvarno mislite da uvedete komunalni red, najbolje bi bilo da povučete ovaj zakon ili da uvažite sve naše sugestije ili prihvatite naše amandmane.
Hvala, gospođo Nikolić. Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima Jelena Žarić Kovačević.
Hvala vam, gospodine Marinkoviću. Evo, došli smo da člana 32, odnosno do amandmana koji predlaže da se član 32. Predloga zakona o komunalnoj miliciji briše. Dakle, prema ovom amandmanu, ne bi trebalo da postoji kontrola rada komunalne milicije rešavanjem pritužbi. Samo iz ove rečenice vi zapravo vidite koliko to nije logično. Valjda je normalno da građani imaju priliku da podnesu pritužbu na rad komunalnih milicionara. Ukoliko se komunalnim milicionarima već daju ovlašćenja, koja oni naravno moraju ostvarivati u skladu sa zakonom, onda je potpuno logično da građani imaju pravo da podnesu pritužbu. Sa druge strane, na taj način načelnik komunalne milicije, odnosno ovlašćeno lice koje je zaduženo za rešavanje po pritužbama će se upoznati sa načinom postupanja komunalnih milicionara i na osnovu toga će moći da preduzme određene mere koje će se odnositi na unapređenje rada komunalne milicije, ali će takođe u određenim slučajevima moći, na primer, da dostave i spise predmeta tužilaštvu, ukoliko postoji sumnja da je neki komunalni milicioner u svom postupanju izvršio krivično delo. Još jedna stvar, obavezivanje na povratnu informaciju građanima je vrlo važno. Dakle, podnosilac pritužbe će u roku od 15 dana od dana podnošenja pritužbe biti obavešten o ishodu tog postupka, tako da, bi se ovo omogućilo, ovaj amandman ne treba prihvatiti. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Žarić Kovačević. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Javlja se za reč Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Samo kratko. Slažem se sa mišljenjem Vlade da ovaj amandman treba odbiti. Upravo iz ovakvog amandmana vidi se jedna bezidejnost, jedna apsolutna nezainteresovanost da se iskoristi institut podnošenja amandmana na ispravan način, a to je zapravo predlaganje rešenja koje će upotpuniti ili poboljšati zakon. To je cilj podnošenja amandmana. Tek tako predložiti nekim amandmanom brisanje nekog člana ili nekog stava nikako u tome ne pomaže. Brisanje člana 33. samo bi stvorilo problem u funkcionisanju komunalne milicije. Donošenje podzakonskih propisa je neophodno da bi se utvrdio način vršenja kontrole komunalne milicije. Dakle, član 33. se odnosi na ono što nije regulisano članom 15, odnosno odnosi se na način i postupak vršenja kontrole komunalne milicije, propisuje se da će to bliže propisivati ministar nadležan za sistem lokalne samouprave. Kada ne bi bilo člana 33, već samo člana 15, normiranje bi bilo nepotpuno, samim tim, primena ovog zakona sutradan bi bila neadekvatna. Prema tome, smatram da ne treba glasati za ovaj amandman. Hvala.
Hvala, koleginice Žarić Kovačević. Na član 34. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice Radeta.
Ovaj član propisuje da prava i dužnosti iz radnog odnosa komunalnih milicionera podležu pravima i dužnostima iz radnog odnosa zaposlenih u jedinicama lokalne samouprave. Ovako kako ste vi koncipirali ovaj zakon tako jedino i jeste moguće, ali ste onda iz potpuno nepoznatih razloga dodali i – ako ovim zakonom nije drukčije uređeno. Prvo, ne može biti drukčije uređeno, jer su to zaposleni u lokalnim samoupravama i mogu samo da funkcionišu u skladu sa zakonom sa kojim funkcionišu svi zaposleni u lokalnoj samoupravi. Osim toga, nije predviđeno ništa drugačije, pa je ovo potpuno nepotrebno i zato je trebalo i da se briše. Da ste vi poslušali SRS, još uvek nije kasno, možda i hoćete do kraja rasprave, gospodine Ružiću, pa ovaj zakon povukli, pa predložili kolegi Nebojši Stefanoviću da se dogovorite da u okviru Ministarstva unutrašnjih poslova se formira grupa koje će se baviti ovim poslovima, onda bi to bilo mnogo drugačije. Znate, u pravilnicima i zakonu na osnovu kojih funkcionišu službenici policije strogo je utvrđeno kako službenik policije mora da se ponaša sa maloletnim licem, sa punoletnim licem, sa invalidom. Sve mogućnosti su precizirane zakonom. Piše i precizno kako moraju da se ponašaju sa životinjama. A kod ovih vaših komunalaca, ovih milicionera komunalnih ništa nije napisano, oni mogu da rade šta god hoće, važno da imaju palicu, da imaju lisice i da mogu da se bahate kako njima padne na pamet. Zamislite sad, grad Beograd je doneo ovu odluku, pominjali smo tu odluku o nekim decibelima koji moraju da se poštuju, ne sme biti buka preko 30 decibela u stanu, a kažu stručnjaci koji se razumeju da je disanje valjda 20 decibela i ne znam šta još 10, uglavnom, ako hoćete da ne umrete, morate potrošiti tih 30 decibela, toliko ste bučni u stanu. Između ostalog, u toj odluci stoji i recimo da vlasnici pasa ne smeju na javnom mestu, u parkovima, tamo gde šetaju svoje kučiće, da im daju nikakvu hranu. I sad zamislite šeta neko kuče i iz svoje ruke mu da dve-tri granulice da pojede, a naiđe vaš komunalni milicioner koji ne voli životinje, pa onda palicom udri po vlasniku, a nogom šutiraj kuče. Dakle, takve će vam se stvari dešavati. Nije dobro, niste dobro koncipirali ovu zaštitu komunalnog reda. Vratite se na komunalne inspektore, vratite se na ono što je i do sada dobro funkcionisalo, pojačajte rad komunalnih inspektora, komunalnih redara, zaposlite nove ljude, a u okviru Ministarstva unutrašnjih poslova neka se formira policija, kako god je nazvali, može i komunalna, ali da bude u okviru MUP-a i da pomaže ovim službenicima lokalne samouprave. To vam je jedino čisto, ustavno i bezbedno za građane.
Hvala, koleginice Radeta. Vladimir Orlić se javio po amandmanu. Izvolite.
Vezano za napomene koje se tiču neposredno člana 34. Dakle, šta je razlika između bilo kakvih obaveza, dužnosti, kako god želite, komunalnog milicionera i čoveka koji se bavi drugim poslom u okviru jedinica lokalne samouprave? Evo, već u članu 35. nalaze se neke obaveze i neki uslovi koji su usko vezani za posao komunalnog milicionera, između ostalog, on treba da prođe kroz odgovarajuće bezbednosne provere i da ima položen ispit. To je, recimo, nešto na šta se odnosi obaveza koja postoji, utvrđena je ovim zakonom, a nije onim zakonom koji se bavi obavezama ljudi zaposlenih u jedinicama lokalne samouprave generalno. Dakle, kada se kaže da postoje neke stvari koje su propisane ovim zakonom i one predstavljaju razliku, evo, recimo, to je jedna obaveza i mislim da je potpuno jasno i da nije ništa sporno da tu obavezu treba da ispuni ili zadovolji čovek koji je zaposlen u komunalnoj miliciji. Što se tiče upotrebe sredstava prinude, a to je takođe definisano ovim zakonom to nije ostavljeno na proizvoljno tumačenje bilo kome, član 26. – sredstva prinude, dakle sva sredstva prinude, komunalni milicioner može da upotrebi samo ako u obavljanju poslova na drugi način od sebe ili drugog ne može da odbije istovremeni protivpravni napad radi sagledavanja otpora, odnosno sprečavanje pokušaja bekstva. Dakle, situaciju u kojoj je neko kako je sada opisano hrani svog psa nije situacija u kojoj se vrši protivpravni napada na komunalnog milicionera, pa je potpuno jasno da ne može doći niti će doći do upotrebe sredstava prinude, ni na prihvatljiv ni na ne prihvatljiv način. Neće doći nikako. Ali, što se tiče drugih pitanja da li su definisani tehnički uslovi koje treba da zadovolje sredstva prinude, da li su definisani protokoli postupanja u različitim situacijama? Rečeno je, i to je tačno, ja se sa tim slažem, da je za problematiku koja se tiče policije ili kolokvijalno ove standardne obične policije sve to definisano do tančina. I tehničke karakteristike različitih sredstava pa i ove službene palice i različiti protokoli postupanja, sve je to vrlo poznato, vrlo jasno i to smo zajednički ovde i ocenili kao kvalitetno. E, baš to što je tako dobro opisano, baš to što je tako potpuno jasno, baš to se tako u tom obliku primenjuje i na komunalnu miliciju. To vam kaže član 28. Ovlašćenja komunalne milicije utvrđena odredbama 18. do 27. što dakle obuhvata sve o čemu smo govorili danas, ali apsolutno sve, ništa nije izostavljeno, ovog zakona, primenjuje se pod uslovima i na način utvrđen zakonom kojim se uređuju unutrašnji poslovi i podzakonskim propisima o policijskim ovlašćenjima i načinu obavljanja policijskih poslova. Sve to što ste zajednički danas ocenili kao dobro definisano na ispravan način utvrđeno, kvalitetno, tako dobro, tako kvalitetno biće primenjeno i u slučaju komunalne milicije. Mislim da možemo samo zajednički da zaključimo da je dobro što je tako iako nam je zaista stalo do toga da ova oblast bude adekvatno uređena, da je zajednički podržimo i glasanjem, naravno. Hvala lepo.
Hvala, doktore Orliću. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, kolega Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u članu 37. predviđa se stručno osposobljavanje pripadnika komunalne milicije. Ovako kako ste ga predložili ne daje uopšte valjano obrazloženje kako će to biti regulisano i da obuka pripadnika komunalne milicije bude rešena na jedinstven način. Ne može biti na ovakav način rešen sigurno. Tu će biti šarenila. Jedino rešenje jeste, ako usvojite ovaj predlog, te da ne bude izmena i dopuna za mesec dva dana, a što je očekujem, jer ovaj zakon neće moći da bude primenjen dok ne bude menjan Zakon o policiji. Jedino rešenje za stručno osposobljavanje pripadnika komunalne milicije jeste da oni budu školovani u srednjoj školi pripadnika organa unutrašnjih poslova u Kamenici ili u Višoj školi unutrašnjih poslova u Zemunu. Na taj način bi jedino bilo moguće da se na jednom mestu vrši obuka pripadnika komunalne milicije, ali od strane predavača iz organa unutrašnjih poslova tj. MUP-a. Samo tako mogu predavači obučiti koji imaju bogato iskustvo na ovim poslovima, kao što su to poslovi pre svega primene posebnih ovlašćenja i održavanja javnog reda i mira, otkrivanje i rasvetljavanje krivičnih dela a i prekršaja u ovoj oblasti. Jedino, jeste rešenje da predavači budu pripadnici MUP-a i da se u školi MUP-a ti kadrovi školuju da tamo polažu ispite, da tamo dobiju diplomu i da budu raspoređeni u opštine na obavljanje poslova … [[Isključen mikrofon.]]
Hvala kolega Jojiću. Hvala puno. Reč ima Đorđe Vukadinović. Izvolite kolega.
Samo kratko, hoću da kažem da se slažem, odnosno podržavam amandman gospodina Jojića iz razloga koji se ovde više puta navođeni i ne želim da trošim vreme ili otvaram polemiku, ali ne bežim od nje. Dakle, vrlo je bitno, uopšte rečeno, s obzirom da delikatnost i komplikovanost i kompleksnost tih zaduženja i ovlašćenja ove komunalne policije, onda bi dobro bilo da barem njihova obuka bude kako je rekao na nivou. Ovo uz sve moguće mane i manjkavosti dosadašnjeg sistema obrazovanja ovih naših policijskih kadrova, ali on nije bio loš, naprotiv na svetskom nivou je bio svojevremeno, malo je urušen u međuvremenu. Dakle, mislim da bi onda neka predohrana kakva takva, protiv zloupotreba vršenja ove dužnosti bilo upravo usvajanje ovog predloga, to jest da barem oni koji školuju, obučavaju, budu iskusni pedagoški, oni koji su to radili i sa policijom. Hvala vam.
Hvala, kolega Vukadinoviću. Reč ima narodni poslanik, Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo imamo jednog kolegu koji je pre mene govorio, koji je ušetao u salu, diskutovao o zakonu, a nije ga ni pročitao. Znači, to je jedan manir koji se dešava ovde i nikad se ne kaže, nikada se ne ispriča sve što piše u zakonu nego se vrti jedna priča da bi se napao predlagač, Vlada, skupštinska većina i tako dalje. Ovde je reč o stručnom osposobljavanju lica koja treba da budu komunalni milicioneri, odnosi se na član 37. zakona, a u tom istom članu 37. piše – program stručnog osposobljavanja iz stav 5. ovog člana i proveru stručne osposobljenosti kandidata za komunalnog milicionara sprovodi ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove. Znači, isti onaj organ koji radi obuku sa policijom, vrši ispitivanje policajaca, njihove stručne osposobljenosti, to radi i sa komunalnom milicijom. I čak šta više, ista procedura je potrebna da se sprovede i za komunalnog milicionera i za policajca. Znači, mora da se uradi bezbednosna provera, psihofizički testovi i tako dalje, da ne nabrajam sve. Znači, potpuno iste odredbe ima, a ovde se stalno nešto predstavlja, kao da neko želi da imamo komunalnu miliciju koja će da izađe na ulice i odmah da tuče građane, kao da nije u pitanju održavanje javnog reda i mira u oblasti komunalnih delatnosti. Ko rukovodi i tako dalje, hajde da postavimo stvari kako jesu. Ko je suštinski taj ko rukovodi radom komunalne milicije? Nije komandir, nego najčešće načelnik opštinske uprave koji mora da ispunjava određene uslove da bi bio to što jeste, a ti uslovi su da bude maltene sudija osnovnog ili višeg suda. Znači, mora da ima položen pravosudni ispit, mora prvo da bude diplomirani pravnik i da ima položeni stručni ispit i najmanje, čini mi se najmanje pet godina radnog iskustva na oblastima uprave. Znači, nisu tek tako davana javna ovlašćenja komunalnoj miliciji. Uvek idemo sa tom pričom, ali zašto to ne radi milicija, odnosno policija. Pa, imamo jedno pitanje koje je ministar lepo pokrenuo, da li smo mi za neki nivo decentralizacije vlasti ili ne. Možemo da krenemo po priči decentralizacije policije, ali mislim da to nije pametno zato što zna se kako funkcioniše policija, zna se kako funkcionišu organi unutrašnjih poslova, pa zato imamo posebno nadležnog ministra koji odgovara Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takva jedna decentralizacija napravila bi veliku štetu. Međutim, i lokalna rukovodstva imaju svoje potrebe da obavljaju ono što im je zakonom povereno. E, sada ko rukovodi policiji po unutrašnjosti Srbije ili, čak za Grad Beograd, pa načelnik policijske uprave koji ne odgovara predsedniku opštine i ne treba da mu odgovara, nego odgovara za svoj rad ministru unutrašnjih poslova, to znači da ako je u pitanju najobičniji nadzor, čak na divljim deponijama, redovna policija ne mora da izađe, dužna je samo kada se krši zakon ili je već prekršen zakon, ali ako predviđamo da će na nekom mestu da bude prekršen zakon, a to radi komunalna inspekcija, onda se dovodi u pitanje, da li će uopšte redovna policija da izađe i da spreči jedno takvo kršenje zakona. Sada možemo da krenemo i sa tom pričom da li treba da se poveća broj komunalnih inspektora? Možemo i o tome da diskutujemo, ali da bi neko bio inspektor mora opet zakonom da ispunjava mnogo strožije kriterijume nego komunalni milicioner. I, samo mi nađite inspektora komunalnog ili bilo kog drugog iz uprave neke opštine koji će noću da snima, da prati, da prikuplja informacije da ne bi došlo do kršenja zakona u vezi komunalnih delatnosti. Evo, to kada mi bude pronašao, ja kažem onda ovaj zakon ne treba usvojiti, ali, znači da se razumemo na teritoriji cele Republike Srbije, da postavimo stvari kako jesu.
Hvala, kolega Arsiću. (Petar Jojić: Replika.) Nemate vi pravo, kolega Jojiću. (Petar Jojić: Na moj amandman se javio kolega Arsić, kako nemam pravo?) Za reč se javio doktor Vladimir Orlić, pa onda Đorđe Vukadinović.
Dobro, valjda nije sporno da kažemo nešto…
Izvinjavam se, ja stvarno ne znam jel možda bi svi bili zadovoljni kada bi imali sve vreme ovog sveta, ali nema i moram se držati Poslovnika, pa nemojte se ljutiti, produži vreme ne valja, ne valja ništa, ja to znam i u redu je, ne možete svima ugoditi, ali moramo nekako voditi sednicu i ići u skladu sa ovim dnevnim redom koji imamo i u skladu sa temom. Nemojte se ljutiti. (Vjerica Radeta: Ali onda reci, vi nemate pravo na repliku, meni se tako hoće. To se tako radi, budite iskreni.) Doktor Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala. Dakle, ja sam se javio po amandmanu, a siguran sam da nije sporno da i gospodin Jojić kaže šta misli o našim komentarima ovog amandmana. Nije ništa sporno, radimo to ceo dan. Dakle, evo, gledam član 37. stav 8. Predlog je da se posle reči „samouprave“ stavi kao izuzetak, osim ako kandidat nije dobio sertifikat o uspešnom položenom ispitu. To se odnosi na troškove osposobljavanja. To je ono na šta ste intervenisali svojim predlogom amandmana, što nije u direktnoj vezi sa pitanjem gde se vrši obuka, ko je vrši. To je regulisano ranije u ovom članu i gospodin Arsić je tu potpuno u pravu, zaista, tu obuku realizuju po predlogu ovog zakona upravo oni profesionalci za koje ste vi sugerisali da treba da vrše tu obuku, zato što su u tom domenu u potpunosti iskusni i rade to kvalitetno i oko toga se mi uopšte ne sporimo. Mi se oko toga slažemo. Meni je nešto drugo bilo zanimljivo. Bilo mi je zanimljivo da se javio, kako je rekao, da podrži amandman poslanik Vukadinović. Ja sam siguran da on uopšte nije upoznat sa sadržajem amandmana, jer da jeste, primetio bi širinu diskusije i odstupanje u odnosu na ono što smo mi imali da prokomentarišemo i što je zapisano u samom amandmanu. Ja znam, gospodin Jojić to čini zato što daje širu diskusiju o celom zakonu danas. Radi to čovek celog dana i ja sam uveren, ja sam se neposredno uverio tokom naše rasprave da čovek odlično poznaje predlog zakona i prethodni ovaj, još uvek važeći zakon. Ali, gospodin Vukadinović, ja sam siguran da nije ni pročitao ovaj amandman za koji kaže da ga podržava, niti predlog zakona uopšte. Možda je bio zauzet, ja ne znam, pretpostavljam da je imao puno posla reklamirajući sebe u uspešnom nastupu u Narodnoj skupštini juče popodne. Pretpostavljam da je bio dodatno zauzet najavljujući svoje današnje gostovanje. Siguran sam da će biti briljantno kao ono juče, jer tu negde, na tom tviteru, ja verujem da gospodin Vukadinović jeste popularan toliko da je najbolji u čitavoj ovoj opoziciji koju okuplja Dragan Đilas, da tamo dobija dva zarez nešto u proseku, što je za pola ocene bolje nego sam Dragan Đilas lično. Gospodine Vukadinoviću, nije sporno. Mi želimo da vi napredujete u tim krugovima, da postanete vođa tog ekstremnog krila opozicije, ali dajte ako pričamo o amandmanima, ako se javljate po tom osnovu, da to onda ima nekog smisla i sadržaja. Hvala.
Hvala dr Orliću. Sada ima kolega Jojić ispunjenu mogućnost ali prvo Đorđe Vukadinović, vi ste pravi na redu, pa onda Petar Jojić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Naravno, da znam i amandmane i zakon imam ovde, pratim ovde pred sobom, ali zaista nemamo nameru da o tome polažem račun gospodinu Orliću koji je potpuno jasno da i njemu, pa čak i kolegi Arsiću, namera nešto drugo, da na neki način vrate onu polemiku gde baš nisu najbolje prošli juče. Ali, nije reč o tome. Ja zaista nisam hteo danas niti mnogo da se mešam, niti da u ovu raspravu, ali generalno se slažem sa idejom i sa ostalom intencijom ovih amandmana koje su kolege podnosile, posebno se obrazloženjem gospodina Jojića, ali i niz drugih obrazloženja koje smo ovde čuli, s tim što ja nisam za ukidanje. To je razlika. Ja nisam za ukidanje komunalne policije, uprkos tim manjkavostima, ali jesam za temeljnu doradu i pre svega za razgraničenje nadležnosti koje uz svu dobru volju, zapravo, mislim da će u praksi velikih problema biti. Jasno je da nije do toga mojim kolegama preko puta, njima je da nastave neku jalovu polemiku u koju se ja neću ovog puta mešati, da se na neki način razvlači priča, mislim da se pokazalo kome je stalo do stvarne rasprave, a kome je stalo do jalove politikanske debate. Ono sve što je rekao kolega Arsić, sve što je rekao, poslušajte njegovu diskusiju, tih pet minuta koliko je pričao, samo to da vidite i da pustite, već ćete shvatiti koliko je komplikovano, čak i njegova obrazloženja, a kamoli kako će to u praksi da deluju ta razgraničenja i te nadležnosti i poslovi komunalne policije. Nemam ništa protiv da to funkcioniše, biću srećan ako funkcioniše. Nemam nikakvih ambicija tu da lovimo bilo kakve političke poene, pa čak u suštini i zabavnoj, ali ne i konstrutkivnoj polemici sa kolegama preko puta. Dakle, sve ovo što ste rekli kolega Arsiću, sve zapravo kazuje na to, bukvalno preslušajte i pročitajte u stenogramu svoju diskusiju i videćete koliko je to potvrda ovih suvih rezervi ili kritika koje su ovde iznošenje, delom od mene, a delom od strane nekih kolega sa moje leve strane. Hvala.
Pravo na repliku, Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam govorio o tome da li treba da se pripadnici komunalne milicije školuju u školi nekoj, da li će imati određeni rok nastave, ko će biti predavači, sa kojom ocenom će položiti, na kom mestu će u celoj Srbiji biti osnovana škola pripadnika komunalne milicije. Samo tako može da se dobije jedinstven obrazovni i stručni ispit i sposobnost komunalnih milicionera. Ovo sve drugo, biće šarenilo. Čuo sam da će opštine da sprovode program, jeste, zaključuje se ugovor sa kandidatom za godinu dana. Međutim, sprovode program pripadnici unutrašnjih poslova, znači MUP, ali kako? Hoće li ti ljudi biti na školovanju godinu dana ili će samo odlaziti povremeno, negde da čuju nešto ko će u kojoj opštini i u kom okrugu da osnuje javnu diskusiju ili da pretresa pitanje zakona i školovanja? Prema tome, dame i gospodo, ja sam prošao te škole bezbednosti, u koje vi niste bili. Ministar nije bio milicionar, ministar nije bio komandir milicije, ministar nije bio načelnik, ministar nije bio glavni inspektor, ministar nije bio u prilici, on se školovao, ali nije bio u toj strukturi, nema te stručnosti, do te mere da zna šta se na terenu radi. Dakle, kada komunalni policajac bude u školi godinu dana neprekidno, dan i noć u školi, kao što su to prolazili brojni pripadnici MUP, samo tako možemo imati komunalnu miliciju. Inače, mi smo protiv takve komunalne milicije, jer to će biti namet na vilajet, koštaće mnogo poreske obveznike po opštinama.
Hvala, kolega Jojiću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije ovo uopšte tako komplikovano kao što to želi da se predstavi. Već smo došli do toga do nekih činjenica da će ti komunalni policajci najverovatnije da budu i stanovnici tih opština gde su komunalni milicioneri. Pa, neće valjda da rade protiv sebe i svojih porodica? Isto tako i načelnik lokalne uprave, pa i on valjda neće da radi protiv sebe. Svi zaboravljamo, ne zaboravljamo, nego uporno se provlači jedan institut primene sile i da li će da bude taj komunalni milicioner osposobljen. Evo, došli smo do sada u svim diskusijama, kako smo čitali, član po član, slovo po slovo, da hoće i da program i obuku sve sprovodi MUP. Neće valjda i ono sebe da dovede u nepriliku da to ne radi na kvalitetan način. Ceo sistem komunalne milicije je osmišljen i to uporno ne žele da kažu kolege koje ne podržavaju Vladu Republike Srbije, da se, pre svega poboljša i bezbednost građana Republike Srbije. Valjda je takva jedna namera potpuno ispravna, a ne da će sada neko da ima komunalne milicionere koji će iz čista mira da izađu na ulicu da tuku narod. Pa, i njih sprečava zakon koliko sprečava zakon i sadašnju policiju, ni manje, ni više. Potpuno isto. Znači, uporno se ta priča provlači ovde. Isto tako, kao što ministar predstavlja neku političku stranku, izlazi na izbore njegova politička stranka da bi on bio ponovo ministar ili da napreduje, tako valjda i predsednik opštine. Vodiće računa šta mu radi komunalna milicija, jer za godinu, dve ili tri opet izlazi na izbore.
Hvala, kolega Arsiću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Znači, prvo ovaj deo vezan za član 37. Program stručnog osposobljavanja i sve što on sadrži i prvi i drugi deo i način kako se izvodi itd, piše u stavu 5. Dakle, definiše, donosi ministar nadležan za sistem lokalnih samouprava i ministar nadležan za unutrašnje poslove. Dakle, zna se ko to treba da utvrdi i kako, a u ostalom ova vrsta programa se realizuje već i ova vrsta osposobljavanja se već sertifikuje na odgovarajući način, jer u prelaznim i završnim odredbama i po ovom pitanju se kaže – ono što je započeto, a nije dovedeno do samog kraja do dana stupanja na snagu ovog zakona završava se po postojećim procedurama. Dakle, nije to nikakva praznina i nije potencijalna opasnost da se ne zna ko će to da uradi i na koji način. Ono što je meni zanimljivije kad neko ovde dođe i kaže: „Da. Ja znam šta ja podržavam i šta sam kazao da se slažem.“ Ali ne ume da objasni šta je to. Meni to ipak govori da on ne zna baš ni na koju sednicu je došao, ni čime se mi danas ovde bavimo. I, kaže neće da govori o onome što je bilo juče, a on je tu nešto izgleda pobedio i mi sad nismo zadovoljni. Zanimljivo mi je da čovek neće da govori koja mu odgovara na neki način. Biće da je istina u stvari sasvim drugačija. Kada mi podsećamo na to da neko sam sebe proglasi za najpopularnije lice među svima u opoziciji, za nekoga ko ima najveći rejting kod građana, koga građani bolje ocenjuju nego samog Dragana Đilasa, meni je potpuno jasno zašto više ne želi da govori na tu temu, jer svi dobro znamo da se to Đilasu ne dopada da čuje. Svi znamo da je Đilas osvetoljubiv čovek, dame i gospodo. To je potvrdio i Vuk Jeremić svojevremeno, kada ga je Đilas izbacio iz DS. Baš je ovako lepo opisao kakav je naopak po karakteru Dragan Đilas i kako se odnosi prema onima koji mu se politički zamere. To, uostalom danas zna i DS. Koliko je raspušteno njihovih odbora ovih dana zbog toga što su se na čelu tih odbora nalazili ljudi koji se ne slažu sa tim da DS bude prodata, servirana na tacnu Draganu Đilasu. Šta je bilo sa dvojicom pokrajinskih poslanika koji su izbačeni iz stranke zbog toga što su lično učestvovali u sastavljanju finansijskog izveštaja i utvrdili da je Đilas potkradao DS? Kako oni prođu, tako se boje neki drugi da ne prođu i sami.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo, SRS jeste za održavanje komunalnog reda, kako je to objasnila koleginica Vjerica Radeta. I, podržavam takvo mišljenje, jer u svakom slučaju treba održavati red. Ali, imaju još neki drugi organi koji su zaduženi da vode brigu o javnom redu i miru, a to su pre svega pripadnici organa unutrašnjih poslova, odnosno Ministarstva unutrašnjih poslova. Ono što bi trebalo dati u nadležnost komunalnoj miliciji jeste da održava čistoću grada, zaštitu životne sredine o poljskim štetama, o kućnim ljubimcima, dakle ono što bi moglo da se računa da se radi o komunalnoj delatnosti, a koja ne bi zadirala u ovlašćenja drugih organa. Ovako Srbija će sada imati na jednoj strani pripadnike MUP koji se staraju o održavanju javnog reda i mira, otkrivanju i rasvetljavanju krivičnih dela i prijavljivanje njihovih učinilaca, a sa druge strane imaćemo komunalnu miliciju koja će takođe obavljati poslove iz delokruga pripadnika organa unutrašnjih poslova, tj. MUP. U tome je sada problem što je to u suprotnosti sa Zakonom o policiji, sa Zakonom o bezbednosti saobraćaja, Zakonom o upravnom postupku. Prema tome, ne mogu biti ovlašćenja tamo i vamo. Jedino ovaj zakon može da ostane na snazi ukoliko dođe do izmena određenih zakona, a pre svega policije o bezbednosti saobraćaja i da na taj način se reši pitanje i Zakonika o krivičnom postupku, jer se ovde zadire i ove nadležnosti. Nisam imao drugu nameru, pre svega, ministar, naravno ima nameru da se ovaj zakon usvoji i da prođe. Međutim, posledice ovog zakona će biti dugotrajne ukoliko ne bude u roku od tri, četiri meseca tražena izmena i dopuna, ili će Ustavni sud ovo morati da stavi van snage.
Reč ima Đorđe Vukadinović. Pravo na repliku. Izvolite, kolega Vukadinoviću.
Evo, ja u prkos ovoj izloženoj nevolji da to činim, moram da kažem, ali zaista kratko gospodinu Orliću, da ne znam u čemu je njegov problem, pre svega sa gospodinom Đilasom, izgleda da je to problem, kolektivna šteta. Čemu ta fascinacija, ta obuzetost? Jel to strah, želja ili ljubav prema gospodinu Đilasu? Dakle, vi ste uporno ovde, i kada ima i kada nema osnova, podmećete ne samo meni, nego i u svaku temu trpate gospodina Đilasa. Da li je to opsesija, fascinacija, strah ili možda neki žal, to vi sami vidite ili ćete videti u budućnosti. Ja nemam taj problem. Znači, u mnogim stvarima se slažem sa njim, u nekim stvarima se ne slažem sa gospodinom Đilasom, mislim da je bio… i to da kažem, pa da se mnogo iznervirate… Mislim da je bio dobar gradonačelnik Beograda, uvažavam i ima prostor da ima za kritiku. Dakle, bio je dobar gradonačelnik Beograda, ja bih ga lično naterao da opet bude, a stavio bih recimo gospodina Markovića i još takve u nadzorni odbor da kontrolišu svaki njegov potez. To je i tema koja nije bitna. Pričamo o Komunalnoj policiji, pričamo o tome da se ja zaista slažem sa ovim obrazloženjem, koje je ponovo gospodin Jojić izrekao. Dakle, sve dileme koje imaju, ne samo on, na njegovo izlaganje sam se nadovezao. Dakle, tu problema ima, da će problema biti i da mi je potpuno svejedno da li je predložio taj i da li je inicijalni taj zakon došao od svojevremeno gradske vlasti i Dragana Đilasa ili od mog brata od tetke ili rođenog brata kojeg nemam. Dakle, osnova za kritiku ili za sumnje, dileme i brige u vezi sa tim zakonom ima i postojećim i ovim narednim i ja isto verujem da će vrlo brzo kroz šest meseci ili kroz godinu dana verovatno doći do najmanje izmena i potrebe za izmenama i dopunama tog zakona i neću imati ništa protiv, neću ovde likovati, bez obzira koja će u tom trenutku biti vladajuća većina. Ovo, zaista, gospodine Orliću, malo se zapitajte čemu ta tolika fascinacija gospodinom Đilasom. Možda vi želite, možda ga namerno projektujete kao lidera opozicije ili ga se plašite kao lidera opozicije, to meni nije jasno.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, dr Vladimir Orlić.
Ako treba da se ima strah od lidera opozicije, to znači da treba da se ima strah od onoga ko je najbolji po rejtingu među svim opozicionarima. Onda po tom rejtingu, bar kako je publikovano u novoj srpskoj političkoj misli, mi bi svi trebalo da drhtimo pred Vukadinović Đorđem. Da li je tako? To bi bio pokazatelj straha. Što se tiče Dragana Đilasa, on je izgleda očekivao da će strah od njega da se zapati sud po dubini DS onog momenta kada je naložio da se raspusti pet ili šest odbora, vi koji sarađujete to znate mnogo bolje, zbog toga što ih nisu vodili ljudi koji su Đilasu lično lojalni, međutim, izgleda to nije uspelo. Nisu uspeli da zaplaše, na primer, pokrajinskog poslanika DS Nenada Borovića i poslanika Gorana Savatića i zbog toga su ih onda na kraju i isključili iz stranke. Sada sami ti ljudi kažu šta je razlog. Dakle, ovo nije tumačenje, niti izraz bilo kakve emocije, ni pozitivne, ni negativne. Borović kaže – ja sam na to da je Dragan Đilas potkradao DS ukazivao posebno kada smo kao glavni odbor odlučivali o pristupanju DS Savezu za Srbiju i rekao da je protiv toga i rekao je da se Đilas, znači, ovo su Borovićeve reči, bogatio na račun DS, da nećemo da uđemo u savez i da ne treba da uđemo u savez sa Đilasom jer je kamatio DS i pravio štetne ugovore po DS. Reč je o onom čuvenom finansijskom izveštaju koji smo mi ovde prikazivali. To je pokazatelj odnosa Đilasa prema pitanju straha. On strahom kontroliše ljude. Između ostalog, sklon sam da zaključim, one koji se usude da kažu kako su od njega nešto popularniji i važniji ili nešto bolje znaju, sad ti neki više ne smeju to da pomenu, a stajali su iza toga veoma hrabro juče. Što se tiče odnosa prema Beogradu, šta Beograd misli o Draganu Đilasu rekao je na izborima i to ne jednom, rekao je već više puta u nizu. Onih milijardu i 200 miliona duga koje je napravio Dragan Đilas, ostavivši bez novca i penzionere i decu i trudnice i porodilje, uništavajući sve čega se dotakao, Beograd neće da zaboravi. Beograd nije imao strah da tom čoveku kaže - hvala ti, nikada više.
Hvala doktore Orliću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ja se stvarno zahvaljujem na velikodušnoj ponudi od malopre, ali zaista moram da kažem da nemam tu vrstu ambicije da sedim sa Đilasom bilo gde, dakle, u bilo kakvom nivou vlasti, nadzornom odboru ili šta ste već rekli. Nisam najbolje razumeo. Nemam želju da učestvujem ni u kakvim aferama i ne mislim da je Đilas bio dobar gradonačelnik. Naprotiv, mislim da je bio jako loš gradonačelnik, možda i najgori u novijoj istoriji Beograda, zato što je ostavio grad prezadužen. Ostavio je grad Beograd u dugovima od preko milijarde evra, možda čak i 1,2 milijarde evra. Koliko god se on trudio da to na neki način, nekim posebnim matematičkim veštinama umanji kao dug, da prizna samo 400 ili 500 miliona, dug je bio oko milijarde, čak i više sa pripadajućim kamatama, sa dugovima JKP, ustanova, gradskim opštinama itd. I to je nesporno. Setite se afere Pazl grad, setite se afere nabavke i ugradnje onih podzemnih kontejnera, koliko je miliona evra potrošeno na tu ludoriju. Setite se nabavke španskih tramvaja, koliko je tu tek miliona građana Beograda otišlo, otišlo u etar. Setite se mosta na Adi. Setite se afere rekonstrukcije Bulevara kralja Aleksandra, kada je uhapšen njegov prvi saradnik tada, uhapšen i procesuiran i još mnogi. Setite se čitavog niza drugih afera. Mada ja znam da ste vi naklonjeni Draganu Đilasu, svojevremeno je onaj Boško Obradović vas optuživao što ga niste podržali dok je bio sa Sašom Radulovićem kandidat za Skupštinu grada Beograda, pa vas je optuživao kako vi zapravo podržavate Dragana Đilasa. Samo vi podržavajte Dragana Đilasa, mi nemamo ništa sa tim. Mi smo načisto. On je vaš kandidat, on je vaš šef, ali nemojte nas ni na koji način dovoditi u vezu sa tim. Zahvaljujem.
Hvala kolega Markoviću. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Hvala, predsedavajući. Javljam se po amandmanu i moram odmah u startu da kažem da sve dileme koje je imao predlagač amandmana, odgovor se već nalazi u samom tekstu člana na koji je amandman podnet, tako da i onom koji je podržao ovaj amandman, verovatno iz nekih dnevno-političkih razloga, odgovor je jasan, a on kaže ovako – komunalna milicija je sastavni deo jedinice lokalne samouprave i predstavlja posebnu organizacionu jedinicu te iste lokalne samouprave. Do sada su tu privilegiju ili benefit imali gradovi, a sada će moći da imaju i opštine. Sada da razgraničimo dve stvari koje Predlog zakona izuzetno precizno definiše, a to je da se u okviru jedinice lokalne samouprave definišu samo ugovorni odnosi između kandidata za komunalnog milicionera i način na koji će se on stručno o osposobljavati kroz ugovor i ništa više. Samo stručno osposobljavanje ne vrši jedinica lokalne samouprave, niti može, niti ima kapacitet za tako nešto. To će raditi dva ministarstva u sinergiji. Jedno je MUP, logično, zbog toga što se radi o bezbednosnim poslovima, zbog toga što se radi o ograničenim merama primene prinude ili prinudnih sredstava. S druge strane, logističku podršku ćete davati vi kao predlagači, a to je ministarstvo nadležno ili zaduženo za poslove lokalne samouprave. Ne razumem šta tu uopšte može da bude problematično? Suština programa osposobljavanja, jeste, težina jeste na MUP. Gde će se programi sprovoditi? Gde će se obuke vršiti? To je stvar posebnih odluka koje će se donositi kako na nivou ministarstva, tako i na nivou jedinica lokalnih samouprava. Još jednom, jasno su razgraničene nadležnosti komunalne milicije i nadležnosti MUP. Zahvaljujem se.
Hvala kolega Jovanoviću. Na član 40. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Ministar kada je odgovarao na neke od primedbi po jednom od amandmana rekao je da je preporuka Zaštitnika građana da se formira ova milicija. Volela bih da kažete kojeg Zaštitnika građana? Da li je to ostalo od Saše Jankovića ili se radi o ovom novom? Sada govorim o amandmanu, odnosno o članu 40. Član 40. je u suprotnosti sa Zakonom o lokalnoj samoupravi, a komunalni milicioneri su službenici lokalne samouprave. Ne možete vi da neke službenike lokalne samouprave upućujete na neke posebne osposobljenosti ili tako dalje, zna se da službenik lokalne samouprave mora da polaže stručni ispit za rad u organima. Taj stručni ispit je ono što je potrebno za svakog zaposlenog u lokalnoj samoupravi. Vi ovim članom 40. pokazujete da u lokalne samouprave uvodite ingerencije policije iz nadležnosti MUP i to tako ne može i ponovićemo koliko god hoćete puta da ovako koncipirana komunalna milicija neće dati nikakve rezultate. Ne da neće dati rezultate nego će biti mnogo problema u njihovom radu. Građani će imati mnogo problema u komunikaciji sa njima. To nisu ljudi koji su završili te škole za policajce, to nisu ljudi koji umeju ni da se ponašaju, ni da funkcionišu kao policajci i oni će praviti probleme svojom bahatošću i ovo neće biti izuzeci. Ljudi, ovo smo vam govorili i o izvršiteljima, i o komunalnoj policiji. Niste nam verovali, a posle ste i sami videli. Pre svega, narod vidi da su to sve pogrešni potezi. Slično je i sa ovim upraviteljima zgrada, itd, ali to nije vaša nadležnost. Biće prilike, i taj zakon će doći na doradu ovde, pa ćemo se podsećati šta je ko o kome govorio. Dakle, ne samo da predlažemo da se ovaj amandman prihvati, nego još jedanput predlažemo, ministre Ružiću - povucite ovaj predlog zakona i organizujte sa kolegom Stefanovićem ove poslove u okviru Ministarstva unutrašnjih poslova.
Hvala, koleginice Radeta. Na član 41. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite, koleginice.
U koliziji je ovaj član 41. sa ovim što ste napisali u stavu 2. člana 35 - da Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije obezbeđuje proveru zdravstvenog stanja budućeg pripadnika komunalne milicije. To stoji u stavu 2. člana 35, ali, psihofizičku sposobnost ne, jer, način da se to utvrdi je veoma opsežan. To dugo traje i to niste predvideli ovim zakonom, zato što psihofizička sposobnost obuhvata određenu obuku, boravak u policijskom centru u Kamenici i mnoge, mnoge, testove koje jedan kandidat za rad u MUP-u treba da prođe. Posao policajca u MUP-u je veoma stresan i opterećujući. Zbog toga je to traženo. Ali, kako ste vi sad ovde dali sva ova ovlašćenja komunalnom milicioneru, onda je i njegov posao isto tako stresan i opterećujući. Čuli smo ovde od pojedinih kolega kako će oni, maltene, da budu supermeni, pa mogu da rade stvari što rade gorske službe za spasavanje, itd. Ja ne znam da li vi znate, gospodine Ružiću, ali, to je, nažalost, tako. Rađeno je jedno ispitivanje na preko 300 zaposlenih u MUP-u. Kada su se desile one poplave 2014. godine, jedan broj policajaca nije znao da pliva, jedan deo policijskih službi nije prošao obuku spasavanja utopljenika, određen broj nije znao da upravlja čamcima, čak ni da vesla, jedan broj njih nije znao kako se pravilno postavljaju nasipi. A vi ste nama ovde rekli da su oni apsolutno spremni u svakom trenutku da pomognu, da urade to, to i to, a sada, osim toga što će MUP da pomogne kod izdavanja njihovog lekarskog uverenja, oni, gospodine Ružiću, uopšte nemaju takvu obuku. Jer, da oni imaju istovetnu obuku, što je neko malo pre ovde rekao, a nije tačno, kao pripadnici policije, pa, znate, oni bi stvarno morali da rade i trčanje na određenoj dužini, morali bi da rade druge neke vežbe koje su veoma, veoma zahtevne, čak i za kandidate za vatrogasce. Prema tome, ili prihvatite ovaj amandman ili, ako je već to tako, dok se ne ukine stvarno ovo i ne osnuje u okviru MUP-a komunalna ili neka redarska služba, ovo je neozbiljno. Jer, ko zna ko će ovde da radi, ili onaj ko je na vašoj nekoj kvoti za zapošljavanje po gradovima, gde će gradonačelnik ili predsednik opštine da izdaje uverenja.
Hvala, koleginice Jovanović. Na član 42. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta.
Član 42. govori o proveri bezbednosnih smetnji i komunalnih milicionera. Predvideli ste ovim zakonom da ta provera može da se vrši po nalogu predsednika opštine. Da li je vama to logično, gospodine ministre? Odakle predsedniku opštine kvalifikacija i stručno znanje, da bi on uopšte imao osnova da traži proveru bezbednosnih smetnji za obavljanje posla nekog komunalnog milicionera? Vi dobro znate, kao nadležni ministar, ko su sve predsednici opština. Predsednici opština su i vozači i kuvari i konobari. Naravno, to su političke funkcije, izbor je stranaka koje sa takvim predlozima izlaze pred građane i oni imaju pravo da biraju koga god hoće. Ali, to ne znači da neko, ako postane predsednik opštine, pa čak i ako kupi diplomu, da on automatski postaje kvalifikovan za ovako ozbiljan posao. Zamislite, ministre Ružiću, da je, recimo, onaj prethodni predsednik opštine Alibunar, ili prethodni predsednik opštine Grocka, ili prethodni predsednik opštine Požega, da im je palo napamet da im smeta neko ko radi u komunalnoj miliciji zato što je, možda, otkrio njihove malverzacije, njihove kriminalne radnje i da bi sakrio te svoje radnje, proglasi da taj komunalni milicioner nije bezbednosno siguran, da treba vršiti bezbednosnu proveru, da bi oni zapravo prikrili svoje malverzacije i svoje kriminalne radnje. Govorim o predsednicima opština koji su već bili u pritvoru, protiv kojih se vodi krivični postupak zbog zloupotreba, zbog krađa, itd. I takvom nekom vi zakonom dozvoljavate da on utvrđuje da li za nekoga treba vršiti dodatnu bezbednosnu procenu? Ponavljamo, kako god govorimo, član po član, svaki je dokaz više da ovo nije dobar zakon.
Hvala, koleginice Radeta. Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, kolega Mirčiću.
Evo šta Srpska radikalna stranka predlaže. Pošto u ovome zakonu komunalni milicioner se tretira kao svaki zaposleni u lokalnoj samoupravi, a ovde, u ovome članu imaju, na neki način, poseban status kada je u pitanju sprovođenje nekog disciplinskog postupka ili odgovornosti za ta lica. Mi kažemo da se i to tretira kao i svi zaposleni u lokalnoj samoupravi, u organima lokalne samouprave, a ovde je dodato da pri postupku koji bi se vodio protiv pripadnika komunalne milicije, primenjuju se i snimci i drugi materijali kao dokaz njihove odgovornost. To je onako, malo, čudno, nije to neki veliki napor, ministre, da se ne pravi takva razlika. Ako se za one koji su radnici uprave ne koriste snimci, ne koriste dodatni materijali, zašto bi se ovde apostrofiralo u zakonu da za ove ljude treba da koristite snimke? Na kraju krajeva, to vrsni pravnici znaju, nije to neki dokaz. Zašto da ih svrstavamo u neku posebnu kategoriju? Ono što SRS vidi ovde kao problem, to je upravo ovo što su pojedine kolege htele da govore, o čemu su nešto govorili, a to su načelnici ovih policija. Koliko to ima diplomiranih pravnika koji ispunjavaju sve ove uslove koje treba da čovek ima da bi bio načelnik komunalne milicije? Koliko njih ima u Pirotu? Koliko ih ima u Beloj Palanci? Koliko ih ima u drugim manjim opštinama? Ne možete zadržati tamo pravnika diplomiranog, a ne sa položenim pravosudnim sa ovoliko poena koliko treba da ima, znate, morate da ipak prilagođavate te zakone i zakonske odredbe nekim realnim uslovima. Zašto ne bi čovek koji je završio FON ili neke druge društvene fakultete mogao da aplicira da bude načelnik komunalne milicije? Ovako ćete imati miliciju, a načelnika nećete moći da nađete ili će morati da ga uvoze iz većih urbanih sredina, ali teško da se neko odluči da iz Beograda ide u Belu palanku, proces je u suprotnom smeru.
Hvala, kolega Mirčiću. Na član 44. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala. Uvaženi ministre, stigli smo do člana 44. Podnosioci amandmana su očigledno očekivali da će im amandmani na ranije članove ovog predloga zakona biti prihvaćeni, pa su podneli amandman kojim se traži da se tačka 1) u stavu 1. u članu 44. briše. Inače, član 44. odnosi se na teže povrede dužnosti iz radnog odnosa, a tačka 1) odnosi se na nezakonitu upotrebu sredstava prinude. Sad zamislite da se desilo da su ti raniji amandmani odbijeni, a da je ovaj amandman nekim slučajem prihvaćen. Samo zahvaljujući zaposlenima u ministarstvu, odnosno u Vladi koji su radili ovo mišljenje koje je pred nama, jer su na to ukazali, tako nešto se neće desiti. Ali, kada govorimo o suštini amandmana, slažem se da ga treba odbiti, jer logično je ako je komunalna milicija ovlašćena na upotrebu sredstva prinude, onda će se kao teža povreda dužnosti iz radnog odnosa svakako inkriminisati nezakonita upotreba sredstava prinude, kao i da je normalno da će se govoriti o odgovornosti komunalne milicije. Kao i sve ostale amandmane koje je podnela ova grupa poslanika, i ovaj amandman treba odbiti. Želim samo da se nadovežem, slušala sam maločas raspravu i krug replika koji se odigravao u Narodnoj skupštini. Ja sam, vi ste videli, gospodine Marinkoviću, uglavnom sa stručne strane obrazlagala amandmane i svoje mišljenje zašto smatram da neki amandman treba odbiti ili prihvatiti, ali ono što sam imala prilike da čujem jeste konstantna namera da se, naravno, kritikuje predlog koji je predložila Vlada i da se kritikuju poslanici SNS, kao i uvek, koji će podržati taj predlog i nešto što je vrlo loše za građane i situacija koja se ovde stvara, slika koja se stvara, to je da kao da mi želimo da sad stvorimo neku vojsku koja će ići po ulicama naših gradova i opština da tuče narod. Naravno, komunalna policija neće biti takva, tj. sada nije takva, odnosno komunalna milicija, kada ovaj zakon bude stupio na snagu, neće biti takva. Što se tiče obuke, ne možemo baš da kažemo da ti ljudi nisu školovani ili da nisu stručni. Neko od njih radi sa srednjom školom, neko radi sa višom školom, neko radi sa fakultetom, ali ne možemo baš da kažemo i da je to kakva takva obuka. Ne može obuka da bude kakva takva ako je organizovana u saradnji Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave i Ministarstva unutrašnjih poslova. Dakle, oni organizuju i zakazuju obuku usled potreba jedinica lokalne samouprave za određeni broj komunalnih policajaca u ovom trenutku. Ta obuka se drži u Sremskoj Kamenici, gde se drži obuka i za ove, da kažem, obične policajce, odnosno za policajce koji nisu komunalni policajci. Oni imaju više predmeta. Oni tamo imaju i teoriju i praksu, posle toga polažu stručne ispite. Polažu i to trčanje i te borilačke veštine, itd. Tako da, nisu baš komunalni policajci neki divljaci koji će sada po ulicama gradova i opština da biju naš narod. S druge strane, šta je sa ljudima koji čine prekršaje iz tih oblasti? Šta je sa onim ljudima koji se parkiraju na zelenim površinama? Šta je sa ljudima koji bacaju đubre pored kontejnera? Šta je sa ljudima koji učestvuju u vanpijačnoj prodaji? Naravno da mi želimo komunalni red, a ne komunalni nered. Upravo zbog toga smo i imali prilike da diskutujemo o ovakvom zakonu. Ja se više neću javljati da govorim o amandmanima. Želim samo na kraju da kažem da ću sa svojim kolegama i koleginicama iz poslaničke grupe SNS podržati ovaj predlog zakona. Zahvaljujem se.
Hvala, koleginice Žarić Kovačević. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. (Narodni poslanici SRS negoduju i dobacuju u glas – na član 44.) Da, na 44. Rekao sam. Dobro, u redu, možda sam pogrešio. Izvinjavam se, na član 44. Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite, koleginice Nikolić.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, član na koji smo podneli amandman propisuje teže povrede dužnosti iz radnog odnosa i u ovom članu 44. vi taksativno navodite koje su teže povrede dužnosti iz radnog odnosa za koje je odgovoran pripadnik komunalne milicije. Naš amandman koji smo podneli konkretno se odnosi na tačku 11. u kojoj se kaže da je odbijanje lekarskog pregleda jedna od težih povreda dužnosti. Mi smo tražili da se ova tačka briše, tražili smo ne zato što smatramo da je to u redu, naprotiv, već zato što predsednik opštine nije kvalifikovano lice da zaposlenog upućuje na lekarski pregled. Da li je predsednik opštine koji je, na primer, ekonomista ili vozač ili ne znam koje druge profesije, da li je on kvalifikovan da pošalje zaposlenog na lekarski pregled? Na kraju ove naše argumentovane diskusije na konkretnim primerima smo vam ukazivali na brojne nedostatke ovog zakona i pozivamo vas još jednom da ovaj zakon povučete iz procedure, jer njegovom primenom se neće uspostaviti nikakav komunalni red, već će biti samo problema prilikom primene ovog zakona. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Nikolić. Reč ima gospodin Neđo Jovanović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Pošto se više neću javljati po amandmanima, želim samo da skrenem pažnju na nemoćnost primene i ovakvog predloga amandmana, imajući u vidu da bi doveo do totalno besmisla samog zakona, zbog toga što je jedan od osnovnih elemenata radno-pravnog statusa upravo ta tzv. zdravstvena osposobljenost. S druge strane, poruka poslaničke grupe SPS građanima jeste da se ovaj zakon u svakom slučaju treba podržati, da ne smemo pozivati na građansku neposlušnost, već na poštovanje zakona, da komunalne milicionere ne smemo doživljavati kao huligane na ulici, već ih moramo doživljavati i prihvatiti kao nekoga ko uvodi red, prevashodno komunalni red. Ne smemo generalizovati i od pojedinačnih slučajeva kompletnu situaciju predstaviti kao lošu, jer to nije tačno. S druge strane, komunalni milicioneri, imajući u vidu nadležnosti koje su im ovde propisane, moraju u određenim situacijama primenjivati i mere represije. Građani treba da shvate da su te mere represije ograničene. Ono što je jako važno kao poruka građanima Srbije jeste da nikada komunalni milicioner ne može biti saobraćajni policajac, niti saobraćajni policajac komunalni milicioner. Isto tako, redovni policajac MUP-a ne može zavoditi komunalni red, niti to može biti suprotno. Kamo lepe sreće da je taj komunalni red uspostavljen ranije, ne bi imali posledice koje smo imali, ne bi se susretali sa situacijama sa kojima smo se susretali, ne bi doživljavali građani sa leve strane Dunava ono što su doživljavali, gde su im uništeni domovi, gde im je voda odnela imovinu, gde su ostali bez krova nad glavom. Da smo imali komunalni red i adekvatno postupanje komunalne policije, mnogo štošta u državi bi bilo uređeno. Ne može komunalna policija biti integrisana u okviru MUP zbog toga što će se učiniti neefikasnim MUP s jedne strane, a s druge strane, građani neće doživeti ono i dobiti ono što zaslužuju, a to je povećani stepen bezbednosti i sigurnosti i njih samih i životne sredine i njihove imovine. Uvaženi ministre, na samom kraju, poslanička grupa SPS na neki način čak i traži da se strogo i najstrožije sankcionišu svi pripadnici komunalne milicije koji prekoračuju svoja ovlašćenja, da se na neki način da instrukcija, pošto se naređenje ne može dati, jedinicama lokalnih samouprava da kroz sve ove mere nadzora, kroz sve ove mere kontrole rada komunalne policije, koje su propisane ovim predlogom zakona, strogo vode računa da ne dođe do prekoračenja ovlašćenja, da se ne ruši ugled komunalne milicije i da ono što je krajnji cilj Vlade Republike Srbije, a to je život u pristojnoj državi, da se taj cilj ostvaruje i na ovaj način. Drugi način ne postoji. Sve ono što socijalisti smatraju bitnim, mi smo danas pokušali da iznesemo. Da li smo uspeli, to neka ocene građani Srbije. Da li su naše poruke dovoljno jasne i argumentovane, opet će ceniti građani Srbije, a mi ćemo ostati uvek na istoj liniji - poštovanja zakona, podrške Vladi kada donosi ovakve zakone, u svakom slučaju kvalitetne predloge zakona i nadam se da ćemo u tome zajednički uspeti. Zahvaljujem se.
Hvala, kolega Jovanoviću. Na član 45. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Sreto Perić i zajedno narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima kolega Perić. Izvolite.
Gospodine ministre, pošto smo skoro na samom kraju, vezano za ove amandmane, mi iz SRS imam jedan predlog za vas. Neka vaše ministarstvo sprovede jednu anketu da se mi izjasnimo, koji smo sazreli, dozreli, da nam ne treba komunalni policajac, a svi drugi koji to ne urade znači treba, pa ćemo mi, otprilike, imati – jedan čovek jedan policajac. Sada idemo vezano za ovaj član 45. Jutros je jedan kolega rekao da su postojale skrivene namere kod DS prilikom prvog uvođenja, odnosno donošenja Zakona o komunalnoj policiji. Evo ga najbolji primer da je predlagač imao skrivene namere prilikom predlaganja ovog zakona. Ne znači, gospodine ministre, da ste vi taj. Predlagač je Vlada, jer vi ovde kažete – raspoređivanje van komunalne milicije. Razumem ako je nekom prestao radni odnos zbog toga što lokalna samouprava više nema sredstava, a opredelila se u jednom momentu da uvede komunalnog policajca, odnosno komunalnu policiju, nestalo sredstava, da mu se obezbedi mogućnost zaposlenja, odnosno, zasnivanja radnog odnos u okviru lokalne samouprave, ali ovde imamo jednu drugu situaciju. Gospodine ministre, vi ste ovde sve negativne primere, dakle, onog komunalnog milicionara koji nije ispunio uslove za dalje vršenje tog posla, zatim imate situaciju da oni protiv kojih se sad vodi krivični postupak ili neki drugi postupa, čak i one koji su osuđeni pravosnažnom presudom na neku kaznu zatvora će biti raspoređeni na neke druge poslove. Ima li boljeg dokaza da ovde postoji neka skrivena namera predlagača? Izvodimo i neki drugi zaključak da su ova radna mesta mnogo skupa, pa kad se uzme novac, to opet nema mnogo veze sa Ministarstvom za državnu upravu i lokalnu samoupravu, onda se mora voditi računa o tome, ili da jedno ovakvo radno mesto zahteva obezbeđenje velikog broja glasača na sledećim izborima. Trećeg nema. Jednostavno ne postoji. Ovde su neke kolege, ne mogu da shvatim, počeli da sumnjaju u ispravnost obavljanja dužnosti redovne policije. U svakom slučaju ima pojedinaca koji nisu dorasli tom pozivu, ali ne znači da nam je generalno takva situacija. Rekli smo da je ranije bila komunalna policija, mi bi imali daleko bolju bezbednost. Ovde se uopšte ne radi o toj vrsti bezbednosti. Najbolji predlog koji se ovde mogao čuti jeste ono što su izneli poslanici SRS. Ovaj zakon je potpuno besmislen. Sledeći malo bolji je kolega Bora Kovačević koji je predložio da dođe do ujedinjenja te policije ili nečeg sličnog.
Hvala. Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice Radeta.
U pravu je kolega Sreto Perić kada je govori o skrivenim namerama. Formalno mi ćemo dobiti novi naziv i policajci će biti milicioneri, moraće se raditi nova sistematizacija i onda će biti ono, ako se sećate, kada je Zoran Đinđić pročišćavao i dovodio svoje ljude u službe bezbednosti, pa je onda Državnu bezbednost formalno preimenovao u BIA, i to je bio osnov da uradi to što je uradio tada u službama bezbednosti. Mi smo ceo dan, evo dva dana, govorili o Predlogu ovog zakona i interesantno je da od poslanika koji podržavaju, ne svih, nego ponekih, da stalno provejava da oni daju stručne stavove, iznose stručna mišljenja, a mi smo valjda nestručni. Ne, nismo. Vrlo stručno smo obrazložili svaki amandman koji smo podneli. Vrlo argumentovano, takođe. Mi srpski radikali zalažemo se za uvođenje reda u komunalnoj oblasti, zalažemo se za uvođenje reda u celoj Srbiji, zalažemo se za smanjenje maksimalno korupcije, zalažemo se za politiku koja je u interesu svih građana Srbije, svakoga ko u Srbiji živi. Dakle, nemojte nama da govorite da se samo vi, zato što ste vi u prilici da predložite zakon, zalažete za nešto, a mi kažemo nije vam dobar predlog zakona, pa se mi zalažemo za nešto što nije dobro za narod. To jednostavno nije tačno. Koncepti nam se ne slažu i zato ste vi vlast, mi opozicija, ali ne možete… Možete da kažete da je vama neprihvatljivo ovo što mi kažemo, kao što je nama neprihvatljivo to što vi predlažete, ali ne možete reći da ste vi stručni, a da mi nismo. Uglavnom, građani Srbije treba da znaju da će ovim zakonom dobiti komunalne milicionere, da će to biti čike koje će im dolaziti na vrata često i bez uniformi, tako piše u zakonu, pa sad ko je lud neka im otvori vrata. Oni će im dolaziti kada ih komšije prijave da im plače dete, da im laje kuče, da hrane kuče u parku, a samo da znaju ljudi šta ih čeka. Kažu stručnjaci: 10 decibela je šapat, 20 decibela je disanje. To je ukupno 30 decibela. Znači, u stanu nije dozvoljeno ništa osim šaputanja i disanja. Sad vidite kako ćete preživeti s tim kad vam dođu ovi u različitim uniformama, jer svaka lokalna samouprava će određivati kakvu će ko nositi uniformu, ako ide u uniformi, jer može i bez uniforme, kakvu će stavljati oznaku, i to je ovaj član 47. o kojem govorimo. Znate, na šta će ovo ličiti? Da li se sećate onog vremena kada su saobraćajni policajci istrčavali iz grmova? Koliko je bilo saobraćajnih udesa kad čovek vozi, pa vozi i brže nego što je dozvoljeno, i to svakako treba da se spreči i da se kazni, ali ne na način da policajac istrči ispred njega i da on ne zna da li će da koči, da li će da produži i napravi haos? Tako će biti sada. Dolazi neki čovek bez uniforme, nosi samo neku karticu koju može da napravi na svakom mestu i pojavljuje se da vam kaže da dete ne sme da vam plače, jer ćete platiti kaznu za to, da vam kaže da vašeg kućnog ljubimca šetate, da ne smete da mu date granulicu da pojede, jer ćete ako to radite platiti kaznu, da ne smete da pustite malo glasnije televizor, a to što neko u kući ne čuje baš dobro, žao mi je neka gleda slike, jer ne date vi. Ovim zakonom neće dozvoliti ovi vaši koji će dolaziti na vrata ili bez uniforme, ili sa šarenolikim uniformama, ili sa šarenolikim oznakama. (Predsedavajući: Hvala.) Završavam. Samo jednu rečenicu, pošto je poslednji amandman, gospodine ministre, i poslednja šansa, povucite ovaj Predlog zakona, a komunalnu miliciju izvolite uvesti u redovnu policiju. Hvala.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima dr Vladimir Orlić, po amandmanu. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dobra je bila današnja diskusija, dobro smo se osvrnuli na sve članove zakona i na predložene amandmane svakako. Kada je reč o stručnosti koja je apostrofirana maločas, ja ne znam da li je to stvar stručnosti, ali potrebu da se ljudi plaše zakonom ne razumem. Nema potrebe za tako nečim. Mi smo danas govorili da postoje vrlo jasna određena koja jesu sastavni deo teksta predloga, a kojima se govori pod kojim uslovima nešto može, pa između ostalog i pod kojim uslovima može pripadnik komunalne milicije da bude na zadatku, strogo u vezi sa svojim poslom i u skladu sa ovlašćenjima, a da to ne bude u službenoj uniformi. Dakle, može samo ukoliko je to njegov nadređeni i strogo u okvirima onoga što jeste predlog rada komunalnog milicionera naložio i predvideo. To naravno nema veze sa onim što smo čuli malopre, da li će neko dolaziti često i šta će meriti i da ne pričamo sada o tim vrednostima. Nije to toliko važno. Važno je da se zna da se ljude računa i kada se u ljude ulaže, a to ima veze sa onim pitanjem – da li može lice koje je osposobljeno za poslove komunalnog milicionera da bude raspoređeno i na druge dužnosti? Kada se, dakle, u ljude ulaže i oni postižu određeni nivo kompetencija, znanja, veština koje su pokazali, da li mogu da budu upotrebljeni na bilo koji način u okviru sistema lokalne samouprave ili ih se treba odreći, recimo, u situaciji kada više ne zadovoljavaju psihofizičke uslove? Dolazi vreme, čovek stari, možda u nekom trenutku više nije za teren, ali jeste kvalitetan čovek i može da radi druge poslove. Smatram da ima smisla pronaći rešenje da se kvalitetan čovek i u takvim uslovima upotrebi. Sa druge strane, postoji neka vrsta obaveza prema onim ljudima koji su angažovani u nekom trenutku. Sada, na primer, mi zakon usvajamo, uvodimo rigoroznije uslove, to smo objasnili, veće zahteve, ozbiljnije zahteve nego što su ljudi na snazi do danas, da li treba automatski pokazati ka vratima svima onima koji jesu angažovani u tom sistemu komunalne policije danas, a ne mogu da izađu u susret ili zadovolje te strožije uslove ili treba ljude, ako jesu kvalitetni, iskoristiti na odgovarajući način. Ja mislim da svakome treba pružiti šansu da učestvuje na pametan način, na način koristan društvu, ako je u stanju da tako nešto pruži. Najvažnije od svih napomena koje smo čuli na samom kraju jeste kakav je naš odnos prema policiji, dakle ovoj klasičnoj policiji u našem društvu danas. Ako je pitanje bilo usmereno narodnim poslanicima SNS ili našoj stranci u bilo kom smislu, odgovor je potpuno jasan. Dakle, mi podržavamo našu policiju i jesmo ponosni na način kako policija svoje dužnosti realizuje danas, kako obavlja svoj posao. Posao je neposredno važan za zaštitu svih građana naše zemlje, ne samo zbog izvanrednih rezultata koji se mere tamo nekim pokazateljima, to rade stručnjaci, ako o stručnom pristupu govorimo danas, pa pokazuju da se, recimo, stopa kriminaliteta konstantno smanjuje već godinama unazad, ako hoćete od kvartala do kvartala, iz meseca u mesec, što je pokazatelj da ti ljudi odlično rade svoj posao. Već i pokazujemo svoj odnos prema njima time što uvažavamo njihove rezultate na pojedinačnim primerima ili slučajevima. Znate, kada se dogodila ona neprijatnost Borku Stefanoviću pre nekoliko meseci u Kruševcu, policajac je tu reagovao. Policajac koji je bio prisutan na licu mesta reagovao je neposredno i pomogao tom Stefanoviću. Neće posle to da kažu i da priznaju ni Borko Stefanović, ni ova ekipa oko njega, već naprotiv mnogo su laži izgovorili na tu temu, ali činjenica je da mu je tada policajac pomogao i to ne samo da mu je pomogao, nego je više udaraca primio spašavajući njega, a onda se pojave i taj Stefanović lično, ali i ljudi oko njega Đilas, Jeremić onaj Zelenović, ovi Bastaći i svi kažu – sistem je hteo, zli sistem. Verovatno Aleksandar Vučić opet imenom i prezimenom i svi sa njim, da napadne Borka Stefanovića. Šta je policajac koji ga je spasao tom prilikom, ako ne čovek koji radi za državu neposredno? Dakle, to vam je pokazatelj kako se danas reaguje, kako je svako zaštićen kao građanin, a opet sa druge strane niko ne može da računa da je po bilo čemu poseban ako se politikom bavi. Ta policija ume i hoće da dođe na vrata i ljudima koji su izabrani predstavnici SNS ako za to postoji potreba, ako se neko o zakon ogrešio ili postoji osnovana sumnja za tako nešto. Za to imate sijaset primera u mesecima unazad. Govorili ste i o tim primerima danas. Dakle, policija svoj posao obavlja visoko profesionalno. Ko hoće da unese bilo kakav trag sumnje u to na koji način policija obavlja svoj posao? Pa oni koji se uporno zalažu da se naruši mir i stabilnost ovoga društva. Upravo ti okupljeni oko Dragana Đilasa. Konstantno vam emituju najnegativniju moguću propagandu na račun naše policije i toga kako ona obavlja svoj posao. Danas smo o tome rekli, baš na ovoj raspravi smo na to podsetili, da li je iko video jednog policajca da je pokušavao da popreko pogleda ljude koji su i kad nisu prijavljivali skupove, šetali po Beogradu ili bilo kom drugom gradu? Pa nije. Rečeno je demokratska zemlja, nek je širok put svima, samo nemojte da ugrožavate druge ljude, samo nemojte da ugrožavate tuđu imovinu, slobodno šetajte koliko vam je volja i kad niste prijavili i šator stavite na travnjak iako niste prijavili. Znamo svi i vi i mi znamo da to nije po zakonu, ali niko vas neće dirati, niko vas ni popreko pogledati neće, samo ne dirajte druge ljude i ne uništavajte ono što je tuđe. Teško im je bilo i tu elementarnu molbu da usliše do kraja, pa znate šta su radili i u RTS i ispred zgrade predsedništva i ispred stanice policije, istog tog dana kada su rasturali znakove i ograde oko predsedništva Srbije. A šta je policija radila? Da li je ikada primenila silu, čak i srazmernu onome čemu je bila izložena, a gađali su je flašama, potezali su noževe na nju, pokušavali su da je pregaze nekim kombijem. Nije, reč je o dakle, ozbiljnim ljudima, vrhunskim profesionalcima koji su u stanju da otrpe ono što verovatno niko drugi ne bi, jer znaju da je važno da mi zadržimo ozbiljnost i taj mir sačuvamo i stabilnost sačuvamo, da bi izašli u susret onima koji namerno pokušavaju da izazovu nemir i obračune, bilo najgore što možemo da uradimo, jer oni to hoće. A mi baš treba da se trudimo da im ne uspe ni jedna provokacija, da im ne uspe želja da izazovu nemire u ovom društvu. Nerede, ako hoćete, kada se Dragan Đilas unese u lice, a videli ste sigurno te snimke, policajcu, poštenom čoveku koji profesionalno radi svoj posao i preti mu, otvoreno mu preti – šta ti hoćeš, šta ti ima da radiš, jel ti razmišljaš šta će da bude sa tobom i sa tvojima kada dođem na vlast? To je pokazatelj najgoreg mogućeg odnosa prema policiji. I tom čoveku lično, ali i prema policiji u celini. I tu vrstu bahatosti i to dobro znate, pokazuje taj isti Đilas i ova ekipa oko njega i prema drugima, prema svima koji im se ne dopadaju na bilo koji način. Evo danas su to ponovo uradili nekim novinarima, ponovo su pretili tako isto tim rečnikom novinarima jedne televizije šta ćete vi, razmišljajte gotovi ste kada mi dođemo na vlast. I čovek pita – čekajte, šta je ovo, jel ovo neka pretnja? Đilas onako samouvereno kaže – ma to vam je moje lične obećanje. Dakle, tu vrstu bahatosti koju su demonstrirali prema novinarima drugih kuća i ljudima iz jednog dnevnog lista, isto tako je prećeno i to ne jednog, sada sam pogrešio, znam bar dva dnevna lista, ljudi su govorili javno na televiziju izašli da se požale na šta ovo liči, kakav je ovo odnos prema novinarima. Postavi neko pitanje Draganu Đilasu koje mu se ne dopada, a ovaj odmah krene sa otvorenim pretnjama. To je dakle, pokazatelj nepoštovanja, elementarnog nepoštovanja prema različitim profesijama i recimo tim medijima, ako treba da pričamo o tome ko ih u ovoj zemlji poštuje, a ko ih ugrožava, ali i prema policiji. Kada se dogodi da npr. neko dobije poziv da se javi tužiocu u Pančevo, a to se desilo onom zameniku Đilasovom u Skupštini grada Beograda. Taj namerno neće da se odazove na poziv, taj namerno provocira da dođe policajac na vrata i da kaže – dobili ste poziv, šta je sporno, hoće da vas vidi nadležni tužilac. Da bi to sutra opet prikazao kao neku strašnu policijsku represiju, kao brutalnost, kao šikanu, šta god, to vam je pokazatelj odnosa i prema toj policiji i prema tom tužilaštvu i prema državi u svakom smislu. To je manir političkih kukavica, ljudi, potpuno bezidejnih, praznih koji ne mogu da ponude ništa drugo. Šta vam treba da privlačite pažnju na taj način, da izigravate žrtve, a svima je jasno da je reč o običnom glumatanju i lagarijama. Primate pozive, ne odazivate se ni jednom, dva, tri, četiri puta, pri tom ste sami toliko pametni da priznajete da znate da vam stižu pozivi, jer kažete, da posle nekog trećeg sam ih zvao telefonom da im kažem da ja uopšte nisam na toj adresi na koju oni šalju. Znači, znaš da ti stižu i ne odazivaš se, da bi onda kada dođe policija i kaže – ovo je prevazišlo sve mere, vi ste dužni da se pojavite kada vas neko pozove, da bi vi rekli – evo, proganjaju me, evo utamničiše me. Kada pretite, kao što su pretili ovi vajni profesori, docenti, o njima je govorio i kolega Atlagić danas, dugim cevima, pa onda dođe neko da vas pita – izvinite, jel možete da ponovite, ali ovog puta za naš zapisnik da to u policiji bude evidentirano, šta ste rekli. Nije to nikakav progon i šikana, nije to maltretiranje, nije to nikakav pokazatelj diktature što su sve u stanju da pričaju i dan i noć ako treba. Ne, to je jedan normalan odnos prema zakonu. Šta je ako nije potpuno ne prihvatljiva pretnja kada nekog poput onog Bakića kaže, citiram ga - da su imali duge cevi, pa i da upadnu. Jel to saglasnost sa tim da se upada sa dugim cevima? Jel to poruka treba upadati sa dugim cevima? Treba upadati, ako je sa dugim cevima, po tim uslovima to je dobro. Jel tako rečeno? Jel to bilo malo? Trebalo je još malo pojačati poruku, pa je onda izgovorio – i šta onda radiš? Onda kaže –uperi se ta cev u glavu kolegi vašem, e sad uzmi i pročitaj ovaj papir. Dakle, pozivanje da se nekome uperi cev u glavu, retko ćete naći primer sa kojim možete uporediti tako nešto. To je do te mere neodgovorno, to je do te mere štetno da je potpuno neverovatno da nekome nije jasno šta u vezi sa tim ne valja. Ali, to vam je odnos i prema profesionalcima koji nisu novinari i u toj RTS, voleo je neko ili ne voleo, ali i prema policiji, koja sutra dođe pristojno i kaže, ovo sada treba neko da nam lepo objasni, da bi smo mi napravili službeni trag, belešku sačinili o tome. Skoči, da vam sada ne objašnjavam ovde ovim različitim epitetima ko je sve i kakav sve, da kaže - ne to je progon, to je maltretiranje, to je uništavanje. Koliki je progon, kolika je diktatura u ovoj zemlji? Mi svakog dana ovde ilustrujemo i to može da traje koliko god hoćete, samo pokazujući šta se sve ovde toleriše kao najnormalnija stvar na svetu. Kakva sve gadost i bljuvotina i nepodopština i niskost, šta sve može da se i kaže i napiše i nacrta i otpeva o Aleksandru Vučiću, o ljudima koji su u njegovom neposrednom okruženju, o najbližim članovima porodice, o ljudima koji su naši politički predstavnici ili u Vladi Srbije ili u Narodnoj skupštini, to je do te mere zastupljeno da se više niko izgleda i ne obazire. Jednog dana na naslovnoj strani, Aleksandar Vučić je Hitler. Drugog dana on je Pinoče, još nacrtaju onako kako se sada, valjda, na stadionu koji će da sagradi Aleksandar Vučić, neki ljudi oružano sprovode, da bi tamo završili onako kako su završili kod Pinočea. To je ljudima, tim ljudima koji kukaju da je ovde strašna diktatura, sve je lepo, normalno i to je elitno. Evo, dan danas oni se hvale time, kažu ponosni su na to ako budu svrstani u tu vrstu elite koja nas mrzi, koja o nama, koji pripadamo SNS, govori da smo nepismeni, da smo nekulturni, da smo sendvičari, naravno, da smo krezubi, da smo talog društva. Dakle, lepo, kulturno i vaspitano te reči upućuju na naš račun. Onda mrze nas, ali i sebe mrze koliko mrze nas, zbog činjenice da ih u ovoj zemlji ubedljiva većina ne voli i ne zapitaju se ni na sekund, ne padne im napamet da se zapitaju, a kako će pa da me vole, kada im govorim sve najgore i najcrnje što ljudski mozak može da smisli. Nazivam te ljude krezubima, nazivam ih sendvičarima, govorim da su manje vredni od mene ovako lepog, pametnog i elitnog, a onda još tražim da mene dovedu na vlast, to ne biva. Kada je reč o odnosima u društvu, to su elementarne stvari. Ubedljiva većina građana Srbije, dakle ponosna je na činjenicu da napredujemo kao društvo u svakom segmentu, uključujući i bezbednosno, da to činimo zahvaljujući vrhunskim profesionalcima koji su angažovani u našoj policiji i to je odgovor na pitanje, ako je to bilo u formi pitanja – da, mi smo ponosni na te ljude i mi njihov rad podržavamo i jednako smo ponosni, naravno, na činjenicu da napredujemo i u utvrđivanju naše privrede i naše ekonomije, što imamo zdrave osnove da povećavamo plate svima, što činimo i činićemo, videćete to do kraja godine ponovo, i penzije što povećavamo, što činimo već, činili smo i činićemo i to ćete ponovo videti jako brzo. Između ostalog, i tim policajcima značajno ili među onima koji dobijaju značajnije, a naravno posebno značajno i zaposlenima u obrazovanju, prosveti, odnosno u sistemu zdravstvene zaštite u najširem smislu. Dakle, ponosni na tu vrstu rezultata, kao na svako novo otvoreno radno mesto, kao na svaki novi dobar poen, na onoj nekoj skali koja meri potencijal ove zemlje i koja otvara više prostora da uspešno gradi budućnost. Te stvari mi radimo zajedno sa građanima Srbije i nema nikakve prepreke ili barijere između nas i njih. Srpska napredna stranka, u tom smislu, vodi se onim što je kao princip ustanovio Aleksandar Vučić - mi i narod smo jedno. Ovi koji smatraju sebe za koje kakvu lažnu elitu, a mi smo svi drugi za njih krezubi, nikakvi, manje vredni, oni su sebi odredili mesto. Što se nas tiče, mi i naš narod činimo jednu snagu koja baš zbog toga što se zajedno drži, ovakve dobre rezultate zajednički i postiže i zbog toga narod u ovoj zemlji ima na šta da bude ponosan. Hvala vam.
Hvala, kolega Orliću. (Sreto Perić: Replika.) Kolega Periću, pa nemam osnov da vam dam repliku. Repliku eventualno ima pravo Vjerica Radeta, ali on vas nije pomenuo, niti se apsolutno osvrtao na vašu diskusiju, s obzirom da je Vjerica Radeta bila njemu prethodni govornik. Stvarno nemam… [[Sreto Perić: Isključen mikrofon.]] Izvolite, kolega Periću.
Nama prija pravno-politički, teorijski, pa čak i filozofski osvrt na ono što je na dnevnom redu, ali zamena teza nekako nije nešto što baš prija i što je u svakom momentu dobrodošlo. Mi smatramo da je najveći broj policajaca časni i čestiti ljudi, da svoj posao obavljaju na vrlo dobar, profesionalan i korektan način. To važi za lekare, to važi za profesore, to važi za sva naša zanimanja, za sudije, za tužioce. Izuzetni su oni drugi koji ne rade svoj posao kako treba i tu postoje valjda organi državni, koji bi trebali da vode računa o tome, a postoji nadležne inspekcijske službe koje bi trebale to da rešavaju i da sankcionišu. Isuviše se ovde pominje jedno ime koje mi radikali skoro da se više i ne sećamo, čini mi se da je gospodin Đilas poslednji put značajniju neku ulogu koju je imao, bio predsednik Košarkaškog sveza Srbije. Vi stalno potencirate - Đilas. Mislim da građani Srbije njega treba da zaborave što pre i mi činimo sve da to tako i bude. Ako je nešto radio što nije smeo da radi, pa vi ste sedam godina na vlasti i mogu da posumnjam da postoji određen broj sudija i tužilaca koji su iz onog perioda i koji se vama i vašoj politici, čak i gde ima elemenata ispravnog, suprotstavljaju. Čini mi se da je veći broj onih koji svoj posao rade dobro. Ako je to tako, znači vi sumnjate i u njih, ili nema tog dela o kojem vi pričate ili oni ne rade dobro svoj posao pa ste i vi i mi u zabludi, ili je u pitanju nešto drugo. Nešto drugo da bi se polarizovala politička scena, pa ond da bi bili vi i oni drugi koje vi prozivate, pa to nema potrebe. Drugo, ti policajci, pa neće oni istovarati taj komunalni otpad ili nešto drugo da ne mogu da obavljaju svoj posao. Ovakav odnos, ovakva odredba u Zakonu o policiji ne postoji. Drugo, govorio sam o negativnim stavovima i mene čudi, evo sve da je drugo ispravno, član 45, odnosno, pa da, predlog ovog člana, nije smeo uopšte tu da se nađe, jer on dozvoljava ono što je negativno da zaživi. Otkud to?
Hvala, kolega Periću. Sada, pravo na repliku ima dr. Orlić. Izvolite.
Svakako i dalje ne mislim da je briga o čoveku koji vredi nešto negativno i da zbog toga ne sme da zaživi. Druga stvar, mnogo važnija, da li jeste ili nije Dragan Đilas u lice pretio novinarima "Danas", eto, ne moram ja ništa da kažem, nego svako neka pogleda svojim očima. Da li se obratio na način koji sam ja opisao ovde, rečima šta ćete i kako ćete vi kada ja dođem na vlast? Pita novinar - šta je ovo, je li pretnja? Kaže - to vam je moje obećanje, lično obećanje. Da li je tako bilo ili nije, neka pogleda svako sam. Ništa ja neću nikoga da ubeđujem. Onaj snimak kada je pretio u lice na isti način policajcu, o tome sam govorio zato što smo o policiji pričali pre neki minut ponovo. Neka pogleda svako sam, jel isti postupak, jel na isti način, iste reči upotrebio, istu poruku poslao, jel ista vrsta bahatosti u pitanju? Neka pogleda svako svojim očima. Ja najviše volim kada je situacija takva. Da se zaboravi šta je radio Dragan Đilas, nikako se ne slažem. Baš naprotiv, treba uvek da podsećamo, treba uvek da podsećamo zbog toga što ponovo očigledno su im se zenice raširile, namirisali su da danas Srbija ima stanje u kasi, ima u budžetu mnogo više nego što su ostavili. To je tačno, ima, ali da to njima postane plen i da ih to ponovo okuplja u zajedničkom jurišu na tu državnu kasu, to ne smemo da dozvolimo. Ne smemo da dozvolimo iz jednog jasnog razloga, ako su nas prošli put doterali na ivicu bankrota, na ivicu potpune propasti, kompletnog državnog sistema, svega što imamo, šta će uraditi kada se, daleko bilo, ponovo nađu u istoj prilici? Postaće oni sami mnogo bogatiji nego prethodni put, to je potpuno jasno, a šta će od države ostati, države, grada, bilo kog nivoa vlasti gde im dopadne šaka? Dakle, tu vrstu pustošenja mi ne smemo da dozvolimo iz jednostavnog razloga što novu rundu takve havarije, takvog skidanja kože s leđa, ova država ne bi mogla da izdrži, ne bi mogla iz toga posle da se izvuče koliko god upinjala. Propalo bi sve ono što smo napravili u poslednjim godinama, propao bi sav trud koji su uložili ne samo ljudi koji se bave politikom, javnim poslom ili državnom službom na bilo koji način, nego sve ono što su uložili građani ove zemlje. Zajednički smo iznosili teške reforme, zajednički smo došli do toga da danas možemo da ulažemo i u puteve koje nismo imali, i u bolnice, škole tamo gde nam trebaju, i u to da povećavamo plate i penzije. Sada svega toga treba da se odreknemo, da kažemo nije važno i još da pristanemo da propadnemo. Nikada ne smemo da pristanemo na to, zato moramo da se sećamo i da se podsećamo stalno.
Hvala, dr Orliću. Na član 54. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Prelazimo na pretres u pojedinostima povodom Četvrte tačke dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O NAKNADAMA ZA KORIŠĆENjE JAVNIH DOBARA. Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Nenad Konstantinović, Goran Bogdanović i Zdravko Stanković na članove 1. i 2. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice Radeta.
Rekli ste da govorimo o Predlogu zakona o izmeni Zakona o naknadama za korišćenje javnih dobara. Važno je da se zna o čemu se zapravo ovde radi, jer iz samog naslova teško neko ko nije pratio onaj prvi deo sednice može znati o čemu se zapravo u ovom Predlogu zakona radi. E pa, narode dragi, radi se o tome da ti Vlada Republike Srbije planira povećanje putarine za 12%. To je ista ona Vlada koja tvrdi da je projektovana inflacija u Srbiji 2,8%, da je najveća inflacija koja je dostignuta u dosadašnjem delu godine bila 2,2%, a kada je narodu ruke u džep, onda je to 12%. Prosto je neverovatno, mi smo u načelnoj raspravi detaljno govorili o tome i uz uvažavanje činjenice da ste vi, gospodine Ružiću, 100% spremni za ovu raspravu, ne dovodimo to u pitanje, jedino ne znamo da li vam je kolega Siniša Mali preneo šta smo ga sve pitali i koje sve odgovore smo danas očekivali od njega. Ako nije, drugi put ćemo, strpljivo ćemo sačekati. Dakle, kada je došao ovaj Predlog zakona, bili smo prilično onako zgranuti da li je moguće da je nekom palo na pamet u državi Srbiji da povećava cenu putarina za 12%. Onda smo mislili da podnesemo amandman da se briše ovaj član i da uopšte ne bude povećanja, pa smo onda, kao ljudi koji razmišljaju ozbiljno i o državi i o dobrima u državi, rekli – korektno bi bilo da povećanje bude 2%, u skladu sa inflacijom. To je ono što ne bi preterano opterećivalo ni budžet građana, a što bi dalo priličnu količinu novca u budžet Republike Srbije, pogotovo što sada imamo i nove deonice gde se naplaćuje putarina, jer je jedan koridor završen, drugi će možda početi da se gradi, pa će onda biti završen. Ali, naravno, Vlada bi što pre i što više, kako se to kaže – sada i odmah, da dobije što je moguće više novca. Onda nam obrazlaže Vlada Republike Srbije da ne prihvata naš amandman, a ponavljam da smo mi amandmanom tražili da putarina ne bude povećana za 12%, već za 2%, i Vlada kaže da to ne prihvata iz razloga, zamislite, što putarina treba da obezbedi povraćaj troškova izgradnje, održavanja, poslovanja i razvoja u vezi sa izgrađenom infrastrukturom. Pa ovo nema nigde, na zemaljskoj kugli, a i šire. Ovo nema nigde, da se kroz putarinu vraća ono što je uloženo u puteve. Putarina se naplaćuje da bi se putevi održavali. Ko zna šta je sve bilo i kada je u pitanju ovaj završeni koridor, o tome ćemo tek da razgovaramo. Ako mi sad znamo u startu da država ulazi u izgradnju Moravskog koridora, a unapred se zna da je resorni ministar Zorana Mihajlović za taj posao bez javnog tendera angažovala „Behtel“, američku firmu, i da je na tom poslu iz budžeta uzeto 300 miliona evra, onda nije ni čudo što tražite da vam narod kroz putarinu isplaćuje i ono što vam ministri kradu. To je nedopustivo, gospodo draga, nedopustivo. Ne znam, ministre, da li ste se konsultovali sa kolegom Sinišom Malim, mi smo u medijima čitali da će ovaj zakon početi da se primenjuje 1. jula. Prvi jul je već prošao i sad nas zanima kada će početi primena ovog zakona i na koji je način do sada naplaćivana putarina na ovim novim deonicama na ovom auto-putu, odnosno koridoru koji je izgrađen. Ali, narode naš dragi, nije putarina jedino što će uskoro da vas udari po džepu. Struja, gas i gorivo poskupljuju, reći će neko – neznatno, ali je interesantno da takođe poskupljuju da bi se ta sredstva slila direktno u budžet. Vi ćete onda da se hvalite kako ste vi uspešna vlast, kako vi ostvarujete suficit u budžetu, mi naravno ne znamo da li je to tako dok ne dobijemo završne račune budžeta koji su iza nas. Siniša Mali je ovde rekao da su za deset prethodnih godina završni računi urađeni, da će biti dostavljeni Narodnoj skupštini, odnosno narodnim poslanicima u septembru. Ako to bude tako, to će biti dobro, to će značiti da nas je bar u tom delu Siniša Mali poslušao, ali to će biti osnov da mi možemo o svim budućim temama da govorimo i sa aspekta potrošenih para iz budžeta Republike Srbije. Mi se ne služimo populističkim pričama da kažemo da vi trošite novac građana Srbije. Mi govorimo stručno, budžet se puni, između ostalog, porezima i doprinosima građana Srbije. Ali, vlast koja osvoji određen broj procenata, u ovom slučaju ovi su osvojili najviše, vlast preuzima obavezu i odgovornost da raspolaže novcem iz budžeta i to je onog momenta kad ja platim porez, te pare koje sam ja dala nisu moje, nego su pare budžeta Republike Srbije. Nemojte da se krijete iza te populističke fraze, dakle, obaveza svake vlasti, pa i vaše je da tim novcem u budžetu raspolaže pažnjom dobrog domaćina. Da li vi tako radite, videćemo kada dobijemo te završne račune. Struja, gas i gorivo će poskupeti zbog povećanje energetske efikasnosti, tako smo u medijima obavešteni, ali niko nam još nije objasnio kako će se to povećati energetska efikasnost ako se određena sredstva sliju u budžet Republike Srbije. Da li to znači da će se popravljati energetska efikasnost u zgradama gde su smešteni državni organi, pitala sam to i ministra Malog, ili to znači da će svaki čovek moći da dođe, da zakuca – dobar dan, ministre, ja došao da mi date pare da popravim svoju kuću ili stan, da povećam energetsku efikasnost? Gde će te pare uopšte da se potroše, koliko god to procentualno ne bilo mnogo pojedinačno za svakog onog ko plaća ove račune, to je u ukupnoj količini novca velika količina novca. Isto kao i ova količina novca koju ćete dobiti od povećanja putarine. Vratićete i tih 300 miliona evra koje je Zorana sa Skotom ukrala „Behtelu“ i njima dvoma podelila, ali će ostati dovoljno novca i previše za ono za šta taj novac treba biti namenjen. A čak i da nije previše, nije obavezan onaj ko koristi put da kroz putarinu plati taj već izgrađeni put. Nećete dobiti ni ono čime se hvalite u javnosti, kako će se izgradnjom koridora povećati broj vozila koja će prolaziti kroz Srbiju. Pa ne, zaobilaziće Srbiju, stranci će zaobilaziti Srbiju zbog ovako visokih putarina. Ovi ljudi koji žive u Srbiji će ići zaobilaznim putevima kroz sela, kroz naselja itd, da izbegnu plaćanje putarine. Ono što mislite da ćete dobiti na mostu izgubićete na ćupriji, nije dobro i ako imate ovlašćenja, prihvatite naš amandman najviše što može da se dozvoli danas, s obzirom na standard građana Srbije, jeste, da se putarina poveća za 2%, sve više od toga je nedopustivo, nedopustivo. Pola miliona ljudi u Srbiji radi za minimalac, za zagarantovanu zaradu, pola miliona, pa zar tih pola miliona ljudi koji su na nek način uspeli da kupe neko, nažalost, staro vozilo, neko dotrajalo vozilo ili su ga nasledili, dobili od nekoga, pa zar oni nemaju pravo da, recimo, iz Niša dođu da obiđu rodbinu u Beogradu ili da dođu da obiđu nekoga koji ima je ne daj bože bolestan u nekoj od bolnica beogradskih. A, dođu li, to sam rekla i prošli put, neko ko vozi nekog starog juga, četiri puta da dođe iz Niša da obiđe tog svog bolesnika i plati putarinu i gorivo, to mu je više nego što mu vredi jugo. Pa, vi ne možete da računate, pričate vi i povećanom broju vozila itd, ima toga svega u Srbiji i to je dobro, ali vi kao vlast morate da vodite računa o generalnom stanju naroda. Nije tačno ovo što pokušavate svi da nam kažete kako se u Srbiji znatno bolje živi. Istina je, postoje neka zaposlenja, istina je, minimalac je povećan sa 25.000 na 27.000, ali sa 25.000 na 27.000 i to je novac kojim neko treba da živi. Dakle, istina je da taj neki pomak postoji, mi ne možemo i nećemo da negiramo nešto što je činjenica, ali narodu u Srbiji i dalje teško živi, vlast je bezobrazna ako uradi ovo da zavuče ruku u džep da putarina poskupi za 12%, a da nam se s druge strane hvalite da vam je inflacija svega 2%. Hvala.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da je uvek fraza da država nešto otima od građana i da time želi da finansira neke sumnjive aktivnosti ili ne daj bože da se bogate funkcioneri koji su u Vladi Republike Srbije. E, sada idemo čak i dotle da se bavimo i proricanjem, do duše ne znam kojom metodom, da li gledanjem u dlan ili na neki drugi način, ali već utvrđujemo i ko će da bude izvođač i koliko će to da košta i kakvu će odluku da donese Vlada. Pa, evo, ja vas pitam, da li vi zaista imate neku ponudu kao član Vlade? Da li imate saznanja ko će da pravi taj famozni autoput Požega-Preljina? Evo, ja bi voleo da dobijem konačno taj odgovor. Znači, uvek je i najlakše, a ovde se čak iznose jako proizvoljne informacije, liju se krokodilske suze nad građanima Srbije, zato što će, eto, morati na nešto skuplji način da prolaze autoputevima. Evo, od Požarevca do Beograda, putarina košta 220 dinara, sada će koštati 244 dinara. Eto, to je ta razlika nekih 24 dinara i zbog tolike putarine, bože moj, od 24 dinara ja neću moći da dolazim za Beograd. Znači, toliko o tome, kako to zaista izgleda. E, sada, znate 500.000 ljudi živi na minimalcu, ali ne od 25.000 na 27.000, nego čini mi se da je bio 15.000 - 16.000, a sada je 27.000. Slažem se da to nije dovoljno za neki pristojan život ali je značajno više nego što je to bilo pre pet, šest ili sedam godina, pa će eto i oni od Niša do Beograda da dolaze koristeći auto-puteve. Ne kažem da neće ali biće možda ređe nego mnogi drugi koriste te auto-puteve, tako da i to neće biti velika stavka. Svakako neće biti presudno da li će krenuti ili neće auto-putem. Ono što neće da se kaže, jeste da svaki dinar koji se dobija po osnovu javnih prihoda se vraća građanima. E, to neće da kažu nikad. Da li se vraća kroz infrastrukturu, da li kroz subvencije u privredi, poljoprivredi, da li kroz dotacije Fondu zdravstvene zaštite, da li kroz dotacije Fondu penzijskog-invalidskog osiguranja, da li kroz izgradnju infrastrukture, da li kroz škole, bolnice i tako dalje? Pa, valjda se sve to vraća građanima Srbije. Pa, ne koriste ta dobra neko ko je pao sa meseca, sa Marsa, odakle već, za mene je najveća demagogija zavaravanje građana da im neko otima novac, a ne mora. Evo, podržavali su čak i stelt auto-puteve, pričali smo i o tome. Ono što je opipljivo, što je vidljivo, što se već koristi, to ćemo proveriti. Pa, nek proveravaju, nemam ništa protiv, ali je napravljeno, postoji, koristi se. Nije u pitanju samo to što je Srbija kao država sa svakim kilometrom auto-puta, sa svakim kilometrom rekonstruisane pruge, sa svakom lukom koja se uredi i poveća bezbednost čak i plovidbe, postaje konkurentnija kao zemlja za ulaganje. Možda je primarnije i važnije da sređivanjem putne infrastrukture na prvom mestu Srbija postane saobraćajno bezbednija zemlja. Mislim da ljudski život nema cenu koju možemo da platimo ako neko zbog lošeg puta, loše signalizacije ili lošeg održavanja nastrada. A onda ćemo da se bavimo 20, 30, 40 dinara u jednom pravcu. Pojedinačno nikome to ne znači mnogo, ali da li ćemo zbog toga imati nešto malo sređenije puteve? Hoćemo. Da li ćemo praviti nove puteve, ali ne od održavanja nego iz drugih investicija? Pravili su se, prave se i praviće se od 2014. godine. Praviće se zato što Srbija nema vremena da se bavi lažnom brigom za građane. Srbija nema vremena da se bavi lažnim optužbama kako im se nešto otima od njene Vlade i od ove Narodne skupštine. Nema vremena ni da se svađa sa ostatkom sveta, zato što smo postali da nestajemo kao narod, a onda možemo da pričamo kada svi izađu iz Srbije kolika je njena teritorija, kako je nastala, itd, ima samo jedan problem, neće više imati ko da živi u njoj, zato što se tvrdoglavo držimo nekih principa koji su nas uvukli u velike probleme ranijih godina. E, to je jedan deo samo svega što sam imao da kažem dežurnih kočničara za sve što ima progres u Republici Srbiji. Ne borimo se mi samo za investitore, ne borimo se samo za bolji kvalitet života, pre svega se borimo da naši građani imaju izbor da li će da idu u inostranstvo ili da ostanu u Srbiji. Nekima je to smešno, ali nema veze. Time pokazuju koliko vole Srbiju, a da oni vladaju građani ne bi imali izbor nego bi bežali iz Srbije, ali valjda ih zato narod i neće, nego na izborima meri one koji rade i njima daje podršku, a oni koje se bave demagogijom, mučiće se da preskoče cenzus, to je jako visok stepen 5%. Jako teško da to preskoče skokom uvis čak i sa motkom.
Hvala, kolega Arsiću. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, pravo na repliku. Izvolite.
Da, 5% je cenzus da se dođe u Skupštinu, a 12% je putarina koju Vlada Republike Srbije povećava građanima i to je tema. Naravno, teško je odgovoriti na sva ova pitanja, ali zamislite koliko je drzak narodni poslanik koji ima platu 77.000 dinara i kaže ja mogu da platim 12% veću putarinu, a ja ga upoređujem sa pola miliona ljudi u Srbiji koji imaju platu 27.000 dinara. Oni ne mogu i ne žalim ja ovde narodne poslanike, nego ljude, nije ovo nikakva demagogija ovo je život i ovo je ono što je realno stanje. Naravno, govoriti o svemu ovome, odnosno komentarisati sve ovo što je rečeno što je bilo očigledno lično, ne, ne pada mi na pamet, ali je interesantno da poslanik nije pročitao obrazloženje Vlade, Ana Brnabić potpisala, amandman se ne prihvata iz razloga što putarina treba da obezbedi povraćaj troškova izgradnje itd. Dakle, Ana Brnabić, ali ja kao diplomirani pravnik, završila sam Pravni fakultet univerziteta u Sarajevu za 3,5 godine, sa prosečnom ocenom 8,7, svakako ne mogu da stanem na crtu i da odgovaram na pitanja ekonomskog eksperta za slabu struju. Hvala.
Hvala, koleginice Radeta. Pre nego što dam pravo na repliku Veroljubu Arsiću, ministar Branko Ružić želi reč. Izvolite ministre.
Zahvaljujem predsedavajući. Naravno da je u ovom domu lepo slušati razmenu mišljenja i to je sve u redu, ali mislim da je važno i po pitanju ovog amandmana povesti računa o tome da je Vlada Republike Srbije i u ovom, a i u prethodnim mandatima uradila mnogo na realizaciji kapitalnih projekata u saobraćajnoj infrastrukturi, u energetskoj infrastrukturi i da to na neki način omogućava da budemo mnogo prijemčiviji, privlačniji za potencijalne investitore, samim tim i za otvaranje novih radnih mesta i taj život živimo. Dakle, svesni smo svega onoga što se danas u Srbiji događa. Što se tiče konkretnog amandmana, tačno je ovo što je prethodni govornik izgovorila, s tim što nije obrazloženje pročitano do kraja. Dakle, amandman se ne prihvata iz razloga što putarina treba da obezbedi povraćaj troškova izgradnje. To je tačno. Održavanja, poslovanja i razvoja u vezi sa izgrađenom infrastrukturom. Takođe, ono što je važno istaći, zbog javnosti, zbog građana, to je da su cene materijala, kao što se i navodi u obrazloženju energenata i opreme koja se korist za održavanje autoputeva, regionalnih puteva, pa i lokalnih puteva, cenovno porasli u odnosu na 2009. godinu u rasponu od 23 do 32%. Da je cena putarine poslednji put povećana 2017. godine za 10%, a da je pre toga poslednji put menjana 2009. godine. Mislim da, naravno postoji ovde prostor i za političku borbu, neću reći za, ne želim da se bilo ko prepozna i zaista molim da to ne tumačite na taj način, možda i za politikanstvo, ali ono što je važno, važno je da se saobraćajna infrastruktura u ovoj državi uredi u skladu sa potrebama jedne moderne države 21. veka i da povedemo računa o tome šta sve to nama omogućava. Takođe, veoma je važno sagledati šta je struktura korisnika naših autoputeva. Dakle, ovde ne govorimo isključivo o privatnim licima, na žalost ima i ovih slučajeva gde oni koji su zaista lošijeg imovnog stanja, ali imamo i mnogo kamiona koji u sve većem broju prolaze našim autoputevima, time država i budžet dobija enormno viši stepen sredstava i u tom smislu ne vidim razlog da se na ovakav način govori o bilo realizovanim infrastrukturnim projektima, bilo o onima koji su najavljeni.
Vreme, ministre.
Ja se izvinjavam.
Hvala puno ministre. Sada pravo na repliku ima gospodin Veroljub Arsić.
Znate, kada hoćemo da stavimo nešto na neki dramatičan nivo, mi ćemo da govorimo o procentnim iznosima ili procentima. Evo, ja ću da prevedem, 24 dinara, Požarevac-Beograd. E, toliko, o tom iznosu pričamo, ne o stotinama, ne o hiljadama, nego o 24 dinara. Ono što mene čudi jeste da kada se o tome diskutuje niko, o tome mi govori neko ko ne vozi vozilo i to nije greh po ovom pitanju, samo bih voleo da znam da li ima osećaj kako izgleda voziti zimi po putu koji nije očišćen, ili koji treba da bude očišćen za eto ovaj skroman iznos. To bih voleo da mi odgovori. Znači, to bih voleo da znam, kada neko kritikuje nešto, bar da zna šta se dobija, a šta se daje. Ovde to ne postoji. Usput, ne zna čak ni moju stručnu spremu, to i ne očekujem od nje.
Hvala, kolega Arsiću. Sada određujem pauzu od dva minuta.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. Samo trenutak, da mi kaže pomoćnik sekretara ko je zatražio reč. Reč ima koleginica Nataša Jovanović. Izvolite.
Javljam se po amandmanu koleginice Radete i zaista je šteta, sad tu nije trenutno ministar Ružić, ali što nije ministar finansija Siniša Mali ovde, razmišljala sam od načelne rasprave do rasprave o amandmanima da će on, ipak nekako naći neko objašnjenje otkud baš 12%. Nije imao odgovor na to pitanje. Mi smo podneli amandman, odnosno koleginica Radeta, da se cena putarine usklađuje sa cenom inflacije, odnosno projektovanom inflacijom, evo kako je ovde i kako i vi tvrdite da je 2%. Sad dolazimo do nekih drugih ekonomskih parametara. Kada se poslednji put povećala akciza na gorivo i kada je taj predlog bio ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije to je bilo, čak i za viši procenat od projektovane inflacije, jer se ona usklađuje sa cenama na malo u Srbiji. Mi sad imamo situaciju da je cena goriva u Srbiji koja je, doduše ovih dana nešto malo snižena, ali verujte da je to vrlo brzo promenljivo, jer ova akciza koja jeste i koja je visoka ostaje. Onda dolazimo do toga, kako niste uzeli taj model da se time rukovodite? Kad je Zoran Drobnjak u ime svih vas i Narodne skupštine i Vlade Republike Srbije rekao, gledala sam ga u jutarnjem programu jedne televizije sa nacionalnom frekvencijom, da će da baš da bude 12%, postavilo se pitanje - ko diktira cenu putarina u Srbiji. Da li to radi JP „Putevi Srbije“ i njen v.d. direktor Zoran Drobnjak ili se pitaju, ipak narodni poslanici, Vlada i da li ste vi konsultovali uopšte ljude koji treba da vam kažu, ljude iz privrede, ako govorimo i o ovom aspektu privrede, o kamionima, gospodine ministre, šta će da vam kažu? Najpre, to uopšte nije tačno. Ako uzmete statistiku i pogledate glavne špediterske kuće iz čitave zapadne Evrope, nije Srbija njihova izabrana trasa, već Rumunija i Bugarska. Govorim za preko 70% kamiona sa turskim registracionim tablicama koje biraju taj put. Imamo i jedan drastičan primer. Još 2013. godine, kada je putarina povećana za 20%, jedna od najvećih prevozničkih kompanija u Nemačkoj, kompanija „Vili Bec“, sa onim čuvenim žutim tendama i plavim slovima, je do tog perioda imala na autoputu, ko god od nas da putuje, a ja svakoga dana idem iz Kragujevca do Beograda i nazad, kada dolazim na skupštinska zasedanja, odbore, zbog stranačkih poslova, dakle, u svakom trenutku ste mogli da vidite na toj deonici, pa i vi gospodine Arsiću, do Požarevca, bar jedan ili dva šlepera te kompanije. Još tada kad je usledilo to prvo takvo povećanje oni su doneli odluku, kao i mnogi drugi, da zaobilaze Srbiju u širokom luku. Videli ste kakav je odgovor dala premijer i da moraju da se vrate sve pare koje su uložene u putnu infrastrukturu. Ja ovde postavljam pitanje - šta ćemo sa svim dosadašnjim inspekcijskim nadzorom za putnu infrastrukturu? Zapravo, mi zahtevamo da nam podnesete izveštaj. Evo, ova gospođa, ministar koja je bila, ona samo priča, priča, priča. Dajte, evo, imamo sledeće nedelje na dnevnom redu tri izveštaja. Pa, što nemate izveštaj, to je mogućnost svakog ministarstva, o tome kako je građena i kakvo je stanje putne infrastrukture. Mi želimo da se grade putevi. Na kraju krajeva, izgradnjom puteva, autoputeva, magistralnih puteva, podižete opšti životni standard, mogućnost za privredni razvoj, za bolji život svih tih ljudi i niko nema ništa protiv, ali otkud 12% kada je to ipak nešto što će najvećim delom da plaćaju građani Srbije. Vi se ponašate kao da svi u našoj zemlji imaju vozni park kao pojedini srpski tajkuni ili bogataši. Da li vi znate, gospodo narodni poslanici, a stvarno ne ulazim u to ko od vas ima kakav vozni park i šta vi vozite od automobila, ali molim vas, u Srbiji preko dve trićine stanovnika Srbije ima Euro 3 motore u svojim automobilima i to su polovnjaci koji su baš dosta stari. Sve što je preko 10 godina starosti, pa to na Zapadu ide u otpad. Koliko košta remont turbine? Koliko koštaju drugi kvarovi? Kupuju ljudi najviše, evo, pogledajte na ovom sajtu, da ih ne reklamiram sad, hajde, „Polovni automobili“, najviše se traže polovnjaci do 2.000 evra, to je 58%, evo, zapisala sam. Pa, onda idu oni od 3.000 do 5.000 evra, oni možda imaju Euro 4, to je 24%. Sve ove skuplje, znači, to je misaona imenica Euro 5, Euro 6 i ovi novi, pa to nema ukupno 10%, 15% stanovnika Srbije. Povećali ste cenu za registraciju, zapravo i povećali ste tehnički pregled, pardon, koji je uvećan za 300%, najmanje. Bilo je oko 1.000 dinara, pa kad vam daju u redovnoj registraciji, zavisi ako ste lojalni toj nekoj agenciji ili tom osiguranju. Sada je to od 3.500 do fantastičnih 4000 dinara. Objašnjavala je ovde, ona Marija Obradović, ona je stručnjak za motore, za bezbednost u saobraćaju, kaže – šta hoćete? Sad je to striktna provera. Nije tačno. Jesu oni licencirani, jeste da oni imaju postavljene kamere i da to traje duže. Baš sam bila prilikom registracije, sada pre par meseci svog automobila, ništa drugo kaže onaj čovek – samo mora duže da se boravi, isto će to da se pogleda, ali nas snimaju, pa da ne bismo izgubili tu licencu… Ali, to sad košta 4.000 dinara. Da li vi mislite da ljudi stvarno to treba da plate? Stalno pričate ovaj autoput, nova deonica, sve je to lepo i da se brže stigne do Grčke na more, za one koje mogu da idu na more, za neke je to stvarno, isto misaona imenica. Evo, u Kragujevcu, da sad napravimo neku anketu, samo da je ne radi ovaj Vukadinović i ove njegove lažne ankete, ali kad bi neko ozbiljan sproveo neko istraživanje, znate li vi koliko ljudi nikada nije otišlo do Niša, nije u Beograd samo ko mora, a taj ko mora, mora da plati putarinu, a njega je naterala neka muka, obično je to, da upisuje dete, da obilazi, da ide ne daj Bože kod lekara. Sad mi kažemo – sve je odlično i došli smo do tih 12%. Dakle, ovo nije nešto što je bilo potrebno, imate i te kako puno para. Za svakih 1000 litara goriva, država putem akciza i drugih zahvatanja žargonski rečeno, dobija 108 evra. Pa, eto, izvolite, odatle uzmite, ukinite sve one agencije, sredite da se ne prave malverzacije, da Zorana to ne radi u svom ministarstvu i u preduzećima da ne dobijaju takve poslove oni koji daju novac kome treba i onda ćete da spasite nekoliko stotina miliona evra i da uložite u putnu infrastrukturu.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Ovo je replika na vašu repliku meni, ako dozvoljavate. Vrlo kratko ću, inače, pošto vi kažete da ne može govoriti o putarini i o putevima neko ko nije vozač, istina, ja nisam vozač, ali sam onda razumela da ću ja moći o ovome da govorim tek kada u Srbiji budu proizvedeni leteći automobili, to će valjda brzo biti kako obećavate, pa evo računajte me ovu raspravu za unapred.
Sad bi ja trebao da zamolim vas, da vi dođete da predsedavate, a ja da vama odgovorim repliku. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Belačić. Izvolite.
Hvala. Javljam se po amandmanu gospođe Radete. Mislim da je važno da objasnimo građanima da nije tačna tvrdnja izneta ovde, da je putarina u Srbiji najniža u Evropi. Putarina možda jeste među nižim ukoliko posmatrate njen apsolutni iznos, ali ukoliko posmatrate procenat putarine u odnosu na platu, odnosno u odnosu na kupovnu moć građana, doći ćete do zaključka da putarina u Srbiji jeste ili najskuplja ili među najskupljima u Evropi. Ovo najnovije poskupljenje od 12%, uprkos obećanju datom 04. januara, od strane ministra Zorane Mihajlović da do povećanja putarine neće doći, svakako je nešto što nas ne čudi, ali nas čudi što ste se zaustavili na ovome i što niste uveli dodatne mere. Činjenica je da je asfalt skup, a da brzo propada, pa nas čudi kako još uvek niste došli na ideju da uklonite asfalt i ostavite nas da vozimo po šljunku? Isto tako, predložila bih da ubuduće obračunavate putarinu kao količnik maksimalne brzine i proizvoda maksimalne nosivosti i pređenog puta. Više biste zaradili i svakako biste imali veći suficit u državnoj kasi. Potom biste mogli da uvedete putarine za pešake, jer stvarno nema smisla da se bilo ko džabe kreće. Možete da postavite naplatne rampe na svakih nekoliko kilometara, pa da angažujete komunalne milicionere da vode računa da se to sve redovno plaća, čime biste postili tri koristi u jednom - pre svega, smanjila bi se nezaposlenost, došlo bi do pravilne raspodele troškova i, naravno, skupila bi se sredstva za dodatne investicije. Potom, možemo da idemo korak dalje. Mislim da bi bilo u redu da uvedete putarine i za životinje, nema potrebe da one besplatno šetaju po prirodnim staništima. Jedino mora da se organizuje sistem ko će to naplaćivati, a mislim da bi bilo u redu da ta obaveza padne na lokalne samouprave gde se životinje nalaze. Naravno, ironična sam i, naravno, imam veoma negativan stav prema ovom poskupljenju. Ovde smo više puta imali prilike da čujemo kako se pridev "istorijski" koristi kada se hvale tekovine vladajućeg režima, pa smo tako imali istorijski suficit, imali smo istorijski priliv stranih direktnih investicija, istorijski uspeh u diplomatskim aktivnostima. Ne znam zbog čega sada, po istom principu, nas ne obavestite kako je ovo jedno istorijsko poskupljenje? Već sam govorila o ciframa koje se plaćaju u zemljama u okruženju za putarine. Dakle, za period od 10 dana u Austriji se plaća devet evra, u Sloveniji 15, u Mađarskoj 11, u Rumuniji četiri, itd. Dakle, sistem naplate putarine po vremenu, a ne po pređenom kilometru, mnogo je jeftiniji. Međutim, u Srbiji se iz nekog razloga izbegava uvođenje vinjeta, pre svega zbog toga što sredstva koja bi bila sakupljena tim putem nisu dovoljna za izgradnju puteva, ali i zbog toga što uvođenjem vinjeta ne bi više bilo moguće nikakvo kraduckanje. Mislimo da nije opravdano to što se putevi finansiraju iz džepova građana, a ne od koncesija, ne od zajmova, niti od suficita iz budžeta. Ukoliko u budžetu nemate dovoljno sredstava, trebalo bi, pre svega, prestati finansirati svakakve ološe koji rade protiv države Srbije, od "Žena u crnom", preko Helsinškog odbora za ljudska prava, pa do raznih gej organizacija, u kojima svega ima, samo pripadnika gej populacije nema. Zatim, možete da smanjite broj agencija i sakupiće se novac. Nema potrebe povećavati putarine i opterećivati građane koji su već dovoljno opterećeni. Građani, naravno, ne znaju za šta je zadužen ministar Siniša Mali, za šta je zadužena Zorana Mihajlović, šta je obaveza lokalne samouprave, oni samo žele da se voze po putevima koji su u dobrom stanju, a nažalost, kod nas u Srbiji, malo je takvih puteva. Na Gazeli ste zabranili saobraćaj teretnim vozilima, kako bi se smanjile gužve, a situacija je takva da su gužve nikada veće i da je u popodnevnim časovima zastoj takav da je od Novog Beograda, dakle od Geneksa, do preko mosta potrebno čekati više od sat vremena. Nedavno smo imali situaciju da je nakon pljuskova došlo do poplave, kada je voda na auto-putu iznosila maltene jedan metar. Šta mislite, koliko je vozila nakon toga, gospodine ministre, moralo da ide na popravku? Pored toga što naši građani plaćaju najviši iznos za registraciju u regionu i što plaćaju benzin najskuplje, što sada moraju da plaćaju i popravke zbog lošeg stanja na putevima, vi ste odlučili i da im podignete putarine. To je zaista mnogo. I ne radi se o iznosu od 24 dinara, to je iznos od 24 dinara po jednoj naplatnoj rampi. Ukoliko neko dnevno ide na jedno mesto i vraća se, mora da prođe dve naplatne rampe, a to je 48 dinara i ukoliko pretpostavimo da imamo osobu koja živi u jednom mestu a radi negde drugde, i da radi 20 dana u mesecu, to je iznos od 960 dinara, što nije ni zanemarljivo za nekoga ko prima minimalac. Već smo razgovarali o američkoj firmi "Behtel". U pitanju je firma koja plaća procenat onima koji ih dovedu i pomognu im da zaključe posao. Malverzacije ove firme već su razotkrivene na Kosovu i u Hrvatskoj, a tako je i kod nas. U Srbiji je put plaćen 800 miliona evra, iako je realna cena bila 500 miliona, što je 37,5% više od realne cene, za koju je kineska firma "Čajna rouds end bridžes" bio spreman da odradi taj posao. Ta provizija od 300 miliona evra verovatno je otišla u džep ministra Zorane Mihajlović, ambasadora Skota i još ponekoga. Ukoliko ćemo plaćati provizije koje idu u džepove ministara, ukoliko ćemo dva puta raditi iste deonice zbog klizišta, onda ovo poskupljenje svakako nije dovoljno, a ne bi bilo dovoljno ni poskupljenje od 22% i od 23%. Mislimo da je daleko lakše i daleko jeftinije da umesto ovih poskupljenja promenite ministra. A koliko je poskupljenje neopravdano, govori i činjenica da auto-putem nije moguće direktno stići ni do Vršca, ni do Novog Pazara, Negotina, Valjeva, Kraljeva, Zrenjanina, Kikinde, Nove Varoši, Kruševca, Zaječara i Bora. Hvala vam, posebno zato što niste vikali na mene ovaj put i što ste mi dozvolili da završim.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, postoji jedna logika kojom treba da se vodi svaka Vlada, pa samim tim i Vlada koja je aktuelna u Srbiji, a to je da prema poreskim obveznicima, prema onima od kojih zahvatate i punite budžet, morate biti veoma pažljivi, u smislu da morate voditi računa koliko zahvatate i koliko elementi kao što je primanje, kao što je standard, utiču na to kako će i na koji način to stanovništvo, odnosno poreski obveznici da žive. Ovde se radi o nečemu što SRS želi do detalja da raspravi. Šteta je što nije resorni ministar Siniša Mali ovde, ne zato što mi srpski radikali imamo manje poverenja ili manje uvažavamo kolegu Ružića, nego iz razloga što je njegovo ministarstvo nadležno za povećanje cena, da s njim vodimo jednu polemiku. Naravno, stručnu, i to snagom argumenata, iz prostog razloga što ovo poskupljenje proističe ne iz potrebe, iz nekih realnih razloga, nego proističe iz jednog provizorijuma koji se dešavao na veoma, veoma čudan. Istorijat tog provizorijuma je sadržan u činjenici da je u osmom mesecu prošle godine v.d. direktora "Srbija putevi" Zoran Drobnjak u svom jednom javnom nastupu rekao da će on od Aleksandra Vučića tražiti 10% poskupljenje putarine. Odmah na to je, po prirodi i logici stvari, reagovala resorni ministar za građevinu i saobraćaj i rekla da Vlada i Ministarstvo uopšte nisu razmišljali o tome, a u krajnjem slučaju da to nije posao kojim treba da se bavi direktor „Puteva Srbije“, nego da je to posao i zadatak Vlade i Ministarstva finansija. Na to je Zoran Drobnjak uzvratio da on neće razgovarati, parafraziram, sa ministrom i sa članovima Vlade, nego će direktno da razgovara sa predsednikom Srbije. Tada je kao argumentaciju izneo podatak da, osim ovoga što se kaže za održavanje putne mreže, potrebno je stotinu miliona evra „Putevima Srbije“ da bi pokrilo gubitke. To su reči, možete da nađete, to je citirano sve što je rekao Zoran Drobnjak kao vršilac dužnosti direktora „Puteva Srbije“. Ono što je veoma čudno, a mi ne želimo da se zloupotrebi je način kako je to v.d. direktora „Puteva Srbije“ ostvario. Čak je najavio da će poskupljenje biti s početka 2019. godine, januar-februar mesec. Bio je toliko siguran da će uspeti u direktnom kontaktu, kako on kaže, sa Aleksandrom Vučićem, predsednikom Srbije, da će ostvariti tu svoju nameru da poskupljenje bude u početku 10%, a vidimo da je sada predlog Vlade 12%. Čovek se pita u kakvom to mi društvenom i državnom uređenju živimo? Kako ovaj sistem funkcioniše? Znači, v.d. direktora „Puteva Srbije“ ogluši se o stavove resornog ministra, uopšte ne pridaje značaja šta misli i Ministarstvo finansije, ne interesuje ga šta misli Vlada Srbije, nego on u tim prisnim i učestalim kontaktima sa Aleksandrom Vučićem, koji se svode na sledeće – Drobnjak, jel si popio jednu ili dve pre doručka; Drobnjak, jel si danas trezan; Drobnjak, da li dobro možeš da pratiš šta ti ja govorim. Prosto, čovek ne može da veruje da iz takvog jednog odnosa proizilazi ovakav autoritet da građani Srbije moraju dodatno 12% da izdvajaju kako bi plaćali poskupljenje putarine. Ako je to u funkciji od količine alkohola, pa bilo ono pre doručka, pre ručka ili pre večere, onda su to veoma čudni kriterijumi. Mi možemo da prihvatimo jednim delom ovo što govori gospodin Ružić, ali to su, gospodine Ružiću, to su opšta mesta. To je kao kad kažete da bi trebalo povećati proizvodnju struje. Pa, ko u ovoj sali i u ovoj Srbiji će da negira to? Treba povećati proizvodnju struje. Vi kažete – treba unaprediti infrastrukturu. Treba unaprediti. Treba puteve unaprediti. Treba. Ali, gospodine Ružiću, mogli ste da se potrudite da vidite odakle se finansira izgradnja puta, odakle, iz kojih sve izvora, odnosno kojim sve sredstvima. Svaki litar nafte ili naftnog derivata koji se sipa u automobil ili koristi na neki drugi način automatski podrazumeva da 1%, odnosno jedan deo ide za izgradnju puteva i za vraćanje kredita, podizanje i vraćanje kredita na ime izgradnje puteva. Svaki onaj ko koristi gas kao energent plaća to isto. Svaki onaj ko registruje automobil, deo cene registracije sadrži upravo tu komponentu za izgradnju, održavanje puteva i vraćanje kredita. Čak imate 13 tačaka u zakonu o korišćenju sredstava koje podrazumevaju da se izdvajaju za održavanje puteva, izgradnju puteva i vraćanje kredita. Pa, imate korišćenje prostora pored auto-puta, pa korišćenje prostora u širem okruženju puteva, pa korišćenje plodnog zemljišta koje je na raspolaganju, sa kojim raspolažu „Putevi“, pa imate jednu činjenicu koju treba javnost da zna. One benzinske pumpe koje su uz auto-put plaćaju i te kako značajnu nadoknadu za to. To su godišnje nadoknade. Onaj ko reklamira, ko obaveštava uz auto-put, on svaki kvadratni metar, to je osnovna jedinica za plaćanje troškova, svaki kvadratni metar plaća. Čak imate i neke jedinice visine i širine koje podrazumevaju da se plaća nadoknada. Znači, imate van ove putarine, visine naplatne putarine, imate niz izvora finansiranja izgradnje puteva. Putarina se naplaćuje da bi se te deonice, uz sva ova sredstva, mogle da održavaju, da kvalitet puta zadovoljava cene koje se naplaćuju. Kategorija vozila je uvek ista. I, šta imate? Imate poražavajuću činjenicu koju iznosi v.d. direktor „Puteva Srbije“ da je gubitak, ili minus ili praznina, u Fondu od 100 miliona evra. Prosto čovek ne može da veruje. Pri tome, da vam kažem, gospodine Ružiću, nepobitan podatak, nepobitna činjenica da je povećan broj vozila koja saobraćaju na putevima Srbije sa 49 miliona, koliko je bilo 2017. godine, na 53 miliona 2018. godine. To logika stvari i ekonomista i svih onih koji se oslanjaju na tu nauku kaže – ako je povećan broj vozila koja prolaze, pa zašto bi povećavali cenu? Kvantitet će zadovoljiti to da se održi kvalitet puta. Iako je povećavamo, da to bude minimalna, kako bi privukli dodatni broj vozila koji bi trebao da prolazi tim putevima. Ne, ovde je suprotno. Ovde kako se povećava broj vozila, tako treba i povećati cenu. Procentualno i to kako u apsolutnoj vrednosti izražava jedan od kolega, prosto čovek ne može da veruje. Ne da bih polemisao sa tim kolegom, jer nije sad u situaciji, ali to, recimo, da date na nivou petog razreda osnovne škole da vam izračuna za domaći zadatak iz matematike, bolje bi računao, nego kao što je to kolega pokušao slikovito da prikaže. Ali, mi smo ljudi tolerancije, mi, ljudi, imamo razumevanja, pogotovo prema onima koji su do juče bili zajedno sa nama, ogrešili se o nas, o SRS, ali nema veze. Bitno je da čovek nešto sazna. Evo, da objasnim u čemu je suština, ono što je pokušao kolega da objasni. Suština je upravo na pravom plastičnom primeru, deonici puta od Beograda do Požarevca. Sada cena nadoknada za korišćenje tog puta je 200 dinara. Imate prostu računicu. Čovek koji dolazi u Beograd, treba i da se vrati iz Beograda. To je 400 dinara. Nije to put bez povratka, kako je Arsić to hteo da pokaže. To je, ipak se čovek vraća, ako živi u Požarevcu. I gledajte, to kada izračunate da samo jednom nedeljno čovek ima potrebu da dođe iz Požarevca do Beograda, samo jednom nedeljno u godini dana, to je 400 dinara puta 52 nedelje, jer 52 nedelje, Arsiću, ako se nešto nije promenilo ima nedelja u jednoj godini, slažete li se? To je 20.800 dinara po sadašnjoj ceni. Gledajte, šta je tu suština, baš na ovom primeru? Kada imate u vidu da je ukupno auto-puta između Beograda i Požarevca 39 kilometara, znate li koliko izađe cena korišćenja tog auto-puta? Pet evra na 100 kilometara. Trideset i devet kilometara ima auto-puta, ovo dalje je magistralni put, gospodine Arsiću. Ima razlike između magistralnog puta i auto-puta. (Vjerica Radeta: Manje sitničari.) Nije sitničarenje, koleginice Radeta, ja uživam kada mogu da pomognem dragom kolegi koji sada ne može da odgovori, a ne traži ovo odgovora, nego čisto edukativno. Drugo, hajde da sada ne bude baš toliko da ispadne, da neko to tumači da je to iz nekih ličnih razloga. Onaj koji putuje bar jednom nedeljno na relaciji Beograd-Niš, on treba da izdvoji 800 dinara u jednom pravcu. Da bi se vratio, to je 1.600 dinara, po sadašnjim cenama. Govorim po sadašnjim cenama. To kada se preračuna, to vam je za godinu dana 160 evra, odnosno 640 evra, izvinjavam se, 160 je za Požarevac. Šest stotina četrdeset evra za godinu dana, samo jednom nedeljno da dođe u Beograd i da se vrati iz Niša. Za tri godine to je 1.800 evra, taman jedan solidan polovan auto da kupi čovek, da li se slažete? Nije to zanemarljivo kada pretvorite to u nešto što je opipljivo, nešto što je vidljivo, 1.800 evra za tri godine, nije to mali izdatak. E sad, koja tu logika je vodila Vladu da prihvati povećanje cena, ne za 10% kako je to bio prvobitni predlog v.d. direktora „Puteva“, nego za 12%. To jednostavno ne možemo, mi radikali, da shvatimo, da se povećalo, da ne budemo ni mi da takvi sitničari što bi se reklo, mada ovde treba veoma biti precizan, da se povećalo za realnu inflaciju, odnosno za projektovanu inflaciju koja je u visini oko 3,8% projektovana, pa da se kaže – hajde, u redu, pokrivaju se ti troškovi. Ali, to je daleko od toga što sadrži inflacija, ovo je12%. Ako pokrivamo gubitke koje je izneo v.d. direktora „Puteva Srbije“ 100 miliona evra, pa ljudi, dokle ćemo mi da trpimo takve ljude kao što je bio nekadašnji ministar pa kaže onima što naplaćuju putarinu – nemojte da kradete, nego kraduckajte. Šta sad treba da kažemo ovome direktoru, nemoj da piješ, nego pijuckaj? To tvoje pijuckanje, to je 100 miliona evra koje treba da izvadimo iz džepa onih koji koriste autoputeve. Međutim, promaklo je javnosti veoma bitan podatak koji je izneo isti ovaj, već pomenuti, Zoran Drobnjak. Znate li šta je rekao? Ići će i sa predlogom da se naplaćuje putarina na magistralnim putevima i to vozilima koja su teža od 7,5 tona. U obrazloženju tog svog idejnog predloga je rekao da je sve veći broj teretnih vozila težine preko 7,5 tona koji izbegavaju korišćenje autoputeva, i da na taj način, koristeći magistralne puteve, oni u stvari uništavaju puteve, ne plaćaju putarinu i da će to predložiti predsedniku države. Pitanje je samo trenutka, ako je ovo uspeo, pitanje je samo trenutka kada će i to, preko svojih nama veoma čudnih veza i protekcija, da uradi. To je, inače, čovek koji je došao za vreme Koštuničine vlade. Znate, nekad je važilo neko nepisano pravilo među mnogima u Srbiji, daj mi godinu dana da radim na benzinskoj pumpi, a onda posle toga pošto je privatizovana NIS, sada kaže - daj mi godinu dana da radi na naplati putarine. Nije to bez veze. Znači, sve to mi možemo da tolerišemo tako što će čelni čovek toga da bude dugo godina na toj funkciji i da faktički ispadne da je on realno po svom uticaju iznad ministra za građevinu, resornog ministarstva, iznad ministra za finansije i iznad Vlade Srbije. Nas srpske radikale ne bi to interesovalo da to sve ne plaćaju građani Srbije. Ne može se ovom logikom ići na povećanje cena, ovo je odokativna metoda. Setite se, neko je rekao 2017. godine je bilo poslednje poskupljenje, bilo je 10% i to se korigovalo. Pre toga je bilo veće poskupljenje, pa se korigovalo, pa je rečeno - moramo da spustimo. Zašto? Zato što po broju korisnika vi ubirate veći prihod. Što je veći broj korisnika to vam je veći prihod, a ne tako što ćete vi povećati cenu, pa onda će se desiti da ćemo ovde uskoro raspravljati o tome, kako je to zamislio Zoran Drobnjak, raspravljaćemo o tome da se uvede naplata putarine i na magistralnim putevima. To se odražava, u krajnjem slučaju, To je, kolega Arsiću, to je ekonomska kategorija, to plaćaju krajnji korisnici, a krajnji korisnici su oni koji kroz kupovinu robe koja se prevozi moraju da plate povećanu cenu te robe, jer su poskupeli i troškovi transporta. to je nešto što je neminovnost. To se ne može zaustaviti tako što ćete vi deliti subvencije. Nisu subvencije predviđene kada sipate gorivo, kada sipate naftu, kada sipate benzin. Tačno se zna za šta su namenjena ta sredstva. Nema subvencija iz naplate putarine. Tačno se zna, ovo su namenska sredstva. To što vi pričate, to ne spada u kategoriju namenskih sredstava. Ali, veoma, veoma je nama krivo, radikalima, što ovde nema resornog ministra za finansije. Da ne bi bila nedorečena priča, evo, mi ćemo da vam iznesemo nekoliko uporednih podataka. Recimo, kao što smo rekli za ovo da pet evra košta 100 kilometara puta od Požarevca do Beograda, na osnovu sadašnje cene, gledajte, u Hrvatskoj na 100 kilometara to je šest evra, u Italiji 6,5, evra, Turska 4 evra, Poljska 2,25 evra, Makedonija 4,5 evra, Španija i Portugalija je 9 evra. Ovo vam govorim za zemlje koje imaju iste kriterijume po pređenim kilometrima, a kada se uporedi to sa onim zemljama koje su uvele vinjetu za plaćanje puteva, to vam je nešto što podrazumeva vremenski period, onda to nimalo nije jeftino. Ne može se tu govoriti, a u načelnoj raspravi izneli smo vam podatke kada se uporedi to sa standardima građana u ovim državama, onda je to daleko najskuplje što plaća Srbija u većini slučajeva. Ima samo BiH, ima Makedonija. Ali, nije valjda da se merimo i da se ugledamo na Makedoniju, na Severnu Makedoniju, izvinjavam se, pošto je sada promenila ime? Valjda bi trebalo da se poredimo sa nekim zemljama koje su u razvoju putne infrastrukture daleko ispred, trebali bi da težimo ka tome. Onda imate, recimo, godišnje u Austriji je vinjeta 87 evra, a kod nas čovek više plati ako jednom nedeljno u godinu dana ide od Niša do Beograda. Kakva je to logika stvari? Da ne govorimo o Švajcarskoj i nekim drugim zemljama. Imate u Mađarskoj…
Ja se izvinjavam, kolega, potrošili ste vreme koje pripada i vama kao ovlašćenom i vreme poslaničke grupe.
Vreme je najmanji problem, ovde se radi o novcu građana.
Slažem se. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine Arsiću, i hvala što ste mi poslali neke podatke, koji su svakako korisni za ovu raspravu sada. Ja ću ih iskoristiti da onima koji su čeznuli za tim da čuju vaše mišljenje, odnosno podatke i procente koje ste pomenuli danas, malo pažljivije. Naravno, zanimljiva je tema i naravno važna je ovo tema. Da mi moramo da objašnjavamo npr. da kada se nešto unapređuje, da kada nešto širi svoje kapacitete, to podrazumeva i odgovarajuće održavanje, pa ne znam koliko ima smisla, ali svakome je jasno da to jedno sa drugim ide, da progres, razvoj podrazumeva i odgovarajuće održavanje, u svakom smislu. Evo, preduzeće uzme, razvija se, napreduje, zapošljava više ljudi, osvaja novo tržište, pa onda to u jednom momentu podrazumeva - e, treba nam više prostora i za nove ljude da ih primimo i nove mašine da ih ubacimo. Sad kad bi se neko u tom momentu pojavio i rekao - e, ali biće nam veći trošak održavanja u odnosu na ovaj danas, pa nemoj zbog toga to da radimo, ne bi tu bilo nikakvog ni progresa, ni preduzeća. Tu logiku i taj koncept da primenite na koji god hoćete nivo, ništa se ne menja, jedno drugo prati. Imate put tamo gde ga niste imali do juče, to je valjda dobro i korisno, da ćete to da održavate što ste izgradili a niste imali do juče, to se podrazumeva, ali uvek je pitanje onoga da li vam koristi i da li imate odakle da to održavanje izvedete, ništa drugo. Isto je za most. Niste ga imali, napravićete nešto, sutra ćete to održavati. Jel veća korist od onoga što ste uložili? Ne pričam, naravno, o Đilasovom mostu, mada pošto su se pominjale danas raznorazne računice koliko nešto košta na parče, na kilometar ili metar, koliko to ispade na koju dužinu, to danas ni sam Dragan Đilas ne može da vam odgovori precizno, ali je mnogo gore i od cene autoputa po kilometru u izgradnji, i to u najgorem mogućem terenu. I onaj oko Grdelice, koji smo savladali, i to da uzmete kao primer, pa da uporedite sa, pa nema kilometar ovaj most preko Ade, pa će biti puta 10, 20 ili mnogo jače. Ne zna se danas i to retko ko može da vam objasni koliko tačno košta, pa da ga izrazite po jednom kilometru da vidite šta je to kad je nešto potpuno čudno, potpuno nenormalno, a o prihvatljivosti da ne govorim ovom prilikom. Ali, ja se uvek rukovodim onim što je sam Jeremić na tu temu izjavio onomad kad ga je Đilas izbacio iz stranke, pa je rekao Đilas - ne smeš ti, Jeremiću, da trošiš sedam miliona na jednu godinu tamo neke službe u UN, a ovaj mu uzvratio, kaže - ma i da trošim sedam miliona, mi bi mogli i 60 godina ovako da budemo u UN, pa da opet bude jeftinije nego taj tvoj jedan most bez pristupnih saobraćajnica. Potrošite, pa pogledajte dužinu mosta i biće vam jasno šta ima čudnu, veoma upadljivo čudnu cenu po kilometru dužine, ako pričamo o bilo kakvoj infrastrukturi. Nego, da se vratimo mi na ovo naše. Dakle, ulažete i pravite tamo gde nema. Imate li odakle to da finansirate u održavanju sutra? Kakve su vaše moći, mogućnosti da nešto iznesete? Tu su, ja mislim, vrlo slikoviti ovi podaci koje ste mi vi poslali, gospodine Arsiću. Šta danas ljudi u Srbiji mogu i koliko mogu bolje, ima veze sa procentima koji su pominjani, a nije bio slučaj do pre godinu ili dve? Penzije su u protekle dve godine, zvanični podatak, povećane 12,5 odsto. Najveće povećanje, naravno, išlo je za one koji su imali i primali najmanje penzije. To je i najpravednije i oni danas mogu značajno više nego što su mogli pre. Uvek je tu odgovor i moći će još više. Te će se penzije povećavati u periodu koji dolazi jako brzo. Već do kraja ove godine mi očekujemo novo povećanje. Šta sve još možemo danas i više i bolje nego što smo mogli ranije? Pogledajte javni sektor, plate. Pogledajte, recimo, oblast zdravstva i obrazovanja, pominjali smo ih danas. Koliko su uvećane plate na tom, recimo, dvogodišnjem nivou? Dvadeset i osam, 30%. Ja pričam o procentima. O ovim procentima treba da pričamo i treba da se za njih čuje i ni to, naravno, kao ni penzije, ne znači kraj i ne stavlja se tačka, nego odgovor bude uvek i biće još, i to će biti jako brzo, upravo u ovim sektorima. Ukupno da pogledate javni sektor 12 do 23% više danas, nego pre ovog perioda. Više 12 do 23%. Toliko smo snažniji i toliko ljudi mogu da priušte sebi značajnije i bolje, nego ranije. Ukupno pogledajte prosečnu platu, to je blizu 12% u oba sektora, dakle, i državni i privatni. Koliko iznosi ta plata sada ukupno? Oko 463 evra, pa da se vratimo, ali ne dve godine unazad, nego da se vratimo na onu vrednost kakva je bila u vreme bivšeg režima. Tri stotine trideset sedam evra. Ako grešim neka me ko ispravi. Stotinu dvadeset i pet evra razlike prosečne plate u odnosu na tih 337, 36%, je li tako dođe? Kad kažemo cilj je, a to je cilj koji će se takođe videti jako brzo, prosečna plata u Srbiji od 500 evra, pa da uporedimo tu razliku 160 i neki evro u odnosu na tih 337, 48% više. Toliko bolje može prosečan građanin u Republici Srbiji da omogući sebi i da finansira i bilo kakvog troška, ali i bilo kakvih svojih potreba u odnosu na period kada se o ovoj državi starao taj režim koji je plaćao taj most. Tih 420 i plus evra, bez pristupnih saobraćajnica po sopstvenom priznanju, na kojoj dužini? Nema tu kilometara? Nema. Minimalna cena rada, ovaj dvogodišnji vremenski prozor, 19,5%. Vi ste u pravu, gospodine Arsiću, ovih sada 27.200 nije krenulo da raste sa 25.000, nego je to raslo u proseku 15.000 i nešto dinara. Pogledajte tu razliku i opet poslušajte i shvatite isti odgovor. Nije kraj, nismo zadovoljni, hoćemo još. Idemo da ta vrednost minimalne cene rada u proseku na mesečnom nivou dostigne onu minimalnu potrošačku korpu u zemlji, da jedno drugo počne da prati. Pitanje – kako mi stojimo u budžetu i da li smo time zadovoljni? Nije tu koleginica koja je pitanje postavila, ali i odgovor je tu lako dati. Da, zadovoljni jesmo, 21 milijarda i nešto više dinara, sada je u plusu. Ove godine u budžetu Republike Srbije, i to se dešava već četvrtu godinu za redom. Pošto su pominjane investicije, nije 12 nego 17%, 17% više investicija imamo u Srbiji ove godine u poređenju sa prethodnom, a prethodna je bila odlična. Nije bila loša godina, pa da neko kaže lako je napraviti sada veliki progres. Bila je fantastična godina. Tri i po milijarde su bile investicije u Srbiji u protekloj godini. Kada pričamo na temu u kojim smo mi to kategorijama nešto najveći u Evropi. Upravo na ovim temama rast, rast godišnji od 4,3% koji je Srbija zabeležila prošle godine. Zvanični podatak, ozbiljne međunarodne institucije koriste to. Kaže bila je „top deset“ država Evrope, kada pogledate rast. „Top deset“. Ima li šta da je bolja vest? Kakve veze taj rast ima sa našim moćima i sposobnostima da te moći dodatno unapredimo u periodu pred nama? Ima sve moguće veze. Investicioni plan za narednih nekoliko godina, vrednosti pet do deset milijardi na kom Srbija radi danas, u neposrednoj je vezi sa tim rastom. Ako rast bude takav da može, dakle samo kroz rast, da se ovo finansira, što bi značilo da bude preko 4%, to onda predstavlja održiv mehanizam, mehanizam koji sam sebe otplaćuje, odnosno ne jede, ne ugrožava sam sebe, ne uvodi nestabilnost, ne tera na to da se rizikuje ili nešto dodatno zadužuje, nego samo na osnovu onoga što sami pravimo, sami oslobađamo prostor da ulažemo više. Da bi održavali rast od tih investicija na taj način treba da ulažemo pametno. Šta to znači? Upravo u autoputeve, upravo u izgradnju infrastrukture koja nedostaje i kanalizacije, tako je, ali i u asfaltiranje puteva svih mogućih kategorija i magistralnih. U takve stvari da ulažemo mi ćemo svoj rast da podstičemo, pa ćemo imati odakle da finansiramo nova ulaganja. To je ozbiljan pristup, to je pametan pristup, ali od svega toga nemaju građani samo put tamo gde ga nisu imali i most i tunel gde ga nisu imali i različite objekte, poput domova zdravlja, kliničkih centara, tamo gde ih nisu imali, nego imaju prostor da te plate rastu da ta kupovna moć raste. To možemo da radimo zahvaljujući ovoj situaciji u budžetu, ovom rastu plata koje nisu najveće na svetu. To je tačno. Ako pričamo o regionu, bolje su od te Severne Makedonije. Veće su, bolje su od Albanije. Hajde, ako nekoga to ne iznenađuje, ali bolje su i veće nego u BiH. Jesu, a nije bilo tako, zaostajali smo i sada smo ove godine i njih zvanično pretekli. Prvi put kada je to izmereno bilo je, čini mi se, u martu ove godine. To je bilo za 12 evra više prosečno u Srbiji nego tamo, a mi nastavljamo da rastemo. Nastavljamo da radimo i biće ovo povećanje o kojem govorimo jako brzo. Videćete u mesecima pred nama, približavamo se kraju 2019. godine, kako smo ušli u njenu drugu polovinu. Videćete u tom momentu kada nova povećanja uslede ovde kako će ta razlika da se odrazi, ali ni to nije sve. Mi smo rekli da nas ne zadovoljava ona vrsta uspeha koji predstavlja trenutno stanje. Uvek nas zanima više. Tim povećanjima mi ćemo sustići Crnu Goru, i to će se videti. To je bilo potpuno nezamislivo u vreme kada smo zaostajali nivoom prosečne plate za Crnom Gorom za, koliko, 150, 160 evra. Sad se sve to vreme smanjuje. U poslednje dve godine ponajbolje se videlo kako se dobro i brzo smanjuje i zato možemo da kažemo – sustići ćemo i prestići ćemo Crnu Goru. Troškovi koji se računaju na interesantan način na nivou, e, ako je ovoliko na dan, pa da zamislimo situaciju, pa da pomnožimo sa brojem meseci, pa sa nekim brojem godina, to može da bude zanimljivo, da zvuči ovako atraktivno. Pitanje je koliko je upotrebljivo. Kao što ne moramo da objašnjavamo da li mora da se održava ono što si sam sebi izgradio, omogućio zato što ti je dobro i korisno, a imaš odakle. Na primer, tu je ministar, čini mi se da to ima neposredne veze sa vašim sektorom. Juče smo „Dejta centar“ otvorili u Kragujevcu. Zamislite da neko kaže – ne treba to da uradimo zato što nećemo da platimo održavanje nekog servera tamo ili jednog čoveka koji o tome treba da se stara i zato nećemo da povećamo trošak, a to koliko ćemo samo da uštedimo time što uvodimo digitalizaciju u ovoj državi na pametan način, da zaboravimo. Nije to pametan pristup. Kao što nije pametno ni zaboraviti koliko uštedite samim tim što imate kvalitetan put tamo gde ga niste imali, pa ne morate da plaćate popravke vozila, pa ne morate da plaćate razliku u gorivu koje potrošite time što idete tim zaobilaznim putevima za koje neki smatraju da će biti izbor broj jedan svima na ovom svetu. Ne, ne. Treba biti ozbiljan tu, pa videti koliko se nešto isplati. Podjednako važno, ako ne i najvažnije, ovo o čemu govorim sada, šta možete da finansirate a niste mogli i zašto možete, pa baš zato što ulažete i stvarate, ali ovi slikoviti primeri koji mogu da zvuče atraktivno, a nemaju baš previše upotrebne vrednosti, mene uvek vrate… Mislim da se to prvi put pomenulo u jednom popularnom filmu, holivudski film je u pitanju. Razgovara čovek sa svojom suprugom koja mu zamera zbog toga što troši novac na cigarete i pita ga – koliko ti potrošiš nedeljno? On joj kaže. Ona kaže – aha, to je mesečno ovoliko, pa onda puta broj meseci u godini, pa broj godina koliko ti konzumiraš cigarete, pa kaže – vidiš kako si neozbiljan, ti si potrošio para, a mogao si da kupiš sebi novi, novcijati, najmoderniji mogući BMV, a on je pogleda ovako i pita – da li ti pušiš, a kaže ona – ne nisam nikada, a gde je onda tvoj BMV? To je otprilike odgovor na one metafore i paralele šta mi možemo i šta ćemo da izgubimo za godinu, dve ili tri zbog toga što na prihvatljiv, održiv način ulažemo u ono što smo sebi obezbedili. To je otprilike najbolji mogući odgovor. Srbija treba da se bavi svojim potrebama mudro. Srbija treba da ulaže u svoj rast i svoj razvoj, baš zbog toga da bi njeni građani imali više i da sutra, sve to što su obezbedili, a nisu imali nekada, imaju i na odgovarajući način da održavaju, ali i da ga učine još boljim i da ulažu još više. Ove plate i ove penzije paralelno s tim da im rastu i da vidite kako će sve odjednom početi da ima smisla i kako svako može da ga razume. Hvala lepo.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Mi shvatamo ovu raspravu da bi trebali da studiozno razmotrimo da li je potrebno ovoliko poskupljenje? I tu je samo argumentacija jedna. Iz čega proizilazi ovo poskupljene? Iz kojih parametara? Da li se kvalitet puteva promenio osim ovih novoizgrađenih deonica? To niko ne spori. Te koje su puštene u saobraćaj koje se naplaćuju, određuje se cena, jer svojim kvalitetom su mnogo bolje nego one koje se koriste više godina i više meseci, nebitno je. I tu niko ne spori. Ali, ovde se radi o povećanju, generalnom povećanju za 12% i gledajte, mi idemo logikom pa bolje je imati prihvatljivu cenu putarine, pa privući što veći broj vozila koji će prolaziti kroz Srbiju, pa će preko goriva koje moraju da sipaju u Srbiji, preko svega ostalog što se snabdevaju u Srbiji, oni će upravo obezbediti veliki deo sredstava za potrebe o kojima vi govorite. Ta sredstva koja se koriste za kupovinu goriva, ona se upotrebljavaju za održavanje, za vraćanje kredita, podizanje kredita, za izgradnju novih auto-puteva. To je definisano zakonom. Nema tu odstupanja. Nije to uopšte sporno. Mi idemo samo tom logikom stvari da li je moralo 12%. I pitamo se da li je stvarno moguće da v.d. direktora, iznoseći argument 100 miliona praznina u finansijama „Puteva Srbije“ uspeo jednim delom da pokrije taj minus? Na osnovu čega je nastao taj minus? To da vidimo. To građani hoće da čuju kada plaćaju, a to što vi eventualno ne prihvatate ovakve primere ili prihvatate, pa znate, morate naći neki primer koji je životni. Nije on holivudski. Vaša priča me podseća na onog trenera što je došao u klub u najnižoj ligi takmičenja, nema ispadanja i rekao je – prve četiri godine se borimo da ne ispadnemo iz lige, a onda u narednom periodu ja vam garantujem da ćemo biti među prvih šest plasiranih. Ukupno klubova ima u toj ligi šest. To je to. To je ta priča. Ta priča nije utemeljena na ovoj realnosti povećanja cena putarine koja utiče na troškove, utiče na sve nas u Srbiji. I mi samo usput argumentujemo da je to …
Vreme, zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Ja o procentima rekoh neku reč malopre, ali izgleda da nisam bio dovoljno jasan. Dakle, kako i odakle? Jel 36% više, 463 evra u proseku, u odnosu na onih Đilasovih 337? E, možda zato i možda odatle. Jel tih 500 koje su nam cilj, a koje će jako brzo biti dostignuti ne brinite ništa, 48% više u odnosu na ovo? Jel ukupno penzija 12,5% , jel ukupno plata 12% na nivou od godinu ili dve? Neka bude dve. Jel, to problem razumeti? Ja mislim da nije nikakav problem razumeti. Sa životnim primerima se slažem. Zato sam i pričao o onom mostu Dragana Đilasa, 420 miliona evra, o njihovim priznanjima bez pristupnih saobraćajnica, za nešto što je kraće od jednog kilometra. Ja mislim da je to jedna od najboljih stvari da se slikovito prikaže kako to izgleda kada je nešto sporno. Koliko košta i nije jasan kriterijum zašto je to tako. Jer taj most može da vidi svako i svako ko ga vidi ne može, a da se ne zapita. Pitaju se ljudi već godinama - da li je moguće da je to toliko i kakvo je za to opravdanje? Što se tiče lige Srbija, rekao sam i to malopre, ali treba to čuti i razumeti, treba biti pošten da se prihvati, se takmiči u ozbiljnim ligama onog momenta kada bude, a bila je prošle godine 2018. godine u top deset ekonomija Evrope po rastu. U top deset u Evropi po rastu. Jel proše godine Srbija na regionalnom nivou bila broj jedan, apsolutni broj jedan? Toliko snažan i ubedljiv da je jača nego svi ostali kada se stave na jednu gomilu zajedno, po investicijama koje je privukla. E to je dokaz da je Srbija danas u stanju da igra u najboljim ligama i ne samo da igra, nego da tamo ima svoje mesto pa može i u mnogo čemu da pobeđuje. Ako je priča o ligama bila na nivou stranačke ili političke uspešnosti, igrati za tim SNS znači da ste u najvećoj mogućoj ligi apsolutni šampion, za informaciju svakome.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Ova rasprava treba da ima za cilj da građani shvate zbog čega je poskupljenje. Sva pomagala koja se koriste u ovim raspravama poput Dragana Đilasa i ortopedskih sredstava ne vrede. Ljude samo interesuje iz čega je proistekla ova cena, odnosno procenat povećanja naplate putarina, iz kojih realnih ili razloga će doći do povećanja 12%? Ništa ih više ne interesuje, nema tu ni stranačke, ni političke rasprave. Ovo je ekonomija, matematika, kako god hoćete, da vidimo šta je razlog da poskupi. Poređenja koja vi pravite ne idu baš u prilog argumentaciji da je ovo opravdano. Nije to baš pravo poređenje. Kada poredite, evo ja sam vam rekao eklatantan primer koliko na 100km se u Srbiji plaća putarina i koliko je to u susednim državama. Kada poredite sa prosečnim primerima, evo vam jedan primer. U Hrvatskoj je prosečno primanje 846 evra, a putarina je šest evra na 100km. U Srbiji 460 evra, a putarina pet evra. Kada izračunate, to su eklatantni podaci, ali nije na nama da poredimo, od toga nemamo ništa, samo da vidimo da li je razlog da dubioza od 100 miliona koja se pojavila u „Putevima Srbije“, pa da vidimo da li će čovek koji je v.d. direktor, da li će biti više v.d. direktora. Setite se samo, radikali su vam na vreme signalizirali da u Boru treba smeniti rukovodstvo, da u Boru može da se radi, samo da se menja rukovodstvo. Došli Kinezi, ne treba im više direktor. Krao, lopinjao, opstajao u svim režimima, sve gubitke mu pokrivala Vlada Srbije, napravio veliku dubiozu. O tome se radi, da vidimo gde su uzroci pa da se kaže – šta će tu faliti, kakve veze ima sa koalicijom koja je na vlasti ili pojedinačno sa strankama? Tu će političke poene da zaradi SNS i njeni koalicioni partneri ako kažu taj i taj pojedinac je doprinosio lošem radu u putevima ili nekim drugim sistemima i zbog toga smo morali da pokrivamo te gubitke. To je suština.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala. Srpska napredna stranka i to treba svako da razume, ne radi baš ništa zbog političkih poena, kao političkih poena. Dakle, nama trenutna popularnost ne znači ništa. Ovo je posao koji se radi za istoriju. Ovo su rezultati koji se stvaraju zato da traju. Da služe dakle, ne samo nekome u 2019. ili bilo kojoj godini koja je na godinu, dve, tri do izbora nego da to ostane. Da ljudi budu ponosni što su bili u generaciji koja je to stvarala i da imaju šta da ostave svojoj deci, da oni ne čekaju kao što su ljudi ove generacije čekali po 70 godina na neki koridor, 30 godina na fabriku određene kategorije u Beogradu, 40 u Novom Sadu itd. Zato se ovaj posao radi. Niš – Beograd 800 dinara, to dođe 6,7 evra, 300km razdaljina, pa kada se podeli, dobija se otprilike šta to dođe. U Hrvatskoj volim da pričam o ekonomiji ozbiljno. U Hrvatskoj, ja volim da pričam o ekonomiji ozbiljno, u Hrvatskoj su podizali plate. Kako? Tako što su smanjivali broj zaposlenih, sve vreme dok su išli svojim evropskim putem i povećavali plate, pa i kada su ušli u Evropu, tek onda je taj trend postao očigledan, smanjivali su broj zaposlenih i ukupna masa ima je ostala ista. A, šta radi Srbija? Dramatično povećava, rekao sam već 36% je povećala prosečnu platu, uz konstantno povećanje broja zaposlenih, hajde to nek izvedu u Hrvatsku ili bilo gde, sedam stotina hiljada, ne mora da veruje, taj podatak je zvaničan, Republički zavod za statistiku je u pitanju, sedam stotina hiljada ljudi je poslove obezbedilo u poslednjih nekoliko godina. Nek neko kaže, e nije to tačno, to je preterano, pa neka je preterano i 20%, neka je preterano 50%, pa to je opet fantastična stvar o stotinama hiljada ljudi koji nisu imali posao, pričamo. Nije, dakle, reč o tome, bilo je 337 u vreme Đilasovo, sada je 36% više. Za stotine hiljada ljudi bilo je nula, a sada je negde 300-400, negde 500, negde 1.500 evra ima i takvih novih radnih mesta. Nula je bilo, a sada je ovoliko. E, to je realna ekonomija. Kada pričamo o Boru, realna priča glasi ovako – mi smo našli rešenje za RTB Bor, mi obezbedili kineskog partnera, milijardu i 460 miliona evra, a oni koji su imali 337 evra prosečnu platu dok su sami na svoja preduzeća zarađivali 500 miliona evra, a plaćali oko 500 miliona evra jedan most koji je kraći od kilometra, oni su pokušavali RTB Bor da reše četiri puta, rešili su ga nula puta. Doveli do toga da mi budemo na granici bilo kakvog funkcionisanja, da budemo na korak od bankrota, pa da uporedimo to i da uporedimo ovo danas, ja mogu samo njih i bilo koga drugog uostalom ko želi o tome da priča, da pitam samo - gde je vaš novi „BMW“.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Žao mi je kolega, vrtimo se u krug. Nalazite primere koji nisu adekvatni, vi zanemarujete činjenicu da Hrvatskoj veliki priliv sredstava obezbeđuje turizam, kao što Crnoj Gori. Oni su u ostalom delu privrede možda tu, kao i Srbija, možda ispod, ali je njima turizam grana privreda koja im donose velike prihode. Zato njima, između ostalog, rastu ta prosečna primanja i nije to adekvatno da se poredi. Mi ovde razgovaramo o tome, mi apelujemo, ako ste razumeli, mi srpski radikali smo na početku rekli, voleli bi da je tu ministar finansija, bilo bi dobro da dođe, da je ovde i ministar za građevinu i za saobraćaj. Ako ništa drugo, onda da kažu, iz moralnih razloga želimo da saopštimo javnosti, naša ideja nije bilo da se poveća cena putarine, na tome je insistirao v.d. direktora „Putevi Srbije“, da li će ići korak dalje, ponuditi ostavku ili pred javnosti je tražiti opravdanje, to je sada već njihova lična stvar. Ali, javnost mora da zna, ne možemo naknadno da konstatujemo da je u Boru bio nesposoban direktor koji se bavio kriminalom, ne vredi nam sad to. Niko ne osporava ovo što ste vi izneli za Bor, to je dobro, ali ovde smo mi u situaciji, odnosno vi koji držite vlast, da smenite čoveka koji je nesposoban. Tolike godine, toliki gubici, pa nemojte molim vas. Ako imam čoveka i rukovodstvo na čelu te institucije, pa dajte da menjamo, dajte da uvodimo novi sistem naplate, da smanjimo uticaj, što se kaže, ljudskog faktora, da taj lopovluk svedemo na neki podnošljivi nivo, što bi rekao Velja Ilić. Od naplate putarine, svi koji rade na naplatnim rampama, pitajte da li hoće da menjaju radno mesto. Neće niko. Da je to toliko loše, a trosmenski je rad, ne bi oni tamo bili. Ali, nisu oni krivi, nego oni koji su im pretpostavljeni, jel to je jedno uvezano klupko koje se vrti. Dajte da menjate, pa tu gde je ogroman novac, tu je i ogroman priliv na naplati putarine. Po prirodi stvari, posle nekoliko godina postoji opasnost da ti ljudi koji rade dođu u iskušenje, govorim za rukovodioce. Drobnjak je tu od Vojislava Koštunice, Velja Ilić ga uveo u to. Nemojte ljudi, šta mi radimo, mi pokrivamo dubioze koje su dobrim delom nastale zbog nesposobnosti ljudi koji vode to.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala još jednom. Dakle, nije ovo samo pitanje izvora različitih prihoda ili rasta. Hrvatska raste od turizma, pa dobro. Meni uopšte nije bilo važno šta je razlog odakle njima dodatna sredstva, o nečemu drugom ja pričam. Ali, ako pričamo o turizmu, tu se opet vraćamo u onu našu priču od malopre, u kojoj je ligi Srbija. Srbija je tu jako dobro kotirana i ima čime da se ponosi. Prošle godine Srbija je imala 17% više stranih turista nego godinama unazad, toliki je naš rast. Po tome smo u top pet zemalja po rastu od broja turista i prihoda od turizma. Dakle, tu se takmičimo sa svetom i možemo, kao što vidite, da postižemo izvanredne rezultate, ali ja sam na nešto drugo ukazivao. Odakle god da je Hrvatska obezbeđivala dodatno neke prihode, imala je na drugoj starani rashode ali ukupno na plate, a o platama pričam, nisu trošili ništa više. Rasle su plate u proseku, zato što im se smanjivao broj ljudi koji rade, a u Srbiji je potpuno suprotno, rastu plate i raste broj zaposlenih ljudi. Dakle, to da izvede neka zemlja, teško da može da izvede lako. Ne mogu da zamislim ni jednu zemlju u okolini da to može da izvede lako. Ni jedna nije dovoljno moćna da to može da uradi za godinu dana i da kaže da nije bilo potrebno nikakvog napora. Puno je rada i truda potrebno i opet kad ih uloži to neće svako moći da postigne. Mi jesmo i treba na te stvari da budemo ponosni. Dakle, za oko 700 hiljada ljudi više mi imamo zaposlenih nego što smo imali pre nekoliko godina samo, a to sada treba da poredimo sa periodom kada su padale prosečne plate, smanjivale se prosečne plate, a istovremeno broj zaposlenih ljudi se smanjivao za stotine hiljada, a za to vreme se postizali rekordi u izgradnji velelepnih mostova ili čega god bilo, naravno neračunajući rekorde u rastu prihoda na računima firmi što Đilasovih, što bratija koja se nalazi u njegovoj okolini. Dakle, još jednom, što se tiče Bora, treba se uvek vratiti na to šta smo napravili, koliko je to bilo moguće ili dostupno nekim ljudima pre nas i koliko ih je to uopšte zanimalo. Znate, ako smo to uradili u Boru, a našli smo takav model i takvog partnera, igrom slučaja, ponovo iz iste države, iz Narodne Republike Kine u Smederevu, kako to može da se poredi sa bilo čim što su radili ljudi koji su, to su zvanično saopštavali, bili spremni da ugase „Železaru“ Smederevo. To je bilo njihovo rešenje. Bor verovatno da se sroza na onu vrednost za koju bi mogao neko da ga jeftino stavi u džep, da ne žali da plati. Ako smatraju, a Đilas to danas javno priča, da nije realna cena postignuta za Bor, što ga nije kupio on? Ako misli da je bilo jeftino ovo rešenje koje smo mi napravili, što nije iskoristio okolnost – u, ovo je baš jeftino i pogodno Đilas, pa ga kupo. Nije, zna on da je to realno, ali zna da je on hteo nešto drugo, da mu smanji vrednost još značajno ispod one do koje smo mi došli, pa da onda to ide na šta već treba da ide, verovatno na dodatnih nekih tamo 500 miliona. Dakle, te stvari se ne porede, to je nemoguće porediti. Rezultati koje je Srbije zbog toga što je radila naporno, zbog toga što su svi naši ljudi dali svoj doprinos i uzdržali se i bili strpljivi, toliko su veliki i ubedljivi da ne može da se obezvredi pričom da li je Hrvatska ovako ili je Grčka onako. Ovaj put kojim smo mi prošli, te države nisu prošle, možda zbog toga što nisu imali takve štetočine kao što smo ih mi imali na grbači naroda do 2012. godine, pa nije bilo ni neophodno da preduzmu neki veliki podvig, ali na ono što mi jesmo radili, iz čega se jesmo izvukli i koliko smo uspeli da popravimo svoje stanje, mi ima da budemo ponosni. Danas možemo i da saniramo troškove svega onoga što smo uspostavili, sebi izgradili, a nismo ga imali, bilo nam je samo nasušna potreba. Onima koji pokušavaju da to nekako zvanično ne razumeju, mada razumeju jako dobro ako ćemo iskreno, i dalje moram da podsetim, ja ne čuh gde je njihov novi „BMW“?
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Kada ste sklonili one prevarante, kriminalce koji su došli iz Češke u Smederevsku železaru, došli Kinezi, krenulo je sve kako treba. I to je rešenje problema. Kada ste u Bor doveli Kineze oni su smenili kompletno rukovodstvo, možda nisu baš bukvalno kompletno, ali jesu čelnog čoveka. Videli ljudi, dugo godina bio, krao, prelazio iz stranke u stranku i to je. Mi ovde samo tražimo argumentaciju na osnovu čega je ovoliko povećanje. Ako je to zbog ovih 100 miliona dubioze, da vidimo kako su nastali. Samo je to suština čitave priče. A kada argumentujemo, onda samo dužni smo da damo kompletne podatke. Nije poskupljenje za Požarevac 24 dinara, nego 48, tamo i ovamo, to je dva puta 24, to je 48. Za Niš je putarina sa ovim poskupljenjem 900 dinara, bila je 800. Ne možete da negirate tu činjenicu da je to rast troškova, to su troškovi, a još kad čovek čuje da je 100 miliona dubioza u putevima Srbije i da to treba pokriti, kako je to rekao v.d. direktor, pa šta da radimo? Šta treba, da ćutimo i da kažemo – pa dobro, pustite toga što pre doručka dve-tri rakije popije, ma sklanjajte bre pijandure, sklanjajte lopove i kriminalce. Ne može više Srbija, ne može narod da to finansira, ne može. Sklonite ga sa te funkcije i završio je posao ili da se sklone ministri, jer očigledno da je njegova pozicija mnogo jača, utemeljenija, čim je uspeo da ovu svoju dubiozu većim delom pokrije sa poskupljenjem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Sad će još ispasti da se mi ne bavimo sklanjanjem lopova i kriminalaca, a na svakih nekoliko meseci, čini mi se, bude velika policijska akcija i mnogo ljudi koji su upravo angažovani na javnim poslovima završi u vestima koje se tiču tih akcija. Ko to radi? Ko to radi, ako ne radi onaj tim ljudi koji se stara o Republici Srbiji poslednjih godina. Ja se ne sećam da sam pre perioda kada su o Srbiji počeli da se staraju Aleksandar Vučić i SNS viđao vesti tog sadržaja. Bila policijska akcija, toliko i toliko ljudi uhapšeno, pod tim i tim optužbama, a među njima funkcioneri politički, svih mogućih stranaka koje vam padnu na pamet i da pripadaju skupštinskoj većini u datom momentu i da ne pripadaju i da su vedete opozicije, i bude i bivših ministara, više slučajeva smo imali takvih, bude i istaknutih tzv. privrednika najteže kategorije, odnosno tajkuna, i to smo imali u nekoliko navrata prilike da vidimo. Dakle, ne može niko da kaže da se mi time ne bavimo i da to nećemo da uradimo propisno. Ali to ne treba mešati sa nastojanjima da se negde pronađe rešenje u vidu odgovarajućeg stranog partnera. Svi znaju, da nije došao partner iz države kao što je Kina u Železaru to rešenje ne bi bilo moguće, a sigurno ne bi bilo na taj način uspešno kao što jeste danas, dakle, države koja u tom sektoru kojim se neposredno bavi Železara, tom delatnošću, ima najviše mogućnosti da ponudi i da utiče na pozitivan način. Da nije nađeno takvo rešenje, teško da bi uopšte radila Železara danas, a kamoli da bude, kao što jeste Železara danas, zvanično, čini mi se od prošle godine, izvoznik broj jedan u Republici Srbiji, fantastičan rezultat, i da zadrži sve zaposlene, a onda i da angažuje ljude dodatno i tim zaposlenima da povećava plate. To su sve fantastične stvari. Dakle, niko ne može da kaže da tom modelu nešto fali, odnosno da rešavanju tog problema mi nismo pristupili na odgovarajući način i da kaže da to ima bilo kakve veze sa vašim odnosom prema kriminalu. Ne, apsolutno. I jedno i drugo radimo maksimalno savesno i maksimalno ozbiljno. Inače, osim tih stvari, Nacionalni program za suzbijanje sive ekonomije sa akcionim planom usvojen je 2019/2020. godine i to je naš odgovor na pitanje potreba države da se neke stvari uvedu u legalne tokove, ako sad o tome treba da pričamo. Poslovanje u sivoj zoni za 200 miliona evra će biti smanjeno u naredne dve godine i planira se 11.000 radnika i 9.000 kompanija da koncem ovog procesa u potpunosti završi u ovoj legalnoj zoni, dakle, da i na tom planu još dodatni napor napravimo, da napravimo rešenje tako da budu zadovoljni i ljudi o kojima se radi i firme o kojima je reč, ali i država Srbija i da bude mnogo više zakona, zakonitosti i pravde i pravičnosti, ako hoćete, nego što je bilo u neko vreme unazad. A na sve to još samo moram da ponovim pitanje – jel neko ovde utvrdio u međuvremenu gde je njegov novi BMW.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Evo, kolega, da vam kažem ukratko, sve ovo što ste ili većim delom što ste vi rekli imaćemo u različitim materijalima koje vam dostavlja Vlada i Narodna banka. Raspravljaćemo i o fiskalnoj strategiji, raspravljaćemo i o monetarnoj politici i o svemu. Ovde je jednostavno pitanje odgovornosti naše, odnosno vaše političke za povećanje cena, a oni koji su u operativi hijerarhijski da vidimo ko je odgovoran za ovo, ako ima odgovornih. Hijerarhijski, to su „Putevi Srbije“, to su Koridori i Ministarstvo i nema tu puno filozofije. Ako je tolika dubioza, ako se na Grdeličkoj klisuri desi to, mora neko da odgovara. Ne zato što, da ne ulazim u te tehničke detalje, nego zato što su dodatna sredstva utrošena, da vidimo koliko je to bilo opravdano ili nije opravdano, da vidimo koliko ovo povećanje od 12% koliko će procentualno ili u apsolutnoj vrednosti biti iskorišćeno za pokrivanje dubioze i da li će taj koji je ili ti koji su napravili tu dubiozu, a zna se koji je razlog, da li će i dalje da ostanu na tim mestima, postavlja se realno pitanje. Samo govorim logikom stvari. Kada su došli Kinezi, smenjen je direktor Bora. Da je bio dobar, da je sposoban, pa ko bi ga menjao? Pa držali bi ga. Ko će da menja čoveka koji je sposoban? Nego su znali da je nesposoban, znali su da svojim nekim gimnastičkim sposobnostima, prelazeći iz partije u partiju, ostaje na toj funkciji. To je suština. Da vidimo koliko utiče na ovu cenu, na povećanje ove cene, haos, javašluk, nerad, lopovluk koji se dešava, hijerarhijski, u „Putevima Srbije“, u Koridorima i u Ministarstvu. Gledamo maltene svi istu televiziju, iste kanale. Kad vidimo ministra koji ode da obiđe izgradnju puteva, pa to čovek prosto ne može da veruje. Jedan komad garderobe koji nosi ministar i njegovi saradnici više košta nego godišnja plata većine tih radnika. Pa zar to ima smisla? Odakle? Od ministarske plate? Drobnjak više ne zna šta će od obesti. Stavili ste ovoga Babića, on služi izgleda samo za glavni odbor, da se istresa za Brione, a to što su klizišta po auto-putevima, to što se ne završava, šta ga boli briga, najkrivlji je zato što ide na Brione.
Privedite kraju, kolega Mirčiću.
Priveo sam. Privedite i vi pravdi ove.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Sada smo, ja bih možda rekao iz meni neshvatljivog razloga, ali ne bih bio iskren, razumem ja zašto, otišli potpuno u smeru nekih ličnih komentara i ličnih ocena. Ja se ne razumem, moram da priznam, toliko dobro kao neki ovde u garderobu, šta koliko košta, ali ne vidim baš razlog da ja sad to treba da komentarišem kad ne znam, niti mislim da me zanima. Nije korektno pominjati na taj način na koji je upravo pomenut gospodin Babić. On se nalazio na čelu Koridora koji su radili na tome da se napravi taj južni krak Koridora 10, za koji se postavlja pitanje šta je razlog zašto je toliko trajao i toliko koštao. Pa verovatno isti razlog traje 70 godina. Jel 70 godina bilo potrebno da se tako nešto završi? Ko je pokušao, a ko je uspeo da taj projekat dovede do kraja? Ja nisam siguran da, ako o prirodi govorimo, o najnepristupačnijem terenu mogućem, da se tu nešto specijalno promenilo, pa je odjednom negde nastala ravnica i pogodno je za gradnju, a pre toga su bile vrleti, brda i čuda. Nije se tu sigurno ništa promenilo i nije to pokazatelj bilo kakve dubioze, nego ozbiljnog i posvećenog rada, da čak i kada imate najneverovatniju prepreku na svetu vi budete hrabri pa kažete radićemo, pronaći ćemo rešenje, nek i zakasnimo mesec ili šest, ali ćemo ga savladati na kraju i tu vrstu volje da pokažete, ali s druge strane da imate odakle da finansirate tako nešto što Srbija danas ima, a nije imala u vreme ovih na koje stalno upozoravam i podsećam, i na kraju rezultat napravite, rezultat koji, još jednom, 70 godina pre vas niko napravio nije, a kažu da je još starija ideja o tome da se tu napravi put koji će da povezuje srce Evrope sa njenim jugom. Gospodin Babić je u tome učestvovao i na to je sigurno ponosan i treba to imati na umu čemu ko od nas ovde služi. Ali ako pričamo o dubiozama, još jednom, 21 milijarda i nešto je plus, a ne minus u našem budžetu u ovom trenutku, 180 miliona evra je plus, a ne minus u Srbiji. Kako nas vide drugi i da li misle da smo u dubiozi ili misle nešto drugo? Evo, samo jedan podatak, 2018. godine dobili smo ocenu BB uz pozitivne izglede, u Izveštaju Agencije „Standard i Purs“, dakle reč je o rejtingu Srbije. Kažu, citiram vam sad ovo – ovo je najviši rejting koji je Republika Srbija do sad dobila od kompanije „Standard i Purs“ od 1. novembra 2004. godine, od kad se taj rejting dodeljuje. Tada je bio B+, u međuvremenu se menjao, da bismo sada završili na ovom, dakle, još jednom, BB uz pozitivne izglede. Što znači da ova agencija smatra da je Srbija danas na najvišem nivou finansijskog zdravlja i kondicije u ovom veku. To je pokazatelj bilo kakve dubioze ili, zapravo, dobrog stanja u državi Srbiji. To smo uspeli da napravimo, to smo uspeli da izgradimo, na to treba da budemo samo ponosni, ne da pokušavamo da budemo negde sitno pakosni, ne treba nam to. Treba samo da kažemo – odlično je, svaka čast za posao. Zahvaljujući tome mi možemo danas da održavamo sve ono što smo napravili. Zahvaljujući tome mi možemo da zidamo dalje. Bože zdravlja, možda i doguramo do toga da jednog dana svi imaju i po onaj čuveni novi BMW, jel da.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Znao sam ja da ćemo mi na kraju doći do usaglašavanja mišljenja. Sve ovo što ste izneli, kolega, to ide u prilog tvrdnje SRS. Ovo čak pojačava naše tvrdnje da nije moralo doći do ovolikog povećanja. Suficit u budžetu, kreditni rejting porastao, velike investicije, povećan BDP, što se morala zavlačiti ruka u džep građanima? To govori upravo o onome što mi tvrdimo, a sad ste vi doprineli da budemo još utemeljeniji u našoj tvrdnji da to što je nerad, nehat, javašluk u pojedinim segmentima, treba pokriti povećanjem cena. Ne, treba skloniti nesposobne. To treba. Evo, ja ću vam reći kada je u pitanju Grdelička klisura, to može svako da proveri. Projektnu dokumentaciju je radio CIP sa predviđenim svim mogućnostima, sa osiguranjima kada je u pitanju Grdelička klisura mnogo većim nego što je čak teoretski. Sav taj projekata je predviđao određene materijale, tehničke uslove. Neko je rekao da je to isuviše skupo. Ko je rekao? Mogli su Koridori, mogli su „Putevi“, moglo je resorno ministarstvo. Nađena je zamena. Ta zamena je koštala svega toga da se pojave svi problemi na Grdeličkoj klisuri, a onda su uvećani troškovi za Grdeličku klisuru. Svugde u normalnim uslovima traži se odgovornost onih ljudi koji su se odlučili na tu varijantu. Tehnički organ koji je potpisao prijem posle izvedene prve faze radova na Grdeličkoj klisuri, nepoznat. Ne zna niko. Šta se radi? Ide se u CIP i vrši se pritisak na inženjere da ćute o tome. Nije to rešenje. Čovek koji se bahati, čovek koji je poznat po tim više doskočicama od strane predsednika, on jednostavno kaže, moraju se pokriti gubici i on u sukobu nekom nama nepoznatom sa ministrom, odnosno sa delovima Vlade, on je isposlovao, izborio se da te dubioze u „Putevima Srbije“ budu pokrivene sa povećanjem ne od 10%, kako je on tražio, nego od 12%. To je suština. Zašto kriti to? Vi ste upravo govorili da je možda trebalo još manje nego što je inflacija doći do povećanja cene putarina.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Još kada bi ja sada mogao da zaboravim šta sam rekao, pa da prihvatim šta mi drugi kažu, samo još kad bih to mogao. Dakle, javna preduzeća, ako pričamo o njima, kroz opet naočare koje koriste drugi koji nas gledaju sa strane, funkcionišu bolje, ne gore, nego bolje u odnosu na period kada smo započeli reforme. Nije u svakom preduzeću isto, to je tačno. Ima onih u kojima imao još dosta posla, ali kada se pogleda ukupno, to je bolje. I opet svake godine je za nijansu bolje nego prethodne, što i treba da bude onaj trend koji nas zanima sve zajedno. Nije zavlačenje ruke u džep, nego je upravo suprotno od toga, nego je ta odgovornost o kojoj mi sada pričamo, kada se stvaraju uslovi da plate rastu, kakvo je to zavlačenje ruke u džep kada platu u državi povećavate iz meseca u mesec i čitao sam podatke za državni sektor, ali nije samo o državnom sektoru reč. Ljudi koji dolaze u našu zemlju da ovde investiraju, koji predstavljaju te investitore, sami kažu, iz njihovih usta to izlazi. Svako od tih povećanja onda motiviše nas, onda obavezuje nas privatnike da i mi obezbedimo odgovarajuće povećanje. Strani investitori kažu povećamo zbog toga što pokušavamo da pratimo mere koje preduzima Vlada Srbije, koja podstiče da to povećanje bude značajnije iz meseca u mesec. I ove godine ponovo. Čuli ste koliko i opet videćete jako brzo novo. Zato je ukupno i u privatnom sektoru to bio plus s vremenom. Zato je to ukupno sada oko 12%. To nije zavlačenje ruke u džep, to je taj odgovoran odnos. Kada pričamo o tome šta smo mi u ovoj zemlji uspeli da izgradimo, pa je bilo komentara na temu da li je samo novi autoput jedino što se promenilo na temu puteva uopšte. Pa nije, pričali smo o tome kada je bila rasprava juče, preko 400 km puteva je ono o čemu mi govorimo, kao rezultatu. I mnogi od postojećih puteva, naravno, saniraju se, naravno dovode u drastično bolje stanje nego što je bilo stanje u kom su zatečeni. To su sve stvari koje mi imamo odakle da finansiramo da bi projekat izveli, da bi realizovali. A sa druge strane onda kada ga završimo imamo odakle da finansiramo njegovo održavanje. To je suština priče. Imamo odakle. Nije promena vrednosti nečega dva dinara ili 22 dinara, sama po sebi tema, koliko pitanje imate li odakle. Neka je dva dinara, ako nemate odakle, to je veliki problem, to je veliki problem. Onda tih dva dinara morate da pronađete negde, po pravilu onaj ko zna da su vam neophodni će vam dati to skupo. Onda ulazite u onaj začarani krug, onu spiralu propadanja u kojoj su nas ostavili do 2012. godine. Zaduženi na sve strane, po nenormalnim uslovima. Ko će to da vraća sutra? Pitaj boga, nije ni važno. Međutim, uspeli smo da te stvari promenimo. Ima to veze sa aktivnostima ministra finansija gospodina Malog. Zahvaljujući tome i ovim rejtinzima koje sam pročitao malopre, o ovom načinu kako nas sve doživljava danas mi uspevamo danas da pronađemo odgovarajući novac da te skupe obaveze zamenimo drastično povoljnije. Znate koliko se na taj način na godišnjem nivou uštedi? Pa stotine miliona evra, ali opet pričamo o plus, pričamo o stotinama miliona koje imamo na onoj dobroj pozitivnoj strani, koje posle imamo gde da uložimo. Dva dinara ili 22 dinara danas za Srbiju je nešto što ona može da iznese. Dva dinara u neko vreme koje je siguran sam duboka ružna prošlost bio je samo strašan problem u ogromnoj meri nemoguća misija. Kada se neozbiljni i neodgovorni ljudi staraju o državi onda je ostave u tom stanju u kom je i dva dinara problem, kada se radi potpuno drugačije, pa ljudi poput Aleksandra Vučića i političkih predstavnika SNS se staraju o državi. E, onda mi možemo da imamo i taj autoput kojeg nije bilo 70 godina i možemo da imamo oko 200 novih fabrika u stotinama hiljada da brojimo nova radna mesta i da kažemo nije nama cilj da se zadovoljavamo sa 22 dinara, pa da se onda među sobom svađamo, da li će da budu obezbeđeni na ovaj ili onaj način. Ako ide preko države sve je to narodni novac. Nije važno da li ste ga dali uz priznanicu, uplatnicu, za neki račun ili na licu mesta za neku uslugu, to je sve narodni novac, sve je ista zajednička kasa. Dakle, još jednom ne treba da se time bavite, nego pitanjem imate li odakle i da li vam je to problem. Danas Srbiji to apsolutno nije problem i dok radi ovako ozbiljno, dok nastavlja da povećava prihode i plate i penzije, a nastavlja da povećava, ne da neće biti problem ili da će biti manje, nego apsolutno neće biti tema za Srbiju koja hoće da se takmiči sama sa sobom, ali i sa drugima za Srbiju koja još jednom hoće da pobeđuje. Mi danas znamo da je to naša obaveza i to je naša razlika u odnosu na vreme koje smo prošli. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres predloga Zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine određujem ponedeljak 8. juli 2019. godine, sa početkom u 10, 00 časova kao dan na glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu.