Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Molim vas da radi utvrđivanja kvoruma ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Obaveštavam prisutne narodne poslanike da određujem pauzu do 13,00 časova. Sada je 11,20. Obaveštavam narodne poslanike da sednica nije u toku, jer nemamo kvorum, ali bez obzira na to molim narodne poslanike da ne dobacuju iz klupe i da saslušaju obaveštenje. U 11,20 nema kvoruma potrebnog za rad sednice. Molim vas da u 13,00 časova svi narodni poslanici koji imaju obavezu da učestvuju u kvorumu, kako opozicione, tako i grupe iz većine, budu u 13,00 časova u sali, a za 12,30 zakazujem sastanak sa predsednicima poslaničkih grupa na prvom spratu, u kabinetu predsednika Skupštine, gospođe Nataše Mićić. Hvala vam. [[Posle pauze - 13,05]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Nakon određene pauze, u 13,06 molim da radi utvrđivanja kvoruma potrebnog za rad ubacite svoje identifikacione kartice u elektronske jedinice za glasanje. Izvolite. Konstatujem da imamo kvorum za rad i nastavljamo rad u prepodnevnom delu sednice. Kratko obaveštenje sa sastanka sa predsednicima poslaničkih grupa, na kojima nisu prisustvovali predsednik poslaničke grupe DSS, gospodin Dejan Mihajlov, i u ime poslaničke grupe narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. (Gordana Pop-Lazić sa mesta: Nemojte da dajete dezinformacije.) Pozvani su predsednici i u slučaju odsutnosti predsednika podrazumeva se zamenik predsednika poslaničke grupe i ovlašćeni predstavnik. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić protestuje zbog načina pozivanja. Nije se smatrala pozvanim jer je rečeno - predsednici poslaničkih grupa, narodna poslanica dobacuje - šefovi. U Poslovniku Narodne skupštine ne postoji izraz "šef poslaničke grupe", postoji izraz "predsednik poslaničke grupe". Dakle, kao predsednik poslaničke grupe ili zamenik predsednika, moliću da se to podrazumeva za buduće pozivanje. I nije postignuta saglasnost o predlogu za glasanje danas o tački dnevnog reda koja je u toku, to je zahtev za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije; i nije postignuta saglasnost o kratkoj pauzi, da bi se na dnevni red stavile izmene i dopune zakona kojim bi se omogućilo sudovima u zemlji da mogu nakon 1. januara 2004. godine da normalno nastave da funkcionišu. Zaključak je da za to ima vremena i da ćemo to u toku sednice odlučivati. Mislim da je ovo važno obaveštenje za sve narodne poslanike zbog činjenice da imamo ogromnih teškoća sa obezbeđivanjem kvoruma za tačku dnevnog reda koja je u toku, izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije, kao i po prethodnoj tački. Zahtev predsedavajućim je da striktno primenjuju Poslovnik, a to znači - kažnjavanje za izlazak iz sale, a uz ostavljenu poslaničku karticu u elektronskoj jedinici za glasanje, kažnjavanje za svako nepoštovanje Poslovnika Narodne skupštine u delu u kojem se određuje red na sednici Narodne skupštine i sve ono što bi omogućilo predsedavajućem da bude reda, jer reda mora da bude. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZA IZGLASAVANjE NEPOVERENjA VLADI REPUBLIKE SRBIJE (nastavak) Narodni poslanik Dejan Mihajlov, uz dobacivanje traži repliku. Dala sam obaveštenje o sadržaju sastanka predsednika poslaničkih grupa i to nije osnov za repliku, jer ne replicira se predsedavajućem zbog toga što predsedavajući, po članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, daje potrebno obaveštenje u toku sednice Narodne skupštine. Izvinjenje narodnom poslaniku zbog potrebe da se radi stenograma iščita ko je obavestio Narodnu skupštinu da će odsustvovati sa današnje sednice. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Stanko Kovačević, Petar Mišić, Ratimir Svirčević, Teodora Vlahović, Rodoljub Šabić, Bojan Kostreš, Marijan Rističević, Miroslav Markićević, Pal Šandor i Dragiša Marinković (pre podne). Pozvani su da prisustvuju ovoj sednici predsednici, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije. Predlog po Poslovniku - narodni poslanik Dejan Mihajlov.
S obzirom da ste rekli da sam dobacivao sa klupe, nisam, samo sam tražio reč uz vaše dopuštenje, da kažem zašto se poslanička grupa DSS koju ste prozvali nije odazvala, tačnije ja. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, tražili ste reč i osnov za dobijenu reč je davanje predloga po Poslovniku Narodne skupštine. Molim vas da date predlog zasnovan na odredbama Poslovnika Narodne skupštine.) Dobro, s obzirom da očigledna namera ... nemam drugi predlog po Poslovniku osim da Skupština nastavi da radi onako kako je Poslovnikom predviđeno, da obezbeđuju kvorum ravnopravno svi poslanici i da se sve tačke dnevnog reda obrazlože.
Po predlogu koji je izrekao predsednik poslaničke grupe DSS Narodna skupština se ne izjašnjava, jer je to i po Poslovniku i po utvrđenom dnevnom redu za koji su se izjasnili većinom narodni poslanici. Nastavljamo raspravu u načelu. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, pravo predlagača.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo počinjemo sa radom danas, sa dva i po sata zakašnjenja, jer poslanici koji bi trebalo da održavaju Vladu jutros nisu hteli da ubace kartice u svoje poslaničke jedinice. Rasprava ide dalje, ne razumemo naravno predlog i poziv na pregovore oko toga da se danas glasa, jer narodni poslanici još ništa nisu rekli o Vladi. Moguće je da će narodni poslanici koji su se prijavili za diskusiju da podrže Vladu, pa mi zbog toga nije jasno zašto se ministri ovoliko upinju da sami sebe brane i svoju vladu, a ne dozvole narodnim poslanicima da oni kažu šta imaju. Očigledno i oni sami znaju da više ne uživaju poverenje ovog parlamenta i sa strepnjom čekaju diskusiju narodnih poslanika. Ovo je još jedan razlog i još jedna potvrda da smo u pravu kada tražimo razrešenje ove vlade, izglasavanje nepoverenja ovoj vladi, jer ova vlada ne uvažava parlament koji je istu birao. Ukoliko poslanici nemaju mogućnosti da kažu ono što misle da treba da kažu, a vezano za ovu tačku dnevnog reda, od plejade ministara koji zloupotrebljavaju ovu govornicu i po dva sata, jasno je da se Vlada polako urušava. Ona je očigledno već pala, treba to samo da se potvrdi. Očigledno se odugovlači, treba Živković da se vrati iz Kine i da raspiše izbore, ali ostaće zapisano da su srpski radikali predlogom za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije izdejstvovali raspisivanje prevremenih parlamentarnih izbora. Ono što smo građanima i obećali i ono što građani od nas i očekuju i kada kažem nas, očekuju od svih nas narodnih poslanika da im omogućimo da se ponovo izjasne i da svoje glasove daju onima u koje imaju najviše poverenja. Ova vlada i ovaj parlament više ne uživaju poverenje građana i to je sasvim jasno. I da se vratimo malo juče na izlaganje gospodina ministra Vlahovića, ministra za privredu i privatizaciju, da bih vam malo objasnila zašto je ministar imao potrebu da dva sata izlaže i da se pravda da nije lopovska privatizacija i šta je bio neposredni povod za to. Juče smo gospodin ministar i ja direktno bili uključeni u program koji je išao u Evropu, u Strazburu je bio neki sastanak novinara na evropskom nivou, ne znam već kako se to zove, možda neka konferencija i trebalo je da se pokaže kako se izveštava iz srpskog parlamenta. Na pitanje novinara šta to zameramo privatizaciji i Vladi Srbije po pitanju privatizacije, kao predlagači, ja sam naravno, onako kako su me i milili, to rekla u dve ili tri rečenice. Rekla sam da se vrši rasprodaja državne i društvene imovine, da je vrednost prodatih preduzeća daleko ispod zaista procenjene vrednosti, njihove stvarne vrednosti, da se novac iz privatizacije upumpava u budžet i koristi za javnu potrošnju a ne za investicije, da je ovakva raspodaja državne i društvene imovine učinjena zbog toga da se preko nje mali broj ljudi koji je došao do prljavog novca obogati, odnosno da prljav novac opere i da je socijalni program, i državni i onih koji kupuju preduzeća, takav da su oni koji ostaju bez posla potpuno neobezbeđeni. To sam rekla. Naravno, ministar je koristio jedno pet minuta ne bi li to porekao, ali to je otišlo u svet, to se čulo, šta mi zameramo ovoj vladi i onda je ministar Vlahović imao potrebu ovde da dva sata obrazlaže da to nije tako. To je bio neposredan povod, to je bilo 1:0 za mene pred Evropom, a ministar Vlahović ni u produžecima nije uspeo da izjednači. Dakle, još uvek je 1:0 za mene po pitanju privatizacije. Pošto se ministar razume u sport, ima jedan sportski klub, to sam sportskim rečnikom rekla. Dakle, produžeci vam nisu ništa doneli, ostalo je na onome što jeste istina. Što se ministra Vlahovića tiče, ministar Vlahović i Boža Đelić su se hvalili da je Vlahović prijavio imovinu veću od 20 miliona, a to znači možda 40, 50 i 150 miliona, i ako nešto poštujem, zaista, to je bogatstvo pojedinaca i smatram da društvo može da bude bogato samo ako ima mnogo bogatih pojedinaca. Naš je problem što imamo malo bogatih pojedinaca i naravno, nemam ništa protiv bogatih, ali imam protiv onih koji se nisu obogatili na častan način. Naravno, ne tvrdim da se ministar Vlahović nije obogatio na častan način, ali pošto znamo da nam je došao iz Deloitte & Touche kao savetnik i kao vlasnik - bili ste akcionar, čini mi se u jednom delu te firme koja se bavi procenom vrednosti kapitala i još uvek se bavi time u našoj zemlji - postavlja se pitanje da li je ministar Vlahović tih 20 miliona stekao pre nego što je postao ministar ili posle toga, dakle, dok je ministar. Jer ako je stekao tu imovinu pre nego što je bio ministar, znači da je stekao procenjujući naša preduzeća u bescenje, koristeći se nečim u saradnji sa onim direktorima koji su doprineli tome da privatizacija ide lošim tokom ili da se obezvređuje imovina, onda ne razumem zašto kritikuje prethodnu vlast i taj prethodni period. Ako se obogatio u vreme dok je bio ministar, onda to opet mora da ima neke veze sa privatizacijom, jer od plate nije mogao. Dakle, to je jedno pitanje, možda je privatne prirode, ali ne može ministar da bude zaštićen i od ovakvih pitanja i mislim da to takođe interesuje javnost Srbije. U svom govoru u jednom momentu, mene je to zaista iznenadilo, kritikujući prethodne zakonske projekte koji su regulisali privatizaciju, osvrnuo se i na pokojnog premijera Đinđića, koji je 1994. godine zaustavio privatizaciju, ako se sećate u Saveznoj skupštini, kritikujući to i onda sam shvatila šta je u pitanju. Ministar Vlahović je ostao dosledan, on je tada 1994. godine, kao član SPO-a, zaista tako i mislio i onda je zaboravio da je sada član DS i da treba da revidira malo svoj stav po tom pitanju. Što se tiče te privatizacije koju ste vi juče branili, rekli ste da je nemoguće namestiti tendersku privatizaciju, nemoguće je namestiti aukcijsku privatizaciju, juče Marija Rašeta-Vukosavljević još uvek ministar, jer još uvek nije razrešena u Skupštini, kaže i optužuje neke iz Vlade, a ne znam koji su ti, ona verovatno zna, da neke devojke nekih vladinih, odnosno članova Vlade u brokerskim firmama dobijaju svaki druge tender, i kada građanin to pročita, naravno da sumnja i u ministra Vlahovića i u ovu vladu. Znači, ako jedan ministar iz Vlade kaže da je ovo moguće da se namešta, zašto bih ja sumnjala. Apsolutno u to verujem, kao što verujem i u ono što je danas Mihajlović izjavljivao u novinama vezano za Čovića i ostalo. Evo jedan konkretan primer, samo nekoliko da iznesem, jer me ono čitanje gospodina Vlahovića nije ubedilo u to da kod nas privatizacija ide pravilnim tokom, da nema zloupotreba, da nema namernih spuštanja vrednosti preduzeća, a to je privatizacija "Putnika". Vi znate da "Putnik" ima hotel na Novom Beogradu, pa hotel "Nais", pa neki hoteli u Bečićima, neki hoteli dole u Bujanovcu, u Raški. Prilikom prodaje "Putnika" bilo je oduševljenje zaposlenih u "Putniku", dolazi naš čovek iz dijaspore, kupuje "Putnik", a dogovor je bio da pet godina ne sme da se menja namena tih objekata i da neće biti otpuštanja radnika. Šta se u međuvremenu desilo? Agencija daje odobrenje za promenu namene, prvo hotela "Putnik" na Novom Beogradu, otpuštaju se radnici i to bi negde na Zapadu bilo normalno da nije bilo ovog dogovora prilikom prodaje da mora da ostane takva namena. U Americi danas vidite jednu zgradu sa jednom namenom, a sutra vidite da su tu srušili i podigli nešto sasvim drugo. Onaj ko je kupio ima pravo da radi šta hoće, ali pošto smo mi u tranziciji i pošto imamo ovakav zakon, pošto smo imali ovakve uslove, trebalo je onaj ko je kupio hotel "Putnik" i preduzeće "Putnik" da se pridržava tih obaveza. Dakle, on menja namenu hotela u neku poslovnu zgradu, otpušta radnike i sada polako rasprodaje ovu drugu imovinu u Raški, u Bečićima i sa tim kapitalom renovira one objekte koje hoće da zadrži. Gde su te pare? Kupio je još i hotel "Ambasador" u Nišu na isti način. To je ono što izaziva sumnju i što potvrđuje stav da se radi na sopstvenu štetu, da mi radimo na sopstvenu štetu. Nama je ovde rečeno da smo mi radikali protiv privatizacije. To pre svega nije tačno. Mi smo programski opredeljeni za privatizaciju, protiv smo društvene imovine i toliko smo toga o tome rekli da je to prevaziđen način sticanja imovine koja nema titulara i tome slično, da sada ne pričam teoriju. Dakle, mi jesmo za privatizaciju, ali ne za ovakvu privatizaciju i ne za onakav zakon kakav ste vi predložili, jer smo sumnjali pre svega u one koji će sprovoditi ovaj zakon i pokazalo se da smo apsolutno u pravu. Što se tiče onih šećerana, ovde nam je dokazivano da one stvarno nisu vredele više od tri evra. Moguće je da nisu vredele više od tri evra, ali je na zalihama šećerne repe u tim šećeranama bilo 800.000 tona. Od toga se proizvede 80.000 tona šećera i to košta 40 miliona evra. Taj samo što je dao tri evra zaradio je odmah 48 miliona evra. Ko može sada da nas ubedi da je sve to po zakonu i da je to tako moralo da bude? Ko je prenebregao činjenicu koliko je robe bilo na zalihama i kolika je vrednost ovih šećerana? O "Zastavi" ne bih da pričam sada. Da podsetim ministra da mi imamo dva sudska spora pred Međunarodnim trgovinskim sudom u Parizu. Ako ta dva sudska spora izgubite, a izgubićete jer oni i te kako štite tamo privatnu imovinu i to je oko "Jelen dola" i ne znam koja je druga firma u pitanju, onda ćemo tek znati na koji način su se dešavale tenderske i aukcijske prodaje u Srbiji. Što se tiče cementare Novi Popovac, evo ovde tržište novca, papir, piše - poštovani akcionaru, obraćamo vam se u skladu sa nalogom nemačke kompanije "Brajtenburger", novog većinskog vlasnika cementare Novi Popovac, dakle neko je već bio pre toga, a u cilju realizacije ugovorene obaveze između Agencije za privatizaciju Republike Srbije i "Brajtenburgera"; nastala je prilikom privatizacije cementare Novi Popovac. Iza ovog "Brajtenburgera" stoji većinski vlasnik Bedžep Pacoli, neki Albanac ili Šiptar, kako je to kome interesantnije ili značajnije da čuje. Toliko za sada o privatizaciji, da vas ne podsećam, i možda ću malo kasnije imati priliku, na "Brodogradilište" u kome ste imali veliku ulogu, jer je ministarstvo zajedno sa Vladom dalo zeleno svetlo da se uvede stečaj u ovaj naš gigant iz oblasti borodogradnje. To je bio gigant u oblasti brodogradnje i u Evropi, ali neću sada. Dozvoliću vam da mi odgovorite na ove primedbe koje sam vam sada izrekla. Ovo se tiče Milana Beka koji je zajedno sa nekim, da li svojim kumom, ne znam ni čijim više kumom, kupio ovo preduzeće. Kaže - kao direktor projekta on sa svojom ekipom uspeva da u relativno kratkom periodu proceni vrednost društvenog kapitala Brodogradilišta na iznos, to ste vi uradili sa "Deloitte & touche", 19.801.800 američkih dolara, a kažu da Brodogradilište ima samo plac od 24 hektara i samo poređenja radi, plovna dizalica od 500 tona vredi više od 20 miliona dolara. Dakle, vi ste za vrednost jedne plovne dizalice prodali celo Borodogradilište i to vam je sve lepo pisalo u "Velikoj Srbiji", u septembru mesecu 2001. godine. Pratimo vaš rad i zloupotrebe od onog momenta kada ste stupili na funkciju ministra za privatizaciju. Sada bih se vratila na ministra građevina, nema ga ovde, jer zaista zbunjuje narod ono što on govori za ovom govornicom i što posle pred televizijskim kamerama kaže vezano za legalizaciju, pa bih ga molila, ukoliko je u zgradi ili će imati mogućnosti popodne ili u utorak, kada nastavimo rad, neka izađe ovde i neka tačno kaže koliko košta legalizacija zgrade od 100 kvadrata u zoni 1, 2, 3, 4 i 5 u Beogradu. Ništa drugo od njega ne tražimo, jer juče smo čuli od njega da je to 45.000 dinara, pa posle uveče čujemo da je to 900 dinara po kvadratu ako platite odmah, a ako platite u ratama to je onda 180.000 dinara, pa više niko ne zna šta će stvarno da bude dužan da plati ako krene u postupak legalizacije. Za Beograd može da prikupi podatke i neka kaže da je zona 1 toliko, zona 2 toliko, 3, 4 i 5. Zona 6 i ne postoji, jedino ako je neka zona sumraka. Koliko je meni poznato šesta zona građevinska u Beogradu ne postoji. Ministar građevina govorio je da se za džabe dobijala struja i da je zato struja morala da poskupi, da su tu bile neke velike malverzacije oko toga, pa bih htela da ga podsetim kako se to danas transparentno radi. Osvetljeno, dakle sve se lepo vidi kako se krade struja i ko krade struju, ko dalje uništava elektroprivredu. Radi kompletnosti informisanja u vezi nekog članka koji je bio objavljen u jednom dnevnom časopisu dobila sam jedno pismo u kome se kaže - trebalo bi se pozabaviti načinom plaćanja utrošene električne energije ne samo na bilborde, već i za ostale svetleće reklame koje se nalaze na stubovima Javnog preduzeća "Elektrodistribucija Beograd" i Gradskog saobraćajnog preduzeća, a koji se izdaju u zakup od strane EPS, JP "Elektrodistribucija Beograd" firmama "Alma kvatro", TV "Multimedia", "Žižgin" itd. Po Zakonu o elektroprivredi i tarifnom sistemu svako priključno mesto sa koga se prodaje električna energija potrošaču mora da, pored ostalog, ima odobrenu elektroenergetsku saglasnost za priključenje na mrežu i uređaj za merenje, odnosno brojilo koje će evidentirati utrošak električne energije koja se plaća Elektrodistribuciji pod uslovima, odnosno cenama koje važe za sve potrošače električne energije. U tom slučaju nije tako. To je za građane. Kada su ove svetleće reklame, koje vidite šta sve reklamiraju i ko se sve nalazi na bilbordima i ko je vlasnik ovih agencija koje imaju bilborde, to je sasvim drugačije. Kako? Pomenute firme ne samo da nemaju elektroenergetsku saglasnost, već utrošenu električnu energiju plaćaju paušalno, odokativno, na bazi neke instalisane snage, koja je značajno ispod realne, po ceni električne energije koja je ispod cene za širu potrošnju. Čak ispod cene koja je za građane i za domaćinstva. To bi bukvalno značilo da se bilo ko od potrošača priključi na električnu mrežu Elektrodistribucije bez brojila i plaća električnu energiju po ceni ispod propisane, sa paušalno određenim iznosom plaćanja. Kada bi mi to mogli, nas ne bi mnogo ni interesovalo kolika je cena struje, ali ne možemo, pa nas sve veoma zanima. Inače, ova pomenuta snižena cena električne energije, ona ista niska benficirana cena koja je odobrena Skupštini Grada Beograda od strane EPS-a za javno osvetljenje, čak se i ovde obračun vrši bez brojila. Iz ovoga se jasno vidi trougao EPS, Skupština grada, firme koje izdaju u zakup reklame, svetleće reklame koja ova reklamna mesta prodajupo enormno viskim cenama, sve zarađujući profit, a na štetu budžeta Grada i svih potrošača električne energije, jer se ovaj gubitak nadoknađuje uvećanom cenom električne energije za široku potrošnju, kao i uvećanim troškovima održavanja Javnog preduzeća Elektrodistribucija Beograd. Reklamna mesta se prodaju od strane pomenutih firmi - ovi kažu, zaista ne znam, pretpostavljam da je ovo sve tačno - od 2000 do 3000 evra godišnje po stubu, zavisno od lokacije. Ako se uzme u obzir da je do sada zaposednuto oko 3.000 stubova, to je zarada ovih firmi na račun potrošač, minimum 6.000.000 evra godišnje. Eto teme za javnog tužioca i antikorupcijski savet, zbog štetnih ugovora. Inače, da bi dobili odobrenje da se kao privrednik reklamirate na tim svetlećim panoima, javite se prvo Javnom preduzeću Elektrodistribucija Beograd, čiji su stubovi osnovno sredstvo. Oni vas upute usmeno na Direkciju za puteve, koja je u sastavu Skupštine grada, koji vas opet usmeno upute na gore pomenute firme, tako platite zakup i posle toga vam Skupština grada daje dozvolu za vaše reklamiranje. U okviru predsedničke kampanje, reklamiranje na bilbordima se plaća, s tim što se novac izvrti u krug, kandidat DOS-a plati ovo firmama, a onda mu ove firme vrate to kao donaciju. Vinovnici ovih rabota, ovde su neka imena, ne bih da pročitam koji su to, ali nemam razloga uopšte da sumnjam u to, obzirom na izvor ovog dopisa, da je apsolutno sve istina. Za sada ne bih više da zloupotrebljavam kako vi kažete govornicu, ali pokušavam da spasim ugled narodnih poslanika, koji nemaju mogućnosti da za ovu govornicu uopšte dođu, pošto još uvek nije počela rasprava o Vladi, a kao predlagač u njihovo ime mislim da govorim ono što većina ovde u ovom parlamentu i misli. Očekujem da ćemo dobiti odgovore i da ćete konačno dozvoliti da poslanici kažu o vama šta imaju da kažu, a vi na kraju podnesite izveštaj, mi nemamo ništa protiv, mi ćemo sačekati da čujemo i te vaše izveštaje i da glasamo o vašem poverenju, a vi gledajte da red bude obrnut, jer to znači poštovanje parlamenta. Ako ne poštujete onoga koji vam je dao te pozicije na kojima se nalazite, kako onda tek da poštujete građane Srbije.
Uz obavezu da iznosim činjenice, konstatujem da je došlo do omaške u izlaganju narodne poslanice Gordane Pop-Lazić. Rasprava u načelu je počela. Reč je imalo šest od ukupno prijavljenih 71 narodnog poslanika, dakle šest poslanika je već imalo reč i u toku smo otvorene rasprave po prijavama za reč u pretresu o predlogu za razrešenje Vlade koje traje 10 časova. Reč ima narodni poslanik Tomislav Kitanović. Po kom osnovu želite reč? [[Tomislav Kitanović stoji za govornicom, ali se ne čuje šta priča.]] U izlaganju narodne poslanice je spomenuto da je ministar Vlahović bio član SPO-a. Ukoliko raspolažete drugačijim podacima, ne vidim razloga da dobijete repliku. Nemate pravo na repliku, zbog toga što stranka nije spomenuta. Stranka SPO nije spomenuta u uvredljivom kontekstu, jer nije uvreda biti ili ne biti član bilo koje stranke. Nemate pravo na repliku. Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vlahović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsedavajuća, hajde prvo da javnosti saopštimo i ovaj često pominjani SPO. Tačno je da sam od 1991. do 1995. bio član SPO-a. Time se ponosim jer sam sa jedne strane vrlo jasno bio u opoziciji, a nikada nisam bio niti u kakvom organu stranke, izuzev u mom Sopotu, gde i danas živim, sa mojim prijateljima koji su bili u Opštinskom odboru SPO. To je ceo istorijat moje opozicione aktivnosti. Kada je bilo jako opasno biti opozicionar, na samom početku višestranačja, i kao što sam ove godine 13. marta imao potrebu da se jasno svrstam na stranu DS, da obučem dres DS i da na taj način pokažem i pripadnost i lojalnost tada, te godine, 1991. imao sam jasnu potrebu da se distanciram od donoga što je tek u Srbiji nailazilo. Što se tiče pitanja koja su postavljena za ovom govornicom, a u vezi mog jučerašnjeg izlaganja, naravno da ću sa zadovoljstvom odgovoriti na sve otvorene dileme ili pitanja. Prvo, da razjasnimo, nije lepo u najmanju ruku reći da je 1994. godine zaustavljena privatizacija zahvaljujući DS. Vrlo dobro znate da su mnogi od vas bili članovi parlamenta, da je DS predložila paket zakona koji je trebalo da u vreme galopirajuće i hiperinflacije 1993. godine ispravi neke sistemske greške u Zakonu o privatizaciji iz 1991. godine, a da je ondašnja parlamentarna većina od paketa zakona, ukupno je bilo četiri, izabrala samo jedan i stala uz taj predlog koji nije bio njen, pri čemu je predlagač bio protiv usvajanja samo tog jednog zakona. Faktički, jednom veštom manipulacijom parlamentarne većine ostala je neistina da je DS predložila revalorizaciju prethodno učinjenih privatizacija. Ovo javnosti radi i istine radi, a pretpostavljam da vi vrlo dobro znate, ali ne želite da kažete istinu za ovom govornicom i to dovoljno govori o načinu na koji koristite ovu govornicu. Što se tiče mog prethodnog angažovanja, profesionalnog, iz "Deloitte & Touche",i to zbog javnosti još jednom da ponovim što sam ne znam koliko puta ponovio, izašao sam dan pre nego što je Vlada Republike Srbije izabrana 2001. godine. Ako se ne varam, Vlada je izabrana 25. januara, a 24. januara napustio sam "Deloitte & Touche", i to ne zamrzavajući svoj status i akcije, deonice, nego tako što sam povukao kompletan vlasnički ulog koji sam imao u "Deloitte & Touche". Od tada radim isključivo u Vladi Republike Srbije. To je jedino moje zanimanje i to je jedini moj interes. Dok sam bio u "Deloitte & Touche" jedini interes mi je bio dobrobit firme u kojoj sam radio. Sada, kada sam u Vladi, jedini interes mi je dobrobit države, jer Vlada je ta koja zastupa državni interes. Bilo bi dobro kada bi se svi ponašali rukovodeći se tim principom, da isključivo radimo u interesu institucije ili preduzeća u kome se nalazimo, a da ne pokušavamo da ispravljamo krivu Drinu u nekoj drugoj instituciji, nekom drugom preduzeću, jer to i nije u delokrugu odgovornosti. Prema tome, moj interes jeste državni interes zato što se nalazim u Vladi i za to dobijam mesečnu platu, koja je mala u odnosu na odgovornost koju Ministarstvo za privredu i privatizaciju ima. Indirektno ste dobili odgovor na svoje pitanje. Sve što sam zaradio, zaradio sam pre nego što sam ušao u Vladu. Nijednog časa nisam bežao od toga. Naprotiv, zašto bih bežao od nečega čime mogu da se ponosim, radeći u "Deloitte & Touche" centralna Evropa, to znači u 18 zemalja centralne Evrope, ne samo u Srbiji i ne samo u Crnoj Gori, nego i u svim drugim zemljama. Da ne bih zamarao javnost i vas koji je sistem rada u "Deloitte & Touche", možda se u međuvremenu i promenio, ali u svakom slučaju to nije interesantno u ovom trenutku. Česte insinuacije se za ovom govornicom javljaju, a vi vrlo dobro znate da to nije tačno, da moja bivša firma ima nekakav poseban povlašćeni položaj u postupku privatizacije, odnosno u onome što radi Ministarstvo za privredu i privatizaciju. Vi ste dobili izveštaj Agencije za privatizaciju i Ministarstva za privredu i privatizaciju o broju finansijskih i pravnih savetnika koji učestvuju u postupku privatizacije, o načinu kako se finansijski i pravni savetnici biraju, o visini i ceni koja je plaćena za finansijske i pravne savetnike. Mogu da vam garantujem, a vi možete da proverite, ne da se "Deloitte & Touche" ne nalazi među prvih pet, nego ga nema ni među prvih deset angažovanih finansijskih savetnika. Po svom kvalitetu, sigurno zaslužuje da bude među prvih pet, što znači da plaća cenu zato što se ja nalazim na ovom mestu i zato što su neke druge moje kolege odlučile da u jednom trenutku iskoriste šansu za ovu državu, a to znači da realizuju taj preko potrebni uspešni program ekonomske tranzicije. Prema tome, te podatke imate i možete ih proveriti. Umesto da čitate novinske napise, izađite sa izveštajem Odbora za privatizaciju i pročitajte cifre koliko je koji finansijski i pravni savetnik, između ostalog, angažovan u postupku privatizacije i recite javnosti istinu. Što se tiče brokerskih firmi koje dobijaju svaki drugi tender, kako je, navodno, u jednom intervjuu izjavljeno, takođe konsultujte isti izvor podataka i videćete na koji način se angažuju finansijski i pravni savetnici i da nema brokerskih kuća koje dobijaju svaki drugi tender. Kupci u postupku privatizacije su najmanje brokerske kuće. One se pojavljuju samo kada se prodaje ostatak akcija iz portfelja akcijskog fonda na Beogradskoj berzi. U postupku aukcijske i tenderske privatizacije nema brokerskih kuća. U postupku pripreme privatizacije raspisuje se tender za izbor finansijskih savetnika, gde takođe brokerske kuće, sem za ono što se prodaje na Beogradskoj berzi, ne učestvuju. Ako vas interesuje koliko brokerskih kuća i za koje iznose su angažovane, kada je Akcijski fond prodavao pakete akcija u njegovom posedu, to takođe imate u vašem izveštaju. Dovoljno je samo da napravite jedan dijagonalni vizuelni pregled i videćete da to što ste za ovom govornicom rekli nije tačno. Što se tiče "Putnika", tačno je da je "Putnik" privatizovan u javnom tenderu, da je ugovor zaključen leta ove godine i tačno je da postoji obaveza kupca da nema otpuštanja zaposlenih radnika. Ukoliko kupac otpušta zaposlene radnike mimo ugovorne obaveze, to je prekršaj ugovora i protiv kupca će biti preduzete sankcije. Obećavam vam da će Narodna skupština o tome biti informisana, odnosno Odbor za privatizaciju, a time i svi poslanici. Trudiću se da, koliko u toku današnjeg dana, prikupim sve relevantne informacije i javnosti saopštim šta je prava istina. Što se tiče prodaje pojedinih delova imovine: da, ona je moguća, uz saglasnost Agencije. Ako se firma nalazi u situaciji u kojoj je neophodno restrukturiranje, to je "Putnik" trebalo da uradi i pre privatizacije, da delove svojih kapaciteta na drugačiji način angažuje, da bi podigli svoje finansijske i poslovne performanse. Postavlja se pitanje zašto to nije urađeno. Zato što je društvena svojina inertna, spora, neefikasna, zato što u društvenoj svojini nema ispoljavanja preduzetničkog potencijala i preduzetničkih veština kakvih ima u privatnoj svojini. Što se tiče šećerana, tačno je da je postojala roba na zalihama, ali isto tako je tačno da su postojale ogromne kratkoročne obaveze. Ne zaboravite, princip dvojnog knjigovodstva nalaže da uvek gledate imovinu, ali i visinu obaveza. Na konferenciji za štampu, prilikompostupka izbora kupaca šećerana, vrlo je jasno rečeno kolike su bile kratkoročne obaveze u odnosu na kratkoročnu aktivu, odnosno kratkoročnu imovinu ovih šećerana koje su prodate za tri evra. Imali ste priliku da vidite da su kratkoročne obaveze bile veće od kratkoročne imovine. Prema tome, taj podatak apsolutno nema nikakvog uticaja na visinu vrednosti. Još jednom da kažem, mi smo se opredelili za koncept tržišne vrednosti, a to znači da imamo otvorene, javne procese, da niko nema pravo da sprečava kupca da učestvuje u tenderskoj i aukcijskoj privatizaciji i da pobeđuje onaj ko da najbolju cenu. Što je firma bolja, što je preduzeće bolje, to je konkurencija veća. U toj većoj konkurenciji možemo očekivati bolje uslove i za radnike i za preduzeće, ali i za državu, kada su u pitanju prihodi od privatizacije. Ukoliko firma ima lošije finansijske i poslovne performanse, onda nema ni konkurencije. Postoji jedan ili najčešće nijedan kupac. Sve što treba da uradimo jeste da obezbedimo protok informacija i da postoji jedna ravnopravna utakmica. To smo i uradili. Što se tiče nekakvih sudskih sporova, međunarodnih arbitraža, u ovom trenutku se vodi samo jedna međunarodna arbitraža i to za onaj čuveni slučaj "Galenika", koji je, podsetiću vas, nasleđen iz 1991. godine. Ne postoji međunarodna arbitraža za pomenuta preduzeća. Naprotiv, postoji žalba nezadovoljnih potencijalnih kupaca. No, svako ko je nezadovoljan ima pravo da se žali, ima pravo da koristi ne samo redovne, već i vanredne pravne lekove. To je pravo kupaca. Mi nemamo nikakvih problema sa tim u vezi. Nikakvih problema nemamo sa žalbama od učesnika u postupku privatizacije. Mi samo imamo ne problema, nego ne želimo da se u štampi, u medijima, za ovom govornicom čuju neistine. O svakom konkretnom slučaju, gde su se kupci žalili, možemo da vam pružimo potpunu informaciju i zašto nije ugovor sklopljen sa prvobitno izabranim kupcem za "Jelen Do", nego sa drugoplasiranim. I zašto je na drugim aukcijama onaj ko je na tenderima imao najbolju ponudu, a nije dao bankarske garancije, eliminisan itd. Juče vas nisam informisao da mi već imamo 16 raskinutih ugovora sa kupcima u postupku aukcijske privatizacije. Zašto? Zato što se aktivnosti Agencije ne završavaju momentom uspešne aukcije, odnosno uspešnog tendera, nego, naprotiv, one su naročito izražene u postprivatizacionom procesu, jer je neophodno praćenje realizacije ugovornih obaveza. Ugovorne obaveze se odnose na investiranje, na socijalni program i druge ugovorne obaveze koje se ne tiču direktno preduzeća, već možda lokalne zajednice, u smislu izvršavanja obaveza koje je kupac preuzeo prema lokalnoj zajednici. Taj postprivatizacioni sektor, odnosno odeljenje u Agenciji koje prati šta se dešava nakon privatizacije, već danas ima negde oko 100 zaposlenih ljudi. Na početku je to bilo nekoliko jer nismo imali ni puno privatizacija. Danas tom poslu se naročita pažnja poklanja od strane Agencije, odnosno od strane Ministarstva, jer upravo naše pravo, pravo Agencije, ali i obaveza jeste da dva puta godišnje dobija izveštaj od kupaca o tome kako se izvršavaju obaveze i da dva puta godišnje obavi posetu preduzeća koje se nalazi u postupku privatizacije. Kao što sam rekao, tamo gde je utvrđeno nepoštovanje ugovora, radi se o 16 preduzeća, raskinut je ugovor i vraćeno je prvobitno stanje u pogledu vlasništva u tim preduzećima. Tih 16 nije mnogo u odnosu na 950 privatizovanih preduzeća. Sa druge strane, mi imamo 12 preduzeća kod kojih se takođe očekuje raskid ugovora. Međutim, imamo jedan problem: da su u dva slučaja trgovinski sudovi poništili odluku Agencije oko raskida ugovora i onda se nezadovoljstvo u tim preduzećima neopravdano usmerava ka Ministarstvu za privredu i privatizaciju, ka Agenciji. A ona usvemu što radi trudi se da u potpunosti poštuje pravila definisana zakonom, koji ste vi usvojili, gospodo narodni poslanici, i to ogromnom većinom, da ih implementira u praksi, da se pridržava svih načela i da reaguje svuda tamo gde se pojave nesolventni kupci. Ni jednog časa nismo rekli da će svi kupci biti solventni, sa iskrenom tržišnom namerom. Naprotiv, kao i u svakom poslu, i ovde smo u startu znali da možemo očekivati i nesolventne kupce koji neće ispunjavati svoje obaveze i zato smo svoju pažnju fokusirali ka postprivatizacionom periodu. Što se tiče cementare Popovac, dobićete danas, ako nemate, kopiju ugovora s kim je Agencija za privatizaciju potpisala ugovor, pa ćete vrlo jasno videti ko je većinski vlasnik u cementari Popovac. Što se tiče Brodogradilišta iz Beograda, rečene su dve tvrdnje: jedna, da je Brodogradilište otišlo u stečaj na predlog Vlade i Ministarstva; i drugo, da sam lično prodao Brodogradilište. Ni jedna tvrdnja nije tačna. Prvo, nikada Brodogradilište iz Beograda nije prodato. Drugo, Brodogradilište, onaj ko kaže da je otišlo u stečaj na predlog Ministarstva, ispoljava nepoznavanje problematike stečaja. Ko može da izvrši pokretanje stečajnog postupka? Stečajni postupak može da pokrene samo poverilac ili društveno-politička zajednica, bukvalno tako piše u Zakonu o stečaju, ukoliko dolazi do drastičnog narušavanja vrednosti sredstava. Ministarstvo za privredu i privatizaciju, Vlada, ne mogu da budu pokretač stečajnog postupka. Tačno je da je "Deloitte & Touche" 1997-1998. godine procenjivao vrednost Brodogradilišta, ali zaista ne bih želeo sa vama da još jednom ponavljam lekciju šta znači tržišna vrednost kapitala, da li je ona puki skup i zbir imovine, pa kad od te imovine odbijete obaveze, e to je vrednost kapitala, ili se prihvata tržišni postulat da preduzeće postoji da bi pravilo profit. Ako profita nema, onda nema ni vrednosti preduzeća. Prema tome, ne bih želeo da javno zamaram sa elementarnim postulatima procene vrednosti, odnosno pristupima, konkretnim metodima o proceni vrednosti kapitala, jer to ovde nije bitno. Ono što je bitno, nikada Brodogradilište Beograd nije prodato i u stečaj Brodogradilište Beograd nikada nije otišlo na predlog Ministarstva ili Vlade, jer to je jednostavno nemoguće po zakonu. Pošto sam juče, zbog isteka radnog vremena prekinut, sada bih, ako ste saglasni, da završim svoje izlaganje od juče, a to znači da zaokružimo priču koja se odnosila na izgrađeni zakonodavni okvir i, sa druge strane, a neretko, da pokušam da dam odgovor. Neću dugo ostati. Svakako ne želim da zloupotrebljavam vašu pažnju i vaše vreme. Zaista želim da dam odgovor na pitanje - šta se zapravo dešava sa nivoom industrijske proizvodnje, da li je dramatičan podatak o padu industrijske proizvodnje za nekih 3,6%, koji je ostvaren u periodu januar-septembar ove godine, mereno sa januarom-septembrom prošle godine i da li su u Srbiji na delu strukturne promene, ne samo u industriji, već i u privrednoj strukturi uopšte. Prvo da kažem da je u protekle dve godine Ministarstvo za privredu i privatizaciju dva puta realizovalo program poljomehanizacije. To znači finansiranje obrtnog kapitala za proizvodnju poljomehanizacije, gde su bili uključeni, bukvalno, svi proizvođači poljomehanizacije u reprolancu. Za te svrhe izdvojena je jedna milijarda dinara u ova dva definisana programa poljomehanizacije za 2002. i 2003. godinu. Takođe želim da kažem da su u prethodnom periodu, u prethodnih nekoliko meseci, neposredno nakon usvajanja Ustavne povelje, s obzirom da je Ministarstvo za privredu i privatizaciju dobilo ingerenciju da u strateškom smislu definiše politiku razvoja namenske industrije zajedno sa Ministarstvom odbrane, odnosno sa ministrom odbrane i, sa druge strane, sa Vojskom Srbije i Crne Gore, želim da kažem da smo mi u avgustu mesecu usvojili, na predlog Ministarstva za privredu i privatizaciju, Strategiju restrukturiranja preduzeća namenske industrije i da smo započeli realizaciju ove strategije, da su sva preduzeća iz namenske industrije trenutno u postupku restrukturiranja, da je kod nekih od tih preduzeća realizovan socijalni program, a kod nekih, takođe, izvršeno i finansijsko restrukturiranje. Ovo je jako važno s obzirom da u prethodnom periodu, dok je ingerencija nad namenskom industrijom bila na saveznom nivou, ova preduzeća su manje-više bila u nekom vakuumu, bez jasno definisane ingerencije. Usvajanje strategije jeste finale našeg zajedničkog angažovanja svih institucija, ne samo na nivou Republike Srbije, već i na nivou državne zajednice. Kao što znate, namenska industrija jeste specifičan kompleks, čije je poslovanje regulisano posebnim propisom bivše savezne države, Zakonom o proizvodnji i prometu naoružanja i vojne opreme i svim podzakonskim propisima koji su doneti na osnovu tog zakona. Pošto su tim zakonom propisana značajna ograničenja, kao i da osim člana 35. kojim se reguliše procena vrednosti državnog kapitala, u tim preduzećima a na osnovu tog zakona ne postoje odredbe koje se odnose na privatizaciju, pokazalo se neophodnim da se preciznije definišu nadležnost i ovlašćenja saveznih i republičkih državnih organa. Namenska industrija je u prethodnom periodu zaista imala izuzetno negativne trendove i danas se nalazi u velikim teškoćama. Dve ključne odrednice koje mogu da danas okarakterišu namensku industriju jeste veoma malo korišćenje kapaciteta i drastično smanjenje domaćih nabavki. Ono što želimo da uradimo i što je već na delu, to je razdvajanje civilnog od vojnog programa, brza privatizacija civilnog programa u namenskoj industriji, a iza toga i početak privatizacije, u skladu sa potrebama Vojske Jugoslavije i sa strategijom koja je definisana u prethodnom periodu između Vlade Republike Srbije, Ministarstva za privredu i privatizaciju i sa druge strane Ministarstva odbrane državne zajednice Srbije i Crne Gore. Dakle, privatizacija sa strateškim partnerom, koja bi trebalo da značajno doprinese podizanju stepena korišćenja kapaciteta, a to znači proizvodnje, a sa druge strane, koja bi trebalo da doprinese da namenska industrija bude u pravom smislu te reči u budućem periodu i izvoznik, kao što je nakada bila. Neću pominjati da je zbog nekih izvoznih aranžmana položaj namenske industrije dodatno otežan, ali želim samo da kažem da odluka koju je donela američka administracija pre nekoliko dana predstavlja otvaranje jednog novog tržišta za deo namenske industrije i očekujem da će upravo taj deo namenske industrije iskoristiti svoju šansu, naravno, uz veliku podršku koja dolazi od strane Vlade Republike Srbije. U prethodnom periodu, da bismo zaokružili zakonodavni okvir, na predlog Ministarstva za privredu i privatizaciju usvojeno je ukupno devet zakona u ovoj Narodnoj skupštini. Takođe u postupku, i najvećim delom svi ti zakoni su definisani već za ovu sednicu Narodne skupštine, nalazi se pet zakona. Na taj način u potpunosti je zaokružen okvir tzv. kompanijskog prava, odnosno zakona koji reguliše poslovanje, odnosno okvir za poslovanje kompanija. Samo ću vas podsetiti koji su to zakoni u prethodnom periodu bili veoma bitni i koji su usvojeni od strane Narodne skupštine. Pored Zakona o privatizaciji,Agenciji za privatizaciju,Akcijskom fondu, zatim Agenciji za razvoj malih i srednjih preduzeća, a zahvaljujem vam se što ste usvojili i Zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima, zatim Zakon o izmenama i dopunama Zakona o privatnim preduzetnicima i Zakon o garancijskom fondu. Neću pričati o važnosti ovih zakona, to ste mogli da čujete iz mog prethodnog izlaganja. Takođe, predloženi su zakoni o stečaju. Stečaj kao procedura je od aprila meseca u ingerenciji Republičke vlade i mi nismo zaista trošili vreme da što pre predložimo zakon o mehanizmu za restrukturiranje onog dela srpske privrede koji je zadužen za oživljavanje tog dela srpske privrede i vi ćete, nadam se, na ovoj sednici usvojiti zakon o stečaju, zakon o agenciji za stečajne upravitelje, kao i dva veoma bitna zakona, a to je zakon o registraciji privrednih subjekata i zakon o agenciji za registraciju privrednih subjekata. Na kraju, u pripremi je zakon o trgovačkim društvima, ovoj Narodnoj skupštini će biti predočen na usvajanje nakon završetka javne rasprave koja je u toku; zakon o trgovačkim društvima će u Narodnoj skupštini biti u januaru iduće godine. Još jednom, sa usvajanjem tog zakona mi smo zaokružili okvir kompanijskog prava i meni je jako drago da je u četvorogodišnjem mandatu Ministarstvo za privredu i privatizaciju postiglo sve ono što je zacrtalo sa aspekta zaokruženja zakonodavnog okvira i što će biti u situaciji da pokrene još dva veoma važna procesa, a to znači da ćenarednoj vladi biti mnogo lakše u realizaciji posla koji će imati pred sobom, a ta dva procesa jesu stečajni procesi. Sa druge strane je postupak registracije, on će biti izdvojen iz trgovinskih sudova, postupak će omogućiti da u narednom periodu ona bude mnogo jeftinija, istovremeno mnogo efikasnija, a to znači, uklanjanje svih prepreka za preduzetnički zamah. Sasvim na kraju, bez namere da uzurpiram pravo da govorim na ovoj govornici, pošto se puno puta za ovom govornicom čula primedba da je Ministarstvo za privredu i privatizaciju zapravo Ministarstvo za privatizaciju, a da ga privreda tj. industrija naročito ne zanima: to nije tačno. Mogli ste da čujete i u jučerašnjem i u današnjem izlaganju šta je Ministastvo za privredu i privatizaciju uradilo, pre svega na sistemskom planu, a to znači definisanje zakonodavnog okvira da bi se eliminisale prepreke, da bi se usvojilo efikasno kompanijsko zakonodavstvo, da bi se taj okvir zaokružio i da bi se na taj način omogućilo da preduzetnički potencijal dobije zamah u punom smislu te reči i da se sa druge strane, eliminacijom sistemskog rizika, značajno povećaju šanse za priliv direktnog kapitala iz inostranstva, ali i domaćeg privatnog kapitala. Eliminacijom sistemskih rizika vi faktički stvarate manje rizičnu atmosferu i kreirate veće šanse za što je moguće veći investicioni priliv. Zatim, drugo, pokazali smo - za razliku od nekih koji insistiraju na tržišnim mehanizmima, a istovremeno nas kritikuju da ne vodimo dovoljno računa o privredi, za razliku od onih koji smatraju da se problem "Zastave" može rešiti sam od sebe, da se problem MIN-a, problem velikih preduzeća može rešiti sam od sebe, da treba neodgovorno reći tim radnicima, tom rukovodstvu, izvolite pa sami rešavajte probleme koje imate u vašem preduzeću - da mi nismo izabrali taj put, nego smo izabrali put aktivnog restrukturiranja, zajedno sa bolnim merama socijalnog programa. Ali, Vlada je vrlo jasno izabrala i Ministarstvo za privredu i privatizaciju započelo postupak restrukturiranja, finansiranja socijalnih programa i danas se većina od tih preduzeća ne nalazi više u nepovratnoj zoni gubitaka, nego je razlika njihovih prihoda i troškova na nuli ili se nalaze u zoni podnošljivih gubitaka, ili pak u profitnoj zoni. Mnoga preduzeća imaju šanse da budu uspešno privatizovana. Radi se o velikim polikonglemeratima, sa velikim brojem delatnosti koje učestvuju, odnosno nalaze se u tim holdinzima, i njihova mogućnost privatizacije, šanse za privatizaciju su bile veoma male na početku postupka restrukturiranja. Pokazali smo da smo kroz program subvenicja, zapravo, održali velike sistema u životu i omogućili da ne budu privatizovani kroz stečaj, nego da budu privatizovani, a samim tim da njihove performanse budu podignute na jedan viši nivo u normalnom postupku i takođe povećali sve šanse za privatizaciju. Pokazali smo da smo javnim investicijama otvorili kanal za podizanje privredne aktivnosti, što će se posebno odraziti u 2004. godini, kada se očekuju mnogo veći iznosi javnih investiranja u infrastrukturnim investicijama. To je način, a poznato je da jedan dinar koji je uložen u infrastrukturu kreira tri dinara ukupne privredne aktivnosti. Kao što smo se opredelili za tržišni princip kod određivanja vrednosti kapitala, a ne za administrativni koncept, da to bude rezultat nekakvih prethodnih procena i rezultat odluka administrativaca, opredelili smo se za proizvodnju za tržište, ne za proizvodnju za zalihe, ne fizički obim industrijske proizvodnje po svaku cenu, nego proizvodnja za kupca, proizvodnja koju će tržište moći da prihvati, proizvodnja koja će moći da konkuriše drugim proizvođačima. Kada imate nelikvidnu privredu, koja je izgubila svoju konkurentsku sposobnost, ako gradite tržišni ambijent i ako idete ka restrukturiranju privrede, to je sasvim normalno da u jednom trenutku imate pad obima industrijske proizvodnje. Za vašu informaciju, druge zemlje koje su se nalazile u tranziciji imale su pad industrijske proizvodnje za više od 10%. Tu je na primer Poljska, koja je u prvoj, drugoj i trećoj godini tranzicije imala pad obima industrijske proizvodnje čak i do 15%, a mnogi kažu - pa da, ali mi smo prošli tranzicijski šok devedesetih godina. To jednostavno nije tačno, jer devedesetih godina mi smo imali sankcijski šok, šok raspada tržišta, ali ne i šok zbog toga što smo se 1990-1991. godine odlučili za put u ekonomsku tranziciju. Ekonomska tranzicija u Srbiji počinje od 2001. godine, od momenta kada je Vlada Srbije definisala program ekonomske tranzicije. Zašto to kažem? Tek u 2001. godini mi imamo u kontinuitetu stabilne makroekonomske uslove, nemamo inflaciju, nemamo inflatorno finansiran budžetski deficit. Imamo vrlo precizne budžetske subvencije, koje se vrlo jasno plasiraju u preduzeća koja se nalaze u programu restrukturiranja. Zatim, tek od 2001. godine mi nemamo podizanje javnih dugova, nego naprotiv smanjenje javnih dugova prema vlastitom stanovništvu. Podsetiću vas da smo sve dugove prema stanovništvu vrlo jasno definisali i počeli sa njihovom otplatom. Tek od 2001. godine mi eliminišemo sve sistemske rizike, dogovor sa Pariskim klubom, zatim dogovor koji očekujemo sa Londonskim klubom, povratak MMF-a i Svetskebanke, koji finansiraju troškove tranzicije i tek od 2001. godine mi imamo situaciju da su dobra preduzeća u prilici da zato što su dobra uberu profit, a da loša preduzeća zato što su loša moraju da plate cenu svog neuspeha, a ta cena neuspehajeste likvidacija. Međutim, mi nismo u startu, kako su neki sugerirali, dozvolili tržišnim mehanizmima da razdvoje dobra od loših preduzeća u stabilnom makroambijentu, jer smo ušli u finansiranje, u finansiranje likvidnosti i socijalnih programa kod preduzeća koja su u restrukturiranju, da bismo zajedno podelili troškove tranzicije, i to je ta formula koja je bila uspešna u zemljama centralne Evrope, koje su uspešno prebrodile period trazicije. Ali za uspeh, za završetak, potrebno je vreme. Nema niko čarobni štapić da za šest meseci završi posao. Za to je potrebno vreme. Podsećam javnost da su se druge zemlje u tranziciji u sedmoj, osmoj, devetoj godini vraćale na onaj nivo obima industrijske proizvodnje koji su imale u samom startu tranzicije. Možete konsultovati, ako hoćete, iskustva svih drugih zemalja, pa ćete videti da je to tačno. Mi nemamo dalji pad obima privredne aktivnosti. Tačno je da ćemo imati u ovoj godini verovatno stagnaciju obima industrijske proizvodnje, ali zato imamo porast u drugim privrednim delatnostima, što će nam omogućiti za ovu godinu porast ukupne privredne aktivnosti i samim tim društvenog bruto proizvoda. Prema tome, kvalitet je nešto što je odraz tržišta i tržišne privrede, a ne kvantitet, što se vezuje za administrativnu privredu i mene ne čudi da stalno ističete kvantitet u prvi plan, jerse upravo administrativna privreda vezuje za vas.
Narodni poslanik Tomislav Kitanović ponovo traži reč. Po kom osnovu tražite reč? Replika po osnovu pominjanja stranke. Narodni poslaniče, stranka Srpski pokret obnove nije pomenuta ni u negativnom kontekstu, ni uvredljivo, ni neistinito i ne bi bilo govorniku dozvoljeno da na takav način govori o stranci. Bio bi upozoren, pa opomenut. Nemate prava na repliku. Narodni poslanik Zaharije Trnavčević traži pravo na repliku. Osnov za repliku? (Zaharije Trnavčević: Osnov za repliku je što sam 4. novembra bio poslednji govornik i tri poslanika su uvredila mene. Juče sam bio na snimanju, prijavio se uredno i predsednica Skupštine je prihvatila moje odsustvo i tek danas imam priliku da odgovorim na uvrede koje su iznete ovde. Kao što sam rekao, govorio sam u 18,00 časova, a iza toga su gospoda Krasić, Anđelković i Dejan Mihajlov moj govor okvalifikovali na uvredljiv način.) Narodni poslaniče, vašim izlaganjem vi ste izazvali replike drugih narodnih poslanika 4. novembra. Ako ste pomenuti u izlaganju nekog od narodnih poslanika koji nije izlazio na repliku, molim da mi kažete koji narodni poslanik, da biste dobili pravo na repliku. (Zaharije Trnavčević: Zoran Anđelković je rekao da sam govorio jezikom mržnje.) Narodni poslanik Zoran Anđelković, koji je dobio pravo na reč bez replike na vaše izlaganje. U tom slučaju imate pravo na repliku.
Imam ovde stenogram. Zapisano je šta je ko rekao. Dakle, u nedostatku argumenata ni jednu jedinu činjenicu pomenuta gospoda nisu bila u stanju da ospore, kao i uvek, ali su zato opisivali moj govor kao jezik mržnje. Nikoga ne mrzim...
Izvinite, narodni poslaniče. Molim da narodni poslanik Zoran Anđelković zauzme svoje mesto u klupi. Narodni poslanik koji je tražio reč na osnovu uvida u stenogram sa zasedanja i radnog dana sednice Skupštine 4. novembra tvrdi da traži repliku na osnovu izlaganja koje ste imali kao narodni poslanik, a da pravo na reč niste dobili po osnovu replike. Molim da izvršite uvid u stenogram, a sada da zauzmete svoje mesto u poslaničkoj klupi. Izvolite, poslaniče.
Dakle, da završim. Gospodo narodni poslanici, nijednog od vas, bez obzira na vašu stranačku orijentaciju, ne mrzim, ali ne odobravam ničiji postupak koji je protiv interesa građana. Tako sam i govorio. Gospodin Anđelković je upravo rekao jednu uvredljivu stvar, pomenuo je ono što sam slušao više puta po selima - "jagnjeće brigade" itd. To sve govori da Zoran Anđelković nema pravi odgovor na ono što je slušao ovde od mene 4. novembra pet minuta. To isto važi i za druge. Gospodin Dejan Mihajlov je propustio da kaže da sam protestovao što je bilo zloupotrebljeno moje učešće na jednoj panel diskusiji o poljoprivredi. Oni su to odmah shvatili tako da podržavam gospodina Voju Koštunicu. To apsolutno nije bilo tačno i Dušanu Prorokoviću rekao sam da je to nečasno što je urađeno. Vama da kažem, a i gledaocima, Vlada Demokratske opozicije Srbije pokojnog Zorana Đinđića i sadašnja Zorana Živkovića nastoji da zaleči rane koje ste vi načinili građanima Srbije, da ih ublaži. Neke su već ublažene, ali one koje su izražene pogibijom, beskućništvom mnogih ljudi, neće nikada moći da se ublaže. Inače, predlagačima i opoziciji ponavljam - i dalje stoji moja ponuda, poziv, izazov, da napravite bilans šta je ova vlada zatekla od vas i šta je danas, kakvo je stanje. Poslušajte ako možete, izvolite. Dovoljno je pet minuta, a ne dva i po sata. Izvolite gospodo.
Narodni poslanik Zoran Anđelković traži reč. Po kom osnovu? Molim narodne poslanike da saslušaju govornika sa pažnjom. Narodni poslanik Zoran Anđelković ima pravo, jer je pomenut u izlaganju gospodina ministra.
Prvo, replicirao sam prekjuče u 17,55 časova gospodinu Zahariju Trnavčeviću na to što je uvredljivo govorio o političkoj partiji koju predstavljam.
Narodni poslaniče, dobili ste pravo na repliku, jer tvrdite da ste pomenuti u izlaganju ministra u Vladi Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vlahovića. Molim da iskoristite svoje poslovničko pravo na repliku ako je ministar Vlahović pogrešno tumačio ili vas uvredljivo spomenuo.
Pošto sam u tome učestvovao i politička partija, nema nikakve dileme, ali zbog javnosti mora da se zna. Jedna rečenica: repliku sam imao na gospodina Zaharija Trnavčevića. On danas nije mogao da dobije reč, ali to što je rekao neka oceni javnost i ono što je govorio tada takođe. Oko zakona o revalorizaciji. Tačno je, gospodine Vlahoviću, da je DS predložila Zakon o revalorizaciji i tada sam bio šef poslaničkog kluba. Lično sam razgovarao sa gospodinom Đinđićem oko toga, da se taj zakon uvrsti na dnevni red Skupštine Srbije i uvrstili smo ga na dnevni red. Bio sam poslanik i šef poslaničkog kluba. Skupštinska većina, tačno je, amandmanima je taj zakon doradila i dogradila. Kako ga je dogradila? Tako da spreči da se 75% preduzeća koja su tada bila društvena privatizuju na osnovu tadašnjeg zakona i polazeći od inflacije, da se spreči korišćenje inflacije da društvena imovina pređe za male pare u privatne ruke. Zakon o revalorizaciji je to zaustavio. Taj procenat smanjen je na 3%. Tada je 500 preduzeća pokrenulo proces, žaleći se na taj zakon i žaleći se da su oni zakinuti činjenicom da nisu više radnici većinski vlasnici, već da je država ili društveni kapital bio većinski vlasnik u tim preduzećima. Po tome je ostalo samo 3% preduzeća koja su imala većinsko vlasništvo, akcionari i preduzeća. Prema tome, to su činjenice. Ima stenogram oko toga i lako se ustanovi. Mi smo i tada bili, evo i datum 29. jul 1994. godine, za to da se spreči pljačka društvene imovine i tada smo bili za privatizaciju, ali privatizaciju gde će radnici dobiti stvarno svoje učešće, gde će se društveni kapital na pravi način vrednovati, a ne na način da se prodaje za jedan dolar. Kada vi govorite o tome, to su činjenice, da ta društvena svojina nema preduzetničkog potencijala, a šta vi sada prodajete. Šta privatizujete ako nema? To je društvena svojina napravila. Nije napravio neko drugi, nije napravila privatna svojina ni "Hemofarm", ni šećerane, ni cementare, to je bila društvena svojina. To je jedan period i vreme istorijsko u kome je ta društvena svojina pokazala svu svoju opravdanost, stvorila i zaposlila više stotina hiljada radnika. U vremenu između privatne svojine na zapadu i državne svojine u istočno-evropskim zemljama, društvena svojina je ovde pokazala svoju opravdanost u tom periodu i zaposlila više stotina hiljada radnika. Sada su društveni uslovi takvi, ne danas, govorim u poslednjih deset godina i kada treba tu društvenu svojinu privatizovati. Mi smo za to, samo smo protiv da se ona privatizuje na način kako je gospođa Rašeta rekla u intervjuu, a ona je još uvek ministar i imam razloga da joj verujem, to da svaki drugi ministar ima svoju devojku u brokerskim kućama i da se na taj način i vrši privatizacija da svaki drugi tender dobijaju ljudi iz Vlade. To su činjenice. Ona je to rekla, nisam ja rekao. Ona je juče u intervjuuu u nedeljnom Telegrafu rekla. Prema tome, to su činjenice protiv čega smo mi. Za privatizaciju, ali privatizaciju pravednu, a ne privatizaciju nameštenih tendera.
Reč je tražio potpredsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Žarko Korać, pa ministar Aleksandar Vlahović. Molim narodne poslanike, narodni poslanik Zoran Anđelković, narodni poslanik Dragoš Babić, narodni poslanik Vesa Janković, da prekinete sa dijalozima u poslaničkim klupama koji ometaju govornika.
Samo sam hteo da kažem gospodinu Anđelkoviću da on nije bio jedini poslanik u ovoj sali tada, bio sam i ja, a ima ih još. Istina je da je karakter predloga DS-a u potpunosti izmenjen, vi ste to i sami rekli tada za govornicom, vašim amandmanima. Vi ste praktično jednu inicijativu pretvorili u njenu suprotnost i efekat svega toga je bio potpuno suprotan od onoga što se želelo. Ako vi već govorite ovde, ako sam vas dobro shvatio, vi pravite ponovo pledoaje za društvenu svojinu. Uostalom, ako se ne varam, u programu vaše stranke i piše ravnopravnost dva oblika. Ako ste promenili, izvinjavam se, znam da je to pisalo. Ali je činjenica da je tada privatizacija zaustavljena. Činjenica je da ste izabrali jedan model privatizacije koji je izrazito nepravedan, to je tzv. insajderska privatizacija, gde samo faktički oni koji su zaposleni dobijaju imovinu u tim firmama. Reći ću vam, gospodine Anđelkoviću, ono što će vam reći svaki nastavnik Beogradskog univerziteta ili bilo kog: imam 30 godina radnog staža, a koja je moja imovina. Nikakva, jer ne mogu da imam ni zgradu fakulteta, univerziteta. Znači, to je jedan model, koncept privatizacije koji je duboko nepravedan za nas, sve ostale radne ljude u zdravstvu, u prosveti. Oni ne mogu. Moram da vam kažem, tada sam pripadao stranci koja je otpočetka bila svesna da ste vi iskoristili jednu pozitivnu inicijativu da je pretvorite u suprotnost i faktički zaustavite stvarni proces privatizacije. Ne trebaju stenogrami, ima nas koji smo tada bili poslanici i znamo šta se dogodilo.
Reč ima ministar u Vladi, gospodin Aleksandar Vlahović. Narodni poslanik Zoran Anđelković, replika na izlaganje potpredsednika Vlade, nakon ministra.
Prvo, za informaciju, nije 500 preduzećta tužilo, nego 475. Što se tiče vaše iskrenosti za privatizaciju, to ste imali prilike da pokažete tokom čitavog perioda devedesetih godina: da donesete jedan zakon o privatizaciji 1991. godine; da onda iskoristite jednu dobru inicijativu DS-a da amandmanima promenite suštinu tog zakona i da zaustavite privatizaciju; da donesete zakon 1997. godine, a zabranite promet akcija akcionarima. Zakon je 1997. godine usvojen i stupio je na snagu 31. oktobra, na Svetog Luku. Zatim, da istovremeno kažete da ste za akcionarstvo, a ne osnivate instituciju akcijskog fonda, koja je pretpostavka da bi to akcionarstvo moglo da se razmahne, da istovremeno oni koji su sedeli u vašoj vladi, koji su direktori, ne dozvoljavaju početak privatizacije u svojim firmama, nego brže-bolje hvataju poslednji voz novembra, decembra 2000. godine. Zašto ste to radili, to javnost treba da zna: pa, da biste imali političku kontrolu u privredi, jer nju možete ostvariti samo tako što ćete društvenu svojinu doživotno držati, jer ćete društvenog direktora lako menjati i postavljati kada se privredni sistem zasniva na društvenoj svojini. Zašto niste 1990. godine ušli u besplatnu podelu akcija stanovništvu, kada je to imalo smisla da se uradi? Tada, 1990. godine, kada je naša privredna pozicija bila neuporedivo bolja nego danas, nego 2000, nego 2001. godine. Zašto sada pominjete primer Slovenije iz privatizacije, ono što je Slovenija uradila 1991. godine zašto to vi niste tada uradili? Zato što ste hteli da imate političku kontrolu u privredi, zato što je čitava država bila oblik političke kontrole jedne partije. Načinom kojim smo mi prezentirali privatizaciju, program privatizacije, zakon, vrlo jasno smo stavili do znanja da ne želimo da imamo političku kontrolu u privredi. Naprotiv, mi hoćemo što pre da imamo jasno podeljene karte u privredi. Državna svojina samo tamo gde je neophodna i sve ostalo u privatnoj svojini. Volim privatnu svojinu ne zato što mnogo volim privatne vlasnike, nego zato što kada privatno preduzeće ode u stečaj, državu za to ne boli glava. Glava boli privatnog preduzetnika. Normalno je da kada privatno preduzeće pravi profit, da taj vlasnik bude vlasnik i tog profita. To je utakmica i to je konkurencija. Konkurencija postoji u tržišnoj ekonomiji, postoji ekonomska, postoji politička konkurencija. Vi niste dozvolili da se konkurencija u tržišnoj ekonomiji napravi zato što se bojite svake reči koja u sebi ima konkurenciju. Bojite se svakog procesa konkurencije, jer ste prvi put kada se prava politička konkurencija desila zbrisani sa političke scene i, kao što sam vam pre nekoliko dana rekao, otišli ste u ladovinu, debelu ladovinu, gde ćete ostati dugo.
Pravo na repliku na izlaganje potpredsednika Vlade Žarka Koraća, narodni poslanik Zoran Anđelković.
I kada nam narod da manje poverenja nego što bismo voleli da imamo, mi ostanemo verni političkoj ideji koju imamo, a ne menjamo političku ideju shodno onoj koja je na vlasti. Kada je SPO bio jaka politička partija, vi ste tad birali tu političku partiju, a sada kada ih nema, vi birate DS, koja je na vlasti. To je kada je reč o borbi za konkurenciju. Prvo, gospodin Korać je u jednom u pravu. Tačno je da smo hteli da zaustavimo da se u inflaciji izvrši potpuna privatizacija i rasprodaja imovine. Vi ste tu u pravu i u tom smislu je poslanička većina, to sam i rekao, možda se nismo razumeli, izvršila dogradnju tog zakona, kako bi se sprečilo da u inflaciji bude privatizacija. Tu nema nikakvog spora. Drugo, mi smo, tačno je, na poslednjem kongresu 18. januara, zaključili da je privatna svojina nešto što je neophodno ovoj državi Srbiji i što nas vodi ka Evropi i Evropskoj uniji. Tačno je i to da smo u prethodnim svojim stavovima imali ravnopravnost i društvene i privatne i državne svojine, ali konkurencija je uvek bila u ovoj zemlji. Da nije bilo konkurencije, ne bi privreda Srbije bila konkurentna na evropskom tržištu, ne bi izvozili u Nemačku, ne bi izvozili u mnoge druge zemlje, gde smo imali najveći izvoz. Jedna stvar, u kojoj je SPS pogrešila u privatizaciji i javno priznajem, a to je što nismo oročili Zakon o privatizaciji i što ga nismo završili do 1999. ili do 2000. godine. Vi sada ne biste imali mogućnost da privatizujete i da rasprodajete tu imovinu, nego bi većinski vlasnici preduzeća bili uglavnom radnici. Da niste u pravu da niste mogli ni vi da budete vlasnici deonica, evo, Joca Arsić je vlasnik deonica u "C marketu", gospodin Vlahović je vršio procenu vrednosti tih preduzeća. Dve trećine vlasnika ili na svake tri deonice u "Apatinskoj pivari", dve deonice su vlasnici ljudi van preduzeća, iz prosvete, iz Hrvatske, vojnici, policajci itd, koji nisu nikada radili u Apatinskoj pivari. Oni sada prodaju svoje deonice i to je njihovo pravo. Neki zarađuju, neki uzimaju za deonice 10 hiljada evra, neki 100 hiljada evra i to je pravo. Prethodni zakon je omogućavao, dozvoljavao i stvarao uslove da i oni koji su van preduzeća, koji su radili u društvenim delatnostima, bilo je dovoljno prostora, 60%, da i radnici budu zadovoljeni time da dobiju deonice, na osnovu broja godina provedenih u preduzeću, ali da dobiju i zaposleni u društvenim delatnostima, prosveti, policiji itd. Sada sa 30% ni radnici ne mogu da se zadovolje. Nemaju ni radnici dovoljno prostora da dobiju te deonice. Prema tome, to pokazuje svu apsurdnost te razlike ili, bolje reći, prednosti ovog zakona. Prednost je na strani onog zakona, a mi smo odgovorni što ga nismo priveli kraju, što ga nismo oročili, da vi sada ne bi imali šta da prodajete. Da smo imali šta da ostavimo govori da ste samo u ovoj godini privatizovali 900 preduzeća. Kako to ulažu Amerikanci, a nemaju u šta da ulažu? Kako su to kupili "Sartid"? Nije "Sartid" došao sa zapada, nije pao sa neba, pa se privatizuje. (Ministar Aleksandar Vlahović dobacuje sa mesta.) Prvo komunisti, pa su ga socijalisti sačuvali, gospodine Vlahoviću. Sačuvali su i "Hemofarm" i "Apatinsku pivaru" i "Tozu Marković". Ta preduzeća su privatizovana po tom zakonu i sada su najbolja preduzeća u ovoj zemlji i konkurentna su na Zapadu, gde god hoćete. To pokazuje prednost te privatizacije u odnosu na ovu privatizaciju koja se sada sprovodi. To su različiti koncepti. Mi iznosimo to i neka građani Srbije procene ko je bio u pravu.
Narodni poslanik Tomislav Kitanović traži pravo na repliku. Osnov za repliku: izjava u govoru prethodnog govornika, da je SPO bio jaka stranka.
SPO je bio jaka stranka, danas je još jača stranka. Jaka stranka je ona kad nije na vlasti, a kad ima odbore u svim opštinama u Srbiji, a pored toga ima odbore i van zemlje. Srbi koji su na privremenom radu u inostranstvu čine odbore SPO van zemlje. U zemlji imamo sve odbore. Nije SPO stranka koja kada je na vlasti, dok ima funkcije, privilegije, položaje, pare, radna mesta itd, jaka, kad siđe sa vlasti, onda se deli na tri, četiri, pet stranaka, koliko ih sada trenutno ima. SPO trenutno ima odbore u svim opštinama u Srbiji i ozbiljno se sprema za vanredne parlamentarne izbore. Hteo sam malopre da kažem da, pored toga, SPO ima svoj ekonomski program i u tom smislu sam mislio da se ne dovodi u kontekst trenutna pozicija ministra Vlahovića i ekonomski program SPO. Inače, što se tiče gospodina Vlahovića i ostalih bivših članova SPO, od kojih su neki i poslanici, ministri, na nekim važnim mestima, SPO se ne distancira u tom smislu i zahvalan je tim ljudima na doprinosu demokratizaciji zemlje. Radi se samo o tome da u trenutnoj situaciji SPO ne podržava ekonomski program Vlade. SPO ima svoj program, Vlada ima svoj program i to je ona težišna tačka zbog koje SPO neće podržati ovu vladu, taj njen ekonomski program, što su takvi ekonomska situacija i materijalni položaj naših ljudi. Što se bivših članova tiče, što se korektnosti u tim odnosima tiče, zahvalnost i mi mislimo da ne treba potceniti doprinos koji su i oni imali u demokratizaciji zemlje.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević. Da li poslanička grupa SPS ostaje pri zahtevu za različit redosled od onog u spisku? Dakle, posle narodnog poslanika Vladimira Garčevića, reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Poštovano predsedništvo, poštovani, koliko vidim, samo potpredsednik Vlade gospodin Korać, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, posle nadmetanja u samom izlaganju, posle nekoliko dana je uspeo da dođe na red i treći ili četvrti poslanik. Poći ću nekim redosledom. Kao što su do sada ovi iz sadašnje vlasti pričali tri godine o nekadašnjim vremenima, krenuću od prethodne tri godine, redom. Prvo, na vlast se došlo paljenjem Skupštine Jugoslavije, uništavanjem Televizije, upadanjem naoružanih odreda sa dugim cevima u Narodnu banku. Ko su ti koji su upadali sa dugačkim cevima u Narodnu banku? Ni do danas nisu odgovarali, niti je Ministarstvo pravde i Ministarstvo unutrašnjih poslova privelo normalno pravnoj državi i odgovornosti za ono sve što su radili. Dalje, kažu da je demokratska vlast. Složili bi se sa time da je demokratska, ali kako kada su pre neki dan ovde ispred Skupštine, na sto ljudi, radnika, ispred same Skupštine, bio sam svedok, koji čeznu za hlebom, uputili odrede jedinica, na koje su upozoravale prethodnu vlast da to nije dobro. Čovek se mora držati nečega i ne preko 200, 300 koliko je bilo tu mladića u uniformama, uputiti na nedužne radnike koji ne traže ništa drugo do hleba. Ova vlast mora da obezbedi hleb građanima Srbije. Iskoristio bih sada i upozorio sindikate - poslanici u Republičkoj skupštini imaju mogućnost da radnici ne izlaze na ulice. Ona je sledeća i pozivam sve koji su zaiteresovani da pomognu radničkoj klasi da se ne nađe na ulici, da urade sledeće poteze: da se od ponedeljka izglasa da sledeći zakoni ne budu na snazi - Zakon o privatizaciji, Zakon o radu, Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, Zakon o zapošljavanju. To su četiri zakona koja treba suspendovati dok se ne nađu najpovoljnija rešenja za građane i radnike Srbije. Sa tim ne bi niko imao potrebe, drugovi poslanici, da budete sa sindikatima, nego dajte da uradimo u Skupštini Srbiji, da ne varamo radnike, nego da im kažemo - zakone su doneli poslanici, zakone će poslanici skinuti, nemaju dejstvo, a vratićemo zakone i nalaziti nova rešenja koja su neophodna za građane Srbije i za radnike u Srbiji. Kada se radi o Zakonu o privatizaciji, meni je žao što nema ministra Vlahovića, njemu bih predložio da ova vlada to promeni, a ni ministar Vlahović, ne ulazim da li on zna ili ne zna, ali Agencija koja pokriva Vojvodinu ima predsednika ili rukovodioca koji je u Americi bio, ima 26 godina, one savetnike nepismene. A šta se dešava u mom gradu, u Sremskoj Mitrovici. Danas prebijaju radnike u preduzeću "Agro Seme". U to ime ih pozdravljam, da očuvaju ono što su godinama stvarali. Pitao bih sa ove govornice ministra i neka mi odgovori u narednom periodu, da li su mu poznata imena Igo Sabo, koji je odležao prethodna tri meseca u zatvoru, da li mu je poznat Đermanović, a nažalost i jedan od narodnih poslanika u Saveznoj skupštini Antun Kaić. Što se tiče svih fabrika u Sremskoj Mitrovici, krenuću redom. Fabriku ventila kupio je dužnik ventila, iako je radila, imala svoje proizvode, prodavala stranom tržištu. Nije imala potrebe za žurbom nikad. A najnovija fabrika koja se sada prodaje jeste "Mitros". Da vidite kako radi, neću reći koja politička stranka, uvela je krizni štab u "Mitrosu" koji je radio i imao redovne plate 10-tog, prvog, 20-tog. Nikada nisu kasnili. Dovela je krizni štab i ide se, svi krizni štabovi rade, da se dovedu radnici da nemaju plate, a svinje 35 dinara. Ko se pojavljuje? Direktor Kuzminac, koji je pripadao određenoj stranci, a oni neka razmisle, znaju koja je, organizovao je štrajk radnika da bi se "Mitros" prodao za tri evra, a znate kome, prodaće se velikom DOS-u iz Zemuna. Šta "Mitros" ima najnovije? Ima za proizvodnju, klanje pilića jednu klanicu, za proizvodnju proizvoda koja je puštena u pogon ne davno, 1999. godine. Dalje, Fabrika šećera ne sme se ni prodati ni pokrenuti u Mitrovici za to što veliki privrednik, MK Komerc, gospodin Kostić vozi repu, a mnogo blizu, pa mu ne treba mnogo u šećerani u Pećincima, ali zato Crvenka nema sirovine, jer Srem je najbolja zemlja koja daje prihode i daje plodove koji ne uživaju građani Srema i Sremske Mitrovice. Ne damo da se pljačka Srem, hoćemo novce da ostavimo u Sremu i građanima Srema. SNS će uzeti vlast u Sremskoj Mitrovici i vratiti građanima ono što im pripada. To budite sigurni na sledećim izborima. Obrazovanje, to je posebna priča. Pošto prodaše fabrike, održali su plate i ne mogu sad u tom delu da kažem ono što je neistina, one su redovne. Ali šta se predviđa 2005. godine, da će gladovati Srbija, da će to obrazovanje koje je na neki način pokušano da se da, da se zamagli, reforma da se izvrši, a po čijem nalogu. Po nalogu onih koji su bili u inostranstvu da se školuju, u Segedinu i ko zna gde po Nemačkoj, i svi ti stručnjaci kažu da su eksperti. Voleo bih da je jedan od potpredsednika danas na Televiziji Beograd, to je gospodin Korać, da radi školski program koji je bio program i sadašnjosti i budućnost i nažalost, sada su došle neznalice i došli su oni koji rade na štetu naše dece i naših građana. Šta se nudi u fakultetskom obrazovanju. Nudi se da se ne školuju naša deca. A gde su drugovi poslali svoju decu, poslali su u Ameriku, Englesku, Nemačku, Pariz, tamo su njihova deca. Odakle im pare? Pitao sam se i u prethodnoj vlasti, a pitam se i sada, oni koji šalju decu u inostranstvo, odakle im pare, dokle naš građanin nema da preživi. Šta očekuje studente? Očekuje ekonomska stanarina. Šta to znači? To znači neškolovanje, jer će ono iznositi oko 6.000, a prosek plate je 9.000, pa da vidimo ko će uspeti da svoju decu školuje. Nije cilj ove vlasti da se školuje naša omladina. Cilj ove vlasti jeste da obezbede svoju decu u inostranstvu na koledžima, a naša deca da ostaju što manje školovana, jer ne odgovaraju nekim zahtevima inostranstva. Nemamo ovde gospodina Živkovića, njemu upućujem pitanje. Interesuje me informacija koliko se nalazi stranih savetnika kod gospodina ministra odbrane, koliko sedi gore i engleskih generala, šta je njihova uloga i na koje grane će doći Vojska Jugoslavije, da li će biti ona manja od Kosovskog zaštitnog korpusa i da li će se onesposobiti odbrana Srbije. Ja ovde tražim, kao poslanik, odgovor da mi se da, pa neka traži Vlada od drugih. Slušali smo o poljoprivredi lepe priče, pa kaže, napredna je poljoprivreda, vidite, mi smo podigli nivo poljoprivredne proizvodnje. Odakle? Gde to vide? Nema poljoprivredne proizvodnje, nema ulaganja. Ovo ministarstvo poljoprivrede u Vladi Srbije uništilo je dva velika instituta poljoprivredna, koja su proizvodila semensku pšenicu i kukuruz i ostale semenske proizvode koji su podmirivali naše potrebe i moglo se zasejati. Šta se dešava jesenas? Dešava se sledeće: Vlada je dala 50 kilograma pšenice, drugo nemate gde da nabavite, pa pitamo se, neka Vlada da recept kako se hektar zemlje seje sa 50 kilograma pšenice. Možda će to biti rod da sledeće godine gladujemo. Nećemo glad, hoćemo da poljoprivrednik proizvodi. Ono što ste dali malo jeftine nafte, to je sramota, tu naftu ste mogli da oslobodite poreza i seljacima da date da proizvode. Šta bi sa uvozom mesa, čiji su to dileri, dok je svinja naša 35 dinara, uvozi Matijević ili kako se već zove iz Novog Sada, meso koje je van kategorije, van kvaliteta. Ko mu je dozvolio uvoz? Ova vlast je dozvolila, ona snosi odgovornost. Ko se hrani sa tom hranom iz uvoza? Naša deca koja se nalaze u studentskim domovima, naša deca koja se nalaze u Jugoslovenskoj narodnoj armiji ili sada da kažemo Armiji Srbije i Crne Gore. Naša mladost jede ono što se ne bi ponudilo, pitao sam jednog trenutka, iz Užičke Požege ... [[isključen mikrofon]]
Narodni poslaniče, molim ukoliko nemate egzaktne podatke da takvim informacija da se daje loša hrana u omladinskim i studentskim domovima ili u Vojsci Srbije i Crne Gore ne uznemiravate javnost, jer je govornica Narodne skupštine gde uvek govori čovek od uticaja. Dakle, ili imate podatke o tome da neko od državnih organa snabdeva lošom hranom omladinu i Vojsku, ili vas molim da pažljivije odmerite reči koje izgovarate za skupštinskom govornicom.
Hoćemo da zdravstvo može da radi. Ponudili ste plate vrhunskim stručnjacima 15 hiljada, 16 hiljada, koji leče, a dali ste plate onima koji treba da vas štite ili da vas brane, nemam ništa protiv sudija, preko 30 ili 40 hiljada, pa da li je takav jedan specijalista sa pet, šest godina u Kliničkom centru koji spasava živote važan činioc ovog društva. A Vlada kaže - nema para. Šta je sa lekovima? Smanjili ste listu lekova na 120, tvrdite da lekova ima u apotekama, a ja ću vam doneti moje recepte, gde sam lično išao da tražim za sebe sa one liste od 120 i nisam ih našao. Znači, nemojmo zavaravati, smanjili smo listu sa 400 na 120, nije bilo ni onda lekova, da se razumemo, ali nemojte da se varamo sada. Dalje, tražite da se u zdravstvu smanji 30% radnika, da ide na ulice; u školstvu, u prvoj varijanti je to bilo 30%, pa je smanjeno na 13%. Koga da otpustimo, od 100 radnika, 13 profesora na ulicu, jer neko je procenio, konkretno ministar finansija. Voleo bih da vidim Đelića u školi, da uštedimo, nisam rukovodilac, ali moram braniti od onog što nije dobro, da dođemo, da on i ja sednemo i da izračunamo 13 odsto, da mi on pokaže, daću mu kvalifikacionu strukturu škole u kojoj se nalazim i da mi pokaže kojih 13 da otpustim. Nema otpuštanja radnika, nema podizanja dalje norme, hoće obrazovanje da živi i da radi onako kako treba. Zahvalni smo što su plate redovne. Hoću da odvojim ono što je istina. Kuda mi to teramo obrazovanje? Teramo ga ka tome da obrazovanje ne bude naše. Neću govoriti o onom bukvaru, to sam ministru prosvete rekao na Odboru, pa ćemo najviše naše ličnosti istorije predstaviti, kako Svetog Savu, karikaturom, izvući ćemo, ne damo to da se radi sa našim svecima, sa našim naučnicima. Nećete to uraditi, promenićemo, doći će snage koje će misliti da u ovoj zemlji urade ono što je najbolje. Pošto je ministar Vlahović tu došao, hajdemo da odemo do "Agro Semena", do Sremske Mitrovice, da vidimo tih 20, neke tamo privatne agencije koje tuku ljude, pa da vidimo ministre, rekli ste da onaj ko je u zatvoru ne može da kupi imovinu. Ima tu nekih Igo Sabo, pa ima neki Đermanović, pa ima neki Antun Kaić, da vidimo ko je bio tri meseca u zatvoru, a ko je sada u bekstvu, pa jesu li to moralni ljudi koji su "Agro Seme" kupili? Jeste, sud trgovinski u Beogradu ne radi svoj posao kako treba, radi u korist onih koji pljačkaju društvenu imovinu, koji uzimaju budzašto. Dalje, znači, da vidimo šta se tim ljudima može pomoći ili ne može, idemo da pogledamo sledeću situaciju, pošto ste ministre došli, kako je i "Instalater", ne znam po kojoj vrsti prodat, nije bitno od te tri vrste, da ne pamtim, ne znam koja je tačno, za 260 hiljada maraka, ako je njegov poslovni prostor, samo poslovni prostor 400 i nešto kvadrata, čija cena ne može biti ispod hiljadu i po maraka, bez obzira na obaveze koje je imao za plate i za to. Da ne govorim o mašinama, o prostoru, gde vi dobro znate za građevinsko zemljište, ide 5% od kvadrata stana, pa taj prostor da kupi ta firma koja je uzela "Instalater" iz Sremske Mitrovice, govorim sve sa mog terena dole, jer dole je urađen haos, a ništa ne radi, haos, haos. Kuda ćemo mi sa otpuštenim radnicima u Sremskoj Mitrovici, kuda, hoću da vam kažem da kada se iz "Žitoprometa" otpustilo, pa je privatizovan po nekoj prodaji deonica, ne znam kojoj vrsti, ostao je čovek bez posla i sam osta u Savi, ne vidi izlaz. To je privatizacija koja ostavlja radnike na ulici, jer verujte, veliki broj ljudi ne vidi izlaza. Obezbedimo to što prodamo da u Sremskoj Mitrovici prorade, neka su to mala, neka su to privatna preduzeća, neka prorade, da radnik vidi mogućnosti da radi, a da ne govorimo o "Cepteru", vi verovatno nemate krivice, nego je i u staroj vlasti krivica kod određenih mangupa koji su kod vas sada, ali ćemo doći i to oduzeti, budite sigurni. To je Drvni kombinat, to je gospodin, kako se već zove, Janković ili Cepter, ali ne u sadašnjem vremenu, nego je preko lažnih računa došao do ogromne imovine i otpustio radnike koji ni dan-danas nisu počeli da rade. Mitrovica je imala 25 hiljada radnika, industrijski grad, poljoprivredni grad, grad sa 15 hiljada učenika osnovnih i srednjih škola, grad perspektive, ne zatvarajte fabrike, vratite dostojanstvo gradu u kome živim i vratite dostojanstvo u poljoprivredi i celom Sremu. Srem je budućnost i Srbije i Vojvodine, to je područje koje mi moramo sačuvati, ali ne možemo bez semenske pšenice. Ne možemo, još ima vremena, možete da nabavite, ali otkupite pšenicu od naših seljaka, u ambarima je, otkupite i po 13, 14 dinara, nego iz Mađarske po 12 dinara, pa će naš seljak imati koristi, naš seljak će moći da zaseje novu setvu. Sledeće, dajte da se đubrivo proizvodi u ovoj našoj zemlji, dajte tu je "Zorka" Šabac, dajte da krene Pančevo sa proizvodnjom, jer naše đubrivo veštačko je bilo kvalitetnije nego ijedno uvozno, a šta ste uradili? Znam da je pogon zastareo, ali je mogao da proizvodi i jeftinija cena, ali je dato onome koji je prebegao iz partije u kojoj sam ja bio kod vas, pa ste Vojvodinu svu pokrili, da on uvozi, pa su neki kandidati postali sada stručnjaci za poljoprivredu. Ne mislim na sadašnjeg ministra, da se odmah ogradim. Sve to što gleda mogao je ministar pokušavati novi, kako je god hteo, ali bez Skupštine Srbije i izražene politike u poljoprivredi nema perspektive seljaku. Ako niste mogli drugo ništa, zašto niste otvorili granicu prema Republici Srpskoj, pa da ljudi prodaju svinje, a ne da idemo uvozom mesa i da smanjujemo cene ispod neke realne i dostojne cene, a to je otprilike oko dve marke, uz redovnu isplatu. Plašili smo se, pa smo Drinu blokirali sa ogromnim jedinicama i zatvorili hermetički da ni jedna svinja ne može da pobegne tamo. Šta ćemo sada kada ne bude jednog dana u ovoj našoj Srbiji dovoljno svinja, zatvorene štale, ne bude dovoljno bikova, ne bude svega toga. Mi ćemo da zatvorimo sve štale i šta ćemo? Da uvezemo. Znate kakvo meso se uvozi? Kada ga obradite, a ako treba pričaću vam i o francuskim pilićima koji su stizali, kada ga obradite ono izgubi boju, izgubi sve. Bakteriološki je ispravno, ali ....
Narodni poslaniče, isteklo je vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi.
Znači, tražim povratak radnika, imovine. Ne damo da pare idu u Novi Sad. Hoćemo pare u Sremskoj Mitrovici, koje pripadaju Sremu, pa ćemo mi da raspolažemo, a ne druga birokratija na nivou Vojvodine. To je prava stvar. Vratite nam pare od fabrika, nama koji smo gradili.
Narodni poslanik Vladimir Garčević iskoristio je svo vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi SNS i u očekivanju da završi svoje izlaganje i koji minut iznad tog vremena, ali tako će biti sa svakom poslaničkom grupom. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, pa ministar u Vladi Republike Srbije gospodin Aleksandar Vlahović.
Dame i gospodo, bio bih mnogo srećniji da sam u prilici da ovde sa ove govornice mogu da govorim afirmativno o rezultatima rada bilo koje vlade Republike Srbije, pa i ove Vlade DOS-a. Međutim, stvarnost je takva da dubina krize u kojoj se danas naše društvo nalazi posle tri godine vladavine DOS-a mene i sve nas obavezuje da u zaštiti intresa građana Srbije i države Srbije, kao i države u kojoj živimo, nekakve kombinacije državne zajednice, realne unije ili čega Srbije i Crne Gore, moramo da se kritički osvrnemo prema negativnim pojavama koje su zabeležene u zadnje tri godine. Međutim, da se ova rasprava ne bi svela samo na nepoverenje Vladi, moramo da budemo realni i da kažemo da nepoverenje ne zaslužuje samo Vlada. Nepoverenje zaslužuje i ovaj saziv parlamenta, nepoverenje zaslužuje celokupni DOS-ovski režim na svim nivoima, koji je zahvaljujući svojoj katastrofalnoj politici doveo za tri godine naše društvo u skoro, kažem skoro, bezizlaznu situaciju. U obrazlanjuovog mog stava trudiću se da budem što jasniji u nameri i u želji da budem što razumljiviji onima koji ne žele da shvate suštinu. Naime, nadam se da ću u tome uspeti. Narod ove Srbije glasao je na izborima 2000. godine za DOS. Danas, tri godine nakon toga, narod Srbije je svestan da je pogrešio. Pod ekonomskim pritiscima koji su i tada bili konstantni, kao što su i sada, naša privreda je bila izložena velikim pritiscima zbog sankcija, otežano poslovanje, bombardovana itd, ali sve činjenice koje su išle u prilog ovoj vlasti, DOS-ovskom režimu, nisu iskorišćene. Mi danas, nažalost, nakon tri godine od skidanjasankcija, otvaranja velikih mogućnosti, imamo ne duplo nego troduplo goru situaciju nego što je bila 2000. godine. O tome govore i neki tehnički podaci. Izvoz u 2003. godini u Srbiji mesečno je iznosio 200 miliona dolara, a u isto vreme uvoz je 600 miliona dolara mesečno, što na kraju godine može da dovede do spoljnotrgovinskog deficita od skoro pet milijardi dolara. Gospodo, nismo u situaciji ili nismo ovoliko bogati da možemo toliko sebi da priuštimo da trošimo, a da vrlo malo zarađujemo. Takođe, kada se vratimo na situaciju koja je bila 2000. godine, narod je želeo da živi bolje. Vi ste to obećavali, vi ste davali izuzetno optimističke izjave kako će rasti životni standard, kako će Srbijom poteći med i mleko. Nažalost, narod je poverovao, međutim, mi u Pirotu smo imali činjenicu ili situaciju da od 1997. godine imamo na vlasti Koaliciju "Zajedno", koja je isto to obećavale pune četiri godine, a i pune četiri godine samo kukala kako je prethodna vlast ostavila pustoš. Nažalost po narod i po građane Pirota i po narod Srbije, nakon vaše vlasti stanje je mnogo gore. Opet kažem, nažalost. Godine 1996. radili su "Tigar" i "1. maj" u Pirotu. Gospodine, imate gospodina Tomislava Panajotovića, pa ga pitajte da li je tako. Imali ste privredu koja je uspevala da izađe na kraj sa teškoćama, koje su tada bile na našoj ekonomskoj ili političkoj sceni. Danas u Pirotu, nakon ove privatizacije i nakon svih bogom danih recepata iz inostranstva koje ste primenili, radi samo "Tigar", a podsećanja radi taj "Tigar" je privatizovan po prethodnom modelu svojinske transformacije i dan-danas uspešno odoleva svim pritiscima, svim nedaćama i svim nepovoljnim vetrovima koji duvaju ekonomskom scenom Srbije. Da bih napravio poređenje, a Piroćanci to vrlo dobro znaju, kada krenete industrijskom zonom Pirota, dakle sem "Tigra" ni jedno, ama baš ni jedno preduzeće ne radi: "1. maj" se guši, a ona preduzeća koja su privatizovana po ovom modelu privatizacije, bio bih zaista zadovoljan i srećan da mogu da kažem da funcionišu, umiru. I o tome govori i nezadovostvo radnika u tim preduzećima, koji su ili na neplaćenim odustvima, ne primaju platu, ili ne vide nikakvu perspektivu za dalji rad. Opetkažem, da postoji neki razlog da se to pohvali pohvalio bih, međutim, i sinoć sam teškom mukom pokušavao da se setim jednog pozitivnog primera iz moje sredine, gde se radi o nekim boljim uslovima i o nekom poboljšanju u toj privrednoj sferi. Nažalost, nisam mogao da se setim, sem da ste otkupili "Telekom" za četiri puta manju sumu od koje je prodat. Dakle, jedan aspekt zbog kojeg ova vlada treba pasti jeste neispunjenje predizbornih obećanja u vezi ekonomskog i socijalnog stanja, i privrednog naravno. Lagali ste da će situacija biti bolja. Situacija je mnogo gora, izuzetno gora i o tome su vrlo jasno govorili protesti koji su pre nekih nedelju dana bili ovde pred zgradom parlamenta. Dalje, kažete da je od privatizacije 1,4 milijarde dolara u 2003. godini nabavljeno. U redu, ali vi ste prodali skoro 1000 preduzeća. Prethodna vlast ili Republika Srbija ili država Srbija je prodajom jednog preduzeća, neću da govorim ko je bio onda na vlasti, zaradila milijardu i petsto miliona dolara. Oko tog preduzeća i iz tih sredstava finansirana je proizvodnja u mnogim drugim preduzećima, pa između ostalog i u "1. maju" iz Pirota, koji je tada stao na noge i koji je sada počeo da proizvodi. Ali vi danas hvalite sebekako ste obezbedili nekakva sredstva za investicije, a sva preduzeća koja su se obratila Fondu za razvoj, nadajući se da će dobiti kredite, danas nemaju mogućnosti da te kredite realizuju. O tome, uprkos svoj ljubaznosti na koje nailaze od strane zaposlenih u Fondu za razvoj, kojima je svaka čast, uvek se pojavi neki problemčić koji koči uzimanje tih kredita. Da li banka ne želi da da garanciju, nekako nešto fali, ali za sve to nije kriva Vlada, kriv je neko drugi. Gospodo, vi ste krivi što niste stvorili politički i ekonomski ambijent u kome bi preduzeća mogla da traže perspektivu i boljitak. Takođe, moram da kažem da je veliki broj radnika zbog ekonomske politike ove vlade ostao bez posla.
Molim narodnog poslanika Hranislava Perića da prestane da dobacuje i izričem mu upozorenje za dobacivanje iz klupe.
Nadam se da ćete mi uvažiti 30 sekundi koje sam izgubio zbog upada. Hvala lepo. Da bih bio konkretniji, u Pirotu smo 1996. godine imali obećanja kada su demokrate ili kvazidemokratska opcija dolazila na vlast, daleke 1996. godine, da će od stranih donacija biti toliko mnogo da će strane donacije nagrnuti i da nećemo znati šta da radimo sa parama. (Pa, dobro, 2003. godine.) Ta ista priča je ponovljena 2000. godine, i imamo izveštaj Odbora za razvoj ekonomskih odnosa sa inostranstvom, tačnije izveštaj o radu Ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom, u kome se kaže da je nabavljeno 4.150.000.000 evra namenjenih projektima, realizovano 2.200.000.000, ali imamo jednu interesantnu stvar koja će biti mnogo jasnija i građanima Pirota. Pod obrazloženjem Sektora energetike, gde je došlo 474 miliona evra, kao jedna od najznačajnijih realizacija navodi se projekat energije za demokratiju EU. Tu je negde 474 miliona, kažem, ali da li je ta pomoć upućena građanima ove zemlje, da li je ta pomoć upućena DOS-ovom režimu. Odgovor je vrlo jasan i znaju ga svi oni koji su bili u prilici da u svojim gradovima budu takozvani korisnici ove pomoći. Pomoć je upućena režimu DOS-a, jer građani nisu osetili nikakvu dobit ili nikakvo olakšanje, niti nikakvo umanjenje računa za grejanje od nafte koja je došla ovom donacijom. Kratko ću pomenuti samo, u tom istom izveštaju navodi se da je za uvoz električne energije potrošeno takođe mnogo sredstava, ali navodi se da je električna energija uvožena iz EU, Nemačke i SAD. Kao nedovoljno stručan čovek nisam baš siguran da električna energija može da se prebaci bežičnim putem, pošto još uvek ne znam da je žica prebačena preko Atlantskog okeana ili u koferima, avionom ili brodovima, podmornicama, pa sam pitao i gospodina Naumova, bivšeg predsednika Upravnog odbora Elektroprivrede Srbije, kako je to moguće. Nažalost, nije mogao da mi da odgovor. Dakle, prestigli ste Nikolu Teslu koji je zamišljao da nađe neki način da realizuje bežični prenos električne energije. Takođe, moram da kažem da je, kada sam već pomenuo EPS, jedan od velikih razloga za nezadovoljstvo radom ove vlade velika, prevelika cena električne energije, koja predstavlja zaista veliko opterećenje i za proizvođače i za proizvodnju, a kamoli za građane koji u ovom trenutku ili su pod velikim iskušenjima da ostanu bez posla ili ne mogu da sastave kraj sa krajem, ali šest puta veća cena električne energije za koju je odgovorna ova vlada zaista je prevelika. Takođe, moram da istaknem jednu stvar koja je zbog vremenskog ograničenja vrlo bitna. Samo kratko, vi ste gospodo pogazili osnovna načela demokratskog delovanja, osnovne principe demokratije i osnovne principe pravne države. Tačnije, imamo sada ministra Mihajlovića koji kaže - pa dobro, ne može neko da me proglašava krivim dok nisam osuđen pravosnažno. Naravno, to je princip i pretpostavka nadležnosti. Mora da važi za sve, ali taj isti ministar i ova ista vlada upali su u klopku koju su sami postavili za nekog drugog. Dakle, ovaj sistem koji su oni stvorili da svako može da bude optužen što od policije, što od bilo kog drugog organa za bilo šta, a da za to nema dokaza, vraća vam se kao bumerang. Ono što je najbitnije, a to je da je ova vlada odgovorna za gaženje Ustava i konkretno odredbe člana 47. stav 2, koji zabranjuje ekstradiciju bilo kog građanina i bilo kog državljanina ove zemlje. Vi ste tu obavezu pogazili i vi ste na taj način odustali od suvereniteta ove zemlje. Ne da ste isporučili bivšeg predsednika Republike Srbije i SRJ Slobodana Miloševića, nego bilo kog vojnika, običnog čoveka, radnika, poljoprivrednika, vi biste bili odgovorni i vi ste odgovorni za to što ste uradili. Nažalost, ova vlada izgleda da želi da nastavi tom politikom i zbog toga i ovaj režim DOS-a mora da padne. Oko parlamentarne krize ne bih želeo da trošim reči, dovoljno je samo da se prisetite onoga što je bilo eklatantno ovde u ovom parlamentu, a to je krađa glasova. Možda bi sve ovo palo u vodu što sam do sada pričao, ako mi neko objasni od vas gospodo gde je danas gospođa Neda Arnerić, ukras ovog parlamenta, kako je neko iz poslaničke grupe DOS-a govorio. Zbog čega gospođa Neda Arnerić ne dolazi danas u Skupštinu? Takođe, da li neko od vas može da mi objasni da je gospodin Dragan Rafailović neuračunljiv ili smanjeno uračunljiv, pa govori da nije bio ovde, a da ste vi njegov glas računali u glasanju za Kori Udovički. Zatim, molim vas da mi objasnite zbog čega SPS do danas nije dostavljen listing sa glasanja o zapisnicima, kada je u desetoj sekundi glasanja o tom zapisniku moja kartica i moj glas bio poništen i zašto do dana današnjeg ne mogu da saznam da li sam glasao protiv tog zapisnika? Gospodo, to su eklatantni primeri vaših zloupotreba i na taj način se produbljuje politička kriza. Odnos prema pravdi, prema volji naroda u lokalnoj samoupravi dokazali ste nebrojeno puta uvođenjem privremenih mera u mnoge gradove. Između ostalog, poništili ste narodnu volju i u Beloj Palanci, i sada u Pirotu, na vrlo diskutabilan način, ne da biste ispoštovali volju naroda, nego da biste zadržali vlast. Međutim, na ovim ponovljenim izborima 16. novembra u Pirotu imaćete prilike da se suočite sa realnošću. Ko će da pobedi neka kaže narod, ali ono što ste uradili u Pirotu zaista zaslužuje ocenu kakvu ćete dobiti, mislim u duplom iznosu u odnosu na ono što ste dobili u Ćupriji. Dakle, da pričekamo kakvi će rezultati biti, da ne govorimo o Ministarstvu pravosuđa ili o stanju u pravosuđu, ali mogu da pričam o tome satima. Zaista iz poštovanja prema kolegama moram da skratim svoje izlaganje. Samo da kažem, SPS dolaskom na vlast, a ovo je predizborna kampanja, u pravu ste i vi to vršite, radi ćemo i mi, dolaskom na vlast odgovoriće rešenjima na sve probleme koji su nastali u ovoj zemlji i SPS ima načina da reši te probleme.
Reč ima ministar u Vladi, gospodin Aleksandar Vlahović, narodni poslanik Milan Radulović, pa potpredsednik Vlade gospodin Žarko Korać, pa ministar Milosavljević.
Pošto smo svedoci da se neki poslanici ne mogu prisetiti, pored napornog danonoćnog razmišljanja, dobrih primera privatizacije, evo pokušaću da upravo dam nekoliko primera. Tačnije, sve privatizacije koje su se desile u pomenutom mestu. Dakle, evo i daću konkretno pravo na repliku, baš me interesuje šta ćete onda reći, a da slažete javnost. Prvo, Hladnjača iz Pirota, Hladnjača "Budućnost", "Agrostočar", "Autotransportno", "Pirotsuko", "Napredak", to su vam primeri koji danas uspešnije rade nego što su radili pre privatizacije. Tačno je, još dva preduzeća su privatizovana. Jedno je "Grafika", a još jedno pre nekih desetak dana ili pet - šest dana. Za razliku od vas gde je sve tajno, ovde je sve javno i u svakom trenutku možete dobiti informaciju. "Oprema" iz Pirota je privatizovana 30. oktobra, u "Grafici" još uvek postoje problemi, a kod "Opreme" je još uvek rano govoriti kakav je ishod privatizacije, jer je privatizovana pre šest dana. Prema tome, ako se ja sećam, koji sam iz Beograda, mene čudi kako se vi ne sećate, koji ste iz Pirota, a danonoćno razmišljate o dobrim primerima. To su vam dobri primeri. "Prvi maj", koga ste ostavili, tako što nije radio 2000. godine, sa ogromnim problemima, bez obrtnog kapitala, bez investicija, "Prvi maj" je danas spreman za privatizaciju i mi imamo jasno interesovanje koje su pokazali strateški partneri iz Belgije, iz Slovenije i očekujem uspešan završetak privatizacije. Na svu sreću, radnici u "Prvom maju" znaju ko od nas dvojice ovde govori istinu i znaju koliko novca je Vlada Republike Srbije iz budžeta opredelila za "Prvi maj" Pirot, da bi ga izvukla iz krize u koju ste ga vi gurnuli. Što se tiče jedinog, po vama, uspešnog preduzeća, što nije tačno, radi se o "Tigru" iz Pirota, tačno je da je uspešno, ali nije jedino uspešno preduzeće. "Tigar" iz Pirota jeste privatizovan po prethodnom modelu, ali je shvatio da mu je jedini način budućeg razvoja povezivanje sa strateškim partnerom. Kao što znate, pre godinu i po dana, na osnovu investicije koju je napravila Međunarodna banka finansiranja, koja pripada Svetskoj banci, povezao se sa "Mišlenom" i danas ima mnogo veći izvoz, koji ostvaruje na francuskom i na drugim tržištima Evropske unije, nego što je imao pre toga. Ono što je veoma važno reći, to jeste da otkako je DOS formirao vladu, tamo su privatni preduzetnici odahnuli i dobili prostora da razvijaju svoje aktivnosti, o čemu vi, nadam se, imate, makar u privatnim preduzećima, bolje podatke. Što se tiče "Agrosemena", pošto sam ovde da odgovaram, shvatio sam da je dužnost ministra i Vlade da odgovaraju na sve vaše primedbe, da vam dam informaciju na sve vaše polučinjenice, da izađemo sa činjenicama, zbog vas i zbog javnosti: "Agroseme" se nalazi u postupku raskida ugovora. Raskid ugovora je pokrenut od strane Agencije za privatizaciju zbog povrede klauzule 714 iz ugovora. Prema tome, drago mi je da ste pomenuli taj primer. Upravo je postupak raskida ugovora na delu. Što se tiče "Instalatera", privatizovan je, sada ću vam tačno reći kada i ko je kupac. "Instalater DZIP" Sremska Mitrovica, 21. jula 2003. godine, kupac Ljubiša Ćirković iz Sremske Mitrovice, na javnoj aukciji, koju ste mogli da pratite. Ako niste bili u prilici da odete tamo, onda uključite TV i videćete kako teku javne aukcije. (Vladimir Garčević, sa mesta: Možete reći cenu.) Reći ću vam cenu. Vi ste rekli da je za 230, dobro je da ste me podsetili, ali ovde mogu da potrošim mesec dana da vam objašnjavam da je vrednost rezultat profitne sposobnosti preduzeća. Ako kažete da firma ima super zgradu, a ne kažete kolike su obaveze, žao mi je, to vam je isto kao da kupite automobil i da preuzmete obavezu od pet hiljada maraka da vratite i onda vas neko pita - što niste platili jugo pet hiljada maraka, već ste ga kupili za jedan dinar. To je poenta priče, da vrednost zavisi od profitne sposobnosti i od zatečene visine obaveza. Što se tiče, navodno, upropašćene privrede u Sremskoj Mitrovici zahvaljujući Vladi Republike Srbije, prvo da kažem da ste delimično u pravu. Jeste upropašćena, ali ne zahvaljujući Vladi Republike Srbije, nego zahvaljujući onome što je rađeno devedesetih godina. Podsetiću vas šta ste radili devedesetih godina. Da biste imali dovoljno roto hartije da štampate vaš list "Politiku", da ga besplatno delite građanima i da u tom listu pričate neku vašu istinu, a ne ono šta je stvarno u Srbiji, vi ste 1994. godine nacionalizovali "Matroz". Od 1994. godine do danas dug "Matroza" je narastao na 120 miliona evra. Vi ste toj firmi upropastili budućnost. Šta mi danas radimo? Mi se danas nalazimo pri kraju tenderskog postupka "Matroza" gde, zahvaljujući upravo finansijskom restrukturiranju dugova koje ste vi napravili, mi za vama idemo i čistimo sve ono što ste vi ostavili, svo ono đubre za vreme vaše vladavine. Zahvaljujući upravo finansijskom restrukturiranju, mi danas imamo šansi da preduzeće bude kupljeno od strane strateškog partnera. Nažalost, cena za poreske obveznike koju ste ispostavili devedesetih godina, a koju i danas plaćamo, višestruko je veća od te cifre. Juče sam vam objasnio slučaj "Mitrosa". One tugovanke koje se u nekim dnevnim novinama pojavljuju za tri čvarka, rekao sam vam da su svi sindikati, zajedno sa poslovodstvom, uputili pismo Agenciji i Ministarstvu i rekli - ne interesuje nas kolika je cena preduzeća, hoćemo da firma radi i da možemo da primamo plate, jer su stigla izvršna rešenja za dugove tamo gde je data intabulacija na objekte. Rasprodaće se firma, a mi i pored toga uporno, sistematski i pedantno vodimo pregovore sa jednim kupcem. Kada završimo te pregovore, iznenadićete se kad čujete koliko će biti uspešni za državu. To je taj drugi primer koji ste vi pominjali. Pošto ću sve vreme biti ovde, biće mi drago da i ubuduće iznosite nove i nove primere, jer ću biti u prilici da sa ovog mesta, da sa ove govornice javnosti dam tačnu i preciznu informaciju, a ne neistine i polučinjenice koje vi iznosite.
Dame i gospodo, najbolji sud o tome ko je u pravu doneće narod. Raspišite što pre izbore, predupredite ovu političku i ekonomsku krizu koja se nadvila nad Srbijom nakon vlasti DOS-a i sve će biti jasnije. Dakle, to je jedini odgovor. Ne želim da se prepirem sa vama, niti da se ubeđujem. (Aleksandar Vlahović, sa mesta: Dajte činjenice.) Činjenice su sledeće: jedina firma koja danas u Pirotu radi dobro i uspešno jeste pirotski "Tigar", privatizovan po modelu svojinske transformacije koji je predviđao da fabrike pripadnu onima koji su ih gradili. Vlasnici "Tigra" su njegovi radnici. Vlasnici firmi koje ste vi nabrojali, koje su privatizovane po ovom sistemu, jesu hrabri mladi i preduzetni ljudi. Nažalost, možda poreklo njihovog kapitala i njihove imovine nemamo ili ne znamo, ali svaka im čast kad su smeli da se uhvate u avanturu koja se zove kupovina firmi u vrlo teškom ekonomskom ambijentu koji ste vi stvorili. Dakle, kakav je taj ekonomski ambijent? Vi ste liberalizovali tržište, vi ste liberalizovali i uvoz papira za novine, pa je to dovelo do posebnih poteškoća. Vi ste liberalizovali uvoz hemijskih proizvoda, pa "Suko" danas nema mogućnosti da na našem tržištu plasira svoje proizvode, koji je privatizovan takođe po vašem sistemu. Ti problemi su stvorili takav ambijent da on ne može da radi. Sada hrabri ljudi, koji su ušli u avanturu zvanu kupovina preduzeća, jednostavno ne mogu da realizuju ono zbog čega su ih kupili, jer ste vi stvorili ambijent da oni ne mogu da rade. Imate po dampinškim cenama uvezene gume danas u Srbiji, pa i "Tigar" grca zbog takvih problema, zbog apsolutnog liberalizovanja tržišta. Imate gro proizvoda. Vi ste član DS, pa pitajte neke od vaših članova kako "Tigar" opstaje danas na domaćem tržištu. Na svu sreću i daj bože da je mnogo više stručnjaka kakvi se nalaze u "Tigru", ali ovo što ste vi pomenuli moram da dopunim jednim negativnim primerom iz Pirotskog okruga, ne iz Pirota. Prodata je jedna mala firma "Metalac" iz Dimitrovgrada. Možda ne bi bilo zgoreg da se raspitate gde je vlasnik "Metalca" trenutno. (Aleksandar Vlahović sa mesta: Vi mi recite.) Neću da vam kažem, nisam ovde došao da vas učim, nego sam došao da kažem da ova vlada loše radi i vi ćete ubrzo imati rok od godinu dana kada ćete morati da vršite reviziju te privatizacije pa ćete moći da proverite kakvo je stanje u tim firmama koje ste sami pomenuli. Ima tu još firmi, ima "Pionir", pa se taj "Pionir" za proizvodnju iz Pirota ... Društveno preduzeće "Pionir" po vašem zakonu kupio je čovek ... da li sam ja majstor ili vi, videćemo, međutim nije bitno. Loši su vam podaci. Ono što je bitno jeste da vaš sistem privatizacije nije dobar, da vi kao Vlada niste stvorili dobar privredni ambijent, da niste dovoljno uradili na iskorišćenju svih onih pozitivnih uslova i šansi koje su stvorene nakon skidanja sankcija, a podsetiću vas, samo spoljni zid sankcija 1995. godine je skinut, pa je došlo do poboljšanja društvenog proizvoda i oživljavanja privrede usled kredita koji su došli iz Fonda za razvoj. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) Samo kratko da dovršim misao. Taj "1. maj" je nekada bio najveći proizvođač muških odela u Evropi. Danas on grca. Tačno je da vi pregovarate sa nekim UFM-om, ne znam kojim, ali činjenica je da ste imali otpuštanje radnika od 1.000 njih sa posla iz "1. maja", činjenica je da je taj "1. maj" imao dugove prema javnim lokalnim preduzećima, ima dugove prema svim preduzećima i činjenica je da vi niste sposobni da ne samo "1. maj", nego i sva preduzeća u Pirotu stavite na zdrave osnove. Međutim, neka narod da svoju ocenu svega ovoga što pričamo. Hvala.
Za reč se javio potpredsednik Vlade, gospodin Žarko Korać.
Moram da čestitam narodnom poslaniku iz Pirota, da je katastrofalnu privrednu situaciju koje su svesni svi građani ove zemlje prikazao kao neviđene ekonomske uspehe i onda je došla ova vlast koja je to upropastila i građani naravno grcaju. U jednom se s vama slažem: 16. su lokalni izbori u Pirotu. Zaista ćemo sačekati vlast naroda, ljudi koji su sada gledali i slušali, vaši sugrađani će to proceniti na lokalnim izborima i videćemo vrlo brzo rezultate tih izbora. Ono što je sigurno, to je da će oni svakako imati prilike da daju svoj glas za ono što oni misle da makar na lokalnom nivou vredi podržavati, što ih vodi u neku budućnost i otvara im neke nade i perspektive. Što se tiče "1. maja", reći ću, pošto se bavim privredom, ništa više od ovoga, ova država i ova vlada je uložila ogromne napore da "1.maj" Pirot stavi na noge. I zaista nije u redu da se ovoj vladi prebacuje da nije pokušala da pomogne "1. maju" Pirot zbog ekonomske situacije u tom regionu Srbije, zbog činjenice da je on okosnica privrednog razvoja. Ima firmi po Srbiji, ima fabrika gde bi neko zaista mogao da ustane ovde i da kaže - država, odnosno Vlada nije dovoljno učinila. To bih i prihvatio, ali "1. maj" Pirot ne spada u takve firme, i zbog toga što se on nalazi u jednom kraju gde zaista ekonomska situacija nije najbolja, Vlada je sistematski i svesno dala ogromne kredite "1. maju" Pirot, da ga stavi na noge. Nije fer, zaista, da nas za to ovde optužujete. U odnosu na "1. maj" Pirot mi ne snosimo odgovornost, nego čini mi se i neku pohvalu. (Dragan Todorović dobacuje sa mesta.)
Vi nemate više pravo na repliku. Narodni poslanik Vladimir Garčević. Malopre ste govorili duplo vreme za repliku, mislim da vam je to dovoljno. Niste spomenuti direktno. Izvolite, narodni poslanik Vladimir Garčević.
Radi građana sa kojima živim, naterali ste me da vam kažem oko "Mitrosa". Voleo bih da se ovde kaže sledeće - 2000. godine nasleđeno stanje. To bi bilo vrlo pošteno. Znači to, pa ću vam reći o "Celulozi". Hoću istinu da govorim: 2000. godine nasleđeno stanje, "Mitros" nije dugovao. Prema tome, doveli ste kriznim štabom svog direktora koji je u Beogradu školovan po nekim školama, tada je išao na specijalizaciju, na kraju ću reći i sledeće, pa ste doveli Kuzminca, direktora koji je organizova štrajkove sa sindikatom. Zašto? Zato što se išlo na uništavanje "Mitrosa". Kažem vam, to su vaši članovi, vaše stranke, a vaše stranke je član i gospodin iz Zemuna. Nemojte me terati da pričam drugu priču. Znači, druga priča, "Mitros" je namerno uništen da dođe do ove situacije. Tražiću podatke, imam mogućnosti. Hteo sam da ukažem na pogubnost kriznih štabova, bez obzira ko su. Reći ću vam istinu i oko "Celuloze". Neću da bežim. Nisam diskutovao, ali ću vam reći. Znači, oko "Mitrosa", mislim da uzmemo stanje koje je bilo nasleđeno i da vidimo šta su uradili iz Demokratske stranke kadrovi koji se nalaze tamo u kriznim štabovima. To je istina. Drugo, oko "Celuloze". "Celuloza" je grcala sve vreme, grcala je i u vreme 1990, grcala je i posle. Imala je problema stalno, ali sredstva koja su se odvajala iz doprinosa i ostalog, gde je bilo 2.500 zaposlenih ljudi, ostavili su koliko dugova, toliko i dobrih strana, da se u Mitrovici kupi roba od strane tih ljudi, da prežive itd. Znači, država je stalno subvencionirala "Celulozu". Neću da kažem da cena papira nije zamrznuta o čemu vi govorite. Tu ćemo se složiti. Vi ste ponudili da otpustite devetsto i nešto radnika, da li je tako? Da vidimo da li pratimo? Vaš predsednik poslovodnog odbora maltretira radnike, a on se nalazi ovde u Skupštini, nisam znao da je ovde, nekorektno se ponaša. Do sada sam ćutao. Znači, niste uspeli 900 radnika da privedete, nego oko 600. "Celuloza" jeste rak-rana jer nema sirovina. Ima zaduženja i verovatno kad svedemo od 2.500, možda i 800 da će teško raditi. Ima korisnih pogona i znam šta žele da kupe kupci. Žele da kupe pogon papira, štampariju koja je savremena, koja može da štampa za sve potrebe Srbije. Nije da nisam upoznat, živim u mom gradu i mislim da ga poznajem. Ne mogu sve da dobijem podatke, ali poznajem problematiku. Međutim ... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) ... jeste "Instalater" kupio Ćirković, pitaću ga sutra. Nisam znao ko je kupio. Pitaću ga odakle mu pare. Moraće polagati račune u Mitrovici, da vidimo odakle su pare. S druge strane, ukazao sam na "ventile". Zašto na ventile? Ukazao sam što je čovek koji je kupio dugovao Fabrici ventila i nije se mogao pojaviti kao kupac. Dalje, prodato je... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena, peti minut.) ... bogatašu iz Rume, čiji se helikopter možda srušio onda kada su oni poginuli, pa ova država nije objavila tog čiji je helikopter, da bi kupio, da ne kažem kome, taj pogon, u nadmetanju itd, pa je otpustio radnike. Plata je njihova danas manja, a zahtevi proizvodnje veći. Sada vi meni kažite da je i ta privatizacija dobra. Ali ću sada reći istinu, krivo je moje bivše rukovodstvo što se ovaj obogatio u Rumi, jer je trebalo da ga oporezuje, da mu ne dozvoli da se obogati. To je istina. Tada sam bio protiv, a i sada sam protiv ovoga što se radi.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovane kolege narodni poslanici, izašao sam da u ime poslaničke grupe SPS ukažem na povredu Poslovnika, člana 97. i to od strane predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, gospođe Mićić. Naime, diskusija kolege Dragana Todorovića je izazvala reakcije i gospodina ministra i gospodina potpredsednika Vlade. On je izašao da replicira gospodinu ministru i govorio koliko je govorio. Ako je govorio duže nego što je predviđeno Poslovnikom, onda je trebalo da ga opomenete, što ste učinili, ako je govorio još duže, trebalo je da ga kaznite, ali vam to ne može služiti kao osnov da mu ne date pravo na reč da odgovori gospodinu potpredsedniku Vlade, gospodinu Koraću, na ono što je on govorio o situaciji u Pirotu i povodom tvrdnji kolege poslanika Dragana Todorovića. Molim vas, primenjujte Poslovnik. Nemojte ovde da se ponašate kao glasnogovornik DOS-a. Juče popodne, na kraju sednice, upotrebili ste jedan izraz povodom završetka rada jučerašnje sednice, a početka današnje, rekli ste - gospodin Vlahović će izložiti sutra neki program, naziv, već šta li je, u odnosu na period mraka za vreme koje je bilo pre. Molim vas, ako želite da date svoju ocenu o situaciji koja je bila pre dve godine, izvolite, govornica je tu, izađite i recite, recite sve što mislite da treba, ali izađite za govornicu i recite to poslanicima, i recite Srbiji. Nemojte da tumačite izlaganje poslanika i dozvolite kolegi Draganu Todoroviću da po Poslovniku dobije pravo da kaže. Hvala.
Narodni poslanik ne može dobiti pravo na repliku, zato što član 97. kaže da odluku u slučajevima iz stava 1. i 2, koji se odnose na pravo replike, donosi predsednik Narodne skupštine. Predsednik Narodne skupštine je ocenio da nema osnova za repliku, drugi put, narodnog poslanika Dragana Todorovića. Ako niste zadovoljni, Administrativni odbor će vam dati odgovor. Nastavljamo raspravu prema prijavama za reč narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Milan Radulović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Miroslav Hristodulo.
Poštovani narodni poslanici, po završetku ove višednevne, iscrpne, a sudeći po broju prisutnih poslanika u sali i iscrpljujuće rasprave, Narodna skupština Srbije moraće da donese jednu politički vrlo odgovornu odluku. Slažemo se verovatno da je za svaku narodnu skupštinu najodgovorniji politički trenutak onaj kada bira jednu vladu i kada tu vladu razrešava. Predsednik Vlade o kojoj danas pričamo ovih dana je plasirao jednu dosta zgodnu političku dosetku govoreći o radu svog kabineta. On je rekao - Vlada koju su demokratske snage Srbije izabrale 2001. godine dobila je mandat da menja, a ne da vlada. Dobro, da ne ulazimo sada u male logičke protivurečnosti u toj izjavi, nego da je shvatimo vrlo ozbiljno i da vidimo ako Vlada nije vladala, šta je i kako je menjala. O tome se ovih dana vodi rasprava u ovoj skupštini. Kao što ste videli danas, posebna pažnja je posvećena ekonomskom i privrednom sektoru; tu je zaista bilo nekih promena. Kakve su te promene, da li su nabolje, da li su nagore, da li su očigledno dobre, da li je njihov krajnji ishod neizvestan, odnosno koji će krajnji rezultat izvršenih promena biti, o tome se, koliko smo obavešteni, spore i ekonomski stručnjaci, spore se čak i ekonomisti koji su bliski Vladi. Ja ću ostaviti na stranu to pitanje i posvetiću vašu pažnju jednom drugom segmentu promena u Srbiji. Naime, Vlada je 2001. godine dobila mandat, kako ja razumem, u prvom redu da izvrši promenu političkog sistema u Srbiji. Promena političkog sistema u Srbiji bila je neophodna najmanje sa dva razloga. Prvi je zato što je politički sistem koji je izgrađen u poslednjoj deceniji 20. veka u Srbiji doveo državu u nesaglasje sa civilizacijskim tokovima i okruženjem. Drugi, zato što su građani tom političkom sistemu iskazali nepoverenje na izborima. Koliko je, šta je i kako je urađeno na promeni političkog uređenja u Srbiji od 2001. godine do danas? Ono što je očigledna promena, promenili su se ljudi koji vode državnu politiku. Došli su novi ljudi. Promenila se politička retorika, promenile su se političke ideje, promenila se i politička orijentacija utoliko što su Vlada koja je izabrana 2001. godine i ova skupština - sledeći glas i želju naroda, a sve je to iskazano na izborima 2000. godine - proklamovale proevropsku političku orijentaciju. Proevropska politička orijentacija je zaista bila želja građana 2000. godine, i to je ono što je želja i danas. Međutim, da li su promenom samih ljudi i promenom političke retorike, promenom političkih ideja, pa i političke orijentacije države, da li je u svim tim promenama izvršena i promena političkog sistema? Po mom dubokom uverenju i po mišljenju mnogih građana u Srbiji, rekao bih čak većinskog dela građana u Srbiji, politički sistem u Srbiji nije izmenjen. Ako danas pokušavamo da definišemo političko uređenje u kojem živimo, onda se ono najkraće može da nazove degenerisan i haotizovan partijski sistem. Haotizovan utoliko što je ona etika koja je držala jednopartijski sistem u doba komunizma, početkom devedesetih godina proglašena nevažećom, pa je dozvoljena jedna proizvoljna sloboda za nosioce političke vlasti; a partijski zato što je sve vreme u poslednjoj deceniji 20. veka ostala nejasna razlika između partije, vladajuće partije, države i naroda. Od 1990. godine do 2000. godine i od 2000. do 2003. godine, mi nismo uspeli da shvatimo da višestranački sistem nije isto što i demokratski uređeno društvo; nismo uspeli da shvatimo da postoji nešto što je državni interes i da država kao entitet stoji iznad svake i svih partija, pa i iznad vladajuće partije, bilo da je ona jedna, bilo da ih je 18 ili 27. Partijski sistem je u poslednje tri godine delovao, i to ne samo po inerciji, što bi moglo da se razume. U poslednje tri godine pokušano je da se partijski sistem revitalizuje. Govorim ovo sa blagim razočarenjem, ali ne sa iznenađenjem. Shvatio sam krajem 2001. godine da Vlada ima više smernica i da je ideološki ambivalentna, ali da je jedna od njenih težnji restauracija partijske države. Evo primera kako je delovala partijska država. Predsedništvo DOS-a, a mislim i kolegijum Vlade, u ovom vremenu su postojali kao centar političke moći, centar u kojem se sabira neka moć da se društvom i državom upravlja mimo institucija. Predsedništvo DOS-a i kolegijum Vlade su bili iznad Skupštine i bili su iznad predsednika države, iznad Ustava i Ustavnog suda. Nije dobro da ostaju takvi centri moći i da oni donose političke odluke, a onda da traže od institucija da njihove političke odluke sprovedu. Takva je bila, recimo, politička odluka oko toga da li ćemo imati ili nemati predsednika, kada ćemo imati predsedničke izbore, i ako je jasno bilo da od 2000. godine nemamo predsednika, zato što Milutinović nije mogao sa poznatih razloga da vrši funkciju, nego je sve te nadležnosti vršio predsednik Vlade. Takva je odluka da li ćemo imati Ustavni sud ili nećemo, da li će se odluke Ustavnog suda interpretirati ovako ili onako, da li će se sprovoditi; politička je odluka da li će se skupštinski sastav menjati oduzimanjem, odnosno vraćanjem mandata itd. Sve su to političke odluke koje su donete izvan institucija, donete su u centrima političke moći, a institucije su upotrebljene da te odluke sprovedu. Uzmimo jedan mali primer kako deluje partijska država u Srbiji. Kada je DOS preuzeo vlast 2001. godine on je imao običaj sa smenjuje kadrove koje su postavili ljudi iz prethodnog režima. Skoro su bili neki dopunski izbori u jednom gradu u Srbiji od 80.000 stanovnika, a ti dopunski izbori rezultirali su time da se vrati stara koalicija na vlast, i oni su za jedan dan smenili 176 ljudi i postavili nove. Ako vlast u jednom gradu od 50.000 ljudi ima moć da postavlja toliki broj ljudi, onda nam to govori da u Srbiji politika i političari imaju prejak uticaj na upravu. Zato mi nemamo ni odgovornu upravu, ni stručnu, jer se obično postavljaju kadrovi ne po znanju i sposobnostima nego po lojalnosti partijama. Suviše mnogo uticaja ima politika, i to ne samo u ekonomiji, o čemu ću nešto reći kasnije. Politika i političke stranke i centri političke moći imaju nesnošljivo visok stepen uticaja na upravu, na upravljanje zajedničkim dobrima i na upravljanje javnim poslovima. Evo još jedan mali primer. Pre neki dan gospodin premijer i jedan poslanik vode živahnu polemiku, izlaze i jedan i drugi za govornicu više puta. Narodni poslanik dokazuje da je u nekom javnom preduzeću urađen neki tender na loš način, premijer dokazuje da nije, a onda kaže narodnom poslaniku - vi ste bili u upravnom odboru, vi ste krivi. Pošto je Vlada na dnevnom redu, sada ćemo, gospodo, da budemo malo i mi na dnevnom redu, mi poslanici. Sebe prvog stavljam na dnevni red. Niko ne može da postavi u ovoj državi jedno logično pitanje: otkud narodni poslanik u upravnom odboru. Šta će narodni poslanik u upravnom odboru jednog javnog preduzeća? On je tamo da štiti javni interes. Pošto u Srbiji ima mnogo javnih interesa, zajedničkih dobara, da li to znači da su narodni poslanici toliko besposleni ili toliko jaki da mogu da obavljaju pet ili deset funkcija? Da li se vi sećate, gospodo, kako smo se mi krstili i sablažnjavali kada smo posle izbora 2000. godine saznali koliko je ljudi iz prethodnog režima bilo po upravnim odborima i kada smo konstatovali da je bilo ljudi koji su, osim što su bili članovi Vlade ili članovi parlamenta, bili i članovi deset, dvanaest i petnaest upravnih odbora? Mi smo se smejali zato što se time ruše zakoni fizike. Fizički zakon je vreme, a ne može jedan čovek istovremeno da obavlja odgovorno više od jedne ili dve funkcije, ne može dvanaest. Onda je jedan poslanik iz tog režima rekao - da, ali ja nisam primao pare, sve pare koje su bile namenjene meni otišle su mojoj stranci. U čemu je razlika? Za preduzeće koje je dalo pare nema razlika da li su otišle jednoj stranci ili su otišle jednom čoveku? Neki se brane time - da, mi jesmo u upravnim odborima, ali ne primamo pare. Naravno da ne primate pare, ali koliko ste plaćeni tako i upravljate, a to znači nikako, neodgovorno i nestručno. Takvi upravni odbori, koje imenuju političari opšte prakse - jer našim javnim poslovima i javnim dobrima ne rukovode stručnjaci nego političari opšte prakse - takvi upravni odbori koji su imenovani od takvih organa služe samo kao paravani za neke odluke koje donose stvarni upravljači, oni koji stoje u pozadini. To je najviše došlo do izražaja kada je u pitanju stečaj i privatizacija nekih preduzeća. Ministar Vlahović je sa pravom rekao da je u prethodnom periodu, dakle pre nego što je uzeo vlast, deo preduzeća privatizovan tako što su direktori društvenih preduzeća loše poslovali i na posredan način predavali imovinu privatnim preduzećima. Da li je taj proces prekinut ili nije? Mislim da nije. Možda je među preduzećima koja su otišla u stečaj bilo preduzeća koja su mogla da se oporave, ali je bilo nekih interesa da ona ne budu oporavljena nego da odu u stečaj. Bilo koga da postavite da upravlja bilo kojim preduzećem, ekonomska logika teraće ga da ostvaruje profit. Ako su ga postavili političari, on ne mora da sledi ekonomsku logiku. Može da izda ekonomsku logiku i etiku upravljanja i da vodi preduzeće u pogrešnom smeru da bi se ostvario politički interes neke male grupacije. Ukratko, politički sistem u Srbiji u poslednjih deset godina zanemaruje znanje i sposobnost, a nagrađuje lojalnost. On onemogućava fer i slobodnu konkurenciju, a protežira protekciju i monopole. Taj sistem potpuno razbija svest o opštim interesima, razbija osećanje ljudske i socijalne solidarnosti, a podstiče i glorifikuje grupne ili lične interese i praktično forsira jednu vrstu surovog i vrlo brutalnog egoizma. Neću govoriti ni o jednoj aferi koja se vezuje za Vladu, ali ću vas podsetiti na ono što je bilo sa šećerom. Kada je država dobila mogućnost da izvozi šećer, tu su mogli da nađu interes mnogi ljudi, počev od onih, i u prvom redu od onih koji se bave proizvodnjom šećerne repe, a onda se neki, oprostite na izrazu, asocijalan tip setio da on može malo da uveze šećera iz inostranstva, pa da ga izveze kao naš domaći. To je davno otkriveno, a još uvek se traga i ispituje šta se tu dogodilo, a dogodila se, gospodo, jedna jednostavna stvar. Degenerisan partijski sistem po prirodi stvari je korupcionaški i lopovski, da upotrebim narodni izraz. On ne može drugačiji biti i ne može da funkcioniše ni na čemu nego na tome da favorizuje pojedinačne i sebične grupne interese. Nama iz Demokratske stranke Srbije je blago otužno i tužno kada vidimo kako se predstavnici Vlade i predstavnici stranaka bivšeg režima nadgornjavaju o tome ko je pošteniji, ko je krao manje i prefinjenije, a ko više i brutalnije. Gospodo, sistem je koncipovan tako da se u njemu mora da krade. On je koncipovan tako da zanemari opšte interese i da favorizuje pojedinačne i grupne interese. Neću odgovarati na pitanje, ali ću postaviti pitanje: zašto Vlada, koju su formirale demokratske snage Srbije 2001. godine, nije promenila politički sistem u Srbiji? Neću odgovarati na ovo pitanje, ali ću reći dve-tri rečenice o posledicama koje je istrajavanje u starom sistemu ostavilo u narodu. Prva posledica je što su ljudi izgubili veru u politiku, u demokratiju, u mogućnost boljitka. Narod je 2000. godine mislio i tražio da se Srbijom upravlja stručnije, odgovornije, poštenije i pravednije. Godine 2003. građani Srbije kažu - političari koje mi imamo nisu u stanju da ostvare taj cilj. Dakle, ubijanje nade, ubijanje volje za život, ubijanje volje za borbu, ubijanje volje za boljitak je greh kada se uradi jednom čoveku: a koliki je greh kada se uradi jednom narodu, o tome ne treba ni da govorimo. Druga katastrofalna posledica zbog zadržavanja nasleđenog političkog sistema bila je ova. Srbija se danas nalazi na korak od plutokratije, od vlasti novca. Srbija je bliža plutokratiji, bliža je vlasti novca nego što je iskoračila ka autentičnoj demokratiji. Da vas podsetim da je predsednik jedne parlamentarne stranke i pritom vrlo visoki funkcioner u saveznoj državi pomenuo da Skupštinom, nama,mnome, vama, vlada nekakav kapital. Da li je on to napamet rekao? Verovatno neosnovano za devet desetina poslanika, ali on je ukazao na jednu opasnost. Ukazao je na činjenicu da finansijska oligarhija, koja se u nelojalnoj konkurenciji, ratnim profiterstvom, na najbrutalniji način obogatila, uvezala sa novim bogatašima, i da sada finansijski moćnici iskazuju vrlo jasne političke aspiracije. Iskazuju jasnu aspiraciju da vladaju ovom državom. To nije moguće trpeti, to nije moguće dozvoliti. Gospodo iz Vlade, ima još jedna vrlo nezgodna stvar koju je vaš način vladanja ostavio po Srbiju u ove tri godine. O vašoj Vladi ne govorim kao o Vladi koju su formirale konkurentske stranke, ja o vašoj Vladi govorim kao o Vladi moje države i naroda kome pripadam. Ta vlada je trebalo da sledi proevropski kurs, a ona je zadržala jedan partokratski sistem. Kada vama, gospodine potpredsedniče Vlade, sa Zapada kažu - borite se protiv korupcije, oni ne kažu samo - lišite se ovih afera; oni kažu - promenite sistem, jer imate korupcionaški sistem. Po prirodi stvari je korupcionaški. Udaljila je ova Vlada nas od Evrope time što je deklarativno bila za Evropu, a što nije bila u stanju da radi na stvaranju demokratskog sistema, nego je zadržavala nasleđeni politički sistem. Udaljila je ova vlada nas blago od Evrope i time što je prihvatala i želela da deklariše svoje proevropske orijentacije izlazeći u susret zahtevima iz Evrope više nego što je potrebno. Članovi Vlade, većina narodnih poslanika, svi mi dobro znamo da je narod sa zebnjom primio način na koji je Vlada sarađivala sa Haškim sudom. Ta zebnja počiva na jednoj jednostavnoj činjenici. Moguće je izvršavati državne obaveze, ali se mora braniti nešto što je nacionalni identitet i nacionalno dostojanstvo. Ne kažem da je Vlada izdala i nacionalni identitet i nacionalno dostojanstvo, ali svi se dobro sećamo da je u vladajućim strukturama, koje su sastavljene od više stranaka, jedno vreme kolala ideja da su Srbi narod koji treba denacifikovati. Da li je neko ko to izgovara, da li je taj neko svestan šta govori? Kako denacifikovati jedan narod? Lišiti ga nacionalne tradicije? Lišiti ga vere, kulture, prava na na to da svoj sistem gradi na svojoj tradiciji, veri i kulturi? To znači denacifikovati jedan narod. Denacifikovan narod ne može da uđe u Evropu zato što panevropska ideja počiva na tome da svi narodi moraju da izgrade svoj društveni sistem na svojoj tradiciji, i kulturi i veri - i da te sisteme onda harmonizuju. To je panevropska ideja kakvu razume većina ljudi danas. Nije panevropska ideja da se prihvata svaki diktat iz Evrope. Ne razumeju ljudi iz Evrope kada neko prihvata njihove diktate. Nepotrebno je to ljudi činiti. Nepotrebno zato što je to antievropska orijentacija. Dakle, Vlada koja je dobila zadatak da Srbiju povede putem koji će je približiti i ujediniti sa Evropom, nije uspela. Ja ne kažem da Vlada nije htela to da uradi, ali moram sa žaljenjem da konstatujem jednu jednostavnu činjenicu: ona nije bila sposobna da to uradi. Našla se u potpuno ambivalentnom položaju. Našla se u položaju da, s jedne strane, nije u stanju da kreira normalne zakone, nego čeka da im neko iz Evrope te zakone donese. Našla se, s druge strane, u poziciji da nije u stanju da čuje glas demokratskih snaga koje ne pripadaju Vladi, a koje pripadaju ovom narodu, i našla se u poziciji da, prihvatajući diktate, umesto demokratije u Srbiji uvodi blagu vrstu prosvećenog apsolutizma. Ni prosvećeni apsolutizam, ni partijski sistem, ni degenerisan partokratski sistem, ni epigonstvo, ni plutokratija, ništa od toga nije blisko evropskom duhu; sve to što imamo, a što preti da uguši demokratiju u Srbiji, sve nas to udaljava od Evrope, udaljava nas od demokratije. Gospodine potpredsedniče Vlade, gospodo ministri, poslanici DSS-a su u januaru 2001. godine glasali za vas. Mi smo preuzeli odgovornost da vas biramo. Mi smo odgovonri za ono što ste vi radili. Mi smo preuzeli odgovornost da vas kontrolišemo. Mi smo vam ukazivali na vreme da neki vaši potezi vode očuvanju partijske države. Mi smo na vreme tražili i podržavali svaki vaš demokratski korak. Mi smo bili odgovorni da vršimo kontrolu nad vama. (Za razliku od poslanice koja uvek ima običaj da dobacuje kada ja govorim, koja pripada većini, koja nekreativno, neinventivno, nelojalno i neinteligentno poltronski podržava Vladu.) Vladi treba ozbiljna podrška,a ozbiljna podrška se može dati i kritikom i ukazivanjem na greške, a ne samo poltronskim savijanjem pred odlukama Vlade i podvrgavanjem Skupštine i svih organa izvršnoj vlasti. Gospodine Korać, samo iz osećanja odgovornosti koje smo pokazali kada smo vas birali, kada smo vas kontrolisali, samo iz osećanja odgovornosti pred narodom mi moramo da glasamo za vašu smenu. Glasajući za vašu smenu mi ne podržavamo motiv predlagača čiji je predlog danas na dnevnom redu; jer vas oni napadaju zašto upravljate tim korumpiranim sistemom umesto njih, kada su to mogli i oni da rade. Mi vas napadamo zašto zadržavate korupcionaški politički sistem u Srbiji. Zašto ga ne promenite? Narodni poslanici, dozvolite na kraju da kažem i vama dve tri reči, iako sam i dosad govorio vama. Mi smo odgovorni, mi smo istorijski odgovorni da smenimo Vladu. Odgovorni su ne samo poslanici opozicije, odgovorni su i poslanici koji su dosad podržavali Vladu. Odgovorni su zato što je to jedini način da se spase makar trunka od demokratske ideje u Srbiji. Od Kraljevine Jugoslavije do danas nijedna srpska Vlada nije pala u Skupštini. Vreme je da Skupština pokaže snagu da promeni i obori jednu vladu i da time pokaže da je - uprkos ovim tapkanjima u mestu, lutanjima, zadržavanjem starog političkog sistema, otvaranjem vrata plutokratiji, pravljenjem nekorektnih ustupaka Zapadu - da je uprkos svemu Narodna skupština u stanju da kontroliše Vladu, da je izabere i da je smeni. To bi građanima Srbije vratilo nešto malo nade. Građani Srbije, za razliku od političara, veruju u demokratiju. Za razliku od političara - neko iz ovih redova neki dan reče:demokratija je mrak, siromaštvo, haos - građani Srbije znaju da je demokratsko društvo društvo solidarnosti. Građani Srbije u genu nose svoju patrijarhalnu kulturu koja je počivala na osećanju solidarnosti, na nikakvim razlikama u imovini, na činjenici da je čak i svoje vođe iznedrila iz sebe i da ih je ona birala i ona kontrolisala. Demokratski gen u srpskom narodu je dubok, demokratske težnje u srpskom narodu su snažne a do danas, nažalost, neostvarene, sto puta do danas izneverene. Ali politička kultura srpskog naroda i građana Srbije danas je iznad političke svesti i političke kulture političara - mene, vas. Nema pravo nijedna Vlada, nijedna Skupština da zavodi svoj narod u irealne utopijske projekte, kako se čini više od pola veka. Nema nijedna Vlada, nijedna Skupština pravo da zaustavlja narod kada je izabrao svoj smer, kada zna šta hoće, kada zna kuda hoće, nema pravo da koči taj njegov izbor. Srpski narod hoće demokratiju i srpski narod je proeveropski orijentisan. Da bi se to proverilo, da bi se to dokazalo, moraju se raspisati izbori. Na izborima će možda i napori Vlade dobiti pozitivnu ocenu, možda neće. Ja verujem da neće. Neophodno je da se posluša u ovom trenutku glas naroda, jer će narod znati sebi da bira ne onoga ko će da ga vodi, narod će da bira onoga ko će da ga sledi. Narod je izabrao sebi put, narod zna kud hoće, i više se ne može zavoditi za Goleš-planine; ne može to činiti niko, ni socijalisti, ni komunisti, ni kriptokomunisti, ni protokomunisti, ni samozvane demokrate. Niko.
Reč ima potpredsednik Vlade, gospodin Žarko Korać, a zatim predstavnica predlagača, pa onda pravo na repliku.
Pokušaću uvaženom gospodinu Raduloviću da odgovorim na način kako je on govorio, bez ikakvih ličnih uvreda, ali na onaj način kako je on to želeo ovde da prikaže kao svoje političko neslaganje sa onim što radi Vlada. Moram da kažem da je on izgovorio mnogo reči da bi obrazložio jednu jednostavnu činjenicu, a to je da se on pridružuje akciji SRS i da, kako on kaže, doduše iz drugih motiva, ali takođe glasa za nepoverenje Vladi. Ono što je suština ovoga što smo danas čuli, sada ste videli u elementima jedan potpuno antimoderan politički projekat, u kome se ni o čemu drugom ne govori nego o narodu. Moram da vam kažem, gospodine Raduloviću, da mi gradimo politički sistem u kome je pozivanje na narod, koje ima smisla kad se govori o kulturi i nečem sličnom, zamenjujemo idejom da postoji politički pluralizam unutar naroda. Svi smo mi ovde narod, i ja i vi, i svi ovi drugi ljudi, ali se razlikujemo politički. Vi govorite "narod je izabrao i narod je rekao". Ne, gospodine Raduloviću, političke stranke i političke ideje se nadmeću od kada su Srbi postali politički narod, a to je davno. O narodu treba govoriti skromnije i niko ne može da se poziva na narod. Teško je to. Može se pozivati samo na one koji su njegovi politički istomišljenici, a u političkom pluralizmu, tačno je, na izborima u demokratskim uslovima, narodni glasovi daju podršku jednima ili drugima, na svu sreću i veoma retko, ako to uopšte postoji, svim predstavnicima jedne političke stranke. Mi smo se ovde opredelili za pluralizam. Vi ste, takođe, izložili jednu političku koncepciju. Ta politička koncepcija barata izrazima koje nikada ne bih upotrebio. Želim da vas upozorim, pretpostavljam da vi to radite bez neke posebne želje da tu reč naglasite, da je reč "plutokratija" korišćena tridesetih godina i nećete je naći u modernoj političkoj misli. Iz poštovanja prema vama, kao kolegi, neću da kažem iskreno koje političke opcije su masovno koristile reč "plutokratija". Takođe želim da vam kažem da je u genima srpskog naroda, kako ste rekli, "patrijarhalna kultura". Tvrdim vam da u genima ovog naroda nema ni "patrijarhalne", ni "matrijarhalne" kulture, nego se narod menja, menja svoje kulturne obrasce. Drugim rečima, ne pozivajmo se na gene kada govorimo o političkim razlozima. Ono što je suština, vi ste govorili o tome, vaše je pravo, kao predstavnika opozicije, kritikujući politiku ove vlade i vi ste, sem tih opštih mesta o tome da smo mi zadržali stari politički sistem, upotrebili relativno malo argumenata da to potkrepite. Navešću onaj koji ste naveli na početku svog izlaganja. Vaš ključni argument su bili tzv. upravni odbori. Molim vas da me pažljivo saslušate, jer nisam član ni jednog jedinog upravnog odbora. Govorim sada o sebi. Meni ne možete prebaciti upravljačke ambicije. Ponavljam, to je vrlo lako proveriti, kao potpredsednik Vlade nisam ni u jednom upravnom odboru. Reći ću ovde samo dve stvari. Vama je dobro poznato da postoje javna preduzeća čiji je osnivač Republika, a njima upravlja Vlada Republike Srbije. Uzmimo Železnicu, uzmimo JAT. Kako mislite da Republika upravlja ako neko ko je izabrani predstavnik nije makar neko u tom upravnom odboru? Drugim rečima, ne treba ići u nešto što vi možda ne želite, ali se svodi na demagogiju. Kako država da upravlja ako nema nijednog predstavnika na onim mestima gde se upravlja javnim preduzećima? Vaša druga pitanja su ispravna - da li jedan čovek treba da bude u 16 upravnih odbora? Ne treba. Da li treba za to da prima nadoknadu? Ne treba. Znači, treba u tome biti skroman, otvoren i pošteno zastupati interes države Srbije. Bilo bi kriminalno delo kada država ne bi imala svog predstavnika u preduzećima od ogromnog značaja za Srbiju i za njene građane. Na kraju, samo jedno direktno pitanje. Vi ste rekli da političke stranke ne treba to da rade. Da li je vaša DSS, dok je participirala u vlasti, imala svoje predstavnike u upravnim odborima? Odgovor glasi - da, ali je za to ne krivim, za razliku od vas, jer je ona, dok je bila u vlasti, to i trebalo da radi. Takođe, na lokalnom nivou su predstavnici vaše stranke u upravnim odborima i takođe vas za to ne optužujem kao stranku, jer smatram da je to potrebno. Završavam, iako je ovo trebalo da bude jedna koncepcija kritike Vlade, ona je ipak pokazala, bar u elementima, nešto drugo: koncepciju jednog drugačijeg političkog programa. Za sam kraj, vi ste nekoliko puta rekli da ste, dok ste bili u vlasti, imali funkciju kontrole. Moram da kažem da je lakše kontrolisati nego donositi odluke. Lakše je gledati sa strane nego snositi odgovornost za odluke koje se donose. Nažalost ili na sreću, oni kojima je narod na izborima poverio mogućnost da donose neke odluke, snose i odgovornost za te odluke. Zato, kao čovek, sedim u ovoj sali i gledam vas u oči, jer tačno je da je ova skupština mene izabrala i moja je dužnost da sedim ovde u prvom redu i da čujem šta narodni poslanici koji su me birali misle o mome radu, bilo oporo, bilo istinito, bilo netačno, bilo čak i tendenciozno, dužan sam to da čujem. Ako neko iz Vlade ovde ne sedi, prozovite one koji ne sede i to ne žele da čuju. Dužan sam sa poštovanjem da saslušam svakog narodnog poslanika i u tom smislu sam saslušao i vas. Ovo nije ništa lično, samo vam odgovaram kao neko ko je preuzeo odgovornost. Naravno, time preuzimam, nažalost, odgovornost u jednoj maloj meri i za ono sa čime se ni ja ne slažem u postupcima Vlade ili pojedinih ministara i potpredsednika Vlade, ali ne mogu pobeći makar od dela moje odgovornosti da sam sedeo zajedno sa njima. Međutim, pored toga, mislim da je ova vlada, pod nemogućim okolnostima, za dve godine svoga rada ipak napravila nešto da Srbija bude, za razliku od vas, bliže Evropi i postoji nebrojeno mnogo činjenica koje se ne mogu negirati, koje to pokazuju. Niko nije rekao da je ta priča dovršena, niko nije rekao da u ovoj zemlji nema gladnih, da u ovoj zemlji nema nezaposlenih, da u ovoj zemlji nema ekonomske krize. Mi smo samo rekli da činimo prve korake na jednom dugom putu da ovo bude jedna srećna zemlja i da ima svoje mesto koje je trebalo uvek da ima i bila je, kada su bila srećna vremena, deo moderne Evrope, u kojoj se i nalazi. To je sve. Meni čini čast da sam u tome učestvovao, da sam dve i po godine žrtvovao, onoliko koliko su moje skromne mogućnosti dozvoljavale, u tome da učestvujem. Ništa uzeo nisam, ni u kakvom upravnom odboru nisam. Prema tome, onako kako ja vas razlikujem kao narodne poslanike i kao različite stranke ovde, molim vas, gospodine Raduloviću, razlikujte i vi nas koji se nalazimo u Vladi. Ovo je jedna koaliciona Vlada sa različitim ljudima, koja je ipak činila te velike napore da ovu zemlju približi Evropi i u tome, po mišljenju veoma velikog broja ljudi, velikim delom ili delom uspela. Sigurno je da je bilo promašaja, da je bilo grešaka, da je bilo i stvari o kojima ste vi govorili, ali se ne može negirati da je trebalo hrabrosti da se sedne u fotelju i donesu neke od najtežih odluka koje je trebalo doneti. Svakoj sledećoj vladi, a biće uskoro izbora i biće druga vlada, biće lakše nego što je bilo nama, jer mi smo doneli najteže i najgore odluke koje je trebalo doneti za ove dve godine. Moram da vam kažem, nezavisno od te kritike, građani Srbije kada dođu izbori imaće prilike da procene jednu stvar, a ja se tog suda ne bojim. To je sud da li je neko bio spreman da preuzme odgovornost, a drugi je bio spreman da stoji sa strane i često opravdano kritikuje, ali da ne preuzme odgovornost za šta je trebalo.
Reč ima predstavnica predlagača, gospođa Gordana Pop-Lazić, posle narodni poslanik Žarko Obradović, zatim narodni poslanik Milan Radulović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo ovde međusobne retoričke napade između predstavnika jedne i druge demokratske stranke, ali nije dovoljno da u nazivu stranke neko ima reč "demokratska" pa da to apsolutno znači da se zalaže za demokratiju. Ovde ima stranaka koje i nisu, gospodine potpredsedniče, za pluralizam. Stranka koja se zalaže recimo za Zakon o lustraciji nije za pluralizam. Mislim da možemo na takav način da razmišljamo i to da konstatujemo. Stranke koje podržavaju Zakon o lustraciji, takođe nisu za pluralizam. Stranke koje se koriste tuđim identifikacionim karticama, takođe nisu za pluralizam jer kradu glasove. Ovo je, gospodine potpredsedniče, Vlada u rasulu, Vlada koja se polako ali sigurno urušava, Vlada koja nema četiri ministra veoma značajnih ministarstava, koja nije u stanju da ih ponovo izabere, niti da bilo kog svog člana više razreši i samim tim to je Vlada u odumiranju. Koliko će to odumiranje trajati, to zavisi isključivo od vas. Znate onu narodnu - heroj gine samo jedanput, a kukavice dozvoljavaju da ga mrcvare. Prema tome, presecite to već jednom, pustite nas da mi, u onih 10 sati, mislim da nije ostalo više od osam, kažemo šta imamo, izglasamo ono što treba da se izglasa, razrešimo Vladu ili sami sebi skratite muke, mada vas mi na to ne primoravamo, jer će ostati zabeležno da vas je Skupština razrešila, što je nama mnogo draže nego da vi podnesete ostavke i to na zahtev i predlog SRS. To je ono što je značajno u ovom političkom i istorijskom trenuktu. Možemo sada ovde demagogiju raznu da iznosimo, po raznim pitanjima da pričamo. Ovde je stvar o tome koliko je ova vlada u raznim segmentima bila efikasna ili neefikasna. Jedno od pitanja koje se meni ovih dana nameće, a i zbog pisanja u štampi jeste, zašto je sada normalizacija trgovinskih odnosa sa SAD i to - sad se vama ne dopada što se prebacujem na drugu temu, to namerno radim, Vlahovića nema, nećemo o privatizaciji, to smo apsolvirali, videli smo ko krade, ko ne krade - posle izjava Zorana Živkovića da smo spremni da šaljemo vojsku i policiju u Avganistan i Irak, a i Mihajlović to isto kaže, može policija, nije nikakav problem, jeftinije je Amerikancima da Srbe šalje u Avganistan i u Irak i da se oni vraćaju u kesama, da mi malo izvozimo oružje sa SAD, jer oni cene svog građanina i štite ga, jer oni kontigenti koji su otišli iz Hrvatske i Rumunije vratili su se 60% u kesama. Tako će se vratiti i naši. Da li je, dakle, interes ove države da mi idemo tamo ili ne, to je razlog zbog čega mi tražimo da se izglasa nepoverenje ovoj vladi, jer se ona zalaže za to da naša vojska i policija idu u Avganistan i Irak. I da apsurd bude veći, predsednik Vlade kaže - ići će se dobrovoljno, niko nikoga ne može da natera, a ako neko neće da ode, neće snositi štetne posledice. Logika onda nalaže da će tamo ići svi oni koji su mogući haški optuženici, svi oni koji su išli na ratišta na Kosovo i Metohiju da brane Srbe biće ucenjeni - ili ćeš u Hag, ili ćeš u Avganistan i Irak. Tako ljudi razmišljaju, a mi ovde samo artikulišemo ono što čujemo od naroda i zbog toga tražimo da se izglasa nepoverenje ovoj vladi. Zašto još to tražimo? Zato što Vlada nije uspela da razreši neka ubistva, tj. ministar Mihajlović nije, a obećao je da će to uraditi i to - Milana Pantića, novinara iz Jagodine, na njega ste vidim zaboravili, on nije interesantan, pošto je verovatno samo novinar, ali se ministar Mihajlović nije posebno trudio oko toga. Zatim, što je nabavka opreme za MUP išla preko preduzeća "Lutra", čiji je vlasnik ministar Mihajlović. Gde je tu sukob interesa, to bi trebalo vi da nam odgovorite. Ali vidimo da ovi iz G-17 plus čitaju knjige Vojislava Šešelja u izdanju "Velike Srbije" i SRS i da sve ovo što sada piše u novinama, u stvari piše u onim knjigama koje smo mi svojevremeno izdavala i ovde prodavali. Mogli ste, ako ste to čitali, svi sa tim na vreme da se upoznate. Zbog kadrovske politike koju je ministar Mihajlović vodio u MUP-u, pa je dozvolio da se jedan Karleuša, koji je dokazan švercer umetničkih slika i starog novca, a sećamo se da se poslednji put pojavio u javnosti prilikom hapšenja Cece Ražnatović, posle toga ga nigde nije bilo, niti zašto je uhapšena, ni kako je puštena, posle o tome se više nije pričalo, on se našao tu kada je trebalo hapsiti Cecu, verovatno je mislio ima tu nekih umetničkih slika i neke numizmatičke vrednosti koje njega interesuju i koje on kasnije prodaje u inostranstvu. Zbog Čumeta, vašeg zaštićenog svedoka; kad kažem vašeg, mislim na ministra Mihajlovića, a mislim i na celu Vladu, jer je on vaš ministar, da li će mu se suditi i za izvoz i prodaju oružja u Liberiju, preko koga je to išlo, vezano sa SDPR, u kome je ministar Mihajlović tada bio predsednik upravnog odbora, pa da vidimo kakve su sve to veze. Zbog toga tražimo smenu, izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije. Zbog otmica koje su se dešavale: Miškovića, pa "Verano motors", sećate se toga. Ali su posle kupovani automobili od "Verano motorsa", pa se postavlja pitanje da li su ovi ljudi morali da budu oteti, pa onda da se automobili od njih kupuju i ko je od koga reket tražio. U sredstvima javnog informisanja mogli smo povodom svih ovih afera, nisam ih navela, ni ovih nerazjašnjenih slučajeva ubistava, otmica, da čitamo sve i svašta, da su svi ministri i hapsili i najavljivali presude i presuđivali, a onda kada su neki od tih ministara bili tuženi, onda se u Vladi donosio zaključak da su oni zaštićeni imunitetom. Evo jednog slučaja: potpredsednik Vlade Nebojša Čović tuži Vojislava Šešelja za klevetu. Posle izvesnog vremena Vojislav Šešelj tuži Čovića za klevetu i traži da se ta rasprava objedini. Šta se dešava? Zaključak Vlade, potpisao ga je Čeda Jovanović, koga nikako da vidimo u parlamentu otkako je počela rasprava o ovoj tački dnevnog reda, ne znamo zašto, donosi zaključak da se uspostavlja imunitet Nebojše Čovića. Ne može ministar da tuži koga hoće, a kada on bude tužen, onda mu se uspostavlja imunitet. Zbog toga mi tražimo da se izglasa nepoverenje Vladi, koja nije u stanju da podnese svu odgovornost koju ima. To su neki od razloga na koje sam htela da vas podsetim, zato što vidim da ova rasprava ide po jednom demagoškom principu ljutnje nekih koji su bili svojevremeno u koaliciji, pa se iz nje povukli, shvativši da ih ta koalicija neće odvesti daleko, ili čuvajući svoj kredibilitet za neka druga vremena, a da li će građani to umeti da prepoznaju ili neće, naravno, to će se videti već na sledećim parlamentarnim izborima, ali ti parlamentarni izbori su sasvim već izvesni. Evo, iz kuloara, već i novinari javljaju preko nekih sredstava informisanja, u kafanama se, kažu, samo o tome priča, gde god vidite tri čoveka da stoje, razgovaraju o tome kada će ti parlamentarni izbori i samo se kalkuliše da li je to 21. ili 28. decembar. Dakle, vi apsolutno znate koji je to datum, kada će to biti i pokušavate sada, koristeći ovu raspravu koja ne bi trebalo, naravno, da ide ovim tokom, da stvorite neke preduslove koji su inače vezani za kampanju koja ne bi trebalo da se odvija ovde u parlamentu. Pravo da vam kažem, da smo znali da će biti raspisani predsednički izbori kada smo ovaj predlog podnosili, mi to ne bismo radili, mi bismo išli među narod i vodili kampanju, a ovako ste nas onesposobili umnogome, jer smo u velikom broju u parlamentu prisutni svi tu, umesto da idemo na teren. Večeras, evo, imamo termin za televizijsku emisiju u Nišu, ja moram da sedim ovde, a predsednički kandidat mi ostaje nepokriven, u četiri okruga me ljudi gledaju ako bih otišla na tu televizijsku emisiju. Dakle, ako mislite da raspisujete te izbore, pustite narodne poslanike, možda će neki da vas brane, možda vas i odbrane. Dozvolite nam na kraju da glasamo i da vidimo kako ste prošli u parlamentu. To šta će narod posle reći na nekim novim parlamentarnim izborima, to ćemo svi videti prema zaslugama, ali neka bude prava demokratija onda na delu. Neka narod kaže svoju, a mi smo samo dužni da im omogućimo ono što oni traže i što im pripada. Puna usta demokratije ne znače ništa, pluralizam, dokazala sam vam, kod mnogih političkih partija ne postoji, pa čak ni kod vaše, ni kod ove vaše većine koju ste doskora imali, ako ste mogli da donesete Zakon o lustraciji. Molim vas, gospodine Korać, sve što nismo rekli ovde ili što nismo stigli, možda se rasprava neće završiti, 11. novembra u 17,00 časova na velikom mitingu na Trgu Republike mi ćemo dodatno objasniti narodu.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, pravo na repliku, pa narodni poslanik Milan Radulović, pravo na repliku. Narodni poslanik Dejan Mihajlov se isto javljao? Ne. Posle narodnog poslanika Milana Radulovića, za reč se javio ministar Slobodan Milosavljević, pa narodni poslanik Sredoje Mihajlov, pravo na repliku. Posle ovog kruga replika i javljanja ministara, reč po prijavama u pretresu predloga za razrešenje ima narodni poslanik Miroslov Hristodulo.
Poštovane kolege narodni poslanici, javio sam se za repliku povodom izlaganja kolege Radulovića. Moram da kažem, kolega Raduloviću, danas je 8. novembar 2003. godine i na dnevnom je redu ove skupštine, zahtev, rasprava... (iz sale se čuju glasovi: danas je 6. novembar) nije važno, zahtev SRS o razrešenju Vlade Republike Srbije. Molio bih vas, ako imate argumente, da kažete zašto ova vlada ne treba više da radi i da se raspišu parlamentarni izbori, recite im to u brk. Manite se nas socijalista, 2003. je godina, nismo mi na dnevnom redu i manite se objašnjenja i poređenja vezano za nas. Ako pak nešto imate za nas, evo, stojim vam na raspolaganju. Razumem, vama nije lako, jer je mnogo lakše pričati uopšteno sa nekom pričom priče radi, jer je izgleda suština promena političkog sistema promene radi, a ne građana Srbije radi, i vama je to mnogo lakše nego objasniti građanima Srbije, dati odgovor na bezbroj pitanja na koja ste i vi dužni da odgovorite. Zašto mnoge od vaših političkih akcija niste izveli jednostavno do kraja, zašto stajete na pola puta, zašto ste doneli ovako restriktivan Poslovnik, zbog čega svi mi poslanici Narodne skupštine Republike Srbije plaćamo, zašto ste potpisali Beogradsku deklaraciju i tako je ukinuta Savezna Republika Jugoslavija? Zašto ste napisali onako lošu deklaraciju o Kosovu i Metohiji? Zašto ste pristali da se u ovoj skupštini radi bez medija, bez direktnog prenosa, zašto ste prihvatili da se Ustav krši kada je isporučen Milošević, poznati legalisti, zašto ste glasali za sijaset zakona kojih se sada odričete i zaboravljate? Druga stvar, kada uzimate primere, evo iz lokala, uzmite tačne podatke. U pitanju je Požarevac, lokalna samouprava, i mi smo poštujući izbornu volju 2000. godine pustili, iako smo imali tada većinu, pustili smo da DOS i tada većinski DSS vrši vlast u SO. To što se tada desilo u javnim preduzećima na nivou opština i u upravnim odborima, to nije čistka, to je pustoš. To ste zaboravili jer je bilo 2001. godine. Kada je došlo do dopunskih lokalnih izbora leta ove godine, socijalisti su pobedili i ponovo stekli većinu u lokalnom parlamentu. Dva meseca ste odlagali zakazivanje te skupštine, a po nekim navodima, odnosno obrazloženje je bilo da nisu ispoštovani uslovi itd. Naravno, sednica je održana i konstituisana je lokalna vlast. Od 15 javnih preduzeća na nivou lokalne samouprave, promenjeno je pet direktora, ali su ostali da rade u tim kolektivima, shodno stručnoj spremi koju imaju. Da ne pričam šta je bilo sa onima pre, oko upravnih odbora, apsolutno ovaj podatak nije tačan. Molim vas, ovo je 2003. godina, valjda ste toga svesni, priča o političkom sistemu promene radi nije priča koja donosi Srbiji bolje. Valjda bi suština priče trebalo da bude ... (Predsedavajuća: Tri minuta.) ... da li poštujemo Ustav, da li poštujemo zakon, da li postoji jednakost građana, da li radimo nešto za dobrobit Srbije, da li radimo nešto za bolji život građana Srbije. To je osnov i tako se ceni Vlada i na taj način je treba napadati. Hvala.
Četiri minuta. Reč ima narodni poslanik Milan Radulović, pravo na repliku na izlaganje potpredsednika Vlade, gospodina Žarka Koraća, pa narodni poslanik Dejan Mihajlov, pravo na repliku na izlaganje narodnog poslanika Žarka Obradovića.
Nisam imao nameru da izazivam polemike svojim izlaganjem, ali osećam potrebu da se malo razjasnimo oko nekih pitanja koja je postavio potpredsednik Korać. Ja sam u svom izlaganju, gospodine Korać, izložio jednu vrlo jednostavnu ideju: da je partijski sistem onaj u kome politička moć ima jaku kontrolu nad sistemima - kulturnim, privrednim, nad finansijskim tokovima, a da demokratski poredak, da bi mogao uopšte da se razvija, mora da političarima i politici ograniči moć da bi drugi sistemi mogli normalno da dišu i žive. Da bi mogla da postoji u privredi inicijativa i samoinicijativa, ne mogu da u preduzećima, u upravnim odborima, sedi neko kome je to neki uzgredan posao i koji tu dolazi ili ne dolazi, a neko drugi time upravlja ovako ili onako. Dakle, ceo problem je u tome što za ove tri godine političari nisu bili u stanju da stave sebi granice i da kažu - ne može se upravljati svim i svačim. Nasledili smo od prethodnog režima sistem u kome je politička oligarhija kontrolisala sve finansijske tokove, sve ritmove života, i to je ono što više nije moglo da se izdrži. Trebalo je odreći se tog sistema. Sada ste me već blago naljutili nekim svojim izjavama. Mislim da se vlast osećala kada je trebalo da menja taj sistem - a ona je teorijski znala da mora da menja - kao da seče granu na kojoj sedi. Kao, izmenićemo mi to, ali pošto je to sistem koji je pravljen za privilegije, sistem koji je pravljen za političare, sistem koji je pravljen za političku oligarhiju, a na štetu celine društva, države i naroda, dakle, izmenićemo ga, ali hajde da malo u njemu uživamo. To je bila dosta pogubna logika. Takav sistem nas je udaljio od Evrope, jer Evropa ne razume državu koja nije u stanju da donese ustav, koja nema predsednika. Ne razume državu koja nije u stanju da podstakne privrednu inicijativu, i zato mi jesmo među poslednjima po ekonomskim slobodama. Kad političari u ekonomiju umešaju svoje prste, tu slobode nema. Demokratija počiva na načelu slobode, na načelu privatne inicijative, na načelu prava građanina, a ne na pluralizmu interesa; i ta, takva demokratija, koja poštuje vrednosti, koja poštuje individualnu snagu,koja poštuje vrline i koja neguje solidarnost sa svim ljudima, takva vrsta demokratije je urođena srpskom narodu. Neću reći da je urođena genetski, iako sam pomenuo reč "gen". Ali pominjati narod nije nikakva greška, jer je demokratija vladavina naroda. Da bismo znali da izgradimo demokratski poredak, moramo da znamo narod, da mu znamo istoriju, tradiciju, kulturu, osećanje, njegove vere, njegove zablude i njegove stranputice. Ako ne poštujemo njegove zablude, stranputice, nego mu namećemo istinu, mi ne gradimo demokratiju nego se vraćamo prosvećenom apsolutizmu. Nijedan projekat prosvećenog apsolutizma kod Srba nije uspeo, i nikada neće uspeti.
Reč ima narodni poslanik... (Milan Radulović: Samo da kažem...) Molim vas narodni poslaniče, govornik koji završi svoj govor ne može prići govornici dok mu predsedavajući ne dozvoli. Znam da je teško i pričati i uraditi ono što se priča, verujte mi ovde najbolje znam, ali ipak. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, pravo na repliku na izlaganje narodnog poslanika Žarka Obradovića. Narodni poslanik Slavoljub Matić traži repliku. Ne mogu vam dati repliku na osnovu toga što je narodni poslanik Žarko Obradović spomenuo Požarevac. Činjenica da je narodni poslanik Slavoljub Matić bio predsednik Skupštine opštine Požarevac nije dovoljna, nema u Poslovniku Narodne skupštine osnova da dobijete pravo na repliku. Vaš predsednik poslaničke grupe ima pravo na repliku i dobija repliku. Izvinite za čekanje, poslaniče. Izvolite.
Godine 2000. mi i građani Srbije nismo glasali protiv Miloševića, već protiv režima i protiv sistema čiji je on eksponent bio. To je suština, da smo dobili mandat da menjamo sistem, i o tome je profesor Radulović govorio, o činjenici da mi sistem nismo promenili. Mi imamo jedan poguban sistem, gde su centri moći i centri odlučivanja izuzeti ili izdvojeni iz institucija. Milošević je selio centre odlučivanja sa svojom funkcijom, da li je to funkcija predsednika Srbije ili predsednika Jugoslavije, i on je svoju vlast temeljio na partijskoj državi i preko partije je kontrolisao državu. To je jedan sistem čiji je on eksponent bio i koji se gradio i izgrađivao godinama. Nažalost, taj sistem je napravljen i nastavljeno je tako da se koristi, pa smo došli u poziciju da je predsedništvo DOS-a nešto što je iznad Skupštine i da se Skupština postavila u poziciju izvršenja, ne samo Skupština nego i svi organi, onoga što donose predsedništvo DOS-a. Imali smo to prilike da vidimo na Ustavnojkomisiji, gdepredsedništvo DOS-a prejudicira rešenje na Ustavnoj komisiji i gde se Ustavna komisija postavlja kao izvršni deo predsedništva DOS-a. Suštinski problem je u tome i suštinski problem ove vlade je taj što nije predložila zakon o sukobu interesa, koji je ključni za raskid između partijske države i države u kojoj će se poštovati pravo i imati instituciju. Gospodin Radulović je govorio upravo o sukobu interesa, da ne može jedan član Vlade da bude u pet upravnih odbora i da ne mogu poslanici da sede u četiri-pet upravnih odbora i da donose odluke vezane za sudbinu tih preduzeća u čijim upravnim odborima sede. Čiji će interes zastupati? Kao poslodavci, da li će zastupati interes javnih preduzeća ili će zastupati interes građana, koji su ih birali kao poslodavce u ovu skupštinu? To je suštinski problem i zato govorim ovde o promeni sistema, i zato je Vlada najodgovornija što sistem nije promenjen, što mi nemamo zakon o sukobu interesa. Zato imamo najveće zloupotrebe i sukobe interesa u samoj Vladi. To je onaj problem o kome govorimo. Nema ovde priče o ovome ili onome. Ovde govorimo o činjenici da sistem nije promenjen. Sistem je pravljen za političku oligarhiju i veoma je teško svakoj vlasti da se odrekne svojih ovlašćenja i ova vlast nije smogla snage, ova vlada, da se odrekne ovlašćenja u korist građana, u korist Skupštine, da decentralizuje svoju vlast. Govorili smo o decentralizaciji, o jakoj lokalnoj samoupravi. Mi tu jaku lokalnu samoupravu nismo dobili. Ministru finansija odgovara da sve finansije idu u njegovu kasu, da nema decentralizacije. To je ono o čemu mi govorimo, da sistem nije promenjen. Milošević je pao kao eksponent sistema i mi smo dobili mandat da sistem menjamo. Inače, ako govorimo o tome kada je isporučen Slobodan Milošević, Demokratska stranka Srbije, odnosno ministri u Vladi Srbije su bili protiv odluke da se na taj način, protivustavno i bez zakona, isporuči Slobodan Milošević. Uostalom, tada smo formirali odvojen poslanički klub i jedino je Obren Joksimović tada bio u Vladi Srbije protiv toga. Tako da ovde govorimo o promeni sistema, a ne o nekim drugim pitanjima i zato je Vlada pre 5. i ova vlada posle 5. samo dva lica jednog istog sistema, jedne iste medalje.
Reč ima ministar u Vladi, gospodin Slobodan Milosavljević. Posle njega reč ima Sredoje Mihajlov.
Poštovana predsedavajuća, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo mi je što sam u prilici da s vama podelim informaciju o tome šta je Ministarstvo trgovine, turizma i usluga radilo u prethodne tri godine ili hiljadu dana. Pre nego što pređem na konkretne rezultate onoga šta smo radili i čime smo se bavili moram, iako to mnogi ne žele i ne vole, da podsetim ponovo vas ovde i građane Srbije kakvu smo situaciju u ovim segmentima i sektorima nasledili. Kada je trgovina u pitanju, nesporno je da je trgovina Srbije bila u katastrofalnom stanju, budući da je od one razorne hiperinflacije 1993. godine, koja je praktično obezglavila trgovinu i ostavila je bez obrtnog kapitala, pa i svih onih inflacija i hiperinflacija koje su bile do 2000. godine, trgovina ostala u situaciji da nije mogla samu sebe da izdržava. Nasledili smo izuzetno nisku kupovnu moć stanovništva i u nekim godinama tokom 90-ih ona se merila sa nekoliko ondašnjih maraka i nasledili smo situaciju da su prosečne kupovine u trgovinama iznosile po ondašnjih nekoliko desetina dinara, budući da je zbog tako niskih plata bilo moguće kupovati samo ono što je najosnovnije za dnevno preživljavanje. Nasledili smo usitnjenost trgovinske operative, izuzetno lošu pokrivenost Srbije od strane većih i značajnijih trgovinskih lanaca. Uglavnom su oni bili koncentrisani u najvećim potrošačkim i trgovinskim centrima, kao što su Beograd, Novi Sad, Niš, dok su svi ostali gradovi Srbije bili, nažalost, orijentisani na snabdevanje preko malih STR-ova, malih kioska i sive ekonomije. Nasledili smo sivu ekonomiju, koja je u nekim godinama dostizala i 70% društvenog proizvoda Srbije i bila jedna opšta karakteristika, a dobrim delom je bila uzrokovana fiktivnom, odnosno lažnom zaposlenošću, koja je tada u Srbiji postojala. Nasledili smo disparitete cena, zbog kojih su mnogi proizvođači morali da jedan deo prodaju na tržištu po cenama koje su tada bile određivane putem administriranja, putem komandne ekonomije, putem raznih koordinacionih timova i ministara koordinatora. S druge strane, morali su da na sivo tržište izbaciju određene količine svojih proizvoda da bi obezbedili egzistenciju svojih preduzeća. Nasledili smo nestašice mnogih proizvoda. Sećamo se vremena kada smo ustajali izjutra u pet sati da bi obezbedili litar mleka za decu ili čekali u redovima da kupimo ulje - zejtin, benzin. Nasledili smo situaciju u kojoj su u to vreme vrlo važne osobe u našem životu bile lokalne prodavačice ili prodavci, prodavci benzina na benzinskim pumpama. To je bilo vrlo traženo zanimanje. Sećam se vremena kada se i po nekoliko stotina, pa čak i hiljade ljudi, javilo na jedan konkurs za točioce benzina na benzinskim pumpama "Jugopetrola" ili "Beopetrola". Imali smo situaciju kada su upravo te prodavačice na kioscima bile vrlo bitne u životima svih nas, jer su omogućavale da neko dobije litar ulja, kilogram šećera, litar onog svežeg mleka ili bilo koji drugi proizvod koga u regularnoj prodaji nije bilo po cenama koje su tada bile depresirane. Što se tiče turizma, takođe, nasledili smo jednu situaciju u kojoj turizma tokom devedesetih godina gotovo i da nije bilo. Nije ni moglo da ga bude. Imali smo raspad one bviše SFRJ, ratove u neposrednom okruženju, sankcije i izolaciju naše zemlje, imali smo situaciju da je zemlja bila praktično tretirana kao jedno nesigurno područje, i ugrožena je bila sigurnost i ljudi u zemlji, a kamoli turista, koji su možda i nameravali da dođu u našu zemlju. Imali smo višegodišnje dezinvestiranje u turističku privredu, imali smo objekte u kojima su, nažalost, bile izbeglice i raseljena lica, imali smo situaciju u kojoj se praktično devizni priliv od turizma merio sa nekoliko miliona dolara godišnje tokom 1999. i 2000. godine. No, to je ono što smo nasledili. O ovome svakako može dugo i naširoko da se priča, ali pre svega je ovde akcenat na onome što je ova vlada i konkretno sada Ministarstvo trgovine, turizma i usluga radilo i uradilo u prethodne tri godine i u nastavku ću se pre svega na to kocentrisati. Moram da istaknem na početku da je ovo ministarstvo dalo značajan doprinos, pre svega, oko uspostavljanja, a zatim i očuvanja makroekonomske stabilnosti u zemlji u segmentu cena, troškova života, životnog standarda i pokrivenosti potrošačkih korpi prosečnim platama i rasta prosečnih plata, na segmentu oporavljanja domaće trgovine, njenog ukrupnjavanja, njene intregracije, u pogledu zaživljavanja tržišnih zakona i jedne fer tržišne utakmice, u pogledu povećanja društvenog proizvoda trgovine, u pogledu povećanja realnog obima prometa u trgovini na malo i trgovini na veliko. Imamo na desetine maloprodajnih objekata novih, izgrađenih, velikih veleprodajnih trgovinskih centara, zatim situacije da je domaće tržište postalo atraktivno i za inostrane trgovinske lance, situacije da smo praktično u našoj zemlji i u našim trgovinskim preduzećima mogli da kupimo sve one proizvode koje do pre demokratskih promena nismo mogli da kupimo u našoj zemlji, što zbog nepostojanja tih proizvoda, što izuzetno visokih cena i zbog čega smo vrlo često odlazili u hipermarkete u Mađarsku, Bugarsku i neke druge zemlje da bi se snabdevali. Što se tiče turizma, takođe, u prethodne tri godine su evidentni i značajni pomaci i rezultati. Naša zemlja je počela da menja imidž vrlo brzo i vrlo intenzivno i od jedne potpuno neatraktivne, rekao bih potpuno nepoznate, zaboravljene turističke zemlje, postali smo možda blago ovog dela Evrope, koje treba da se otkriva. S obzirom na rast, promet i prihode od turizma, broj dolazaka turista i noćenja turista, danas možemo da konstatujemo da je turizam postao jedan od najznačajnijih generatora deviznog priliva u našoj zemlji. No, ako krenemo redom o onome šta se dešavalo u sektoru trgovine u prethodne tri godine, prvo što treba konstatovati to je da je realni proizvod trgovine u Srbiji, društveni proizvod trgovine u prethodne tri godine, kumulativno povećan za 46,6%. Otprilike se taj rast kretao u proseku negde oko 15% realno godišnje od 2000. pa do ove godine. Ove godine ćemo imati nešto veći, rekao bih rekordni rast društvenog proizvoda trgovine u prethodne tri godine. Očekujemo da će on biti preko 20%, što vrlo indikativno ukazuje na to da je sektor trgovine oporavljen i da se osposobio da može da se nosi sa konkurencijom iz inostranstva. Jednostavno, ono što se desilo u svim zemljama istočne Evrope, u kojima je domaća trgovinska operativa u prvih nekoliko godina, a to je bio početak devedesetih, praktično nestala ili se svela na najnižu moguću meru, to se u Srbiji nije desilo. Mi danas u Srbiji, pored domaće trgovine, imamo dva inostrana trgovinska lanca koja su otpočela svoju operaciju u Srbiji sa po jednim objektom u Beogradu. To su slovenački "Merkator", sa investicijom od negde oko 40 miliona evra, što je bila jedno vreme i najveća investicija u Srbiji i grčki lanac "Veropulos", koji je takođe otvorio jedan maloprodajni objekat u Beogradu. Oni imaju nameru da se šire po Srbiji, ima interesa i nekih drugih trgovinskih lanaca da otpočnu svoje poslovanje u Srbiji, recimo Francuska, jedan od lidera hipermarketa počeo je da gradi svoj prvi hipermarket u Beogradu. Interesovanje za domaće trižište do sada su pokazali, i trenutno su u fazi traženja adekvatnih lokacija, nemački lanac "Keš end Keri", Hipermarketa "Metro"; tu je nemački trgovinski lanac "Reve", italijanska "Kooperativa" i verujem još neki. Međutim, moramo da konstatujemo, i to je jedan od značajnih rezultata kada je trgovina Srbije u pitanju, da domaća trgovina ima preovlađujuće učešće na domaćem tržištu, da je učešće konkretno inostranih trgovinskih lanaca negde oko 1% u ukupnom prometu u trgovini Srbije. Ono što se od kritičara ekonomske politike i pogotovo trgovinske politike moglo da čuje, da je domaća trgovina izgubila i da su nas preplavile inostrane trgovine, naprosto nije tačno, jer zaista, ponavljam, postoje samo dva maloprodajna objekta inostranih trgovinskih lanaca: jedan Merkatorov objekat i jedan gračkog Veropulosa. Kada govorimo o rezultatima prometa u maloprodaji, treba reći da je u 2001. godini realni rast prometa u maloprodaji iznosio 19%. Prošle godine realni rast prometa u maloprodaji je iznosio oko 16%, a ove godine očekujemo da će realni rast prometa u trgovini na malo u Srbiji biti negde između 20 i 25%. Rast prometa beleži i veletrgovina. On je bio nešto niži nego što je bio rast prometa u maloprodaji. Međutim, i te stope rasta su značajne, kretale su se negde od 5% u 2001. godini i oko 3% u 2002. godini. Ove godine očekujemo takođe i rast prometa u veleprodaji, negde između 5% i 8%. Sve u svemu, možemo da konstatujemo da su u trgovini do sada zabeležena apsolutno pozitivna kretanja, a ono što je najvažnije, to je da se domaći proizvođači, domaća industrija, bore da kroz ove tranzicione godine, koje su i bolne i teške, opstanu na tržištu. Oni još uvek imaju i imaće, dok je ove politike, prostor da preko domaćih trgovinskih lanaca dođu do potrošača i da time obezbede realizaciju i zatvaranje jedne od faza ekonomskog ciklusa. Kada govorimo o odnosu domaćih i inostranih trgovinskih lanaca u Srbiji, treba reći da konstatacija da nas je preplavila inostrana roba takođe ne stoji. Mi već nekoliko meseci pravimo analize kakav je odnos najprodavanijih proizvoda u maloprodajama u Srbiji i te analize su veoma povoljne za domaće proizvođače, budući da pokazuju da je u proseku negde između 85 i 87% u strukturi sto najprodavanijih proizvoda u Srbiji domaćeg porekla. Taj procenat se kreće od 67%, koliko je u Veropulosu, do 95%, koliko je u PKB-ti; međutim, zaista preovlađujući u strukturi sto najprodavanijih proizvoda u Srbiji su proizvodi koji su rezultat rada u našim preduzećima i našim fabrikama. Biću do kraja iskren. Treba istaći da je još uvek kupovna moć, iako je značjano povećana, više nego realno duplirana u odnosu na 2000. godinu, takva da se u struturi tih sto najprodavanijih proizvoda u našim potrošačkim korpama najčešće nalaze oni proizvodi koji su predmet svakodnevnih kupovina. To su hleb, mlečni proizvodi, mleko, meso i mesne prerađevine, povrće, voće, vode i sokovi. Međutim, vrlo je važno istaknuti da smo i u tom delu poljoprivrede, sa kojom računamo i koja verujemo može da ponudi značajan izvozni artikal, u mogućnosti da se nosimo sa konkurencijom iz inostranstva. Treba reći da su domaći trgovinski lanci u prethodnih tri godine praktično ostvarili značajne pomake i kada je borba za zaštitu prava potrošača i borba generalno za potrošače u pitanju. Svedoci smo da su na desetine maloprodajnih objekata inovirani, rekonstruisani, modernizovani, da je izgrađeno negde oko 50 novih što maloprodajnih, što veleprodajnih objekata u prethodne tri godine. Takođe smo svedoci da je danas tržište Srbije neuporedivo i drastično bolje pokriveno maloprodajnim i veleprodajnim objektima, nego što je to bio slučaj do 2000. godine. Treba reći nekoliko uspešnih primera, i što ih ne istaći za ovom govornicom, pre svega lidera trgovine u Srbiji C marketa, koji je i dalje ostao najveći i koji danas ima mrežu od preko 250 maloprodajnih objekata. Zatim "Maksi", koji je u vlasništvu "Delte", koji se pripojio sa "Pekabetom". Za svoje mesto na tržištu se bori i trgovinski lanac "Si market", koji pokriva i Beograd, ali i deo južne Srbije, koji je bio slabije pokriven. Za svoje mesto na tržištu, sa dobrim rezultatima, bori se i trgovinski lanac "Jabuka" u Beogradu, doduše, po nekim obodima grada i u manjim objektima, ali takođe ima progres u odnosu na prethodni period. Treba istaći i neke objekte koji su napravljeni širom Srbije, kao što je jedan velelepni maloprodajni objekat "Visola" iz Čačka, zatim jedan zaista dobar veleprodajni objekat koji je napravila kompanija "Zlatni trag" u Leskovcu, zatim objekti "Nana" iz Niša, "Impeksa" iz Niša, veleprodajni centri "Rodića" ili "Delte". Sve u svemu, možemo da konstatujemo da je trgovinska operativa Srbije u prethodne tri godine zabeležila veoma dobre rezultate, da se izborila za mesto na tržištu i da sa zadovoljstvom svih nas, kao potrošača, uspeva da naše potrebe podmiri, gotovo na isti način kao što to radi i ova veća i finansijski mnogo moćnija konkurencija, danas oličena u "Merkatoru" i "Veropulosu". Ministarstvo trgovine, turizma i usluga je pre, otprilike, godinu dana krenulo i sa izradom jednog velikog i krucijalnog projekta kada je trgovinska operativa Srbije u pitanju, a to je projekat strategije i politike trgovinskog razvoja u Republici Srbiji do 2010. godine. Za taj projekat je bilo angažovano više od 50 vodećih eksperata iz zemlje i inostranstva u oblasti trgovine, tržišta, marketinga. Pre svega, lideri tog projekta su bili domaći stručnjaci, nosilac projekta je, u saradnji sa Ministarstvom trgovine, turizma i usluga, bio Ekonomski fakultet u Beogradu, i rukovodilac celog projekta je bio uvaženi profesor i šef katedre Stipe Lovreta. Upravo danas ta strategija trgovine Srbije nam pokazuje kojim putem trgovina Srbije treba da se razvija do 2010. godine i šta je to što treba da učinimo da trgovina Srbije ostane lider na domaćem tržištu i izađe na inostrano tržište i time, prodajući domaće proizvode, doprinese ublažavanju spoljnotrgovinskog deficita naše zemlje, ali i da potpuno pokrije Srbiju i kvalitetno sve potrošačke centre i sve građane Srbije opskrbi potrebnim proizvodima i uslugama. Treba reći da na svakom od ovih segmenata strategije trgovinskog razvoja Srbije do 2010. godine, koji su zacrtani u tom dokumentu, u toj knjizi, već danas možemo da konstatujemo da ima pozitivnih pomaka. U delu borbe za domaće tržište konstatovali smo da je značajno unapređena domaća operativa i da sve češće dolazi do spajanja domaćih trgovina, sa ciljem da dobijemo dva ili tri ili, daj bože, nekoliko nacionalnih trgovinskih lanaca, koji će biti u stanju da se u jednom dužem vremenskom periodu nose sa konkurencijom iz inostranstva, ali i ono što je vrlo bitno, da izađu van granica naše zemlje i da prodaju srpske proizvode. U tom segmentu je, priznajem, moglo je da bude urađeno više. Mi imamo samo jedan primer novog izlaska domaćih trgovinskih preduzeća na inostrana tržišta, a to je izlazak "C marketa" na tržište Bosne i Hercegovine, odnosno Republike Srpske i otvaranje prvog "C marketovog" maloprodajnog objekta u Banjaluci. To je objekat od oko tri hiljade kvadratnih metara. Upravo ovih dana treba da se navrši godina dana poslovanja tog objekta. Rezultati poslovanja su zadovoljavajući i otvaraju prostor da "C market" i nastavi da se širi na tržište okolnih zemalja. Kada govorimo o tržištima na kojima bi trebalo da se pojave domaće trgovine, pre svega mislimo na tržište okolnih zemalja, već pomenutu Republiku Srpsku i BiH, Hrvatsku, Bugarsku, Makedoniju, Rumuniju i Albaniju. To su tržišta gde očekujemo da će naša trgovinska preduzeća u narednih tri do pet godina učiniti prodor. Mi smo spremni da ih kreditnim sredstvima iz Fonda za razvoj Republike Srbije potpomognemo. Mogu vam reći da su ta sredstva već i za ovu godinu bila obezbeđena u visini od negde 4 do 5 miliona evra, rezervisana u Fondu za razvoj. Međutim, i pored velikog broja sastanaka sa najznačajnijim i najvećim trgovcima u Srbiji, mi nismo uspeli nikoga od njih da stimulišemo da krene u izlazak na inostrana tržišta, ali verujemo da će se to u narednim godinama dešavati. Razlog zbog čega je to tako, pre svega, leži u činjenici da su domaći trgovci sebi u prioritet dali da pokriju tržište Srbije, da tu zauzmu pozicije i da ne dozvole ulazak inostranih trgovinskih lanaca, a da nakon toga, kada pokriju Srbiju, krenu da izlaze i na tržišta drugih zemalja. Ono što trgovini Srbije pogoduje, govoreći i o makroekonomskoj politici i ukupnoj ekonomskoj politici u zemlji, svakako je makroekonomska stabilnost koja je uspostavljena i očuvana, i to pre svega na segmentu cena i troškova života, budući da smo sa trocifrene inflacije u 2000. godini, neću se vraćati ponovo na one godine hiperinflacije, uspeli da jednom kvalitetno vođenom makroekonomskom politikom dođemo do situacije da je rast cena na malo prvih devet meseci ove godine 5,6% i da ćemo, kako je po svemu sudeći već i izvesno, ovu godinu završiti sa jednocifrenom inflacijom koja će biti nešto preko 8% na godišnjem nivou. Moram da istaknem da je to jedan od velikih makroekonomskih rezultata ekonomske politike. U poređenju sa zemljama Istočne Evrope, koje su od devedesetih godina krenule u tranziciju, taj rezultat je najbolji, budući da niko nije uspeo tako brzo i tako kvalitetno da suzbije inflaciju, da je svede u istočnoevropski i centralnoevropski prihvatljive okvire, a da pri tome obezbedi ekonomske slobode, rast životnog standarda, rast kupovne moći i ukupno mnogo kvalitetniji ambijent za poslovanje i za rad u zemlji. Naravno, pored pomenute inflacije i cena na malo, apsolutnu stabilnost imaju i troškovi života, budući da su oni u prvih devet meseci ove godine bili nešto niži u odnosu na rast cena na malo. Takođe je izvesno da će i troškovi života u ovoj godini imati jednocifrenu stopu rasta. Moram da istaknem da smo danas, ne danas, nego još tokom 2001. godine, uspeli da u potpunosti ispravimo nasleđene disparitete cena i, praktično, već dve godine se u Srbiji, kada je agrar u pitanju, samo cena jednog proizvoda kontroliše, a to je cena tzv. narodnog hleba, koji se proizvodi od brašna tipa 850, čija veknica od 700 grama košta 13 dinara. Sve ostale cene u agraru su potpuno slobodne i u tome je uspeh makroekonomske politike veći, budući da je, nakon oslobađanja cena svih tih proizvoda, situacija takva da danas sa našim prosečnim platama možemo da kupimo veće količine svih tih proizvoda nego što smo mogli da kupimo 2000. godine. Moram ovde da zastanem i da na jednom vrlo konkretnom primeru dam odgovor nekim uvaženim narodnim poslanicima koji su govorili o životnom standardu i kupovnoj moći, koji su u svojim izlaganjima zaista neopravdano konstatovali da se danas može manje kupiti, da se živi gore nego što je to bilo 2000. godine. Praktično, mi smo za nekoliko izabranih proizvoda široke potrošnje i, recimo, tridesetak industrijsko-prehrambenih proizvoda, koji su predmet svakodnevnih kupovina, napravili analizu. Te analize pokazuju da je danas sa prosečnim platama moguće kupiti mnogo više poljoprivredno-prehrambenih proizvoda i potrebno izdvojiti mnogo manje prosečnih neto zarada da bi se kupio neki proizvod, neko trajnije potrošno dobro. Na primer, septembra 2000. godine bilo je potrebno izdvojiti 4,5 prosečne tadašnje neto zarade da bi se kupio jedan frižider ili, recimo, 3,7 prosečnih zarada da bi se kupio električni šporet ili štednjak. Danas treba i za frižider i za šporet izdvojiti 1,3 prosečne neto zarade. Mašina za pranje rublja - trebalo je izdvojiti 6,4 prosečne septembarske zarade iz 2000. godine da bi se ona kupila, a danas ona može da se kupi prosečno sa 1,7 prosečnih zarada. Kolor televizor, bilo domaće, bilo inostrane proizvodnje, bilo je potrebno izdvojiti u septembru 2000. godine 4,5 tadašnje prosečne zarade, da bi se kupio jedan TV, a danas je potrebno izdvojiti 1,2 prosečne zarade. Evo jedan primer gde je taj rast kupovne moći najočigledniji, a to je nacionalni automobil "jugo tempo 55". U septembru 2000. godine bilo je potrebno izdvojiti 90 tadašnjih prosečnih zarada da bi se kupio najjeftiniji automobil na našem tržištu, tačnije 89,5 zarada, a danas se taj isti automobil može kupiti sa 22 prosečne zarade. Da bi ovo sve bilo mnogo jasnije, pošto i sada vidim nevericu od strane onih koji ne veruju statistici i ne veruju realnom životu, to ću ilustrovati primerom samo jednog trajnijeg potrošnog dobra, kao što je frižider. Svi znamo da je prosečna cena jednog frižidera, pošto se uglavnom ili vrlo malo proizvodi u našoj zemlji, bila negde oko 500 maraka i tokom onih godina hiperinflacije i 2000. godine, a otprilike toliko i danas košta jedan prosečan frižider, nešto malo preko 200 evra. Razlog zbog čega je taj odnos u kvalitetu kupovne moći i broju prosečnih zarada koje je trebalo izdvojiti za kupovinu tog frižidera 2000. godine i danas, pre svega leži u činjenici da su naše prosečne zarade realno povećane. Povećane su sa 2.576 dinara u septembru 2000. godine, ili tada nešto malo manje od 40 evra, i kada to stavite u računicu sa preko 200 evra, jasno je da je tada trebalo izdvojiti preko četiri prosečne tadašnje zarade da bi se frižider kupio, a danas sa prosečnom zaradom u Srbiji u septembru mesecu 2003. godine od 11.953 dinara ili protivvrednosti u valuti od negde oko 180 evra, potrebno je izdvojiti nešto malo više od 1,3 prosečne zarade da bi se kupio frižider. To je, gospodo moja, direktan pokazatelj kako je prosečna kupovna moć u Srbiji povećana i kako danas živimo bolje i možemo sebi sa našim platama da priuštimo više nego 2000. godine. To je što se tiče trajnih potrošnih dobara. Treba pomenuti i neke proizvode, svakodnevne, od kojih živimo, jer činjenica je da još uvek mnogi građani Srbije sa svojim platama ne mogu da računaju da će kupiti automobil ili neki trajni proizvod, ali situacija je takva da je kod svih proizvoda koje pratimo danas kupovna moć daleko veća nego što je bila 2000. godine u septembru. Evo primera jestivog ulja, koje je često bilo isticano zato što se monopolski ponašalo nekoliko proizvođača, zato što je ta cena neopravdano bila visoka u nekim prethodnim godinama. Septembra meseca 2000. godine bilo je moguće kupiti 166 litara jestivog ulja sa tadašnjom prosečnom platom. Danas je moguće kupiti 190 litara jestivog ulja. Vrlo je jasno, rast kupovne moći je tu mnogo manji nego što je kod ranijih potrošnih dobara, ali je takođe prisutan. Takva je situacija i sa drugim svakodnevnim proizvodima, kao što je šećer. U septembru mesecu 2000. godine, sa tadašnjom prosečnom platom moguće je bilo kupiti, pri tadašnjim cenama, 187 kilograma šećera; danas je moguće kupiti sa prosečnom platom 278 kilograma šećera. Sa prosečnom platom bilo je moguće u septembru 2000. kupiti 17 kilograma svinjskog mesa sa kostima, danas je moguće kupiti 61 kilogram. Bilo je moguće kupiti 285 litara kravljeg mleka, danas je moguće kupiti 509 litara kravljeg mleka. Bilo je moguće kupiti 97 litara jogurta, danas je moguće kupiti 315 litara jogurta. Bilo je moguće kupiti 12 kilograma pržene kafe, danas je moguće kupiti 52 kilograma. Bilo je moguće kupiti 228 litara kisele vode bez flaše, sada je moguće 653 litra. Bilo je moguće kupiti 11 kilograma čokolade, danas je moguće 26 kilograma. Bilo je moguće kupiti 150 kilograma krompira, danas je moguće 468 kilograma krompira. Ovako mogu da idem po celom spisku i da po ovim podacima dokažem i pokažem koliko je kupovna moć prosečnih zarada u Srbiji povećana. Naravno, mi ne želimo da kažemo da je to dovoljno, da građani Srbije ne zaslužuju više, da je to neki plafon sa kojim treba da se hvalimo i da time likujemo. Ovo je trenutno stanje. Ovo je dostignuće jednog trenutka. Taj pomak koji se dešavao u prethodnim godinama je bio logičan, bio je kontinuiran, skokovit, ali se dešavao i on će se nastaviti i u narednom periodu. Kada govorimo o pokrivenosti minimalne prosečne potrošačke korpe sa zaradama, još jednom ću pomenuti onaj podatak koji sam izneo u replici, ali očigledno da nije dobro shvaćeno, od onih koji su to kritikovali i koji su pokušavali da neku svoju statistiku nametnu. U septembru mesecu 2000. godine bilo je potrebno izdvojiti tadašnjih 2,09 prosečnih neto zarada da bi se minimalna potrošačka korpa hrane, pića i usluga pokrila. Danas je za pokriće minimalne potrošačke korpe hrane, pića i usluga potrebno izdvojiti manje od jedne prosečne neto zarade, tačnije 0,9 prosečnih neto zarada i taj argument, taj indikator po kome merimo kupovnu moć pokazuje da je ona više nego realno duplirana u prethodnom periodu. Međutim, minimalna potrošačka korpa je jedan minimum egzistencije i u ovom trenutku ima još uvek porodica u Srbiji koje tu minimalnu egzistenciju teško obezbeđuju. Mi smo toga svesni i trudimo se da te najugroženije pomognemo i, naravno, nedavno je urađen jedan vrlo kvalitetan dokument, strategija za smanjenje siromaštva, koja će u narednom periodu sigurno pomoći da se više brige onim socijalno najugroženijim uputi, da i oni dođu u situaciju da njihova egzistencija, njihovo obezbeđenje hrane, pića, plaćanje komunalnih i svih ostalih usluga ne bude ugroženo. Ali, od pre godinu dana, baš zbog ovog rasta životnog standarda u Srbiji o kome pričamo, mi smo napravili još jednu potrošačku korpu. Nazvali smo je prosečna potrošačka korpa i ona zaista, po svim svojim parametrima, predstavlja jedan srednjeevropski standard. Reći ću vam da je vrednost prosečne potrošačke korpe hrane, pića, usluga u septembru 2003. godine iznosila preko 17.000 dinara i pri prosečnoj plati od 11.953 dinara bilo je potrebno izdvojiti oko 1,45 prosečnih zarada da bi ta prosečna potrošačka korpa bila pokrivena. U septembru mesecu 2000. godine, za istu ovu potrošačku korpu, bilo je potrebno izdvojiti 3,45 tadašnjih prosečnih zarada, pri tadašnjim cenama, što govori da je po ovom pokazatelju, po ovom indikatoru po kome merimo takođe životni standard, on realno više nego udvostručen. Naravno, ono što je najviše pogodilo našeg građanina i zbog čega prosečni standard nije još mnogo viši nego što smo očekivali, s obzirom na sve ono što se dešavalo na sektoru agrara, gde su i pored liberalizacije cena danas cene proizvoda niže nego što su bile prethodne godine, pre svega je činjenica da je došlo do ispravljanja dispariteta u sektorima koji su bili dovedeni do ruba propasti i do kolapsa. To je pre svega sektor usluga, električna energija, komunalne usluge, javni prevoz, PTT usluge. U prethodnom periodu je došlo do očekivanog i neizbežnog povećanja udela izdataka upravo za sektor usluga i to sa 11,4% na 27% u prosečnoj potrošačkoj korpi u odnosu na vrednost prosečne zarade. Međutim, ono što danas možemo da konstatujemo, to je da dispariteta cena u tim sektorima nema, da danas ti sistemi, od elektroprivrede preko komunalnih delatnosti, preko javnog prevoza, preko PTT usluga, uspevaju da sa cenama koje su trenutno aktuelne - to su jedine cene pored jedne vrste hleba koje se nalaze pod kontrolom - pokrivaju prostu reprodukciju i omogućavaju da jednostavno razvoj u tim sistemima ne bude u potpunosti zatrt, što je bila situacija tokom 90-tih godina. Upravo ta korekcija cena na sektoru usluga je onemogućila da prosečni životni standard u Srbiji poraste još više, koliko je bilo moguće očekivati, budući da su cene prehrambenih proizvoda i roba široke potrošnje danas realno smanjene. Kada govorimo o tome gde se ko nalazi kada su u pitanju prosečne zarade u Srbiji, koliko je to građana koji ne mogu sa svojim zaradama da pokriju osnovne egzistencijalne potrebe, treba reći da je prema septembarskim prosečnim zaradama do 7.082 dinara zaradu imalo 13,2% zaposlenih i isplaćenih radnika u Srbiji. Od 7.082 dinara prosečne neto zarade do 14.165 dinara je primao najveći procenat zaposlenih isplaćenih radnika u Srbiji - oko 41,6%. Od 14.165 do 21.248 dinara je takođe značajan procenat - 34,6% zaposlenih i isplaćenih radnika u Srbiji. A ono sa čime posebno želimo da se pohvalimo, to je da je 10,5% zaposlenih i isplaćenih radnika u Srbiji u septembru mesecu 2003. godine imalo prosečnu neto zaradu preko 21.248 dinara. To praktično govori da je proces tranzicije u nekim preduzećima uspešno završen, da danas Srbija ima konkretne lokomotive razvoja, da ima preduzeća koja po svojim prosečnim zaradama isplaćuju i preko 30-40.000 dinara i da jednostavno taj voz Srbije ka Evropi sve sigurnije ima lokomotive koje ga vuku. Naravno, mi smo svesni i činjenice da je, kada govorimo o prosečnim zaradama, prisutna velika razlika između onih najnižih i najviših prosečno isplaćenih zarada u određenim mesecima. U prethodnih nekoliko meseci najniže prosečne neto zarade, koje su se kretale u proseku 3-4.000 dinara, što je nedovoljno za egzistenciju, isplaćivane su u sektorima i delatnostima proizvodnje tekstilnih proizvoda i tkanina, u proizvodnji gotovih tekstilnih proizvoda, u proizvodnji proizvoda od kože, proizvodnji obuće, drvno-prerađivačkoj industriji i to su zaista sektori koji su najugroženiji, čiji radnici i zaposleni danas jako teško žive. Međutim, isto tako ima onih delatnosti gde su prosečne zarade vrlo visoke, čak petnaestak, a nekih meseci i 20 puta u proseku više od onih najnižih prosečnih isplaćenih zarada. To su zarade zaposlenih, recimo, u proizvodnji i preradi duvanskih proizvoda, što je vrlo dobro, budući da se pokazuje da se domaća duvanska industrija, posle silnih onih problema sa sivom ekonomijom i švercom, oporavila, i naravno, zbog toga postala atraktivna za investitore iz inostranstva. To su zarade u delatnosti osiguranja, koje su u proseku od 28 do 30 hiljada dinara; to su delatnosti u sektoru finansijskih usluga; zarade zaposlenih u vazdušnom saobraćaju. A ono što je bitno, to je da je sve više i više preduzeća, a time i delatnosti, koje uspevaju da isplate visoke zarade i u kojima zaposleni radnici mogu od tih svojih zarada prosečno da žive. Mogu ovako još jako dugo da pričam o pokazateljima koji služe za merenje životnog standarda, ali evo biću voljan svima onima kojima su ovi podaci potrebni da ih dostavim i da oni izanaliziraju te podatke i da onda vrlo konkretno i argumentovano, ukoliko bilo šta od toga nije tačno, razgovaramo. Želim da istaknem takođe da je ovo ministarstvo, već gotovo dve godine na redovnim mesečnim konferencijama za štampu, izveštavalo i medije i najširu zainteresovanu javnost o kretanjima ovih pokazatelja. Verujte mi, da je bilo kada kroz ove naše informacije, u kojima dajemo spisak svih artikala koji ulaze u minimalnu i u prosečnu potrošačku korpu o vrednosti tih artikala, količini tih artikala koji ulaze u sastav tih korpi, bilo kakvo manipulisanje sa cenama, siguran sam da bi jedva dočekali to i "Kurir", nekada "Nacional", "Blic", "Glas". Nikada se do sada nije pojavila nijedna informacija koja je demantovala da su cene koje su prikazane u ovim potrošačkim korpama istinite, da su one odraz prosečnih cena, bilo na zelenim pijacama, bilo u trgovinama Srbije i da su one nešto što je u Srbiji realnost. Što se tiče zakona koje je ovo ministarstvo predlagalo iz oblasti trgovine i turizma, moram da priznam da neku značajniju aktivnost nismo imali i kada govorimo o rezultatima logično je i potrebno je pomenuti tamo gde je moglo više da se uradi. Svakako da jedan segment, deo ministarstva, tu je mogao da bude napravljen bolji rezultat, a tu je sektor zakonodavstva, ali jedan opravdani razlog zašto to do sada nije urađeno leži u činjenici da se do formiranja nove državne zajednice Srbija i Crna Gora i zakonodavstvo iz oblasti trgovine i tržišta nalazilo na saveznom nivou. Ipak, odmah nakon prelaska zakona na nivo Republike, nakon usvajanja Ustavne povelje i Zakona o sprovođenju Ustavne povelje, mi smo krenuli sa radom na izradi novog zakona o trgovini, novog zakona o zaštiti potrošača, zakona o cenama, zakona o robnim rezervama, zakona o oglašavanju i antimonopolskog zakona. Od tih zakona do sada su dva zakona urađena i nalaze se na javnoj raspravi. To su antimonopolski zakon i zakon o oglašavanju. Verujem da kada Skupština počne da se bavi onim što je njen osnovni zadatak, a to su zakoni, da će i ovi zakoni vrlo brzo doći na red i da će biti usvojeni, pre svega antimonopolski zakon i zakon o oglašavanju, i oni su u ovom trenutku prioritet, bar kada je ovo ministarstvo u pitanju. Kada govorimo dalje o rezultatima trgovine u Srbiji, još jedna teza, koja je često isticana, zaslužuje da sa ovog mesta i u ovoj raspravi bude opovrgnuta. To je teza da je ulazak inostranih trgovinskih lanaca, pre svega "Merkatora" i "Veropulusa", u potpunosti naneo štetu domaćem tržištu i da je preplavio domaće tržište inostranom robom i da je pre svega to uzrok jednim delom visokog spoljnotrgovinskog deficita. To naprosto ne stoji iz jedne proste konstatacije, jer je u strukturi proizvoda koji se nalaze i u "Veropulusu" i u "Merkatoru" domaćih proizvoda negde između 40 i 60%. Naravno, opet ću biti iskren i reći ću da tih proizvoda.. evo vidim da niste strpljivi da sačekate, lepo ću vam objasniti, posmatrano količinski, posmatrano po broju artikala, to je tačno. Mislim da je u strukturi tih artikala po broju artikala prisutno najviše vrsta hleba, tu su testenine, mlečni proizvodi, sokovi, prerađevine od mesa i mleka i po broju artikala, to je tačno. Nije tačno vrednosno izraženo iz jednog prostog razloga, što se u zemlji ne proizvodi ili proizvodi neadekvatno konkurenciji ili neadekvatno cenama neka trajnija potrošna roba koja se nalazi u ponudi tih trgovinskih lanaca, kao što su na primer frižideri koji su pomenuti, kao što su mikrotalasne pećnice, kao što su mali kućni aparati, kao što su neki proizvodi, odnosno možda i sportska oprema. I upravo iz činjenice da jedan frižider vredi kao ne znam koliko stotina kilograma hleba ili mleka, to je razlog zbog čega vrednosno posmatrano u inostranim trgovinskim lancima je sve to zastupljenije, odnosno inostrani proizvodi i proizvođači nego što su to domaći. Međutim, još jednom ponavljam, posmatrano po broju artikala, taj uslov je zadovoljen. Ono što takođe treba istaći, to je da je otvaranjem prvih inostranih lanaca u našoj zemlji definitivno zasejano seme konkurencije u Srbiji. Do pre izvesnog vrmena, do pre praktično tri godine, setite se da smo tražili proizvode, borili se da dođemo do nekih artikala koji su bili u nedovoljnim količinama prisutni na tržištu. Međutim, danas trgovinski lanci, i inostrani i domaći, praktično nas zatrpavaju prospektima gde nas informišu o svojoj ponudi, o cenama, o akcionim prodajama i time praktično se bore za nas kao potrošača. To je domet zaživljavanja tržišnih zakona, to je domet demokratije i to je nešto što svima u ovoj zemlji prija. Takođe, potrošačima u ovoj zemlji prija i to što danas ne moraju da idu u hipermarket u inostranstvo da bi neke proizvode nabavljali, a vrlo odgovorno tvrdim da su cene proizvoda, i prehrambenih i poljoprivrednih, a i nekih ranijih potrošnih dobara, danas u našoj zemlji gotovo identični cenama koje važe u okruženju i možemo da govorimo o tome da je danas apsolutno snabdeveno tržište Srbije svim onim proizvodima koji su potrebni. Što se tiče privatizacije trgovinskih preduzeća, daću vam samo nekoliko zbirnih podataka, pošto vas o tome moj uvaženi kolega Vlahović redovno izveštava. I u procesu privatizacije trgovinskih preduzeća postignuti su značajni rezultati zaključno sa 1. oktobrom 2003. godine metodom aukcijske privatizacije. Prodato je 95 trgovinskih preduzeća, ostvarena je ukupna prodajna cena od preko dve i po milijarde dinara, a novi kupci su garantovali, pored socijalnih programa, i plan investicija od oko 350 miliona dinara. Ovo nije veliki broj preduzeća, međutim, takođe se treba podsetiti da je sektor trgovine uglavnom privatizovan i da je tu najveći broj malih preduzeća, samostalnih trgovinskih radnji i trgovinskih preduzeća i da praktično u sektoru trgovine u ovim najvećim nacionalnim lancima je privatizacija već završena. Recimo, preko 80% "C marketa" je već privatizovano, a "Delta", kao drugi trgovinski lanac sa brendom, tu je "Maksi", "Pekabeta", oni su takođe u privatnom vlasništvu, a većinski akcionarski kapital je i u "Si marketu", "Jabuci" i praktično najveći veletrgovci su takođe privatni. Imamo vrlo povoljnu svojinsku strukturu trgovinske privrede Srbije. Ono što je u ovom trenutku jedna od aktivnosti Ministarstva trgovine, turizma i usluga, kada je saradnja sa velikim trgovinskim preduzećima u pitanju, to je borba da dobijemo srpski hipermarket. Verujem da ćemo već negde početkom iduće godine ili najkasnije do kraja prvog polugođa iduće godine biti u prilici da jedan, a možda i dva hipermarketa u Srbiji u vlasništvu domaćih preduzeća otvorimo. Jedan je hipermarket koji se gradi kod Novog Sada, gradi ga privatno preduzeće "Rodić" iz Kule, i to je hipermarket koji bi, kako sada stvari stoje, negde u prvom kvartalu trebalo da bude završen, i to će biti najveći hipermarket na teritoriji Srbije. Drugi hipermarket se gradi ovde u Beogradu i verujemo da će i on iduće godine biti otvoren, a cilj nam je da na tome intenzivno radimo, da napravimo konzorcijum velikih domaćih i maloprodajnih trgovinskih preduzeća i veletrgovaca i da praktično ta najmoćnija i najveća preduzeća krenu i u otvaranje srpskih hipermarketa i da nakon otvaranja u narednih tri do pet godina pet hipermarketa u Srbiji, zajedno sa istim brendom i sa tim iskustvima, krenu i na neka okolna tržišta. I da ono što su nemački ili francuski lanci hipermarketa prodavali istočnoj Evropi tokom devedesetih godina, mi pokušamo da ponudimo nekim okolnim tržištima i time takođe damo doprinos poboljšanju performansi srpske privrede, većem izvozu i smanjenju spoljnotrgovinskog deficita. Što se tiče sektora turizma takođe su rezultati u prethodnih hiljadu dana veoma značajni. Već sam rekao kakvu smo situaciju nasledili i neću je ponavljati, pošto znam da to neke poslanike nervira, ali praktično u jednoj rečenici nasledili smo zemlju u kojoj turizma nije ni bilo i nije ni moglo da ga bude zbog sankcija, zbog ratova, zbog bombardovanja i zbog svih tih problema. Praktično broj dolazaka turista je krajem prošle godine iznosio oko 2,2 miliona, a broj noćenja je povećan na oko 7,2 miliona krajem prošle godine. U prvih šest meseci ove godine ostvareno je povećanje od oko 10% u broju dolazaka, od čega je negde oko 20% povećanje broja dolazaka turista iz inostranstva. Učešće stranih turista u turističkim kretanjima povećalo se sa 8% u broju dolazaka u 2000. godini, na 14% u 2002. godini, a ove godine očekujemo da će broj dolazaka inostranih turista u strukturi ukupnih turista u našoj zemlji biti oko 16%. U 2002. godini povećan je broj noćenja turista iz inostranstva sa 6% na oko 10%. Kada govorimo, u ovom trenutku možda o najznačajnijem aspektu, a to je finansijski aspekt deviznog priliva od turizma, želim da istaknem da je u 2000. godini devizni priliv od turizma iznosio 28 miliona dolara, u 2001. godini je povećan na 43 miliona dolara, u prošloj godini je devizni priliv od turizma iznosio 77 miliona dolara, a u prvih osam meseci ove godine devizni priliv od turizma iznosio je 94,5 miliona dolara i bio je za 45% veći od deviznog priliva od turizma u celoj 2002. godini. Mi očekujemo da ćemo do kraja ove godine ostvariti devizni priliv na godišnjem nivou od oko 120 miliona dolara i već time turizam po visini deviznog priliva postaje jedan od najznačajnijih, pojedinačno posmatrano, izvoznih artikala ove zemlje. U strategiji i politici turističkog razvoja Srbije do 2010. godine mi smo predvideli da će devizni godišnji priliv od turizma iznositi te 2010. godine oko dve milijarde američkih dolara i možemo samo da zamišljamo danas šta će značiti to za trgovinski bilans naše zemlje, budući da sa te dve milijarde dolara, da ih danas imamo, kud i kamo bi ekonomska situacija u našoj zemlji bila povoljnija. Međutim, pored tog deviznog priliva, kada je turizam u pitanju, jedan od prioriteta je da se poveća broj zaposlenih u turističkoj privredi, sa sadašnjeg učešća od oko 2,3% na 6-8% u 2010. godini, a takođe nam je cilj da turistička privreda postane mnogo značajniji generator društvenog bruto proizvoda Srbije, budući da očekujemo da će sa sadašnjeg učešća od oko 2,5% turizam učestvovati sa oko 8% u društvenom bruto proizvodu Srbije 2010. godine. Kada govorimo o turizmu i o zakonodavnoj aktivnosti u oblasti turizma, želim da istaknem da je ovo ministarstvo uradilo nacrt zakona o turizmu, koji je osnovni normativno-pravni zakonski akt iz oblasti turizma. Taj zakon nije rađen na brzinu. Rađen je više od godinu dana i otprilike nalazi se već godinu dana na javnoj raspravi, a u julu mesecu ove godine je usvojen kao nacrt na Vladi Republike Srbije i prosleđen je Narodnoj skupštini. Od većine poslaničkih grupa, koje su u sastavu Odbora za trgovinu i turizam Narodne skupštine Republike Srbije, dobili smo informaciju da je ovaj zakon jedan kvalitetan normativno-pravni akt i verujem da će biti vrlo brzo usvojen od strane Narodne skupštine Republike Srbije, a neke od novina u tom zakonu pre svega idu u pravcu regulisanja poslovanja u sektoru turizma i naravno - opet, ponovo i uvek -zaštite prava potrošača. Što se tiče regulisanja poslovanja, naš cilj je da uvedemo dva ranga turističkih agencija, turoperatora, znači one koji se bave organizovanjem putovanja samo u zemlji i one koji se bave organizovanjem putovanja i u zemlji i u inostranstvu. Time bi praktično pomogli da se svi oni koji kupujući određeni turistički proizvod ili uslugu nađu u situaciji da agencije često u prospektima, u video materijalima, u CD prezentacijama nude jedan proizvod, a kada se turista najčešće van granica naše zemlje ili u našim granicama pojavi na toj turističkoj destinaciji dobije nešto drugo i mi kroz ovaj zakon otvaramo prostor da on može promptno da bude nadoknađen, da bude nadoknađena šteta koju će pretrpeti, budući da je depozit, odnosno garantni polog za organizatore putovanja u zemlji u utvrđenoj visini od 10.000 dolara, a depozit, odnosno garantni polog za one turističke agencije koje će se baviti organizovanjem putovanja i u zemlji i van granica naše zemlje 30.000 dolara. To praktično znači da svi oni koji podnesu prijavu turističkoj inspekciji i koji neće biti u mogućnosti da dobiju ili ne dobiju ono što je prodato, moći će da to nadoknade iz depozita koji ta turistička agencija, taj organizator putovanja ima. Taj organizator putovanja neće moći da nastavi ponovo da radi dok taj depozit ne bude opet dopunjen do 10.000, odnosno 30.000 evra. Što se tiče zakona o turizmu, mi se bavimo tim zakonom i rezervacijom prostora za potrebe razvoja turizma u budućem periodu. Treba reći da danas nema dovoljno realnih finansija i investitora da se neki potencijalni turistički dragulji Srbije, kao što je Stara planina, kao što je Golija, kao što je Tara, kao što je Zlatar, privedu nameni za potrebe turizma i mi kroz ovaj zakon praktično pravimo rezervaciju prostora za neka buduća vremena, kada će biti investitora i kada će biti više mogućnosti iz budžeta da se pomogne razvoju turizma. Kada govorimo o zakonu takođe treba reći da, recimo, ovaj zakon uvodi i propisuje obaveznu turističku signalizaciju i kada ovaj zakon bude usvojen više neće biti problema da se u bilo kojoj turističkoj destinaciji u Srbiji ili bilo kom značajnijem gradu u Srbiji turista, koji je krenuo put neke banje, put neke planine, put nekog etnosela, izgubi i upravo je ta turistička signalizacija obavezna i omogućiće mu da brzo, najkraće i najkvalitetnije dođe do onog mesta put koga je krenuo. Od onoga što još želim da istaknem, kada je zakonodavna aktivnost u pitanju vezano za sektor turizma, to je da je u izradi nacrt zakona o javnim skijalištima i zakon o banjama, kao i zakon o lovu i ribolovu. Verujem da će ti zakoni biti završeni do kraja godine i u idućoj godini prosleđeni Narodnoj skupštini na usvajanje. Konkretno, kada govorimo o rezultatima rada turističko-ugostiteljske privrede, želim da istaknem da je u prethodnom periodu, kumulativno posmatrano, kategorisano 522 turističko-ugostiteljska objekta i od toga za 217 objekata, odnosno 41,5% izvršena revizija ranije datih kategorizacija, koje su najčešće tokom 90-ih godina davane na način da su evidentirane od strane komisije za kategorizaciju, određeni nedostaci, davana su uslovna rešenja. Obaveza je bila onih koji su dobili jednu zvezdicu više ili čak nekada i dve zvezdice više da to u određenom vremenskom roku isprave. To se nikada nije dešavalo i upravo je iz tog razloga izvršeno preko 40% revizija ranije datih kategorizacija. Kategorisano je 211 hotela, 38 motela, osam pansiona, 250 restorana, četiri apartmanska naselja, pet turističkih apartmana i šest kampova. U istom periodu, znači od 26. januara 2001. godine, izdato je 210 rešenja, odnosno tzv. licenci za organizovanje poslova organizatora putovanja. Sa tih 210 rešenja, broj turističkih agencija u Srbiji danas iznosi negde oko 462 agencije i to je nešto što u ovom trenutku predstavlja takođe rezultat rada ovog ministarstva, budući da je i potrošačima turističkih usluga ostavljena mogućnost da među velikom ponudom biraju ono što je najpovoljnije. Takođe je i edukacija u prethodnom periodu bila značajna. Ukupno je preko 100 kandidata položilo ispite za turističke vodiče i već danas imamo jednu potpuno zaboravljenu kategoriju ljudi i zanimanja tokom 90-ih godina, a to je turistički vodič, koji turistima iz zemlje i iz inostranstva pokazuje lepote naših turističkih destinacija. Ono što posebno želim da istaknem kao rezultat rada u oblasti turističke privrede jeste odobravanje prvih investicionih kredita za oporavak, rekonstrukciju i modernizaciju turističke privrede tokom 2002. i 2003. godine. Praktično smo imali od druge polovine 80-ih godina, pa sve do 2001. godine, višegodišnje dezinvestiranje u turizmu i zbog toga nam je stanje smeštajnih i svih ostalih kapaciteta ugostiteljsko-turističke privrede bilo veoma loše i ispod svih evropskih standarda. Iz fonda za razvoj je u 2002. i 2003. godini odobreno ukupno 240 miliona dinara dugoročnih investicionih kredita za rekonstrukciju kapaciteta u trustičkoj privredi i modernizaciju tih kapaciteta, a ukupna vrednost projekata je iznosila 770 miliona dinara. To su krediti koji su, kao i u drugim preduzećima, odobravani na rok vraćanja od pet godina, sa godinu dana grejs perioda i upravo ta kreditna sredstva su pomogla da danas u nekim banjama širom Srbije imamo kapacitete koji su u mogućnosti da, u potpunosti u skladu sa srednjeevropskim standardima, ugoste turiste iz zemlje i inostranstva. Ti krediti su podeljeni na negde 12 turističkih mesta i objekata. Ulagano je i u Banju Koviljaču, Vrnjačku banju, Banju Kanjižu, Bukovičku banju, na Zlatiboru, na Kopaoniku i tako da u svim tim turističkim destinacijama već danas imamo najmanje jedan objekat koji može da zadovolji standarde i zahteve i najprobiljivijih potrošača iz zemlje i inostranstva. Što se tiče budžetske pozicije, podsticaja razvoja turističke privrede, mi smo ukupno u prethodne tri godine imali relativno ograničena sredstva. To je ukupno bilo 83.900.000 dinara i ono što želim da istaknem sa ponosom da su ta sredstva disperzovana širom Srbije i da smo iz ove pozicije praktično podsticali finansiranje i izradu odgovarajućih prostornih planova za turistička područja, programe razvoja turizma i urbanističkih planova za turistička mesta u okviru turističkih područja, participirali u finansiranju promotivnih aktivnosti turističkog područja u zemlji i inostranstvu, pomogli finansiranje i izradu programa, zaštitu prirode, životne sredine, prirodnih resursa i kulturne baštine turističkih područja, zatim podsticali izradu turističke infrastrukture, sportsko-rekreativnih i pratećih sadržaja koji su od značaja za unapređenje turističke ponude, pomagali izradu studije i programa kompletiranja postojeće turističke ponude, intenziviranja njenog korišćenja. Praktično su ova sredstva raspoređena po gotovo svim značajnijim turističkim destinacijama u Srbiji. Tačno je i to da ona nisu bila dovoljna, ali smo se trudili koliko smo mogli da ravnopravno svima bar malo pomognemo da neku od svojih manifestacija, neki od svojih projekata, neki od svojih programa brže i kvalitetnije realizuju. Što se tiče privatizacije u turističkoj privredi, želim da istaknem da je zaključno sa 1. oktobrom 2003. godine ukupno privatizovano 51 turističko-ugostiteljsko preduzeće, 49 preduzeća je privatizovano metodom aukcijske privatizacije, a dva preduzeća su prodata na tenderu. Ukupna prodajna cena koja je ostvarena privatizacijom turističko-ugostiteljske privrede dostigla je 1,9 milijardi dinara, a ono što je vrlo bitno i na šta smo ponosni, to je da su predviđene investicije u ova privatizovana preduzeća nešto preko pet milijardi dinara. I upravo ta borba za obezbeđivanje što većih garantovanih investicija jeste razlog zbog čega verujemo da će turizam uspeti da u narednom periodu ostvari ono što mu je strategijom i zacrtano, a to je da ne bude samo jedna od razvojnih šansi Srbije, već da sve više i sve konkretnije postaje i realnost Srbije, i kada je zaposlenost radnika, i kada su devizni prilivi, i kada je ukupan promet, i kada je broj dolazaka turista i kada je broj noćenja u pitanju. Što se tiče turizma, ostaviću prostor da u nekim kasnijim raspravama na još neka pitanja iz oblasti turizma odgovorim. Želim da u nekoliko rečenica predstavim i rezultat aktivnosti sektora za međunarodnu saradnju Ministarstva. To je sektor koji je novoformiran i pre svega kao rezultat jednog novog koncepta u pogledu aktivnog uspostavljanja saradnje sa međunarodnim institucijama. Želim da istaknem da se turistička privreda Srbije vratila, i mi kao zemlja, u punopravno članstvo Svetske turističke organizacije još negde u prvom kvartalu 2001. godine i da smo u saradnji sa Svetskom turističkom organizacijom već bili u prilici da se identifikujemo kao jedan od nosilaca razvoja sportskog i ekološkog turizma u regionu. Mi smo prošle godine imali prvu međunarodnu konferenciju na temu seoskog turizma u našoj zemlji i organizaciji svetske turističke organizacije. Prisustvo na tim konferencijama praktično pomaže da jedan deo turističkih tokova skrenemo ka našim destinacijama, a pre svega informišemo stručnu javnost u oblasti turizma šta je to što Srbija može da ponudi kao konkurentan i kvalitetan turistički proizvod i po čemu se taj turistički proizvod razlikuje od sličnih turističkih proizvoda u okolnim zemljama. Što se tiče sektora za međunarodnu saradnju, posebno bih istakao njegove aktivnosti vezano za potpisivanje sporazuma o slobodnoj trogovini sa zemljama u regionu. Želim da istaknem da je ovaj sektor bio aktivno uključen u pregovaranje o sporazumima o slobodnoj trgovini sa okolnim zemljama, Albanijom, Bosnom i Hercegovinom, Bugraskom Rumunijom, Makedonijom, Hrvatskom, Moldavijom. Tokom prošle godine uspeli smo da dva takva sporazuma potpišemo. Prvi je sa Bosnom i Hercegovinom, drugi je sa Mađarskom, i mogu vam reći da danas privreda Srbije trpi značajnu štetu što sporazumi o slobodnoj trgovini nisu potpisani sa drugim zemljama, pre svega sa Bugarskom, Rumunijom, Albanijom, Hrvatskom, iz jednog prostog razloga što su primeri sporazuma koji su stupili na snagu prošle godine sa BiH i Mađarskom vrlo pozitivni. Daću vam i vrlo konkretne rezultate, budući da je naš izvoz u BiH nakon potpisivanja sporazuma o slobodnoj trgovini u 2002. godini bio za 33% veći u odnosu na 2001. godinu. U ovoj godini je dodatno u prvih osam meseci povećan za 24,2%. Takođe izvoz u Mađarsku je u 2002. godini povećan i to za 21,6%, a u prvih osam meseci izvoz privrede Republike Srbije u Mađarsku je povećan za 16,5%. Upravo ovi pokazatelji govore koliko je bitno da čim pre uđemo u režim i u zone slobodne trgovine u okruženju i da time našim preduzećima, koja su danas već uspešna regionalano i mogu da se nose sa konkurencijom u zemljama okruženja, otvorimo tržište i da omogućimo da bez carina konkurišu i bore se za poziciju na tim tržištima. Očekujem da ćemo u prvoj godini nakon uspostavljanja zone slobodne trgovine, koja bi trebalo da obuhvati negde između 55 i 60 miliona stanovnika, moći da konstatujemo da je bar za jedno 20-30% na godišnjem nivou povećan izvoz naše zemlje i to pre svega na ta tržišta. Što se tiče ostalih aktivnosti Ministarstva, posebno bih istakao aktivnosti sektora tržišne i turističke inspekcije, budući da je upravo sektor tržišne i turističke inspekcije dao značajan doprinos suzbijanju sive ekonomije i zaštiti prava potrošača takođe u ovim segmentima. Poseban akcenat u radu tržišne inspekcije bio je na suzbijanju nelegalnog prometa akciznih proizvoda, pre svega cigareta, alkoholnih pića, naftnih derivata. Možemo da konstatujemo da se u ova tri segmenta danas u našoj zemlji o sivoj ekonomiji ne može govoriti. Siva ekonomija je u potpunosti suzbijena kada su nafta i derivati u pitanju. Nema razloga da govorimo o procentima, budući da danas više na ulicama nema kantica iz kojih se prodaje nafta. Što se tiče cigareta, najbolji indikator kakav je rezultat ostvaren je rekordna prodaja naše dve duvanske industrije, Niš i Vranje, a što se tiče alkoholnih pića tu prihvatam da rezultati mogu da budu bolji i da u narednom periodu treba deo i kod alkoholnih, ali i kod bezalkoholnih pića više sankcionisati i uterati u sistem. Međutim, i taj deo sive ekonomije, ali i ukupnu sivu ekonomiju ćemo potpuno suzbiti sa projektom, na kome takođe već duže radimo, više od godinu dana, a to je projekat uvođenja fiskalnih registar kasa u našu prometnu sferu. Što se tiče tog projekta, mogu da informišem i vas i najširi auditorijum da je završeno testiranje i hardvera i softvera za prvih pet proizvođača fiskalnih registar kasa i mi očekujemo da ćemo biti u prilici da tokom iduće nedelje prve saglasnosti za proizvodnju i stavljanje u promet fiskalnih kasa dodelimo proizvođačima iz zemlje koji imaju renomirane inostrane partnere. Obećavam da će taj projekat zaživeti i da će siva ekonomija, pre svega pod delovanjem fiskalizacije prometne sfere, ali i poreza na dodatu vrednost koji će zbog problema u Skupštini kasniti za šest meseci, do kraja iduće godine praktično biti sveden na evropski prihvatljive okvire, a to je negde oko 10% u odnosu na ukupni bruto društveni proizvod. Što se tiče sektora tržišne inspekcije, ukupno je u prethodnih hiljadu dana izvršeno 439.409 inspekcijskih kontrola i kada se to podeli sa brojem dana i brojem tržišnih inspektora, proizilazi da je svaki inspektor dnevno napravio preko 1,5 kontrolu. To je značajan pomak u odnosu na prethodni period, a značajni su pomaci i kada je finansijski efekat rada tržišne inspekcije u pitanju, budući da je, kada govorimo o finansijama, na licu mesta izrečeno 134.636 novčanih kazni, u ukupnom iznosu od preko 150 miliona dinara. Zatim, predloženo je nadležnim pravosudnim organima da u odgovarajućem kazneno-pravnom postupku protiv pravnih i odgovornih lica, odnosno protiv preduzetnika, izreknu oduzimanje nezakonito stečene imovinske koristi u ukupnom iznosu od preko 131 milion dinara. Naložena je uplata dnevnih pazara, za koje je u postupku kontrole konstatovano da nisu uplaćivani na poslovni račun trgovinskih radnji i preduzeća u zakonskom roku, u iznosu od 498 miliona dinara. Ukupna vrednost oduzete robe je oko 713 miliona dinara. Svi efekti rada tržišne inspekcije mereni su ne samo rezultatima na terenu, odnosno samo aktivnostima tržišnih inspektora, već i stanjem njihovih predmeta u drugom stepenu i na Vrhovnom sudu, budući da smo, praktično, imali evidenciju svakog tržišnog inspektora svakog meseca, koliko je dana proveo na poslu, koliko je kontrola odradio, koliko je mandatnih kazni izrekao, koliko je prekršajnih prijava napisao, koliki je njegov efekat na budžet, ali isto tako i koliko je takvih rešenja na drugom stepenu bilo vraćeno, poništeno, preinačeno i koliko je takvih rešenja na Vrhovnom sudu oboreno. Ono što je pozitivan rezultat, to je da su samo dva rešenja u prethodne tri godine na sudskim instancama oborena, što znači da je ne samo kvantitet, već i kvalitet rada tržišne inspekcije značajno poboljšan. Od akciznih proizvoda, čuo sam da je neko tražio konkretne podatke, tržišni inspektori su nafte i naftnih derivata oduzeli u količini od preko 1,3 miliona litara. To je bilo primarno tokom 2001. godine, jer u ove dve godine gotovo i da nemamo šta da oduzimamo, jer prodaje nafte i naftnih derivata na ilegalnim tržištima nema. Cigareta u količini od preko 6,5 miliona paklica, alkoholnih pića u količini od 135 hiljada litara, bezalkoholnih pića u količini od 154 hiljade litara, luksuznih proizvoda u količini od milion 730 hiljada komada i kafe u količini od preko 116 hiljada kilograma. Što se tiče aktivnosti turističke inspekcije, to je jedna od najmlađih inspekcijskih službi, koja je formirana krajem 2000. godine. Praktično, ona je od 26. januara 2001. godine do kraja septembra 2003. godine ukupno izvršila 48.627 inspekcijskih kontrola, od čega su 683 kontrole bile u turističkoj, a oko 48 hiljada kontrola u ugostiteljskojdelatnosti. Efekti rada turističke inspekcije na budžet su znatno manji nego tržišne inspekcije, ali treba istaći da je podneto 4.430 zahteva sudiji za prekršaje, u ukupnoj vrednosti od 5,8 miliona dinara, izrečeno je i na licu mesta naplaćeno gotovo 9,5 hiljada novčanih kazni za prekršaje, u iznosu od gotovo 10 miliona dinara, doneto je 22.743 akta u upravnom postupku, i to 4.144 rešenja kojima se zabranjuje obavljanje delatnosti zbog bespravnog rada i drugih povreda propisa, 6.843 rešenja kojima se nalaže ispravljanje nepravilnosti i usaglašavanje poslovanja sa propisima i 10,5 hiljada rešenja o ispunjenju minimalnih tehničkih uslova za obavljanje delatnosti. Što se tiče aktivnosti Republičke direkcije za robne rezerve, koja se takođe nalazi u sastavu Ministarstva trgovine, turizma i usluga kao organ uprave, ona je u prethodne tri godine apsolutno odgovorila svojoj funkciji i bila je uvek na mestu kada je trebalo odgovoriti na određene nagoveštaje, čak poremećaje na tržištu. Što se tiče konkretnog efekta rada Republičke direkcije za robne rezerve, ukupno je kupljeno i o roku i na vreme isplaćeno 732.142 tone merkantilne pšenice, 100.134 tone semenske pšenice, 4.000 tona mesa kupljeno je za potrebe naturalne razmene. Zatim, za negde 1,8 milijardi dinara je kupljeno poljoprivredne...
Gospodine ministre, zamolila bih vas, pošto je 18 časova, nastavićete sa izlaganjem u nastavku sednice. Želim da dam jedno obaveštenje narodnim poslanicima. Zahvaljujem se gospodinu ministru. Dame i gospodo narodni poslanici, poznato vam je da smo danas, posle dužeg vremena, imali zastoj u radu zbog nedostatka kvoruma, koji je ipak trebalo da obezbedi opozicija koja traži da se izglasa nepoverenje Vladi. Druga stvar, takođe vam je poznato da je u pauzi održan sastanak sa šefovima poslaničkih grupa, gde je predsednik poslaničke grupe DOS predložio da napravimo dogovor da svi narodni poslanici povuku prijave za reč, kako bismo pristupili glasanju. Taj predlog je odbijen. Treća stvar, a po meni najvažnija, iz razloga što ovaj parlament sačinjava 28 stranaka, od kojih 24 imaju svoje predsedničke kandidate, a sledeća nedelja je poslednja nedelja pred predsedničke izbore, koji su u ovom momentu najvažniji za našu zemlju, na osnovu člana 94. stav 2, određujem pauzu do 18. novembra, a to je utorak, kada ćemo nastaviti rad. Doviđenja i prijatno.