Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. U današnjem radnom danu imaćemo dan za glasanje o dve tačke dnevnog reda i početak Jedanaeste vanredne sednice, koja je bila zakazana još juče za 12,00 sati. Zbog toga vas molim da počnemo radni da po Poslovniku. Prema službenoj evidenciji prisutno je 113 poslanika. Molim da utvrdimo broj prisutnih na početku radnog dana. Molim poslanike da ubace svoje kartice. Zahvaljujem. je u sali prisutno više od 86 poslanika. Početak glasanja, za koje je neophodno 126 poslanika, zakazujem za 10,30 časova. Hvala. [[Posle pauze – 11,10]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, još jednom dobar dan, nastavljamo rad sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 127 narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju narodni poslanici: Dušan Mrvoš i Marko Đurišić. Pre nego što pređemo na odlučivanje o predlozima o zakonima iz dnevnog reda ove sednice, potrebno je da usvojimo zapisnike sa prethodnih sednica Narodne skupštine. Dostavljeni su vam zapisnik sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 22, 24, 27, 28, 29. i 30. juna, 4, 5, 6, 7, 11, 12, 13, 14. i 15. jula 2005. godine i zapisnik sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini održane 15, 18, 19, 20. i 21. jula 2005. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuju više od 126 narodnih poslanika, postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica, na osnovu člana 86. stav 5. Poslovnika. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom Odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnike sa navedenih sednica. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 22, 24, 27, 28, 29. i 30. juna, 4, 5, 6, 7, 11, 12, 13, 14. i 15. jula 2005. godine. Za 129, od ukupno 129 prisutnih narodnih poslanika. je Narodna skupština usvojila zapisnik sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 22, 24, 27, 28, 29. i 30. juna, 4, 5, 6, 7, 11, 12, 13, 14. i 15. jula 2005. godine. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 15, 18, 19, 20. i 21. jula 2005. godine. Za 131, nije glasalo 14, od 145 narodnih poslanika. je Narodna skupština usvojila zapisnik sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini održane 15, 18, 19, 20. i 21. jula 2005. godine. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VISOKOM OBRAZOVANjU. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o visokom obrazovanju, u načelu. Za 147, nisu glasala dva, od 149 narodnih poslanika. je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su pisanim putem amandmane povukli narodni poslanici: Leila Ruždić-Trifunović na član 90; Dragoljub Živković na čl. 29. i 90; Milan Marković na čl. 10, 29, 38, 41, 49, 61, 63, 64, 65, 68, 75, 90. i 98; Dragor Hiber na član 14; Žarko Obradović, Milisav-Miša Petronijević i Svetislav Krstić na član 60; Milisav-Miša Petronijević i Svetislav Krstić na član 78; Žarko Obradović i Svetislav Krstić na čl. 48, 53, 70. i 72; Žarko Obradović i Milisav-Miša Petronijević na čl. 32, 34, 40, 71, 120. i 130; Milisav-Miša Petronijević na čl. 63, 75. i 104; Zoran Anđelković i Zvonimir Stević na član 109; Slobodan Pajović na član 41; Slobodan Vučković i Slobodan Pajović na član 60. i Ljiljana Nestorović i Meho Omerović na čl. 11. i 23. Predloga zakona. Na sednici Odbora za prosvetu predstavnik predlagača Slobodan Vuksanović, ministar prosvete i sporta, povukao je amandmane Vlade Republike Srbije na čl. 15, 25, 28, 29, 30, 35, 37, 78. i 95. Takođe, na sednici Odbora za prosvetu amandmane su povukli narodni poslanici Milan Marković na čl. 83, 84. i 85. i Velimir Simonović na čl. 118. i 130. i na naslov iznad člana 131. i član 131. Predloga zakona. U toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima amandmane su povukli narodni poslanici Žarko Obradović i Milisav-Miša Petronijević na čl. 86, 87, 90, 91, 92, 110, 116. i 118. i narodni poslanik Velimir Simonović na član 95. Predloga zakona. Sastavni deo Predloga zakona postali su amandmani Vlade Republike Srbije na čl: 4, 6, 10, 13, 16, 36, 38, 40, 41, 64, 71, 72, 75, 89, 116. i 118; amandman koji su u istovetnom tekstu podneli Vlada Republike Srbije i narodni poslanik Milan Marković na čl. 3; amandman koji su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Žarko Obradović i Milisav-Miša Petronijević i narodni poslanik Dragor Hiber na član 6; amandman koji su u istovetnom tekstu podneli Vlada Republike Srbije i narodni poslanici Žarko Obradović i Milisav-Miša Petronijević na čl. 18. i 47; amandman koji su u istovetnom tekstu podneli Vlada Republike Srbije, narodni poslanik Nemanja Šarović i narodni poslanici Žarko Obradović i Milisav-Miša Petronijević na član 62; amandman koji su u istovetnom tekstu podneli Vlada Republike Srbije i narodni poslanici Vladimir Homan i Miloljub Albijanić na član 90; amandman koji su u istovetnom tekstu podneli Vlada Republike Srbije i, sa ispravkom, narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović na član 110; amandmani Odbora za prosvetu na čl. 15, 25, 28, 29, sa ispravkom, 30. na naslov iznad člana 69. i član 69, 78, 86, 87, 90. i 95; amandman narodnih poslanika Žarka Obradovića i Milisava-Miše Petrnojevića na član 4; amandman, sa ispravkom, narodnog poslaniak Zvonimira Stevića na član 10; amandman, sa ispravkom, narodnih poslanika Ljiljane Nestorović i Meha Omerovića na član 10; amandman narodnog poslanika Meha Omerovića na član 13; amandman, sa ispravkom, narodnog poslanika Ljiljane Nestorović na član 13; amandman narodnog poslanika Velimira Simonovića na član 16. i amandman narodnog poslanika Milana Markovića na član 81. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 4. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 121, nije glasalo 14, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za niko, protiv 139, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 16, od ukupno 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 9. i član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 138, nije glasalo 16, od 155 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podnela Leila Ruždić-Trifunović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Z jedan, protiv 140, nije glasalo 15, od 156 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 10. i član 10. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 139, nije glasalo 16, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović i Milisav Miša Petronijević. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 21, protiv 102, nisu glasala 32, od 155 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo poslanik Velimir Simonović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za tri, protiv 133, nije glasalo 19, od 155 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetislav Krstić i Rajko Baralić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 21, protiv 121, nije glasalo 13, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo poslanik Dragor Hiber. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 21, protiv 122, nije glasalo 12, od 155 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Homan i Miloljub Albijanić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za pet, protiv 117, uzdržanih 19, nije glasalo 15, od 156 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 11. i član 11. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 140, uzdržan jedan, nije glasalo 15, od 156 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 12. i član 12. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 136, nije glasalo 19, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Momir Marković podneo je amandman kojim predlaže da se u članu 13. i svim ostalim članovima Predloga zakona reči "Nacionalni savet" zamene rečima "Nacionalni prosvetni savet" u odgovarajućem padežu. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 137, nije glasalo 17, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podneo poslanik Velimir Simonović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za tri, protiv 119, uzdržanih 15, nije glasalo 18, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 17, protiv 119, nije glasalo 19, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podneo poslanik Velimir Simonović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za tri, protiv 117, uzdržanih 16, nije glasalo 19, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Vladimir Homan i Miloljub Albijanić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman sa ispravkom pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za četiri, protiv 126, uzdržan jedan, nisu glasala 24, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman su zajedno podneoli narodni poslanici Žarko Obradović i Milisav - Miša Petronijević. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 21, protiv 102, uzdržanih 10, nisu glasala 22, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 136, nije glasalo 18, od 155 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović, Svetislav Krstić i Milisav - Miša Petronijević. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 20, protiv 115, uzdržan jedan, nije glasalo 19, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 141, nije glasalo 14, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 135, uzdržan jedan, nisu glasala 18, od 154 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 138, uzdržan jedan, nije glasalo 16, od 155 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 30. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 136, nije glasalo 19, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 30. amandman je podneo poslanik Velimir Simonović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za dva, protiv 132, nije glasao 21, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 32. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 131, nisu glasala 22, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 32. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 140, nije glasalo 13, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 33. amandman je podneo poslanik Velimir Simonović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za dva, protiv 127, nije glasalo 25, od 154 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 33. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 18, protiv 116, nije glasalo 19, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 34. amandman je podneo poslanik Zoran Mašić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 139, nije glasalo 14, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 34. amandman je podneo poslanik Velimir Simonović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za dva, protiv 133, uzdržan jedan, nije glasalo 16, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 34. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 134, nije glasalo 18, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 36. amandman je podneo Miroslav Nedeljković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 134, nije glasalo 18, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 36. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 17, protiv 119, nije glasalo 16, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Vučković i Slobodan Pajović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 17, protiv 118, nije glasalo 16, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Homan i Miloljub Albijanić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za četiri, protiv 121, uzdržana dva, nije glasalo 25, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 41. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 132, nije glasao 21, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 43. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 19, protiv 125, nije glasalo devet, od 153 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 47. amandman je podneo Dragoljub Živković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 18, protiv 118, nije glasalo 17, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 47. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 139, nije glasalo 14, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 48. amandman je podnela poslanik Gordana Pop-Lazić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 133, nije glasalo 19, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 48. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 120, uzdržanih 15, nije glasalo 17, od 152 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 52. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 18, protiv 116, nije glasalo 19, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 53. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Vučković i Slobodan Pajović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 18, protiv 117, nije glasalo 19, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 54. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 19, protiv 117, nije glasalo 16, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 59. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović, Milisav Miša Petronijević i Svetislav Krstić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 19, protiv 104, uzdržanih 17, nije glasalo 12, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 60. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 135, nije glasalo 17, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 60. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 138, nije glasalo 13, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 60. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 140, nije glasalo 12, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 60. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 17, protiv 122, nije glasalo 13, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 61. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 138, nije glasalo 13, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 61. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović i Milisav - Miša Petronijević. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 18, protiv 120, uzdržan jedan, nije glasalo 13, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 62. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Vučković i Slobodan Pajović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 20, protiv 120, nije glasalo 12, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 62. amandman je podneo poslanik Velimir Simonović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za dva, protiv 137, nije glasalo 12, od 151 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 63. amandman je podneo poslanik Vojislav Milajić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 135, nije glasalo 16, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 64. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 140, nije glasalo 11, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 65a amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Petar Jojić i Milisav Miša Petronijević. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 20, protiv 120, nije glasalo 11, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 67. i član 67. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Velimir Simonović i Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za dva, protiv 131, nije glasalo 19, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 69. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 20, protiv 120, nije glasalo 12, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 70. i član 70. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 135, nije glasalo 16, od 152 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 71. i član 71. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 117, uzdržan jedan, nisu glasala 34, od 152 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 71. amandman je podneo poslanik Velimir Simonović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 19, protiv 119, nije glasalo 14, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 71. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Homan i Miloljub Albijanić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 6, protiv 127, uzdržan jedan, nije glasalo 18, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 71. amandman je podneo poslanik Dragoljub Živković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 20, protiv 118, nije glasalo 14, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 72. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Homan i Miloljub Albijanić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 6, protiv 125, uzdržan jedan, nije glasalo 20, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 72. amandman je podneo poslanik Velimir Simonović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za dva, protiv 127, nisu glasala 23, od 152 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 72. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 119, uzdržanih 18, nije glasalo 15, od 152 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 75. amandman je podneo poslanik Branislav Rankić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 140, nije glasalo 12, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 78. i član 78. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vučković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za tri, protiv 121, uzdržanih 14, nije glasalo 14, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naslov iznad člana 78. i član 78. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Pajović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 118, uzdržana dva, nije glasalo 17, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 78. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za dva, protiv 116, uzdržanih 15, nije glasalo 18, od 151 narodnog poslanik. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 78. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 136, nije glasalo 15, ukupno 151 narodni poslanik. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 79. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Vučković i Slobodan Pajović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za dva, protiv 117, nije glasao 31, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 84. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović i Milisav Miša Petronijević. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 19, protiv 115, nije glasalo 15, od 149 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 85. amandman je podneo Branislav Stevanović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 136, uzdržan jedan, nije glasalo 13, od 150 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 87. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 130, nije glasalo 20, ukupno 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 90. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 136, nije glasalo 14, ukupno 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 90. amandman je podneo poslanik Dragor Hiber. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 16, protiv 120, uzdržan jedan, nije glasalo 13, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 95. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 119, nije glasalo 16, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 99. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Homan i Miloljub Albijanić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za šest, protiv 130, nije glasalo 14, od 150 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 101. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 19, protiv 117, nije glasalo 14, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 102. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 18, protiv 119, nije glasalo 13, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 103. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 18, protiv 120, nije glasalo 12, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 104. amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 134, nije glasalo 16, ukupno 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 108. amandman je podnela Leila Ruždić-Trifunović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 16, protiv 121, nije glasalo 14, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 110. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 17, protiv 119, nije glasalo 15, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 116. amandman je podneo poslanik Dragor Hiber. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 17, protiv 120, nije glasalo 14, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 116. amandman je podneo Aleksandar Đorđević. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 137, nije glasalo 13, od 151 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 116. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 133, nije glasalo 18, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 118. amandman je podneo poslanik Dragor Hiber. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 16, protiv 120, nije glasalo 14, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o visokom obrazovanju u celini. Za 145, nije glasalo 5, od 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o visokom obrazovanju. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADIODIFUZIJI. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji u načelu. Za 129, protiv 16, nije glasalo 5, od 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pre prlaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da je narodni poslanik Vukosav Tomašević na sednici Odbora za kulturu i informisanje povukao amandman na član 3. Predloga zakona. Takođe vas podsećam da su sastavni deo Predloga zakona postali: amandman kojim je predloženo da se posle člana 2. doda član 2a i amandman na član 6. Vlade Republike Srbije, kao i amandmani narodnih poslanika Aleksandra Lazarevića na član 3. i Predraga Markovića na član 5. Predloga zakona. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 2. amandman je podneo poslanik Dušan Petrović. Predstavnik predlagača i Odbor za kulturu i informisanje nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 124, nije glasalo 11, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji u celini. Za 128, protiv jedan, nije glasalo 9, od 138 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji. Pošto je u toku sednice ukazano na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 100. stav 4. Poslovnika, prema kojoj, ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, narodni poslanik ostane pri tvrdnji da je Poslovnik povređen, Narodna skupština će bez pretresa odlučiti o tom pitanju u danu za glasanje. Saglasno navedenoj odredbi Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik Tomislav Nikolić, na sednici 29. avgusta 2005. godine, u 13,45 časova, ukazao je da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine od strane predsednika poslaničke grupe Demokratska stranka - Boris Tadić. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen Poslovnik. Za jedan, protiv 119, nije glasalo 13, od 133 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen Poslovnik Narodne skupštine. Narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić, na sednici 29. avgusta 2005. godine, u 14,40 časova, ukazala je da je povređen član 104. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Protiv 120, nije glasalo 12, od 132 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 99. Poslovnika, zaključujem sednicu Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. (Sednica je završena u 12,20 časova.)
JEDANAESTO VANREDNO ZASEDANjE 30. avgust 2005. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 12,20 časova. Predsedava Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine.)
Prelazimo na rad sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, sazvane za 29. avgust 2005. godine. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da postoji više od 84 narodna poslanika, što je dovoljno za radNarodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da prisustvuje narodni poslanik Marko Đurišić. Saglasno članu 85 stav. 4 Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao izuzetno za ponedeljak zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda, koji je u svom zahtevu za održavanje Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije utvrdila Vlada Republike Srbije, ali pošto je tek malopre završena glasanjem Deseta sednica, sada prelazimo na Jedanaestu sednicu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, u 2005. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade Republike Srbije, a saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 166. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Jedanaestog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Jedanaesto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini utvrđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o državnoj upravi, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 2. Predlog zakona o državnim službenicima, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 3. Predlog zakona o zaštiti konkurencije, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 4. Predlog zakona o oglašavanju, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 5. Predlog zakona o zaštiti potrošača, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 6. Predlog zakona o cenama, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 7. Predlog zakona o Zaštitniku građana, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Narodni poslanik Miloljub Albijanić, na osnovu člana 90. i člana 140. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o državnoj upravi i Predlogu zakona o državnim službenicima (1. i 2. tačka dnevnog reda), kao i zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o zaštiti konkurencije, Predlogu zakona o oglašavanju, Predlogu zakona o zaštiti potrošača i Predlogu zakona o cenama (3, 4, 5. i 6. tačka dnevnog reda). Da li narodni poslanik Miloljub Albijanić želi reč? (Ne.) Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 127, protiv jedan, uzdržanih nema, nisu glasala dva, od ukupno 130 narodnihposlanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Pre nego što pređemo na rad, jedno obaveštenje, a mislim da ste ga u međuvremenu dobili i pismeno, pročitaću vam ga: "Obaveštavamo vas da ćemo od danas, 30. avgusta 2005. godine u Narodnoj skupštini Republike Srbije nastupati kao samostalni poslanici, a na osnovu jučerašnjeg dogovora sa predsednikom Republike Srbije i predsednikom Demokratske stranke, gospodinom Borisom Tadićem i šefom poslaničkog kluba Demokratska stranka – Boris Tadić u Narodnoj skupštini, gospodinom Dušanom Petrovićem. S poštovanjem, Bajram Omeragić i Esad Džudžević." Pre prelaska na zajednički pretres, po Poslovniku, reč je tražio narodni poslanik Išpanović Ištvan.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, ja sam u trećem mandatu narodni poslanik i nikada ovu govornicu nisam zloupotrebio na bilo koji način, a sada ću to učiniti. Želim da vas obavestim o jednom nemilom i sramnom događaju, koji se desio danas, odnosno jutros u Subotici, u mom voljenom gradu, kada je bačena bomba na zgradu predsednika Saveza vojvođanskih Mađara Jožefa Kase. To je veoma žalostan događaj. I od 1991. godine (kada je bilo takvih slučajeva u Subotici) jedan od takvih slučajeva detaljno i poznajem, pošto sam tog dana 1991. godine, u martu, bio dežurni istražni sudija, pa sam izašao na lice mesta. Nikada nije utvrđeno ko je to učinio. Lično znam počinioca tog dela, ali ne mogu ništa da učinim zato što nemam dokaze. Ovaj današnji događaj je sled događaja koji se događaju protiv pripadnika mađarske nacionalne manjine, počev od tuča, prebijanja predstavnika mađarske nacionalne manjine, dela koja se nikada ne karakterišu kao krivična dela, nego eventualno kao prekršaj, preko postupaka koji se vode protiv sadašnjih i bivših funkcionera Mađara u Subotici, počev od onog dana kada je za Okružnog javnog tužioca izabran nacionalistički nikogović sa Kosova. Odgovorno tvrdim da su ti postupci bez bilo kakvog osnova. Moram da izrazim svoje nezadovoljstvo, s obzirom na to da se posle ovoga mogu očekivati još nemiliji događaji. Mislim da su organi ove države dužni da preduzmu odgovarajuće mere da se to spreči. Izvinjavam se što sam zloupotrebio ovu govornicu. Zahvaljujem.
Hvala. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 1. i 2, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika i članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Samo da pročitam ko su ovlašćeni predstavnici za ove tačke dnevnog reda: za Demokratsku stranku Srbije ovlašćeni predstavnik je Jovan Palalić, za Demokratsku stranku – Boris Tadić ovlašćeni predstavnik je Gordana Čomić i za G17 plus ovlašćeni predstavnik je Marko Krstin. Prelazimo na zajednički načelni pretres 1. i 2. tačke dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DRŽAVNOJ UPRAVI I PREDLOG ZAKONA O DRŽAVNIM SLUŽBENICIMA Da li predstavnik predlagača Zoran Balinovac, sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, želi reč? (Da). Reč ima Zoran Balinovac.
Poštovani potpredsedniče, poštovani narodni poslanici, moj zadatak je danas da vam predstavim dva zakona – zakon o državnoj upravi i zakon o državnim službenicima. Oba zakona dolaze na dnevni red posle usvojenog Zakona o Vladi i zajedno sa Zakonom o Vladi treba da predstavljaju konačno rešenje preobražaja naše državne uprave i našeg službeničkog sistema. Ukratko ću podsetiti evoluciju nastanka ta dva zakona. Evropska Agencija za rekonstrukciju je, negde, maja 2003. godine krenula u jedan projekat reforme državne uprave i službeničkog sistema u Republici Srbiji i taman kada su se stručnjaci iz Evropske agencije za rekonstrukciju spremali da napuste Srbiju, jer u dotadašnjoj vladi nisu imali ni sagovornika niti nekog ko je bio zainteresovan da reformiše upravu, došlo je do smene vlade. Nova vlada je pristupila ozbiljnije državnoj upravi, mnogo ozbiljnije i uopšte onom delu reforme našeg pravnog sistema koji se uopšte naziva institucionalnim delom reforme. Ubrzo je osnovan Savet za državnu upravu, urađen je Zakon o Vladi, u saradnji sa Evropskom agencijom za rekonstrukciju, a takođe su urađeni i zakoni koje vam ja danas predstavljam. Pri tome, zaista je bilo reči o saradnji. Nama niko nije nametao rešenja, niti smo mi prihvatali rešenja nekritički, pokušavajući da ih unesemo u zakonodavstvo Srbije. Prosto koristili smo pomoć stranih stručnjaka u onoj meri u kojoj je ona nama bila potrebna. Naša situacija i nije bila toliko loša, jer smo mogli da procenimo stara iskustva, vidimo koje greške postoje u zemljama Evropske unije, jer oni već više godina primenjuju te zakone, i da, posle toga, izaberemo ono što smatramo da ovog trenutka najviše priliči srpskoj državnoj upravi i srpskom službeničkom sistemu. Dakle, reč je o zakonima saradnje a ne o zakonima koji su rađeni pod pokroviteljstvom ili pod protektoratom, ili na neki drugi način. Takođe bih hteo da istaknem da smo, pogotovo kod Zakona o državnim službenicima, konsultovali i Nezavisni sindikat i Samostalni sindikat Srbije i njihove resorne sindikate, da tako kažem, i da su i oni podržali ove zakone. U principu reč je o dva srodna zakona koji uređuju istu oblast, samo na jedan drugačiji način. Tačnije iz drugačije perspektive. Dok Zakon o državnoj upravi uređuje državnu upravu preko institucionalne metodologije, odnosno metodologijom uređivanja institucija državne uprave, to Zakon o državnim službenicima uređuje državnu upravu posmatrajući njen ljudski supstrat. Zbog toga ću ja u svakoj prilici, kada je god to moguće, kada se budem osvrtao na rešenja iz ova dva zakona, govoriti i o jednom i o drugom, jer je reč, zapravo, samo o jednoj istoj stvari koja se posmatra različitom metodologijom i na dva različita načina. Kada je reč o Zakonu o državnoj upravi najbitnije novine se sastoje u tome što se jasno razvrstavaju oni poslovi državne uprave koji ulaze u domen političkih, kreativnih političkih odluka, kojima se učestvuje u stvaranju politike Vlade i od onih drugih poslova koji bi se mogli nazvati upravnim poslovima, u užem smislu reči, ili rutinski poslovi. Uporedo sa tim razlikovanjem poslova, koje vrše organi državne uprave, čini se na neki način i razlikovanje u personalnom supstratu samih organa državne uprave. Državna uprava je zamišljena tako da u upravnim organima, organima državne uprave, ubuduće umesto sadašnjih deset funkcionera, koji se biraju po političkim kriterijumima, ostanu samo dva. To su ministar i državni sekretar. Unutar upravnih poslova opet postoje razlike, i to: između onih koji vrše rukovodeće položaje i poslova od kojih zavisi organizacija i usmeravanje organa državnih poslova i one koji više rade na rutiniziranim pitanjima. Kao poseban kvalitet Zakona o državnoj upravi naveo bih to da je on stvorio sve pretpostavke za depolitizaciju državne uprave. Budući da se kod nas neki izrazi koriste suviše olako, a ponekada nesmotreno, da nekada poprime i razmere ideološkog mita a da ne budu objašnjeni šta znače, ja ću objasniti šta podrazumevam pod pojmom političkog funkcionera. Politički funkcioner je svaki onaj funkcioner koji svoj mandat vezuje za trajanje mandata, bilo tako što na položaj dolazi kada dođe nova vlada ili tako što sa položaja odlazi kada dođe vlada koja smenjuje onu vladu koja ga je postavila. To dalje znači da je njegova dalja odgovornost za posao koji radi isključivo političke prirode. Prema političkim kriterijumima je došao, prema političkim kriterijumima i odlazi. Otuda mi danas, više u praksi i nešto malo manje u zakonima, de fakto ovog trenutka imamo deset kategorija onih koji dolaze sa novom vladom i odlaze kada to i novoj vladi, sa kojom su došli, istekne mandat. Takva rešenja su pogubna. Najpre gotovo da nije ni potrebno govoriti o tome da se njima pogoduje nestručnim i političkim merilima prilikom odabira kadrova koji rukovode državnom upravom na štetu stručnih merila. Zatim se time jednostavno pravi jedan problem – uprava je loša, lošije radi, ne dolaze kompetentni ljudi na položaj, a oni koji su kompetentni na položaj mogu doći jedino ako se priklone nekoj od vladajućih stranaka, što naravno nikada ne bi trebalo da bude uslov. Dakle, destimulišu se talentovani, spremni i kompetentni, a stimulišu se oni po principu političke odabirljivosti. Sledeća veoma loša odlika tog rešenja jeste da to stvara vrlo opasan diskontinuitet u radu državne uprave. Znate, čim se promeni vlada, čim se promeni vlada kao permanentno ili pre svega direktan politički organ, zajedno sa njom ide smena čitavih upravnih funkcionera i to ponekad može da traje dva do tri meseca, i vi u ta dva do tri meseca, u kojima se smenjuju dotadašnji i postaju novi upravni funkcioneri, de fakto imate diskontinuitet u radu državne uprave, koji nekada može da bude toliko opasan da izazove krizu u državi, a da ne govorim o tome da dolazi do pada kvaliteta. Dakle, razjasnio sam šta znači pojam funkcionera izabranog po političkim merilima, razjasnio sam kakvi su problemi i rekao da to otprilike postoji još samo u Srbiji. Otuda smo mi jasno razdvojili u Zakonu o državnoj upravi one funkcije koje su političke, koje se vezuju za mandat Vlade, od onih funkcija koje su ekspertske, stručne, koje bi trebalo da budu lanac beočuga, lanac kontinuiteta državne uprave, gde bi ljudi dolazili i odlazili isključivo po stručnim merilima. Od sadašnjih deset političkih funkcija u državnoj upravi se zadržavaju samo tri. Unutar same koncepcije državne uprave u Srbiji svako ko se bavi upravnim pravom nailazi na jednu teškoću koja se naziva Ustav Republike Srbije. Naš Ustav je predvideo postojanje ministarstava, posebnih organizacija i organa uprave u sastavu ministarstava. Sva tri organa su Ustavom određeni organi. Za sva tri organa se delokrug određuje isključivo zakonom, dakle ne može podzakonskim aktima i svi ti organi se osnivaju zakonom. Otuda je pitanje njihovog odnosa veoma ozbiljno i veoma bolno i do sada, čini nam se, nije bilo rešeno na pravi način. Ministarstva su glavni nosioci državne uprave i to je sasvim nesporno. Ministri, kao šefovi resora, za svoj rad i za stanje u oblasti kojom rukovode odgovaraju i Narodnoj skupštini, pre svega, a i predsedniku Vlade. Međutim, postavilo se pitanje odnosa organa uprave u sastavu ministarstava sa preostalim delom ministarstva. Tu, naravno, majoritet ministarstva postoji. Ministarstvo je starije. Ono je preče. Nažalost, u sadašnjem zakonu se ne vidi u čemu se taj majorizam sastoji, u čemu se to prvenstvo sastoji i kakav je odnos ministarstva i organa uprave u njegovom sastavu. Mi smo pokušali da taj problem rešimo. Takođe, nije jasan odnos ministarstava i posebnih organizacija. Za razliku od ministarstava, kojima rukovode ministri koje bira Narodna skupština, posebnim organizacijama rukovode lica koje postavlja Vlada, dakle, lica sa nesumnjivo nižim stepenom legitimiteta. Međutim, ono što je po našemUstavu isto, jeste to da Vlada ima ista nadzorna ovlašćenja i nad ministarstvima i nad posebnim organizacijama. Tako dolazimo do jednog apsurda da Vlada može prema ministru, kao šefu ministarstva, drugo je ministar kao politički funkcioner, da te dve stvari razdvojimo, dakle, da Vlada može prema ministarstvu preduzeti iste nadzore usklađujući mere kao prema posebnoj organizaciji, mada legitimiteti, pa ako hoćete i legaliteti njihovih rukovodilaca nisu na isti način ni izbliza isti. Sa druge strane, ministar odgovara za svoj rad, pored Vlade, naravno i Skupštini. Rukovodilac posebne organizacije odgovara Vladi, a ne Narodnoj skupštini. Međutim, između rukovodioca posebne organizacije i Narodne skupštine ne postoji nikakva direktna veza. Jednim institutom koji bi se zvao neobaveznim nadzorom ministarstava nad posebnom organizacijom, neobaveznim ne u smislu obaveznosti ili neobaveznosti, nego mogućim nadzorom, ne obaveznim, u svakom slučaju, mi smo pokušali da posebne organizacije vežemo za ministarstva i tako preko ministarske odgovornostipred Narodnom skupštinom napravimo i posredno odgovornost rukovodioca posebne organizacije pred Skupštinom. Toliko uslovno i kratko o zakonu o državnoj upravi. Što se tiče zakona o državnim službenicima, govoriću samo o tri promene i pokušati da ih sažmem tako što ću prikazati njihovo dejstvo na ostale institute. Naime, prvi put se, za razliku od dosadašnjih rešenja, kao poslodavac državnim službenicima uzima Republika Srbija. To što je poslodavac državnim službenicima Republika Srbija, nama je, barem kada je reč o državnim službenicima koji su zaposleni u organima državne uprave i Vladi, omogućilo da stvorimo integrativna tela kao što su žalbene komisije, kao što je visoki službenički savet i služba za upravljanje kadrovima. Dakle, tek postavljanjem Srbije kao jedinstvenog poslodavca, mi imamo mogućnosti da jedinstveno vodimo, koordiniramo i usklađujemo kadrovsku politiku u državnoj upravi u Srbiji. Van toga, ni ove nove institucionalne forme, od kojih je, čini mi se, najznačajnija visoki službenički savet, nisu bile moguće. Sledeća stvar na koju bih hteo da ukažem jeste potpuno nova i sasvim drugačija koncepcija radnog mesta. Danas imamo u pozitivnom Zakonu oradnim odnosima u državnim organima, jedan sistem koji gotovo bezuslovno destimuliše napredovanje. Zvanja se vezuju za ljude. Imamo sistem zvanja, a zvanja se stiču s obzirom na radno iskustvo i s obzirom na godine radnog staža. Ta zvanja uglavnom ne zavise od poslova koji se vrše i od radnih mesta na kojima se radi, tako da se često događa da neko ko je mlad, neko ko je perspektivan, neko ko se pokaže da može da radi i najsloženije i najkomplikovanije poslove iz delokruga ministarstva, jednostavno, zbog godina radnog staža ostane u nižem zvanju od nekoga ko ima više zvanje, a radi rutinske poslove, kao što je udaranje pečata, kao što je izrada rutinskih rešenja koja se rade na geštetneru itd. Dakle, to praćenje čoveka putem zvanja, jednostavno, destimuliše one najbolje, destimuliše napredovanje i mlade ljude dovode u situaciju da pred penziju i pred starost dobijaju ona zvanja koja im priliče. Naravno, u praksi se pokušao naći izlaz iz te situacije kršenjima zakona i pretvaranjem sistema zvanja u elemente socijalne politike. Vi svakome date najviše zvanje, zato što od zvanja zavisi plata, a onda ponovo napravite jednu jednakost, jednu, uslovno rečeno, žabokrečinu u državnoj upravi, unutar koje je teško napredovati. Predlog zakona o državnim službenicima posmatra rad i posmatra napredovanje, isključivo kroz kategoriju radnog mesta. Radna mesta se razvrstavaju zavisno od njihove složenosti. Da biste vi napredovali, vi morate savladati sve uslove da sa jednog radnog mesta pređete na složenije radno mesto. Dakle, vi morate biti bolji, vi morate biti kvalitetniji nego što ste to bili do pre godinu ili dve. Ukoliko želite da ostanete na starom radnom mestu, na kome radite rutinske poslove, vi se ne morate usavršavati. Ukoliko želite da se usavršavate, ukoliko želite da napredujete, vi nećete napredovati u više zvanje, nego ćete napredovati na više radno mesto. Na tom višem radnom mestu poslovi su složeniji i vi morate više znati. To je sistem koji je u poslednje vreme našao svoju upotrebu u zemljama zapadne Evrope i u tranzicionim zemljama i koji se do sada pokazao kao vrlo stimulativan za napredovanje mlađih državnih službenika. Dakle, bez obzira na stepen školske spreme, bez obzira na godine radnog staža, jedan posao ima jednu težinu, po jednoj težini se plaća. Ako hoćete da napredujete, morate savladati nov posao. To je način na koji dobijate veću platu. Dakle, morate se usavršiti da biste dobili veću platu. Što se tiče načina stupanja u državnu upravu, zakon o državnim službenicima odlučio se za tzv. poluotvoreni karijerni sistem, što znači da se, kada je reč o, uslovno rečeno, običnim mestima, onim službeničkim mestima koja nisu rukovodeća mesta, da se na njih dolazi putem instituta konkursa, koji je najpre interni, i to obavezno interni u organima državne uprave, a ako on ne uspe, onda je to konkurs koji je javan i u kome mogu da učestvuju svi građani koji ispunjavaju uslove za zaposlenje na to radno mesto. To je odlika poluotvorenog karijernog sistema, o kome možemo docnije raspravljati, da sada posebno ne razlažem njegove osobenosti i njegova svojstva koja su sprovedena kroz ovaj zakon. Što se tiče položaja, a to su ona rukovodeća radna mesta, kao što su sadašnji pomoćnici u ministarstvu, sekretari u ministarstvu, sekretari posebnih organizacija itd, na to radno mesto se može doći samo posle konkursa, u jasno definisanom konkursnom postupku, sa jasno definisanim merilima koja se ocenjuju i jasno određenih veštinama, sposobnostima i stručnostima koja se ispituju. Dakle, neće biti moguće, kao što je to do sada bilo, da se na položaj dolazi po principu stranačke ili partijske pripadnosti, već na položaj dolazi onaj ko je najbolji na konkursu, bilo da je to interni konkurs ili, ako interni konkurs ne uspe, to je konkurs koji se sprovodi javno, u kome mogu da učestvuju svi. Toliko bih rekao. Na kraju bih se zahvalio narodnim poslanicima koji su podneli amandmane. Rekao bih da je Vlada usvojila solidan broj amandmana gotovo svih poslaničkih grupa, izuzev poslaničke grupe DS, koja na zakon o državnim službenicima amandmane nije imala. Što se tiče zakona o državnoj upravi, ti amandmani se bave jednim pitanjem, a to je pitanje prava i položaja autonomne pokrajine, o čemu smo slušali prethodnih dana, a o čemu možemo razgovarati kada na to bude došao red. Ja bih toliko i pozivam vas da uzmete učešće. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Da, narodni poslanik Marko Krstini.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalaze dva zaista obimna zakona, koja regulišu veoma značajna pitanja vezana za funkcionisanje segmenta državne vlasti, odnosno izvršne vlasti, gde imamo Vladu, ministarstvo, odnosno organe uprave. To je jedna materija koju je zaista neophodno bilo urediti. Ova vlada je preuzela značajne mere da se urede ključna pitanja funkcionisanja sudske vlasti. Znači, doneli smo zakone o sudovima, tužilaštvima, Savetu pravosuđa. Rešili smo pitanje nagrađivanja sudija, doneli smo Parnični i Upravni postupak, Porodični zakon i na red je došla i državna uprava. Moram odmah da kažem da je reformi državne uprave Vlada premijera Vojislava Koštunice pristupila studiozno, da je donela strategiju reforme državne uprave u Republici Srbiji, da ta strategija pored narativnog dela sadrži i radnje i rokove u kojima se izvršavaju pojedine radnje, da se ti rokovi prema utvrđenoj strategiji izvršavaju i da je upravo u izvršavanju ove strategije pripremljen, usvojen na Vladi i predložen ovoj skupštini tekst Predloga zakona o državnoj upravi i tekst Predloga zakona o državnim službenicima. Kada govorimo o Predlogu zakona o državnoj upravi, ima 91 član, isti sadrži u osnovi rešenja koja su odraz trenutka u kome se nalazimo. On počiva na vladavini prava i praktično jeste rezultat zalaganja Vlade Srbije da se formiraju i afirmišu institucije države Srbije i na tome Vlada očigledno istrajava i to treba pozdraviti. Vlada kroz ovaj predlog zakona ide na striktno poštovanje ustavnog načela podele vlasti, jačajući i afirmišući izvršnu vlast. Koja su to opšta načela na kojima se zasniva ovaj zakon? Ovaj zakon uvažava dostignuti stepen razvoja, uvažava karakteristike državne uprave u državi Srbiji s jedne strane, a sa druge strane ide u susret novom ustavu, koji naravno treba da bude kruna ukupne zakonodavne aktivnosti ovog parlamenta. Cilj ovog zakona je očigledno da u mogućoj meri izvrši usklađivanje stanja državne uprave sa evropskim i svetskim kretanjima i da izrazi državnu upravu pre svega kao servis građana, a sa druge strane da omogući suštinsku strukturnu promenu uprave kroz njenu dekoncentraciju na centralnom nivou prenošenjem niza ovlašćenja na okruge i delegaciju, da se sa centralnog nivoa niz ovlašćenja prenese na autonomne pokrajine, gradove i opštine. Godine 2002, da vas podsetim, donet je Zakon o utvrđivanju nadležnosti autonomnih pokrajina i Zakon o lokalnoj samoupravi, kojim je izvršen jedan deo delegacije vlasti sa centralnog nivoa na niže oblike. Ovaj zakon takođe treba da počiva i na načelu fiskalne decentralizacije. Da bi se sprovela ova fiskalna decentralizacija nije dovoljan ovaj zakon, on traži dodatna rešenja u drugim zakonima i hoću da kažem svoje mišljenje da bez fiskalne decentralizacije nema stvarne decentralizacije u državnoj upravi. Šta znači, kratko, fiskalna decentralizacija? Autonomne pokrajine, odnosno Autonomna Pokrajina Vojvodina, gradovi i opštine moraju imati svoje izvorne prihode sa jedne strane, a sa druge strane mora im se vratiti imovina. Dakle, to je predmet budućih zakona kojima se ovde dve stvari moraju rešiti da bi mogli da govorimo o stvarnoj decentralizaciji. U suprotnom ovaj zakon, odnosno njegove određene odredbe, će ostati nerealizovane. Šta ovaj zakon još omogućuje? Omogućuje veću otvorenost i javnost i u radu, a što se tiče službenika omogućuje motivaciju službenika, njihovu profesionalizaciju i naravno racionalizaciju da bi se ostvarilo nešto što predstavlja tendenciju u savremenoj upravi da se što manje utroška sredstava i rada postignu što bolji rezultati. Pri tome se naravno moramo držati, pošto pripadamo korpusu evropskih zemalja, Evropskog administrativnog okvira koje traži dobru vladavinu i otvorenu upravu, a upravu posmatram kao servis građana od koga se traži visok kvalitet koji se pruža građanima od strane državne uprave. Naravno, pri tome se mora napustiti načelo da građani služe državi i upravi i do kraja ostvariti načelo da država jeste servis građana i da građani upravo u opštem interesu finansiraju to da bi ostvarili neke svoje interese kroz rad državne uprave. Koja su najznačajnija nova rešenja ovog zakona na koja bih skrenuo pažnju? Mislim da je jedna od najvažnijih karakteristika novog zakona u državnoj upravi uvođenje zakonitosti i ograničavanje jedne vrste samovlasti, kako bih ja to nazvao, organa državne uprave koji su oni tu i tamo pokazivali u dosadašnjem razvoju državne uprave u Srbiji. Recimo članom 14. stav 3. se decidno propisuje da za preduzimanje upravnih radnji kojima se poseže u ličnu slobodu, bezbednost, imovinu građana organi moraju imati neposredan izričit osnov u zakonu. Znači, apsolutno ovom odredbom zakona o državnoj upravi kao sistemskog zakona se isključuje takozvano uredbeno pravo, već se traži da se zakonom predvidi takva mogućnost da se aktima organa uprave poseže u najveće vrednosti koje garantuje naš Ustav, a to: su lična sloboda, imovina i bezbednost, naravno život i zdravlje. Toga nema bez toga da državni organi imaju izričit osnov u zakonu. Ovaj osnov će naročito pomoći advokatima da zaštite građane tamo kada državni organima to samovlašće i kada primenjuje samovlašće i naravno građanima, što je veoma značajno, da ta prava zaštite. Ja ukazujem javnosti posebno na ovu odredbu. Nadalje, veoma značajna odredba koja ograničava ministarstva i ostale državne organe u mogućnosti da svojim propisima derogiraju ustavna i zakonska ovlašćenja, da ministarstvo i drugi organi mogu donositi podzakonske akte samo ako su u zakonu na to izričito ovlašćeni. To su manje-više odredbe koje imaju karakter ustavnih odredaba, ali u ovom trenutku kada Ustav, takav kakav je, ne sadrži decidno ovakve odredbe ili samo sadrži njihov deo one predstavljaju značajan okvir u kojima će se moći na taj način uspostaviti odnos i države prema građanima i gde neće biti mogućnosti da država majorizuje u odnosu na građane. Mi smo do sada u Republici Srbiji od 1992. godine imali instituciju okruga. Ona je bila uređena uredbom, što se pokazalo nedovoljnim. Okrug inače ima veliki značaj kod decentralizacije, odnosno dekoncentracije državne uprave. Ovim zakonom se zaista na jedan potreban način, na potrebnom nivou, uređuju ovlašćenja i rad u okrugu i odnosi okruga prema građanima, odnosno građana, ostvarivanja prava građana u okrugu. U zakonu je posebno značajan deo koji se odnosi na sam rad organa uprave, gde se daju određena direktna ovlašćenja rukovodiocima da mogu da izvrše određene upravne poslove, kao što su recimo direktive koje rukovodilac daje radnicima da bi izvršili određeni upravni posao. Veoma su značajne odredbe, (a to je član 48.) koje se odnose na unutrašnji nadzor u radu organa uprave. Posebno bih skrenuo pažnju da organ uprave može neposredno da preuzme izvršavanje određenog upravnog posla, bez obzira na to da li je neki konkretan, radni ili neki drugi organ nižeg stepena neće da izvrši taj upravni posao. Taj nadzor je veoma značajan da bi građani mogli da ostvare svoja prava. Nadalje ću napomenuti isto tako na liniji ostvarivanja zakonitosti i pravne sigurnosti posebnu obavezu sprovođenja javne rasprave za predlagača, kada se priprema zakon kojim se bitno menja pravni režim u jednoj oblasti. Ovakva jedna odredba zaista doprinosi informisanju javnosti s jedne strane, a što je još mnogo važnije omogućuje da se javnost na vreme izrazi, odnosno iskaže svoj stav o pojedinim odredbama, kako bi predlagač, odnosno mi kao skupština mogli da usvojimo takav jedan zakon. Veoma je značajna odredba člana 79. koja govori o približavanju uprave građanima u upravnim danima kada organi uprave izvan svog sedišta vrše određene upravne poslove. Isto tako, vezano za kontrolu rada organa uprave značajni su rokovi koji se propisuju kao obaveza organa da rešavaju kada se radi o pritužbama na njihov rad. Dakle, do sada organi nisu imali takve obaveze, a sada od momenta kada prime pritužbu rok im je 15 dana da daju odgovor na pritužbu. Inače, u protivnom se vrši povreda određenih odredaba, što opet znači da zaposleni u organima snose odgovarajuće konsekvence. Na kraju razmatranja ove tačke, kada se radi o Zakonu o državnoj upravi, hoću da kažem da očekujemo od predlagača da što pre dođe u proceduru Zakon o opštem upravnom postupku, koji će biti uslov da se ova reforma sprovede. Očekujem i Zakon o upravnim sporovima i odgovarajuću uredbu, kao što je Uredba o kancelarijskom poslovanju, Arhivskoj građi itd. Nadam se da je to u pripremi i voleo bih da to što pre imamo na dnevnom redu, kada se radi o zakonima. U odnosu na sam tekst zakona, još ću reći dve stvari za koje mislim da zaslužuju pažnju, a vezane su za stručnu spremu radnika koji obavljaju posao rešavanja u upravnom postupku. Mislim da je u državi Srbiji, koja se nalazi u 21. veku, zaista nedovoljno to da se kao minimum spreme predviđa viša stručna sprema. Pomenuću da se tu radi o veoma složenim upravnim poslovima, kao što je rešavanje o izdavanju građevinskih dozvola, eksproprijaciji, gde se najneposrednije zahvata u imovinu i prava ljudi i zaista je nedopustivo da, recimo, kada se radi o ostavinama u sudskom postupku, to može da radi isključivo neko sa visokom spremom i pravosudnim ispitom, a kada pri tome neko ograničava pravo svojine u eksproprijaciji, dakle oduzima se i prelazi u državnu svojinu, neka nepokretnost u opštem interesu, on može imati samo višu stručnu spremu. Smatram da je to rešenje koje nije dobro, a pogotovo što se radi o zakonu o državnoj upravi kao sistemskom zakonu i predlažem da predlagač prihvati amandman koji sam dao. Znam da bi mogao biti prigovor u tom pravcu da nema možda dovoljno službenika, da nisu obučeni, međutim, hoću da kažem da prema podacima koje imamo sa fondova za zapošljavanje ima veoma veliki broj visoko obrazovanihkadrova i zaista ne bi bio problem da se u jednom prelaznom roku, od pet godina, obezbedi da državna uprava zaista ima službenike koji će biti visoko obrazovani i koji će moći da svojim znanjem i svojom stručnošću u potpunoj meri pomognu građanima da ostvare svoja prava, a pogotovo kada se prava ograničavaju. Mislim da bismo tu odredbu mogli menjati jednom elastičnom prelaznom odredbom da oni službenici koji su zatečeni za pet godina mogu da ispune te uslove. Hoću da vas podsetim da smo isto imali u oblasti vaspitanja i obrazovanja, da je bilo učitelja sa srednjom spremom, pa smo to onda podigli na viši nivo i sve se to rešilo u određenom roku. Ne vidim razloga da u državnoj upravi to ne možemo da izvedemo. U odnosu na Predlog zakona o državnim službenicima, koji je zaista veoma obiman, potpuno novi propis, kojim se zaista uvodi mnogo novina i mislim da će tek u praksi pokazati pravi domašaj. Mislim da je Vlada ovde učinila pravi potez predlažući jedan ovakav zakon. Zakon ima 191 član i skrenuću pažnju na članove koji su, po meni, izuzetno važni i koji predstavljaju novinu. Mi smo doneli Zakon o sukobu interesa, međutim ovde imamo primenu tih odredbi na državne službenike. Mislim da je to veoma važno, jer se detaljnije uređuju pojedina pitanja koja do sada nisu bila uređena i koja su zaista predstavljala i davala mogućnost da dođe do korupcije u državnim organima. Mislim da te korupcije ima, ona nije u velikoj meri izražena, ali ima je i u velikoj meri pogoduje takvoj oceni da u državi Srbiji nije u punoj meri zaživela pravna država. Zakon o državnim službenicima zabranjuje primanje poklona i korišćenje rada u državnim organima, zabranjuje državnim službenicima osnivanje trgovinskih društava, javnih službi, kao i bavljenje preduzetništvom. Nadalje, zabranjuje obavljanje funkcija u pravnim licima, određenih vrsta funkcija, sem određenih funkcija na koje ih postavlja Vlada. Dakle, to su zabrane koje u velikoj meri omogućavaju da se suzbije korupcija, što opet ide u pravcu zalaganja Vlade Republike Srbije za konstituisanje pravne države i vladavinom zakona u Srbiji. Veoma je značajno i pitanje razvrstavanja radnih mesta, što se uređuje na potpuno nov način. Odvajaju se radna mesta sa posebnim ovlašćenjima i odgovornostima, određuje se ko ih postavlja. Veoma je značajno da se postavljanje na ta mesta obavlja putem prvo internog konkursa, što je do sada nedostajalo, da se izvrši kadrovska preraspodela unutar organa uprave. Veoma su značajni kadrovski potencijali naših organa uprave i veoma je značajno da ovaj zakon predviđa postojanje kadrovskog plana da bi se obavio određeni zadatak raspoređivanja. Imamo, sa jedne strane, položajna mesta i izvršilačka radna mesta sa zvanjima. Da napomenem, i za jedno i za drugo uslov je interni konkurs, a ako on ne uspe imamo javni konkurs. Kada se radi o povredama ljudi koji učestvuju na ovim konkursima formira se posebna žalbena komisija i ne odlučuje isključivo starešina o žalbama, nego odlučuje posebna žalbena komisija. A takođe je predviđeno da se za određena radna mesta može pokrenuti upravni spor radi zaštite prava radnika ili u zavisnosti od položaja na kojem se nalazi, što opet garantuje jednu vrstu zaštite izvan organa uprave, koja zaista u dosadašnjoj pravnoj praksi pokazuje veoma dobre rezultate, da sud kontroliše, kao i u upravnom postupku, rad organa uprave. Veoma značajne odredbe su odredbe o ocenjivanju kao uslovu za napredovanje. Dakle, ne može se napredovati ukoliko nemamo dva puta uzastopno najvišu ocenu ili četiri puta. Isto tako, radnici koji imaju loše ocene to će biti uslov za prestanak radnog odnosa i sa stanovišta građana je to veoma značajno da ne bi imali priliku da rešavaju o njihovim pravima i obavezama ljudi koji ne zadovoljavaju osnovne stručne i radne kvalitete i neke druge kvalitete koje, naravno, propisuje ovaj zakon. Značajna institucija koja je nova, to je visoki službenički savet, veoma je značajno što će taj savet doneti kodeks ponašanja državnih službenika. Mislim da će taj kodeks ponašanja državnih službenika doprineti da naši građani zaista rasterećeni dođu pred šalter i zaista tamo sa nekim mogu da pričaju, ko zna njihov problem i ko ume da ga reši na pravi način. Zakon o državnim službenicima predviđa jednu novu instituciju, a to su nameštenici. Oni ugovorom o radu zasnivaju radni odnos i rade na poslovima tehničke prirode. Dakle, time se omogućuje rasterećivanje stručnih radnih mesta, izvršilačkih i položajnih u odnosu na tehničke poslove koji se obavljaju kao sporedni poslovi. G17 plus će glasati za ove zakone i smatra da je Vlada na pravom putu da ostvari strategiju reforme državne uprave. Smatramo da će se donošenjem ovih zakona unaprediti oblast državne uprave u velikoj meri i stvoriti uslovi da se u jednom sistemu odvojene tri komponente vlasti državna uprava ostvari na pravi način.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke – Boris Tadić.
Dame i gospodo narodni poslanici, dva predloga zakona koji su pred nama su Predlog zakona o državnoj upravi i Predlog zakona o državnim službenicima. Ako se sećamo Predloga zakona o državnoj upravi bio je na dnevnom redu na noćnoj sednici kada smo radili Predlog zakona o Vladi i tada je povučen iz procedure, da bi na današnji dnevni red stigao identičan tekst kao onaj koji je povučen. Mišljenje ministra je bilo da treba da se dorađuje i da ima mnogo primedbi, a očigledno se to mišljenje u međuvremenu promenilo. Uz Zakon o Vladi, koji je ova skupština izglasala i koji je pred Ustavnim sudom za ispitivanje pojedinih odredbi o usklađenosti sa Ustavom i uz zakone koji slede, a tiču se uprave, predstavljaju zakone kojima se uređuje, dakle država sebe iznutra uređuje, uređuju se prava i obaveze onih koje država zapošljava neposredno i trebalo bi da se uredi da se obezbedi mehanizam da građani Srbije od toga imaju nekakve koristi, da se poboljša kvalitet servisa države koju zajedno gradimo, a to je država kao javni servis. Ni jedan, ni drugi zakon, kao što to nije uradio ni Zakon o Vladi ne nudi ni najmanju nadu da će se tekstom koji je ponuđen Narodnoj skupštini zaista promeniti nešto u kvalitetu države kao servisa kada je u pitanju državna uprava ili da će ovaj zakon poboljšati položaj državnih službenika, odnosno omogućiti ono što je i sekretar u svojoj uvodnoj besedi napomenuo. Mi ćemo u tri teme da obradimo ova oba zakona: prva tema je jezik kojim su pisani zakoni; druga tema su najočitije odredbe, koje pokazuju ono što smatramo nepotrebnim i u Zakonu o državnoj upravi ili što smatramo neusklađenim sa Ustavom i što smatramo, s vremena na vreme, u suprotnosti sa zdravim razumom; ilustrovaću to citiranjem odredbi. Treća je opis onoga što se i u najavi Vlade Republike Srbije, odnosno sekretara, govori, kada se komentarišu ovi zakoni, a to je, da se ukine depolitizacija državne uprave, da se poboljša materijalni položaj i status državnih službenika u našem društvu i da, naravno, takvom reformom državne uprave građanke i građani Srbije imaju od toga koristi, što, nažalost, po ovim predlozima zakona neće moći, ali, srećom, lako su promenljivi, pa će biti i dobrih zakonskih predloga o Vladi, državnoj upravi, državnim službenicima. Zakon o državnoj upravi ima članove koji su ilustracija za ovo o čemu govorim. Dakle, što se tiče jezika, svaki član ima rubrum, kao i Zakon o Vladi i zakon o državnim službenicima. Zašto nije uspelo da nam se objasni, to je najmanja manjkavost zakona. Ono što jesu problematične odredbe, kao u članu 14, koji je citirao moj kolega, koji se tiče izvršavanja zakona, drugih propisa i opštih akata, to je rubrum iznad člana, koji kaže: "Za preduzimanje upravnih radnji kojima se poseže u ličnu slobodu i bezbednost, fizički i psihički integritet, imovinu i ostala ljudska prava i slobode organi državne uprave moraju imati neposredni osnov u zakonu". Kada ovako napišete, onda pozitivno definišete da se upravne radnje mogu preduzimati ako imate osnov u zakonu za preduzimanje upravnih radnji i to onih kojima se poseže u ličnu slobodu. Pretpostavljajući šta je zakonopisac hteo da kaže, u stvari, radi se o kršenju nekog zakona. Onda je kršenje tog zakona osnov da vam se upravnom radnjom posegne u ličnu slobodu, itd. Ali, vaša ljudska prava i kada prekršite zakon, ostaje paket ljudskih prava, o kojima morate, kao država, da vodite računa. Dakle, imate ono što je kršenje nekog zakona koji postoji i imate obaveze o zaštiti vaših građanskih i ljudskih prava, čak i kada prekršite zakon. To su te čuvene razlike između pravde i pravne države i uvek je dobro pratiti sistem pravne države, jer je ona dobra za sve, a ne lično ili emocionalno osećanje pravde. Dakle, ovakva odredba ne bi smela da stoji, jer kolega koji je spomenuo – mi je drugačije čitamo. Ako imate ovakvu odredbu koja se tiče korpusa građanskih sloboda i ličnih prava, koju različitu čitamo, to bi trebalo da bude znak za uzbunu bilo koga ko podnosi tekst zakona u Skupštini. Dakle, ovo je dokaz da jezik zakona ne valja. Jezik zakona, recimo, u trećem stavu člana 15. sa rubrumom – Propisi koje donose organi državne uprave, taj treći stav glasi: "Naredbom se naređuje ili zabranjuje neko ponašanje u jednoj situaciji koja ima opšti značaj". Toga imate, po zakonu formulisano, na mnogo mesta, potpuno nepotrebno. Ili znate šta je naredba ili ne znate šta je naredba. Ne dozvolite sebi da narodni poslanici citiraju i čitaju rečenicu koja glasi da se naredbom naređuje ili zabranjuje neko ponašanje u jednoj situaciji koja ima opšti značaj. Ove citirane odredbe, namerno podsećam ponovo, jer sam ministru Lončaru, koji je, kada je zakon povučen drugi put iz procedure na kraju noćne sednice, kada smo razgovarali o Zakonu o Vladi, rekao – da, to je stvarno propust i treba da se ispravi. Očigledno su razmislili još jedanput, pa im se propusti dopadaju, što je slobodna volja onih koji nam predlažu zakone. Ono što je ideja Zakona o državnoj upravi jeste da će način organizacije državne uprave, po Predlogu ovog zakona, pomoći depolitizaciju državne uprave. To je jedna od velikih zabluda koja lako sklizne s jezike svakome ko hoće da kaže – evo, reformisaćemo državnu upravu. Depolitizacija državne uprave, mahom ili skoro uopšte nema nikakve veze sa propisom koji donosite, ima direktne veze sa političkom voljom – da li ćete depolitizovati državnu upravu ili nećete depolitizovati. Mi smo, kao Demokratska stranka, podržavali Vladu koja je imala šansu da sprovede depolitizaciju potpuno nezavisno od toga kakav je zakon iz 1991. godine, koji se ticao državne uprave. Nismo to uradili, nismo uradili na dobar način i napravljeno je dosta grešaka sledeći strukturu i ideju partijskih ljudi, u koje prosto imate poverenja. Znači, tako počinje politizacija time što neka politička struktura nema poverenja u državnu upravu, ne zato što je državna uprava po sebi loša, naprotiv, u državnoj upravi u Srbiji, dakle, u ministarstvima, organima, posebnim organizacijama rade izvrsni ljudi, rade visokostručni ljudi. Zašto je politika upala u klopku da, u suštini, političari uvode politizaciju u državnu upravu? Ne radi to državna uprava sama po sebi. Vladu, kojoj smo sada opozicija, niko nije sprečavao, niko nije branio da depolitizuje državnu upravu. Niko joj nije branio da unutar državne uprave sprovodi interne konkurse, niko joj nije branio dana delu kažu – naša politička volja je da demonstriramo depolitizaciju državne uprave. To se nije desilo zato što nemate još uvek volje za depolitizacijom državne uprave. Biće tako sve dok ne bude dovoljno jakog pritiska da se sa tom atmosferom prema radnicima u državnoj upravi prekine. Ovaj zakon neće obezbediti depolitizaciju. Ovaj zakon, uvođenjem petogodišnjih mandata i formalnim, uslovno govoreći, smanjivanjem izbornih funkcija, u suštini, ne uvodi ništa novo, jer to da ne menjate direktora Uprave za zaštitu životne sredine, nijedan vam zakon do sada nije smetao i branio da to uradite. Da ukinete Ministarstvo za zaštitu životne sredine, a formirate Upravu mimo zdravog razuma, to vam nijedan zakon ne može propisati – nemojte to da radite, treba nam Ministarstvo za zaštitu životne sredine i prirodne resurse. Dakle, depolitizacija državne uprave je mnogo više stvar zajedničke svesti koju delimo po tome da građani i građanke imaju koristi od toga da mi, kao političari koji se menjamo, jer smo se za to borili, svake četiri godine, bez obzira gde, imamo poverenja u stručne ljude koji će nas dobro informisati, koji će nam biti servis za stvari koje radimo u Skupštini, koji će nam biti servis za stvari koje radimo kao ministri ili na bilo kom drugom mestu. Međutim, vi trenutno imate u našoj državnoj upravi jednu situaciju koja postoji u društvu, a to je dosta ozbiljna stvar o kojoj, nažalost, ne možemo da debatujemo govoreći o odredbama ovog zakona, ali moja obaveza je da to spomenem. Dakle, kao što imate da postoje vrlo značajne grupe ljudi u okviru službi bezbednosti, raznih vrsta, koje smatraju da je država suviše ozbiljan posao da bi se prepustila političarima, pa će oni da se dogovore, pa imate tu grupe, koje imaju svoje novine, pa imate grupe koje imaju svoje političare. Kako ćeš pustiti političarima, neko iz službi bezbednosti, da vode državu, tako imate očigledno i političare koji misle da je pravljenje zakona i organizacija suviše važna stvar i samo naša da bi se prepustilo radnicima državne uprave. Jednako su paradoksalne obe stvari; struje unutar službi bezbednosti, koje smatraju da ne možeš pustiti političarima da vode državu, bolje se upetljati pa praviti svoje novine, pričati po novinama, itd. Tako i političari i političarke treba da izgrađuju međusobno poverenje sa ljudima iz državne uprave, sa kojima zajedno radimo na tome da građanke i građani Srbije od toga vide koristi. Gde pada ovaj zakon o državnoj upravi? Na nama, kao građankama i građanima koji hoće da dobiju nešto od državne uprave! Oni će ceniti kvalitet državne uprave, ne po tome kakve su vam odredbe u zakonu teorijski, nego po tome kako je primenjen, pa ćete imati recimo opštine i gradove, iako znam da lokalna samouprava nije direktno predmet ali mi je lakše za primer, a može i ministarstvo,imaćete da ljudi iz neposredne komunikacije kažu – ovo ministarstvo valja i tamo rade ljudi od kojih ja imam koristi, a ovde ne mogu da uradim ništa za sebe. Dakle, nedostaje nam da u zakonu o državnoj upravi, a mi smo se tome i nadali kada je ministar Lončar povukao zakon prvi put, na taj način da razgovaramo, dakle, da razgovaramo o tome kako da mi tačno definišemo šta nam je problem. Znači, problem za politizaciju državne uprave nisu radnici uprave, nego političari. Problem zato šta treba da radi državna uprava opet nisu radnici u državnoj upravi nego političari koji treba da se dogovore ovde u Skupštini ko će biti odgovoran za primenu zakona, ne samo za donošenje nego za primenu zakona, jer i to nismo skroz razlučili, koliko god to teorijski znamo. Znam da je odgovor – Vlada je odgovorna za primenu zakona, doći će ministar, doći će Vlada pa ćemo razgovarati sa Vladom o primeni, ali to se ne dešava. Želim samo da unesem jedan realan ton u raspravu o svim zakonima da bi što kraće vreme prošlo za one zbog kojih sedimo i mi ovde i oni u državnoj upravi i oni u Vladi, a to su građanke i građani u Srbiji. U zakonu o državnoj upravi, citiraću samo još dva člana, odnosno jedno poglavlje sa rubrumima a to je poglavlje VIII – OOdnos organa državne uprave sa drugim organima, članovi 72, 73, 74, 75, 76. koji se tiču lokalne samouprave i autonomnih pokrajina. Član 62. je odnos organa, ali iz te glave ja citiram samo delove od 72. do 76. koji se tiču odnosa prema autonomnim pokrajinama. To je jedina razlika. Stav 1. (člana 75.) ovde kaže: "Organ određen opštim aktom autonomne pokrajine može nadležnom sudu podneti tužbu za zaštitu prava autonomne pokrajine, ako smatra da je pojedinačnim aktom ili radnjom organa državne uprave povređeno neko Ustavom ili zakonom zajemčeno pravo autonomne pokrajine ". To je stav koji nema mesta u ovom zakonu. Autonomne pokrajine ili imaju sudsku zaštitu ili nemaju sudsku zaštitu. Ako je nemaju, ne možete je ovim zakonom o državnoj upravi uvesti. Ako je imaju, ne treba da vam piše u zakonu jer je već rešeno da je imaju ili nemaju. Ovo ne komentarišem vrednosno da li treba da je imaju ili ne. Vrednosno mogu da vam kažem da se mi zalažemo za pojedinačnu žalbu Ustavnom sudu. Smatram da pojedinac (kao građanka i građanin) mora da ima sudsku zaštitu u nekom novom ustavu, ali ovo je potpuno nepotrebno i toga ima u svim članovima; nepotrebnog jezika, šuma rubruma i tekstova koji ne ulaze u suštinu primene stvari. Dakle, kada deluje previše kabinetski, ne obećava u primeni, nema jasnoću koju bi morao da ima svaki pravni tekst. Svaka dosadašnja mistifikacija toga da pravnici, koliko god ja beskrajno uvažavala i poštovala ta zvanja jer tekom godina i učim od boljih od mene i čitam ono što mogu da stignem – nije dobro pisati zakon tako da ga niko ne razume. Pisanje ustava i zakona je dobro pisanje ako svako može da razume, jer ti zakoni postoje zbog ljudi a ne zbog vrlih pravnika koji dvosmislenim mogućnostima i tumačenjem u suštini unose više zbrke u pravni sistem nego što je to slučaj do donošenja novog propisa. Zakon o državnim službenicima se odnosi praktično na sve zaposlene u organima državne uprave, dakle ministarstva, organi i posebne organizacije, sudovi, javna tužilaštva, Republički javni pravobranilac, službe Narodne skupštine, zaposleni kod predsednika Republike, Vlade, Ustavnog suda i službi organa čije članove bira Narodna skupština. Svi se oni zovu državni organi i sa njima povezani opštepravni, informatički, materijalno-finansijski, računovodstveni i administrativni poslovi. Dakle, ogroman je broj ljudi u Srbiji na koje se ovaj zakon odnosi. Volela bih da čujem procenu sekretara o kojem broju se radi. Dakle, možemo da imamo grubu procenu za ministarstva i za povezane organizacije, ali ovde zaista teško mogu da se usudim da ih približno procenjujem koji je to broj ljudi na čije se lične živote, egzistencije, karijere ovaj zakon odnosi. To su oni ljudi koje istovremeno prvim zakonom optužujete da su politizovani. Oni su samo sredstvo. Političari ih politizuju, a političari prestanu da politizuju kada kažu – nećemo da politizujemo i nećemo da zloupotrebljavamo svog direktora, svog zamenika ministra, svog pomoćnika i neću preko reda kod svog stranačkog kolege u ministarstvu itd. To je pitanje promene standarda ponašanja. Najteže je da menjate sami svoje ponašanje i da tako omogućujete ravnopravnost svima drugima. Zakon o državnim službenicima uvodi odredbe i podelu na službenike i nameštenike. Imali smo pitanje oko toga zašto službenik i zašto nameštenik. Objašnjeno je u zakonu i inače da su službenici oni koji u opisu posla imaju državnu upravu, a da su nameštenici osobe kao što su kafe-kuvarice, spremačice, šoferi itd. Uputiću vas na rečnik našeg jezika, "Matica srpska", knjiga treća, strana 574, gde piše: "nameštenik – onaj ko je u kakvoj službi službenik". Dakle, radi se o sinonimima kojima ovaj zakon unosi vrednosnu razliku. Znači, vi unosite sinonime i delite na službenike i nameštenike i prema tome nekakvu vrstu poslova gurate u nameštenike a nekakvu vrstu u službenike. To nije dobro i ne bi trebalo da dopustite sami sebi da glasate za ovako nešto jer je to nedopustivo i sa stanovišta jezika i sa stanovišta ideje, koju hoćemo u ovom zakonu. U istom rečniku srpskohrvatskog jezika, "Matica srpska", knjiga treća, strana 574. imate čak i ženski rod. Imenica "nameštenik –nameštenica" i imate definiciju ženska osoba "nameštenik" ili "službenica". Dakle, radi se o sinonimima. Imate još sinonima u knjizi šest istog rečnika našeg jezika "Matice srpske", Novi Sad, "činovnik", izvinite u Srbiji malo ko čita pa zato ovakvim tekstom imamo pisane zakone, dakle "činovnik" – "kao stalno zaposleno namešteno lice koje vrši kancelarijsku, uredsku ili kakvu drugu službu"; "službenik – nameštenik", to je treći sinonim po rečniku "Matice srpske". Ovde imate zanimljivi ženski rod: "činovnikovica",to je činovnikova žena, a "činovnica" je žena činovnik. A ima čak i "činovničić", što rađa asocijacije za koje nemam vremena sada da razrađujem. Nepotrebno je, podseća na zakone pre 90-tih i imam sa vama da podelim kreativnost i humor grupe ljudi koji su radili u "Kulturi" u Novom Sadu, koji su zbog takve želje kao što je ovo "službenik –nameštenik", u svojoj ustanovi kulture, ženu koja je spremačica zvali "kustos higijeničar". Nepotrebno je da takve stvari uvodite u zakone i nepotrebno je da delite službenike i nameštenike, odnosno da jeziku koji ne poznaje razliku između nameštenika i službenika vi dajete vrednosnu razliku zato što kažete da su nameštenici oni koji mogu da obavljaju te poslove svugde, a kao službenici su oni koji te poslove, vezane za državnu upravu obavljaju samo tu. I u poslednjem minutu moram kao razlog zašto mi ne možemo da podržimo ove zakone i zašto će biti menjani, kao jedni od prvih, samo što su lako menljivi, obrazloženje koje je, citiram, dato u Predlogu zakona koji imamo pred sobom, kaže da: "Vršenje upravnih delatnosti, pre svega, podrazumeva javne usluge, kojima se stvaraju i omogućuju uslovi za svakodnevni život i rad građana i doprinosi razvoju društva kao celine. Upravo ostvaruje svoju funkciju tako što prvenstveno postaje regulator društvenih procesa, a manje instrument vlasti". Samo ovakve rečenice, kao što je i rečenica da, savremeni modeli uprave proizilaze iz koncepta socijalne funkcije uprave, su razlog da nijedna poslanička grupa, koja sebe smatra ozbiljnom, ne glasa za ovakav zakon. Ministarstva su obrazovana po unitarnom modelu ... (Predsedavajući: vreme gospođo Čomić.) i najlepše od svega (na strani 2. po redu, pošto ne vidim broj u materijalu koji smo dobili,) kaže da – rad organa državne uprave podleže nadzoru Vlade, da je reč prevashodno o pravnom nadzoru, i Narodne skupštine. Reč je o političkom nadzoru koji se ostvaruje posredno, preko nadzora Narodne skupštine nad radom Vlade i resornih ministara. Dakle, ovde imate da smo mi politički nadzor. (Predsedavajući: Gospođo Čomić, molim vas da privedete kraju.) Izvinjavam se, to je neverovatno smatranje Skupštine, da smo mi nekakav politički nadzor, dok je Vlada kao pravni nadzor, a mi smo samo političari. Bojim se da ovde imamo i Vladu i članove Vlade koji smatraju i da su zakoni i pravo suviše ozbiljna stvar da bi se to dalo narodnim poslanicima, da se bave, nego oni sve najbolje znaju. Nije sramota napraviti loš tekst. Sramota je ne raditi zajedno da se od njega napravi dobro i za Vladu i za Skupštinu i za građane Srbije. Hvala vam
Hvala vama. Reč ima sekretar za zakonodavstvo, gospodin Balinovac.
Zahvaljujem se gospodine Zankov. Čuli smo to što smo čuli. Čuli smo to kako smo čuli, ali pretpostavljam da ćemo čuti sada još nešto. Počeću, ako mi dopustite, od ove poslednje "male rasprave" o nadzoru. Neću reći ništa. Pročitaću samo Ustav – Narodna skupština ima nadležnost da obavlja kontrolu nad radom Vlade i drugih funkcionera koji su odgovorni Narodnoj skupštini. Kontrola i nadzor su sinonim i u srpskom, i ta kontrola je politička. Izražava se preko poslaničkog pitanja i interpelacije, preko glasanja o nepoverenju, dakle sve do pada Vlade. Dakle, ponavljam – Ustav Republike Srbije kaže, (u članu 73. tačka 11.) Narodna skupština "obavlja kontrolu", ili ako vam se više sviđa - nadzire rad Vlade. To je politička kontrola svuda u svetu. Pravna kontrola nije, jer da je pravna kontrola onda bi Skupština imala ovlašćenja da poništava uredbe Vlade. I imala je, ali u vreme jedinstva vlasti, za vreme samoupravnog socijalizma. Tada je imala, a sada više nema. U ustavnim odredbama o Vladi, samo citiram: "Vlada vrši nadzor nad radom ministarstava i posebnih organizacija", koji su, uzgred, organi državne uprave; "poništava", u vršenju tog nadzora, "ili ukida njihove propise koji su u suprotnosti sa zakonom", koje je donela ona ili Narodna skupština. Dakle, šta ovde Vlada radi? Poništavanjem propisa vrši pravni nadzor. Čim je jedan propis suprotan, recimo, pravilnik nekog ministarstva uredbi Vlade, pa to je pravni oblik nadzora, čim se to poništava rešenjem. Dakle, dajte da ta pitanja raspravimo i ja se izvinjavam poslanicima što sam počeo od kraja. Što se tiče jezika zakona Vlada Srbije ne može da bude odgovorna što neko nešto ne razume. Ako nekome nešto nije jasno, ako nekome jezik kojim se koristi zakonodavac nije jasan, može da zahteva pomoć. Zatim, još nešto, postoje načini na koji se zakoni čitaju. Molim vas, zakon nije obična literarna tvorevina kao ... ne, ne, samo trenutak molim vas, čitati zakon i čitati novine nije isto. Član 14. kaže:"Za preduzimanje upravnih radnji kojima se poseže u ličnu slobodu i bezbednost, fizički i psihički integritet, imovinu i ostala ljudska prava i slobode organi državne uprave moraju imati neposredni osnov u zakonu". Postoji nešto što se zove intonacija. Postoji nešto što se zove dikcija norme. Postoji nešto što se zove osećaj za finesu kada se norma čita. A, taj osećaj za finesu kaže – nema nasilja bez oslona u zakonu ili ova odredba hoće da kaže ovo – ne možete narediti da lice koje ugrožava bezbednost drugih građana ili bezbednost Republike, MUP može prinudno dovesti i zadržati u prostorijama do 30 dana. To je naređenje vršioca (dužnosti) predsednika Republike iz vremena vanrednog stanja. To je naređenje suprotno ovome. To je vršenje akata prinude.... Molim vas, to je vršenje ataka prinude mimo zakonskog osnova. E, ova odredba služi tome, da više nikada to ne radite.
Hvala.
[[Komentari iz sale se ne čuju.]] U zakonu neću. Upućujem vas na francuski Code civil, na švajcarski zakonik o obligacijama, na švajcarski građanski zakonik, na nemački građanski zakonik. Upućujem vas na one zakone koji imaju rubrume, a koji se u pravnoj civilizaciji smatraju vrhunstvom pravne umetnosti. Bilo je govora o depolitizaciji državne uprave i, pazite, kritikovan je zakon koji zagovara depolitizaciju. To je bio sjajan pledoaje nečega što se za vreme komunizma nazivalo politički voluntarizam. Znači, na političarima je da odluče, zašto će nam zakon. Ako se drugovi iz komiteta slože oni će da postave nekog na osnovu konkursa. A, ako se drugovi iz komiteta ne slože, e pa onda neće biti konkurs – nego će biti i po babu i po stričevima. Pa, pravna država i pravo je nastalo upravo u nepoverenju u politiku i političare i ono je upravo izraz jednog ne poverljivog stava prema ljudskoj prirodi. Pravo i pravna država su nastali zato. Pa, to profesor Goati objašnjava na 20 strana svoje knjige. Vi morate zakonom ograničiti nekoga da bi on to radio. Vi ne možete očekivati da to ničija volja sprovodi. To je bila volja saveza komunista, nekada, volja avangarde, ali rasprava sa avangardom je završena onog trenutka kada smo mi proklamovali vladavinu prava. Ne može ni od čije volje da zavisi da li će on depolitizovati upravu ili ne. Prema tome, prosto deluje neverovatno da mi danas imamo pledoaje za politički voluntarizam na štetu prava i zakona. Pa zašto nam onda zakoni trebaju? Pa, dobri političari će sve to rešiti. Ovo o "službenicima i nameštenicima", sa Maticom srpskom itd. ovo o tome da ministarstva imaju unitarni model, to su već termini koji su čisto pravno-tehnički termini. Dakle, vi ćete pojam "nameštenika" naći i u hrvatskom zakonu, u bosanskom zakonu i u slovenačkom zakonu. Oko problema autonomne pokrajine, koja ima pravo tužbe, znate, pročitaću važeći zakon koji uređuje istu situaciju koju je prethodni govornik kritikovao. Prema važećem zakonu – ako organ autonomne pokrajine smatra da je radom ili aktom organa državne uprave, pazite, radnja i akt nisu nikada isto, učinjena povreda zakonom utvrđenih prava autonomne pokrajine obratiće se Vladi radi zaštite tih prava. Dakle, ako organ uprave smatra, organ autonomne pokrajine, da je njegovo pravo na autonomiju povređeno aktom ministarstva obratiće se Vladi radi zaštite. Kada vi kažete – pa to ne valja, pa to nije, treba nam treći nezavisan, ne može Vlada da sudi o radu ministarstva, nego nam treba sud, onda se ta odredba kritikuje. Drugo, zašto je odredba o zaštiti prava autonomnih pokrajina našla mesto u Zakonu o državnoj upravi? Do bola je jasno. Zato što su povredioci te odredbe, povredioci tog prava ministarstva i posebne organizacije i kada god su oni povredioci tog prava tada ta norma upravo ima mesta u Zakonu o državnoj upravi, jer se Zakon o državnoj upravi, zamislite, bavi ministarstvima i posebnim organizacijama. Prema tome, prema adresatu, onome ko čini povredu, je ovde inačinjena ta odredba. Inače, gde bi? Postoji drugi način da se taj problem reši – preko ustavne žalbe, ali ustavne žalbe, nažalost, Ustav Srbije ne poznaje. Čuli smo i to da se sada neko zalaže da se pred Ustavnim sudom to pitanje raspravlja. Ne može da se raspravlja pred Ustavnim sudom, prosto zato što su nadležnosti Ustavnog suda uređene Ustavom i ne može ničija politička volja da te nadležnosti proširi. Ona može da smatra da je nošenje peroreza ugrožavanje bezbednosti Republike, ali da proširi nadležnost Ustavnog suda ne može.
Replika, narodni poslanik Gordana Čomić.
Potpuno pogrešno protumačeno, s tim što smo ovde prvi put čuli od jednog službenika Vlade, nameštenika, običnog političkog funkcionera, kako god se budete zvali, kao budući sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, ako ostane na toj funkciji – neću da vam odgovorim. Kako da vam kažem, to ne može. Ne možete vi da bilo kom poslaniku kažete – neću da vam odgovorim. Možete u citatu da proverite u stenogramu, jer se radilo o mom citiranju, mom komentaru na način na koji ste sklopili zakon sa rubrumima i rekli ste – na to neću da vam odgovorim. To ne može. Ne može nijedan službenik, nameštenik, činovnik, ministar da kaže narodnom poslaniku – neću da vam odgovorim. To sve govori o vama, a ništa o Narodnoj skupštini i ništa o narodnim poslanicima. Činjenica da imamo problem sa politizacijom državne uprave i način na koji sam ja napravila karakteristike razloga i motiva, nemaju nikakve veze sa onim što ste kasnije ovde izgovorili. Dakle, govorila sam da je depolitizacija problem i da nam treba kvalitetan zakon, da se uredi, ali da tekst koji ste ponudili neće pomeriti ništa u depolitizaciji državne uprave. Bilo bi dobro, ako već pažljivo slušamo jedni druge, da onda pažljivo i citiramo jedni druge. Komentar koji je dat o političkom nadzoru i citiranje Ustava, nemaju veze jedno sa drugim. Dakle, ponovo ću pročitati obrazloženje koje je pisalo ili vaše Ministarstvo ili vaš Sekretarijat, ko god, neko ko je poslao ovaj predlog pred poslanike. "Rad organa državne uprave podleže nadzoru Vlade". Reč je prevashodno o pravnom nadzoru. Tu vam nisam sporila ništa. Samo sam citirala ceo odeljak.... i Narodne skupštine. Reč je o političkom nadzoru koji se ostvaruje posredno. Citirajući Ustav, nigde niste pročitali "politički nadzor". Nigde niste suprotstavili moj stav, koji ostaje jasan i čvrst da, ne možete Narodnu skupštinu Republike Srbije zvati kućom političkog nadzora, jer mi to nismo. Ako hoćete da uputite bilo kog poslanika na to kako se nadzire Vlada, zaboravili ste još jednu vrlo uspešnu situaciju i mehanizam koji postoji u Poslovniku Narodne skupštine, koji se zove "dan" kada ćemo mi ispitivati Vladu, koji je sa mnogo promocije, kao što i vi činite sa ovim zakonom, unet od strane predlagača u Narodnu skupštinu. Prošlo je dva meseca, nema ni dana, nema ni Vlade, nema ni ministara, ni službenika, ni nameštenika. Dakle, mi vrlo dobro znamo koji su mehanizmi za dobijanje odgovora na pitanje od Vlade. Postavila sam pitanje ministru, Velimiru Iliću, o tome da li je moguće da, protivno Zakonu o železnici, nije uspostavio alternativni prevoz za prugu Novi Sad–Beograd, koja mora da se remontuje, za Bešku, za stanovnike Čortanovaca, Inđije, Banstola. Dakle, da li je moguće da će, protivno zakonu, da ostavi građanke i građane tamo bez alternativnog prevoza? Nema odgovora na to poslaničko pitanje. (Predsedavajući: Vreme.) To nije politički nadzor. Ako hoćete da upotrebite bilo kakav kolokvijalni izraz, ako vršimo bilo kakav nadzor, vršimo nadzor nad svima vama iz izvršne vlasti, koji treba da primenjujete zakone da bi građankama i građanima bilo bolje, to teško da možete da zovete političkim nadzorom. Politički nadzor je nešto drugo.
Reč ima gospodin Balinovac, sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo.
Samo nekoliko reči o rubrumima. Rekao sam da nema potrebe da posebno elaboriram taj problem, no da treba pogledati reprezentativne uporedne pravne tekstove i videti da svi oni imaju rubrum. Time nisam pledirao da je naš zakon reprezentativan, da će ući u istoriju itd. Rubrum ili naslov iznad člana ili marginalni naslov, kako ga neko naziva, služi da pojasni suštinu člana ili pojasni suštinu odeljka i da čitaocu olakša snalaženje u zakonu. Nekako je lakše da se čita i onaj ko je upućen na zakon, snađe u njemu, ako svako pitanje koje je u određenom odeljku, glavi ili iznad nekog člana, biva izdvojeno u poseban naslov. Dakle, to je svrha rubruma. Rubrum je kod nas u poslednje vreme izostavljen zato što ga je teško napisati. Teško je za svaki član smisliti rubrum. Poseban napor je da vi za 150 ili 160 članova smislite naslov iznad svakog člana. Zato ga nema, a ne zato što je nepoželjan, jer on upravo donosi lepoti, estetičnosti i preglednosti zakona. Dakle, hoću da odgovorim, naravno.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, DSS, kao što je rečeno u raspravi o zakonu o državnoj upravi, kada je prvi put bio na dnevnom redu, podržaće ovaj predlog zakona, a takođe i Predlog zakona o državnim službenicima. Nema sumnje da je, posle dugog perioda, pred Narodnom skupštinom jedan niz zakona koji u pravom smislu reči reformišu državnu upravu. Posle Zakona o Vladi, koji je postavio temelje te reforme, jasno uredio odnose i u kabinetu predsednika Vlade i odnose između službi Vlade, jasno razdvojio nadležnosti generalnog sekretarijata, uredio stvari na mestu gde se donose ključne i strateške političke odluke, na redu su zakoni, kao što je zakon o državnoj upravi i zakon o državnim službenicima, koji regulišu pitanja onih delova državnih aparata koji treba da učestvuje u kreiranju političkih odluka i, na kraju, samih izvršilaca zakona i drugih propisa. Nema sumnje da, kada pažljivo slušamo kritike koje dolaze na ove predloge zakona, slušamo ih od strane onih koji tri godine nisu mogli da predlože nijedan valjan zakonski tekst, da na ozbiljan način krenu u reformu državne uprave. Iako, kada se ova država počela otvarati prema EU i već sasvim bio izgledan njen pristup integracijama i ulaženje u sve pregovore koji to podrazumevaju, jedan od prvih uslova koji nam je postavljen bio je upravo reforma državne uprave, zato što se ispostavilo,u onim državama koje su na tom procesu integracija poprilično odmakle, da iako se donese niz propisa koji su usaglašeni sa evropskim komunitarnim pravom, ulazimo u ozbiljan problem kako da državni organi te propise, koji se budu doneli i koji su usaglašeni, primenimo. Upravo niz reformi i niz procesa integracija u EU u tim državama je padao na primeni zakona. Zato se insistiralo na novom i modernom pristupu reforme državne uprave i uopšte državnog aparata. Upravo ova dva predloga zakona su na najboljem tragu, i upravo je DSS u svom programu i ranije isticala da je izuzetno privržena reformi institucija i značaju institucija, a upravo ova dva zakona, zajedno sa Zakonom o Vladi, tome doprinose. Narodnim poslanicima je dostavljena strategija reforme državne uprave od strane Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, gde su jasno naznačeni pravci te reforme i gde je postavljeno pet principa na kojima će se ta reforma sprovoditi: depolitizacija, profesionalizacija, modernizacija, decentralizacija. Nema sumnje da je ovde najveću polemiku upravo izazvalo pitanje depolitizacije, ali ono se celovito ne može sagledati. Mislim da govornik koji je govorio i koji je kritikovao takav pristup ili odsustvo takvog pristupa u zakonu nije jasno upario ova dva zakona, i zakon o državnoj upravi i zakon o državnim službenicima, gde se upravo oni principi i načela koja postoje u zakonu o državnoj upravi jasno razrađuju po zakonu o državnim službenicima, a to prvenstveno kroz kriterijume na osnovu kojih se zasniva radni odnos, kriterijume na osnovu kojih se vrši uspon u karijeri i kriterijum na koji se vrši procenjivanje državnih službenika i na osnovu toga kroz institute internog i javnog oglasa raspoređivanje i prijem na određena radna mesta. Upravo kada se to sagleda, kada se sagleda institut visokog službeničkog saveta i kada se sagleda služba za upravljanje kadrovima u najvećoj mogućoj meri moguće je otkloniti politizaciju iz državne uprave. Upravo u ovom zakonu o državnim službenicima, koji na jedan celovit način uređuje pristup kadrovima u državnoj upravi, koji promoviše taj princip racionalizacije, jer kroz sistem i instituciju internog konkursa najbolji kadrovi, kadrovi koji ispunjavaju uslove za to raspoređuje na pojedina izvršilačka mesta i na nove položaje. Osnova za ovu depolitizaciju jasno je data u zakonu o državnoj upravi, a to su pomoćnici ministra, direktori organa državne uprave, organa u sastavu i posebnih organizacija nisu više lica koja se postavljaju i koja se imenuju po političkoj volji, već kroz jasan konkurs. To je razređeno u zakonu o državnim službenicima i upravo nejasno je na koji način, nejasno je na osnovu čega se tvrdi da je politizacija i dalje ostala ovde prisutna. Ono što je izuzetno bitno ovde napomenuti, pogotovo u zakonu o državnim službenicima jeste upravo princip ocenjivanja. Zaista do sada nismo imali prilike da jasno sagledamo koliki su radni učinci, niti su vrednovani radni učinci pojedinih zaposlenih u državnim organima. Upravo iz tih razloga padala je motivisanost za rad u pojedinim delovima organa uprave. Upravo je to predstavljalo osnovni problem u prethodnom periodu kada su u pitanju organi državne uprave. Zato su se gomilali predmeti, zato je bila velika apatija, zato je postojala i korupcija. Nema sumnje da odsustvo motivisanosti i odsustvo svesti o tome da se može napredovati u karijeri na osnovu svog rada i zasluga bila je prepreka da se na pravi način državna uprava učini efikasnom. Upravo zakon o državnim službenicima kroz redovno ocenjivanje i kroz praćenje svakog pojedinačnog državnog službenika podiže mogućnost motivacije. Ono što je izuzetno bitno jeste da se sada na jedan celovit način, a mi se nadamo da će zaživeti služba za upravljanje kadrovima i da će ovaj centralni registar kadrova dati svoje rezultate da na jedan jasan način ima pregled o tome kakvo je stanje u kadrovskoj politici, koja su radna mesta upražnjena, koja lica u okviru državne uprave traže posao i na osnovu toga moguće je pristupiti raspisivanju internih i javnih oglasa. Upravo takav pristup upravljanja kadrovskom politikom omogućiće da državna uprava bude s jedne strane racionalna, a to je onaj princip koji je zacrtan u strategiji, a s druge strane omogućiće i profesionalizaciju. Mislim da je ovim zakonom o državnim službenicima mnogo preciznije razrađen institut lica koje postaje neraspoređeno. U prethodnom periodu imali smo mnogo sporova oko toga koje lice ostaje neraspoređeno, na koji način, kakva prava ostvaruje, koliko traje to stanje. Mislim da je u ovom zakonu sada to poprilično jasno definisano. Kao što sam rekao zakon o državnoj upravi i zakon o državnim službenicima zaista treba posmatrati celovito i u paru, jer ukoliko se te dve stvari odvoje, ukoliko se pojam politizacije posmatra samo sa stanovišta zakona o državnoj upravi, a svi ovi instituti koji su zakonom o državnim službenicima razrađeni, kriterijumi za prijem i raspoređivanje, ocenjivanje, interni konkurs, a koji u najvećoj meri otklanjaju pitanje politizacije neće biti u potpunosti sagledano. Ono što takođe treba naglasiti kada se posmatraju ova dva predloga zakona jeste da oni, nema sumnje, slede jasne principe i jasne koncepcije koje su date u zakonu o Vladi. U tom smislu ceo ovaj reformski paket treba što pre da zaživi, mada su to postavljeni rokovi u prelaznim i završnim odredbama. Mislim da bi Vlada Republike Srbije i sve njene službe što pre trebalo da prionu ovom poslu i da se svi ovi organi koji su ovde predviđeni, i visoki službenički savet i služba za upravljanje kadrovima, što pre formiraju. Mišljenja sam, a mišljenja je i poslanički klub DSS, da će reforme koje su promovisane sa ova dva zakona doprineti da se državna uprava učini efikasnom i da svi oni propisi koje budemo usaglasili sa EU na najbolji i efikasniji način budu implementirani.
Određujem pauzu. Nastavak u 15,00 časova.
Nastavljamo popodnevni rad. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovani predsedavajući, kolege narodni poslanici, dozvolite mi da u ime poslaničke grupe SPS kažem nekoliko reči o ova dva predloga zakona. Naime, razgovor o Predlogu zakona o državnoj upravi i o Predlogu zakona o državnim službenicima ja ću elaborirati na jedan drugačiji način u odnosu na moje kolege prethodnike. Kretaću se pojedinačno, samo u meri u kojoj je to potrebno za ovu temu i pokušati da dam odgovore na nekoliko pitanja ili da postavim pitanja gospodinu Balinovcu i da dobijemo mi, kao poslanici Narodne skupštine, a i javnost, relevantne odgovore. Naime, želeo bih da znam da li će se, s obzirom na to da je Zakon o državnoj upravi bio deo rasprave kada smo usvajali Zakon o Vladi Republike Srbije, pa smo tu usvojili određenu strukturu Vlade, a ovo je nadogradnja tog Zakona i strukture, mene interesuje i nas poslanike SPS, da li će se ovom novom organizacijom Vlade i državne uprave povećati broj zaposlenih u upravi. Zatim, zanimljivo je da je to pitanje elaborirano u kontekstu podataka koji postoje vezano za kretanje državne uprave do 2000. godine, tzv. demokratskih promena i posle 2000. godine i rada tzv. demokratske vlade. Kakav je plan države i Vlade vezano za smanjivanje broja zaposlenih, s obzirom na to da tu postoje različite izjave predstavnika države i onih koji su zaduženi da o tome govore i onih koji nisu, ali svi govore, što stvara uznemirenost među ljudima na koje se to odnosi i pitanje zašto nismo do sada imali ili zašto kao deo ove rasprave, o Zakonu o državnoj upravi i Zakonu o državnim službenicima, nemamo i zakon o zaposlenima u lokalnoj samoupravi i autonomnoj pokrajini. Kada bismo i taj zakon imali, imali bismo jedan sistem koji bi bio upotpunjen. Naime, ovom prilikom želim još jedanput, u ime poslaničke grupe SPS, da izrazim žalost što ne raspravljamo o zakonu o Narodnoj skupštini Republike Srbije, jer ako već postoji Zakon o Vladi logično bi bilo da se usvoji zakon o Narodnoj skupštini. Mi ćemo danas posebno raspravljati i o zaposlenima u ovom cenjenom domu, jer se i na njih odnose odredbe zakona o državnim službenicima, ali mislim da bi bilo dobro da imamo i zakon o Narodnoj skupštini. Naravno, ne na jedan vulgaran način na koji je to predstavljeno u javnosti, sa stanovišta primanja zaposlenih, odnosno narodnih poslanika i nekog života skupštinskog koji to nije, ali se pokušava u javnosti predstaviti, nego pre svega sa stanovišta potrebe donošenja zakona o Narodnoj skupštini i utemeljenja jedne važne institucije u političkom sistemu Srbije, pitanje organizacije, pitanje budžeta Narodne skupštine, regulisanje odnosa sa Vladom Republike Srbije, sa predsednikom Republike Srbije, znači svih onih pitanja koja su od značaja za rad Narodne skupštine i uopšte za poziciju Narodne skupštine. Ako imamo podelu vlasti, onda ta podela na izvršnu, zakonodavnu i sudsku, po mišljenju nas socijalista, treba da bude i zakonom upotpunjena i da postoji apsolutnoolutno normativno rešenje koje će tu podelu još više istaći, jer to je dobro ukupno za politički život i za odnose koji postoje u Srbiji. Dobro je što ovaj predlog zakona o državnoj upravi u svom sadržaju ima one osnovne principe koje treba poštovati prilikom sprovođenja reforme državne uprave, kao što su princip decentralizacije, depolitizacije, profesionalizacije, racionalizacije i modernizacije. Ono što nas interesuje jeste kako će se u odnosu na ove principe i na strukturu koja se uspostavlja sprovesti racionalizacija državne uprave, jer mislimo da je za zaposlene to u državnoj upravi izuzetno važno pitanje, a za ostatak ljudi mislimo da je važno, jer od načina na koji se bude sprovodila i ta racionalizacija videće se i ta suština delovanja Vlade, potencijali koji postoje ili profil koji Vlada pokazuje. Principi za koje se zalaže videće se na sprovođenju racionalizacije. Kada pogledate sadašnju strukturu Vlade, imamo predsednika, potpredsednika, šefove kabineta, određene tehničke službe, imamo ministre, govorim sada o strukturi da bi se videlo vrlo praktično da postoji opasnost multiplikovanja broja zaposlenih i to je pitanje na koje gospodin Balinovac treba da nam odgovori, šta Vlada povodom toga ima nameru da učini. Ministarstvo može da ima državnog sekretara, jednog ili više, ministar može da ima tri savetnika, jednog ili više pomoćnika koji će biti zaduženi za određenu oblast, onda ide sekretar ministarstva. Postoji mogućnost da se imenuje savet ministara i zakon o državnoj upravi daje mogućnost da se formira jedan ili više organa uprave. Naravno, kada formirate organ uprave ide izbor direktora i pomoćnika, tehnička služba. Postoje organi u sastavu ministarstva, kao što su uprave, inspektorati, direkcije, opet sa rukovodećom strukturom koja će se dalje povećavati i povećavati. Postoje sekretarijati i zavodi, kao vrste posebnih organizacija. Tu, takođe, imamo direktore i zamenike. Okruzi, o kojima je takođe bilo reči, sve to predstavlja deo ili organizaciju Vlade i ministarstava. Ovo pominjem jer ćemo mi kroz pitanje racionalizacije videti i najavljenu depolitizaciju, videti kako će to praktično izgledati. Mi formalno imamo povećanje strukture, povećanje broja zaposlenih, a u isto vreme postoji jedan broj ljudi koji će kroz racionalizaciju ostati bez radnog mesta. Naime, u dokumentu koji smo dobili kada smo raspravljali o Zakonu o Vladi i reformi državne uprave, koji se zove "Strategija reforme državne uprave u Republici Srbiji" navedeni su podaci o kretanju broja zaposlenih u državnoj upravi i zadnji podaci govore da u državnoj upravi ima oko 27 hiljada ljudi. To je stanje sa 2004. godinom, kada je ova vlada stvorena 30. juna 2004. godine. Poređenja radi, da bismo shvatili o kakvim je brojčanim razlikama reč i u kom vremenskom periodu se povećavao taj broj zaposlenih, moram reći da je, prema zvaničnim podacima, broj zaposlenih u ministarstvima, posebnim organizacijama i stručnim službama Vlade Republike Srbije na dan 31. decembra 2000. godine iznosio 8.715 ljudi, znači tri i nešto puta manje, a 31. decembra 2003. godine 11.567, što znači povećanje za 2.852 osobe. Sada ovi podaci za 30. juni 2004. godine kažu da ima 27 hiljada ljudi. Naravno, postoji jedno objašnjenje da je najveći broj, odnosno povećanje broja zaposlenih rezultat ukidanja organa na nivou SRJ, pa je preuzet ogroman broj tih ljudi. Međutim, moram reći da smo mi javno od strane nekoliko ministara u Vladi Republike Srbije čuli različite podatke o tome koji je broj ljudi preuzet sa, tada federalnog nivoa i koji su sada državni službenici Republike Srbije. Bilo bi dobro da čujemo, ako je gospodin Balinovac u situaciji da nam to saopšti, o kretanju broja zaposlenih, zato što dolazimo do frapantnog podatka da je proteklih nekoliko godina broj ljudi u državnim organima višestruko povećan. U ovom dokumentu, koji se zove "Strategija reforme državne uprave u Republici Srbiji", nalazimo odgovor kako se to desilo. Ovo pominjem iz razloga što će to pitanje povećanja zaposlenih doći do izražaja kada se bude sprovodio program racionalizacije. Ovaj dokument je, sam po sebi, vrlo zanimljiv. Dobro što ga je kolega Krstin citirao, naravno u drugom delu. Ali, iskoristiću da pomenem u ovoj Narodnoj skupštini Republike Srbije nekoliko delova ovog dokumenta koji su, po meni, jako zanimljivi. Naime, jedna konstatacija da je sredinom 90-tih godina, zbog teškog ekonomskog stanja jedan broj stručnih ljudi napustio upravu, ali, sada dolazimo do suštine, vrlo tačan podatak da prethodna vlada, vlada DOS nije imala strategiju razvoja državne uprave. Ta vlada je, što je bio uopšte manir te vlade – reformska, demokratska, proevropska, itd. samo na rečima, a u praksi se ponašala potpuno drugačije. Stoji, po mom mišljenju, ocena koja je ovde izneta da ta prethodna vlada nije imala strategiju reforme državne uprave i da je to jedan od glavnih razloga zašto nije zakon pre donet i zašto se uopšte nije ušlo u tu priču. Drugi je, naravno, onaj ljudski, da je prethodna vlada poprimala ogroman broj ljudi, kao državne službenike, pre svega i jedino po partijskom kriterijumu i da se jednostavno taj broj ljudi nalazi na velikom broju rukovodećih mesta i uticaće na sudbinu ljudi koji sada rade u državnoj upravi. Znači, oni koji su postali državni službenici po partijskom osnovu sada će, kao nepartijski ljudi ili kao državni službenici, odlučivati o sudbini svih ljudi u državnoj upravi. Videćete posle na koji način, jer pravilnik o sistematizaciji radnih mesta, pored ministra i sekretara, u njegovom sadržaju učestvuje i direktor, a direktori u tim nižim strukturama su ljudi koji su došli po partijskoj dimenziji. Moram da napomenem da je ta struktura DOS koja je ustoličena od 2001. godine, pa nadalje, po jednopartijskom kriterijumu imala vrlo negativna odnos prema upravi, sadaće liti krokodilske suze kao što smo imali prilike da čujemo od predstavnika bivše vlade, da nisu znali, nisu umeli, da nisu mogli, itd. Mislim da je stvarno degutantno, jer su oni u praksi pokazali da im do tih ljudi uopšte nije stalo, da kažem, ljudi iz državne uprave, koje su zatekli. Naprotiv, prema njima su se odnosili na jedan vrlo nekorektan način. Ali, stoji ocena da je nova dosovska vlast imala jako izraženo nepoverenje i animozitet prema celokupnom zatečenom sastavu državne uprave. To je ocena koja stoji u ovoj "Strategiji reforme državne uprave". Takođe, tačna je i sledeća ocena – da najveći broj kadrova u upravi sada popunjavaju mladi ljudi, bez prethodnog iskustva, za funkcionisanje državne uprave. Objektivno, ti ljudi nisu u mogućnosti profesionalno da iznesu ono što se zove reforma državne uprave. Da neko ne bi shvatio pogrešno ovu moju priču i nas poslanika SPS, mi nismo protiv mladih ljudi, naprotiv. Ali, smatramo da ti ljudi koji nemaju iskustvo, znanje, dovoljno saznanja o radu u funkcionisanju državne uprave, oni jednostavno ne mogu biti neko ko određuje sudbinu ljudi i ko odlučuje o njihovom boravku. Biće racionalizacija državne uprave. Ta racionalizacija će biti bolna. Pojedini ljudi će sigurno ostati bez posla. Pravni osnov za ovo pitanje nalazi se u Uredbi o načelima za unutrašnju organizaciju i sistematizaciju radnih mesta u ministarstvima, posebnim organizacijama i službama Vlade. Ovom uredbom se utvrđuju načela za unutrašnju organizaciju i sistematizaciju radnih mesta u ministarstvima i posebnim organizacijama i, što je vrlo važno, donošenje pravilnika o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta u organima. Pravilnik donosi ministar, odnosno sekretar ili direktor koji rukovodi posebnom organizacijom. Sada, zastajem na ovom mestu kada kažem – direktor koji rukovodi posebnom organizacijom, jer je činjenica da su na tim nižim mestima, koja formalno nisu politička, ustoličeni ljudi DOS i oni će jedino i samo po političkom kriterijumu i predlagati organizaciju tih službi, a verovatno predlagati i kadrovska rešenja. Ovo moram da napomenem zato što su socijalisti 2001. godine pa nadalje bili jednostavno predmet šikaniranja. Pravno, javno nije bila nepoznata činjenica koja se dešavala ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da ministar u Vladi Republike Srbije, pre nego što pravosudni organi urade ono što je u okviru njihovih nadležnosti, izađe za ovu govornicu i javno kaže – krivi su ti, ti i ti. To se nije odnosilo samo na njegove kolege iz prethodnih vlada, ministre, nego i na druge zaposlene u službama Vlade, jer je, jednostavno, politički kriterijum bio jedino merilo koje se primenjivalo prema tim ljudima. Potpuno smo ubeđeni da ljudi koji su došli po političkoj osnovi ne mogu biti objektivni kada se bude odlučivalo o sudbini drugih ljudi. Priznaćete da zakon o državnoj upravi, zakon o državnim službenicima, da kažem princip depolitizacije pokušavaju da sprovode. Ali, predloge za racionalizaciju državne uprave davaće oni koji su po političkoj liniji došli i teško ovim ljudima koji budu predmet racionalizacije. Nije ovde reč samo o 27.000 ljudi koji su zaposleni u državnim organima, nego je reč i o 231.000 ljudi. To je ukupan broj ljudi koji se na različite načine finansira, koji su korisnici budžeta Republike Srbije. Činjenica je, u ovom zakonu i u drugim dokumentima koji prate ovo pitanje, postoje neki objektivni kriterijumi, ali postoje i oni drugi kriterijumi koji nisu napisani, a koji će se primenjivati. Vezano za racionalizaciju, ne stoji pitanje godina radnog staža, odnosno da li neko lice ima osnov za odlazak u penziju, da li će boravkom na Zavodu za tržište rada steći uslove za odlazak u penziju, pitanje stručne spreme itd, itd. Jer, priznaćete, u istim uslovima, kada imate osobu sa visokom stručnom spremom i 55 godina života ili nekoga sa 25 – 30 godina staža, veća je mogućnost da će na tržištu rada mlađa osoba naći posao, da ne pominjem žene koje će biti u naročito teškoj situaciji. I sami znate, naša iskustva pokazuju da je, retko koja žena posle 55 godina života, koja dobije otkaz, u mogućnosti da ponovo nađe posao. Znači, pitanje je kako će se utvrditi višak zaposlenih u državnoj upravi. Bilo bi dobro da to čujem, ne samo ja, nego i javnost Srbije i svi oni koji su zaposleni, jer je to pitanje koje tangira ogroman broj ljudi. Ne bih voleo, ali loše iskustvo, koje smo mi socijalisti imali, nagoni me na pomisao da će biti primenjiv nevidljivi tzv. kriterijum, mimo ovih poznatih, i da će se takav kriterijum jednostavno prelomiti preko leđa ljudi koji su određeni kao – ili članovi partije ili njene pristalice. Jednostavno, mislim da bismo danas trebalo da dobijemo odgovor i na to pitanje. Loše je što uz ovaj zakon nije donet i zakon o zaposlenima u lokalnoj samoupravi i autonomnoj pokrajini. O tome ću nešto reći. Samo još jednu rečenicu. Kada je reč o racionalizaciji državne uprave, o rukovodećim ljudima, zakon o državnim službenicima sadrži sijaset odredbi u kojima je utvrđeno da rukovodioci službi imaju jako velika ovlašćenja i praktično utiču na sudbinu zaposlenih. Primera radi, citiraću član 89. gde kaže – Državni službenik, izuzev državnog službenika na položaju, može bez svoje saglasnosti, biti trajno ili privremeno premešten na drugo odgovarajuće radno mesto u državnom organu i.. privremeno premešten u državni organ. Pogledajte vrlo detaljno članove zakona koji se odnose na prestanak radnog odnosa ili na odgovornost državnih službenika. Postoje tu neke odredbe koje mogu biti široko tumačene i verovatno preko leđa zaposlenih. Takođe se pominje da pravilnici o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta biće usklađeni sa zakonom i pratećim propisima i biće određena nova radna mesta sa pravilnikom. Ali, napominjem da je važna uloga direktora u tim poslovima, jer oni imaju veliku nadležnost. Na kraju, pošto vreme predviđeno za ovu raspravu ističe, pomenuo bih pitanje zaposlenih u lokalnoj samoupravi. Naime, voleo bih da čujem da li postoji u Vladi Republike Srbije podatak koliko je ljudi zaposleno u lokalnoj samoupravi, jer imamo oko 161 ili 162 opštine bez Kosova i Metohije i ako uzmete da je zaposleno u proseku 100 ljudi, to je 16.000 zaposlenih, ako je 200 ljudi to je 32.000, a ako je 300 ljudi onda 48.000 zaposlenih, a njihova prava, obaveze, odgovornosti, način rada, funkcionisanja lokalne samouprave ostaju van domašaja zakona. Kako sam video iz obrazloženja ovog zakona ostaje da se primenjuju rešenja iz Zakona o radnim odnosima u državnim organima. Ovo pominjem ne slučajno. Posle tzv. demokratskih promena ogroman broj ljudi je primljen u lokalnoj samoupravi po političkoj osnovi, bez ijednog kriterijuma. Naime, praksa je pokazala da je za vreme tzv. demokratske vlasti, i na nivou države i lokalne samouprave, da su prvo primani ljudi po političkoj podobnosti, pa su donošeni neki planovi u organizaciji i sistematizaciji radnih mesta, da bi ti ljudi koji su primani po političkoj osnovi, da bi im se utvrdio formalno-pravni okvir da budu pravno zaposleni. Njihov broj je ogroman. Jedan broj njih finansira i Republika Srbija. Ali ne pominjem to zbog tog finansiranja nego uopšte zbog načina njihovog rada, jer ovo pitanje ostaje van domašaja i šteta je što i taj zakon nije predložen, jer bi i sa tim zakonom upotpunili sistem odnosa i na nivou države i na nivou lokalne samouprave i autonomne pokrajine, a tu je i grad Beograd i drugi. Mislim da bi bilo dobro od gospodina Balinovca da čujemo odgovore na ovih nekoliko pitanja: kretanje broja zaposlenih, na koji način se taj broj povećao prema njihovim podacima, jer mimo onoga što je pomenuto, mislim da postoje još detaljnije informacije vezane za kretanje zaposlenih, na koji način će se vršiti racionalizacija državnih organa, da li je napravljen tu jedan plan, da li postoje vremenski okviri za smanjenje broja zaposlenih. Mislim da bi bilo dobro da to danas čujemo, jer ćemo se kretati u nivou opšte priče, a ovaj zakon će imati vrlo direktne posledice na sudbinu nekih ljudi. Hvala vam.
Zahvaljujem se gospodinu Obradoviću. Da li se još neko od šefova poslaničkih klubova ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na redosled narodnih poslanika koji su se prijavili za reč u zajedničkoj načelnoj raspravi o zakonima o državnoj upravi i državnim službenicima. Prva za reč se javila narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo, u vremenu predviđenom za raspravu narodnih poslanika, samo komentar o tri člana Predloga zakona o državnim službenicima, kao potvrdu za argumentaciju iznesenu u našem kritičkom osvrtu na oba predloga zakona. Član 5. Predloga zakona o državnim službenicima – Načela delovanja državnih službenika, drugi stav glasi: Državni službenik ne sme da na radu izražava i zastupa svoja politička uverenja. Kada se tako kaže, nema šta ni da se uzme ni doda. Svaki državni službenik bi trebalo da je profesionalac koji se bavi strukom i kod državnog službenika nema mesta zastupanju političkih uverenja u radu. Međutim, kada vidite da nešto treba da se desi državnom službeniku koji je, ipak kršeći drugi stav člana 5. izrazio svoja politička uverenja u radu, onda vidite da rukovodilac organa odlučuje o tome da li je prekršaj načinjen i da po članu kojim se definiše disciplinski postupak može sam rukovodilac organa da sprovede postupak i sam da odredi da li je tog kršenja stava 2. člana 5. bilo. Može, ako hoće da osnuje disciplinsku komisiju, ali ne mora. Znači, imate jednu odredbu u ovom zakonu koja budi sumnju. Za svako društvo koje se menja verovatno ovakva odredba, kada bi bilo ovakvih zakona na primer u Velikoj Britaniji ili sličnim zemljama ne bi mutila sumnju, ali mi radimo zakon u realnom vremenu u Srbiji 2005. godine. Kada ćemo ga menjati, videćemo?! Dakle, jedna odredba koja odslikava, i među mnogima je sličnim u zakonu, u suštini loše rešenje u Predlogu zakona o državnim službenicima. Druga ilustracija, član 24. koji se tiče – Sprečavanja sukoba interesa. Stav koji ću vam citirati iz Predloga zakona ilustruje argumentaciju dveju stvari. Jedno je loša rešenja, a drugo je jezik kojim je zakon pisan. Stav 1. glasi: "Državni službenik ne sme da primi poklon u vezi s vršenjem svojih poslova, izuzev protokolarnog ili prigodnog poklona manje vrednosti, niti bilo kakvu uslugu ili drugu korist za sebe ili druga lica". Dakle, vi stavljate u zakon da postoje prigodni pokloni za državnog službenika. To, koliko je nelogično da bude u zakonu, toliko odslikava i ono što je kod nas uobičajeno, (200 grama kafe i još nešto pa da ti se posao završi). Ali, mi donosimo zakon da iskorenimo takav običaj. Dakle, donosimo zakon da se ne podrazumevaju prigodni pokloni manje vrednosti. Vi, a sada imate u stavu 1. Predloga zakona, koji se nudi Skupštini na usvajanje, državni službenik može da primi prigodni poklon manje vrednosti?! Ne želim ni da zamišljam šta se sve može obrazložiti da je prigodan poklon manje vrednosti. To su stvari na koje moramo obratiti pažnju ako zaista hoćemo da donesemo kvalitetan zakon. Poseban problem je što državni službenici nisu predmet Zakona o sukobu interesa. Dakle, tačno se zna po Zakonu o sukobu interesa ko ima, ko nema prava, ko radi, šta radi, kako radi. Načelno, mi ne da nemamo protiv da državni službenici budu obuhvaćeni sukobom interesa, naprotiv. Trebalo bi da se tačno zna, ako već nema moralnog zakona u nama koji određuje sukob interesa za javne poslove i privatne interese da i oni budu obuhvaćeni, ali nisu. Oni nisu predmet Zakona o sukobu interesa. Ne možete ovde stavljati odredbe Zakona o sukobu interesa za ljude koji se u tom zakonu ne nalaze. Ako želite i državne službenike da stavimo u Zakon o sukobu interesa, imaćete našu podršku poslaničke grupe Demokratske stranke, ali dotle nemojte da unosite konfuziju u jedan zakon koji je srećom donet i koji, nadamo se, daće dobre posledice u realnosti, u primeni u Srbiji. Treći primer, član 82. – Vreme ocenjivanja. i izuzeća ocenjivanja nalazi se u poglavlju: Ocenjivanje državnih službenika. To je još jedna stvar sa kojom se mi načelno slažemo da treba ustanoviti objektivna merila za sve koji se bave nekim poslom, da ne zavisi od prigodnih poklona manje vrednosti ili da ne zavisi od ličnih veza, nego da se tačno može objektivno meriti koliko je neko kvalitetno radio svoj posao. Mi političarke i političari imamo to objektivno merilo, to su izbori. Dakle, jednom u četiri godine, najobjektivnije što može, a bilo bi dobro i češće, evo na primer, koliko za pola godine, dakle, mi političarke i političari imamo jedno objektivno merilo na svim nivoima vlasti i to zovemo ocenjivanje. Šta se posle dešava? I, na koji način mi komuniciramo sa ljudima koji su za nas glasali – to je druga tema, ali ovde se kaže da se državni službenik ocenjuje jednom u kalendarskoj godini, najkasnije do kraja februara tekuće godine za prethodnu godinu. I, nema spora da ocenjivanja treba da bude. Međutim, drugi stav istog člana 82. kaže – "Ne ocenjuje se državnik službenik koji rukovodi državnim organom". Dakle, on je taj koji sprovodi ocenjivanje ali se on ne ocenjuje i sad vidite samo kroz ova tri primera, a mogu da navedem još da imate rukovodioca organa koji sam procenjuje da li je neki državni službenik istupio svojim političkim uverenjima suprotno stavu 2. člana 5. pa on sam onda sprovodi disciplinski postupak. Može da formira komisiju a ne mora, on ocenjuje sa: zadovoljava, ne zadovoljava, ističe se, naročito se ističe, ali se rukovodilac, znači službenik koji rukovodi državnim organom ne ocenjuje. Da samo ovo postoji od ilustracija bilo bi dovoljno da kažemo – čekajte, nije to dobro rešenje, otvara se zakonski jedan prostor za nemerljive zloupotrebe, da li su prigodni pokloni ili pozicija rukovodioca, hajde da to drugačije rešimo. Međutim, očigledno je da ne postoji volja da se donese zakon koji je primenljiv i to tako da napravi korist za sve. I za nas političare, kojima je svaki državni službenik neophodna podrška i pomoć, i za građane, kojima državni službenici treba da budu javni servis, efikasan, racionalan, profesionalan i, naravno, čak i za ovu vladu koja time upućuje jasnu poruku državnim službenicima za koje je, pod znacima navoda, sada nadležna. Svašta mogu da razumem ali da pravite loše poteze prema onima od kojih trenutno zavisite i stručno i svakako, to se teško razume, ali biva. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima predstavnik Vlade, sekretar zakonodavstva Zoran Balinovac, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Čuli smo tri kritičke opaske na Predlog zakona o državnim službenicima, u kojima je otkrivena zavera, loša namera i ko zna šta još. Veoma kratko, što se tiče prve primedbe, da državni službenik disciplinski odgovara ako izražava i zastupa svoja politička uverenja na radu, tu treba reći jednu stvar. Prvo, mislim da se svi mi ne sporimo oko toga da radno mesto nije mesto na kome treba da se mitinguje, drže politički govori itd. Drugo, formulacija i dikcija, ponovo stalno ukazujem da treba malo pažljivije čitati zakone, da treba videti logičke veze, smisao između, da nije to samo ono bukvalno prvo tumačenje, jer mislim da se zakon ne sastoji samo iz toga, već jeste izražavati i zastupati, dakle, govori o trajnijem stanju. Znate, ako neko jednog trenutka kaže – veoma cenim tu ili tu stranku, tu ne postoji povreda radne obaveze. Dakle, povreda radne obaveze postoji kada se totrajnije vrši. Inače, francuski zakon o sudijama zabranjuje političke razgovore u sudu i zbog toga se sudije smenjuju. Disciplinski postupak može da pokreće i vodi starešina organa. Može i disciplinska komisija, ako on odluči da ga ne vodi. Ali, ko god vodio disciplinski postupak i ko god u tom postupku izrekao bilo kakvu meru, interes državnog službenika je, pa i ovog za koga se plašimo da će zbog toga što kažu da je sa zadovoljstvom slušao nečiju raspravu u Skupštini biti pokrenut disciplinski postupak, zaštićen jer ima pravo na žalbu. Pravo na žalbu žalbenoj komisiji odlaže izvršenje rešenja. Znači, to pravo na žalbu odlaže izvršenje rešenja. Može rukovodilac da ga kazni koliko god hoće. Njemu se ne može ništa desiti dok žalbena komisija konačno ne odluči, a kada žalbena komisija konačno odluči on ima pravo tužbe sudu. Prema tome, ne može njega rukovodilac zbog toga da odstrani iz organa. Da su pročitane naredne odredbe zakona bilo bi savršeno jasno da radni odnos prestaje konačnošću rešenja. Konačnost je pravni pojam. Konačno je ono rešenje za koje žalbena komisija kaže da je ispravno, a ne ono za koje rukovodilac kaže. Dakle, reč je o potpuno pogrešnoj interpretaciji članova. Na tu pogrešnu interpretaciju, pravo da vam kažem, ne bih se ni osvrtao da nije tim odredbama pridat ogroman značaj koje one nemaju. Isto to važi i za ocenjivanje državnog službenika koji rukovodi političkim organom. Pazite, pogledajte situaciju u Vladi. Državni službenici koji rukovode državnim organom su vam ovog trenutka isključivo direktor Republičkog hidrometeorološkog zavoda, sekretar za zakonodavstvo itd. Pa, ko njih može da ocenjuje? Samo Vlada. A, da smo napisali da ih ocenjuje Vlada time bi se političkom organu ostavila mogućnost da ocenjuje njihov rad i time bismo direktno upleli politiku u ocenjivanje. Jednostavno, postoje situacije u pravnom poretku kada vi ne možete naći racionalno rešenje. I, zato, za njih važe sva pravila kao i za druge državne službenike. Može da se pokrene disciplinski postupak. Mogu disciplinski da budu kažnjeni. Mogu da izgube službu, posao, ako budu disciplinski kažnjeni i, naravno, mogu posle petogodišnjeg mandata da ne budu ponovo imenovani ako su loše radili. Znači, ocenjivanje se ovde, kod njih, transponuje samo za drugi način prosto zato što bi bilo političko da je propisano zakonom, jer nema ko, osim političkog organa, da ih ocenjuje, jer oni rukovode državnim organom. I, na kraju nešto oko sukoba interesa. Biću vrlo jednostavan. Postoji Zakon o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija, koji kaže sledeće, a koji je usvojila Narodna skupština u ovom sazivu – funkcioner ne sme primati poklon u vezi sa vršenjem njegove javne funkcije iz protokolarnog ili prikladnog poklona čija vrednost ne prelazi polovinu iznosa prosečne mesečne zarade u Srbiji, ali ni tada ako je u novcu ili hartijama od vrednosti povezano lice ne sme primati poklon itd. To je odredba Zakona o sprečavanju sukoba interesa. Ta odredba je preuzeta ovim zakonom. Ako smo hteli da ne dopustimo službenicima korupciju, ako smo hteli da protegnemo primenu Zakona o sprečavanju sukoba interesa na državne službenike, mi smo mogli to da učinimo na tri načina. Prvi način je ponuđen, da po hitnom postupku menjamo Zakon o sprečavanju sukoba interesa i da u njega ubacimo državne službenike. Time ne bismo dobili mnogo, jer uZakonu o državnim službenicima mi imamo praktično čitavu kodifikaciju njihovog odnosa i prosto je lepše, preglednije i primerenije da se u jednom zakonu nalazi sve što se tiče državnih službenika, a ne razbacano po 10 ili 15 zakona, kako to već neki misle da treba. Znači, to je bila prva opcija, da menjamo Zakon o sprečavanju sukoba interesa pa da pored: javni funkcioner, dodajemo ono čuveno, odnosno – državnih službenika itd. Nismo to uradili. Druga mogućnost je bila da lepo iz Zakona o sprečavanju sukoba interesa prepišemo sve ove odredbe, pa da objasnimo šta se smatra poklonom, kakva je obaveza službenika kod ponude ili obećanja poklona koji ne sme da primi, šta treba da uradi ako je osnovao javnu službu i jednostavno da uradimo nešto što je svojevremeno uradio Fridrih Veliki, pruski kralj. Fridrih Veliki je dao nalog da se uradi zakon ali da bude jako pedantan. Taj zakon je imao 17.000 paragrafa i zvao se PREUSSISHEN LANDRECHTS (Pruski zemaljski zakonik), 17.000 paragrafa, toliko je on sve napisao. Čak je predviđao koliko puta majka mora da doji dete dnevno, pod kojim uslovima može da se odbije kohabitacija tj. vršenje bračnih dužnosti. E, sad, verovatno da je i mi to trebalo da uradimo da bi nekome bilo jasno, dakle, očigledno je da se nama ovde sugeriše da je trebalo i mi tu veštinu da primenimo. Međutim, ako vi kažete – na određivanje kruga povezanih lica i na prijem poklona primeniće se propisi kojima se uređuje sprečavanje sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija, pa svakome je jasno da će pogledati ta tri – četiri člana zakona i vi ste elegantno, nečim što se zove upućujuća norma u pravu, rešili problem. Umesto da budete Barbarosa ili neki drugi koji će pisati 50, 60 i 70 članova oko nečega za čim nema potrebe ili koji ćete unositi nered i nemir u pravni sistem. Vi ste to sasvim jednostavno uradili. Još nešto oko sukoba interesa. Postoji nešto što je promaklo budnim očima kritičara. Oni koji se danas, po Zakonu o sukobu interesa, nazivaju funkcionerima, a to su pomoćnici ministara, sekretari ministarstava, zamenici ministara itd. jedan veliki broj njih će postati državni službenici na rukovodećim položajem. Otuda je zakon o državnim službenicima njihov položaj razdvojio i rekao da se na njih primenjuju sve odredbe zakona o sprečavanju sukoba interesa, rekavši to vrlo jasno u jednom članu. Zašto? Kada smo radili ovaj zakon, mi smo se nalazili pred jednom dilemom, koja bi, otprilike, mogla vrlo lako da se opiše sledećim rečima: da li da i dalje nastavimo primenu Zakona o sprečavanju sukoba interesa na one koji su danas funkcioneri, sutra će biti rukovodeći službenici, ili ne? Naravno da je trebalo. Pa, mi hoćemo da suzbijemo korupciju. Cilj odredaba Zakona o sprečavanju sukoba interesa je uvođenje moralnog zakona u nama, ali i preduzimanje nekih drugih mera. Zbog toga smo sve odredbe zakonao sprečavanju sukoba interesa direktno protegli na sve državne službenike koji su na rukovodećem položaju, prosto zato što se te odredbe primenjuju danas na njih. Pa, zar je trebalo da ostavimo da se sutra ne primenjuju na njih? Nije trebalo. Prema tome, lično, a govorim sada i narodnim poslanicima i javnosti, ne vidim nikakav problem oko odredaba vezanih za sprečavanje sukoba interesa. I jednostavno, zakon koristi nešto što je tehnika otkrivena još u rimskom pravu,još pre hiljadu godina, tzv. upućujuće norme, ništa novo se ne izmišlja. Postiže se i dobija u racionalnosti zakonskog teksta, da on ne bude predugačak, preopširan, previše opisan. Dužnost zakonodavca jeste, pre svega, da naređuje, a tek u drugom planu da podučava. Toliko o tim zabrinutostima.
Replika, narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo, osim što je sekretar Balinovac potpuno pogrešno razumeo ono što sam govorila, zahtevam od predsedavajućeg da stenogram sa diskusijom sekretara Balinovca, koji se odnosi na sukob interesa, sa propratnim pismom Republičkom odboru za sprečavanje sukoba interesa pošalje i Zakonodavnom odboru Skupštine Republike Srbije, predsedniku Zakonodavnog odbora, narodnom poslaniku Milošu Aligrudiću. Dakle, ponavljam. Zahtevam da se stenogram sa onim što je gospodin Balinovac tvrdio o primeni Zakona o sukobu interesa, pošalje, sa zahtevom za uputstvo za primenu Republičkom odboru za sprečavanje sukoba interesa i Zakonodavnom odboru Narodne skupštine Republike Srbije.
Zahvaljujem se gospođi Čomić. Pošto je stenogram dostupan svakom poslaniku, svako ko je zainteresovan od poslanika, može da dostavi kome god hoće. Predsednik Skupštine ili predsedništvo skupštine da dostavlja stenogram sa diskusijom bilo koga ovde, to niti je uobičajeno, niti piše negde u Poslovniku. Naravno, svaki poslanik ima stenogram sa sednice i može da dostavi kome god hoće. To je javni dokument. Izvolite, gospodine Balinovac.
Što se tiče mog tumačenja zakona o državnim službenicima, koje se odnosi na sprečavanje sukoba interesa, sada pred svim poslanicima i stenograma radi izjavljujem da sasvim ostajem pri njemu. Što se tiče uputstava, znate, Zoran Balinovac, kao Republički sekretar za zakonodavstvo nema tu pretenziju da daje uputstvo Republičkom odboru za rešavanje sukoba interesa. Republički odbor za rešavanje sukoba interesa čine diplomirani pravnici, čiji je deo birao Vrhovni sud, deo Advokatska komora, a deo Narodna skupština i oni će sami tumačiti ovaj zakon i pronaći najbolji način kako treba da ga tumače ili ne. Što se tiče mog tumačenja, naravno, ostajem pri njemu i to kažem zbog stenograma.
Replika, narodni poslanik Gordana Čomić.
Moj predlog u prethodnoj replici, zbog činjenice da sekretar Balinovac ili neće da razume ili ne može da razume, što je legitimno u skupštinama, svaki put u odnosu između narodnih poslanika i izvršne vlasti, nisam ni pomislila da sekretar Balinovac treba da radi uputstva. Još jedanput, zahtevam od predsedavajućeg, odnosno predsednika Narodne skupštine da stenogram sa onim što je izgovorio sekretar Balinovac o primeni Zakona o sukobu interesa i sa zahtevom za uputstvo od Republičkog odbora za rešavanje sukoba interesa, dostave Republikom odboru za sprečavanje sukoba interesa i da se isti stenogram dostavi predsedniku Narodne skupštine Republike Srbije. Pošto je očito da ni sekretar ni saradnica ne razumeju zašto to tražim, zato što, ako je tačno ono što ste vi tvrdili, onda su svi državni službenici u istoj obavezi u kojoj smo bili mi, obuhvaćeni Zakonom o sukobu interesa, da podnose prijave o imovini, da podnose sve one izjave i potvrde koje inače imaju ljudi koji su svojimpoložajem funkcijom, zaduženjima definisani Zakonom o sukobu interesa. Reč "javna" je opasna i neverovatno je sa koliko se lakoće katkad izgovaraju stvari, bez loših namera i bez loših misli, ali se izgovore. Dakle, ako je sekretar, kao predstavnik Vlade, ovde izgovorio da se upućujućom normom ovaj zakon obraća Zakonu o sukobu interesa, onda se on obraća Zakonu o sukobu interesa. Onda će, bogami, na osnovu stenograma i na osnovu uputstva koje ja, na osnovu tog stenograma, tražim od Republičkog odbora za sprečavanje sukoba interesa, morati svi državni službenici da prave prijave o imovini i da se obraćaju Republičkom odboru za sukob interesa. Nemam vrednosni stav o tome. Mogu da vam kažem lično, želela bih, rekla sam to i ponavljam, da stvorimo atmosferu vrednosnog sistema u društvu, da se svi bavimo svojim poslom i da jasno umemo da razdvojimo i zakonskom normom i onim što je vrednosni sistem, šta je to što je javni posao, a šta je privatni interes. Kao društvo koje se menja, mi to još nismo izgradili. Moja želja je da ni državni službenici ne budu u poziciji da budu u sukobu interesa, ali istim motivom kojim želim da se izgradi vrednosni sistem, želim i da se prati i poštuje javno izgovorena reč. Lakoća sa kojom se nekad izgovori nešto što se i ne misli, ljudska je i prirodna. Zato odmah tražim da se stenogram sa onim što je tvrdio sekretar Balinovac uputi Odboru, da se od Odbora traži uputstvokako će se primeniti odredbe koje je nama ovde tumačio sekretar Balinovac.
Izvolite, gospodine Balinovac.
Prosto, da se razumemo oko uputstava itd. Predlog zakona o državnim službenicima, u članu 24. kaže: "Na određivanje kruga povezanih lica i na prijem poklona primenjuju se propisi kojima se uređuje sprečavanje sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija". Jasno, da jasnije biti ne može. Nigde se ne kaže da državni službenici imaju obavezu da prijavljuju imovinu. U članu 30. se kaže: "Na državne službenike na položaju primenjuju se zakoni i drugi propisi kojima se uređuje sprečavanje sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija". Državni službenici na položaju će biti oni koji su sada pomoćnici ministara, koji su već morali da prijave imovinu. Dakle, ovde se jedan pravni režim, predviđen Zakonom o sukobu interesa, samo transponuje, nastavlja na jednu kategoriju ljudi koji menjaju svoj pravni status i položaj. Za ime Boga, zar je to toliko teško shvatiti, i zar stenogram itd? Dakle, obavezi prijavljivanja imovine podležu samo držani službenici koji su na položaju, a oni su kada je reč o Vladi i nabrojani u članu 33. pa ću sada ja da pročitam taj član, to su: pomoćnici ministra, sekretari ministarstva, direktori i organi uprave u ministarstvu, pomoćnici direktora i organa u ministarstvu, direktori posebne organizacije, zamenici i pomoćnici direktora posebne organizacije, direktora službe Vlade itd. Oni već sada da prijavljuju imovinu. To je odredba koja kaže – ako vam se status menja iz funkcionera u državnog službenika, a na rukovodećem položaju nastavljate i dalje da budete podložni kontroli javnosti da ne biste bili korumpirani. Samo je potrebno pročitati jedinstveno dve ili tri odredbe i onda sve biva jasno. Potrebno je samo neke stvari dovesti u logičku vezu.
Reč ima narodni poslanik Anita Beretić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, jako je velika razlika između biti duhovit i biti smešan. Vodite o tome računa. Pri tom povredili ste više odredbi ovog poslovnika. Naravno, i odredbe koje se tiču obraćanja narodnim poslanicima, a to se odnosi i na predlagača, jer su svi učesnici u sednici, u raspravi, podložni i obavezni da poštuju odredbe ovog poslovnika i dužni da se međusobno sa uvažavanjem ophode. Mi smo ovde od jutros u jednoj korektnoj raspravi u međusobnom suprotstavljanju argumenata, ali nam to ne dopušta, niti jednoj strani, a najmanje, usuđujem se reći najmanje, predlagaču da se i nervozno i cinično odnosi prema bilo kom narodnom poslaniku iz bilo koje poslaničke grupe. Posebnu težinu to ima kada to radi predsedavajući. Prema tome, zahtevam od predsedavajućeg da u danu za glasanje stavi na glasanje moju primedbu da je prekršen i povređen član 27. Poslovnika Narodne skupštine, koji se tiče rukovođenja nadležnostima predsednika Narodne skupštine, koji trenutno ovde nije, ali iste nadležnosti u njegovom odsustvu koliko ja poznajem Poslovnik sada imate vi, pa ste dužni da se u skladu sa Poslovnikom i ponašate. Takođe, pozivam se na povredu člana 226. Poslovnika koji kaže: "Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika". Mislim da je potpuno u skladu sa pravima narodnog poslanika gospođa Čomić pokušavala, već duže vreme, da praktično premosti eventualan jaz u međusobnom nerazumevanju i uporno je pokušavala da raspravu o zakonu i svede na nivo argumentacije, a ne na količinu međusobnog razumevanja.
Nekoliko stvari. Ja sam pokušao da razumem narodnog poslanika Anitu Beretić šta je tražila da je povređen Poslovnik ali nisam shvatio, jer je dobro citirala član 226. da narodni poslanik ima pravo da traži objašnjenje i obaveštenje od predsednika Skupštine, predsednika odbora itd, funkcionera drugih organa, što ja ne sporim. Upravo sam rekao gospođi Čomić da ona može da dobije stenogram o sednici Skupštine o tome šta je govorio bilo koji poslanika, pa prema tome i predstavnik Vlade, i da sa tim stenogramom može da se ponaša u skladu sa svojim zahtevima i željama kako god hoće. Da li će da dostavlja nekom ogranu, da li će da objavi javnosti to, da li će na bilo koji način drugačije da koristi to je njeno pravo kao narodnog poslanika. Ali, nigde u Poslovniku ne piše da predsednik Skupštine ili predsedavajući Skupštine ima obavezu da na zahtev poslanika šalje stenograme nekoga ko diskutuje ovde u Narodnoj skupštini, pa makar on bio predstavnik organa, drugom organu i drugom telu koji je izabrala Narodna skupština. Prema tome, nemojte da pokušavate da zloupotrebljavate Poslovnik. Vi ste ovde pokušali objašnjavajući Poslovnik da zloupotrebite ono što ne piše u Poslovniku, gospođa Beretić. To su činjenice, a ja ću se ponašati i dalje u skladu sa Poslovnikom i dati reč onome ko je bude tražio. Sada je na redu narodni poslanik Živojin Stefanović, a svi koji žele mogu, kao što znaju, da koriste zapisnik i stenogram sa sednice Skupštine i da ga koriste na način kako god to žele, da ga iščitavaju javno, dostavljaju drugim službama i objašnjavaju na televiziji. Izvolite gospodine Stefanoviću.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, Žarko Obradović je izneo stav naše poslaničke grupe i ja ću se tog stava držati normalno, ali s obzirom na to da sam ja ovde redak poslanik, državni činovnik, nameštenik i ne znam šta ću biti po novim propisima, od 35 godina staža 30 sam bio državni činovnik, od toga dve i po godine zbog politizacije organa državne uprave bio van posla. Nakon toga morao sam da se borim na lokalnom nivou da postanem odbornik, uđem u lokalnu vlast i dobijem ponovo posao u ovim poznim godinama. S obzirom da sam toliko ... (Glas iz sale: Jesi li bio u zatvoru?) Tamo još nisam stigao, ali neko će pre mene tamo. S obzirom na to da sam toliko dugo vremena proveo i nešto naučio u upravi ne vidim mnogo novih stvari u odnosu na postojeći Zakon. Njega je prosto trebalo menjati možda zbog proteka vremena, 1992. godina je davno bila, ali ovaj razlog koji se navodi da će, da stari Zakon odiše time da je državna uprava pre svega bila vršilac državne vlasti, a da će dobiti socijalnu funkciju. Gledajući odredbe, ova odredba zakona, ja ne vidim tu funkciju socijalnu. Upravo vidim dominantniju funkciju sprovođenja državne vlasti putem upravnih akata, donošenja odluka na osnovu prava i obaveza, a samim tim i prinudu silnu za ostvarivanje prava ili obaveza. Od depolitizacije u novim propisima ova dva zakona neće biti ništa, jer ovoliki broj sekretara, pomoćnika, pa čak i državnih sekretara, ono na način na koji se imenuju, postavljaju ili biraju ili na osnovu koga zasnivaju radni odnos, to će opet da rade političke stranke; s obzirom na to da ministri predstavljaju političke stranke, a oni ih mahom postavljaju i predlažu, opet će uprava biti mnogo politizovana nego u jednopartijskom sistemu koji je bio, u kome sam ja dobar deo vremena kao državni činovnik proveo. Odredbe člana zakona o državnoj upravi od člana 29. do 34. govore o organima u sastavu ministarstva. Kažu da se formiraju u ministarstvima gde određena oblast poslova koji se obavljaju u ministarstvu traži veći stepen samostalnosti i nezavisnosti u radu. Ja sam imao prilike da neposredno doživim kako rade ti upravo organi u sastavu ministarstva. Upravo, zbog toga sam na jednoj od prethodnih sednica, i zbog toga da dokažem da su ti organi i suviše samostalni, da ministarstvo ili ministri imaju vrlo malo uticaja na njih, jednostavno pritisnem crveno kao znak protesta da probudim savest nekih koji treba da se pozabave ovim organima i organizacijama. Naime, radi se o jednoj upravi i jednoj direkciji. O drugima nemam pravo da govorim, jer nisam naišao na takvo i slično iskustvo. Upravo njihovo ponašanje me dovodi u ono vreme kada su komunisti razgovarali o centrima otuđenih moći. Upravo oni su pravi centri otuđenih moći. Organizacijom organa državne uprave i našim zakonima mi smo im dali takva ovlašćenja da budu samostalni, raspolažu izuzetnim državnim, odnosno resursima ove države. Pre svega, radi se o Direkciji za vode. Upravo ponašanjem Direkcije za vode opština u kojoj živim i radim prošle godine je oštećena za 100 miliona dinara. Naime, zato što se neko drznuo da sam u svoje ime, ne znam za čiji račun, utiče zato što na tenderu nije dobio favorizovani kandidat iz Italije. Kada se sve to završilo bio bi skuplji za 13 miliona evra, a to je za siromašnu opštinu i suviše velika para. Tolika para je velika i za državu Srbiju. Direkcija je potporu našla u Upravi za javne nabavke, koja 53 dana ne odlučuje po prigovoru o opštim pravima tendera, nego tek nakon toga, kada su videli da favorizovani konkurent nije dobio posao, 31. decembra donosi odluku o poništavanju tendera i samim tim oslobađa državu Srbiju da preduzeću "Vodovod" plati tih 100 miliona dinara kao učešće za izgradnju Vodosistema "Barje" koji se gradi već 20 godina. Da bude još veća samostalnost i nezavisnost Uprave za javne nabavke u Zakonu o javnim nabavkama na tu upravu niko ne može da vrši uticaj, nemate pravo sudske zaštite, jer je rečeno da je rešenje Uprave za javne nabavke konačno i sudska zaštita nije dozvoljena. Zato smatram da odredbe članova od 29. do 34. treba preurediti i smanjiti neograničena ovlašćenja. Oni odgovaraju Vladi ili Skupštini preko ministara, a ministar vrlo malo uticaja može da ima na način kako su oni organizovani, jer direktor donosi uputstva, uredbe, predlaže svoje saradnike, pomoćnike direktora i druge službenike na položaju. Nejasne su mi odredbe u smislu savetnika, radnika na položaju, s obzirom na to da se zalažemo da veći broj mladih ljudi uđe u državne organe. Potrebno je najmanje radno iskustvo od pet do devet godina. Ako znamo da svi završavaju studije oko tridesete godine, posle vojska za muškarce i oni tek u četrdesetoj godini mogu da budu na tim položajima. Takođe je u obrazloženju razloga za donošenje zakona rečeno da će se izvršiti decentralizacija državne uprave i da bi se to opravdalo uzet je upravni okrug. Ničeg novog u realizaciji okruga nema od one uredbe koju je 1992. godine donela Vlada Republike Srbije. Sticajem okolnosti bio sam sedam godina načelnik jednog od okruga. Prema tome, to što je pisalo u uredbi tada, sada je Zakon samo ponovio. Tu nema nikakve decentralizacije. Tamo i tada i sada ministarstva državna detaširaju svoje poslove, prave odeljenja u okruzima, a okrug nema svoje izvorne organe. Zajednička služba je bila poštansko sanduče, i sada je, Vlade Srbije. Od njih se samo traži odgovornost, a nikakvih prava nemaju na rad detaširanih delova ministarstva. Može se samo pokrenuti disciplinski postupak, ali to mu ništa ne vredi, jer sve odlučuje ministar u Beogradu. Građani načelnika na terenu doživljavaju otprilike kao onog Nušićevog načelnika da može sve. Međutim, ne može ništa. Da bi se regulisao i poboljšao status načelnika okruga, predviđen je savet okruga. Savet okruga čine predsednici opština, ali oni treba samo da razgovaraju ili da donose smernice i uputstva za ministarstvo koje se bavi lokalnom samoupravom ili za resorno ministarstvo za sprovođenje upravnog postupka. Najmanje predsednici opština to mogu da rade. Ako već treba savet, onda on treba da ima drugačiju ulogu, da ima usmeravajuću ulogu koja može da bude obavezujuća, ali da u tom ministarstvu umesto predsednika opština upravo budu starešine lokalnih samouprava, odnosno imate opštine koje imaju samo jedan organ i jednog čoveka kao starešinu organa i on je više zainteresovan, više može uticati na delokrug rada organa uprave. Kada se radi o zakonu o državnim službenicima, takođe tu ne vidim neke bitne novine. Položaj, radno-pravni odnos i ukupan status državnih činovnika, službenika ili nameštenika, kako god hoćete, otprilike je bio u starom Zakonu istovetan. Po meni, to su ljudi koji su tretirani kao građani drugog reda. Mnoga prava su uskraćena dosadašnjim i sadašnjim zakonom. Radnik lokalne samouprave ne može biti odbornik u lokalnoj samoupravi, ali u dosadašnjem Zakonu, pa i u ovom novom može doći do zloupotrebe, kao što se desilo 2001. godine kada je radnik Ministarstva unutrašnjih poslova, koji je bio republički službenik, bio odbornik u lokalnom parlamentu. I, da bi tadašnja vlast dobila većinu ministar Batić naredi da da ostavku na dužnost odbornika ili će dobiti otkaz u ministarstvu. On nije imao nikakvu radno-pravnu zaštitu, niti sudsku i morao je da odustane od odbornika. Ta njegova odbornička grupa tada je ostala u manjini. Po tadašnjem Zakonu, mi radnici u lokalnoj samoupravi zadnji smo dobili pravo na regres i pravo na topli obrok. Po ovom zakonu državni činovnik ne može biti član organa upravljanja u upravnom odboru. Ukoliko dobije saglasnost ministra može biti, ali ne može primati naknadu. Svaki drugi uposlenik to može da bude. Državni činovnik ne može da osnuje privredno društvo, a svaki drugi radnik to može. Prema tome, to su prava koja su ovom radniku zabranjena. Jedino što je njemu sigurno, ali to više u jednom drugom sistemu koji nije politizovan, bila je stalnost radnog mesta i ništa drugo, ali mu sada ni to neće biti zagarantovano. Zato smatram da ovaj zakon bitno ne menja položaj zaposlenih u upravi, a istovremeno zakon o državnoj upravi bitno ne menja status i položaj organa državne uprave. Smatram da se može mnogo bolje uraditi ako se već htelo da se menja i da ovim odredbama od člana 29. do člana 34. treba do kraja definisati status organa u sastavu ministarstva. Ovako kako se radi, oni su van kontrole i sudske, kontrole Vlade, kontrole Skupštine i raspolažu državnim resursima po svom nahođenju.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan, a zatim narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, po postojećem Zakonu o državnoj upravi ministarstva su organi preokupirani operativnim poslovima, a posebne organizacije mogu, po važećem Zakonu, da vrše upravne poslove, pa se u funkcionalnom smislu ne razlikuju preterano mnogo od ministarstava, što može da izazove i izaziva razne konfuzije. Sada će se to ovim predlogom zakona o državnoj upravi promeniti i omogućiće se efikasniji rad svim ovim telima. Naime, vršenje upravne delatnosti ne treba isključivo da služi vršenju državne vlasti, kao što je do sada bilo, već podrazumeva javne usluge i treba da doprinosi opštem razvoju društva, a takođe i da ostvaruje svoju socijalnu funkciju. To se ovim predlogom zakona o državnoj upravi omogućava. Rukovodioci državne uprave više neće imati status i biti funkcioneri, već profesionalni i stručni vršioci državnih funkcija i državni službenici. Ovo stoga što se ovim zakonom naravno i dalje, a to određuje član 7. – kao načelo rada državne uprave afirmiše načelo zakonitosti, ali se uvodi i načelo postupanja po pravilima struke, nepristrasnog i politički neutralnog, što se vidi iz člana 8. Takođe je bitna odredba člana 14. u stavu 3. gde se izričito kaže da, za preduzimanje radnji kojima se poseže u lične slobode, bezbednost i fizički integritet lica državni organ mora imati izričiti osnov u zakonu. To je veliki napredak i već iz toga se jasno vidi da se novim zakonom o državnoj upravi vrši depolitizacija državne uprave, stvaranje profesionalne i odgovorne državne uprave u kojoj će vršioci ovih dužnosti bez bremena dnevno–političkih dešavanja i svoje lične eventualne zavisnosti od istih vršiti poslove državne vlasti od njenog najvišeg do najnižeg nivoa. Ono što je najvažnije, stvaraju se uslovi za racionalizaciju državno-upravnog aparata. Prethodne vlade su na svim nivoima stalno povećavale broj zaposlenih u državnoj upravi, a najeklatantniji primer, možemo da se setimo samo koliko je prethodna Vlada imala potpredsednika. Ova vlada to nije učinila, već čini i činiće upravo suprotno, racionalizaciju državne uprave, jer se ona finansira novcem svih građana ove zemlje. Jedini kriterijum u ovom postupku biće profesionalnost i stručnost u radu. Ovaj zakon daje osnovna načela o radu državne uprave, a Predlogom zakona o državnim službenicima ova načela se konkretizuju. Napomenuo bih, ovom prilikom, samo nekoliko najbitnijih novina. Članom 31. radna mesta službenika dele se na položaje i na izvršilačka radna mesta. Kod položaja, napomenuo bih položaj pomoćnika ministra, sekretara ministarstva, direktora organa u sastavu ministarstva ili njegovog pomoćnika, direktora posebnih organizacija, njihovog zamenika, direktora službi Vlade, itd. Izvršilačka radna mesta jesu sva koja nisu položaj. Razvrstavaju se po zvanjima u zavisnosti od složenosti poslova, potrebnih znanja itd. Napomenuo bih ocenjivanje i napredovanje državnih službenika u službi, jer i tu ima dosta novina. Čini mi se da je najbitnije, da bi državni službenik napredovao, mora dva puta uzastopce da dobije ocenu – naročito se ističe, ili čak četiri puta ocenu – ističe se, i to samo u slučaju da bi napredovao, ako ispunjava taj kriterijum da postoji slobodno radno mesto i da on ispunjava uslove za rad. U vezi sa tim, bitno je da se osniva visoki službenički savet koji propisuje kakva se sve stručna osposobljenost, znanje i veština ocenjuju u izbornom postupku. Ima devet članova saveta i on je nezavisan u svom radu. Članom 141. predviđene su žalbene komisije koje treba da odlučuju o žalbama državnih službenika na rešenja kojima se odlučuje o njihovim pravima i dužnostima i o žalbama učesnika internog i javnog konkursa. Ovde treba da se napomene, s obzirom na to da je ovo značajan napredak, sama činjenica da će se ubuduće državnim službenikom postajati isključivo putem konkursa – internog i javnog konkursa. Kada bismo sumirali sve ovo, može se reći da oba ova zakona jasno uobličavaju i uređuju rad državne uprave i predstavljaju veliki napredak u profesionalizaciji državnog aparata i zbog toga će G17 plus za njih glasati. Na kraju, želeo bih da skrenem pažnju predlagaču ovih zakona na amandman kolege Marka Krstina na član 85. stav 3. Zakona o državnoj upravi. Naime, da se razmisli da li je zaista za vođenje upravnog postupka i donošenje rešenja o upravnom postupku dovoljno da državni službenik ima najmanje, tako se kaže, višu školsku spremu. Podsetimo da se u raznim slučajevima može raditi o veoma komplikovanim postupcima i odlukama koje zadiru u pravo svojine fizičkih i pravnih lica i da se podsetimo da u sudu o tome odlučuju visokokvalifikovana lica, a ovim rešenjem smo daleko od toga, iako smo u 21. veku. Na kraju, da zaključim, kritičari ovih zakonskih predloga, a ima ih, treba, pre nego što počnu da kritikuju, da razmisle, zašto, kada imaju tako sjajne ideje, nisu iste pretočili u zakonski predlog dok su imali, u prethodnim sazivima, većinu, izglasali te zakone i počeli sa reorganizacijom, sistematizacijom, profesionalizacijom i racionalizacijom državne uprave? Ova vlada o tome ne priča, ova vlada to radi. Zbog toga, još jednom da napomenem, G17 plus će glasati za ova dva predloga zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi Goran Rakovac. Izvolite, gospođo Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je, čini mi se, treći put da na predlog Vlade Republike Srbije na dnevnom redu imamo predloge zakona o državnoj upravi i državnim službenicima. Zakon o državnoj upravi bio je ovde već u jednoj ozbiljnoj raspravi. Predstavnik predlagača bio je gospodin Lončar, ministar. Raspravljali smo, čini mi se, u nekoj noćnoj sednici. Izneli smo niz primedbi na vladin Predlog zakona o državnoj upravi. Tada se činilo da ministar Lončar ima razumevanja i uradio je nešto što nije uobičajeno, dakle, u već poodmakloj raspravi, povukao je vladin Predlog iz procedure, sa objašnjenjem da je shvatio da narodni poslanici zaista imaju dosta primedbi, da su u pitanju ozbiljne primedbe i da će on i Vlada da razmotre te primedbe i da se pred ovim parlamentom pojavi jedan usklađen, sa primedbama koje su se iznele, zakonski tekst. Pretpostavljam da zbog toga danas gospodin Lončar nije ovde, da je poslao gospodina Balinovca, koji tada nije učestvovao u radu Parlamenta. Ali, videli ste, mi uglavnom imamo potpuno identičan tekst sa onim koji smo onoliko kritikovali i na koji smo izneli sve one primedbe. Zato ću danas, kao i ostale kolege koji su govorile verovatno biti u situaciji da kažem nešto što sam već rekla o ovom predlogu zakona. Mi poslanici SRS smo i tada i sada uložili veliki broj amandmana sa namerom da pomognemo Vladi da prihvatanjem naših amandmana dođemo zaista do jednog teksta koji ne bi bio za jednokratnu upotrebu, koji bi bio primenjiv i koji bi bio ozbiljan zakon, upravo onako kako zahteva materija koja je predviđena da se reguliše ovim zakonom. Ukratko ću da pređem preko nekih najinteresantnijih primedbi koje ima SRS na oba ova zakona. Već u članu 3. Predloga zakona o državnoj upravi, stav 1. kaže se da, rad organa državne uprave podleže nadzoru Vlade, a mi smo i onda i sada, obrazlagali, a i sada ćemo, predlagali Vladi da taj prvi stav treba da glasida – nadzor nad radom organa državne uprave vrši Vlada. Vi ste gospodine Balinovac u raspravi sa koleginicom Čomić čitali ovde odredbu Ustava koja kaže upravo ono što ja sada kažem. Zašto to nije u Predlogu zakona, ne znam, valjda ćete i to da nam kažete? Dalje, imamo primedbu na član 9. Predloga zakona, koji kaže da su organi državne uprave dužni da strankama omoguće brzo i delotvorno ostvarivanje njihovih prava i pravnih interesa. Ovako koncipiran član je, prema stavu SRS, vrlo pogodan za zloupotrebu. Mislimo da ovde treba da stoji – da su organi državne uprave dužni darade, postupaju u skladu sa zakonom, onda je to nešto jasno i konkretno. Malopre sam, kada sam vam iz klupe dobacivala primedbu, rekla sam da je ovaj predlog zakona pun, kako mi pravnici kažemo, rupa u zakonu. Zaista će biti, primenom ovog zakona, ko ga bude primenjivao, u situaciji da i te kako zloupotrebljava nedorečene, neprecizne odredbe ovog predloga zakona. U članu 14. ste rekli da organi državne uprave izvršavaju zakone, druge propise i opšte akteNarodne skupštine i Vlade, tako što donose propise, rešavaju o upravnim stvarima, vode evidenciju, izdaju javne isprave i preduzimaju upravne radnje, odnosno izvršne poslove. Niste predvideli da organi državne uprave vrše inspekcijski nadzor, a složićete se da je to jedan od glavnih poslova organa državne uprave i da je neophodno da to bude sadržano u ovom zakonu. U članovima 25, 26. i još nekoliko narednih članova imate nešto što apsolutno demantuje vašu tvrdnju da ovaj zakon znači depolitizaciju organa državne uprave. U članu 25. predvideli ste da pomoćnika ministra postavlja Vlada na pet godina na predlog ministra, prema zakonu kojim se uređuje položaj državnih službenika. Na nekoliko mesta imate – prema zakonu kojim se uređuje položaj državnih službenika. Vi, kao pravnik, trebalo bi da znate da ovako nešto nije smelo da stoji u ovom zakonu, s obzirom na to da je zakon o državnim službenicima još uvek u fazi predloga, još nije počela rasprava o njemu, a kamoli da je usvojen, pa da je stupio na snagu. Vi znate, tek kada zakon stupi na snagu, možete neki drugi zakon da usklađujete sa tim, a ne da jedan predlog usklađujete sa drugim predlogom. A i sami znate kako stojite sa skupštinskom većinom i gde vam je garancija da će i ova dvojica, što su vam danas prišli, glasati baš za ovaj zakon. Dakle, nikako niste smeli da ovo unesete u ovaj predlog zakona. Ali, nešto drugo je ovde interesantno. Pomoćnike ministra, sekretare ministarstva, nekakve savetnike kakve imate, nekakve savete, šta sve niste predvideli, sve ste predvideli da se bira na pet godina. Šta to znači? Vlada traje četiri godine, a ovi službenici, vladini sekretari, savetnici, pomoćnici ministra traju pet godina. Šta mi srpski radikali očekujemo, pošto znate da mi, kao što često kažem, pored onoga što se vidi u redovima, mi čitamo i među redovima. Kada vam ovaj zakon stupi na snagu možete da izvršite, u skladu sa ovim zakonom, reizbor pomoćnika ministara, sekretara i da svi oni budu sa vekom trajanja pet godina na tim svojim funkcijama. Vaša Vlada ima vek još dva, tri meseca. Šta to znači, da ću sutra ja kao ministar posle narednih izbora imati iz DSS, G17, SPO, SPS, Nove Srbije, stranaka koje su sada na vlasti, pomoćnika ministra, sekretara ministarstva i razne savetnike. I vi to nazivate depolitizacijom organa državne uprave. Gospodine Balinovac, mi smo ozbiljni ljudi, ozbiljno radimo svoj posao i nemojte na ovaj način da nas dezavuišete. Predložili smo vam da brišete ove posebne savetnike, savetnika ministra, savete ministara itd. a nemam sada vremena detaljno da govorim o svim tim predlozima, ali u raspravi o pojedinostima govorićemo sve ono što smo zapravo one noći govorili. Ponovićemo to još više puta, jer je očigledno da vam je to neophodno da bi Vlada ozbiljno shvatila primedbe narodnih poslanika. Dalje, u članovima 43. i 44. govorite o unutrašnjem uređenju organa državne uprave, o aktu o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta. Niste predvideli da se akt o sistematizaciji objavljuje u "Službenom glasniku", što mislimo da nije dobro. Ako organi lokalne samouprave moraju da objavljuju svoje sistematizacije, ne znam zašto tu mogućnost niste ostavili i na ovom nivou. Naravno, jasno je da su ovo interesantniji poslovi i da to treba da ostane u što većoj tajnosti i zašto biste vi sada obaveštavali javnost o tome koliko ćete imati ovih raznih savetnika, ministara itd. Predvideli ste u članu 47. da se nadzor nad radom sastoji od nadzora nad zakonitošću rada i nadzora nad svrsishodnošću rada organa i državne uprave i imalaca javnih ovlašćenja u vršenju poverenih poslova državne uprave. Ako ste vi ovo pisali, kladim se da ne razumete šta ste hteli da kažete ovom rečenicom. Ali, u svakom slučaju, s obzirom na to da je ovoliko besmislena, predložili smo da se ovaj stav briše, a pogotovo što ovaj nadzor nema nikakvih sankcija. Šta znači da nešto nadzirete ako nema nikakvih sankcija, ako u toku nadzora ustanovite neke nepravilnosti. Dakle, potpuno suludo i besmisleno. Imamo još dosta primedbi i na ovaj zakon, ali s obzirom na ograničeno vreme za našu poslaničku grupu i želju mojih kolega da svi učestvuju, odnosno dosta njih, u radu po ovim predlozima, reći ću još samo par rečenica vezanih za zakon o državnim službenicima. U članu 2. imamo primedbe, u članu 6. članu 10. itd. U članu 6. kažete da državni službenik odgovara za zakonitost, stručnost i delotvornost svoga rada. Šta vam znači ta delotvornost? Ko će to da ocenjuje? Zaista ste uveli neki "novogovor" u oba ova predloga zakona i neophodno je da ovo ispravite ako hoćete da imamo zakone u duhu našeg pravosudnog sistema. Mislili smo da bi bilo dobro da umesto "delotvornost" kažete "blagovremenost", jer to zaista ima smisla s obzirom na zakone koji određuju određene rokove. Svi državni službenici su jednaki, to kažete u članu 10. kada se odlučuje o napredovanju i nagrađivanju i ostvarivanju njihove pravne zaštite. Bilo bi dobro da ste ovde mislili na državne službenike od zasnivanja radnog odnosa. Znači o njihovim pravima iz rada i po osnovu rada, a ne samo o napredovanju, nagrađivanju, jer kada ovo kažete jasno je da mislite na određene službenike, naravno na određene stranačke aktiviste. Nije vama potpun ovaj član 11. koji govori o uslovima rada, gde ste zaboravili da napišete da državni službenik ima pravo na uslove rada koji mu neće ugroziti život, pa ovo dalje što ste napisali, zdravlje itd. Valjda je prevashodno da se zaštiti život. U članu 14. državni službenik ima pravo da bude član sindikata i profesionalnog udruženja i njihovih organa upravljanja. Ako zaista niste mislili ništa što može da se protumači iz ovog člana, onda vam je ovaj član veoma opasan. Dakle, ako vi sami i Vlada niste imali krajnje namere, onda vam je ovaj član opasan, jer ako ostane ovako kako ste ga napisali, postoji velika verovatnoća u mogućnost infiltriranja raznih nevladinih organizacija u državne sektore. Zato bi trebalo da ovaj član malo promenite, odnosno da prihvatite naš amandman i da vidite na koji način bi to trebalo da se reguliše. Interesantni su vam i ovi članovi 18, 19, 20, koji govore o premeštaju zaposlenih u državnoj upravi. Kažete da je državni službenik dužan da prihvati radno mesto u istom ili drugom državnom organu na koje je, prema odredbama ovog zakona, trajno ili privremeno premešten. Gospodine Balinovac, ne može Vlada ovako da se igra državnim službenicima. Mora da postoji obaveza da državni službenik mora da da svoju saglasnost, pogotovo kada je u pitanju premeštanje na radno mesto u drugom državnom organu. U okviru jednog organa u redu je da rukovodilac može da premešta, ali da to bude i u drugom organu, a bez saglasnosti, nema nikakve sigurnosti za državnog službenika i apsolutno zavisi od svog pretpostavljenog, a opet je to ono što sam rekla na početku, otvaranje mogućnosti raznih zloupotreba. Imate neodređenosti i nedorečenosti u članu 21. članu 24. ali zbog malo vremena ne mogu detaljno da se u ovom delu pozabavim ovim problemom. Ali, imate probleme kod disciplinske odgovornosti. Niste predvideli obaveznost postojanja disciplinske komisije, a mi mislimo da treba da postoji disciplinska komisija, koja bi sprovela postupak, predložila rukovodiocu meru. Naravno, on bi bio taj koji bi izrekao meru, ali zašto mu tovarite toliko obaveza na vrat, da on mora da zna i da vodi postupak, da se bavi uzimanjem izjava itd, a sa druge strane otvarate mu veliku mogućnost da radi šta mu padne na pamet i kako mu padne na pamet. Trebalo bi da nam objasnite član 160. stav 1. tačka 6). Govori se o podacima koji se upisuju u centralnu kadrovsku evidenciju. Tačka 6) kaže, između ostalog, da se upisuje "datum navršenja radnog veka". Ne znam da li vi znate gospodine Balinovac, šta znači ovaj termin, s obzirom na to da u Zakonu o penzijskom osiguranju više nema svih karakteristika navršenog radnog veka i morali biste da objasnite šta ste ovim hteli da kažete, na šta se misli, da ne bi bilo zabune u primeni i da ne bude problema kod zaposlenih na koje se odnosi ovaj član zakona. Takođe nije logično ono što je predviđeno u stavu 3. člana 171. gde kažete:"O pravima i dužnostima nameštenika rešenjem odlučuje rukovodilac ili državni službenik" itd. Pa, vi kao pravnik, gospodine Balinovac, ovo niste smeli, a pogotovo kao sekretar Sekretarijata za zakonodavstvo, da propustite da dođe do narodnih poslanika. Ne možete ugovor o radu da menjate rešenjem. Ovde ste morali da predvidite aneks ugovora o radu, jer je rešenje jedna kategorija, a ugovor sasvim druga kategorija. Dakle, pošto me kolege opominju, zaista sam uzela previše vremena, reći ću još samo toliko da poslanici SRS neće glasati za ovaj zakon. Govorili smo već zbog čega. Govorićemo i danas. I u raspravi o pojedinostima, mada sam ubeđena da ćete, pošto sada nije ministar Lončar ovde, vi gospodine Balinovac da prihvatite neke amandmane, s obzirom na to da ste sebi predvideli malo dužu funkciju, pet godina i niste vezani za Vladu, pa nemate strah da glasate za naše amandmane.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Rakovac, a neka se pripremi Boško Ristić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Vlade, pred nama su danas dva više nego važna zakona, koji zajedno sa Zakonom o Vladi, koji smo dobili pre par meseci, iz temelja treba da na nov, savremen način, urede državnu upravu, onaj deo vlasti, izvršnu vlast koja je više nego neophodna za normalno funkcionisanje države. Govoreći o ovom zakonu prethodnici su se uglavnom zadržavali na nekoliko odredbi za koje zaista mislim da ne izazivaju polemiku, s obzirom na to da su više nego jasne i neophodne u ovom zakonu. Elem, da ne bismo odmah išli u ono što je sporno i što je ovde izazvalo određene različite stavove, mislim da treba, pre svega, nešto reći o razlozima za donošenje ovakvog zakona. Naime, ako želimo da nam državna uprava, savremena država, pre svega predstavlja servis građana a ne da nastupa sa stanovišta vršenja vlasti, onda ovim zakonom zaista imamo jedan iskorak u odnosu na postojeća rešenja. Niz novih pravila, niz nekih novih načela, koja su sadržana u ovom zakonu, upravo omogućavaju to, da će buduća državna uprava, koja se bude organizovala na osnovu ovog zakona, umnogome biti više servis građana, a ne ona uprava u klasičnom smislu, kakvu smo imali u nekim ranijim sistemima, gde je državna uprava i izvršna vlast učestvovala pre svega kao instrument vlasti. U svom izlaganju bih se zadržao na osnovnim odredbama, posebno na članu 3. koji određuje nadzor nad organima državne uprave i to na eksterni nadzor, iz prostog razloga što je ova odredba i ovaj član zakona već izazvala određene polemike u ovoj skupštini, ali isto tako i u odnosu na načela, s obzirom na to da iz njih i imamo ovu intenciju zakonodavca da upravu pretvori u servis građana. Početak samog zakona, odnosno član 1. definiše državnu upravu, određuje njen položaj i sastav i naravno to je urađeno na način i u suštini onako kako ona to jeste, a to je da je deo izvršne vlasti Republike Srbije, koji vrši upravne poslove. U stavu 2. državnu upravu deli tj. određuje šta je čini i to su: prvo, ministarstva; drugo, organi uprave u sastavu ministarstava; i, pod tri, posebne organizacije. Ova tri segmenta čine organe državne uprave. Nadzor nad organima državne uprave regulisan je članom koji je izazvao određene polemike. i zaista nemam puno logičnog objašnjenja zašto je došlo do ovih polemika, zato što je ovaj član faktički razrada ustavnih odredbi koje su morale da se nađu u ovom zakonu, da bi se jasno definisalo ko, na koji način, vrši tzv. eksterni nadzor nad radom organa uprave. Ne bih govorio o onom unutrašnjem nadzoru koji organi uprave vrše jedan nad drugim, viši nad nižim, ali je zaista više nego neophodno da u osnovnim odredbama, dakle na početku samog zakona, imamo to da rad organa uprave, kao sistemski deo izvršne vlasti, normalno podleže nadzoru Vlade. I, sasvim je normalno, s obzirom na ustavne odredbe koje je ovde citirao gospodin Balinovac, da je u pitanju pravni nadzor, tako da samo obrazloženje ovog zakona i objašnjenje koje je dato u obrazloženju, ne treba ni na koji način da bude sporno. Drugi organ u segmentu vlasti, zakonodavni organ, Narodna skupština, samom činjenicom da vrši nadzor nad Vladom, koja je deo izvršne vlasti, a čiji su deo i organi uprave, automatski nadzire, preko nadzora nad određenim ministarstvima, nad članovima Vlade i samom Vladom, automatski vrši i nadzor nad radom organa državne uprave i sasvim je logično i normalno da je u pitanju politički nadzor. Na kraju, nešto što je tekovina savremenog prava, nešto za što su se pravnici i uglavnom opozicija zadnjih 300 – 400 godina borila, jeste da nad svakim državnim organom postoji, na kraju krajeva, i sudski nadzor, odnosno da za svaki pojedinačni akt koji donose državni organi, u ovom slučaju državna uprava, postoji sudska zaštita. Sasvim je normalno da preko upravnog spora i sudovi nadziru zakonitost pojedinačnih akata organa državne uprave koji su doneseni u upravnom postupku, odnosno upravnim stvarima. Dakle, ovaj član 3. Predloga zakona je više nego jasan, napisan nedvosmisleno jasno i više je nego potreban, da se nalazi na ovom mestu, i zaista mislim da tu više neke polemike ne bi trebalo biti. Zakon u članu 4. uvodi izraz imaoci javnih ovlašćenja. Opet je sasvim normalno i logično, jer je više nego jasno i postoji u sadašnjim propisima pravilo da se pojedini poslovi državne uprave, ne svi već samo pojedini, zakonom mogu poveriti, u ovom slučaju autonomnim pokrajinama, opštinama, gradovima, Gradu Beogradu, javnim preduzećima, javnim agencijama, ustanovama ili drugim organizacijama. Ne radi se o tome da se država odriče ovih poslova. Naprotiv, radi efikasnijeg ostvarivanja i rada, donošenja određenih odluka po ovim poslovima, normalno je u savremenoj državi, a takva smo rešenja imali i u dosadašnjim propisima, a intencija je da se u većoj meri to radi u budućnosti, normalno je da se pojedini poslovi poveravaju ovim ustanovama. Na kraju - odgovornost za štetu, s obzirom na to da imamo imaoca javnih ovlašćenja odgovornost za štetu, koja je predviđena u članu 5. – predviđena je tako da, ukoliko ne zakonitim ili nepravilnim radom organi državne uprave pričine štetu fizičkim i pravnim licima za to, naravno, odgovara Republika Srbija, jer se radi o državnoj upravi. A ukoliko do štete dođe u poslovima koje vrše imaoci javnih ovlašćenja i oni su, takođe, odgovorni za štetu koju oni pričine u svom radu. Što se tiče osnovnih načela, dakle načela zakonitosti, koje podrazumeva da državna uprava mora da radi u okviru Ustava, zakona i drugih opštih akata i drugih propisa, a iz načela zakonitosti proizilazi i načelo njihove samostalnosti, samostalnost u radu. Načelo stručnosti, nepristrasnosti i političke neutralnosti uglavnom se u zakonima koji tretiraju ovu materiju uvek nalaze, s tim što po mom mišljenju ovde treba posebno naglasiti načelo političke neutralnosti, koga u nekim ranijim propisima koji su regulisali ovu materiju, nije bilo. Ono podrazumeva da organi državne uprave moraju nepristrasno i politički potpuno neutralno da omoguće svakom građaninu jednaku pravnu zaštitu u ostvarivanju njihovih prava, obaveza i pravnih interesa. Načelo delotvornosti i srazmernosti možda možemo spojiti i govoriti o njima zajedno. Organi državne uprave takođe dobijaju obavezu da koriste ona sredstva koja su za stranku najpovoljnija, u smislu delotvornosti koja ne podrazumeva uvek i samo blagovremenost, već može da podrazumeva i neke druge stvari u ostvarivanju pravog interesa građana. Na kraju je načelo javnosti rada. Takođe jedno od ustavnih načela. Organi državne uprave su dužni da javnosti omoguće uvid u svoj rad, prema zakonu kojim se uređuje slobodan pristup informacijama od javnog značaja. S obzirom na značaj ovog načela, zakonodavac je ovom načelu posvetio i posebnu glavu, mislim da je to Glava IX – Javnost rada i odnosi sa građanima. Načelo javnosti, samo po sebi, iako je bilo sadržano i u ranijim propisima, ovoga puta u ovom zakonu podrazumeva niz obaveza koje organi državne uprave imaju, ne samo prema sredstvima javnog informisanja, već, pre svega, prema javnosti i prema građanima. Dakle, njihov rad, sa jedne strane, mora da bude potpuno otvoren i dostupan javnosti, ali sa druge strane, imamo i određene odredbe gde se predviđa način na koji se građani koji nisu zadovoljni radom organa državne uprave da stavljaju svoje primedbe i da na neki način traže preispitivanje odluka, delotvornosti rada državne uprave. Kao prvo, imamo obavezu predviđenu u članu 77. da organi državne uprave moraju da obaveštavaju javnost o svom radu, preko sredstava javnog informisanja ili na drugi prikladan način, i obavezu zaposlenih u organu državne uprave, koji pripremaju informaciju, njihovu odgovornost za tačnost i blagovremenost informacija koje sredstvima javnog informisanja daju. Takođe je zadržan, što mislim da je dobro rešenje, institut javne rasprave u pripremi zakona. Javnost se na taj način omogućuje. Javna rasprava je obavezna, po članu 78. zakona, u pripremi zakona kojim se bitno menja pravni režim u jednoj oblasti ili kojim se uređuju pitanja koje posebno zanimaju javnost. Takođe, imamo i institut upravnih dana, nešto što do sada nismo imali. Dakle, organi državne uprave mogu pojedine poslove da vrše i izvan svog sedišta i izvan sedišta svoje područne jedinice, u tzv. upravnim danima, ali su dužni, zbog značaja posla i zbog samog fizičkog izmeštanja mesta na kome organi uprave deluju u upravnim danima, da o tome blagovremeno obaveste javnost. Na kraju, zadržao bih se na članu 82. To je upravo onaj član koji, sa druge strane, govori o javnosti. Organi državne uprave su dužni da na prikladan način omoguće podnošenje pritužbi na svoj rad i na nepravilan odnos zaposlenih u organima državne uprave. Na podnetu pritužbu organ državne uprave je dužan da odgovori stranci u roku od 15dana, ukoliko to stranka od njega zahteva. Znači, jedna bitna odredba gde stranka može ne samo da podnese pritužbu, već i da očekuje adekvatan odgovor, ali isto tako je stavom 3. predviđena odredba da su organi državne uprave, baš u odnosu ako se te pritužbe ponavljaju, dužni da na svakih 30 dana pojedina pitanja koja se ponavljaju, pojedina pitanja koja izazivaju pritužbu građana ili pojedina ponašanja lica koja rade u organima državne uprave, datakva pitanja jednom u 30 dana razmatraju. Kao što sam na početku rekao, imamo pred nama dva više nego važna zakona koji bitno treba da unaprede rad izvršne vlasti, posebno državne uprave. Poslanici DSS podržavaju ove zakonske predloge i sa zadovoljstvom će u danu za glasanje podržati ove zakonske predloge i glasati "za".
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić, a neka se pripremi Rajko Baralić.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani sekretaru, DS će glasati protiv zakona o državnoj upravi i protiv zakona o državnim službenicima, pre svega iz razloga što se ovim zakonima vrši zakonsko obezbeđenje ostvarenog političkog uticaja na državnu upravu i uopšte na institucije državne vlasti. Kako se to dešava? Pre svega, mi smo čuli za govornicom obrazloženje da Vlada ima nameru da od državne uprave stvori jednu stručnu, efikasnu instituciju ili institucije koje treba da predstavljaju servis građanima i da poboljša protok međusobnih odnosa u nekim društvenim procesima. To se nekako nazire iz obrazloženja koja su data uz ovaj zakon. Međutim, Vlada se suštinski ponaša protiv onoga što proklamuje kao razlog za donošenje ovakvih zakona. Kao argument za utvrđenje ove činjenice imate napise u današnjim novinama, da je, recimo, gospodin Čović smenjen sa svih pozicija koje je imao u institucijama državne vlasti. Ovde se čulo da je prethodna Vlada i Vlada u kojoj je dominantnu ulogu imala DS ostavila takve institucije, ali i takve zakone koji omogućuju političko delovanje pojedinih stranaka kroz državne institucije. Upravo ovaj primer gospodina Čovića pokazuje kako je Vlada efikasno, za jedan dan, iz samo političkih razloga izvršila smenu državnih službenika. Recimo, uzmimo sada situaciju koja bi se desila nakon usvajanja ovog zakona. Recimo, gospođa Sanda Rašković-Ivić, koja bude postavljena na mestu u Koordinacionom telu, ona, po ovom zakonu, neće biti smenjena kada dođe do promene vlasti. Recimo,danas ili juče nije se raspravljalo o odgovornosti i razlozima za prestanak funkcije gospodina Čovića, ali sa druge strane, gospođa Sanda neće moći da bude smenjena sa tog mesta sve dok to telo bude u sistemu naše državne vlasti, sem u slučaju ukoliko prestane potreba zbog sudbine Kosova, odnosno juga Srbije. To govori o prikrivenim namerama onih koji predlažu ovakav zakon. Ovde se čulo obrazloženje, recimo, od gospodina Lončara, koji je jednom obrazlagao ove zakone pred Skupštinom Srbije, pa su oni povučeni iz procedure, gde je rečeno da ova Vlada ima nameru da smanji broj političkih nosilaca državne vlasti, da se smanji broj državnih funkcionera koji će biti postavljeni samo iz političkih razloga, pa će to biti svedeno samo na ministra, odnosno na njegovog zamenika, a da će sve ostalo biti funkcioneri koji će biti profesionalci. Upravo se tu krije ta namera da se ozakoni politički uticaj na institucije državne vlasti. "Tu leži zec", kako reče moj kolega iz treće klupe. Upravo će Vlada izvršiti prvo političko postavljenje na najznačajnije državne funkcije. Znači, Vlada politički postavlja, a onda predlaže donošenje zakona gde bi se zacementiralo takvo stanje političkog uticaja DSS i njenih koalicionih partnera na sve državne institucije. To znači da Vlada, koja se sada klima i drma, koja nema podršku u javnosti, obezbeđuje svoj politički uticaj na institucije države i nakon svog pada. Naravno, ovde se sada tvrdi da će postojati neka nezavisna tela koja će birati i postavljati državne funkcionere. Međutim, mi takav slučaj imamo, recimo, sa Visokim savetom pravosuđa, koji takođe treba da bude garancija depolitizacije pravosuđa. Zamolio bih predsedavajućeg da mi omogući da govorim, da ne dobacuju i da ne remete tok izlaganja.
Gospodine Aligrudiću, ukoliko želite da govorite, javite se za reč. Molim vas, nemojte dobacivati govorniku. Izvolite, gospodine Ristiću.
Dakle, namera je bila da se setom pravosudnih zakona obezbedi sprečavanje političkog uticaja na izbor i razrešenje, recimo, sudija ili nosilaca pravosudnih funkcija. Da li se u praksi to dešava? Ne. Zadnja dva izbora za najznačajnije pravosudne funkcije su pokazala dominantni uticaj vladajuće koalicije i to onih najmanjih stranaka koje podržavaju Vladu od njenog zvučnog pada koji se očekuje. Upravo su oni ta mesta, koja su depolitizovana, dobili kao cenu i namirenje za podršku ovoj klimavoj vladi. To se sada pokušava sa zakonom o državnoj upravi i zakonom o državnim službenicima. Upravo Vlada želi da ostvari svoj politički uticaj u narednih pet godina, posle postavljenja državnih funkcionera, jer buduća vlada neće moći da smeni one državne funkcionere koji će se politički ponašati pod uticajem DSS i stranaka koje će u vidu namirenja dobiti određena postavljenja u državnim institucijama. To je suština ovih zakona. Sve ovo ostalo što piše, to je sijaset nekih normi koje su, ili je prenormiran zakon, neke situacije koje se nalaze u drugim zakonima ponovo se normiraju, pa tamo ima neki nonsens pri čemu kaže – protiv odluke Vlade kojom se neko postavlja na određeni državni položaj ne može izjaviti žalba, a u sledećem stavu se kaže da ta odluka deluje od momenta svoje konačnosti. Ako nema žalbu, onda je konačna. To znači da je sledeći stav nepotreban. To piše u članu 15. Znači, prenormirano je. Zašto? Samo da bi se zamaglila suština, da bismo imali gomilu nekih normi, da bi oni koji čitaju lutali kroz šumu tih normi, ali da ne bi videli suštinu. Koštunica želi svoj politički uticaj na državne institucije, ma koliko se zalagao za njihovu depolitizaciju. Ja njemu mogu da čestitam da je ostvario svoj politički san. On je zaista sposoban, on je izvršio politički uticaj i obezbedio da se taj uticaj zacementira za duži niz godina. U pravosuđu gde je nemoguće razrešavati tužioce i sudije on je protiv svojih partijskih organa obezbedio da njegovo članstvo, njegovi simpatizeri zaposednu najznačajnije funkcije u pravosuđu. Ista takva stvar je pitanje javnosti. Proklamovanje javnosti je samo bacanje prašine u oči onima koji čitaju ovaj zakon. Gde je javnost? Ja ministra pravde pitam već šest meseci na koji način finansira pravosuđe: kako se dele pare iz budžeta tužilaštvima i sudovima, po kojim kriterijumima, da li po kriterijumima bliskosti, da li po kriterijumima poslušnosti ili po kriterijumu stvarnih potreba? Koje su te stvarne potrebe? Ovim zakonima se zalazi u resor pravosuđa. Ovde se kaže da će Vlada utvrditi sistematizaciju radnih mesta i uređuje, da će Vrhovni sud urediti na neki način sistematizaciju mesta u pravosuđu. To može samo setom pravosudnih zakona. Nije moguće da razvrstava položaje Vlada u pravosuđu. To je direktan uticaj. Uticaj na sistematizaciju, na opis poslova koje će službenici raditi u pravosuđu, direktni je uticaj Vlade i kontrola pravosuđa preko instrumenata nad kojima Vlada ima potpuni uticaj. To je bio smisao ovih zakona. To je ostvarenje jedne davnašnje želje gospodina Koštunice da izvrši potpuni partijski uticaj na sve institucije. Kroz formu legalizma on želi da se pokrije zakonom, da mu neko ne bi prebacio da je voluntarista, da radi anarhično, da radi onako kako mu je volja! On želi da svoju volju pretoči u zakon, traži vašu podršku. Naravno neće je dobiti od DS. Čujem da je neće dobiti ni od nekih drugih partija, ali će dobiti od onih kojima će obećati namirenje i određeni politički uticaj i nakon pada ove vlade.
Po Poslovniku Miloš Aligrudić, narodni poslanik.
Na izlaganje mog prethodnika, implicitno je pomenuta poslanička grupa DSS kroz floskulu vladajuće koalicije i njene namere. Dakle, rečeno je da vladajuća koalicija kroz ova dva zakona, naročito po zakonu o državnim službenicima ima nameru da obezbedi politički uticaj na državne službenike, što je notorna neistina. Naime, takva namera ne može postojati. Dat je jedan primer koji nije adekvatan. Iznet je primer gospodina Nebojše Čovića, koji je bio na čelu Koordinacionog centra, pa je posle iznet primer kako je neko drugi došao na čelo tog Koordinacionog centra, dalje da ne ulazim u priču, i da je namera šta da taj večito bude na čelu Koordinacionog centra. Naravno da nije ta namera. Zaboravlja se jedna stvar u svemu ovome da se državni službenici postavljaju na određeno vreme. Čitava ideja je upravo u tome da se napravi jedan sistem u kome neće biti moguća automatski iz političkih razloga nekoga razrešiti, barem ne zbog promene vlasti, barem ne zbog promene skupštinske većine i ne odmah, ali to ne znači da su ti ljudi večito na tim funkcijama i zbog toga da se ne bi dezinformisala javnost oni se postavljaju na određeno vreme. Nakon tog vremena moguć je njihov reizbor, ali ne mora da do njega dođe. Prema tome, čitav sistem je napravljen da sugeriše nama koji smo nosioci političkih funkcija da vodimo računa od sada pa nadalje, i neka nova skupštinska većina i neka nova vlada Republike Srbije sutradan, kako i na koji način postavlja državne funkcionere. Greške su moguće, ali Italijani imaju onu poslovicu "Roma non fu fatta in un giorno", da Rim nije sazidan za jedan dan. Prema tome, sistem se pravi upravo zbog toga da bi i ova vlada i sledeća vlada i ona nakon nje ušla u jednu vrstu kolotečine i jednog pravilnog odnosa prema državnim službenicima. Ovaj zakon to omogućuje. Ako posmatramo stvar na taj način, onda mi nećemo moći nikada da izvršimo postavljenje nezavisnog državnog službenika ili relativno nezavisnog državnog službenika, jer ako se to pravo osporava ovoj vladi u odnosu na rokove koji su postavljeni, onda sa istim razlozima možemo nastupiti i osporiti to pravo sledećoj vladi i sledećoj i sledećoj, a rezultat toga je upravo ono o čemu vi pričate. To je politički kontrolisan državni službenik. Drugim rečima iz ovog nema logičkog izlaza i zbog toga vam kažem da nije dobro optuživati političke stranke koje čine vladajuću koaliciju kod ovog zakona, pogotovo ne one koje čine DSS da pokušava na ovaj način da stavi šapu na poziciju državnih službenika i da ih politički kontroliše, jer jednom se mora krenuti. Dakle, prosto moram da pitam koji je to momenat, koji je to vremenski momenat kada to može da se započne – da to nije momenat kada DS treba da bude na vlasti. Ako je to taj momenat i ako su to izvinjavajuće okolnosti pa kažete – dobro mi ni u koga nemamo poverenje sem sami u sebe, pa kada mi to budemo radili, onda možete svi biti sigurni da će državni službenik biti nezavisan. Ako to čini bilo ko drugi onda to nije nikakva garancija. Ako je to argument on je čisto politički argument i nijedan drugi ovde ne pije vodu. Ako vas nisam razumeo onda mi verujte da problem nije u meni, niti je problem u predstavniku Vlade ovde koji obrazlaže zakon, nego je onda problem u vama koji ne umete da objasnite to što hoćete.
Po Poslovniku narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, pogrešno je protumačena moja izjava da smatram da treba vršiti izbor državnih službenika onda kada DS bude u vlasti. Postavio bih gospodinu Aligrudiću jedno pitanje. Koji je to momenat kada treba doneti ovakav zakon i kada treba izvršiti postavljenje profesionalnih državnih službenika? Ja mu odgovaram – onog momenta kada ova skupština izabere nezavisno telo ili omogući izbor nezavisnog tela koje će propisati propozicije, kriterijume, određivati platu, sistematizaciju, opis radnih mesta i objektivno, "ni po babu ni po stričevima", vršiti izbor državnih službenika. Tek onda je moguće ovo sprovesti. Ukoliko prvo postavljenje bude političko, ukoliko prvo postavljenje ova vlada izvrši prema političkoj pripadnosti i bliskosti, onda ovaj zakon znači garanciju političkog uticaja, a ne sprečavanja takvog uticaja za narednih pet godina.
Reč ima predstavnik predlagača Zoran Balinovac.
Gospodin Aligrudić mi je uzeo mnogo onoga što sam hteo da kažem, ali evo ja ću pokušati samo da kažem jednu stvar. Ne razumem šta je prvo postavljenje. Postavljenje na položaje državnih službenika mora da se izvrši do 1. jula 2007. godine. To prvo postavljenje o kome govorimo biće sprovedeno prema konkursu interno, a ako interni konkurs ne uspe, prema javnom. Dakle, pravila o prvom postavljenju koja god Vlada ih sprovodila, ova ili neka druga, jednaka su onim pravilima koja treba da važe za drugo, treće, petstoto postavljenje. Niko neće postaviti državnog službenika po sadašnjim merilima i kriterijumima, po kriterijumima političke odgovornosti, dati mu mandat pet godina i onda uraditi ono što se pripisuje da je namera zakonodavaca. Postavljenje državnih službenika vršiće se po nezavisnim pravilima i po pravilima konkursa kako to ovaj zakon predviđa. Onda će njihov mandat biti pet godina. S obzirom na to da to prvo postavljenje mora da se završi do 1. jula 2007. godine, ne znam da li u Srbiji ima neko ko može da kaže koja će vlada tada biti na vlasti. Teorijski to bi bila ova vlada, ali ta vlada će i to prvo postavljenje izvršiti na osnovu konkursa, a ne na osnovu politike. Vi ste govorili na kraju i o Čoviću. Prvo, što se tiče Čovića, on nije dobar primer, s obzirom na to da on vodi jedan organ koji je zajednički za Vladu Srbije i za Savet ministara, dakle za dve države, za Srbiju i državnu zajednicu. Na početku svog govora rekao sam dokle god budemo imali politička postavljenja dotle ćemo imati i političku odgovornost. Ako je neko postavljen prema političkim kriterijumima, onda nema razloga da se ljuti ni kada snosi političku odgovornost. Dakle, ako je gospodin Čović postavljen zbog pripadništva jednoj političkoj stranci koja je iz većine prešla u opoziciju, onda je on politički odgovoran za to i njegova smena je sasvim logična. Dakle, govorim upravo o tome da mi ovim zakonom upravo hoćemo takve situacije da izbegnemo, da nikoga ne postavljamo po političkoj liniji i da, shodno tome, nikoga ne smenjujemo po političkoj liniji. Dopustite da kažem nešto o nezavisnosti pravosuđa, mada to nije ovde tema. Čitam jedan sjajan akt koji je prilog nezavisnosti srpskog pravosuđa. Vršilac dužnosti predsednika Republike 21. marta 2003. godine donosi ukaz, ferman, zovite ga kako hoćete i kaže – za vršioca dužnosti predsednika Vrhovnog suda Srbije imenuje se Sonja Brkić, predsednica Okružnog suda u Novom Sadu. Do ovog trenutka i do ovog akta svako je mislio da sudije bira Narodna skupština. Do ovog akta svako je mislio da iz okružnog u Vrhovni sud morate doći na osnovu izbora od strane Narodne skupštine, a da za predsednika Vrhovnog suda, kada postanete sudija Vrhovnog suda, mora da vas izabere Narodna skupština. Ovde smo videli kako izvršna vlast oličena, doduše i igrom slučaja, u ličnosti jednog poslanika u 250. delu naroda, kako oktroiše vršioca dužnosti predsednika suda. Sada to nije bio veliki problem, to nije bio problem nego je problem što jedno nezavisno telo, kao Visoki savet pravosuđa, ne uslišuje nečije želje i molbe, pa je malo bilo da je oktroisan vršilac dužnosti predsednika Vrhovnog suda nego je smenjen Republički javni tužilac. U kojoj državi imate da izvršna vlast smenjuje republičkog javnog tužioca? Uradio je Salji Beriša u Albaniji 1992. godine, pa su ga Amerikanci kritikovali i bilo je 1970. godine u Bangladešu. Da je bilo u Bangladešu 1970. godine upućujem vas na članak profesora Zagrebačkog univerziteta Mihaila Dike o nezavisnosti sudske funkcije, objavljene 1990. godine u analima Pravnog fakulteta u Zagrebu.
Po Poslovniku, narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo narodni poslanici, posao sekretara zakonodavstva je ovde da brani zakon, a ne da vrši političku polemiku sa poslanicima. Inače, meni se čini iz njegovog izlaganja da bi njemu bilo draže da je gospodin Legija ostao državni službenik i da može pet godina da dobije garanciju i da ostane na mestu u jednom državnom organu. Primeri koje daje sekretar za zakonodavstvo ukazuju na njegovu političku dobru volju u odnosu na poslanike, u odnosu na razvoj pravnog sistema i u odnosu na volju svih da popravimo sistem državne uprave. Ovo o čemu je govorio gospodin Balinovac apsolutno nema veze sa onim o čemu sam ja obrazlagao malopre. Postavlja se pitanje prvog postavljenja. Kaže – vlada će raspisati interni konkurs. Ko će vam se javiti po tom internom konkursu? Ko je sada postavljen u državnoj upravi od strane ove vlade? Da li će se javiti neki politički neistomišljenici ove vlade? Kaže – biće postavljenje izvršeno do 1. jula 2007. godine. To znači da može i do 1. oktobra ove godine ili do 5. oktobra. Možda vam taj datum baš nije mio, ali i 5. oktobar je 1. jula 2007. godine. Pričali ste o političkoj odgovornosti pojedinih državnih funkcionera za vršenje svoje funkcije. Političku odgovornost ima onaj koji zna da li je vlast ili opozicija. DSS od 2001. godine, pa dve godine zaredom, nije znala da li je vlast ili opozicija. Da li je ona imala političku odgovornost? Da li je to značilo da je trebalo saseći sve kadrove DSS u svim institucijama, od vrha pa do dna? Apsolutno to nije tačno. Vi ste stranka koja je obezbedila najveći politički uticaj na državne institucije u ovoj zemlji od 1945. godine naovamo. Možda samo period od 1946. do 1953. može da se meri sa uticajem ove vlade na stanje u državnoj upravi, odnosno u sistemu državne vlasti.
Za repliku se javio narodni poslanik Marko Krstin.
Vladajuća koalicija G17 plus jeste u toj vladajućoj koaliciji i osećam potrebu da repliciram kolegi Bošku. Očekivao sam njegovo izlaganje o zakonu, ali nisam čuo da je pomenuo ijedan član, jedno zakonsko rešenje. Pošto znam da je odličan pravnik, očekivao sam da će to uraditi. Pošto je čitavu priču vodio oko toga da li treba doneti zakon ili ne, pokušaću da govorim kao pravnik. Zakon treba doneti. Zašto DS na čelu DOS nije donela zakon tri godine, to je samo DS poznato. To dalje ne znači da niko drugi ne treba da donese taj zakon zato što ga vi niste doneli. Mi smo namerili da nešto promenimo, da nešto poboljšamo i upravo to radimo. Shvatam da vama smeta što mi hoćemo da promenimo nešto što vi niste uradili, ali to sada ne znači da ako DS na čelu DOS nije nešto promenila da više niko drugi ne sme to da menja. Voleo bih da kao pravnici pročitamo neke odredbe kojima se zaista obezbeđuje potpuna dostupnost svake funkcije u Vladi, odnosno svakog zvanja u Vladi i podobno promenama i u vreme trajanja mandata. Ako ne bude neko postavljen daje se pravo upravnog spora. Za to do sada nije bilo ni pomena – kakav upravni spor protiv rešenja Vlade. Koji drugi vid zaštite postoji? Znači, vi o tome ne govorite. Mi govorimo o tome ko ima kakav poen zbog ovog zakona. Ne radi se o poenima. Nešto mora da se promeni. Mi hoćemo to da promenimo da se ne bi desilo ono što je bilo u proteklim godinama. Vi ste imali priliku to da promenite, niste to uradili, to je bila vaša volja. Mi ćemo to promeniti, ali ovo nije nikakva argumentacija.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, replika.
Državni službenici, gospodine Ristiću, treba da budu takvi da ih ne možemo označiti kao simpatizere vladajuće koalicije ili opozicije, kao političke istomišljenike ili političke neistomišljenike vlade. Kada se javlja neko na konkurs, javlja se prvi put na javni konkurs, a ne na interni konkurs. Čitajte malo šta je predloženo. To znači da na taj konkurs može da se javi svako i kada se javlja sigurno u svojoj aplikaciji neće pisati, niti će se to od njega tražiti, niti bi iko od nas voleo da tako nešto piše, da li je simpatizer aktuelne vlade ili nije, tj. vladine politike. To svakako ne može biti slučaj. Što se tiče DSS, ona je nastala 1992. godine, gospodine Ristiću, podsetiću vas novijoj istoriji, a ne 1945. godine. Što se tiče DSS u odnosu na ono što vi zovete bivši režim, znači onaj bivši pre DOS, DSS je uvek bila čvrsto opoziciona, za razliku od DS koja je 1993. godine imala izlet o ulasku u vlast. Setimo se vrlo dobro reči predsednika DS iz 1993. koji je govorio veoma lepo o Slobodanu Miloševiću,koji je oličavao upravo taj režim. Prema tome, spočitavati DSS učešće u bilo kakvoj vlasti do 2000. godine, to je potpuna besmislica i bilo kakvo učešće u bilo kakvim odlukama vlasti od 1945. do 2000. godine. Hvala.
Zahvaljujem se. Replika, Gordana Čomić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, bez razloga se ovde uvodi DS za argumentaciju – za i protiv Zakona o državnoj upravi ili o državnim službenicima. Potpuno bez potrebe, ali očigledno postoji psihološka podloga koja vas tera da pominjete DS. Ono što je ovde rečeno, rečeno je da je DSS kao članica DOS, između marta 2001. godine, kada je na glavnom odboru predsednik te stranke rekao –vreme je za nove izbore i za legalizam i umereni nacionalizam, bila u statusu i vlasti i opozicije dve i po godine. Rečeno je u kontekstu jedne partije, u ovoj skupštini, u sadašnjem sazivu, koja nije stigla da bude i vlast i opozicija dve i po godine, nego pola dana. Dakle, ono što je rekao moj kolega Boško Ristić, odlično, naučili ste da ne može da se bude i vlast i opozicija. To je pomak napred. Ali je DSS bila i vlast i opozicija, neminovna faza nakon pravog vremena da se formiraju političke partije. Ali, s obzirom na to da su bili u tom DOS samo smo rekli: biti vlast i opozicija, 2001. u martu – ne može se. Vama je trebalo dve i po godine. Drago nam je što ste rešili taj problem sa svojim koalicionim partnerom za pola dana. No, to nije tema ovog zakona, kao što nije tema šta je to što je DS u okviru DOS uradila između 25. januara 2001. i 4. marta 2004. godine kada je, nakon teških pregovora, ova vlada ipak formirana. To je gotovo izborima. Potpuno je besmislena pozicija da graditi argumentaciju za zakon koji predlažemo ovde, govoreći o tome šta je propustila da uradi Vlada, koja je prošla izbore. To je dokaz i uvek kada se tako radi više se govori o sopstvenoj nesposobnosti nego o sposobnosti i nesposobnosti neke vlade koja je prošla izbore. Ova vlada će isto imati pred sobom izbore. Ova vlada na vanrednim izborima ili budućim redovnim parlamentarnim izborima, nadamo se vanrednim do kraja godine, decembar je dobar mesec za izbore, ako preživi izbore u nekom procentu, onda će njeni rezultati biti njeni rezultati. Mi govorimo o tome da je sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo ove vlade nama dao predlog zakona koji mi smatramo lošim. Nije dobro po vladajuću većinu da sporite opoziciji da Predlog zakona, smatra lošim. Mi ga smatramo lošim, a o tome kakva je naša argumentacija i da li je dobra ili nije ostavite onima koji su najbolje sudije u svakom društvu, pa i u Srbiji, da li će da smatraju da demokrate dobro komentarišu predlog zakona ili ne. Sporiti nekome pravo iz opozicije da kaže – ovaj zakon ne valja, nemojte to da radite, izgleda nam na politički uticaj, nije dobro po vladajuću većinu. Ako ste naučili išta za one dve i po godine, kao politička stranka koja je bila i vlast i opozicija, onda bi trebalo da se nauči ono što smo i mi naučili da treba pažljivo slušati predstavnike opozicije i nikada ne kvalifikovati njihove argumente.
Za reč se javio, prvo, Zoran Balinovac, kao predstavnik Vlade.
Nije nikakav Republički sekretarijat za zakonodavstvo predložio ovaj zakon Narodnoj skupštini, nego je iza oba predloga zakona stala Vlada. Dakle, potkrala se greška i to sam hteo da kažem. Drugo, nekoliko puta danas sam izlazio za ovu govornicu, ne da bih uskratio pravo nikome na ovome svetu da bilo šta kritikuje, već da bi upravo zbog toga što se ova sednica televizijski prenosi i što ovde ima narodnih poslanika, pokušao da pokažem jednu solidnu količinu nezasnovanosti, neargumentovanosti kritike opozicije, naravno uvek nastupajući sa pravničke tačke gledišta. Što se tiče opozicije, ona naravno i treba da kritikuje i nama to svakako doprinosi i pomaže. Ono što želim reći je da niko nije uskraćivao to pravo, nego je samo nekoliko puta čovek morao prosto da izađe, govorim sada o sebi, kao predstavniku Vlade, da kažem da ovo što se ovde priča ne piše u zakonu ili se priča zbog toga što zakon nije dobro pročitan ili zato što dobro nije shvaćen smisao nekih odredaba, itd. Dakle, tu je samo reč o polemici, a ni o kakvom pravu. Hvala.
Po Poslovniku: prvo, Milan Marković, narodni poslanik, a potom, Miloš Aligrudić, narodni poslanik. Izvolite gospodine Markoviću.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče. Javio sam se po Poslovniku, pre svega na izlaganje uvaženog kolege Krstina. Naime, kolega Krstin je upotrebio jednu argumentaciju, koja je demagogija, u najmanju ruku, nešto što definitivno kolegi Krstinu ne priliči. To sam čuo više puta u prethodnih godinu dana. Dakle, koji god se zakon ovde nađe na dnevnom redu i koji DS izađe da kritikuje ili da blago kritikuje, ili čak da ga podrži, vrlo često se javi neki poslanik i kaže – zašto vi taj zakon niste doneli? Gospodo, da smo doneli sve zakone koji treba da se donesu, onda bi mogli da ukinemo Narodnu skupštinu, odnosno bar funkcija da bude zakonodavni organ. Jednostavno, ta vlada je obradila 8.760 i nešto akata, odnosno ta Narodna skupština. Nemoguće je da sada za svaki zakon, koji se pojavi, postavljati pitanje zašto nije taj, pa zato što je neki drugi. Kao kada bih ja pitao – zašto ove ne obrađuje, koje je obradila ona. Ne može jedna narodna skupština da obradi svu zakonodavnu materiju koja treba jednoj državi. Neće ni ova Narodna skupština. Kada budemo imali izbore i novu narodnu skupštinu, neće niko moći da izađe ovde i da kaže – gospodine Aligrudiću, zašto za vreme vašeg mandata niste taj i taj zakon uradili. Pa zato što su neki bili na dnevnom redu, prosto se taj neki redosled utvrđuje odgovarajućom politikom i Narodna skupština, Vlada i ostali predlagači utvrđuju redosled zakona koji će se doneti. Prema tome, mislim da to nije adekvatna argumentacija. Drugo, gospodine Krstin, način na koji ćemo mi iz DS kritikovati jedan zakon je nešto što pripada nama. Dakle, to je naše pravo. Vi, narodni poslanici, javnost će proceniti da li su naše kritike argumentovane ili ne. Kao što znate, mi vrlo često podržavamo vaše zakone, vas, kao vladajuće većine. Sa zadovoljstvom podržavamo sve one zakone koji su na kursu jedne proevropske reformske politike i za koje mislimo da su korisni. S druge strane, zakone, za koje mislimo da su loši, kritikujemo na dva načina ili na ovaj način: uopšteno ili pojedinačno po amandmanima, u detaljima. Ovde smo se, pre svega, odlučili za jednu opštu kritiku, jer doživljavamo da je krajnje licemerno da jedna vlada koja je politizovala sve segmente ovog društva, znači svi segmenti ovog društva su izdvojeni na G17 plus, SPS, DSS i Novu Srbiju, odozgo nadole to su šlajfne vlasti po strankama Mi zbog toga opravdano sumnjamo i opravdano kritikujemo nešto što smatramo licemernim, a to je, da nam pričate da vi želite depolitizaciju. Kako da vam verujemo da želite depolitizaciju kada je kolega koji je sedeo na mestu na kojem vi sedite, narodni poslanik, izabran za predsednika Komisije za hartije od vrednosti, koje je izrazito apolitično mesto. Zašto bismo verovali da vi želite neku depolitizaciju? Vi ste svojim postupcima, za ovih godinu i nešto dana, pokazali da vam je partijski interes i partijska podela države iznad svega. Vi ste to pokazali u krajnjem slučaju, smenom Nebojše Čovića protiv kojeg mi načelno nemamo ništa. Ali, da vi preko noći smenjujete čoveka koji se nalazi na čelu Koordinacionog centra?! (Predsedavajući: Gospodine Markoviću, vreme, a čekam da čujem član Poslovnika.) Evo, završavam. Dakle, onda kažete da su vam interesi države bitni. Kako su vam bitni interesi države? (Predsedavajući: Gospodine Radosavljeviću, molim vas da malo smirite emocije.) Da li je uopšte nekoga od vas zanimalo, od vas narodnih poslanika, da čujemo argumente? Da li je taj Koordinacioni centar dobro radio? Da li je gospodin Čović dobro obavljao posao na jugu Srbiji i Kosovu i Metohiji ili je samo bilo bitno da je povređen Vojislav Koštunica i, hajde brzo smenjuj čoveka! A kakve će to posledice imati – to nema veze? A ko će doći na mesto Nebojše Čovića – smislićemo, imamo mi kadrova u DSS, sve vajni stručnjaci?! Prema tome, način na koji mi kritikujemo jedan zakon pripada nama. Mi ozbiljno sumnjamo u vašu sposobnost kao vladajuću koaliciju da državu posmatrate nadstranački i da nacionalni državni interes posmatrate nadstranački, a ne da sve gledate kroz prizmu interesa DSS –SPS - G17 i Nove Srbije.
Molim, kada neko koristi Poslovnik da znamo koji član je povređen, jer je to osnov za korišćenje po Poslovniku. Nisam shvatio i žao mi je što moram mom dragom kolegi Markoviću da kažem, nisam shvatio šta je povreda Poslovnika, a to znači da je Poslovnik zloupotrebljen. To je jedno. (Milan Marković, sa mesta: Dostojanstvo.) Gospodine Markoviću, ako je povređeno dostojanstvo, onda ste vi povredili dostojanstvo, jer ste pomenuli ovde SPS da ona po vertikali drži vlast, a ja nisam čuo šta to SPS u vlasti drži. Nema ništa SPS u vlasti državnoj, sem na lokalnim nivoima, gde smo u 87 opština pobedili, narod nas hoće, šta ćemo. Reč ima gospodin Aligrudić.
Povređen je član 104. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, koji kaže: "Narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine" i to od strane govornika zbog koga sam i tražio da se javim po Poslovniku, a to je narodni poslanik Gordana Čomić. Naime, rekli ste da vladajuća koalicija i poslanici vladajuće koalicije nemaju pravo da zameraju poslanicima opozicione poslaničke grupe u pogledu načina na koji će obrazlagati svoje oponiranje zakona. Molim vas, nijednog trenutka niko od nas ne osporava vama pravo da argumentovano, sa stručnog aspekta, pa čak i sa političkog stanovišta, da osporavate bilo koji predlog koji dođe u ovu skupštinu. Ova govornica i služi da se otvori polemika između nas o tome. Vaša argumentacija koju smo imali prilike da čujemo danas ne služi da bi se objavila. Naravno, dobro je objaviti je, dobro je da se čuju argumenti sa jedne i sa druge strane, ali ta argumentacija pre svega služi narodnim poslanicima, jer ko će odlučivati o predlogu zakona ako neće narodni poslanici u ovoj skupštini? Prema tome, besmisleno je sve drugo pričati. Argumentacija može biti stručna, može biti politička. Mi trpimo i stručnu i političku argumentaciju sa strane političke opozicije u Parlamentu i sa njom se veoma dobro nosimo. Danas smo pokazali i osporili određene argumente koje ste istakli. Ali, zar vi smatrate ili smo tako navikli ovih meseci da je moguće oponirati predlogu zakona, a da narodni poslanici vladajuće većine to prosto trpe tako što će da ćute i da puste da se izređaju govornici opozicione političke stranke, kako je to, nažalost, bio običaj ovih meseci u Narodnoj skupštini, da ćutke podnesemo sve što su primedbe i da se ne da nijedan kontra argument. Vi ste danas imali prilike da čujete kontra argumente. Mi ne moramo danas da se složimo jedni sa drugima oko toga šta je dobar argument, a šta nije, možda ćemo ostati na svojim pozicijama. Molim vas, nemojte na taj način diskutovati. Mislim da vaša diskusija u tom smislu vređa dostojanstvo Narodne skupštine. U tom smislu smo svi ravnopravni. Ja ću zaista istrpeti svu vašu argumentaciju i ako se javim da tome oponiram sa svoje strane, to je normalan politički dijalog u Narodnoj skupštini i molim vas nemojte to obezvređivati.
Reč ima narodni poslanik Marko Krstin, po Poslovniku.
Povreda člana 101. stav 1. Ja sam kolegi Markoviću i kolegi Ristiću pokušao da objasnim da mislim da je trebalo da raspravljamo o pravnim argumentima i tako sam zaista i počeo svoje izlaganje. Međutim, s obzirom na to da je kolega Ristić okrenuo potpuno raspravu sa pravnih argumenata kojima se ja inače uvek služim, smatrao sam da treba da mu odgovorim na neke stvari. To je bio samo odgovor na nepravne argumente. Odgovoriti na nepravne argumente ne možeš pravnim argumentima, možeš isto odgovoriti nepravnim argumentima među koje spadaju i politički argumenti. Inače, ja to često ne koristim, to znate, ali ovom prilikom zato što je kolega Ristić to koristio, zato što nije nijedan član zakona osporio, ja sam morao da odgovorim na isti način. Samo da napomenem, jedan zakon koji se ovde menja donet je 1991. godine, a drugi je donet 1992. godine. Zar je trebalo toliko volje, godina ili napora da se izloži zakon promeni, što je kolega Marković rekao? Nemam nameru nikome da osporavam to što on nije stigao za tri godine zakon da donese, ali to istovremeno ne daje pravo onome ko je to mogao da uradi, da sada nama osporava da to uradimo. Ja sam samo rekao dobro je, niste ga doneli za tri godine, mi bismo da ga donesemo i mi ćemo ga doneti. Nadalje, pošto ste nas podržavali da donesemo neke propise, moram da vam kažem da smo imali dovoljnu većinu da ih donesemo i bez vas. Prema tome, vi ste to podržavali ne zbog nas, ne zbog DSS, nego zato što je propis dobar i nama je to priznanje. I dalje nas podržavajte kada su dobri propisi.
Hvala gospodine Krstin. Reč ima gospodin Marković, po Poslovniku.
Mislim da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine izlaganjem gospodina Aligrudića i pre toga gospodina Balinovca. Pokušaću u roku od tri minuta da objasnim to. Naravno, najpre mom dragom kolegi Krstinu želim da kažem – suština naše argumentacije jeste politička. Mi ovde ne ulazimo u pojedinačna rešenja. Želeo sam da kažem, mi imamo pravo na takvu argumentaciju, jer sumnjamo u iskrene namere Vlade i zbog toga sam intervenisao kada ste kritikovali naš način argumentacije. Znači, sumnjamo u namere Vlade i pri tom imamo argumente za tu sumnju koji proizilaze iz onoga što je Vlada Republike Srbije do sada činila, a to jeste potpuna politizacija našeg društva. Znači, država Srbija, svi segmenti ovog društva izdeljeni su između četiri partije i četiri lidera i mislimo da je to loš način funkcionisanja. To smo rekli prilikom donošenja Zakona o Vladi i prilikom donošenja nekih drugih zakona. Mi ostajemo pri tome, a građani će odlučiti da li to odgovara ili ne odgovara, neka sami promisle. Mi jesmo podržavali zakonske predloge Vlade isključivo zato što smatramo da su dobri, to ste tačno rekli gospodine Krstin, ali nikada ne biste doneli Zakon o semenu, odnosno Vladin Zakon o semenu nikada ne bi prošao da nije glasala Demokratska stranka. Podsetiću vas, tada vaš koalicioni partner SPS nije glasao zato što je ministarka poljoprivrede rekla da su za vreme Slobodana Miloševića prevoženi leševi u hladnjačama širom Srbije. To je rekla ministarka poljoprivrede. SPS se uvredio. Smatrajući da je Zakon o semenu dobar, nismo gledali ko nas vređa. Kada bismo gledali ko nas vređa, nas svaki dan neko uvredi sa ove govornice, ali mi smo glasali za zakon zato što je zakon dobar i tu za nas nema dileme. Gospodine Balinovac, mislim da je Vlada promenila ovaj poslovnik da ministri Vlade Republike Srbije ne bi dolazili u Narodnu skupštinu. Ministri Vlade Republike Srbije inače ne poštuju na odgovarajući način ovu skupštinu. Vi ste sada došli u Narodnu skupštinu i mislim da nije trebalo da ulazite u politički deo priče zato što ste vi lice koje nije ministar. Nije trebalo da ulazite u to, ali na to imate pravo, mada smatram da je to dosta nekorektno. Pokazali ste ovde jedan akt do koga je došlo nakon ubistva premijera Srbije, Zorana Đinđića, nakon čega je sadašnji premijer predlagao neku koalicionu vladu, vladu koncentracionog jedinstva, ne znam ko bi sve trebalo da bude u toj vladi, ali da je ta vlada formirana bojim se da bi sled događaja bio drugačiji. Ako sada potegnete priču vraćanja šta je bilo 2003. godine, šta je bilo nekoliko meseci pre toga, kada su "Crvene beretke" izvršile pobunu, pa blokirale put, pa ako krenemo da pričamo o tome šta se dešavalo vezano za suđenje ubicama premijera Đinđića, pa izjave čelnika vladajuće koalicije o Legiji, "Crvenim beretkama", ova diskusija ode u nepovrat. Prema tome vi pokušajte da se uzdržite od toga, jer mislim da DSS ima mnogo čega da se stidi kada je u pitanju ubistvo premijera Đinđića i događaja koji su tome prethodili i događaja koji su potom sledili. Dakle, od vas ipak očekujem da se orijentišete pre svega na zakon. Nama dozvolite da mi kritikujemo zakon kako mi mislimo da treba. Evo, završavam gospodine potpredsedniče, opet tvrdim da ovaj zakon narodni poslanici ne treba da podrže, iz prostog razloga, što dolazi do dalje politizacije Srbije i što će vladajuće stranke, na čelu sa DSS, obezbediti dalji politički uticaj i nakon izbora i nakon njihovog gubitka vlasti. Hvala. (Više poslanika se javlja istovremeno za reč.)
Čekajte, prvo reč ima gospodin Balinovac, šta da radim, moram da poštujem poslovnike kao pravila službe. Prvo gospodin Balinovac, pa potom po Poslovniku gospodin Aligrudić, pa potom vi, za repliku. (Obraća se narodnom poslaniku Bošku Ristiću, koji traži reč po Poslovniku.) Ne, vi ste se javili za repliku. (Boško Ristić sa mesta: Javio sam se po Poslovniku.) Čuo sam vrlo pažljivo. Sada ste možda promenili, gospodine Ristiću, samo malo. Izvolite, gospodine Balinovac.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Ovde nije bilo bavljenje nikakvom politikom sa moje strane, jer je data jedna politička kvalifikacija predloženog zakona o državnim službenicima, prema kome se institucionalno sve stvari i sve institucije popunjavaju kadrovima koji su verni, odani i tome slično Vojislavu Koštunici i DSS. Dao sam argumentaciju zašto to nije tačno i onda jednostavno pokazao kako se to radilo ranije i kako se to direktno radilo u nekakvim slučajevima, bez ikakvih obzira i bez ikakvih okvira. Prosto sam na ovom primeru pokazao kako se to u Srbiji radi. Na primeru Nataše Mićić, kao vršioca dužnosti predsednika Republike, koja je ovde praktično napravila nekoliko državnih udara i uporedio koliko je ta argumentacija, da mi ovde, kažem Vlada, zauzima sve institucije, zapravo minorna i kada se osmotri sam zakon, a i kada se osmotri ono što je otvoreno i neprikriveno rađeno. A što se tiče smene predsednika Vrhovnog suda i događaja koji su tome prethodili, lično ne vidim vezu u tim stvarima.
Izvolite, gospodine Aligrudiću.
Pomenuto je da DSS treba da se stidi zbog događaja vezanih za ubistvo Zorana Đinđića. Treba svi građani ove države da se stide, kao što se mi stidimo, kao što i vi gospodo iz DS treba da se stidite zbog svih tih događaja, kao što treba da se stidite zbog DOS vlasti, kao što treba da se stidite zbog gaženja elementarnih ljudskih prava za vreme nečega što ste zvali akcijom "Sablja"! Zato se i mi toga stidimo, jer smo, nažalost, živeli u takvom režimu, mada smo se mi trudili da tome stanemo na kraj, i to je naravno prestalo da postoji. Ali, svakog bi trebalo da bude stid zbog toga što ima vladine funkcionere za koje postoji osnovana sumnja da se druže sa onim kriminalcima koji su danas na optuženičkoj klupu za ubistvo tog istog premijera! Prema tome, to je razlog za stid. Ako treba da se neko stidi za to onda treba da se stidimo svi zajedno što smo takvu vlast imali, a pogotovo vi koji ste u njoj učestvovali i držali aktivnu ulogu, naročito u vreme tih događaja.
Zahvaljujem se. Vidimo se sutra u 10,00 časova.