Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 123 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da će odsustvovati narodni poslanik Milka Silajev, a zakasniće Radič Joković i Dejan Rajčić. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZBORU POSLANIKA SKUPŠTINE SRBIJE I CRNE GORE (nastavak u pojedinostima) Podsećam vas da smo jučerašnji rad prekinuli u toku pretresa o amandmanu na član 17. koji je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta i da je kao sledeći govornik najavljen narodni poslanik Zoran Ćirković. Dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Ćirkoviću. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, očekivao sam prisustvo ministra za državnu upravu i hteo sam da mu postavim pitanje, uveren da je ovaj član 17, koga osporava gospođa Radeta, u dobroj meri šupalj. Prosto, on je neprimenljiv. Pitanje glasi: ako primenimo formu kojom se određuje broj mandata, da se broj glasova koji je dobila izborna lista pomnoži sa 91, a sve to podeli sa brojem važećih glasačkih listića i dobijeni rezultat bude 0,9, da li stranka nacionalne manjine ima mandat? Kreativnim tumačenjem ovog zakona mogli bismo zaključiti da ima, iz prostog razloga što u celobrojnom delu nije osvojila mandat, ali u decimalnom delu je sasvim izvesno da će biti pri vrhu liste, a to je ono što nije dobro. Dakle, ako je zakonodavac hteo da favorizuje stranke nacionalnih manjina i da im uvaži pravo na pozitivnu diskriminaciju, morao je utvrditi kako se dobijaju mandati. Iz tog razloga bilo je poželjno da se definiše izborni prag i da se utvrdi da su stranke nacionalnih manjina osvojile mandat ukoliko su prešle izborni prag. Ovako će osvojiti mandat i ukoliko ga nisu prešle, a u tom delu se slažem sa gospođom Radetom, jer bolje je da stvar definišemo i utvrdimo. Međutim, ima drugi problem. Ova skupština je odmah nakon svog konstituisanja vrlo urgentno intervenisala u postojećem Zakonu o izboru narodnih poslanika i tu je ovo pravo nacionalnih manjina, da imaju pravo na mandate i ukoliko ne pređu izborni cenzus, verifikovano. Bilo bi sada neozbiljno da u ovom zakonu o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore to pravo bude suspendovano. Zalažem se da to pravo ostane, ali da se u zakonu i u ovom članu izbegne šupljina koja očigledno postoji. Smatram da ovaj član nije dovoljan i videćete da će biti problema u praksi. Ukoliko bi nacionalne manjine, odnosno njihove stranke, mogle da osvoje mandate ukoliko ne pređu izborni prag, onda je to stvar koju nemaju drugi, onda se radi o neravnopravnosti. Sve ostale stranke osvajaju mandate ako pređu pet posto. U našem odnosu snaga pet posto je garant šest do sedam mandata. Ako neko osvoji pet posto minus jedan na trećoj decimali, on nije prešao izborni cenzus. Kada su u pitanju druge stranke, one mogu prostom primenom člana 18. i primenom te formule imati pravo na mandate, mada ih objektivno nisu osvojile.
Hvala, gospodine Ćirkoviću. Po istom amandmanu narodni poslanik Išpanović Ištvan, pa narodni poslanik Bajram Omeragić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, juče na kraju radnog vremena slušali smo obrazloženje gospodina Krasića o tome da ne treba primeniti prirodni prag za stranke nacionalnih manjina, nego da treba obezbediti zastupljenost nacionalnih manjina kroz ostale stranke i stranke koje su i danas u Skupštini Srbije. Hteo bih njega da podsetim da, bez obzira što je već bila na snazi Povelja o pravima nacionalnih manjina i ta odredba je važila da stranke nacionalnih manjina imaju pravo na srazmernu zastupljenost, ipak u ovoj skupštini mislim da je poznato da nema srazmerne zastupljenosti nacionalnih manjina u ovom visokom domu. Koliko znam ima sedam-osam predstavnika nacionalnih manjina, a to je mnogo manje nego što bi trebalo po srazmernoj zastupljenosti. Takođe, znam da ima više načina da se takva zastupljenost obezbedi. Jedna od pravnih tehnika je da to bude prirodni prag, međutim ima i drugih načina i predložio bih da gospodin ministar koji je trenutno već prisutan, pokuša sa legitimnim predstavnicima nacionalnih manjina, a to su sada nacionalni saveti, da nađe odgovarajuću pravnu tehniku kojom će se obezbediti primena srazmerne zastupljenosti nacionalnih manjina. Mislim da ima boljih tehnika nego što je sada predviđeno zakonom. Naime, sada je isti princip i za izbor narodnih poslanika, a ako se usvoji danas zakon onda će biti isti princip i za primenu poslanika u Skupštinu državne zajednice, a isti princip važi i za izbor poslanika u Skupštinu AP Vojvodine. Međutim, preporučio bih da se o tome posebno razgovara sa predstavnicima nacionalnih manjina i da se nađe neki bolji mehanizam koji ne bi preferirao jake stranke nacionalnih manjina. Verujem da bi jedan isti princip trebalo da bude primenjen, ali ne sadašnji koji nije savršen, nego jedan bolji u dogovoru sa predstavnicima nacionalnih manjina.
Povodom istog amandmana reč ima narodni poslanik Bajram Omeragić.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovani narodni poslanici, želim najpre da pozdravim ovaj zakon u svoje ime i u ime poslaničke grupe. Mi ćemo glasati za ovaj zakon. Želim da kažem da, s obzirom na stav moje poslaničke grupe i stranke kojoj pripadam, mi se zalažemo za opstanak države Srbije i Crne Gore i smatramo da ne postoje razlozi da se ide u dalju disoluciju ove zemlje. Što se tiče zahteva iz Crne Gore da se odlaže primena određenih odredbi Ustavne povelje, mislim da mi u Srbiji ne bismo smeli da dajemo razloga trećoj strani koja je bila potpisnik Beogradskog sporazuma da se na nas obruši ponovo neka vrste kritike ili da nas optuže upravo sada, kada želimo da ispunimo sve uslove da se približimo Evropskoj uniji, da se na nas obruši kritika Evropske unije da mi ne izvršavamo nešto što stoji u Beogradskom sporazumu i u Ustavnoj povelji. U Ustavnoj povelji je jasno rečeno da treba da se održe izbori za parlament Srbije i Crne Gore u februaru mesecu i zato mi treba da donesemo što pre ovaj zakon, održimo te izbore, a oni koji ne žele te izbore neka objašnjavaju Evropskoj uniji i svima ostalima u svetu koji su zainteresovani da se poštuje Ustav ove naše zemlje zašto ljudi u Crnoj Gori, Vlada konkretno, ne želi da primenjuje Ustavnu povelju. Pravni sistem nije švedski sto i ne možete vi iz Ustavne povelje da uzimate nešto što vam odgovara, a da ono što vas obavezuje, da to ne uzimate i kažete - možemo da se dogovorimo da ne primenjujemo neku odredbu. Mi možemo da se dogovaramo da donesemo novu ustavnu povelju, da promenimo odredbe iz Ustavne povelje, ali ne možemo u pravno uređenoj zajednici da se dogovaramo da ne poštujemo posebne odredbe Ustavne povelje. Prema tome, sve ono što stoji u Ustavnoj povelji smatram da nije najsretnije, ali mora da se primenjuje. I tada sam delom učestvovao u radu Komisije za izradu Ustavne povelje, ukazivao na manjkavosti takvog akta, jer kao što znate ne postoji ni jedan međunarodno-pravni subjekt danas u svetu koji ima carinu na pola svoje države, koja ima granični prelaz na pola svoje države. Mi to danas imamo na Mehovom kršu, imamo to u Brodarevu. Danas u Evropskoj uniji, koja nije međunarodno-pravni subjekt u smislu ostalih međunarodno-pravnih subjekata, već je međunarodna organizacija, ne postoje takve vrste carinskih ograničenja, ali na teritoriji jednog međunarodno-pravnog subjekta kao što je Srbija i Crna Gora postoji nešto što ne postoji nigde u svetu. Mi treba da radimo da stvaramo uslove da se primenjuje sve iz Ustavne povelje, bez obzira što ne postoji realna želja kod Vlade Crne Gore da se poštuje sve ono što je tamo zacrtano, kako bi se stekli uslovi za njihovo tumačenje da takva zajednica ne može da opstane, da ona nije moguća i tome slično. Ovih dana smo čuli tumačenje gospodina Solane. Gospođa Kristina Galjak nam je saopštila da potpisnici Beogradskog sporazuma smatraju da treba da se ispoštuje sve što stoji u Ustavnoj povelji i da treba da snose sankcije oni koji ne žele da poštuju ono što stoji u Ustavnoj povelji. Sa tog stanovišta smatram da ovaj parlament ne treba da se obazire na one koji kažu da nije vreme za primenu određenih odredbi, jer ne smemo mi da zauzmemo stav da možemo da se dogovaramo. Neka to budu čak i najviše državne delegacije, ne mogu ni najviše državne delegacije da se dogovaraju da se neka norma iz Ustava koja je obavezujuća ne primenjuje. Mogu da se dogovore da se sastane neka nova komisija za izradu Ustavne povelje, da se sastane parlament Srbije i Crne Gore, da se promeni ta norma, ali se ne mogu dogovarati da se ne primenjuje neka norma. U tom smislu želim da komentarišem još jednu stvar, da mi je drago da je predlagač učinio da za manjine, odnosno stranke manjina ne postoji cenzus, odnosno da se učini da stranke nacionalnih manjina mogu lakše da pređu prag i da na taj način uđu u parlament.
Prekoračili ste vreme.
Činjenica je da će onaj stav iz Ustavne povelje, koji kaže da manjine treba da budu predstavljene u parlamentu Srbije i Crne Gore, biti poštovan upravo ako se donese ovakvo jedno rešenje. Moram da kažem da ovakvo rešenje ne garantuje, ali olakšava način da manjinske stranke koje imaju glasova ispod 5%, odnosno na kraju, kada se bude obračunao količnik, onoliko koliko bude koštalo glasova za jednog poslanika, da stranka manjina dobije mandat.
Molim vas, prekoračili ste minut.
Naročito zbog toga što na listi manjina u našoj zemlji imamo 38 manjina, a znamo da po broju stanovnika i broju glasača jednostavno ni teorijski, da svi pripadnici jedne manjine glasaju, ne mogu da postignu taj cenzus, osim Mađara, Bošnjaka i još dve manjine. Otprilike, po zadnjem popisu, mogli bi teorijski, ako se ujedine totalno i da svi glasaju, onda bi mogli. Imamo mnogo rešenja iz okruženja gde postoje kvote i postoje načini ...
Molim vas, skoro dva minuta ste prekoračili vreme. Privodite kraju.
Izvinjavam se. Juče sam bio predviđen da govorim u diskusiji u načelu.
Dobro, imam razumevanja, ali privedite kraju.
Želim da uputim Vladi ako je moguće da se interveniše u tom smislu da se na neki način obezbedi da manjine budu na bolji način zaštićene, odnosno da im na bolji način bude dostupno mesto u parlamentu, kao što je to npr. u Republici Hrvatskoj i u još par zemalja gde su određene kvote. Kada se manjinske stranke registruju za te izbore i budu na toj listi, da stranka koja od manjinskih stranaka dobije najveći broj glasova, da ona dobije poslanika, jer teorijski je moguće da od 10 stranaka npr. mađarske manjine mi imamo kvotu gde su Mađari glasali tačno za mađarske stranke, ali oni ne pređu cenzus i ova odredba Ustavne povelje da manjine budu zastupljene neće biti ispunjena. Naravno, uopšte ne plediram i ne smatram da neće biti autentični predstavnici manjina neki predstavnici koji se nađu na listi bilo DS ili DSS ili bilo koje druge stranke u ovom parlamentu, ali samo kažem, ako je zakonodavac hteo da na bliži način ovo uredi da se razmisli i ovom predlogu.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Ovim amandmanom mi tražimo da se promeni član 18. Predloga zakona i da se u Predlog zakona ugradi rešenje koje postoji u Zakonu o izboru narodnih poslanika Republike Srbije, a odnosi se na raspodelu mandata koji pripadaju određenoj izbornoj listi u zavisnosti od broja glasova koje je ta izborna lista osvojila. Tražimo da se dosledno primeni Dontov princip, zato što je to tekovina nekog okruglog stola iz 1992. godine i verovatno bez nekog novog okruglog stola vlasti i opozicije i konsenzusa postignutog na okruglom stolu ne može tek tako da se menja izborno zakonodavstvo. To je glavni, da kažemo, udarni razlog zbog čega smo podneli ovaj amandman. Želimo da očuvamo nešto što je demokratski standard i oko koga postoji uopšte saglasnost. Drugi razlog je što ne smatramo da ne sme da bude razlika, pa i u ovom delu i u pogledu statusa poslanika u ovoj skupštini i onih poslanika koji treba da se biraju za Skupštinu Srbije i Crne Gore. Ujedno koristim priliku povodom ovog amandmana da otklonimo neke nedoumice. Ustavna povelja, mada neki vole da kažu da je to Ustav državne zajednice, a ona to nije, a kaže se da je ona neki konstitutivni akt te državne zajednica, a ona to jeste, doneta je na jedan netipičan način, a ovde je doneta prostom većinom glasova narodnih poslanika. Slično je bilo i u Skupštini Crne Gore i proglašena je kao takva sa otprilike istom većinom i u Saveznoj skupštini. Iz te Ustavne povelje proizilazi obaveza da mi naš Ustav usaglasimo sa Ustavnom poveljom. Moram da kažem da najviši pravni akt u Republici Srbije je Ustav Republike Srbije. Svi zakoni koji se donose, a oni koji se tiču ljudskih prava, mogu da obuhvate samo način ostvarivanja pojedine slobode ili ljudskog prava, moraju da budu u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije. To je taj prioritet. Oni koji zastupaju stav da postoji neki prioritet međunarodnog prava u odnosu na domaće pravo greše, iako je to napisano u Ustavnoj povelji, a to bi moralo da se do krajnjih konsekvenci sprovede i u Ustavu Republike Srbije. Ne postoji nijedan razlog zbog čega treba da se izbaci Dontov izborni princip u raspodeli mandata. On je poznat, on je efikasan, on je neličan, nema decimalne izraze i neke druge nedorečenosti, poput nekih koji su ovde pomenute. Opet moram da potenciram jednom grubom prevarom, političkom prevarom, taj decimalni izraz je ubačen u Zakon o lokalnim izborima, prevarena je Skupština, kao što se ničim ne može ni opravdati to što ova Narodna skupština nije promenila svoj Zakon o lokalnim izborima. To su razlozi koji su nas motivisali da podnesemo ovaj amandman i predlažemo poslanicima da uvaže ove razloge, a naročito onaj prvi razlog, da kod izbornog zakonodavstva nema većine. Ako je naš Zakon o izboru narodnih poslanika rezultat okruglog stola i konsenzusa postignutog na tom okruglom stolu, moram da vas podsetim da je jedna od spornih tačaka tog okruglog stola bio i nadzorni odbor. Mi ga danas nemamo. Svi oni koji sumnjaju u ovo što sam izneo, neka pogledaju stenograme iz 1992. godine i prepoznaće neke političare koji su još danas aktivni, koliko su prigovarali zašto ne postoji nadzorni odbor i on je ugrađen u naše izborno zakonodavstvo. Mi ga danas nemamo. Ne postoji nijedan razlog da se menja onaj princip po kome su raspodeljeni mandati i u ovoj skupštini.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković. Izvolite.
Govorim o slovu zakona. Ovaj zakon je ranjiv samo u dve tačke. Ranjiv je u članovima 17. i 18, on tu nije jasan. Koristim prisustvo gospodina ministra i postavljam mu pitanje, a maločas nije bio prisutan, ako stranka nacionalne manjine dobije izborni količnik 0,9 ili 0,6, nije važno, i decimalni deo bude najveći ili u spisku najvećih delova, da li je tada osvojila mandat ili ne. Iz prostog razloga što u članu 17. kaže da cenzus ne postoji za stranke nacionalnih manjina. Zato sam mišljenja da je u zakonu trebalo da se kaže, neka ne postoji, ali neka postoji prag koji se mora osvojiti. Ako je 5% potrebno za sve, onda neka se kaže da je prirodni prag, odnosno izborni prag koji se dobija kada se broj važećih listića podeli sa ukupno poslaničkom kvotom proglasi pragom. Drugo, Dontov količniknije tekovina razgovora opozicije sa vlašću pre 10 godina. Razgovori su tekli po pitanju promene izbornog sistema. Usvojeno je da se izborni sistem u Srbiji promeni i da ne bude većinski, nego da bude proporcionalni, a pravi proporcionalni sistem jeste ovaj. Dontov količnik je tekovina iz 19. veka, ali on je na neki način hiperproporcionalan, jer on nekoga favorizuje, a kažemo, to nije pravično. Zašto je bilo potrebno promeniti izborni sistem? Iz prostog razloga što u većinskom izbornom sistemu možete biti drugi na svakoj izbornoj jedinici i da nemate nijednog poslanika u parlamentu, iz prostog razloga što niste prvi, jer samo onaj prvi prođe. U proporcionalnom sistemu takva bojazan ne postoji, odnosno takav hendikep je u startu isključen. Setimo se 1990. godine, posle prvih višestranačkih izbora koji su bili većinski i glasalo se za ime, izborna lista SPO je tada osvojila oko 850.000 glasova. Primenom proporcionalnog sistema njoj je sledovalo od 45 do 50 mandata, a ona je osvojila svega 19, iz prostog razloga što je samo u 19 izbornih jedinica nakon prvog, odnosno drugog izbornog kruga osvojila najviše glasova. Kada se radi o decimalama, nema razloga za strah, gospodine Krasiću. Iste te decimale postoje i kod Dontovog količnika. Nije uopšte problem u tome. I tamo se upoređuje koji je količnik veći. Prema tome, on se izražava decimalnim delom. Ali, postoji još jedna manjkavost ovog zakona - što moguće situacije ne može razrešiti. Dakle, predlagač zakona smatra da ukoliko dve izborne liste imaju isti decimalni deo, tada se prednost utvrđuje žrebom, a ja kažem da je to zadnja mera. Kada se ne može utvrditi ni na koji način, onda nam ostaje kocka. Ali, postoji način. Trebalo je da stoji u zakonu da ukoliko dve izborne liste imaju isti decimalni deo, prednost ima ona lista koja ima veći celobrojni deo u onom izbornom količniku, a ukoliko se desi da je i to isto, onda prednost ima lista koja je predata ranije. Ukoliko se desi da dve izborne liste osvoje isti količnik, odnosno osvoje isti broj glasova i predate su istog dana, samo tada ostaje žreb kao rešenje, jer nema nijednog drugog kriterijuma. U praksi, ukoliko do ovih izbora dođe, mada nisam siguram da će ih biti, i ukoliko ovaj zakon ostane na snazi, a verujem da hoće, bojim se da će stvoriti nedoumice glavnom biračkom odboru, odnosno RIK, pošto je Srbija jedna izborna jedinica, ona određuje taj konačni rezultat u ovom slučaju. Ako se to desi, onda to nije u redu, jer svi moraju da imaju cenzus, samo neka neko bude favorizovan, neka postoji pozitivna diskriminacija, ali se mora utvrditi da postoji prag koji nešto znači. U zakonu to, nažalost, ne stoji.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mora da se odgovori, jednostavno, zbog istine. Uostalom, malopre je bio jedan od poslanika koji je neposredno učestvovao u radu okruglog stola. Bio je mlad i tada je malo zasenio političku javnost, jer su dva mlada političara pokazala nekim političarima sa većim iskustvom kako se radi i šta se radi. Jeste, 1992. godine je promenjen izborni sistem. Sa većinskog se prešlo na proporcionalni. Tada je prvi put kod nas u novijoj istoriji, bilo je i u predratnoj Jugoslaviji, ali posle 1945. godine u raspodeli mandata korišćen Dontov princip, sistem najvećeg količnika. Zašto? Zato što pun, običan, proporcionalni sistem ne daje pravu sliku. Još ako se smanji izborni cenzus, onda politička scena poprima oblik cirkusa. Ako ste smanjili cenzus na 3% i ukoliko primenite ove decimalne izraze, onda imate ovu situaciju koje smo mi danas svi svedoci u lokalnoj samoupravi, da nešto što i nije politički relevantan faktor nalazi se u Skupštini i ne zna se koga zastupa, ne zna se koja je to politika, koja je to ideologija, koji je to pogled, šta je to nešto. To je samo borba za mesta, za neke pozicije, bez bilo kakve ideologije i bilo kakve politike. Dontov izborni princip u raspodeli mandata najminimalnije forsira, prilikom raspodele onog poslednjeg ili nekoliko poslednjih mandata koji su sporni, ukoliko bi se išlo na pun proporcionalni sistem i dodeljuje listama koje su dobile najveći broj glasova. To je taj neophodan prirodni prioritet, jer da njega nema, nikad se ne bi mogla ni formirati vlast. Dokaz za to su vam ove lokalne samouprave. Pogledajte, svako sa svakim i u svakom pogledu, samo da dobije predsednika skupštine opštine ili u nekoj političkoj trgovini ostvari mesto u opštinskom veću ili nekom javnom preduzeću. Zar želite i Skupštinu Srbije i Crne Gore da pretvorite izbornim principom u nešto što se dešava u lokalnim samoupravama, a svi su protiv Zakona o lokalnim izborima. To je samo pitanje hrabrosti, ko sme da dođe ovde i javno da kaže da je protiv. Kad popričamo u jednom manjem krugu poslanika, svi prigovaraju Zakonu o lokalnim izborima. Kada sam već izašao, samo da vam objasnim jednu stvar. Kada pričate o ovim cenzusima i pričate o Skupštini državne zajednice Srbija i Crna Gora, onda moram da vas podsetim da u Crnoj Gori postoji malo drugačiji zakon o izboru poslanika. Postoje rezervisana mesta. Ukoliko ste vi smatrali da na ovaj način, a vidim da već drugi put forsirate taj način prirodnog praga itd, hvatate neki priključak, onda vas upozoravam da ćemo imati dva različita izborna sistema, praktično, odnosno raspodele mandata u Crnoj Gori i Srbiji, naravno, pod uslovom da Crna Gora uopšte i prihvati da uđe u proces da se neposrednim izborima izaberu poslanici za Skupštinu Srbije i Crne Gore. Vodite računa. Ipak, mi kao građani treba da se delimo po ideološkoj osnovi, što neko zastupa u političkom smislu stavove levice, desnice, centra itd, ali nemojte da uvodite nešto drugo, sam čin rođenja kao kriterijum za podelu i neravnopravnost građana u Republici Srbiji. Šta biste vi iz većine rekli kada bi u Poslovniku stajalo da jedan glas poslanika opozicije vredi 1,3? Vi to nama gurate zakonom, da nečiji glas vredi 1,3 - 1,4. Da li biste vi pod tim uslovima mogli da budete vlast? Šta bi se desilo? Vodite računa o tim stvarima, jer se radi o vrlo ozbiljnom zakonu, da ne dođemo u situaciju da se smejemo kada vidimo šta nam je sve ušlo u Skupštinu Srbije i Crne Gore, bez političkog pogleda, bez ideologije, došli ljudi i onda kažete - eto, neko nam razgrađuje državu. Da niste možda ovakvim predlogom zakona i omogućili to razgrađivanje?
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odborsmatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odborsmatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom smo pokušali da vam skrenemo pažnju da Zakon o izboru narodnih poslanika treba da se supsidijarno primenjuje. Uostalom, i ovaj predlog zakona bi možda imao tri do pet članova. Pogledajte da li postoji potreba da se izbori organizuju u inostranstvu. Ako neko od poslanika ne zna, ako neko od građana ne zna, onda moram da vam kažem da se u ovim hodnicima ovde moglo čuti na mobilni telefon: “Čuj mama, idem u London. Što ideš tamo - kontrolišem neke izbore. Sve su mi platili i tamo ću da se pojavim.” Saberite sveukupno šta je glasalo u inostranstvu naših građana. To je ispod 10.000. Treba evidencija, treba kutije, treba ovo, treba ono, treba birački odbor, treba dnevnice, treba vize. Za šta? Da bi nekoliko hiljada naših građana iskoristilo svoje biračko pravo. Da me neko ne bi optuživao da ovim amandmanom kojim branim uskraćujem nekom biračko pravo, samo kažem dajte da se promeni i onaj zakon o izboru narodnih poslanika, a da se u ovom zakonu izbegne glasanje na biračkim mestima, posebnim biračkim mestima u inostranstvu. Nismo mi tako bogata država da bi mogli to da organizujemo. Vi ste maja ove godine spektakularno najavljivali – dijaspora, dijaspora, pa eto 10.000 ljudi. Jedno biračko mesto u jednoj državi, pa onaj treba 300, 400, 500 kilometara da dođe da bi iskoristio to svoje pravo, a mi nismo toliko bogati da možemo da organizujemo te izbore. Ne otvaram pitanje da li uopšte naši građani u inostranstvu treba da glasaju kada su u pitanju neke stvari koje se tiču poreskih obveznika Republike Srbije. Ne otvaram to pitanje ni teoretski, ni praktično, da ne bi nikoga uvredio. Naš ekonomski položaj ne dozvoljava da mi organizujemo i sprovedemo izbore u inostranstvu, jer ova država ima preča posla. Verovatno je to, da ne preteram, ali sigurno između 300 do 500 hiljada evra da bi se ti izbori održali. Sve države koje su formirane na teritoriji bivše Jugoslavije gorko su se pokajale kada su ugradile u svoj zakon da se glasa u inostranstvu. Jedna od njih je platila dva i po miliona evra, rezultat ništa. Samo je napravila još veću svađu u dijaspori i još veći animozitet tih građana prema njihovoj državi. Naše građane u inostranstvu ovo ne interesuje, jer mi nismo ni u mogućnosti da im omogućimo da pod približno istim uslovima ostvare svoje biračko pravo kao građani na teritoriji Republike Srbije. Mislim da je ovo dobra tema da se ukaže da ministarstvo napokon obezbedi jedinstveni birački spisak, da se srede te evidencije, da se svakom biraču omogući da glasa i da se u jedinstvenim biračkim spiskom obuhvate svi državljani Republike Srbije. Pričam o jedinstvenom biračkom spisku. Moramo da idemo u susret, ako već imate ozbiljnu nameru da se donosi novi Ustav, i pripremi tih spiskova birača koji bi se na referendumu izjasnili o Ustavu. Mi nemamo pravo da uskraćujemo mogućnost nekim biračima da se izjašnjavaju o tom budućem ustavu na referendumu. Bolje da te pare koje ste namenili za biračka mesta u inostranstvu usmerite za sređivanje biračkog spiska, veća će korist biti. Niko nema pozitivnog iskustva sa izborima u inostranstvu i to je sasvim dovoljan razlog da se usvoji ovaj amandman. Ovim amandmanom se ne derogira Zakon o izboru narodnih poslanika, ali se kao specijalno ubacuje da neće biti glasanja na biračkim mestima u inostranstvu. Ko god želi da iskoristi svoje biračko pravo doći će u Republiku Srbiju na biračko mesto gde je redovno upisan po prebivalištu i ostvariće svoje pravo. Situacija je takva da mi nemamo para za bacanje.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, gospodo ministri, mislim da je ovo amandman o kome bi trebalo najozbiljnije razmisliti. Naime, za nas iz DS nije sporno pitanje da li treba dati biračko pravo, odnosno omogućiti biračko pravo sugrađanima koji žive u inostranstvu. Međutim, izbori koje smo imali kada je prvi put omogućeno našim građanima koji žive u inostranstvu da glasaju, to iskustvo je u najmanju ruku porazno. Statistika beleži da se manje od 1% naših građana u inostranstvu prijavilo i glasalo na tim izborima, a troškovi su bili enormni. Ne bih rekao da je toliko u pitanju nezainteresovanost naših građana, koliko je u pitanju objektivna nemogućnost naše države u ovom momentu da otvori odgovarajući broj mesta na kojima bi naši građani mogli da izađu na te izbore. Stoga, prevashodni zadatak države je da za sledeće parlamentarne izbore omogućimo da glasanje u inostranstvu bude nesmetano, kako bi u krajnjem slučaju razumeli zbog čega je toliki novac potrošen za glasanje u inostranstvu, a možda bi trebalo razmisliti o ovom amandmanu, jer ovi izbori za državnu zajednicu Srbija i Crna Gora jesu na neki način specifični izbori i možda bi trebalo zarad uštede velikog novca prihvatiti ovaj amandman. Dakle, predlažem da ministarstvo ipak razmisli o amandmanu kolege Krasića.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, dr Zoran Lončar, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi završnu reč? (Da.) Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, ne mogu drugačije da započnem završnu reč povodom Predloga zakona o izboru poslanika u Skupštinu državne zajednice Srbija i Crna Gora, osim da vam izrazim zahvalnost na svemu onome što smo tokom jučerašnje i današnje rasprave imali od vas prilike da čujemo ovde. Moj bi zaključak bio da je u pogledu ovog zakona postignut izuzetno visok stepen političke saglasnosti. Srbiji je u ovom trenutku potrebno, radi ostvarivanja takvih pitanja kao što je neposredan izbor poslanika u Skupštinu državne zajednice, kao jedan od vitalnih državnih interesa u ovom trenutku, visok stepen političke saglasnosti, bar isti onaj stepen političke saglasnosti, a možda čak i viši, kakav je bio u Vladi Republike Srbije prilikom usvajanja ovog predloga zakona, kada je on usvojen bez ijednog glasa protiv. Time je još jednom pokazano da je na političkoj sceni Srbije u poslednjih nekoliko meseci zaista došlo do kvalitativnog pomaka napred, da svi politički činioci u Srbiji uspevaju da prepoznaju stvari koje su nadstranačkog državnog interesa, da zaboravimo međusobne stranačke razlike i da se pozitivno izjasnimo o takvim pitanjima. S obzirom na činjenicu da ovde nije tokom rasprave postignut potpun politički konsenzus oko potrebe usvajanja ovog zakona, ja ću se samo najkraće osvrnuti na neke primedbe, iznete tokom jučerašnje i današnje rasprave. Imali smo priliku da čujemo, tokom jučerašnjeg dana naročito, prigovor da ne treba usvajati ovaj zakon, već da se mora postići dogovor oko produženja mandata poslanicima sadašnjim u Skupštini državne zajednice za još jedno godinu dana do raspisivanja referenduma. Ne samo da referendum po Ustavnoj povelji nikada ne nastupa automatski, već nakon tri godine od usvajanja Ustavne povelje dolazi samo do mogućnosti da jedna od država članica, a to ne moraju biti ni obe, ima mogućnost da po onim kriterijumima određenim Ustavnom poveljom pokrene referendumsko izjašnjavanje svojih građana. Ali, mnogo važnije od toga je suštinsko pitanje da je i u politici, kao i u običnom životu, potrebno dogovaranje. U politici, štaviše, to je suština stvari, pogotovo ako imamo pitanja oko kojih se ne slažemo. Međutim, i u politici, kao i u običnom životu postoje stvari o kojima može i mora da se razgovara i dogovara, ali isto tako o kojima ne može i nikada ne sme da se dogovara. Poštovanje Ustava i zakona jedne zemlje je upravo pitanje oko koga nikada ne može da se dogovara. Ustav i zakoni se moraju poštovati. Za one pak kojima nisu prihvatljive odredbe Ustava i zakona, postoji legitimna procedura za njihovu promenu, pa ako se ne slažu, ta procedura je najbolji način da provere težinu svojih političkih ideja za koje se zalažu. Nadam se da nikada više za ovom govornicom, gde se sada trenutno nalazim, niko neće izneti stav, a kamoli predlog da se vi ili neki drugi možda skupštinski saziv izjasni da sam sebi produži mandat. Iznet je argument da su ovi izbori skupi; možda jesu, ali su izbori temelj demokratije. Najskuplje za jednu državu je kada demokratije nema. Zagovaranje ideje odlaganja ovih izbora, koji nas očekuju početkom februara naredne godine, u ovom trenutku nije ništa drugo već bežanje od izbora, s obzirom da su izbor temelj demokratskog načina vladanja, to predstavlja i bežanje ni od čega drugog, već od izborne volje građana. Koliko je moralno, to pitanje smo imali prilike da čujemo u toku jučerašnje rasprave za ovom govornicom, zalagati se protiv jednog nivoa organizacije državne vlasti, a istovremeno sedeti u jednoj od fotelja koje taj nivo organizacije pruža, kao predstavnik Vlade o tom pitanju neću se izjasniti, ali se nadam da će najbolji i pravi odgovor na to pitanje dati građani vrlo uskoro. Za mene kao predstavnika Vlade je od posebnog značaja činjenica da je za sve političke činioce u Srbiji izmena Ustava Srbije, koja se vrši radi usklađivanja sa Ustavnom poveljom, pitanje ako ne većeg, onda bar istog značaja kao i donošenje zakona za izbor poslanika, i predviđa ga Ustavna povelja. Dakle, to pitanje ni za jednu političku grupaciju nije sporno, a pogotovu mi je drago da u okviru svih stranaka koje sačinjavaju Vladu Republike Srbije nisu sporna sadržinska rešenja nacrta ustava Republike Srbije, koja u potpunosti počivaju na doslednom poštovanju Ustavne povelje državne zajednice. Na kraju, moram da odgovorim na neka pitanja koja su konkretno juče ovde postavljena. Između ostalog, bila je izneta konstatacija da sam u svom uvodnom obraćanju izneo činjenicu koja ne stoji, a to je da je ovaj zakon u nacrtnoj fazi bio na dnevnom redu RIK-a. Izneo sam tačnu činjenicu i Izborna komisija je razmatrala to na svojoj sednici od 12. novembra ove godine. U pitanju je bila 58. sednica i to je bila tada jedna jedina tačka dnevnog reda. No, s obzirom da je bio petak, verovatno da Skupština možda nije zasedala tog dana, možda je to sasvim omaškom nekome i promaklo. Takođe, postoji zapisnik sa te sednice i nalazi se ovde. Mogu ga pokazati, ako je potrebno. Takođe, postavljena su mi tri pitanja od strane narodnog poslanika Markovića, potpredsednika Skupštine. Posebno mi je drago da dobijem pitanje na koje ću moći da odgovorim jednom rečenicom i nadam se da će ga kao pravnika i kao pripadnika političke opcije koja se na osnovu postavljenih pitanja, to zaključujem, ponovo zalaže za dosledno poštovanje Ustava i zakona, odgovor u potpunosti zadovoljiti. Moj odgovor bi bio na ta tri postavljena pitanja - da nema dogovora oko poštovanja Ustava i zakona, u ovom slučaju Ustavne povelje državne zajednice i zakona za sprovođenje tog akta. Na kraju, odgovor na zalaganje sa ove skupštinske govornice sa današnje sednice, a tiče se načina zaštite prava pripadnika nacionalnih manjina, pošto predviđa ovaj zakon da on bude drugačiji. Ova skupštinska većina koja podržava Vladu Republike Srbije, među prvim aktima, i to je usvojeno u februaru mesecu ove godine, bile su izmene Zakona o izboru narodnih poslanika kojima je između ostalog, omogućeno strankama nacionalnih manjina takozvano pravo pozitivne diskriminacije. Kao predstavnik Vlade smatram da je to jedan veliki korak napred u pogledu zaštite prava pripadnika nacionalnih manjina. Sigurno da načini zaštite mogu još da se unapređuju, međutim, osim što sam čuo za ovom govornicom načelan prigovor o poboljšanju eventualnog načina zaštite prava nacionalnih manjina, nisam imao konkretan primer tog načina da se sa njim upoznam u formi predloga ni na sednici Vladinog saveta za nacionalne manjine, a njega pored nekih ministara, članova Vlade, sačinjavaju i predsednici svih nacionalnih saveta nacionalnih manjina, dakle, to su vanstranačke ličnosti. Nažalost, ni ovde u konkretnoj formi amandmana od bilo kog narodnog poslanika koji zagovara drugačiji način zaštite prava nacionalnih manjina. Sami ste videli, u tom smislu, postoji jedan uloženi amandman od strane poslaničke grupe SRS i on se odnosi na brisanje prava pozitivne diskriminacije stranaka nacionalnih manjina, kako je to određeno u ovom zakonu. Na samom kraju, još jednom vam se zahvaljujem što ste izrazili visoki stepen političke saglasnosti sa ovakvim predlogom Vlade Republike Srbije. Hvala.
Replika, narodni poslanik Milan Marković.
Gospodine ministre, iz vašeg odgovora meni moglo bi se zaključiti da mi imamo različiti stav o ovom pitanju. Mislim da smo mi u diskusiji juče sasvim jasno izneli stav koji je identičan i vašem stavu, odnosno stavu Vlade Republike Srbije po pitanju poštovanja Ustavne povelje, i mislim da se stranka kojoj pripadam dosledno zalaže za poštovanje Ustava i zakona sve ovo vreme. Nisam primetio da smo nekada odstupali od toga. Pošto vas nisam najbolje ni čuo, moram vam reći, ovde za predsedavajućim stolom nije isto kao sedeti dole, nije sporno, dakle, za nas poštovanje Ustavne povelje, a ako dozvolite, ponoviću samo jednu rečenicu od juče, a to je da, ukoliko se dogovorimo da prekršimo Ustavnu povelju, u kakvom ćemo to društvu živeti, oligarhije će moći o svemu da se dogovore, ali to više neće biti država vladavine prava. Imam utisak da se tu potpuno razumemo. Moje pitanje je više bilo, prosto me zanima kao poslanika, odgovor Vlade na eventualne poteze rukovodstva u Crnoj Gori po pitanju izbora posrednih i neposrednih. To mi je bilo prvo pitanje. Drugo pitanje je bilo, mislim da možete, ali naravno, ne morate da odgovorite, obzirom da ste vi samo resorni ministar, pitanje disonantnosti u Vladi Republike Srbije po pitanju ne samo opstanka državne zajednice, već ovako konkretne stvari kao što je poštovanje ili kršenje Ustavne povelje. Naravno, mislim pri tome na stav predsednika Vlade i potpredsednika Vlade koji su potpuno suprotni. Moje treće pitanje jeste bilo da li Vlada sada, znam da je to dosta delikatno pitanje, ima stav po pitanju korišćenja prava iz člana 60. Ustavne povelje državne zajednice Srbije i Crne Gorekoje se odnosi na održavanje referenduma. Dakle, zaista mislim da juče nismo imali ništa sporno, ovo su samo bila pitanja, sasvim legitimna, upućena Vladi. U krajnjem slučaju, nadam se da će ovaj zakon biti usvojen velikom većinom i da ćemo u februaru imati izbore za državnu zajednicu, kako to propisuje Ustavna povelja. Hvala.
Gospodine Krasiću, nisam razumeo da ste bili pomenuti ili da je nešto... (Zoran Krasić, sa mesta: Hoćete po Poslovniku?) Izvolite.
Sada ću lepo sve da vam objasnim. Nedopustivo je da izađe ministar i da kaže - nisam čuo nešto konkretno, osim jednog amandmana itd. Naravno, odnosi se na amandman SRS koji se odnosi na izborni cenzus, ali moram da objasnim i ministru, i Vladi i poslaničkoj većini, poslanička prava su univerzalna prava. Nema tu neke podele. Svaka podela bi vodila nekoj diskriminaciji, pa čak i aparthejdu. O tome smo mi pričali. Izneli smo principijelni stav. U jednom građanskom društvu, gde je Ustavom Republike Srbije zagarantovana jednakost i ravnopravnost svih građana, vi sada uvodite po osnovu rođenja neku razliku. Konkretno smo vam naveli, gospodine ministre, a znam da znate za taj problem, ko je taj i na osnovu čega će da odredi koja je to stranka nacionalnih manjina. Uzeću nešto za primer. Jedna stranka sa Čankom napravi koaliciju, šta je to? Ko je taj ko može da zabrani nekome da bude u koaliciji sa nekim? Ušli ste u jednu vrlo opasnu oblast, a da nemate pravilan pogled na tu oblast. Prosto i jednostavno. Ako se priča o nekim posebnostima, nekim specifičnostima, opet je naš ustav regulisao to, pa je rekao - zagarantovana je zaštita, očuvanje i razvoj čega - jezičke osobenosti, kulturne, obrazovne. Molim vas, idete na neku osobenost u politici. Na to nemate prava. Valjda se mi ovde u Skupštini delimo prema političkim pogledima, pa su radikali sa jednim pogledom, DSS ima drugi pogled, heterogeni sastav je po rođenju, po verskoj pripadnosti unutar svake poslaničke grupe, tako i treba da bude. Zašto nas gonite u nešto što može biti opasno? Ako uzmete običan sistem brojki, pa uporedite kod nas i negde u inostranstvu, Francuskoj, Nemačkoj itd, pa nema tamo te pozitivne diskriminacije. Prevario vas je neko. Ubacio vas je neko u jedan sistem. Taj sistem se zove razgradnja. Snižava se cenzus, uvodi se nova proporcija prilikom podele, na šta će to u političkom smislu da liči? O tome se radi.
Hvala. Da li ministar želi reč? (Da.) Izvolite, dr Zoran Lončar, ministar.
Zahvaljujem se. Samo kratko da odgovorim. Što se tiče pitanja narodnog poslanika Markovića, mogu samo još jednom da konstatujem, ne ulazeći u konkretne odgovore na svako ovo pitanje, naravno, zapamtio sam koja su to juče postavljena pitanja i mislim da sam veoma jasno odgovorio, sa jednom konstatacijom koja je izneta, koja je uopšteni odgovor na sva tri postavljena pitanja. Postoje stvari oko kojih se može i mora razgovarati, ali postoje i stvari oko kojih nikada ne može, niti sme da se razgovara, a to je dosledno poštovanje Ustava i zakona, u našem slučaju Ustavne povelje i Zakona za njeno sprovođenje. Što se tiče disonantnih tonova u okviru Vlade Republike Srbije, bio sam prisutan na sednici početkom novembra kada je utvrđen predlog ovog zakona o kojem vi danas ovde raspravljate. Još jednom da ponovim malopre što sam rekao, prilikom usvajanja Predloga zakona nije bio nijedan glas protiv. Što se tiče stranaka nacionalnih manjina, smatramo da stranke nacionalnih manjina treba da uživaju posebnu zaštitu, kao i pripadnici nacionalnih manjina u drugim oblastima društvenog života u Srbiji i smatramo da taj način zaštite treba da bude bar onakav kako je obezbeđeno na republičkom nivou. Specifičnost ovih izbora ne bi smela da se ogleda u drugačijem načinu zaštite stranaka i pripadnika nacionalnih manjina. To je, u odgovoru na ovaj amandman, bio jasan stav Vlade Republike Srbije. Zahvaljujem se.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celosti. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PREUZIMANjU NADLEŽNOSTI VOJNIH SUDOVA, VOJNIH TUŽILAŠTAVA I VOJNOG PRAVOBRANILAŠTVA Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Nemanja Šarović, Milan Stevović, Vjerica Radeta, Vojislav Milajić, Gordana Pop-Lazić, Milovan Radovanović, Sreto Perić i Petar Jojić. Amandmani koji u skladu sa Poslovnikom budu podneti do otvaranja pretresa biće uručeni u toku sednice. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, gospodin Zoran Stojković, ministar pravde, želi reč? (Da.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi jedan kratak zakon, ali po meni veoma bitan. Ovo je jedan od posebnih zakona kojim mi ispunjavamo sve svoje obaveze preuzete Ustavnom poveljom i kojim potvrđujemo da Srbija stoji iza zajednice Srbije i Crne Gore, i da će uraditi sve da one obaveze koje je preuzela po Povelji i ispuni. Zakon ima poseban značaj što se odnosi na vojsku kao jedan od ključnih segmenata svake države. Mi smo bili u jednoj relativno nezahvalnoj situaciji. Ovaj zakon je trebalo da se donese ranije, ali nakon donošenja zakona o prenošenju nadležnosti na republike, Crna Gora je vršila opstrukciju toga, vođena željom da pokaže da ne postoji zajednica, pa je sama donela Zakon o prenošenju nadležnosti, kako oni kažu, iako nije bilo saveznog zakona koji im to pravo daje. Ali, hteli su da pokažu da sama republika funkcioniše i nisu čekali donošenje zakona zajednice Srbije i Crne Gore, jer su ga razvlačili i uradili su jednu stvar koja nije bila u redu. Tim zakonom su rekli da se prenosi nadležnost na civilne sudove i de fakto ukinuli postojanje bilo kog oblika specifičnosti vezanih za vojsku ili vojno pravosuđe. Mi smo bili strpljivi i sačekali ipak donošenje ovog saveznog zakona. On je donet sa zakašnjenjem, da li namerno već krajem novembra ili iz nekih drugih razloga, ne znam, ali u ovom kratkom roku mi smo uradili ovaj zakon i u skladu sa donetim Zakonom o prenošenju nadležnosti preuzeli ono što je nama preneto. Vodili smo računa jer se radi o jednom izuzetno važnom segmentu svake države – njenoj bezbednosti, i smatrali smo da, bez obzira što se nadležnost prenosi na nivo republika i civilne sudove, treba zadržati te specifičnosti i zato smo ostavili posebna odeljenja vojnih sudova, tužilaštva, pravobranilaštva i jedinica u zatvorima obzirom da se radi o jednoj specifičnoj materiji vezanoj isključivo za vojsku. Odmah da kažem da je do sada, koliko je meni poznato, od svih zemalja u tranziciji svega dve zemlje su de fakto ukinule vojne sudove i, koliko imam informacija, vraćaju ih. Pokazalo se kao loše rešenje i neophodnost da postoje specifične institucije koje će tu specifičnu materiju i regulisati. Iz tih razloga zakon jeste kratak, bazira se na pravosudnom sistemu predviđenom u ovoj republici i nadležnost se određuje u skladu sa Zakonom o stvarnoj nadležnosti sudova. Imamo tri odeljenja pri Okružnom sudu u Beogradu, Nišu i Novom Sadu, kao drugostepeno odeljenje u Vrhovnom sudu, Republičkom tužilaštvu i pravobranilaštvu i posebnu jedinicu pri zatvoru u Nišu. Mislim da ovde ne bi trebalo da bude nikakvog spora. Vidim po broju amandmana da postoji apsolutna saglasnost u onim osnovnim stvarima koje reguliše ovaj zakon. Iz tih razloga neću vam oduzimati duže vreme, eventualno, za diskusiju koju budete imali, već da vas zamolim da ovaj zakon izglasamo da bismo mogli jasno da pokažemo da je ova republika spremna da ispuni sve svoje obaveze u, po meni, jednom vitalnom interesu da sačuvamo zajedničku državu Srbije i Crne Gore.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, šef poslaničke grupe DSS.
Kao što sam juče rekao povodom one druge tačke dnevnog reda koju smo danas završili, ovde su u pitanju dva interesa koja se mogu uočiti. Prvi interes je interes održavanja državne zajednice, njenog opstanka i to je i državni i nacionalni interes. Postoji i drugi interes, a to je interes pridruživanja Evropskoj uniji. Oba ova interesa ne moramo da smatramo našim zajedničkim interesima, ali svako od nas u ovoj sali identifikuje bar jedan od ova dva interesa kao veoma važne interese za građane ove države. Pošto ovim zakonom, kao što je ministar rekao, ispunjavamo sve obaveze koje su date Ustavnom poveljom kao Srbija, molim vas da u ime oba ova interesa ili makar jednog od njih svi glasamo za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković, ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke.
Poštovane koleginice i kolege, poštovani gospodine ministre, donošenje ovog zakona sigurno ne može da se dovede u pitanje u načelu, kao što je to bilo i sa zakonom o kojem smo razgovarali juče. Prosto to je obaveza iz Ustavne povelje, a Ustavna povelja je najviši pravni akt državne zajednice Srbija i Crna Gora. Nastala je kao izraz volje Narodne skupštine, Skupštine Crne Gore i na kraju tadašnjih poslanika Savezne skupštine. Tu za nas praktično nema nikakve dileme. Ovo je predviđeno članom 66. Povelje i dobro je da se našlo danas na dnevnom redu i to potpuno pozdravljamo. Međutim, mi smo ipak primetili jednu spornu stvar o kojoj bih želeo da porazgovaramo i da čujemo mišljenje ministra, a voleo bih da narodni poslanici obrate pažnju na to pitanje. Naime, članom 10. Predloga zakona predviđena su statusna pitanja, i taj član glasi ovako: "Na lica koja vrše funkciju ili obavljaju poslove i zadatke u vojnim odeljenjima sudova i javnih tužilaštava određenih ovim zakonom primenjuju se odredbe Zakona o uređenju sudova, Zakona o sudijama i Zakona o javnom tužilaštvu". Odmah da kažem da potpuno pozdravljamo činjenicu da ste predvideli posebna odeljenja i mislim da ste potpuno u pravu i da praktični razlozi idu u prilog takvom rešenju, i za razliku od ovog zakona crnogorskog o preuzimanju nadležnosti vojnih sudova i vojnih tužilaca, koji je daleko manji i ima pet članova, mislim da ste uradili bolji zakon i da je ovo u odnosu na taj zakon napredak, odnosno da će kolege u Crnoj Gori verovatno biti prinuđene u nekom kasnijem roku zarad praktičnosti da nešto u svom zakonu menjaju. Dakle, to sam razumeo na taj način da su oni koji budu radili u tim odeljenjima normalno u istom statusu kao i sve druge sudije, kao svi drugi ljudi koji rade u tim odeljenjima. U obrazloženju zakona stoji da je članom 10. zakona precizirana primena propisa u statusnim stvarima za lica koja će obavljati funkciju, odnosno obavljati poslove i zadatke u vojnim odeljenjima sudova i javnih tužilaštva. Takođe, isto to sam razumeo na taj način, ali bih voleo da dobijem odgovor na jedno drugo pitanje: da li se predviđa na osnovu ove odredbe, na osnovu ovog člana 10. da li se u stvari predviđa preuzimanje sudija koji ispunjavaju uslove da budu sudije vojnih sudova u ove sudove? Mišljenje Demokratske stranke jeste da to ne bi moglo da se učini. Ukoliko je to predlagač zakona želeo morao je da izričito navede tu odredbu i onda da vidimo na Zakonodavnom odboru da li je ta odredba u skladu sa Ustavom. Radi se o tome da je način izbora sudija definisan Ustavom Republike Srbije i Zakonom o sudijama. Način izbora sudija vojnih sudova je sasvim drugačiji i član 26. Zakona o vojnim sudovima predviđa da sudije prvostepenih vojnih sudova postavlja predsednik Republike. Dakle, ovako su ti ljudi postali sudije, predsednik Republike ih je postavio na funkciju predsednika sudova. Naš Zakon o sudijama predviđa u članu 9. da sudije i predsednika suda bira i o prestanku njihove dužnosti odlučuje Narodna skupština, a kasnije u postupku za izbor se kaže da izbor sudija oglašava Visoki savet pravosuđa, pa se oglas objavljuje u "Službenom glasniku Republike Srbije" ili u drugom sredstvu javnog obaveštavanja, zatim sledi podnošenje prijava, podnose se dokazi o ispunjavanju uslova za izbor, pribavljaju se podaci i mišljenja, zatim Visoki savet pravosuđa uzima u obzir stručnost i dostojnost, predlaže, Narodna skupština Republike Srbije bira sudiju na predlog Visokog saveta pravosuđa, i to je način izbora sudija u Srbiji. Mislim da ukoliko bismo na osnovu ovog zakona praktično preuzeli sudije iz vojnih sudova da budu sudije u civilnim sudovima da bismo prekršili Ustav Republike Srbije, Zakon o sudijama i de fakto uneli nesklad, pometnju u sam sistem izbora sudija u Republici Srbiji. Znači, to je jedina tačka koja je sporna za Demokratsku stranku. Neću vam više oduzimati vreme i molio bih da nam objasnite koji je stav ministarstva po tom pitanju. Ali, odmah ću vam reći, mislim da prostim jezičkim tumačenjem, čitajući odredbu zakona, a u krajnjem slučaju čitajući obrazloženje, proizilazi da se sudije vojnih sudova neće na osnovu ovog zakona preuzimati u civilne sudove. Sa druge strane, očigledno je da će postojati povećana potreba za sudijama. Zbog toga bi trebalo Narodna skupština u nekom kraćem roku da izvrši izbor sudija, ali taj izbor sudija mora biti u skladu sa Ustavom Republike Srbije i sa zakonima koje smo po tom pitanju doneli. Naime, da bi neko postao sudija mora proći kroz zakonom propisanu proceduru njegovog izbora. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Reč ima ministar Zoran Stojković, izvolite.
U vezi ovog pitanja probaću da dam kratak odgovor. Ustav predviđa sudijsku funkciju kao trajnu funkciju. U slučaju ukidanja sudova ili spajanja, sudija prelazi na posao u sud, kaže, bar istog ranga. Imali smo to u vidu prilikom donošenja ovog zakona i znajući za ovakvu mogućnost i pitanje izbora je bilo različito. Moram da kažem da je ovde bilo za ove organe različitih načina izbora i u neposrednoj prošlosti bilo je, npr, da zamenika tužioca predloži ministar, a bira Vlada. To je bilo 2002-2003. godine. Prema tome, različiti su bili načini izbora, ali ono što je osnovno u Ustavu za sve je bilo da je sudijska funkcija trajna. Imajući to u vidu i u ovom zakonu, mislim da je čak jedan amandman to i precizirao, uneli smo da se odredbe Zakona o redovnim sudovima odnose na njih, a one kažu, kada se ukine jedan sud, sudija će preći u sud, koristeći to pravo na trajnu funkciju, sličnog ili istog ranga. To je ovaj slučaj. Vodili smo računa o ovome i da ne dođemo u situaciju koja bi kršila Zakon Republike Srbije, pa je uneta ona odredba, a čini mi se da je amandmanom precizirana, da će se striktno primenjivati baš odredba Zakona o sudijama, tužilaštvima i pravobraniocu, tj. da budem jasan, onaj ko ima uslove i izabran je za sudiju, i ima uslove za sudiju, on može da pređe; jer u vojnim sudovima imali ste sudije koje nisu imale uslove po zakonu, oni neće moći da pređu. Za njih neće moći da važe ova pravila. Samo oni ljudi koji zaista ispunjavaju sve uslove, a da budem precizan, završen fakultet, položen pravosudni ispit, moći će da pređu. Mislim da tu neće biti problema, ali odmah da kažem, mi smo već razgovarali na Visokom savetu, pa ćemo videti da li čak elementarno formalno ponoviti njihov izbor ili ne, ali u suštini držaćemo se osnovnog pravila da je trajna funkcija sudijska i da on mora da dobije posao. Hvala.
Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SRS i DSS. Dajem reč narodnom poslaniku Goranu Rakovcu, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić.
Uvažene kolege poslanici, gospodine ministre, kao što i sami rekoste u vašem uvodnom izlaganju, imamo danas predlog jednog kratkog zakona, ali zakona koji je izuzetno važan. Naime, vi ste u vašem uvodnom izlaganju istakli da je više nego bitno iz par razloga doneti ovaj zakon, baš u ovom vreme, kako bi član 66. Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora, kojim je određeno da se nadležnost vojnih sudova, tužilaštava i pravobranilaštva prenosi na organe država članica, mogao i da se sprovede. Ovo posebno stoga što je Skupština državne zajednice Srbija i Crna Gora polovinom novembra i sama donela zakon gde je utvrdila da organi Republike Srbije preuzmu poslove iz nadležnosti vojnih sudova i da se faktički ova primopredaja, odnosno prenos nadležnosti izvrši do 31.12. 2004. godine. Kao što rekoste, ni kraćeg ni važnijeg zakona, a samim članom 1. je određen predmet, gde se utvrđuje način preuzimanja nadležnosti vojnih sudija, vojnih tužilaštava i vojnog pravobranilaštva na organe Republike Srbije. Članom 3. je predviđeno, u razradi ove materije, da se za suđenje u prvom stepenu, kao i za sprovođenje izvršenja kazne zatvora, određuju kao nadležni Okružni sud u Beogradu, Okružni sud u Novom Sadu i Okružni sud u Nišu, pri kojim sudovima se formiraju posebna vojna odeljenja. Pri Vrhovnom sudu Srbije se formira vojno odeljenje Vrhovnog suda Srbije. Tužilaštva prate nadležnost vojnih sudova koji prelaze na civilne sudove, tako da pri javnim tužilaštvima u Beogradu, Novom Sadu i Nišu preuzimaju nadležnost od vojnih tužilaštava. Ova tužilaštva postupaju pred okružnim sudovima u Beogradu, Novom Sadu i Nišu. Ono što je dobro, a što ste istakli i vi, a vidim da i predstavnici drugih poslaničkih grupa ovde, takođe, ističu da je dobro, što su ovde oformljena posebna vojna odeljenja, kao i vojno odeljenje republičkog javnog tužilaštva. Što se pravobranilaštva tiče, poslove koje je do sada obavljalo vojno javno pravobranilaštvo u potpunosti preuzima republičko javno pravobranilaštvo. Smatram da ovde treba još istaći način na koji će se ubuduće spojiti pritvor, odnosno formiranje vojnih pritvorskih jedinica pri okružnim zatvorima u Beogradu, Novom Sadu i kazneno-popravnom zavodu u Nišu, kao i način na koji će izdržavati, odnosno mesto gde će izdržavati kaznu zatvora osuđena vojna lica koja po zakonu zadržavaju svojstvo vojnog lica i posle osude, a za koje se obrazuje posebno vojno odeljenje u kazneno-popravnom zavodu u Nišu. Obaveza Republike Srbije jeste da, sprovodeći Ustavnu povelju, do 31.12. ove godine donese ovaj zakon i ovo je jedan u nizu zakona koji je proistekao iz Vlade Republike Srbije, a posebno iz Ministarstva pravde. Očekujem da kod ovog zakona ne bude disonantnih tonova i da se ovaj zakon donese kao jedan od zakona koji će se doneti sa ubedljivom skupštinskom većinom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Petar Cvetković.
Kao normalna posledica Beogradskog sporazuma i Ustavne povelje, kojim je omogućena razgradnja vojske i vojno pravosuđe je ostalo na ledu. Vidite, onaj ko je donosio Ustavnu povelju, to je sve lepo predvideo, uklopio je u hronologiju i došlo je vreme da se donese jedan ovakav zakon. Ovo je moglo da se uradi sa promenom nekoliko zakona, a pre svega Zakona o uređenju sudova, Zakona o sudijama, Zakona o javnom tužilaštvu, Zakona o izvršenju krivičnih sankcija i Zakona koje tretira pravobranilaštvo. Predlagač se opredelio na ovaj jedan mini omnibus zakon koji je, praktično, u onom statusnom, organizacionom delu pokušao da uredi one elementarne stvari, kako bi moglo da se organizuje suđenje za ona krivična dela koja su u našem osnovnom krivičnom zakonu određena kao vojna krivična dela. Osnovna primedba SRS je izražena u nekoliko amandmana, a gde smatramo da je mnogo ispravnije i sa gledišta te vaše Ustavne povelje i tog člana 66. da se prenosi nadležnost sa vojnih na, neko kaže civilne, a ja kažem redovne organe Republike Srbije, a što od suda, što od tužilaštva, a što od ustanova i zavoda za izvršenje krivičnih sankcija. A da ne trošim vreme na amandmanima, pošto ću to obrazlagati povodom svakog od ovih amandmana, u toj razgradnji vojske, videli ste, svoj vrhunac je nastupio pre nekih mesec dana, kada je formirana posebna državna komisija sa očiglednim zadatkom da se meša u rad vojnih pravosudnih organa. Nije dobro kada u pravosudne stvari počne da se meša neko sa strane, bio on novinar ili državna komisija, pogotovo onakvog sastava. Pre svega, kad pričam o sastavu, mislim na ono što je nama medijski predstavljeno da je rukovodstvo te državne komisije, onaj advokat što se uvek javlja, kao ptica zloslutnica, uvek kada je nešto ružno, loše, sa svojim pametovanjem i naravno, sa svojim veštacima iz Petog opštinskog suda, gde je i radio kao sudija, to je opštepoznata stvar i tu ne treba tumačiti bog zna šta. Ko malo zna šta se dešava po pravosuđu, on tačno zna koji advokat je koga angažovao za veštaka kad je bio krivičar u Petom opštinskom sudu. Dakle, tu se sklapa jedna priča tako da to može medijski da prođe, a da se, usput, malo i građani začude i da vojska dođe na ovaj nivo popularnosti koji je, kažu, 30 i nešto posto, sa nekih 70%, u to teško stanje. Ovim zakonom, praktično, redovni pravosudni organi Republike Srbije primaju ovu nadležnost. Koliko je to dobro rešenje, mislim da niko od nas ne može sa preciznošću da kaže. Ima država gde postoje specijalizovani vojni sudovi, ima i država u kojima za vojna krivična dela sude redovni sudovi, a ima i posebna grupa prekršaja i dela koji nisu tema današnje rasprave. Potrebno je jedno specijalizovano odeljenje zbog specifičnosti ovih krivičnih dela, jer sudija koji sudi za klevetu, uvredu, laku i tešku telesnu povredu, izazivanje opasnosti itd, ne može da sudi ova krivična dela, jer ne zna specifičnosti vojne službe i elemenata bića tih vrlo specifičnih krivičnih dela. Mislim da je ovde dobro rešenje i dobro je što je Vlada prihvatila naš amandman kojim smo samo objasnili šta treba da se u ovoj organizaciji primeni iz postojećeg Zakona o uređenju sudova. To je ta elementarna specijalizacija, kako bi ti postupci bili ujednačeni i kako bi moglo efikasno da se ostvari sudska zaštita. Za nas nije sporan izbor sudija, tužilaca, ovo što se, neko kaže, preuzima. Naravno, ti ljudi su profesionalci, radili su, verovatno treba da se obnovi taj postupak i verovatno da oni treba da imaju prioritet prilikom izbora, jer su specijalizovani za te poslove. Ono što donekle može da stvori zabunu kod ovog zakona, a nije toliko vezano za našu organizaciju sudova, već za, pre svega, ono što prati vojsku i što će da prati vojsku. Juče smo čuli da Nebojša Čović kaže - nemojte da povlačite vojsku sa te linije tamo, a Vrhovni savet odbrane hoće da povuče vojsku. Zamislite, jedan Nebojša Čović je reterirao, onaj koji do 17. marta nije znao da kaže "teroristi", nego kaže "ekstremisti". On je promenio mišljenje. Plašim se da se i ova dobra namera ne uklapa u nešto što je podla namera, a to je erozija, degradacija i dalje onesposobljavanje naše vojske. Moram da vam kažem, kada vojni nadležni organi prijave neko krivično delo, pa dok dođu do tužioca u posebnom odeljenju itd, da na toj relaciji nismo ovim zakonom pokidali neke prirodne veze koje su postojale, koje su funkcionisale 50 godina. Ovo shvatite, pre svega, kao jedno upozorenje na šta treba ministar, pošto je on ovlašćen da svojim podzakonskim aktima reši to, da obrati pažnju. Ovaj momenat, sasvim evidentno, nije materija ovog zakona, ali može bitno da utiče na ostvarivanje sudske zaštite kada su u pitanju i ova krivična dela i druge stvari koje su bile u nadležnosti vojnih pravosudnih organa. Plašim se da ne pomognemo onima koji po svaku cenu žele da omalovaže našu vojsku i u materijalnom, pa zašto ne reći i u moralnom smislu. Omalovažavanje je odavno krenulo, a mislim da je vrhunac onog momenta kada su počele da se promovišu optužnice protiv vojnih lica koja su postupala u skladu sa zakonom, naredbama i na drugi način branili svoju državu i ovaj narod. Vidite, tu je došlo do te svojevrsne mentalne diverzije, pa oni koji su bombardovali našu zemlju nisu zločinci, optužnice su povučene. Naravno, Batić je napravio dogovor da Vrhovni sud ukine, vrati na ponovno suđenje, a onda je tužilac morao da odustane od optužbi i tako je predmet zatvoren, tako su preko noći od ratnih zločinaca postali veliki prijatelji, jer je nekima bilo neprijatno da se rukuju sa predstavnikom Evropske unije i neke države, a postoji presuda i postoji obaveza organa da sprovode tu presudu. Znači, čim sleti na aerodrom, odmah u maricu, CZ, pa da raspravimo to pitanje ko je šta radio. Naravno, Batić nikad na to nije bio spreman. On sada nešto priča, on ima svoju temu - Haradinaj, ali mislim da je njegova glavna tema bila Karla del Ponte. Mora da se obrati pažnja. Pripremite se, oni će da navale i dalje na ovu našu vojsku. To je čitav ovaj sektor nevladinih organizacija, ovi savetnici koji nisu služili vojsku, savetnici za vojna pitanja. Pazite, kod nas se dešavaju stvarno čudne stvari. Čovek kao kapetan ode u penziju, i to invalidsku penziju. Zbog ovih eksperata moram da objasnim - kada čovek ode u invalidsku penziju, onda se smatra da je on izgubio radnu sposobnost. Znači, nesposoban je za posao. Postane savetnik predsednika ne ove naše nego one iznad državne zajednice, zamislite, još i za vojna pitanja. Znači, vodite računa. Ova ideja koju promovišete ovim zakonom verovatno je jedina, te ne mogu da kažem da je jedina alternativa, jer alternative praktično i nema. Mi ovaj zakon ne donosimo zbog Evropske zajednice, zbog Partnerstva za mir, nego donosimo zbog elementarnog reda u Republici Srbiji. Republika Srbije neće da se odrekne svoje vojske, kao što je ona druga republika, možda javno ne, ali nekim svojim konkludentnim činjenjima stavila do znanja da im vojska nije potrebna, pa hajde da rasprodaju sve. Zato upozoravam ove koji su bacili oko na vojnu imovinu, pogrešili su, u Srbiji postoji vrlo jaka tradicija poštovanja vojske i uniforme. Vodite računa da ne prekardašite, jer i za vojna krivična dela postoji nadležnost, a postoji i nadležnost da civili odgovaraju zbog nekih stvari koje su uradili, a u vezi sa oružanim snagama ove naše zemlje.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, neka se pripremi narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo, gospodine ministre, uvažene kolege poslanici, meni je pripala ta čast od nekih poslanika većine, poslanika DSS, da o ovom zakonu kažem neku reč. Biću veoma kratak, s obzirom da u dosadašnjim diskusijama nije bilo drugačijeg mišljenja niti primedbi na Predlog zakona o preuzimanju nadležnosti vojnih sudova, vojnih tužilaštava i vojnog pravobranilaštva. Barem za ovom govornicom nije istaknuta primedba sa bilo koje strane, od bilo koje političke grupacije. Takođe, nije bilo primedbi ni od stručne javnosti, pa stoga možemo bez uvijanja reći da je predlagač zakona ili Ministarstvo pravde za ovaj predlog zakona zaslužilo sve pohvale, bez obzira što je, kao što je i uvaženi kolega Krasić pre mene rekao, ovaj zakon po broju odredbi, odnosno po broju članova jedan mali zakon, a koji je na svoj način deo i predstavlja jedan sistemski zakon. Takođe je i orijentacija Ministarstva da se preuzimanje nadležnosti izvrši ovakvim zakonom, ne donošenjem većeg broja zakona, pet, šest ili više, upravo ispravna i da je najlakše, odnosno najispravnije i politički i pravno doneti ovakav zakon, te da od sledeće godine, odnosno od 1. januara ili 31. decembra ove godine redovni sudovi postupaju u ovim krivičnim delima koja su do sada bila i nadležnost vojnog zakonodavstva. Takođe je i jedino moguće i ispravno opredeljenje predlagača, a ja se nadam bez ikakvih dilema i nas u Skupštini, da usvajanjem ovog zakona omogućimo da se pri redovnim sudovima u vojnim odeljenjima sudi za vojna krivična dela. Uslovno rečeno kažem “vojna” krivična dela, jer to su ona dela, kao što znate, o kojima su do sada postupak vodili vojni sudovi. Rešenja data zakonom su u potpunosti, kao što rekoh, usklađena sa dosadašnjom praksom, odnosno sa pravnim sistemom i u potpunosti su celishodna našem današnjem trenutku. Upravo bih izazvan diskusijom koju pozdravljam, diskusijom mog prethodnika, ukazao da Predlog zakona i ovaj zakon koji ćemo doneti nikako ne ide za tim da želi na bilo koji način da umanji ugled vojske. Naprotiv, ne da nema nikakve veze, nego donošenje ovog zakona ima upravo za cilj povećanje ugleda i vojske i državnih institucija, kako u Srbiji, takođe i u državnoj zajednici. Na tom istrajavanju je DSS uvek bila u svojem dosadašnjem ponašanju i programu, a kao što vidimo i ova republička vlada je upravo na tim zadacima, kao što je do sada pravilno i isticala. Stoga, ne treba mnogo gubiti vreme oko usvajanja ovog zakona. Rešenja su poznata i poslanicima i građanima, rešenja su ona koja su, kao što rekoh, jedino moguća i u skladu sa pravnom naukom, pravnom praksom i pravnim sistemom države Srbije i državne zajednice Srbija i Crna Gora. Stoga u svakom slučaju treba podržati donošenje ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, moram da kažem da sam zabrinut ovim zakonom koji je danas na dnevnom redu i koji mi treba da donesemo. Sada ću da kažem zbog čega jesam zabrinut. Uzrocima koji su doveli do toga da mi danas stavimo ovaj zakon na dnevni red to je ono što me čini zabrinutim. Gospodin Zoran Krasić je rekao da ovo datira ne samo od usvajanja Beogradskog sporazuma i Ustavne povelje, nego i od ranije, i to je otprilike išlo hronično i postepeno. Ministar je u uvodnom obrazloženju rekao da je zajednica, odnosno Skupština zajednice Srbija i Crna Gora 18. novembra donela ovaj zakon i obavezala države članice da dalje razrade taj zakon, odnosno da izvrše konkretizaciju. Kada je u pitanju sam ovaj zakon, on je urađen dosta dobro i mislim poslanička grupa SRS nema nekih velikih primedbi, mislim da su naši amandmani više tehničke, a ima nešto i suštinske prirode, ali da se ide ka poboljšanju teksta ovog zakona. Pretpostavljam da su ministar i njegovi saradnici vodili računa u članu 3. o raspodeli nadležnosti po okružnim sudovima. Vidimo da će Okružni sud u Beogradu biti nadležan za područja sedam drugih okružnih sudova, Okružni sud u Novom Sadu za pet, a Okružni sud u Nišu čak za 15, ali pretpostavljam da su ministar i njegovi saradnici o ovom vodili računa i da tu neće biti nekih većih problema. Plašim se da jednog dana, naravno da nisam toliko zloslutan i mislim da to nećemo doživeti, ovaj visoki dom to neće biti u situaciji bez obzira u kojem sazivu, ne bude zakon o ukidanju vojske, jer postupanje pojedinih zvaničnika i visokih funkcionera naše države i zajednice vodi ka tome i mislim da je to strašno. Jedan prethodni ministar je doprineo da vojska ubrzano propada, odnosno da se urušava i da poverenje kod građana Srbije u sve većoj meri vojska gubi. Videli ste, baš nedavno je jedna klasa vojnika trebalo da ide na redovno odsluženje vojnog roka, i to je kod većeg broja regruta sve češći slučaj, uopšte se nije odazvala, a da pre toga nije dogovoreno čak ni civilno služenje vojnog roka. Vidite, i osnivanje ove državne komisije nije baš bez razloga nastupilo sada, jer možda se nekome učinilo da ovakav zakon neće biti na dnevnom redu Skupštine Republike Srbije, pa daj da podstaknemo i na taj način da malo javno mnjenje izazovemo da bi što pre doneli takav zakon. Mislim da je predstavnik poslaničke grupe DSS naveo dva razloga zbog kojih bi trebalo podržati ovaj zakon. Jedan je svakako očuvanje zajednice Srbija i Crna Gora pre svih. Poslanička grupa SRS jeste za očuvanje zajednice Srbija i Crna Gora, uz ulaganje velikih napora, odnosno sve do onog nivoa potrebnog da bi to uradili. Za proces priključenja EU mislim da ovaj zakon nema neki veliki značaj, ali nema ozbiljnijeg priključenja EU dok SRS ne dođe na vlast, jer zaista mi iskreno želimo to i učinićemo da do toga dođe, a ovo je sada više deklarativnog karaktera, i mislim da taj drugi razlog nije ozbiljan, ali dovoljan je i ovaj prvi razlog koji sam naveo, zbog koga ćemo mi ovo podržati, tako da će poslanici poslaničke grupe SRS podržati ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo poslanici, ja ću i danas da ponovim ono što sam u jučerašnjoj diskusiji iznela, a to je činjenica da je SRS bila najžešći protivnik potpisivanja Beogradskog sporazuma i donošenja Ustavne povelje. Zašto to ponavljam? Zato što je i ovaj zakon jedan od razloga zbog čega je i trebalo biti protiv. Znali smo da će se dešavati sve ovo što se desilo u međuvremenu, znali smo da su i Beogradski program i Ustavna povelja u stvari program za razgradnju zajedničke države Srbije i Crne Gore, a to je nešto što mi nikada ne možemo i nećemo da prihvatimo. Reče gospodin ministar – ovo je jedan veoma kratak, ali bitan zakon. Jeste, gospodine ministre, veoma kratak zakon, ali zakon koji treba sve nas da zabrine. Znamo i razumemo potrebu da ovaj zakon treba da se donese u skladu sa Ustavnom poveljom, ali bih volela da čujem da li svi vi razumete šta se u stvari želelo ovom Ustavnom poveljom i šta je želeo onaj ko je ovu Ustavnu povelju podmetnuo. Rekle su moje kolege da je razgradnja vojske započela poodavno. Niko ovde ne reče, a ja ću da kažem, razgradnja vojske, uništavanje ugleda vojske Jugoslavije počelo je početkom 2001. godine. Mnogo toga se u međuvremenu dešavalo, a u uništavanju ugleda i uništavanju Vojske Jugoslavije, odnosno Vojske Srbije i Crne Gore, učestvovali su državni funkcioneri, državni zvaničnici. Počeo je sadašnji predsednik Srbije kao ministar vojni, nastavili su sadašnji ministar spoljnih poslova, sadašnji ministar vojni, sadašnji ministar finansija Republike Srbije. Svako na svoj način uništava ugled vojske od njih. Svako od njih na svoj način se igra sa Vojskom Srbije i Crne Gore, a to znači, igra se sa Srbijom, igra se sa Crnom Gorom, igra se sa narodom i u Srbiji i u Crnoj Gori. Sa tim, SRS nikada ne može i neće da se složi. Kada je konkretno ovaj zakon u pitanju, činjenica je da je on nastao kao posledica naše obaveze iz Ustavne povelje. Na sam tekst zakona nemamo nekih bog zna kakvih primedbi, imamo čisto ovako od početka, od samog naslova zakona. Zakon se zove - Predlog zakona o preuzimanju nadležnosti vojnih sudova, vojnih tužilaštava i vojnog pravobranilaštva, a mi mislimo da je u skladu sa terminologijom iz procesnih zakona da to bude zakon o prenošenju nadležnosti i u tom smislu su naši amandmani. Recimo u članu 11. kažete – "predmete i stvari dosadašnjih vojnih sudova". Mi smo mislili da to "dosadašnjih" treba da se briše, jer je nepotrebno. Dakle, to su vojni sudovi, nema sadašnjih i dosadašnjih, nego vojni sudovi još uvek. Neke od amandmana je ministar kao predstavnik predlagača prihvatio, neke nije, ali nije u tome suština naših komentara vezano za ovaj zakon. Suština je, znači, odnos prema Vojsci Srbije i Crne Gore. Sam ministar je rekao da mnoge zemlje u tranziciji nisu donosile ovakve zakone, a one koje jesu, da vraćaju ponovo vojne sudove, a ja ću sve da vas podsetim da i Amerika ima vojni sud. Ne mislim uopšte da je bilo pametno da se stvaraju uslovi za ukidanje vojnih sudova, jer postoje neka dela koja moraju da se vode pred vojnim pravosudnim organima. Postoje vojne tajne, ne znam na koji način će to biti regulisano, osim ako nećete širokogrudo da skidate obavezu čuvanja vojnih tajni, kao što to čine zvanični državni organi kada su u pitanju tajne koje su potrebne Karli de Ponte, ali zato dokumentaciju koja je potrebna timu koji pomaže Vojislavu Šešelju za odbranu do dana današnjeg nismo dobili, iako nam je odavno obećana. Sve su to problemi svih građana Srbije i sve su to problemi preko kojih se olako prelazi. Najlakše je reći, evo donosimo kratak zakon od 13 članova, moramo na osnovu Ustavne povelje, ispunjavamo svoje obaveze. E pa lepo, građani bi mislili, bože, što je ova skupština efikasna, kako oni to rade, sve što moraju urade, ali ne znam samo šta ćemo sa onim građanima koji su u deset časova prebacili na Treći kanal da gledaju Skupštinu, a mi ovde počeli tek u 11,30 časova, ali to je opet tema za neku drugu priču. Moj kolega Zoran Krasić i ja želimo da upozorimo sadašnje visoke vojne funkcionere, počev od ministra i pre svega ministra, da se ne igraju vojskom, da se ne igraju vojnom imovinom, da ne potpisuju ugovore kakve je ministar Davinić potpisao, pa onda kaže, nije to bio ugovor, to je samo neki predugovor i ne proizvodi nikakve finansijske posledice. Proizvodi, bogami, i te kako štetne posledice po državu Srbiju i po Vojsku Srbije i Crne Gore. Naravno, te kriminalne radnje u vojsci započeo je još sadašnji predsednik Srbije, tadašnji ministar Boris Tadić. Davinić to očigledno onako uredno sledi. Zašto sam spomenula sva ova imena, sada ću da se vratim na to. Tadić i Davinić su vezani za određene malverzacije kada su u pitanju sredstva, prodaja oružja, prodaja vojnih objekata itd. Nadam se da će jednog dana ovi sudovi, koji će se promovisati kroz ovaj zakon, zaista raditi svoj posao, odnosno sudije da će raditi svoj posao, pa da će postaviti određena pitanja i verovatno doneti odgovarajuće odluke za sve ono što se radilo poslednje četiri godine u našoj vojsci. Zašto sam spomenula sadašnjeg ministra spoljnih poslova, dakle, gospodina Vuka Draškovića? Mislim da ono što je on uradio i izgovorio vezano za vojsku, onaj njegov poziv našim mladićima da ne idu u vojsku, jer to je bio poziv njima, a ne poziv roditeljima, kako je rečeno, kako su gospođa Danica Drašković i Vuk Drašković rekli, jer roditelji ne idu u vojsku, a ne idu u vojsku maloletna deca. Znači, ne mogu da pozivaju roditelje da ne šalju decu u vojsku, jer u vojsku idu punoletni mladići koji žele da idu u vojsku. Poziv da ne idu u vojsku je najveća bruka i sramota koja je mogla da se desi. Čak da je to izgovorio neko ko se bavi politikom, ko je trenutno u opoziciji, pa možda ima nekog razloga da na taj način nastupa, bila bi bruka i sramota, a posebno je bruka i sramota kada to kaže zvanično ministar u Srbiji i Crnoj Gori. Zašto sam rekla da na rušenju ugleda vojske radi i ministar finansija Mlađan Dinkić? Zato što svakodnevno čitamo po novinama, te daće pare za plate vojsci, te neće dati pare, te smanjuje troškove kroz budžet. Takva degradacija vojske je, dame i gospodo, nedopustiva. Mi smo narod koji, to je rekao i moj kolega Krasić, veoma drži do tradicije, koji drži do svoje vojske i moramo da zaustavimo propadanje vojske, moramo da zaustavimo razgradnju vojske, i to je ono čime mi treba da se bavimo, i to je ono o čemu mi treba da razgovaramo, a ovaj zakon, dame i gospodo, ne ide u tom pravcu. Ne ide, doduše, konkretno kao zakon ni u pravcu razgradnje, ali je posledica Ustavne povelje koja je, sada je to jasno, imala za cilj, između ostalog, razgradnju zajedničke vojske. Dakle, razgradnju vojske Srbije i Crne Gore uopšte. Zato mi sada imamo ovaj zakon i zato mi treba da se zapitamo zašto je moralo da dođe do ovog zakona. Nema uopšte potrebe čak ni da se govori nešto konkretno o samom Predlogu zakona, nego o onome što je prethodilo našoj obavezi da donosimo ovaj zakon. To je ono što treba da zabrine svakog narodnog poslanika i to je ono što treba da zabrine i brine svakog građanina Srbije. Nažalost, šta je tu je, dobili smo to što smo dobili. Nadam se da ćemo istrajati svi skupa u tome da zaista očuvamo ovu državnu zajednicu, makar ovakva kakva je, da sačuvamo zajednicu Srbije i Crne Gore, jer verujte, bez toga neće biti dobro ni Srbiji ni Crnoj Gori. Reći ću samo još jednu rečenicu vezano za ovaj zakon i to za član 10. koji govori o statusnim pitanjima. Ovde je bilo već postavljeno pitanje na koji način, šta će biti sa sadašnjim vojnim sudijama, tužiocima i pravobraniocima. Ministar je dao odgovor, a moj kolega Krasić je rekao da njemu tu ništa nije sporno, ali u onom smislu koji je kasnije rekao, da je normalno da ti ljudi imaju prioritet pri izboru. To zaista nije sporno. Ali, nisam sigurna, ministre, da ćete na način kako ste zamislili i kako ste ovde obrazložili zadovoljiti sve zakone na snazi koji regulišu ovu materiju. Mislim da je trebalo neke druge zakone uskladiti, ako to mislite na taj način da uradite. Ne može baš sudija vojni iz vojnog suda da pređe u ovaj sud po principu idem iz firme u firmu, trgovac iz jedne prodavnice ide u drugu prodavnicu. Imamo tu i Ustavnu povelju, i Ustav i Zakon o uređenju sudova itd. Nisam sigurna da ćete moći svim tim propisima da udovoljite, a da to uradite na način kako ste uradili. Verujem da ćete to učiniti na najbolji način i da će ovi ljudi koji su bili zaposleni u vojnim sudovima, tužilaštvima itd. biti na odgovarajući način zbrinuti, ali pre svega se nadam da ovaj zakon neće doprineti daljem uništavanju i upropašćavanju Vojske Srbije i Crne Gore. Ponavljam, Srbi su narod koji vojsku izuzetno ceni i molim vas da, kao narodni poslanici, u svakom momentu vodimo računa o tome. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi iz poslaničke grupe SRS smo smatrali da je ovaj zakon, ovakav kakav jeste, bolje doneti sad, nego ostaviti nerešeno pitanje još izvesno vreme. Pitanje je da li treba ukinuti vojne sudove i da li preneti u nadležnost civilnim sudovima dela koja se tiču isključivo vojske jeste pitanje o kome bi trebalo malo više diskutovati, a mi smatramo da vojne sudove nije trebalo ukidati, nego da je trebalo upodobiti i te zakone koji se odnose na vojno tužilaštvo. Međutim Beogradski sporazum i Ustavna povelja ovu državu obavezuju, a mi smo bili i protiv Beogradskog sporazuma i protiv Ustavne povelje, ovakve kakva jeste, obavezuju ovu državu da uredi i ovaj deo, tim pre što su godinu dana, manje ili više, vojni sudovi blokirani. Dozvoljavalo im se da rešavaju neka elementarna i manje problematična pitanja, ali kod svih velikih pitanja nisu mogli da donose presude, upravo tome je bila kočnica sama Ustavna povelja. Postavlja se ministru, Ministarstvu i narodnim poslanicima, a i državi Srbiji jedno pitanje koje će vrlo brzo morati da dođe na red, a to je da li su sudovi, tužilaštva i pravobranilaštva spremni i sposobni, kadrovski, da preuzmu i ovaj posao. Činjenica je da su i tužilaštva, od opštinskog pa do republičkog, i sudovi, od opštinskog pa do republičkog, prenatrpani predmetima, da malo kadrova imaju i da oni ljudi koji su u tim sudovima ili tužilaštvima padaju s nogu. Neophodno je da, pored ovoga što ćemo uraditi, ministar razmisli o povećanju broja izvršilaca u tužilaštvima i sudovima. Tu država ne sme da škrtari. Što se tiče vojnih odeljenja, specijalnih odeljenja u sudovima, normalno je da treba primiti ljude koji su spremni da se demobilišu, jer oni sad postaju civilne sudije i, pre svega, njima treba obezbediti posao u ovim odeljenjima, jer su i krivična dela koja se odnose na oblast vojske malo specifična u odnosu na krivična dela koja su u civilstvu. Ovde se postavlja još pitanje suđenja koja su započeta u vojnim sudovima za dela koja su, pre svega, ovu državu debelo koštala, pri tom mislim na suđenje koje je početo eks-generalu Perišiću, jer koliko se sećam, njemu je Vrhovni savet odbrane i oduzeo čin, a da li mu je vratio to ne znam, ali znam da su novine bile pune petnaestak dana naslova o tome kako je Perišić, pošto se dokopao vojnih dokumenata, torbu vojnih dokumenata zamenio za torbu novca. Doduše, ova torba koju je dobio bila je i Samsonajt, ona druga je bila obična kožna torba, ali verovatno vrednost u toj torbi je bila daleko veća od onoga što su mogli parama da pokriju. Eks-general se pozvao na imunitet jer je u to vreme bio, čini mi se, savezni poslanik i tu se stalo. Pošto on nije više savezni poslanik i potpredsednik vlade, pošto je on običan građanin ove države, osim ako nije prešao u neku od vladajućih stranaka, mislim da ovaj postupak hitno treba nastaviti, jer će sve više špijunaže biti. Izgleda da je špijunaža najprofitabilnija grana delovanja pojedinih koji su nekad činili vlast u Srbiji. Sada, kao država, imamo još jedan veliki problem koji će morati hitno da se rešava, možda u saradnji sa ovim odeljenjima, a možda i normalni civilni sudovi da rešavaju. Godinama je "Jugoimport" SDPR za vojne viškove, vojnu opremu, zastarelu, nalazio tržište izvan zemlje i prodavao. Sada je formiran, zahvaljujući malo kratkovidoj, a možda malo i dugoprstoj ideji pojedinih iz vladajuće garniture, nekakav fond koji bukvalno krčmi i rasprodaje, harači po vojnoj imovini. Fantomska organizacija koja najdirektnije pljačka imovinu, kad kažem vojna imovina, pre svega mislim na imovinu koju su u krajnjoj liniji kupili svojim sredstvima građani ove države. Prema tome, pljačka vojske je istovremeno i pljačka države. U novinama sam pročitao da je taj fond svojevremeno prodao podmornicu, a da niko nikoga za to nije pitao i, gospodin Proroković će me podsetiti, radi se o pet miliona evra za onu podmornicu, dakle, uzeli su pet miliona evra, a gde su ih usmerili, sam bog zna. Priprema se prodaja Karađorđeva ili bar izdavanje u zakup na nekih 20 ili 120 godina, ne sećam se, a pitanje šta i koliko vredi Karađorđevo je pitanje svih pitanja, neprocenjivo bogatstvo. Neko hoće da opljačka i očerupa i taj deo koji je izgleda malo civilni, ali je pod vojnom jurisdikcijom do danas bio. Poslednja afera koja se tek otvorila, a koja će se najverovatnije, ukoliko ovo pravosuđe odradi svoj posao, završiti zatvorom i debelim zatvorskim kaznama, jeste pitanje prodaje zgrade Vojnog instituta u Katanićevoj ulici, gde je, po prvim procenama, zgrada prodata nekakvom američkom preduzeću za gradnju, ne sećam se kako se zove, jer nije bitno ko je kupio, nego koliku je proviziju dao, za vrednost 300 i nešto stanova, a u ukupnoj vrednosti 25 posto manje nego što ta zgrada vredi. Ta ista fantomska firma otvorila je žiro račun i u Crnoj Gori i sva sredstva koja se prodaju, sva vojna imovina koja se prodaje, sredstva ostaju u Crnoj Gori. Otvorila je račun u Delta banci u Beogradu i niko živ osim njih nekoliko koji vode taj fond ne zna gde se i koliko para nalazi na tim računima i gde se te pare troše. Da nije bilo neke unutarstranačke rasprave u G17 plus, zamalo da napravim lapsus pa da kažem G17 posto, Dinkić iz G17 kritikuje Davinića iz G17 zašto je zgrada prodata za 20% do 25% jeftinije. Davinić iz G17 kaže da nije potpisan ugovor, potpisan je predugovor i mi dođemo do papira, do ugovora koji je potpisan i ugovora koji obavezuje ovu državu, osim ukoliko se ne uhapse potpisnici ugovora. Pljačka samo na ovom slučaju je neverovatna. Sada će se zvati G 25%, jer je otprilike 25% vrednosti otišlo.
Molim vas, govorite o temi.
Upravo govorim o onome što će ova vojna odeljenja morati hitno da rade. Ovo je samo par slučajeva koje smo pročitali u štampi. Koliko toga stvarno ima, to će tek da se vidi i tek će sredstva javnog informisanja, ukoliko im neko ne stavi katanac, moći da nas obaveste. Sve ovo o čemu sam govorio ukazuje na stravičan napad na vojsku kao instituciju, sa ciljem da se vojska narodu najprostije rečeno ogadi, a činjenica je da sada imamo ispod 50% odziva u poslednjem pozivu na služenje vojnog roka i to znači da je ugled vojske i kod onih koji vojsku treba da služe drastično opao. Deca regruti odlaze u bolnice na civilno služenje vojske. Rade najprljavije poslove u svim službama koje su potpisale sa vojnim odsecima, najprljavije poslove, pa i kod predsednika Republike u Narodnoj kancelariji. Tamo ima onih regruta koji služe vojsku. Onaj drugi zdraviji deo srpstva je svoje sinove poslao na odsluženje vojnog roka, jer smatra da ti ljudi moraju da se obuče, da brane možda već na proleće ovu državu, jer kako stoje stvari sve više se Šiptara konkretno naoružava i velika je opasnost da nam one tri opštine, na koje su odavno bacili oko, a i ceo jug Srbije na koji su bacili oko, ali se o tome ne priča, otmu. Da li će ovaj koji sada drži metlu u nekoj od bolnica ili drži plajvaz u Narodnoj kancelariji biti spreman i sposoban da uzme pušku i brani državu ili će i dalje oni držati metle u bolnicama i plajvaze u kancelariji predsednika države, to ćemo tek da vidimo, ali mislim da se namerno srozava ne samo ugled vojske, nego i odbrambena moć ove države. Prema tome, ova vojna odeljenja koja će se formirati pri sudovima imaće pune ruke posla, ukoliko taj posao budu htela, mogla i ukoliko im bude dozvoljeno da rade, a nadam se da hoće. To što je Perišić prodao torbu dokumenata, to se samo uhvatilo i to su uhvatili vojni istražni organi i počeo da sudi vojni sud. To što se nije uhvatilo, što je odlazilo kamionima i to što su nam špijuni iz celog svega zaposeli sve institucije, počev od Vlade 2000. godine, posle one poznate buldožer revolucije, i što se u mnogim ministarstvima govorilo isključivo na engleskom, tu i tamo čujete poneku srpsku reč od onih čistačica i kafe kuvarica, koje baš nisu naučile engleski, to je druga priča. Posebno kolo su vodile nevladine organizacije ili kako ste im tepali NGO tamo negde 2001. godine, a pri tom mislim na razne Sonje Biserko, na Nataše Kandić, na Olivere Vučo itd.
Gospodine Markoviću, molim vas da se držite teme.
Ja vas molim, gospodine predsedavajući, primirite malo narodne poslanike da bi mogli da saslušaju moje izlaganje do kraja.
Hoću, drage volje, ali se držite teme.
Dakle, ova odeljenja će imati pune ruke posla i od ministra i ministarstva očekujemo da ih posebno zaštite i osposobe da posao koji će raditi u potpunosti rade, a pri tom da nikakve politike nemaju uticaj na rad. A vojska kao institucija, bez obzira na sve blato koje se ovih dana od strane ovih nevladinih organizacija baca na nju, ostaje čista i ostaje jedini kamen spoticanja za sve neprijatelje spolja, a bogami i za neprijatelje iznutra.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Milan Marković, ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, moram još jednom da se vratim na ovaj član 10, na statusna pitanja. Mislim da vaš odgovor ipak ne stoji, vaše tumačenje ipak ne stoji, iz prostog razloga što ukoliko već imamo izvesno neslaganje oko normi iste pravne snage i istog karaktera, onda moramo da pogledamo naviše i da vidimo šta Ustav kaže. Ustav doslovce u članu 73. tačka 10. kaže da Narodna skupština bira i razrešava sudije Ustavnog suda, Vrhovnog suda i drugih sudova. Tako je to u Republici Srbiji regulisano. Vojni sudovi nisu redovni sudovi. To su sudovi koji su osnovani saveznim zakonom i postojali su na nivou savezne države. Mi u Srbiji moramo, pre svega, sada primenjivati Ustav Republike Srbije i zakone koji se odnose na ova pitanja, a koje je donela Narodna skupština Republike Srbije. Mislim da ste vi u stvari malopre dali jedan dobar predlog i mislim da bi ovo moglo da se reši na sledeći način, da se raspiše konkurs na koji bi bili pozvani da se jave samo sudije koji su radili, a to važi i za tužioce, da se jave na konkurs, da prođu proceduru Visokog saveta pravosuđa, da dođe na Narodnu skupštinu i da Narodna skupština ostvari svoju nadležnost, izvrši izbor tih sudija. A da sa druge strane sudijska vlast učestvuje u izboru nosilaca pravosudnih funkcija, jer upravo promenama koje smo doneli u ovoj skupštini mi smo to pravo neprikosnoveno i nepovredivo dali sudskoj vlasti. U krajnjem slučaju, sudije koje su izabrane na taj način imaće puni legitimitet u svom radu, u odnosu na svoje kolege sudije koje su izabrane po redovnom postupku neće ni na koji način biti diskriminisani, niti će iko sutra moći da im spočita da eto oni nisu izabrani od strane Narodne skupštine. Mislim da će za njih same lično i profesionalno mnogo više značiti da budu izabrani od strane ovog doma, odnosno od strane Narodne skupštine Republike Srbije. Opet, čini mi se da tekst zakona ne dozvoljava drugačije rešenje ovog problema, odnosno ovog pitanja. Mislim da po samom tekstu zakona je nemoguće izvršiti preuzimanje sudija vojnih sudova, a isto važi i za javne tužioce, u redovne sudove i u naša tužilaštva. Ukoliko bi se ovo rešilo na ovaj način mislim da bismo mogli utvrditi da smo danas obavili jedan dobar posao, značajan posao, ispoštovali odredbe Ustavne povelje i uradili ono što je danas bio naš zadatak. Mislim da bi taj konkurs mogao da se raspiše vrlo brzo, pretpostavljam da je to pitanje dana i da bi vrlo brzo mogao da se izvrši izbor tih sudija. Takođe smatram da kod članova Visokog saveta pravosuđa, a i kod članova ovog parlamenta ne postoji nikakva sumnja u stručnost i kvalitet ljudi koji sada obavljaju ove funkcije u vojnim sudovima. To bi bio neki moj završni predlog kao predstavnika poslaničkog kluba Demokratska stranka - Boris Tadić. Obzirom da mi ovako shvatamo ovaj zakon, da ga ovako tumačimo i da mislimo da je nemoguće drugačije tumačiti ovaj član 10, mi ćemo se naravno pozitivno izjasniti o zakonu o kojem smo danas razgovarali.
Reč ima ministar Zoran Stojković, izvolite.
Što se tiče ovog, tu smo se i složili, to sam i rekao, samo da će to po meni biti u suštini forma; ljudi su ispunili uslove, proći će kroz Savet i imaće taj prioritet da mogu da rade. Mislim da to nije ništa, po meni, sporno, a što je rekao i poslanik Krasić. Želeo sam samo da dam malo objašnjenje, jer se javila bojazan, kaže, da li će biti ovim ugrožen dalji ugled vojske. Nemojte sumnjati u neke zadnje namere, čak i kod pravljenja ovog zakona angažovali smo sudije i predsednike vojnog suda, tužilaštva i pravobranilaštva i zajedno sa njima ovo uradili. Verujte da je bila dobra namera u pitanju. Potrudićemo se da sačuvamo njihov ugled. Što se tiče ove primedbe, jedan broj amandmana je prihvaćen zbog preciziranja i poboljšanja jasnoće samog zakona. Samo je bilo sporno pitanje da li preuzimanje ili prenošenje. Evo, da probam, da li ćemo eventualno moći da skratimo raspravu o amandmanima, jer postoji veliki broj amandmana iste sadržine. Povelja kaže - preneće se. Mi smo čekali savezni zakon koji je donet i kaže - prenosimo republikama. Mogli smo i mi to da uradimo i da napišemo, prenosimo, ali bi uradili ono što rade Crnogorci, ne priznajemo zajednicu, nego ćemo mi to sami. Sačekali smo njih, oni su doneli zakon i kažu prenosimo nadležnost, a u zakonu kaže, a vi je preuzmite i mi smo je preuzeli. Zato stoji odredba o preuzimanju nadležnosti. Mislim da je to bolje zbog ovog objašnjenja, jer sa tog zajedničkog nivoa oni prenose, a mi preuzimamo. Nadam se, ako se to prihvati, neće biti mnogo rasprave, jer ona tri amandmana su prihvaćena, preciziraju, poboljšavaju jasnoću samog zakona.
Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanik Zoran Krasić podneo je amandman na naziv Predloga zakona. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ustavna povelja je rezultat jednog vrlo problematičnog kompromisa. U članu 66. Ustavne povelje DOS i DPS, kao perjanice tog projekta, zapisale su da se prenosi nadležnost vojnih, hajde da upotrebim i ja tu reč, nepravilnu, pravosudnih organa na republike države članice. Shodno tome, ako se poštuje ta ustavna povelja, onda bi ovaj amandman morao da se prihvati, jer postoji razlika, pošto Vlada kaže - preuzimanju nadležnosti vojnih sudova, vojnih tužilaštava i vojnog pravobranilaštva. Trebalo bi zakon da se zove - zakon o prenošenju nadležnosti vojnih sudova, tužilaštava i pravobranilaštva. Zbog čega? Želim da vam objasnim zbog čega. Očigledno je da vojno-pravosudna funkcija više nije u nadležnosti državne zajednice, po samom slovu Ustavne povelje. To je prešlo na države članice. Formalno-pravno čak ni taj zakon državne zajednice nije bio potreban, već je mogao da se donese zakon gde Republika Srbija, koja je u međuvremenu dobila nadležnost, prenosi nadležnosti i određuje, možda čak i pravilnije, određuje organe koji preuzimaju tu nadležnost. To se zove prenošenje nadležnosti. Nije u pitanju samo terminologija, u pitanju je suština. Na ovaj način mi priznajemo nadležnost Republike Srbije da sudi, uslovno rečeno, vojna krivična dela i zakonom određujemo ko je od državnih organa i za šta nadležan. Činjenica je da se i drugi amandmani odnose na ovo, nije samo u pitanju kod ovih amandmana terminologija, već bih mogao da vam ukažem, pošto je to u organskoj vezi na član 1, za razliku od vas, vi ovde kažete na organe Republike Srbije, a mi ovde u članu 1. potenciramo u skladu sa tom ustavnom poveljom. To je ta velika razlika. Niste primetili da postoji velika razlika. Ona nije samo terminološke prirode. Uostalom, u procesnim zakonima, malo ozbiljnije pogledajte odredbe o nadležnosti, govori se o prenosu nadležnosti. Neki viši organ prenosi nadležnost. Narodna skupština je viši organ i ona prenosi, a ovde se radi o određivanju. Zato je mnogo ispravnije bilo da ste sa izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, Zakona o sudijama, Zakona o javnom tužilaštvu, Zakona o javnom pravobranilaštvu i Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, sa izmenom po jednog ili dva člana, ovu materiju na kvalitetan način rešili, jer u suštini ovim mini omnibus zakonom mi dopunjujemo te zakone. U pravnom poretku ćemo imati Zakon o uređenju sudova i još nekoliko članova ovog zakona, Zakon o sudijama i još nekoliko članova ovog zakona, Zakon o javnom tužilaštvu i još nekoliko ovih članova. To će do unedogled biti podeljeno. Zato bi možda bio ispravniji put da ste ovih pet zakona promenili sa jednom ili dve odredbe materijalne sadržine i u prelaznim odredbama regulisali sporna pitanja koja se ovde pojavljuju, nepotrebno sporna pitanja. U tom smislu je prenos adekvatniji izraz koji ukazuje na ovo šta mi radimo. Danas prenosimo tu nadležnost redovnim sudovima. Ne možemo mi da kažemo da oni preuzimaju. Od koga? Od saveznih organa? Savezni organi više nemaju tu nadležnost i nisu mogli da prenesu to na republičke organe, ali da oni određuju. To je postala oblast koja seu Ustavu Republike Srbije zove prava i dužnosti Republike Srbije. (Predsedavajući: Vreme.) To je postala posebna oblast na bazi Ustavne povelje, a ne ovog zakona koji je donela državna zajednica, nego sama Ustavna povelja je dopunila naše odredbe o pravima i dužnostima Republike Srbije. Mi sada prenosimo tu nadležnost, određujemo organ.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Jedno obaveštenje za vas, imamo još malo da završimo i raspravu u pojedinostima i posle toga ću odrediti pauzu. Narodni poslanik Milan Stevović podneo je amandmanna naziv poglavlja II, naslov iznad člana i član 2. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Stevović.
Zaista ću kratko, obzirom da je poslanik Krasić, naš kolega iz SRS, detaljno obrazložio ovo o čemu se radi. Smatram da Skupština jeste zakonodavni organ, ali u ovom momentu Skupština vrši transmisiju, vrši prenos određene nadležnosti na vojne sudove, sa vojnih na redovne.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Pošto su predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je ovaj amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Vojislav Milajić podneo je amandman na naslov iznad člana i član 5. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić podnela je amandman na naslov iznad člana i član 7. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Pošto su predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je ovaj amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Pošto su predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je ovaj amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Zoran Stojković, ministar pravde, želi završnu reč? Izvolite. Reč ima ministar pravde Zoran Stojković.
Želim da vam se zahvalim. Ovo što je ovde rečeno zaista je bilo vezano za čisto stručnu stranu. Mislim da smo se i složili oko nekih pitanja ovde. Hoću da vam se zahvalim na saradnji i da kažem da smo mi definitivno ispunili sve obaveze po Povelji. Iako je bilo prethodnih dana nekih disonantni tonova, to su ipak samo disonantni tonovi. Nadam se da ćemo mi naše obaveze veliko većinom glasova da u ovoj skupštini ispunimo i da pokažemo da nam je stalo do zajedničke države, tako da ubuduće međunarodna zajednica neće imati potrebe da se obraća nama i da, eventualno, govori o nekim problemima koji se ovde javljaju. Hvala vam.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanju odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Određujem pauzu do 15,15 časova.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Pošto prema službenoj evidenciji u ovom trenutku prisustvuje 117 poslanika, molim da utvrdimo kvorum za rad. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – IZBOR ČLANA REPUBLIČKOG ODBORA ZA REŠAVANjE O SUKOBU INTERESA SA LISTE KOJU JE PODNELA SRPSKA AKADEMIJA NAUKA I UMETNOSTI Primili ste listu kandidata za izbor člana Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa koju je podnela Srpska akademija nauka i umetnosti. Saglasno članu 156. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o izboru člana Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PRESTANAK FUNKCIJE I IZBOR NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA Za ovu tačku dnevnog reda primili ste predloge odluka koje je podneo Odbor za pravosuđe i upravu: 1. Predlog odluke o prestanku funkcije sudijama Ustavnog suda Republike Srbije, 2. Predlog odluke o prestanku dužnosti sudije Vrhovnog suda Srbije. Saglasno članu 156. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluka. Da li predstavnik predlagača Jovan Palalić, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o predlozima odluka. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o predlozima odluka, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlozima odluka u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZBORU POVERENIKA ZA INFORMACIJE OD JAVNOG ZNAČAJA Primili ste Predlog odluke koji je podneo Odbor za kulturu i informisanje. Saglasno članu 156. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Da li izvestilac Odbora za kulturu i informisanje želi reč? Aleksandar Lazarević, predsednik Odbora? Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, članom 1. stav 2. Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, radi ostvarivanja prava na pristup informacijama od javnog značaja kojima raspolažu organi javne vlasti, ustanovljen je poverenik za informacije od javnog značaja, kao samostalni državni organ nezavisan u vršenju svoje nadležnosti. Članom 30. stav 1. zakona utvrđeno je da poverenika bira Narodna skupština na predlog Odbora Narodne skupštine nadležnog za informisanje. Samo vas obaveštavam da je Odbor za kulturu i informisanje kao nadležan, na sednici održanoj 10. decembra 2004. godine, utvrdio predlog kandidata za poverenika, da to bude ispred Odbora gospodin Rodoljub Šabić. Odbor je imao u vidu njegovo ranije angažovanje u svojstvu predsedavajućeg Potkomisije za ljudska prava i osnovne slobode Ustavne komisije, koju je Narodna skupština obrazovala 2003. godine, radi pripreme teksta Predloga novog Ustava, zatim predsednika Saveta Vlade Republike Srbije za rodnu ravnopravnost i aktivnostima uspostavljanja tela za rodnu ravnopravnost. Takođe smo imali u vidu i projekte u kojima je gospodin Šabić uključen, a ti projekti su u vezi sa unapređenjem ljudskih prava i sloboda i razvojem sistema lokalne samouprave. Dakle, Odbor je većinom glasova predložio gospodina Šabića za poverenika, smatrajući da on i kao ličnost, a i kao čovek koji je već dokazao da je dobar organizator, može ovaj odgovoran posao da obavi i da je u stvari ovo novi zakon koji donosimo i novo telo koje će gospodin Šabić na pravi način organizovati i čini mi se da će on biti vrlo fleksibilan da čuje sve predloge, sve komentare i da će na pravi način obavljati svoj posao, te vas molim da podržite gospodina Šabića za poverenika u slobodnom pristupu informacija od javnog značaja.
Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke koji je podnela poslanička grupa Srpski pokret obnove – Nova Srbija. Saglasno članu 156. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Vojislav Mihailović, želi reč? (Ne.) A tu je i gospodin Velimir Stanojević. (Ne.)Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o Predlogu odluke, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke koji je podnela poslanička grupa Srpske radikalne stranke. Saglasno članu 156. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Vjerica Radeta želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o Predlogu odluke, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA I DOPUNI ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste predlog odluke, koji je podnela poslanička grupa G17 plus. Saglasno članu 156. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Miloljub Albijanić, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o Predlogu odluke, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke u celini. Pošto smo završili raspravu o svim tačkama dnevnog reda, saglasno članu 81. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem današnji dan 22. decembar 2004. godine kao dan za glasanje, sa početkom u 17,00 časova, a posle toga vas sve, koji ste odradili ogroman posao u ovom parlamentu, pozivam na jedan koktel. [[Posle pauze – 17,25]] Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom dobar dan. Pristupamo glasanju o tačkama Osme sednice dnevnog reda. Današnjem glasanju prisustvuju predsednik Vlade i ministri, na poziv predsednika Skupštine. [[Aplauz.]] Zahvaljujem. Molim da pre početka rada utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da primenom elektronskog sistema imamo kvorum za glasanje. Da sačekamo da se sve kolege poslanici smeste, molim vas. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZBORU POSLANIKA SKUPŠTINE SRBIJE I CRNE GORE Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore u načelu. Za 172, protiv 29, uzdržan jedan, od 202 narodna poslanika. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam vas da je u toku pretres Predloga zakona u pojedinostima konstatovano da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman narodnog poslanika Zorana Krasića na član 11. Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 61, protiv 99, nisu glasala 43, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 61, protiv 96, nije glasalo 47, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman je podneo poslanik Vojislav Milajić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 61, protiv 97, nije glasalo 46, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podnela poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 61, protiv 97, nije glasalo 46, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore u celini. Za 174, protiv 28, nisu glasala dva, od 204 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore. [[Aplauz.]] Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O PREUZIMANjU NADLEŽNOSTI VOJNIH SUDOVA, VOJNIH TUŽILAŠTAVA I VOJNOG PRAVOBRANILAŠTVA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o preuzimanju nadležnosti vojnih sudova, vojnih tužilaštava i vojnog pravobranilaštva u načelu. Za 127, nisu glasala četiri, od 131 narodnog poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam vas da je konstatovano da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika Vjerice Radete na član 4, Srete Perića na član 11. i Petra Jojića na član 12. Narodni poslanik Zoran Krasić podneo je amandman na naziv Predloga zakona. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 59, protiv 126, nije glasalo 11, od 196 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 60, protiv 126, nije glasalo 14, od 200 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Milan Stevović podneo je amandman na naziv Poglavlja 2, naslov iznad člana i član 2. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 58, protiv 126, nije glasalo 18, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Vojislav Milajić podneo je amandman na naslov iznad člana i član 5. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 59, protiv 125, nije glasalo 18, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić podnela je amandman na naslov iznad člana i član 7. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 59, protiv 124, nije glasalo 19, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo poslanik Milovan Radovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 59, protiv 126, nije glasalo 18, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o preuzimanju nadležnosti vojnih sudova, vojnih tužilaštava i vojnog pravobranilaštva u celini. Za 127, protiv, od 127 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o preuzimanju nadležnosti vojnih sudova, vojnih tužilaštava i vojnog pravobranilaštva. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - IZBOR ČLANA REPUBLIČKOG ODBORA ZA REŠAVANjE O SUKOBU INTERESA SA LISTE KOJU JE PODNELA SRPSKA AKADEMIJA NAUKA I UMETNOSTI Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, prelazimo na odlučivanje. Podsećam vas da Narodna skupština, na Drugoj sednici Drugog redovnog zasedanja u 2004. godini, održanoj 2. novembra 2004. godine, nije izabrala člana Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa, s obzirom na to da nijedan predloženi kandidat nije dobio potrebnu većinu glasova narodnih poslanika. Lista sadrži dva kandidata, i to: 1. Dr Danica Petrović, direktor Muzikološkog instituta SANU, 2. Akademik Zoran Konstantinović. Glasaćemo o svakom kandidatu sa liste pojedinačno, a izabran je kandidat koji je dobio većinu glasova prisutnih narodnih poslanika i istovremeno najveći broj glasova. Pristupamo glasanju. Stavljam na glasanje Predlog da se za člana Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa izabere dr Danica Petrović, direktor Muzikološkog instituta SANU. Za 115, protiv jedan, nije glasalo 27, od 144 poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za člana Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa izabere akademik Zoran Konstantinović. Za 18, protiv jedan, uzdržana četiri, nije glasalo 135, od 158 narodnih poslanika. Polazeći od rezultata glasanja, konstatujem da je za člana Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa izabran kandidat koji je dobio većinu glasova prisutnih narodnih poslanika i istovremeno najveći broj glasova, a to je dr Danica Petrović. Dozvolite da, u vaše i svoje ime, izabranom članu Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa čestitam na izboru. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PRESTANAK FUNKCIJE I IZBOR NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o predlozima odluka, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije sudijama Ustavnog suda Republike Srbije. Za 126, protiv jedan, nije glasalo 30, od 157 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o prestanku funkcije sudijama Ustavnog suda Republike Srbije. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku dužnosti sudije Vrhovnog suda Srbije. Za 126, nije glasalo 26, ukupno 152 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o prestanku dužnosti sudije Vrhovnog suda Srbije. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O IZBORU POVERENIKAZA INFORMACIJE OD JAVNOG ZNAČAJA Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru poverenika za informacije od javnog značaja. Za 123, uzdržan jedan, nije glasalo 30, od 154 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke oizboru poverenika za informacije od javnog značaja. Dozvolite mi da u vaše i svoje ime gospodinu Rodoljubu Šabiću čestitam na izboru. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koju je podnela poslanička grupa Srpski pokret obnove - Nova Srbija. Za 197, nije glasao jedan, ukupno 198 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koju je podnela poslanička grupa Srpske radikalne stranke. Za 197, nije glasao jedan, ukupno 198 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA I DOPUNI ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama i dopuni Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koju je podnela poslanička grupa G17 plus. Za 196, nisu glasala dva, ukupno 198 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o izmenama i dopuni Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Pošto smo se izjasnili o svim predlozima odluka, pitam da li ste saglasni da se svi usvojeni predlozi objave u "Službenom glasniku Republike Srbije" kao jedan pravno-tehnički objedinjeni akt - Odluka o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 181, nije glasalo 11, ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila ovaj predlog. Pošto smo obavili razmatranje svih tačaka dnevnog reda i odlučivanje o njima, saglasno članu 95. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem Osmu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Molim vas samo dve informacije. U ovom trenutku Narodna skupština Republike Srbije je ove godine usvojila 87 zakona i 96 odluka, što je najviše u istoriji jednogodišnjeg rada ma kog saziva Narodne skupštine Republike Srbije. Ja vam svima čestitam. Pozivam vas, predsednika Vlade i članove Vlade na jedan koktel, a istovremeno članove Odbora za ustavna pitanja podsećam da je sutra Odbor za ustavna pitanja, u 13,00 časova, u predsedničkoj sali.