Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 135narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali,molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 100 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Elvira Kovač, Marko Đurišić, Edip Šerifov, Konstantin Samofalov, Vuk Dinčić, Nataša Vučković, Vesna Marjanović, Tot Tamaš, Oliver Dulić, Meho Omerović, Vesna Pešić, Ivan Jovanović i Goran Bogdanović. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O USTAVNOM SUDU (nastavak u pojedinostima) Podsećam vas da je Narodna skupština, na jučerašnjem delu sednice, rad završila u toku pretresa o amandmanu narodnog poslanika dr Vladana Batića na član 89. Reč ima narodni poslanik Svetlana Kitić, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, drage kolege, ministre, nije baš po Poslovniku, mislim da današnji dan zaslužuje par reči, jer danas je 20. novembar i obeležava se svetski Dan deteta, u znak sećanja na 20. novembar 1989. godine, kada je usvojena Konvencija UN o pravima deteta. Ovoj konvenciji UN prethodila je Deklaracija o pravima deteta, usvojena 1959. godine, kao prvi u svetu dokument koji se isključivo i celovito bavi pravima deteta. Ujedinjene nacije su izdvojile decu kao posebnu i veoma osetljivu grupu, kojoj treba garantovati zaštitu od svih oblika zapostavljanja, zlostavljanja, okrutnosti ili iskorišćavanja, obezbediti joj sva prava i jednakost i pružiti sve moguće šanse. "Ulaganje u decu je ulaganje u budućnost", čest je slogan akcije UN koja se odnosi na dečiju popularizaciju. Danas ceo svet obeležava svetski Dan deteta, a Srbija, da li mi imamo razloga da slavimo, zapitajmo se. Početak druge polovine ovog veka Srbija dočekuje kao stara nacija. Procenjuje se da će stariji od 65 godina nadmašiti brojčano populaciju mlađih od 15 godina. Stanovnika Srbije svake godine ima manje za oko 20, a neki kažu 30.000. Od 161 opštine u Srbiji, negativan prirodni priraštaj ima 155 opština. U ime Poslaničke grupe SPS-a, dr Žarko Obradović je predložio Predlog zakona kojim se ukida PDV na bebi opremu i hranu i rekao je da Vlada Srbije ima dva načina da reši ovo pitanje, potpuno ukidanje ili neko njegovo smanjenje. SPS je pokrenula ovo pitanje još u vreme kada je ministar finansija bio Mlađan Dinkić i odgovor je bio da će biti rešeno u narednom budžetu. Mi smo im poverovali, ali smo, nažalost, od aktuelnog ministra dobili identičan odgovor. Vlada ima strategiju i može i mora da nađe rešenje. Vi se ovde niste ni potrudili da to učinite i uopšte nemate stav. Biće ako bude, neće biti ako ne bude. Recite jasno i glasno građanima da od toga nema ništa, jer Vlada ovo pitanje ne želi da reši. Javno je premijer Koštunica obećao da će ukinuti PDV, a sada dobijamo od Vlade mišljenje da ne prihvatimo Predlog zakona o dopuni Zakona o PDV-u dečije hrane i odeće, koji je podnela SPS. Ministar Cvetković je pre neki dan javno izjavio da ukidanje PDV-a ne utiče na prirodni priraštaj i da su to pokazala istraživanja. Pitam ministra Cvetkovića - Kako je došao do toga i kako baš sada da je to utvrđeno? Koje je parametre koristio u tom istraživanju? Juče sam rekla, danas ponavljam, da će SPS, uz sve ostale mere, i dalje predlagati zakonska rešenja koja će poboljšati uslove života naše dece. Nož i pogača su u rukama vlasti. Neka vlast objasni zašto nam danas mnoga deca žive na ivici bede. Na kraju, podsećam vas, danas je svetski Dan deteta. Hvala.
Da li se još neko od narodnih poslanika javlja povodom amandmana na član 89. koji je podneo narodni poslanik Vladan Batić? (Ne) Amandman kojim se posle člana 90. dodaje naslov novog poglavlja 9. podneo je narodni poslanik Amdžad Migati. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Amdžad Migati. Izvolite.
Mi smo podneli taj amandman da bismo dali značaj odvajanju fizičkih i pravnih lica u opštem okviru pravnog sistema. Drugo, veoma je interesantan odgovor Vlade koji kaže... Nema potrebe, ministre, da li mogu da, ministre, vama to obrazlažem.
Izvolite gospodine Migati, samo vi govorite.
Vidite, mislim da je to samo jedan način nemarnosti i arogancije Vlade kada tako jednostavno odbije i kaže da nema potrebe. Inače, odvajanje lokalnih organa i autonomije pokrajine je posebno zaštićeno u čl. 187. i 193. Znači, Ustav je odvojio te kategorije od opšte ustavne žalbe i postupka po ustavnoj žalbi. Ovde postoje dva interesa. Nije u interesu samo pravda. Ovde postoji javni interes. Kada je pokrajina ili organ samouprave ometen u radu, to ne znači samo da je to jedna mala grupa ljudi koja neće da radi, nego broji dosta stanovnika, i kada bismo odvojili to poglavlje, onda bi to dobilo na značaju. Postoji još jedan politički momenat koji je važan i u Ustavu je određen. Zašto se to odvaja? Kako bismo dali do znanja lokalnim samoupravama i autonomijama da ih Ustavni sud, odnosno Ustav, štiti od centralne vlasti. Čim je posebno poglavlje, to znači da ima viši značaj. Trebalo bi, ali nismo hteli da ulazimo u vašu koncepciju, da se rešava po hitnom postupku kada je ugrožen rad autonomije, lokalnih samouprava, jer to utiče na rad organa, i to ne samo kao obična tužba koju pojedinac podnosi, zbog pravde traži rešenje, nego to utiče i ugrožava veliki broj stanovnika na jednom području. Zato bi trebalo da sledimo Ustav i da damo tome značaj, a ne da se kaže da nema potrebe. Ima potrebe, postoji pravna potreba, politička potreba da se da značaj ovom posebnom poglavlju. Tehnički je moguće da se ne menja vaš koncept nego samo da se da do značaja da Ustavni sud posebno gleda na takve žalbe. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da se moglo očekivati da će se danas Poslanička grupa LDP-a javljati po Poslovniku, a u vezi sa čovekom koji je posle 18 godina izašao iz šahta, setio se svega što nije znao proteklih šest godina i optužio šefa jedne poslaničke grupe u ovom parlamentu da je kriv za njegovu otmicu.
Gospodine Andriću, koji član Poslovnika?
Radi se o Miroslavu Miškoviću, vlasniku kompanije ''Delta''. Član 225, a u vezi sa članovima 134, 160. i 161. Poslovnika Narodne skupštine. Postavljamo pitanje predsedniku Narodne skupštine - zašto je odbio da na dnevni red stavi inicijativu naše poslaničke grupe o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica o zloupotrebama komapnije ''Delta''? Mi smo ovaj predlog podneli pre dve nedelje. Tražili smo da se o svemu o čemu smo ovde govorili, da se rasprava o tome vodi kroz institucionalni okvir, odnosno kroz anketni odbor Republičke skupštine. Umesto toga, vladajuća većina je odlučila da sazove sednicu skupštinskog Odbora za trgovinu i turizam, na kome je, ignorišući ono što svaki građanin ove zemlje zna, ignorišući sama svedočenja ljudi koji su bili pozvani, a koji obavljaju poslove vezane za Komisiju koju je osnovala Vlada, ignorišući njihove dokaze i njihove utiske o tome da se na njih vrše pretnje, izglasan stav kojim ste potpuno negirali ono što je naša stvarnost. Taj stav je posle samo tri ili četiri dana potvrdio još jedan urednik novina koje su pod pokroviteljstvom režima. Mi vas pozivamo da ne ignorišete i dalje ono što se dešava i da što pre stavite na dnevni red našu inicijativu o formiranju anketnog odbora koji bi otkrio zloupotrebe kompanije ''Delta''. Podsetiću vas da je juče Miroslav Mišković napisao jedno pismo, citirajući tekstove njegovih novina, tekstove koje je sam prethodno dao u novine i uzimajući te tekstove kao kljuni dokaz za jedno ozbiljnu optužbu. Danas će vladajuća većina u ovoj skupštini pokazati da li je to učinio u ime vladajuće većine ili je učinio to u svoje lično ime. Mi nećemo dopustiti da se ova sednica nastavi pre nego što se donese odluka o formiranju anketnog odbora.
Gospodine Andriću, predsednik Skupštine je dužan da vam dostavi odgovor, u najkraćem mogućem roku, o tome kako se šta stavlja na dnevni red, ali možete i vi u Poslovniku da iščitate i da se u to uverite. Dakle, predsednik Skupštine nije prekršio Poslovnik, osim što nije ispunio vašu volju da to bude tačka dnevnog reda pre onoga što je, po Ustavnom zakonu, na redu. Što se tiča pisanja u štampi i ostalih stvari zbog kojih vi želite da dovedete u pitanje rad Narodne skupštine, molim nadležne organe, javnog tužioca, policiju, sve raspoložive snage, da hitno utvrde sve raspoložive činjenice i reaguju pravovremeno. Po Poslovniku, narodni poslanik Ivan Andrić.
Gospodine Albijaniću, član 104. Uvređen sam vašim odgovorom. Stav 1. kaže: ''Narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine''. To što vi kažete da mi nešto tvrdimo, to je jedna stvar. Druga stvar, nisam zadovoljan vašim odgovorom. Nisam vas pitao za poslovničke mogućnosti.
Molim da uđe u zapisnik da će se o povredi Poslovnika glasati u danu za glasanje.
Zašto me prekidate? Znači, nisam vas pitao da mi navedete koje je poslovničke mogućnosti iskoristio predsednik vladajuće većine u ovoj skupštini da izbegne političku odluku. Pitao sam vas za političke razloge zbog kojih ste izbegli da uradite ono što jedna opoziciona stranka od vas traži, a to je da dopustite da se kroz institucije sistema, u ovom slučaju, Narodne skupštine Republike Srbije, govori o položaju ''Delte''. Gospodine Albijaniću, to nije stvar o kojoj pišu mediji. Stvar je u tome što građani plaćaju mnogo ono što moraju da kupuju u ''Delti'', jer nemaju na drugom mestu da kupuju, i stvar je u tome što taj položaj omogućujete vi, kao vladajuća većina. Nije stvar u tome šta je ko o kome rekao u medijima. Dakle, pustite nas, mi ćemo se sa Miroslavom Miškovićem boriti i na taj način. Ono što mi tražimo to je da se ovaj parlament izjasni o tome da li taj položaj podržava ili ne. Ako vi mislite da je ono što je bila sednica Odbora za trgovinu i turizam bilo izjašnjavanje Parlamenta, mi kažemo da nije. Dopustite da se formira anketni odbor, dopustite da svaka stranka ima isti broj predstavnika i stavite onda na glasanje ono što mi tvrdimo. Još jedanput vam kažem, ono što mi tvrdimo nisu naši snovi, gospodine Albijaniću. Mi živimo u ovoj zemlji i znamo šta se dešava, a to je da je gospodin Mišković izašao iz ''šahta'', pa se prvi put pojavio posle 18 godina, a pre 18 godina je bio potpredsednik jednopartijske Vlade, zadužen za privredu, posle čega se u tu istu privredu povukao, pa je onda zloupotrebio sve što je moguće u ovoj zemlji da bi se obogatio. Danas napade na sebe naziva napadom na patriotske snage, a svoj položaj štiti tako što mu objekte, koji nemaju ni upotrebnu dozvolu, otvaraju potpredsednici Vlade, brani ga pola ministara u Vladi. Mi tražimo da ova skupština na to reaguje. Pustite medije. Ono što se juče desilo je mnogo ozbiljnije od toga. Najbogatiji čovek ove zemlje optužio je jednog od vaših poslanika, gospodine Albijaniću, šefa jedne poslaničke grupe, da je kriv za njegovu otmicu. Mi kažemo - to nije tačno. Njegov odgovor na naše tvrdnje, ono što svi znaju, jeste da on ima monopolski položaj i da taj monopolski položaj zloupotrebljava. Dopustite da se oformi anketni odbor. O mnogo stvari je ova skupština raspravljala na anketnom odboru i to se pokazalo kao mesto na kome se može, bez obzira na odluku, čuti istina.
Reklamirali ste član 104. Poslovnika, da je predsedavajući Narodne skupštine povredio član 104. Poslovnika, time što sam pozvao da deluju nadležni državni organi u skladu sa zakonom. Smatram da time nisam povredio član 104. Poslovnika, niti dostojanstvo Narodne skupštine. Narodna skupština treba, između ostalog, da se stara o poštovanju i primeni zakona. Molim da uđe u zapisnik da će se Narodna skupština o povredi člana 104. izjasniti u danu za glasanje. Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović, o povredi Poslovnika.
Poštovano predsedništvo, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, mi se ovde, umesto da radimo vrlo ozbiljan posao, bavimo onim čime možda ne bi trebalo da se bavimo. Gospodin predsedavajući, umesto da pozove nadležne organe da se bave svojim poslom, kaže: ''Zamolićemo policiju, zamolićemo MUP, zamolićemo organe pravosuđa''. Zbog čega i za šta da ih molimo? Njihov posao je da se bave onim čime treba da se bave. Iskoristiću prisustvo gospodina ministra pravde i podsetiću ga na pojmove kao što su: indicije, fama, osnovana sumnja. Umesto da o skandalu koji je napravio Miroslav Mišković raspravljamo u Narodnoj skupštini, to bi trebalo da rade pravosudni organi i organi policije. Ovo skandalozno ponašanje trebalo bi da ima svoj epilog na sudu. Naravno, u šizoidnoj zemlji,kakva je Srbija, ovakvi skandali dobijaju ishodište u Narodnoj skupštini, a ne tamo gde je to potrebno i gde zakon i pravila nalažu. Zbog toga, za razliku od gospodine predsedavajućeg, u ime Poslaničke grupe LDP-a, ne molim nadležne organe, nego instistiram da konačno počnu da rade svoj posao i da skandal kakav je izazvao gospodin Miroslav Mišković jednom za svagda postane prošlost u ovoj zemlji.
Gospodine Ranđeloviću, prekršili ste Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije, time što niste rekli koji član Poslovnika je povređen, kao prvo. Drugo, ne možete državu Srbiju za skupštinskom govornicom da nazivate imenima koja su nepristojna. Ja vas upozoravam da to ne činite. Ima reč narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 27, povreda Poslovnika u vezi s ovlašćenjima predsednika Skupštine. Zaista mi nije jasno da li će predsednik Skupštine predsedavati ubuduće ovom skupštinom, jer je on povremeni gost. Njegova osnovna obaveza je da predsedava Narodnim parlamentom, a ne da ponekad svrati u Narodni parlament. To je njegovo prvo, osnovno ovlašćenje i najveća obaveza, a ne poslednja, sporedna, usputna itd. S tim u vezi, zahtevam da predsednik Parlamenta stavi na dnevni red predlog odluke o formiranju anketnog odbora. Kao narodni poslanik Demohrišćanske stranke Srbije, nemam nikakav lični sukob ni sa Miroslavom Miškovićem ni sa kompanijom ''Delta'' i sve pokušavam da posmatram fenomenološki. Ali, nažalost, u poslednje vreme je došlo do spora te kompanije i njenog vlasnika sa Vladinim i parlamentarnim institucijama - Savetom za borbu protiv korupcije, Savetom za sprečavanje sukoba interesa i Komisijom za zaštitu konkurencije. Hajde da se pozabavimo samo tom komisijom. Navodno, Odbor za trgovinu je održan i konstatovao je da nema pritisaka, a predsednica Komisije samo što nije plakala, žena očajna, isprepadana, zabezeknuta. Uvek pritisak ide na one koji se nalaze na vrhovima komisija, ali to čak i nije važno. Šta je važno, molio bih za malo pažnje? Šta je važno? Važno je da ta kompanija ne poštuje odluke te komisije. Ona je rekla da nije dala odobrenje za koncentraciju kapitala ''Primera C'', odnosno ''Hemslejda'', firme sa Kipra, i ''C marketa''. To je, gospodine Albijaniću, kao da ste vi poslanik, a niste dobili rešenje RIK-a. To ne može, ali neko, očigledno, može. Zato smo rekli da je neko iznad zakona. Zato smo pokazali sramno pravničko tumačenje Pravnog fakulteta i još sramniju presudu Vrhovnog suda, koja se koristi kao dokaz iako nije bilo u postupku. Zato smatramo da je, koliko sam video u sredstvima informisanja, pošto je doneta juče nova odluka Antimonopolske komisije, kojom se zabranjuje spajanje ''Hemslejda'' i ''C marketa'', pravi trenutak za formiranje anketnog odbora. Na tome insistiramo. Hvala.
Molim samo da se s uvažavanjem ophodimo prema svim kolega narodnim poslanicima i prema predsedniku Narodne skupštine, jer predsednik Narodne skupštine, osim što predsedava Narodnom skupštinom, predstavlja Narodnu skupštinu, kako u zemlji, tako i u čitavom svetu. Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, po Poslovniku.
Govoriću u vezi s čl. 27. i 225. Opet tražim obaveštenje od predsednika Skupštine. Gospodine Albijaniću, vi ste nam sami dali uvertiru. Upravo zbog toga što predsednik Narodne skupštine nije samo osoba koja predsedava, nego i simbolizuje Narodnu skupštinu, mi od njega tražimo ovo, zato što izbegava da sazove, da stavi na dnevni red formiranje anketnog odbora. To simbolizuje stav države prema ''Delti''. To je, upravo, problem, gospodine Albijaniću. Hvala vama što ste, makar nesvesno, pokazali da razumete šta je problem. Dakle, ono što je tražila Poslanička grupa LDP-a, zašto traži odgovor na pitanje zašto se to nije našlo na dnevnom redu, ili kao predlog dnevnog reda, to je da se obrazuje anketni odbor - radi utvrđivanja činjenica o zloupotrebama komplanije ''Delta'' izBeograda. Tražili smo da u anketni odbor uđe po jedan predstavnik, poslanik, iz svake poslaničke grupe u Narodnoj skupštini Republike Srbije, i to na predlog same poslaničke grupe. Zadatak tog anketnog odbora bio bi da utvrdi činjenice i okolnosti u vezi s postojanjem i zloupotrebama monopolskog položaja kompanije ''Delta'', činjenice i okolnosti u vezi s nedozvoljenim i nezakonitim uticajem i spregom kompanije ''Delta'' i Vlade Republike Srbije, činjenice u vezi s nedopuštenim pritiskom kompanije ''Delta'' na Vladine i skupštinske institucije, i to - Savet za borbu protiv korupcije, Savet za sprečavanje sukoba interesa, Komisiju za zaštitu konkurencije, činjenice i okolnosti u vezi s nedozvoljenim uticajem kompanije ''Delta'' na medije, kao i na pravosudne organe. S obzirom na to da smo nestavljanje toga na dnevni red shvatili kao želju većine da izbegne da govori o ovim problemima, mi ćemo današnju raspravu iskoristiti da vas obavestimo o svakoj od ovih stavki, većinom onoga što znamo, želeći još jedanput, i svaki put, od vas da nam omogućite da se formira anketni odbor na kome bi se o ovim problemima razgovaralo u najvišim institucijama našeg društva, što jeste Narodna skupština Republike Srbije. Hvala.
Hvala, gospodine Andriću. Ja vam moram reći da je ova sednica Skupštine u toku i da se sada ne može to staviti na dnevni red. Ali, za sledeći dnevni red Narodna skupština će se o tome izjasniti. Znači, kad dođe po redu, kako je to moguće fizički. Ne možete prekinuti ovu sednicu. Niste zadovoljni. Molim da se Narodna skupština izjasni o povredi Poslovnika koju je naveo gospodin Andrić. Ima reč narodni poslanik Milena Stanković, po Poslovniku. Izvolite.
Deme i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospodine Albijaniću, član po kome se javljam je 226. Ovo što ste sada rekli nisam baš najbolje shvatila.
Znači da će se o vašem predlogu Narodna skupština, kada počne sledeća sednica, izjasniti - biće stavljeno na dnevni red ili neće biti stavljeno na dnevni red. Šta mogu da vam kažem drugo?
Hajde da vas držimo za reč. Ne vidim zašto se to ne bi desilo, ne vidim zašto se ovaj parlament o ovom pitanju ne bi izjasnio. Prosto, to pitanje je pokrenula LDP. Pitanje monopola je jako važno pitanje za Republiku Srbiju i za srpsko društvo u ovom trenutku, zato što, upravo, u tom problemu monopola možemo da nađemo elemente, pored svih nesreća građana Srbije koji u ovom trenutku žive onako kako žive, za ono što je moj kolega Ranđelović, po vašem mišljenju, gospodine Albijaniću, ovde smelo, a ja moram da ga podržim, okarakterisao naše društvo kao šizoidno. Ono jete šizoidno i država u kojoj živimo je, nažalost, takva.
Gospođice Stanković, upozoravam vas da ne koristite takve termine za skupštinskom govornicom i da čitavo društvo tako ne možete da okarakterišite.
Jel vi znate šta znači reč - šizoidno, možete li da mi objasnite? Kada biste znali, onda biste znali da sam u pravu i ne biste pravili problem. Zaista, kada okarakterišemo srpsko društvo kao takvo, možemo da kažemo da postoji više razloga zašto je ono u ovom trenutku šizoidno. Evo, ja ću vam reći dva razloga.
Molim vas, ponovo vas upozoravam da ne upotrebljavate termine koji nisu primereni skupštinskoj govornici.
Šta to znači, nisu primereni?
Po Poslovniku, imate uvredljive izraze koje ne smete da koristite.
Da li to piše u Poslovniku?
Piše.
Baš piše reč "šizoidno"? Gospodine Albijaniću, reći ću vam dva razloga zašto je srpsko društvo šizoidno. Naime, Srbija je najsiromašnija zemlja u regionu. Najsiromašnija je zato što je izolovana, zato što u njoj nema proizvodnje.
Gospođice Stanković, sada vam moram zaustaviti vreme.
Zato što to nekome odgovara. Kome odgovara da Srbija bude najsiromašnija i izolovana? Pa, onima kojima odgovara da love u mutnom. Onima kojima odgovara da nema konkurencije, naravno, to je kompanija "Delta" i gospodin Mišković. S druge strane, kao posledica tih monopola, te izolovanosti i zatvorenosti koju većina u ovom parlamentu podržava, Srbija je najskuplja, dakle, najsiromašniji smo, što govori o kvalitetu života ljudi koji žive u Srbiji. LDP će o tome uvek otvoreno govoriti. Neće se stideti kvalifikacija koje ovo društvo kvalifikuju kao šizoidno, zato što su ga oni koji ga vode svesno napravili takvim. Vi, gospodine Albijaniću, možete to da branite, tako neveštokako branite, a mi ćemo svoju tezu uvek glasno i jasno da branimo s ove govornice. Položaj ljudi u Srbiji je jako loš. Ljudi jako loše žive. Prošle nedelje je bila tema o tome kako žive ljudi u centrima za lica s posebnim potrebama. Da li mislite da odgovornost za to snosi i vladajuća većina u državi, koja svojom politikom podržava interese najbogatijih, pa tako ioni najnormalniji i najzdraviji pokušavaju da nađu izlaz...
Gospođice Stanković, kršite Poslovnik. Isteklo vam je vreme odavno.
Ne kršim Poslovnik. Samo još sekund, molim vas. Pokušavaju da nađu izlaz iz ove ... [[Isključen mikrofon]]
Hvala vam. Narodni poslanik Ivan Andrić, po Poslovniku, četvrti put danas. Molim vas da vodite računa o tome da prolongiramo skupštinski rad i da košta sve građane Srbije ako ovako zaustavljamo rad. Mislim da je jasno svima da ste iskazali stav, ne treba dalje da kočite rad Parlamenta.
Član 225. tražim odgovor na pitanje, zašto nije zakazana sednica Anketnog odbora.
Dobićete odgovor. Član 225. ne možete da koristite za pitanja, poslanička pitanja su poslednja tačka dnevnog reda na ovoj sednici.
Čl. 226. i 225, plus član 104. Kao prvo, zašto tražimo formiranje anketnog odbora? Naveli smo činjenice i okolnosti u vezi s postojanjem i zloupotrebom monopolskog položaja kompanije "Delta". Kao što sam rekao da izbegavate da taj zakažete anketni odbor, ne samo time što ste rekli za ovom govornicom, već iz vašeg ponašanja u proteklih nekoliko meseci, dozvolite mi da upoznam poslanike i građane Srbije sa nekoliko činjenica. Ono što je naša prva tvrdnja, to je da je kompanija "Delta" svoj monopolski položaj stekla time što je gospodin Mišković svoje bogatstvo stekao u periodu za vreme vlasti Slobodana Miloševića. Kao dokaz za to i, na primer, čuvene afere pranja novca sa Kipra, mi ćemo svim poslanicima Narodne skupštine dostaviti kopije koje dokazuju da je Beogradska banka prenela na firmu ''Anteks Delta" 2,885.000 nemačkih maraka, da bi zatim taj novac bio prenet na firme ''Hemslejd'', "Delta banka a.d.". Mi ovih transakcija imamo nekoliko, ako hoćete, možemo da ih izbrojimo, 2,885.000, 2,090.000, 4,975.000, 1,293.000, 1,422.000 maraka, 2,537.000 maraka, 3,233.000 maraka itd, da bi zatim ovi papiri dokazali da je taj novac prenesen kasnije na firmu ''Hemslejd''. Podsetićemo vas da firma ''Hemslejd'' stoji iza firme ''Primer C'', firme koja je kupila "C market". Dakle, Miroslav Mišković. Evo zašto, gospodine Albijaniću, mi o ovome možemo da govorimo i govorićemo ceo dan, zato što su ovo važne stvari za ovo društvo. Društvo mora da dobije odgovor na ova pitanja. Ne mogu stvari funkcionisati tako što vi kažete, evo, krao si i iznosio si pare iz Srbije na Kipar, Miškoviću. Tako si se obogatio. A on onda kaže, ti si me oteo i ti si ubio Đinđića. Ne mogu stvari tako da funkcionišu, gospodine Albijaniću, i nemojte očekivati od nas da se s time pomirimo.
Reč ima narodni poslanik Milena Stanković, a zatim narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Da nastavim tamo gde ste me prekinuli, gospodine Albijaniću.
Nisam vas prekinuo, nego ste prekršili Poslovnik i pričali duže od tri minuta.
Koji član Poslovnika sam prekršila? Vi ste govorili više nego ja. Prvo, vi ne smete, gospodine Albijaniću, da ulazite u diskusiju sa mnom s mesta na kome se nalazite. Vi dajete svoje vrednosne sudove sa tog mesta, a nemate pravo na to. Vaše ovlašćenje je da vodite sednicu, a ne da ulazite s nama u debatu, što vi uporno radite.
Da vodim po Poslovniku.
Moje je pravo da sa ove govornice okarakterišem naše, srpsko društvo onako kako ga ja osećam i vidim i to je vizura moje stranke. Vi nemate pravo da me sprečavate da to javno iznesem. Dakle, kada sam rekla da je ovo društvo "šizoidno", nisam nikoga uvredila. Ja ovo društvo tako doživljavam i ne doživljavam ga tako samo ja.
Šta to znači, gospođice Stanković, možete li da nam objasnite?
Ima 400.000 ljudi koji podržavaju politiku LDP-a.
Da li možete da nam objasnite taj termin, da bih vam izrekao opomenu ukoliko je...
Termin "šizoidan" znači cepanje ličnosti, podvajanje ličnosti. Mi smo u ovoj državi dovedeni u takvu poziciju. Najbolji, najhrabriji i najpametniji iz ovog društva odlaze, zato što nemaju mogućnosti da žive normalno kao sav zdrav, normalan svet, koji ima potrebu da nešto normalno radi i stvara. U ovom društvu to nije moguće, ali je zato moguće da lovite u mutnom i da, ako ste najgori, napredujete, zato je moguće da ako potapšete po ramenu najmoćnijeg čoveka u Srbiji, možda, postanete neka tzv. poznata ''stručnjakinja'', ili vam daju da brendirate ovu nesrećnu, jadnu i bednu, poniženu i poraženu Srbiju. Mi nećemo to da dozvolimo. Svaki put ćemo izaći i reći šta mislimo, koja god da je cena toga. Vi ste, gospodine Albijaniću, poslednja osoba koja može u tome da nas spreči. Viši stepen od šizoidnog je – šizofreno. Kada sam malopre rekla da smo na putu bez povratka, mislila sam da smo na putu da postanemo šizofreno društvo. Vladajuća većina, a bogami i opozicija koja se ovako kliberi na sve ovo što govorim, ima veliku ulogu u tome. Krajnje je vreme da se u ovoj državi poštuju zakoni. Krajnje je vreme da se ovaj parlament javno izjasni o tome da li podržava gospodina Miškovića u tome što radi, da li ga podržava u uništavanju svega vrednog što u ovoj državi postoji. Zakoni moraju da budu iznad svega i svakoga. To je ono što LDP od vas traži, ništa više, gospodine Albijaniću. Zato nemojte tako da se ponašate i nemojte da nas sprečavate u tome što želimo da kažemo. Meni je zaista žao što sam morala da budem ovako temperamentna i ovoliko da vičem, izvinjavam se Parlamentu, ali ću to uvek da radim kada me budete sprečavali da kažem ono što mislim. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, da bih ispravio grešku vezanu za moje prethodno javljanje, članovi 27. i 104, a u vezi sa 225. i 226. Nemojte nas sprečavati da se javljamo po članovima 225. i 226, jer narodni poslanici u ovom parlamentu imaju pravo da budu obavešteni i imaju pravo da znaju sve ono o čemu govorimo. Da nas ne biste kvalifikovali kako dajemo paušalne optužbe i kako napamet optužujemo neke ljude ovde, koji su svojim skandaloznim ponašanjem izazvali ovakvu reakciju LDP-a, govorimo na osnovu dokumenata, dokumenta o registraciji jedne firme i jedne optužnice Okružnog suda u Požarevcu. Shodno tome, koristim priliku da postavim neka pitanja na koja neki ljudi u ovom parlamentu i u Vladi Republike Srbije mogu da daju odgovor. Pitanje – ko je gospodin Dragoljub Mitić i za šta je optužen? U optužnici stoji – zato što je u svojstvu odgovornog lica, direktora oštećene ''Požarevačke banke'', iskorišćavanjem svog službenog položaja i prekoračenjem granica svojih ovlašćenja, pribavio imovinsku korist i preduzeću „Hemslejd trejding limitid“ iz Nikozije dao iznos od 100 hiljada, da ne čitam čitavu optužnicu. Zadržao bih se samo na jednoj tački, gde piše da je na dan 3. novembra 1993. godine lično predao Nikola Kiprosu, preduzeću „Hemslejd trejding limitid“ iz Nikozije 100 hiljada nemačkih maraka. Drugi dokument koji imam ispred sebe je dokument o registrovanju ove firme na Kipru. Registrovana je 1991. godine. Postavlja se pitanje – ko je vlasnik ove firme, pitanje na koje svi znamo odgovor. Zna se koje su firme i kako registrovane i zašto registrovane na Kipru 90-tih godina, počev od 1991. godine, pa nadalje. Zna se šta je rađeno 1993. godine. Da podsetim sve prisutne ovde kako smo tada živeli, tada se bogatim čovekom smatrao onaj ko ima 10 maraka platu, u vreme kada je bila nezapamćena inflacija, nezabeležena u svetskoj istoriji. Naravno, na ova pitanja zahtevamo odgovore, koje svi i te kako dobro znaju u ovom parlamentu.
Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, po Poslovniku.
Član 27, povezano sa čl. 224. i 225. i članom 104. Da ne bi došlo do zabune, mi smo nabavili svim poslanicima, i podelićemo ga, papir o registraciji firme „Hemslejd trejding limitid“ iz Nikozije, iz koga se jasno vidi da je vlasnik ove firme kod osnivanja Miroslav Mišković. (Zoran Krasić s mesta: Ima li Mlađana Dinkića tu?) Radi se o kopiji originala. Da li se tu nalazi Mlađan Dinkić ili ne, videćemo. Zato je potrebno da se, gospodine Krasiću, osnuje anketni odbor da bi svako izneo sve ono što zna o ovome. Mi mislimo da je povređen član 40, koji reguliše rad Odbora. Sigurni smo da članovi Odbora za trgovinu i turizam, koji je raspravljao o pretnjama i pritiscima na članove Komisije, nisu bili upoznati s kompletnim materijalom koji imamo o kompaniji „Delta“, niti su bili upoznati sa svim okolnostima vezanim za tu kompaniju. O tome koliko je ta odluka Odbora bila u tom trenutku nerealna i kako je doneta većinom glasova poslaničke većine, koja to ignoriše, pokazuje izjava odgovornog urednika, urednice „Politike“, tri dana nakon sednice Odbora, koja upravo dokazuje ono što je vladajuća većina pokušala, svojim glasanjem, da negira. To je ono što mi stalno govorimo. Miroslav Mišković, vlasnik hiljade firmi, između ostalog, i firme „Hemslejd trejding limitid“ iz Nikozije, o kojoj ste samo za proteklih šest minuta čuli 10 dokaza o tome kako su iznošene pare iz Srbije na Kipar, sa Kipra na račun te kompanije, vlasnik je pola Srbije. Naravno da zove, naravno da preti, naravno da pritiska i naravno da svoje mafijaške medije, svoje saradnike u svom poslu koristi da bi obmanuo javnost na svaki mogući način. Toliko za ovaj put. Javiću se ponovo. Idemo na Miškovića i kriminal u sledećem javljanju.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ponovo pominjem član 27. i insistiram na hitnom odlučivanju o predlogu odluke o formiranju anketnog odbora. Ona nije značajna sama po sebi koliko je značajna da se vidi koliko mi, kao Parlament, poštujemo institucije koje smo sami formirali, a to je Komisija za zaštitu konkurencije. Ta komisija je, svako treba od nas da se postidi, juče ponovo donela odluku kojom se zabranjuje tzv. koncentracija kapitala, odnosno spajanje firme koja se zove „Primer C“, a u stvari je to ovdašnje ime za of šor kompaniju „Hemslejd trejding limitid“ sa Kipra, i „C marketa“. Ponavljam, ako se Parlament ogluši, ili zažmuri na odluku svoje institucije, onda je to dno demokratije i definitivan kraj pravne države. Ovde uopšte nije važno kako se neka firma zove, kako se njen vlasnik zove. Važno je da li ćemo da poštujemo princip, da li ćemo da poštujemo onu instituciju koju je Narodna skupština formirala, upravo, da bi sprečila postojanje monopola. Šta je posledica toga? Dame i gospodo, poskupljuje hleb, poskupljuje ulje, poskupljuje mleko, osnovne životne namirnice. Ovde su najskuplje od svih u jugoistočnoj Evropi, a nad istinom svi žmure. Narodni poslanici su spremni da zažmure. To mi ne dozvoljavamo. Dizaćemo glas svakog dana protiv toga. Naravno, bili smo zapanjeni kada potpredsednik Vlade ode i kaže – to je državni interes, ili državni projekat. Kako jedna privatna kompanija može biti državni interes ili državni projekat? Drugi ministar napada, ne znam, Komisiju za sprečavanje sukoba interesa, jer potpredsednica te kompanije nije dala saglasnost. Rekao sam juče i ponoviću, to je moja ne kritika, nego razočaranje u naše saborce, kolege i prijatelje iz DS-a. Ako predsednik Pravnog odbora DS-a, koji ima većinu u Vladi i čija je institucija Savet za borbu protiv korupcije, sa Vericom Barać na čelu, podnosi krivične prijave ne protiv kompanije „Delta“, koja atakuje na Vericu Barać, nego protiv Verice Barać, to više nije samo kraj pravne države, nego nedostatak elementarnog morala i ja se brinemda li nam onda ima spasa.
Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić, po Poslovniku.
Članovi 27. i 104, plus 225. i 226. Opet postavljam pitanje – zašto niste dozvolili da se formira anketni odbor ili, s druge strane, zašto niste sve članove Odbora za trgovinu i turizam upoznali sa svim okolnostima i činjenicama vezanim za kompaniju „Delta“? Između ostalog, cilj formiranja anketnog odbora bio je da se utvrde činjenice i okolnosti vezane za nedozvoljeni, nezakonit uticaj i spregu kompanije „Delta“ i Vlade Republike Srbije. Ovo je izvod iz bele knjige akcije „Mreža“, u kojoj je na određen način pokrenuta istraga protiv nekih ljudi. Postavljamo pitanje – zašto nije pokrenuta istraga i protiv Miroslava Miškovića, kada je cela policijska akcija, koja je usledila u prvoj polovini ove godine, bila protiv, samo ću neka imena reći, koliko se sećam, Stanka Subotića Caneta i još nekih ljudi? Mi smo tu akciju podržali i rekli – svaka čast, ali nemojte očekivati da vas, ako uradite jedan deo, nećemo pitati za drugi deo te akcije. Dakle, u akciji "Mreža", o švercu duvana od 1996. do 2000. godine, u policijskom izveštaju, piše da je jedna od četiri ili pet kompanija koja je najviše novca zaradila na tom poslu kompanija "Delta" Miroslava Miškovića. U policijskom izveštaju stoji slika i ime Miroslava Miškovića. Naše pitanje je zašto on nije procesuiran, da li zbog toga što, kontrolišući medije, čini usluge Vladi Vojislava Koštunice, tako što napada, npr. opoziciju, zato što ne da da neke teme postanu teme u ovom društvu jer Koštunici to ne odgovara, a za uzvrat, Koštunica protiv njega ne sprovodi istrage? Čak, da vas podsetim, mi smo postavili pitanje ministru Jočiću u vezi sa tačno određenom, konkretnom krivičnom prijavom koju je protiv njega podnela policija. Ta prijava od 2004. godine je sklonjena, kako se kaže, stavljena je u fioku. Šta je sa tom prijavom? Ono na šta mi ukazujemo to je da postoji veza između kompanije "Delta" i Vlade Srbije. Ta veza je tako javna da ga brane ministri, ili mu potpredsednici Vlade otvaraju tržni centar, koji, čak, nema ni upotrebnu dozvolu, sve do Mlađana Dinkića koji otvara njegovu fabriku vode. Tako je to tzv veza ispod stola. Vlada Srbije njemu čini razne usluge, pored toga što omogućava njegov monopolski položaj. Dakle, još jednom da ponovim, zahtevamo da se formira anketni odbor. Mi ćemo se jako dobro pripremiti za taj anketni odbor. Očekujemo to od svih. Ne morate ga braniti više tajno, ne morate upadati u reč, ne morate nas terati da se javljamo po Poslovniku. Dozvolite da se ovo pitanje, koje je jako ozbiljno, institucionalizuje i reši na najbolji mogući način.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se u skladu sa članom 226. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, u kojem se kaže: "Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika". Iz ovog člana Poslovnika proizvodim pravo da, u skladu sa primedbama o kojima govori tokom današnje diskusije čitava Poslanička grupa LDP-a, postavim dva pitanja vama, kao predsedavajućem, dakle zastupniku predsednika Parlamenta, gospodinu Petroviću, kao ministru u Vladi Republike Srbije, a direktno se vezuju za pojavu koju otvoreno ili indirektno osuđujemo svi. Ne tražim od vas da proveravate verodostojnost optužbe koju na moj račun iznosi predsednik jedne privatne kompanije, mislim da za to postoje druge institucije. Ono što mogu da vam kažem, jeste da sam spreman u svakom trenutku, kao što sam to radio i do sada, da uvek pred tim institucijama odgovorim na svako pitanje koje mi se postavlja, bez obzira na očiglednu nameru da se tim pitanjima diskredituje moja politička uloga u društvu. Ako vam to nešto znači, ni po ovom pitanju se neću pozivati na poslanički imunitet, kao što se nisam pozivao ni do sada, a od Parlamenta neću tražiti, niti u ovoj diskusiji tražim da odgovori na ona pitanja na koja mora odgovoriti sud, a koja je u svom pismu meni i ko zna kome još, s obzirom na to da je polupismeno, postavio predsednik kompanije "Delta" Miroslav Mišković. Ono što tražim od Parlamenta, od vas, gospodine ministre, posebno od vas, gospodine Aligrudiću, jesu odgovori na jednu pojavu i oni se vezuju za tu neprirodnu ulogu i odnos politike i biznisa, u kojem je jedna kompanija pomislila da je veća ne samo od našeg društva, nego i od bilo koje stranke u ovom društvu. Zato me interesuje da, u skladu sa članom Poslovnika, dobijem odgovor od predsednika Vlade, gospodina Koštunice – da li je ikada ovlastio predsednika kompanije "Delta" Miroslava Miškovića da, preko svojih posrednika, u kontaktima s ambasadorom SAD-a, ponudi kooperativnost Vlade Republike Srbije u procesu kosovskih pregovora za kooperativnost Vlade SAD-a u njegovom skidanju sa ''crne liste'', na kojoj se nalaze on i neki istaknuti činovnici njegove kompanije. Mislim da to nije tačno. Mislim da nije tačna konstatacija koju je tokom tih razgovora on izneo, a u kojoj je i predsednika države, i predsednika Vlade, i potpredsednika, i vas, gospodine ministre, i vaše kolege okarakterisao kao svoje službenike, koji će bespogovorno uraditi ono što on od vas zatraži. I ja sam se nasmejao kao što se sada smejete vi, ali bi bilo dobro da se za takav postupak sankcioniše Miroslav Mišković, kako nikome više ne bi palo na pamet da može na takav način da se ponaša. Ćutanje pred tim problemom je ili dokaz slabosti i nemoći ili potvrda ispravnosti iznetih stavova. Drugo, veoma važno, pitanje, na koje odgovor ne želi da da Miroslav Mišković, već pokušava da ga gurne u drugi plan, vezuje se za odluku Antimonopolske komisije. Kada će Vlada Republike Srbije primeniti Zakon o zaštiti konkurencije i naplatiti 10% prometa kao kaznu od kompanije "Delta", zbog dvogodišnjeg kršenja antimonopolskog zakona? S obzirom na to da je predviđeni profit u ovoj godini te kompanije, tj. promet, 1.700.000.000 evra, mi procenjujemo da se radi o sumi od oko 400.000.000 evra. Ta suma je velika, ona je ovom društvu potrebna, imamo toliko predloga i načina na koje bi mogao taj novac da se potroši. Samo nas interesuje kada će Vlada Republike Srbije primeniti Zakon i naplatiti tu kaznu od Miroslava Miškovića i na takav način pokazati svoju nepristrasnost i demantovati sve ono što, inače, tokom ove rasprave iznosimo, kritikujući pojedine postupke Vladinih predstavnika u kontaktima sa kompanijom "Delta" u kojima se oni sami predstavljaju kao službenici Miroslava Miškovića, a ne Vojislava Koštunice ili predsednika Republike Borisa Tadića. Dakle, dva pitanja. Proverite odakle pravo za trgovinu. Mislim da niko u ovom parlamentu neće dati saglasnost na tu vrstu trgovine, kojom se jedna viza plaća Kosovom, a da će svi u Parlamentu sankcionisati tu bahatost. Drugo, odgovorite kada će biti naplaćena kazna i u budžet uplaćeno 400.000.000 evra, koliko mora da plati kompanija "Delta" zbog kršenja zakona?
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, o amandmanu koji je podneo narodni poslanik Amdžad Migati.
Ovim amandmanom smo hteli da otklonimo ono što je greška u Predlogu zakona, ali smo iznenađeni da Vlada ne vidi da je pogrešila. Ne može da bude isti postupak kada je u pitanju ustavna žalba koju je podneo građanin i kada je u pitanju postupak po žalbi nadležnog organa autonomne pokrajine ili jedinice lokalne samouprave. Šta vas košta da izvučete to u posebno poglavlje? Ništa, tim pre što imate obavezu. Sva poglavlja u Predlogu zakona ste dali prema nadležnostima Ustavnog suda. Zašto ste ovde spajali? Uopšte nije jasno, tim pre što bih mogao da kažem da, po samom tekstu Ustava, imate obavezu da to izdvojite. Samo da vas podsetim, sistematika kojom ste izložili materiju ovog zakona je zasnovana pretežno na odredbi člana 167, gde su navedene nadležnosti Ustavnog suda, ali da biste ovo izvukli u posebno poglavlje, to pravo vam daje član 167. stav 2. tačka 6) koju ste već koristili kada je u pitanju nadležnost po pitanjima predsednika Republike, pa ste izdvojili posebno poglavlje, to je sledeće poglavlje. Ovo ste mogli, takođe, da izvučete kao posebno poglavlje, na osnovu odredbe člana 193. i odredbe člana 187. Ustava Republike Srbije. Znači, mi nismo ulazili u ove detalje. Smatramo da postoji razlika u postupku koji se vodi pred Ustavnim sudom kada je u pitanju ustavna žalba i kada je u pitanju žalba kojom se štiti pravo na autonomiju i pravo na lokalnu samoupravu, tim pre što ste u Ustavu te dve mogućnosti dali. Smatram da ovaj predlog zakona samo dobija na kvalitetu ukoliko ispred člana 90, odnosno posle člana 90, dodate novo poglavlje 9 – Postupak po žalbi zbog onemogućavanja vršenja nadležnosti autonomne pokrajine ili lokalne samouprave. Sve je u skladu s Ustavom, poboljšava se tekst i mislim da to treba da prihvatite, da biste što bolje sistematizovali sve, tim pre što postupak po ustavnoj žalbi i po ovoj žalbi ne može biti isti. Razlikuju se učesnici, razlikuje se i način kako Ustavni sud treba da odluči.Jeste, formalno-pravno, u pitanju pojedinačni pravni akt i u jednoj i u drugoj situaciji, ali shvatate da su to pojedinačni pravni akti različitog karaktera. Kad je reč o ustavnoj žalbi, to je podnošenje pravnog akta u kome se na neki način rešava o pravima i obavezama pojedinca sa gledišta njegovih prava i sloboda, a kada su u pitanju žalbe nadležnih organa AP i lokalne samouprave, onda su, takođe, u pitanju pojedinačni akti nekih drugih organa vlasti, ali nisu usmereni na ličnost, na nekog konkretnog pojedinca, već su samo po svom karakteru pojedinačni akti, a tiču se prava na autonomiju i prava na lokalnu samoupravu. Ne vidim razlog zašto niste ovo prihvatili, jer se samo poboljšava tekst zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Vidoje Jovanović. Vlada predlaže da se amandman prihvati, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije,a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Pre Zorana Krasića, dajem reč narodnom poslaniku Ivanu Andriću, po Poslovniku.
Gospodine Albijaniću, stvarno je neshvatljiva tolika vaša želja da odbranite Miškovića. Ne znajući kako, vi se pravite da nas ne vidite da se javljamo povodom povrede Poslovnika. Šta ste mislili, da ćemo da odustanemo ako ignorišete to što sam ja tu? Dakle, čl. 226, 27, 225. i mogu da dodam, pošto sam uvređen, jer mi niste dali reč kada sam je tražio, član 104. Dakle, govorili smo već o firmi "Hemslejd", a da bismo dokazali koliko je gospodin Mišković pedantan biznismen i razbili svaku sumnju da je on vlasnik te firme, evo, 2004. godine na Kipru je promenjen Zakon o preduzećima. Mi imamo jedan papir u kome gospodin Mišković reregistruje tu firmu ponovo na svoje ime, dakle, 2004. godine. Ovo je jako zanimljivo, zato što se tada u Srbiji dešava još jedna stvar, naime, tada gospodin Miroslav Mišković prodaje svoju "Delta banku'' banci ''Inteza" iz Italije. I kada su se svi u zemlji obradovali, jer prodaja znači da je jedan deo poreza na kapitalnu dobit trebalo država Srbija da dobije, pošto je banka "Delta" iz Srbije, trebalo je da taj porez pomogne svim građanima Srbije da žive bolje, jer se radi o velikom iznosu novca, tada smo shvatili daiza ''Delta banke'' ne stoji nijedna srpska kompanija, nego "Hemslejd trejding" sa Kipra. Dakle, postavili smo pitanje nekoliko puta i postavljam ga još jednom.Da li je tom prilikom plaćen porez na kapitalnu dobit? Ako nije, zašto nije? Postavili smo pitanje gospodinu Dinkiću 50 puta do sada. Umesto da otvara fabrike vode Miroslava Miškovića, bolje da da građanima Srbije taj odgovor. Da li je taj novac plaćen? Ako nije, zašto nije. A ako nije, kao što mi tvrdimo, zato što je vlasnik te firme bila firma sa Kipra, vlasnik "Delta banke", kako onda za gospodina Đelića može ''Delta'' kompanija da bude državni projekat? Čije je to države projekat? Države Kipar ili države Srbije? Znači, koliko još stvari treba da kažemo da biste vi pristali da se formira anketni odbor i da se ovo ne radi na ovakav način, nego da se, lepo, kroz formu koju poznaje Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije, svakome omogući, pa i gospodinu Miškoviću, hrabrom, jer je izašao iz ''šahta'' posle 18 godina, pa kada je već izašao, pošto je tako retko da on izađe iz ''šahta'', da ga svi mi vidimo, da iskoristimo priliku dok je na svetlu dana i da ga pitamo sve što hoćemo da ga pitamo. Između ostalog, i gde je otišao novac kada je prodata "Delta banka", ali imamo još dosta pitanja. Kako je ''Delta banka'' napravila svoj profit, ali o tome u sledećem javljanju.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u skladu sa članom 226, postavio bih upravo vama pitanje. Nakon završenog izlaganja, vi ste mi u prolazu ovde, izvinjavam se ako je to zloupotreba, rekli da se vaše ime ne nalazi na spisku onih koje je gospodin Mišković, u kontaktima s američkom ambasadom, pomenuo kao svoje službenike u Vladi Republike Srbije, koji će, u ime njegovog skidanja sa ''crne liste'' SAD-a, biti kooperativni u procesu traganja za konačnim rešenjem kosovskog problema. Ja sam, iz podatka da je vama poznato da se na tom spisku ne nalazi vaše ime, zaključio da je vama poznato da neki spisak postoji. Da li vi, kao ministar pravde, možete ovde preuzeti odgovornost u ime Vlade koju predstavljate i obavestiti Parlament kada će Vlada raspravljati o ovom pitanju i, potom, kada ćete nas upoznati sa zaključcima Vlade? To nije tako komplikovana situacija. Vlada može konstatovati da mi govorimo besmislice, neka s tim upozna javnost, ali vas unapred upozoravamo da posedujemo dokumenta koja potkrepljuju ovo o čemu govorimo i ta dokumenta danas postaju optužnica, ne za onog ko je to uradio, ne za Miroslava Miškovića i njegove predstavnike u kontaktima s Ambasadom SAD-a, već za one koji pred tim ćute, a za to znaju, a to je Koštuničin kabinet. Čime je to Miroslav Mišković zaslužio tako poseban status i ko još osim njega ima takav status u našem društvu? Ovo su važna politička pitanja. Ona nisu nimalo lična. Ja ne optužujem Koštunicu u ovom slučaju, sve dok on ne zauzme jasan stav. A ko bi taj stav da zauzme nakon ovoga što smo rekli i nakon naše spremnosti da mu prosledimo materijale koji potvrđuju autentičnost tog bahatog postupka? Onda će se potvrditi ono što smo mi do sada toliko puta rekli, a to je da je, zaista, kompanija "Delta" postala veća od ove Srbije, a vlasnik kompanije "Delta" sebe doživljava većim i važnijim od vlasti same Srbije. Inače, kao ministar pravde, vrlo dobro znate težinu optužbi koje iznosi u javnosti na moj račun gospodin Mišković i vrlo dobro znate koliko je fer moj odgovor na tako nešto, kada kažem da sam spreman da u okviru institucije ponudim odgovor na to pitanje, ne u kampanji u javnosti, ili ovde za skupštinskom govornicom, nego u okviru institucije. Zato ću i zatražiti razgovor sa specijalnim tužiocem, kako bi se otvorilo ponovo to pitanje, ukoliko postoji prostor za tako nešto. Od vas, kao predstavnika Vlade, tražim da se izjasnite o tome i da kažete šta će Vlada preduzeti, ukoliko je to tačno, odnosno šta ćete vi, kao zamenik predsednika DS-a i ministar pravde u toj vladi, učiniti kako biste sankcionisali takvu zloupotrebu kakva je počinjena od strane gospodina Miškovića, a na račun ovog društva i same Vlade koja ga predstavlja. Mi možemo da se ne slažemo i ne slažemo se po brojnim pitanjima, ali ova zemlja mora da ima Vladu i mora da ima Parlament. Taj parlament može biti loš i ta vlada može biti loša, ali i u jednom i u drugom slučaju ne pristajemo na to da jedna kompanija bude zamena za jednu i drugu instituciju. Citirao sam član.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić. Pre toga, ministar pravde Dušan Petrović. Izvolite, gospodine ministre.
Gospodine Čedomire Jovanoviću, uopšte ne znam o čemu vi pričate, pošto sam u automobilu slušao jedan deo onoga što ste vi govorili u "Kažiprstu". Dolazio sam iz Šapca ovde, kao i svaki dan, u Skupštinu Srbije, pa sam imao priliku da 10-15 minuta slušam vaš razgovor sa gospođom Danicom Vučinić, kada sam čuo da vi govorite o nekakvim dokumentima koji postoje u vezi s nekakvim razgovorom koji je u jednoj stranoj ambasadi obavljao Miroslav Mišković ili nekakvi njegovi predstavnici. Pošto ste vi ovde uperili prst u mene dok ste govorili, pa ste rekli da se u tim papirima nalazi moje ime, kada ste prošli ovde, pored mene, rekao sam - gospodine Čedomire, nisam rekao - gospodine Jovanoviću, nego Čedomire, pošto vi i ja ne persiramo jedan drugom osim u zvaničnim okolnostima - ne može biti da se moje ime nalazi u bilo kakvim papirima. Šta ste vi mene sad pitali, ne znam ništa, niti mogu da vam na to odgovorim, jer, očigledno, nisam adresa koja može dati bilo odgovor kakve vrste. Gospodine Jovanoviću, pozivam vas da sva dokumenta koja imate predate ili MUP-u, ili okružnom tužiocu u Beogradu, ili specijalnom tužiocu, ili BIA-i, ili da to dostavite ovom parlamentu, pa će, posredno ili neposredno, ta dokumenta, za koja pretpostavljam da ih imate, doći u sve procedure koje su propisane u ovoj zemlji. Veoma podržavam i želim da se sve ovo rasvetli, zato vas pozivam da ne gubite vreme i da sa govornice ne otvaramo tu debatu. Naravno, to je legitimna stvar, nemam ništa protiv toga, ali je šteta da u toku dana već ne date sve, ukoliko nešto imate, pa da se oni koji su za to nadležni u ovoj zemlji tom stvari pozabave.
Hvala, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospodine ministre, prethodnim izlaganjem ste me na neki način isprovocirali. Javljam se u odnosu na odredbu člana 200, pošto nisam od vas dobio odgovor na jedno prosto pitanje - da li Slobodan Vučetić, bivši predsednik Ustavnog suda Srbije, i dalje prima platu predsednika Suda? Da li je Vlada odluku Ustavnog suda da je on stekao uslov za penziju 10. oktobra prošle godine prosledila Administrativnom odboru Narodne skupštine, da li je podneta krivična prijava protiv Slobodana Vučetića, jer je krivično delo ako uzimate pare iz budžeta Republike Srbije, a bez razloga to činite? Moram da vas podsetim da sam podneo sijaset krivičnih prijava, na koje nikad nisam dobio odgovor; niti su odbačene, niti su procesuirane. Odnose se na formiranje i privatizaciju Nacionalne štedionice, na kiparske pare i of-šor kompanije, jedna od njih je maločas spominjana s ove govornice, odnose se na zloupotrebe na RTS-u itd. Prolaze godine, niko ne reaguje. Evo nešto što sam juče ostao dužan, ili su moje reči pogrešno protumačene. General Radoslav Krstić osuđen je za genocid u Haškom tribunalu, za pomaganje u genocidu, podstrekavanje, saučesništvo, saizvršilaštvo. Radoslav Krstić je dobio stan, imamo izveštaj tadašnjeg ministra odbrane Davinića, u ''Cvećari 2'', od preko 150 kvadrata. Meni se obraćaju mesecima vojni beskućnici, najugroženija kategorija ljudi, ljudi koji su od 1991. ostali bez krova nad glavom, bez igde ičega, žive kao očajnici, kao prognanici, dok oni koji su, tobože, heroji, dobijaju stanove od po nekoliko ari. To je odgovor na to pitanje, kao što za sijaset stvari traže odgovore. Ono na čemu mi insistiramo, to je elementarna stvar. Da li će Parlament poštovati svoju instituciju - Komisiju za zaštitu konkurencije? Ta komisija je donela svoju odluku. Neko to bahato, arogantno ignoriše, gazi preko toga, i to je sumrak pravne države. Hoćemo li zaštititi svoju instituciju i sebe same, ili ćemo pustiti da neko bude bez pardona gospodar Srbije, a svi marionete u njegovom lutkarskom pozorištu?
Reč ima ministar pravde, gospodin Dušan Petrović.
Gospodine Batiću, onog dana kada ste postavili ovo pitanje oko gospodina Vučetića, dobio sam informaciju od mojih saradnika da su oni to pitanje prosledili na one adrese na kojima možemo da dobijemo odgovor - Vrhovni sud i Ministarstvo finansija. Isto tako željno kao i vi očekujem da taj odgovor dobijem, kao i svi poslanici koji sede u ovom parlamentu. Potpuno sam uveren da ćemo obaveštenje o toj važnoj stvari dobiti u roku koji je propisan pravilima po kojima funkcionišemo i postupamo ovde.
Zahvaljujem. Povodom Poslovnika, reč ima gospodin Andrić.
Povreda Poslovnika, član 27, a u vezi sa članom 226. Drago mi je da se predsedništvo Skupštine, bar predsednici vladajuće većine su se povukli, nadam se da će doneti neke mudre odluke da bismo mogli da nastavimo rad. I ja sam isprovociran onim što je rekao gospodin ministar Petrović šefu naše poslaničke grupe. O vašim ličnim odnosima ništa ne znam, ali moram da priznam da me je iznenadio stav da ne razumete o čemu pričamo. Dakle, gospodine Petroviću, govorimo o monopolu kompanije "Delta". Ono što nam vi predlažete, da predamo dokumenta koja imamo nadležnim institucijama, to tako gordo samo zvuči - nadležnim institucijama. Institucije koje ste pomenuli čine ljudi, kao i sve ostale institucije. U te koje ste vi pomenuli spada BIA - Rade Bulatović. Kako da verujemo da će on nešto da uradi? Pomenuli ste tužioca, gospodina Radovanovića. Da li vi očekujete od nas kao poslaničke grupe da imamo poverenje? Uprkos tom nepostojanju poverenja, naravno da smo predali sva ta dokumenta, ne sad, nego proteklih godinu dana. Ništa nije urađeno. Odatle je izašao naš zahtev da se formira anketni odbor. O tome se ovde razgovara. Poslanička grupa LDP-a je tražila da se formira anketni odbor koji bi otkrio sveokolnosti vezane za kompaniju "Delta", nabrojano je tačno na koje se misli, koje imaju efekta na naše društvo i na živote svih građana, koje imaju efekta na vaše zaposlene u pravosuđu koji štrajkuju. Da li je razlog zašto oni ne mogu da dobiju povećanje plate to što "Delta" nije platila porez na kapitalnu dobit kada je banka ''Delta" prodata banci ''Inteza"? Da li je to razlog ili ne? O tome treba anketni odbor da govori. Ne mislimo da postoji neka viša institucija od Narodne skupštine Republike Srbije. Zbog toga smo to tako i tražili. Ovo što mi sada radimo, to je naša reakcija na to što vi, kao vladajuća većina, ne vi lično, ignorišete taj zahtev i što nama Mića Albijanić kaže - kad bude, biće, samo nemojte sada, nije vreme. Ja se javljam po članu 27. Naime, kao poslaničko pitanje sam postavio pitanje predsedniku Vlade Srbije i zaposlenima u Vladi, ne ulazeći u to ko je za to nadležan, da nam dostave službenu belešku sa sastanka održanog u Vladi Srbije, kome su prisustvovali Vojislav Koštunica, Miša Beko, Miroslav Mišković i ko zna ko još. Tada je dogovorena prodaja ''C-marketa'', upravo ona prodaja koju je juče po drugi put osporila Komisija za zaštitu konkurencije. Ako vi tražite odgovor od Odbora za trgovinu i turizam, osnovni red je bio da dostavite i to članovima Odbora za trgovinu i turizam, da bi oni mogli svoju odluku da donesu na pravi način. To nije urađeno. Dakle, pitam, član 27. reguliše nadležnosti predsednika Narodne skupštine, šta je on uradio da posle dva meseca, kao narodni poslanik, dobijem odgovor na to pitanje? Šta je urađeno po tom pitanju? Da li je na tom sastanku, još samo dve rečenice, predložen Miroslav Mišković kao pregovarač naše države po pitanju Kosova? Vidim da ima nejasnoća o čemu se radi. Ponoviću, iskoristiću pola minuta to da kažem. Miroslav Mišković se nalazi na ''crnoj listi'' američke ambasade. U realnom životu, to znači da ne može da dobije vizu za ulazak u SAD. Kako bi tu vizu dobio, on je ponudio ne svoje neke usluge, on je američkoj ambasadi ponudio kooperativnost Srpske vlade u rešavanju problema Kosova. To može da znači dve stvari. Jedna je – ako on vizu dobije ...
Zahvaljujem, gospodine Andriću.
Samo da završim.
Završavate jedan minut, nemojte, molim vas. Izvolite, dobićete ponovo reč po Poslovniku, nemojte vreme toliko prekoračivati, ispade sada da radim zajedno s vama, nemojte to da mi činite.
Ja sam se izvinio, gospodine Mrkonjiću.
Pa, i ja sam opozicija u ovom parlamentu.
Mislim da je mnogo važno da se ovo čuje.
Dobro. Izvolite.
Ono što je on ponudio, to je da za Srpsku vladu, ukoliko Mišković dobije vizu, Kosovo više nije deo Srbije, ako on može da leti u SAD, ili pliva, šta već radi. S druge strane, ako ne može da dobije vizu, onda ćemo svi u rat za Kosovo. Da li je moguće da se na takav način vodi politika u ovoj zemlji? Mi mislimo da nije. Zato što je to uradio, mora da snosi posledice. O tome se radi u ovoj raspravi.
Zahvaljujem, gospodine Andriću. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Samo se držite tri minuta i nema problema. Izvolite, ne govorim vama, govorim generalno.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, dopuštam da ste me dobro slušali u kolima, ali me niste dobro slušali ovde tokom rasprave. Bio sam vrlo jasan. Postavio sam vam dva pitanja kao predstavniku Vlade. Kada će se Vlada izjasniti o situacijama o kojima ovde govorimo? Kada će ponuditi odgovor na dva jednostavna pitanja? Da li je tačno ili ne da je Miroslav Mišković trgovao Kosovom za svoju vizu i kada će Vlada naplatiti kaznu od kompanije "Delta" zbog toga što je kompanija "Delta" zloupotrebila svoj položaj na tržištu i opljačkala naše građane? To je 10% dvogodišnjeg prometa. Zakon je jasan. Vi od mene tražite da vam prosledimo dokumentaciju. To smo toliko puta do sada uradili, i tužilaštvu, i policiji, i nadležnim ministarstvima. Gospodin Batić je rekao kako je reagovao u slučaju bivšeg predsednika Ustavnog suda, gospodina Vučetića. Vas je pitao. Vi ste rekli da ste vi to pitanje prosledili na drugu adresu. Ta druga će proslediti na treću. Sa te treće adrese neće odgovor nikada stići. Pogledajte kako prolaze vaše inicijative. Zatražite razrešenje sudija zbog kriminalnog ponašanja u slučaju ''Ilarion''. Kako je reagovao Vrhovni sud? Baš ga briga za vašu inicijativu. Mi smo vam rekli pre sedam dana da će se isto desiti i sa slučajem ''Pahomije''. Zašto? Zato što znamo da je predsednica Vrhovnog suda tada vršila pritisak na Sud u Vranju. Jedina dva suda koja su nju interesovala bila su Sud u Vranju, da bi zaštitila vladiku Pahomija, i Specijalni sud, u kome se obračunavala, u ime prethodne vlade, sa sudijama i tužiocima koji su vodili najznačajniji proces našeg pravosuđa, a to je proces protiv ubica Zorana Đinđića. Vi treba da nam odgovorite kada će se Vlada o tome izjasniti. Mi nismo dužni da budemo ti koji će dodatno Vladu snabdevati informacijama, pre svega, zbog toga što vrlo dobro znamo da su vam te informacije poznate, da sami znate da je to tako i da ne znate šta ćete sada da radite s tim Miškovićem. Obaveze i veze su isuviše čvrste. Zbog toga je moguće da potpredsednik Vlade u četvrtak glorifikuje "Deltu" i obračunava se sa svakim normalnim čovekom u ovoj zemlji kome se ne dopada to što ta kompanija radi, a u ponedeljak se solidariše s onima koje je napao u četvrtak. Mi smo rekli da ćemo u okviru institucija ponuditi odgovore na svako pitanje, a od vas tražimo da ovde, u Parlamentu kažete šta ćete vi preduzeti, da možete da zatražite od nas podršku – dajte mi te materijale koje imate, eto, potrebni su mi za sednicu Vlade koja će biti u četvrtak, a ne da kažete – izjasniće se nadležne institucije. Te institucije ne postoje. To neće uraditi tužilaštvo, jer je tužilac bio u zagrljaju s Miškovićem, dok je Mišković bio obuhvaćen policijskom akcijom "Mreža". To neće uraditi BIA, jer je Mišković bio počasni gost na prijemu BIA-e. To neće uraditi ministar policije Jočić, jer zna da je bio Mišković u boljem i povlašćenijem statusu od njega. Vi treba da odgovorite na ta pitanja, mnogo više javnosti, nego nama.
Zahvaljujem. Reč ima ministar pravde u Vladi Republike Srbije gospodin Dušan Petrović. Izvolite.
Zaista mi je žao što je rasprava o Ustavnom sudu, u koju je uloženo veoma mnogo truda poslanika, prekinuta. Mislim da smo imali dobru debatu u našem parlamentu o ovako važnom pitanju, vrlo ozbiljan kvalitet. Dobro. Gospodine Jovanoviću, razumeo sam, iz onoga što sam zaista slušao neoficijelno, jer je bila neoficijelna prilika, i iz ovoga što sada govorite, da vi imate dokaze o nekakvom konkretnom događaju koji se desio na nekom konkretnom mestu nedavno, gde je gospodin Mišković lično, ili preko nekakvog svog predstavnika, ponudio da obavi nekakve kontakte sa visokim državnim zvaničnicima, a da bi, s druge strane, uspeo za sebe da pridobije nekakve benefite. Znači, ne radi se ovde o političkom stavu. Ovde se radi o jednom konkretnom događaju, a ja sam razumeo, moguće da nisam to dobro shvatio, da vi imate dokaze o tome. Dakle, ja ne znam da li Vlada ima saznanja o tom događaju ili ne, opis mog posla je takav da nisam u prilici da se takvim stvarima bavim. Ovo što ste vi za govornicom izrekli, svakako, predstavlja formu poslaničkog pitanja. Siguran sam da ćete vrlo brzo dobiti odgovor na to svoje poslaničko pitanje. Ako imate saznanja i dokaze o konkretnom događaju, koji se desio konkretnog dana, a u kome su učestvovala određena lica, upotrebljavam sada pravničku terminologiju, jer to je tema koju ste vi otvorili, pozivam vas da ta saznanja iznesete. Siguran sam da će po tim saznanjima biti postupljeno. S druge strane, ne vidim razlog zašto Ministarstvo finansija, svima nama, Parlamentu i vama kao podnosiocu pitanja, ne bi u vrlo kratkom vremenu odgovorilo o tome da li postoji obaveza kompanije po ovom osnovu koji ste vi rekli, kolika je, kada će biti naplaćena, da li je ta odluka konačna, da li je podobna za naplatu i šta sve drugo može u jednoj takvoj situaciji da se pojavi kao otvoreno pitanje. Dakle, verujem da će i na ovo drugo vaše poslaničko pitanje odgovor vrlo brzo biti dat. Da sam u prilici da vam ovog trenutka odgovorim i na jedno i na drugo, učinio bih to vrlo rado.
Zahvaljujem ministru. Reč po Poslovniku ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, ili replika, nisam shvatio. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 226. Rekao sam vam kako prolaze inicijative koje poštuju procedure, o kojima vi govorite. Da li ste vi lično spremni da preuzmete odgovornost za inicijativu koju bismo pokrenuli, tako što bismo vama predali, kao ministru pravde, ta dokumenta, pa da onda vi, kao ministar pravde, pokrenete u okviru Vlade tu raspravu, da onda dobijemo od Vlade taj odgovor, a od vas ostavku – ukoliko Vlada ne bude spremna da taj odgovor da? Sve drugo nam izgleda vrlo neozbiljno. Sami znate koliko smo toga mi pokrenuli. Ovde smo sa ministrom policije razgovarali o temama o kojima razgovaramo sada sa vama i – sve je na proveri i biće na proveri još mesecima. Ono o čemu mi vodimo danas ovde raspravu, jeste nešto što je nametnuto. Slažem sa da treba da se vratimo raspravi o Ustavnom sudu. Za nas je to pitanje veoma važno. O tome smo toliko puta do sada govorili. Pokušajte da shvatite način na koji otvaramo ovo pitanje. Vas ne optužujem. Od vas tražim, kao od osobe koja je preuzela veliku odgovornost kroz funkciju na kojoj se nalazi, kroz funkciju ministra pravde, da ponudite odgovor javnosti o toj neprirodnoj situaciji u kojoj se nalazimo. Da li bilo koja kompanija može biti veća od bilo koje vlasti? Da li bilo čiji lični ili privatni interes može biti izraženiji od javnog? Sva druga pitanja treba svoje odgovore da dobiju na drugim mestima. Ovde je vrlo jasno: da li je Vlada uopšte spremna da sama krene u raščišćavanje tog problema? Da li traži pomoć opozicije, tj. LDP-a? Ako vam je potrebna naša pomoć, onda mi tražimo od vas podršku za formiranje anketnog odbora, u kojem ćemo imati samo jednog predstavnika, na kojem ćemo o svemu tome vrlo jasno i argumentovano razgovarati, pred očima javnosti i pred predstavnicima svih parlamentarnih grupa. Pred tim anketnim odborom će moći da se pojavi svako ko smatra da može da doprinese utvrđivanju pune istine. To neće biti anketni odbor na kojem će se tražiti rešenja za probleme koje treba da rešavaju neke druge institucije, samo ovo, par ekselans, političko, definisanje odnosa politike i poslovnog sveta, na vrlo jasan način utvrđivanja pravila igre, koja nikome neće dopustiti da pomisli kako Vlada, predsednik Vlade, predsednik države, bilo koji ministar, potpredsednik Vlade, može istovremeno biti i njegov privatni službenik.
Reč ima ministar.
Gospodine Jovanoviću, po prirodi stvari, sve što mi budete dali u ruke, možete da budete sigurni da ću proslediti na svakom nadležnom mestu, uključujući i Vladu Republike Srbije. Vi ste ovde, govoreći pre deset minuta, u mene uperili ruku i rekli da imate saznanja da postoji nekakav dokument koji govori da sam ja službenik Miroslava Miškovića. Dajte mi to, molim vas. Gde to piše, ko je to rekao? Hoću da podignem privatnu tužbu, krivičnu prijavu. Kažite vi meni ko je vama rekao da je čuo od nekoga ili da ste vi videli neki papir ili dokument da sam ja, Dušan Petrović, službenik Miroslava Miškovića? Što se tiče javnog interesa, preuzimam obavezu, jer je to moj posao i to mi je Ustav i zakon stavio u nadležnost. Tu ste potpuno u pravu. Ovo što radim je stvar koja zahteva vrlo veliku odgovornost. Sada imam privatnu molbu za vas. Pošto hoću sudskim putem da gonim svakoga ko vam je to preneo ili, ako ima nekakav dokument, da mi dostavite to, jer, iako imam vrlo složene odnose sa svima koji učestvuju u pravosudnom procesu, verujem u sudove i hoću to preko suda da isteram.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, po Poslovniku.
Član 101. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nama nije potrebna vaša privatna inicijativa. Vi ste predstavnik jedne institucije. Nama nije potreban poštar, da mi vama damo nešto i da vi onda to prosledite nekom drugom. Kome ćete proslediti izveštaj sa sastanka, koji je održan uz posredovanje novinara Grubačića, u američkoj ambasadi, tokom koga je pobrojan čitav niz ministara, uključujući potpredsednika Vlade i premijera, kao osobe koje su službenici Miroslava Miškovića, spremni da urade bilo šta za njega? Kome ćete to proslediti, Boži Đeliću, BIA-i, tužilaštvu? Da li vidite šta se dešava? Da li osećate obavezu pred činjenicom da je, recimo, Odbor za trgovinu ovog parlamenta raspravljao o pritiscima kojima je izložena institucija koju je formirao ovaj parlament, da su članove te institucije - Antimonopolske komisije, rekli da su vršeni pritisci, spomenuli ministre koji sprovode te pritiske, a onda je većina konstatovala da nema pritisaka? O tome se radi. Znači, vi ste predstavnik institucije. Naravno da ću vam vrlo rado proslediti sve materijale. U tom postupku nema ničeg ekskluzivnog. I do sada smo to radili. Da li smo na Odboru za bezbednost ministru policije predali, pod rednim brojevima, spisak predmeta iz beogradske, gradske policije, u kojima je procesuirana kompanija ''Delta'', koji su izvađeni i arhivirani, a da nisu rešeni? Da li ovde sve vreme naši poslanici govore o brojnim prekršajima? Da li sam unapred iskazao spremnost da uopšte ovu raspravu ne opterećujem svojim ličnim odnosom ili ulogom koju imam u tom problemu o kojem u ovom trenutku razgovaramo? Od vas samo tražim da, kao predstavnik jedne institucije, preuzmete na sebe tu odgovornost, ne da mi kažete: ''Pitajte Ministarstvo finansija'', nego da kažete kada će Vlada reagovati i primeniti zakon. Vi treba da kažete - insistiraću, kao ministar pravde, da se zakoni ove zemlje poštuju, a ne da kažete - ''pitaću ministra finansija''. Koga će pitati ministar finansija - potpredsednika Vlade, a potpredsednik Vlade u tom trenutku neće biti u prilici da mu odgovori, pošto će biti na otvaranju nekog od ''Potemkinovih sela'' kompanije ''Delta''. Vi ćete dobiti sve materijale, dobiće ih Specijalno tužilaštvo, ali mi od tužilaštva i od pravosuđa očekujemo jednu reakciju, a od vas, gospodine ministre, očekujemo političku reakciju. Distancirajte se od tog utiska koji je stvoren o Vladi Republike Srbije, kao jednoj od ekspozitura kompanije ''Delta''. Pogledajte na šta liče današnji mediji. Kada predsednik ove države napiše pismo, nema takav tretman. Danas je naša državna delegacija počela pregovore o Kosovu. Pogledajte ko je značajniji i čiji stavovi imaju više prostora u medijima, da li stavovi koji promovišu interes ove države ili interes jednog čoveka, koji je podredio ovu državu samom sebi, ucenama, korupcijom, pretnjama, pritiscima? O tome vi treba da razmišljate.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, o svom amandmanu na član 93. (Narodni poslanik Nebojša Ranđelović se javlja povodom amandmana narodnog poslanika Amdžada Migatija.) Prošli smo amandman gospodina Migatija. Pročitano je i niste se javili. Sada je na redu amandman gospodina Krasića. Ne možete da se javite povodom amandmana gospodina Migatija, zato što je prošao. Po Poslovniku, narodni poslanik Ivan Andrić.
Ako bih želeo da nastavim u onom tonu u kom ste se vi obraćali našem poslaniku, šta bi trebalo da kažem vama? Nemojte vi meni - ''gospodine Andriću''.
Ukoliko ne želite da vas oslovljavam sa ''gospodine Andriću'', uvažiću to.
Gospodine Albijaniću, uopšte me ne zanima kako me oslovljavate. Ono na šta želim da ukažem vezano je za članove 105, 27, 225. i 226. Ono što mi smeta, pošto ne smete da branite gospodina Miškovića javno, to je što se trudite da ovde, nekim sitnim podmetanjem, učinite nešto. Niste sada videli gospodina Ranđelovića, malopre niste videli nas pet koji se javljamo po Poslovniku, onda imate neki mangupski šarm, ili bar mislite da imate. To mi smeta, gospodine Albijaniću. To je vaša stvar. Ono o čemu želim da govorim, to je još jedna tačka zbog koje smo tražili da se formira anketna komisija i sa čim osećamo potrebu da upoznamo narodne poslanike. Naime, to su činjenice i okolnosti u vezi s nedozvoljenim uticajem kompanije ''Delta'' na medije. Mi ne mislimo da je ovde u pitanju direktan poslovni interes kompanije ''Delta'', dakle, da bi zaradila od medija, već ta kompanija, time što kontroliše medije, čini dve stvari. Jedna je što, podmećući i zloupotrebljavajući medije, onemogućava da se govori o onome o čemu smo mi govorili – o četiri stotine miliona evra koji su otišli u drugu državu, a koji nisu, npr., uplaćeni kao porez na kapitalnu dobit. Na taj način, ne želi, odnosno sprečava da se govori o raznim zloupotrebama koje čine i želi da očuva svoj monopolski položaj. S druge strane, kompanija ''Delta'', ima uticaj, pre svega, na dnevne novine, kao što su ''Večernje novosti'', "Pres", ili "Kurir", pa tačno možemo da vidimo, čitajući "Kurir", da li je dao dovoljno para onome Rodiću, ili kako se već zove vlasnik "Kurira", po tome što ucenjuju sve elektronske medije - pretnjom da će povući reklame iz njih ukoliko se nešto o ''Delti'' objavi itd. Pokušavaju tako da ucenjuju, a uglavnom, nažalost, uspevaju. Na taj način kompanija ''Delta'' dobija i drugu stvar, a to je - stvarajući takav svoj uticaj na medije, ona omogućava razne stvari Vladi Vojislava Koštunice. Za te stvari koje omogućava, napadom, diskvalifikacijom političkih protivnika ili nekim drugim stvarima, kompanija ''Delta'' za uzvrat dobija, gospodine Petroviću, stopiranje krivičnih prijava, ignorisanje zakona, našeg predloga o formiranju anketne komisije, izostajanje iz akcije ''Mreža'', a to su sve pitanja koja smo mi, kao narodni poslanici, ovih meseci ili, preciznije, od maja ove godine, od kada radi ovaj parlament, postavljali svim nadležnim ministrima. To stalno ponavljamo. Ignorišući da nas obaveste o bilo čemu ili, u krajnjem slučaju, dajući nam odgovor da nisu nadležni ili da su neko pitanje negde dalje prosledili, doveli su do ove situacije, a to je da Mišković, preko svojih mafijaških medija - napada šefa poslaničke grupe jedne opozicione partije, da mi i dalje tražimo anketnu komisiju, a da vladajuća većina ćuti i čeka da se nama osuše usta da bi mogli da nastave da pričaju o onome što njima odgovara.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, raspravljamo po Poslovniku već od 10 sati, a sada je 15 do 12. Imamo još nekoliko javljanja po Poslovniku, što je dokaz da ne želimo u ovome da se zaustavimo. Ja ipak molim, jer ne želim ja da utičem na tok sednice, kao što ste primetili, da ne opstruišemo rad sednice. Zato određujem pauzu od 10 minuta i sazivam sastanak šefova poslaničkih grupa, da se dogovorimo o daljem radu. Mislim da bi bio red da razmatramo malo i amandmane. Gospodin Nikolić se javio, takođe, po Poslovniku, ali imamo još nekih javljanja po Poslovniku. Ne može da se opstruiše rad Parlamenta. Dajem pauzu od 10 minuta, za sastanak šefova poslaničkih grupa, na prvom spratu.
Poštovane kolege i koleginice, nastavljamo rad. Samo jedno kratko saopštenje vezano za konsultacije sa šefovima poslaničkih grupa. Dogovoreno je da se inicijativa Poslaničkog kluba LDP-a, kada se vrati predsednik Parlamenta, ozbiljno razmotri u redovnoj proceduri. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, mi želimo da ovaj parlament radi svoj posao i da se vratimo na tačku dnevnog reda o kojoj se diskutovalo do rasprave koja je započeta, a u vezi sa zloupotrebama kompanije "Delta", na priču o Ustavnom sudu. Anketni odbor je mesto na kome ćemo razgovarati o svim pitanjima koja smo postavili tokom nekoliko sati. Zadovoljan sam uveravanjima i nivoima ozbiljnosti koji su obeležili naše konsultacije. Siguran sam da će parlamentarne stranke, bez obzira na to da li čine vladajuću koaliciju, ili predstavljaju opoziciju Parlamentu, imati razumevanja za ugroženi javni interes našeg društva i za svoje birače, a upravo to razumevanje je osnov za formiranje anketnog odbora, na kojem ćemo onda razgovarati o svim temama koje smo pokretali tokom današnje rasprave. Mi više nećemo pominjati gospodina Miškovića, niti kompaniju "Delta", nećemo ukazivati na njegove zloupotrebe. Tu temu ćemo sačuvati za rad anketnog odbora i za pripremu osnivanja anketnog odbora, kroz konsultacije koje će biti zakazane odmah po povratku predsednika Parlamenta sa službenog puta, koji je jedini ovlašćen da tako nešto uradi. Dakle, do kraja nedelje ili početkom naredne nedelje, što je krajnji rok u kome želimo da dobijemo odgovor Parlamenta da li je spreman da otvori raspravu o takvom krupnom pitanju, pitanju koje svojim aktivnostima u društvu pokreće kompanija "Delta".
Zahvaljujem. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Želi li neko reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Mi ovim amandmanom želimo samo da sačuvamo Ustav od predlagača zakona. Član 93. se odnosi na postupak odlučivanja o povredi Ustava od strane predsednika Republike, a u stavu 4. je zapisano: ''Ako Ustavni sud utvrdi da je postupak za razrešenje predsednika Republike pokrenut u skladu sa Ustavom i zakonom...'' Prvo, ne znamo s kojim zakonom. Jer, postupak razrešenja reguliše samo Ustav Republike Srbije. Zakon o predsedniku Republike ne reguliše i ne može da reguliše tu materiju, ali dobro. Akt Narodne skupštine kojim se pokreće postupak odlučivanja o povredi Ustava dostavlja se na odgovor predsedniku Republike, u roku koji Ustavni sud odredi. Mi tražimo da se uvodni deo ove rečenice izbriše, a to je tekst - ako Ustavni sud utvrdi da je postupak za razrešenje predsednika Republike pokrenut u skladu sa Ustavom i zakonom. Zašto? Zato što je Ustavni sud nadležan samo da utvrdi da li je predsednik Republike povredio Ustav. To je njegova nadležnost. Zašto ubacivati ove stvari? Ako se ubaci ova rečenica i ona ovako glasi, onda mogu da postavim pitanje - a šta ako Ustavni sud utvrdi da postupak za razrešenje predsednika Republike nije pokrenut u skladu sa Ustavom, šta će onda da bude? Čim neki organ nešto utvrđuje, bez obzira na to da li je to formalno ili prethodno pitanje, on se upušta u nešto što je nadležnost, a za te stvari Ustavni sud nije nadležan. To je problem. Zato što ova formulacija omogućava manipulacije. Koje vrste? Moguće je da trećina narodnih poslanika zatraži da se pokrene postupak u Narodnoj skupštini za razrešenje predsednika Republike, a trećina samtra da je on povredio Ustav, pa se to dostavi Ustavnom sudu, a onda Ustavni sud kaže – pa, to nije do sada urađeno sve u skladu sa Ustavom i, kažete još - zakonom, a ne znamo koji je zakon u pitanju . Onda kaže - mi ne možemo da razmatramo da li je predsednik Republike povredio Ustav ili nije povredio Ustav. Onda Ustavni sud dezavuiše inicijativu grupe poslanika. Zadržimo se na onome za šta je propisana isključiva nadležnost Ustavnog suda. On utvrđuje da li je predsednik Republike povredio Ustav ili ne, i ništa drugo. Kada dobije odgovarajući akt od Skupštine, stavlja ga u svoju proceduru. Neću sada hipotetički da vam izlažem koje su sve mogućnosti, ako ostane ova formulacija koju je predložila Vlada, ali one omogućavaju zloupotrebu, a znate onu izreku "koga zmija opeče, i guštera se plaši". Nema ga ovaj Čedica. Dok je on sedeo ovde gde sada Nada sedi, sećaš se Nado, nije mogao ni predlog o nepoverenju da uđe u proceduru. Skoči, mlađan, i kaže - ne možete vi, niste ni glasali za Vladu. Nije ni ušao predlog u dnevni red, iako je Ustav izričito rekao – na zahtev 20 poslanika itd., da bi kasnije, u novembru 2003. godine, ta inicijativa grupe od 20 poslanika legalno ušla, u skladu sa Ustavom i Poslovnikom, u proceduru. Postoji mogućnost zloupotrebe od strane većine. Zakoni se, pre svega, donose da bi manjina imala garantovana prava. I zbog ovih razloga, kada je ova tema u pitanju, to je važno. Ne može neko da devalvira Ustav time što će da kaže – mi ćemo samo formalno da ispitujemo da li postoje uslovi, da li su formalno ispunjeni uslovi; završava se u Narodnoj skupštini, u smislu akta koji ide prema Ustavnom sudu. Svaki organ koji razmatra neko pitanje iz okvira svoje nadležnosti, uvek ispituje formalne uslove, da bi mogao da se uključi u neko postupanje. Zašto ga ubacujete ovako? Mi samo tražimo da ostane ono što je propisano Ustavom Republike Srbije i da se ništa tu ne dodaje, niti da se objašnjava, jer kada se doda i kada se objasni, onda se devalvira ono što je napisano u Ustavu. Vi ste, čini mi se da je Vlada predlagač Zakona o predsedniku Republike i izboru predsednika Republike, tamo 17-18 odredaba prepisali iz Ustava. To je nedopustivo. Čim ustavnu normu spuštate na zakonsku normu, vi kažete da vam Ustav ne treba. Hajde neka promena, nego doslovce prepisan Ustav. To je devalvacija Ustava. Moguće je da su vaši motivi bili čisto formalne prirode, ali, znajući šta radi Ustavni sud, šta može da se desi, mi smo podneli ovaj amandman i tražimo da se on prihvati. Ako se on prihvati, tekstostaje u granicama onoga što je propisano Ustavom Republike Srbije. Zato je Zakonodavni odbor rekao da je pravno moguć. Da je kojim slučajem Ustavni odbor ovo razmatrao, verovatno bi morao da potvrdi i da da veći značaj ustavnoj normi nego da se zakonskom normom devalvira ili, na neki način, dograđuje ustavna norma, na način koji može da stvori milijardu situacija kojima se, praktično, zaobilazi ono što je duh Ustava.
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? Da, narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Poslanička grupa SPS-a će glasati za amandman koji je podneo Zoran Krasić, iz sledećih razloga. Možda je, radi javnosti, potrebno još više objasniti o čemu se radi. Ovo je deo zakona o Ustavnom sudu koji reguliše postupak odlučivanja o povredi Ustava od strane predsednika Republike. Postupak pokreće u Narodnoj skupštini Republike Srbije najmanje jedna trećina poslanika. U Skupštini Srbije se donosi odluka o pokretanju postupka. Ona se dostavlja Ustavnom sudu. Ustavni sud je dužan da u roku, kako tamo u Ustavu piše, od 45 dana odgovori, odnosno da utvrdi da li je predsednik Republike povredio Ustav i ograničen je samo na ono što mu je Narodna skupština dostavila na ocenu, odnosno razmatranje. U predloženi zakon je ubačena jedna formulacija za koju mislimo da je potpuno suvišna. Kaže se – ako Ustavni sud utvrdi da je postupak za razrešenje predsednika Republike pokrenut u skladu sa Ustavom i zakonom, tek tada će akt Narodne skupštine kojim se pokreće postupak odlučivanja o povredi Ustava dostaviti na odgovor predsedniku Republike, u roku koji Ustavni sud odredi. Mi mislimo da je ta rečenica suvišna, iz prostog razloga, ponovo se vraćam na jučerašnju priču, odnosno odgovore Vlade. Gospodine ministre, šta znači da Ustavni sud samo formalno utvrđuje da je postupak pokrenut u skladu sa Ustavom i zakonom? Šta je to formalno? Kako se, uopšte, za sve druge ocene zakonitosti i ustavnosti može praviti podela na formalne, suštinske, itd? Mislimo da čak ni formalno nije potrebno. Naime, da bi to došlo na dnevni red sednice Narodne skupštine, mora da postoji jedna trećina potpisa narodnih poslanika. Ako nema jedne trećine, znači da se nisu stekli uslovi da se nađe na sednici Narodne skupštine. Ta priča se završava na Skupštini. Da bi Skupština pokrenula postupak za razrešenje predsednika Republike i zatražila od Ustavnog suda da se odredi da li je predsednik Republike prekršio Ustav, ta odluka mora da se izglasa na sednici Narodne skupštine. Ako nema jedne trećine, nema priče na Narodnoj skupštini. Ako Narodna skupština ne donese odluku, nema pokretanja postupka. A ako inicijativa postoji, ako je Skupština donela odluku, šta sada to Ustavni sud treba da utvrdi, osim ono što mu je dato u Ustavu, naravno, i shodno članu 95, koji kaže – u postupku odlučivanja o povredi Ustava od strane predsednika Republike Ustavni sud je ograničen samo na odlučivanje o povredama odredaba Ustava koje su navedene u aktu Narodne skupštine o pokretanju postupka. U suštini, Ustavni sud je u celom ovom postupku ograničen na to da odgovori da li je predsednik Republike povredio Ustav ili nije. Nema nikakve prethodne potrebe ovde, kao što stoji u rečenici – ako je inicijativa pokrenuta, da će Ustavni sud to formalno, tako kaže predlagač, da utvrđuje. Ponavljam, da bi bilo na sednici Skupštine, mora da postoji jedna trećina poslanika. Da bi se odluka donela, postoji način kako se donose odluke. Tek tada Skupština može da uputi u proceduru, odnosno Ustavnom sudu tu odluku. Ako toga nema, nema jedne trećine, nema sednice Skupštine o tom pitanju. Ako nema odluke Skupštine, nema pokretanja postupka. Dakle, šta to treba da utvrđuje Ustavni sud, a da Skupština prethodno već nije utvrdila? Ono što je nadležnost Ustavnog suda, to je da utvrdi da li je predsednik Republike povredio Ustav u onom delu koji je Narodna skupština u postupku koji je pokrenula navela. Zato nema potrebe nikakve da stoji ovo, jednostavno je suvišno, a tekst koji ostaje je sasvim dovoljan da može da se primenjuje u praksi.
O amandmanu, narodni poslanik Vidoje Jovanović.
Gospodine predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja se pridružujem svom kolegi, narodnom poslaniku Petronijeviću, i gospodinu Krasiću koji je podneo amandman na član 93. stav 4. Mislim da obrazloženje Vlade koje je dato prilikom podnošenja izveštaja, da iz formalnih razloga Ustavni sud odlučuje o tome da li je pokrenuti postupak u skladu sa Ustavom i zakonom, nije dobro i zato će SPS podržati amandman gospodina Krasića i glasaće za njega. Želim, takođe, da istaknem da sam i ja, u ime SPS-a, podneo amandman na član 93. stav 1, koji govori o povredi Ustava od strane predsednika Republike, i Vlada Republike Srbije ga je usvojila. Pre svega, to se odnosi na to da postupak odlučivanja o povredi Ustava od strane predsednika Republike pokreće Narodna skupština. Samo sam dodao - na predlog jedne trećine narodnih poslanika, što je Vlada uvažila. Hoću da kažem da su narodni poslanici SPS-a podneli na desetine amandmana na Predlog ustavnog zakona, kao i ostali poslanici, a da je Vlada našla za shodno da, od nekih između 70 i 90 podnetih amandmana, prihvati šest. Ministar ovde učestvuje u raspravi i čini mi se da u svojstvu ministra i predlagača nije prihvatio nijedan amandman za vreme rasprave o podnetim amandmanima. Mislim da je naš zadatak da Predlog zakona dobro razmotrimo. Hoću i da istaknem da su na pojedine članove ustavnog zakona poslanici različitih poslaničkih grupa, čak, davali ista rešenja, što znači da poslanici savesno vrše svoj deo posla, čitaju zakone i daju amandmane, a sve u smislu dobijanja što kvalitetnijeg i sadržajnijeg zakona. Želim, takođe, da istaknem da je članom 9. Ustavnog zakona preciziran rok, to je kraj prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine, da se oformi Ustavni sud. Mi smo zakasnili s tim. Sa mnogo stvari se kasnilo, u smislu formiranja Skupštine, konstituisanja Vlade, donošenja budžeta, imali smo probleme u društveno-ekonomskom i ukupnom političkom smislu. Sada želim da istaknem još jednu činjenicu, da smo od Vlade ovih dana dobili jedan veći set zakona, počev od zakona o predsedniku Republike, o izboru predsednika Republike, o budžetu, o odbrani, o Vojsci, inostranim poslovima, a očekujemo da, u skladu s Ustavnim zakonom, imamo i set zakona o lokalnim samoupravama. Pitanje je da li ova skupština, polazeći od svega ovoga što nam se dešava, razmene oštrih reči i dešavanja u Srbiji, da li mi možemo usvojiti ove zakone? SPS je do sada učestvovala aktivno u raspravi o svim ovim pitanjima, ukazivala je na rokove i potrebu donošenja ovih zakona, pa će i u narednom periodu aktivno učestvovati, ponašaće se državotvorno i podržati sve zakone koji nisu u nekim posebnim suprotnostima sa njenim stavovima, a sve u smislu bržeg razvoja ove zemlje. Samo se plašim da li ćemo imati dovoljno vremena da usvojimo ove zakone, a za to najveći deo krivice mora da snosi koaliciona većina, odnosno aktuelna vlast u koaliciji DS-a, DSS-a, G17 plus i Nove Srbije.
Reč ima ministar Dušan Petrović.
Kao što sam rekao, pokušaću na kraju da dam komentar o amandmanima u vezi sa kojima nisam učestvovao u debati. Prosto, mislim da ovde može biti da imamo samo nesporazum. Sve ovo što su poslanici govorili jeste intencija zakonodavca. Ustav je vrlo jasan, na predlog jedne trećine poslanika, Narodna skupština odlučuje o tome da li će biti pokrenut postupak ili ne. Poslovnik će urediti bliže tu proceduru, jer je ovo sada jedan institut koji je nešto različit od onog što je postojao. Ova odredba je stavljena u Predlog zakona zbog različitih situacija koje u životu mogu da se pojave. Recimo, može na predlog jedne trećine, ili ma kog broja poslanika, Odbor za ustavna pitanja da donese odluku, teoretski, da traži razrešenje predsednika, ili opoziv predsednika Republike. Može predsednik Parlamenta da potpiše jedan takav akt. Postavlja se pitanje, kakav korak može da preduzme Ustavni sud, ukoliko to dođe od strane onoga ko nije ovlašćen, a ovlašćena je Narodna skupština, koja svoje odluke donosi na sednicama i na način utvrđen Poslovnikom? Kako će Ustavni sud da se postavi u toj situaciji? Dakle, ovo je svojevrsna situacija odbacivanja inicijalnog akta, koja postoji u svim procedurama, pravnici to znaju. Odbacuju se inicijalni akti kada nisu ispunjene formalne pretpostavke da o njima može da se donosi odluka, da bi, dakle, Ustavni sud bio snabdeven jednim procesnim mehanizmom da može da utvrdi da Narodna skupština nije na način kako je to Ustavom i Poslovnikom uređeno poslala inicijativu o kojoj se radi, odnosno odluku o kojoj se ovde radi. Stavili smo jedno ovakvo rešenje, jer mislim da je ono potpuno celishodno. To je dobro mesto gde možemo i načelno da govorimo o tome da li postoji ili ne postoji poverenje u institucije i koliko detaljno treba da budu propisani zakonom svi postupci, ili određene stvari moraju da se ostave tumačenju i donošenju odluka samog tela, odnosno organa koji odlučuje. Nije nikada moguće sve propisati zakonom. Temeljna pretpostavka je da će svi raditi tako da poštuju Ustav i zakon, po svom najboljem znanju i umeću, i da će odluke donositi po svojoj savesti, tako da je i ova odredba stavljena samo da bi omogućila Ustavnom sudu da, ukoliko se bilo kada u budućnosti pojave situacije da neko neovlašćen podnese ovakvu inicijativu, on procesno reaguje na takvu situaciju.
Po Poslovniku, narodni poslanik Dragan Todorović.
Gospodine ministre, Ustav je vrlo jasan. Član 118. je vrlo precizan. Ne može da dođe ni do kakve dileme. Bilo ko da pokrene ko nije ovlašćen, Ustavni sud to neće ni razmatrati, i tu nema dileme. Član 118. kaže: ''Predsednik Republike razrešava se zbog povrede Ustava, odlukom Narodne skupštine, glasovima najmanje dve trećine narodnih poslanika''. Nema tu nikakvog ustavnog odbora ili bilo kog drugog odbora. Znači, najmanje dve trećine narodnih poslanika. Postupak za razrešenje može da pokrene Narodna skupština, na predlog najmanje jedne trećine narodnih poslanika, i tu nema nikakve dileme. Znači, potpuno precizno i jasno je Ustavom definisano ko može da pokrene inicijativu da je predsednik Republike prekršio Ustav. Onog momenta kad dve trećine poslanika bude glasalo da je predsednik prekršio Ustav, to dolazi na Ustavni sud i posao se završava. Inače, verovatno u Ustavni sud mogu da dolaze inicijative, od građana do nekih drugih organizacija, ali u tom slučaju Ustavni sud to neće ni razmatrati i tu su stvari vrlo jednostavne i precizne.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Petroviću, Ustav je potpuno jasan. Vi ste pokušali nešto da inovirate, pa ste upropastili ustavnu odredbu. O čemu se radi? Vi ste, čak, ovde prejudicirali neka pitanja koja treba da budu isključivo u nadležnosti Narodne skupštine. Sada ću da vam objasnim. Vi ste u stavu 3. člana 93. napisali - akt o pokretanju postupka iz stava 1. ovog člana predsednik Narodne skupštine dostavlja Ustavnom sudu. Koji je to akt? Mi nemamo u Poslovniku regulisanu ovu situaciju. Jedan od mogućih načina kako bi se regulisala ta situacija jeste da 84 poslanika napiše predlog za razrešenje, u njemu navedu pravni osnov, navedu razloge i objasne, dostavi se Narodnoj skupštini, a Narodna skupština na sednici konstatuje da je taj predlog došao i prosleđuje ga Ustavnom sudu. Zašto Narodna skupština? Zato što u ovom stavu 2. člana 118. stoji - postupak za rešenje može da pokrene Narodna skupština. Znači, Narodna skupština je, kao organ, transmisija i preko nje ide taj predlog jedne trećine narodnih psolanika. Vi ste u ovom stavu člana 93. ubacili predsednika Narodne skupštine koji to dostavlja. Predsednik Narodne skupštine predstavlja Narodnu skupštinu i, kada predstavlja Narodnu skupštinu, on je oivičen, ograničen Poslovnikom i odlukama Narodne skupštine. Znači, Narodna skupština mora da konstatuje da je došao predlog i tim činom konstatacije potvrđuje da su ispunjeni svi uslovi da bi Ustavni sud mogao dalje da radi, a Ustavni sud samo razmatra da li je prekršio Ustav ili nije prekršio Ustav predsednik Republike. Vidite, kada ubacite ovih nekoliko reči u ovaj stav 4. na koji se odnosi amandman, onda se vidi da je ''pao sneg da bi se videli tragovi''. Znači, u suštini, namera jeste da se zloupotrebi na bilo koji način, formalnim, tehničkim razlozima, ono što je duh Ustava Republike Srbije. Nikada ustavna norma ne sme da ide u slobodne improvizacije preko odredaba zakona. Malopre sam vam rekao, čak ste upisali da je u skladu sa Ustavom i zakonom. Kojim zakonom? Zakon o predsedniku Republike to ne reguliše, Zakon o izboru predsednika Republike to ne reguliše. Znači, mogu samo da regulišu Ustav i zakon o Ustavnom sudu. Ako hoćemo da čerečimo dlaku na četiri dela, onda možemo da se naglabamo ovde, ali svi razlozi postoje da se ovaj amandman usvoji, zato što on promoviše Ustav Republike Srbije i jedno rešenje koje, u krajnjem slučaju, nije loše. Moguće je da jedna trećina predloži, Narodna skupština konstatuje da je predlog podnet, prosledi ga Ustavnom sudu, Ustavni sud utvrdi da je predsednik Republike povredio Ustav, a da ovde nema dve trećine glasova prilikom glasanja o razrešenju. To je potpuno legitimna situacija koju Ustav predviđa, to moram da vam kažem. Moguća je i druga situacija, da Ustavni sud utvrdi da predsednik Republike nije povredio Ustav, pa da sva javnost bruji i da je to tako očigledno. Mi već imamo nekih iskustava s ovakvim inicijativama. Samo da vas podsetim, 1993. godine smo pisali amandmane na Zakon o predsedniku SRJ.
Na član 104. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milena Stanković i Slobodan Maraš. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, naš amandman se tiče člana 104, to je Glava 5, a tiče se izvršenja akata Ustavnog suda. Teorija prava i pravna nauka poznaje čitav postupak i druge zakone koji se tiču izvršnog postupka i izvršenja akata bilo kog državnog organa. Ovde je izvršenju posvećen samo jedan član, koji je štur i vrlo nedorečen.Taj član glasi - državni i drugi organi, organizacije kojima su poverena javna ovlašćenja, političke stranke, sindikalne organizacije, udruženja građana ili verske zajednice, dužni su da u okviru svojih prava i dužnosti izvršavaju odluke i rešenja Ustavnog suda. Sada stav 2, na koji smo mi podneli amandman glasi - u slučaju potrebe, izvršenje odluke i rešenja Ustavnog suda obezbediće Vlada, na način koji je utvrđen posebnim rešenjem Ustavnog suda. Po našem mišljenju, ovo je nedovoljno, nedorečeno i nejasno, te smo stoga predložili da se stav 2. menja i da glasi: "Izvršenje odluke i rešenja Ustavnog suda obezbeđuje Vlada preko organa državne uprave, na način i u roku koji je utvrđen posebnim rešenjem Ustavnog suda", a posle stava 2. da se dodaju novi stavovi 3. i 4, koji treba da glase: "U roku određenom rešenjem iz stava 2. ovog člana Vlada je dužna da dostavi Ustavnom sudu obaveštenje o preduzetim merama u cilju izvršenja odluke ili rešenja Ustavnog suda". Stav 4. "Ustavni sud može sam odrediti organ koji će izvršiti njegovu odluku ili rešenje, kao i način izvršenja". Već smo naveli da su procedura i rokovi glavna zamerka, jedna od glavnih zamerki na ovaj predlog zakona. Sada smo došli do toga da je i sam postupak izvršenja nejasan i nedorečen, pa i to spada u glavne zamerke ovom predlogu zakona. Vlada je odbila naš amandman, ocenila ga kao pravno moguć, ali ga nije prihvatila. Nije nam jasno zbog čega, jer je obrzaloženje nedvosmisleno i dovoljno jasno. Ovo je posebno važno pitanje, tiče se izvršenja odluka Ustavnog suda, a to je problem državnih i drugih organa prema tim odlukama. Postojeći predlog ne nudi efikasan mehanizam za izvršenje odluke Suda. Predlagač predlaže da Vlada Srbije obezbeđuje primenu odluke, i to na način koji posebnim rešenjem odredi Ustavni sud. To jeste novo rešenje, ali ono ne obećava mnogo, jer smo imali već slične situacije. Dakle, slične situacije i sada imamo s neizvršenim odlukama drugih nezavisnih organa, koje isto imaju karakteristiku sui generis, o čemu smo govorili prilikom obrazlaganja prethodnih amandmana. Recimo, Poverenik za informacije od javnog značaja, čije mnoge odluke nisu izvršene, zato što Vlada to nije obezbedila, čak i u situacijama kada se odluka odnosi na ministarstvo u toj istoj Vladi. Pored toga, nije propisana nikakva sankcija za propuštanje Vlade da postupi po ovakvom rešenju Ustavnog suda. Šta ako Ustavni sud u svom rešenju naloži Vladi da izvrši određenu odluku, naloži i rokove, a Vlada se ogluši o takvu odluku Ustavnog suda? Koje su sankcije za Vladu? Ja ih u ovom predlogu zakona nisam video. Voleo bih da mi neko objasni kakav je dalji postupak, ako Vlada, jednostavno, reši da opstruira izvršenje odluke Ustavnog suda. Upravo u tom smislu je i stav 2. i stav 3, koje treba dodati nakon promenjenog stava 2, gde se insistira na rokovima i na tome da Vlada obavesti Ustavni sud o načinu i postupku izvršenja njegove odluke. Zbog toga insistiramo da se ovaj amandman ponovo razmotri i da bude prihvaćen, jer je usmeren ka celishodnosti čitavog ovog predloga zakona. Zahvaljujem.
Da li neko još želi reč? (Ne) Na član 108. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 110. amandman je podnela narodni poslanik Milena Stanković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milena Stanković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospodine predsedavajući, gospodine ministre, u članu 110, po našem predlogu, stav 1. se menja i glasi - Ustavni sud će novčanom kaznom od 250.000 do milion dinara kazniti za prekršaj organizaciju, odnosno drugo pravno lice, ako u roku ne dostavi Ustavnom sudu osporeni opšti akt i potrebnu dokumentaciju i pruži podatke i obaveštenja od značaja za vođenje postupka i odlučivanje i, drugo - ako ne dostavi Ustavnom sudu potrebne podatke i obaveštenja od značaja za vođenje postupka i za odlučivanje. LDP smatra da Ustavnom sudu treba dati izričito zakonsko ovlašćenje da izriče prekršajne kazne. Ukoliko se Ustavni sud ostavi bez ovakvog mehanizma, postoji opasnost da se redovni prekršajni postupci ne pokreću, ili da se pokreću izuzetno retko. Takva neprihvatljiva situacija već postoji kod primene kaznenih odredaba mnogih drugih zakona. Ovom prilikom bih vas podsetila na Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Ovakva odredba bi, po mišljenju Poslaničke grupe LDP-a, dodatno podigla autoritet Ustavnog suda u pravnom poretku Republike Srbije. Volela bih da ministar objasni zašto niste prihvatili ovaj naš predlog. Hvala.
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 110. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amanmdan odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 110. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amanmdan odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodna poslanica Milena Stanković.
To je još jedan amandman na ovaj isti član. U članu 110, posle stava 4, dodaje se novi stav 5, koji glasi: ''Ustavni sud će novčanom kaznom od 250.000 do 1.000.000 dinara kazniti odgovorno lice Vlade ako u roku koji je posebnim rešenjem odredio Ustavni sud ne dostavi obaveštenje o preduzetim merama za obezbeđenje izvršenja odluke ili rešenja Ustavnog suda.'' LDP, odnosno naš poslanički klub, smatra da Ustavnom sudu treba dati izričito zakonsko ovlašćenje da izriče prekršajne kazne i u odnosu na propuštanje odgovornog lica Vlade da dostavi rešenje o merama koje su preduzete za obezbeđenje izvršenja odluke ili rešenja Ustavnog suda. Ukoliko bi se Ustavni sud ostavio bez ovakvog mehanizma, smatramo da postoji opasnost da Vlada ne izvrši svoje obaveze, odnosno da ne obezbedi izvršenje odluka Ustavnog suda. Takva neprihvatljiva situacija već postoji kod malopre pomenutog Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i, zaista, molim ministra da se izjasni o oba naša predloga.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 111. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Vladan Batić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amanmdan odbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 114. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor predlažu da se amanmdan odbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 114. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amanmdan odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Vjerica Radeta, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, jutros smo ovde slušali raspravu narodnih poslanika po Poslovniku. To je apsolutno pravo narodnih poslanika i svaki put se iznenadim kad čujem predsedavajućeg da pokuša da interveniše, da spreči narodne poslanike da govore po Poslovniku. Čulo se tu svega i svačega, od toga da li je Mišković kriminalac ili nije, da li je Đelić trebalo da otvori Miškovićev tržni centar ili ne, po čijem nalogu je Čeda sarađivao i da li je sarađivao sa ''zemunskim klanom'', šta je rekla Verica Barać, da li je Mišković monopolista ili ne. Mnogo je pitanja i nismo želeli i ne želimo na taj način da se upuštamo u ovu raspravu, ali, svakako, očekujemo od nadležnih organa da ovo do kraja istraže, da zaista znamo o čemu se radi. Zašto ovo pominjem? Zato što je ovde izrečena, to, pre svega, zbog javnosti Srbije želim da naglasim, jedna neistina, a to je da je general Krstić u Hagu osuđen za genocid. To nije tačno. Niko, nijedan Srbin nije osuđen u Haškom tribunalu za genocid. Činjenica da je general Krstić osuđen za pomaganje u genocidu, a niko nije osuđen za genocid, samo govori o tome kakve su namere Haškog tribunala i kako je to, kako bi rekla koleginica, šizoidan Haški tribunal. Drugo pitanje, koje niko ovde nije postavio, a meni je interesantno, jeste odakle gospodinu Miroslavu Miškoviću onih pet miliona maraka koje je, kako reče, dao Čedi Jovanoviću kada je učestvovao u njegovoj otmici. To je pitanje koje bi bilo interesantno, odnosno odgovor na to pitanje. Sada o amandmanu. Na član 114. Predloga zakona podnela sam amandman. Pre nego što krenem na obrazlaganje amandmana, moram da podsetim, pre svega, radi javnosti i činjenice koliko je ozbiljna, odnosno neozbiljna skupštinska većina u ovom parlamentu, da imamo mišljenje Vlade Republike Srbije o tome koje amandmane narodnih poslanika treba prihvatiti a koje ne, i to mišljenje smo dobili 14. novembra ove godine. Dan kasnije, 15. novembra, nadležni Odbor za pravosuđe i upravu, naravno, odlukom skupštinske većine, takođe je doneo odluku o tome koje amandmane Skupština i Vlada treba da prihvate, a koje ne. Ono što je za mene vrlo simptomatično, jeste da su ova dva izveštaja potpuno identična, da se ne razlikuju ni u jednom jedinom amandmanu. Neverovatno je da narodni poslanici razmišljaju potpuno isto kao Vlada. I, da je bilo mudrosti u tom odboru, bar što se tiče skupštinske većine, mogli ste bar još jedan amandman, mimo ovih koje je predložila Vlada, da predložite da se usvoji, ili, bar, za jedan od onih koje je predložila Vlada da kažete da ne treba da se usvoji. Ova dva izveštaja samo govore o tome, o čemu srpski radikali govore odavno, da je skupštinska većina, i to traje od 2000. godine, u službi Vlade Republike Srbije. Nikako, dame i gospodo, da naučite da je situacija obrnuta, da narodni poslanici, da Skupština bira Vladu, da je Skupština ta koja može da opozove Vladu, da je Skupština ta koja treba da ukori svog ministra, pa makar bio i ministar koga podržava skupštinska većina. Vi, ovako, providno pokazujete da skupštinski organi samo formalno rade, samo da bi podržali ono što smo dobili od Vlade Republike Srbije, a onda nam pričate kako skupštinski rad treba da se prenese na odbore i kako je potpuno nebitno zašto u Vladi sedi 20 ili 30 narodnih poslanika, jer po Poslovniku, koji ste vi iz DOS-a usvojili, u skupštinskoj sali može da bude samo neko ko predsedava i jedan narodni poslanik koji želi da govori o tački dnevnog reda ili po Poslovniku, svejedno, u svakom slučaju da govori kao narodni poslanik. Kada ste takav Poslovnik donosili, onda ste to pravdali činjenicom da će sedište rada Skupštine da se prebaci na skupštinske odbore. Ako je to ono što je pokazao ovaj Odbor za pravosuđe i upravu, onda, hvala lepo, takav rad odbora nam zaista ne treba i mi nećemo da učestvujemo u tako neozbiljnom i neodgovornom radu. Član 114. Predloga zakona, u stavu 2,kaže - pravo na naknadu, to su prelazne i završne odredbe, pravo na naknadu plate iz stava 1. ovog člana može se izuzetno produžiti još šest meseci ukoliko u tom vremenu sudija kome je prestala funkcija stiče pravo na starosnu penziju. Amandman koji sam, u ime Poslaničke grupe SRS-a, podnela glasi: "Pravo na naknadu plate prestaje pre proteka roka od šest meseci ako sudija kome je prestala funkcija zasnuje radni odnos ili stekne pravo na penziju, a može biti produženo za još šest meseci ako u tih šest meseci stiče pravo na penziju". Ovaj amandman je, apsolutno, usklađen sa svim propisima i to što je sadržano u amandmanu važi za sve funkcionere u državi Srbiji. Nema razloga da se ne odnosi i na sudije Ustavnog suda. Imam vrlo interesantno obrazloženje Vlade zbog čega ovaj moj amandman nije prihvaćen. Rečeno je – iz razloga koji je naveden kod amandmana narodnog poslanika Paje Momčilova na član 21. Sada vas molim da pažljivo saslušate obrazloženje Vlade, pa ako neko bude razumeo, biću mu zahvalna da mi objasni šta je Vlada htela da kaže. Kaže se: "Vlada ne prihvata amandman iz razloga je mišljenja da je rešenje navedeno u članu 21. Predloga zakona preciznije". Gospodine Petroviću, juče ili prekjuče kada sam vam stavila neku primedbu, rekli ste da ono iza čega vi stojite i što dolazi iz Vlade Republike Srbije prolazi i lekturu. Da li je ovaj tekst bio kod lektora? Zaista ne razumem šta znači da se amamdman ne prihvata ''iz razloga je mišljenja''. Da nagađam, ne bih, jer hoću da komentarišem ono što je napisala Vlada Republike Srbije. Zašto mislim da je vrlo bitno da ovaj amandman usvoji, pored ovog što je navedeno u obrazloženju amandmana i onog što sam već rekla – da se odnosi na sve funkcionere i da je to jedino zakonito rešenje? Znate, može se desiti situacija u praksi, u životu, da sudiji pre vremena istekne vreme, sada se ovde govori o sudijama u prvom stavu, bitno je da i to pročitam, pa sam zato naglasila da su prelazne i završne odredbe u pitanju. Sudija Ustavnog suda izabran u skladu sa Ustavom Republike Srbije kome prestaje funkcija, ima pravo na naknadu plate u trajanju šest meseci, u visini plate sudije Ustavnog suda. Dakle, ove sudije kojima je prestala funkcija, ili će prestati funkcija, mogu u tom roku od šest meseci, odnosno u kraćem roku, da zasnuju radni odnos i onda ne mogu da primaju platu. Mogu da odu u penziju, ali ne samo starosnu, gospodine ministre, nego i u invalidsku i u penziju po radnom stažu, i opet to može biti u roku kraćem od šest meseci i ne mogu da primaju i platu i penziju. Ne znam koji od ovih uslova bi mogao da se primeni na Slobodana Vučetića, koji, kako ovde čujemo, a i vi ste, gospodine Petroviću, rekli da ste dali da se taj slučaj ispita i istraži, prima platu predsednika Ustavnog suda negde od decembra prošle godine. Čak i da sabiramo, ne da skraćujemo taj rok od šest meseci, već i da saberemo ovo što ste vi predvideli i što, inače, postoji kao mogućnost, ako je to uslov za penziju, da može još šest meseci funkcionerima da se produži primanje plate, dakle, ako to uzmemo u obzir, opet je prekoračio. Danas je ovde neko pitao da li je to krivično delo. Naravno da jeste krivično delo. Sada se postavlja pitanje svih tih odluka koje je potpisao Slobodan Vučetić, koliko mi možemo, kao građani Srbije, da se pouzdamo u odluke Ustavnog suda i koliko možemo da kažemo, to je odluka Ustavnog suda i to nas sve obavezuje, jer znamo da mora da nas obavezuje. Zamislite, nas obavezuje odluka Ustavnog suda koju je potpisao Slobodan Vučetić, čovek koji je sebi dozvolio luksuz da više od godinu dana prima platu predsednika Ustavnog suda - u Srbiji koja nema Ustavnog suda!? To je neverovatno. Onda, taj isti Slobodan Vučetić, a govorila sam to i pre neki dan, volim da ponovim da se čuje, taj gospodin Vučetić je pre neki dan, u jednim novinama, pisao kolumnu u kojoj je dozvolio sebi da tumači Poslovnik i tvrdio da narodni poslanici nemaju prava i mogućnosti da koriste čl. 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine i da je, po njemu, to zloupotreba Poslovnika, da je to opstrukcija rada Parlamenta itd. Ustavnost ovog poslovnika po kome mi radimo bila je tema Ustavnog suda u vreme kada je gospodin Vučetić bio predsednik, pa me baš čudi kako ove dve odredbe nije proglasio neustavnim i nezakonitim ako misli da ne mogu da se primenjuju. Osim toga, kao bivši sudija Ustavnog suda, sa sadašnjom platom sudije Ustavnog suda, trebalo bi i morao bi da zna da se svaki akt, čak i ako je nezakonit, a ove odredbe nisu nezakonite, ali svaki akt, čak i ako je nezakonit, primenjuje se do momenta dok ga Ustavni sud ne proglasi nezakonitim i neustavnim. Zaista je iznenađujuće nepoznavanje prava od strane gospodina Slobodana Vučetića. Ne bi bio naš problem to što on ne zna pravo, nego je to vrlo zabrinjavajuća činjenica, upravo zbog toga što je, kao predsednik Ustavnog suda, žario i palio, što je on bio taj koji je određivao šta je u skladu sa Ustavom u Srbiji, šta nije, i šta je u skladu sa zakonom, a šta nije. Sada pitam vas, kolege poslanici, pitam građane Srbije, a pitam, pre svega, nadležne pravosudne organe, da li će gospodin Slobodan Vučetić odgovarati zbog ko zna kolike nanete štete građanima Srbije zbog svojih odluka koje nisu bile u skladu sa Ustavom, u skladu sa zakonom, koje su bile proizvoljne, jer on jeste donosio takve odluke? Sećate se mnogih odluka o kojima se raspravljalo i u ovom parlamentu, bez obzira na to što, naravno, kao pravnik, zna da odluka Ustavnog suda obavezuje i da ne može da se komentariše. U svakom slučaju, ovo bi bilo interesantno za jednu ozbiljnu pravničku raspravu, da li odluke koje je potpisivao Slobodan Vučetić mogu biti legitimne i legalne, ako on čini krivično delo već više od godinu dana, krade pare građanima Srbije. Dragi građani Srbije, vi plaćate visoku platu Slobodanu Vučetiću koji je bio predsednik Ustavnog suda Republike Srbije, a više od godinu dana to nije; penzija mu je manja od plate, a da li prima i penziju, ne znamo. Gospodin Dušan Petrović je obećao da će sve to da ispita i da će da obavesti javnost o tome. Pošto se plašim da gospodin Petrović to ne zaboravi, ovo mu postavljam kao poslaničko pitanje i tražim odgovor u pisanom obliku.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? Reč ima ministar, gospodin Dušan Petrović. Izvolite.
Namera predlagača je bila da što preciznije formuliše jedno osetljivo pitanje, koje je uvek važno kada se radi o licima koja obavljaju za državu važne poslove i kada je potrebno urediti njihov status od trenutka kada njihova funkcija prestane. Zbog tog preciznog uređivanja ovog pitanja, u Predlogu je i upotrebljen termin - starosna penzija. Moje je mišljenje, a ja ću prihvatiti amandman u ime Vlade, kao i amandman koji je Paja Momčilov podneo na član 21, da u tumačenju ove odredbe ne može da dođe do ozbiljnih teškoća ukoliko se upotrebi opšti pojam u odnosu na ovaj koji je poseban. Ukoliko u zakon uđe termin ''penzija'', umesto ''starosna penzija'', to u primeni neće stvoriti teškoće. S druge strane, slažem se da u delu koji govori o tome da pravo na ovakvu naknadu plate prestaje i onda ukoliko se steknu uslovi, odnosno ostvari pravo ne samo na starosnu penziju, već i na druge oblike penzije, da je nužno i nemonovno da se takvo pravo ugasi. Prihvatam ovaj vaš amandman i, kao što rekoh, amandman na član 21. koji je podneo gospodin Paja Momčilov.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 117. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, gospodin Dušan Petrović, ministar pravde, želi da da završnu reč? Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, želim da, na kraju rasprave u pojedinostima i na kraju debate o zakonu o Ustavnom sudu, iskažem zadovoljstvo zbog onog dela rasprave koji je vođen o suštini stvari. Parlament je političko telo i naravno da uvek ima i nekih drugih pitanja i tema. To je stvar koja je sastavni deo političkog i parlamentarnog života. Ono što je potpuno očigledno i jasno, sve poslaničke grupe, veliki broj poslanika je uložio veliki trud da bi ova debata bila, u njenom supstancijalnom delu, vrlo sadržajna. O amandmanima koje je Vlada prihvatila i koje sam naknadno, kao predstavnik predlagača, prihvatio, rekao sam i neću ništa ponovo komentarisati. Neću komentarisati ni one amadmane o kojima sam govorio u raspravi. Kada rekapituliramo sve, mislim da je ovde otvoren veliki broj vrlo važnih pitanja i da smo imali prilike da čujemo vrlo različita stanovišta, koja su, s jedne strane, pravno-tehnička, a s druge strane su i suštinska i pokazuju različite poglede i različite stavove koje su pojedini učesnici u debati imali. Krenuli smo od toga kakvu javnost je potrebno i celishodno dozvoliti, odnosno gde je mera ograničenja javnosti u radu Ustavnog suda. Mislim da je u Predlogu zakona dat sasvim dobar odgovor, da je bitno da su učesnici u postupku zaštićeni, tako da, bez obzira na to da li postoji bilo koji razlog za isključenje javnosti, odnosno da ne bude održana javna rasprava, omogućava se učesnicima u postupku da imaju pristup svim činjenicama, da mogu da se obaveste o svim elementima i svim detaljima tog postupka i da, na taj način, imaju mogućnost da zastupaju svoja stanovišta i svoje interese u vrlo važnim procedurama koje se pred Usavnim sudom vode. Takođe smo imali debatu i o tome kako bi sudije Ustavnog suda trebalo da nastupaju u javnosti, da li zakon treba ili ne treba da ograničava to njihovo pravo. Mislim da smo tu čuli različite poglede, koji su, naravno, legitimni. Vlada je, ostajući pri svom predlogu zakona, stala na stanovište da je, s jedne strane, neophodno veoma jasno definisati predmet sudskog postupka koji ne bi trebalo, a ako ovaj zakon bude usvojen, neće ni smeti da bude predmet javnog komentarisanja od strane sudija Ustavnog suda, da nije dobro potpuno im onemogućiti učešće u javnom životu, a, s druge strane, da su, u pogledu predmeta o kojima su odlučivale sudije Ustavnog suda, vezani ovim zakonom i da neće imati pravo, čak ni posle završetka tih postupaka, da komentarišu odluke koje su doneli. Imali smo vrlo ozbiljnu debatu i o tome koliko treba precizno da bude definisana procedura pred Ustavnim sudom. Ostajem pri stanovištu da u svim postupcima koji su imenovani, od postupka ocene ustavnosti zakona, zakonitosti drugih opštih pravnih akata, imamo uređenu proceduru. Mislim da to nije sporno. Isto se odnosi i na međunarodne ugovore i na druge procedure. Istina je da smo mi institut ustavne žalbe imali u svojoj ustavnopravnoj tradiciji i do sada, ali u jednom sasvim drugačijem obliku. Suštinski je to bilo pravo sa užim obimom nego pravo koje će biti utvrđeno kada ovaj zakon stupi na snagu. To pravo neće biti ustanovljeno, njega je Ustav ustanovio, ali će ono biti kolokvijalno, da tako kažem, operacionalizovano. Posle stupanja na snagu ovog zakona, građani Srbije će imati mogućnost da ustavnom žalbom traže od Ustavnog suda da utvrdi da li postoji povreda prava ili slobode, onako kako je to rečeno. Ovde je naročito važno još jednom istaći pravo na ustavnu žalbu kada građani smatraju da im je povređeno pravo na suđenje u razumnom roku. Zbog toga, mislim da je bilo vrlo važno da ostavimo široke mogućnosti Ustavnom sudu da definiše procedure po kojima će postupati. Verujem da će Ustavni sud ovu mogućnost, ako zakon bude usvojen, iskoristiti i da će imati jednu bogatu pravnu praksu, koja će pomoći i onima koji pravo primenjuju u redovnim sudskim postupcima, a iuređenju našeg javnog života, i da će Srbija na ovaj način napraviti nekoliko koraka napred, da bi postala pravno uređenija država nego što je sada. Takođe je otvoreno i pitanje da li je nužno zakonom ustanoviti da u postupku izbora sudija Ustavnog suda bude pribavljeno mišljenje pokrajinske skupštine. Postoji nekoliko razloga zbog čega ovakvo rešenje Vlada nije mogla da prihvati. Ta rešenja, pre svega, proističu iz jasno postavljenih ustavnih odredaba. To nije nadležnost pokrajinske skupštine. Da su stvari drugačije uređene Ustavom, mislim da ne bismo, u ovakvim prilikama kakve jesu, kada država vodi veliku bitku da očuva svoju teritoriju i svoju državnu suverenost, u ovom trenutku ni imali mogućnost da se sa teritorije AP Kosovo i Metohija ovakva mišljenja pribavljaju, tako da smo ostali pri stanovištu koje smo imali. Takođe smo vodili debatu i o tome da li je nužno ili ne da sudije Ustavnog suda podnose zakletvu. Stanovište Vlade je da nema razloga da sudije Ustavnog suda imaju drugačiju poziciju od drugih visokih državnih funkcionera i da, ukoliko predsednik Republike, Vlada Republike Srbije, sudije podnose zakletvu, prirodno je da to čine i sudije Ustavnog suda. Još jednom želim da potpuno razbijem sve sumnje koje postoje oko službene upotrebe jezika i pisma. Ustavni sud, uostalom, kao i svi državni organi u našoj zemlji, obavezni su da koriste srpski jezik i ćiriličko pismo. Upotreba drugih jezika i pisama je uređena zakonom. Svaki građanin može da upotrebi koje god želi pismo, latiničko, može da se obraća državnim organima na način da podnesci budu razumljivi. S druge strane, državni organi su obavezni da obezbede da svaka stranka u postupku ima mogućnost da ostvari svoja prava i ukoliko ne poznaje jezik kojim sud postupa, tako da za građane ne postoji bilo kakva dilema oko toga da li mogu ili ne na drugi način da se obraćaju Ustavnom sudu. Dakle, odgovor na ovo pitanje je sasvim jasan, on je potvrdan. Imali smo nekoliko otvorenih pitanja. Ne moram, čak, konkretno da ulazim u njih, ali želim da kažem stanovište o kojem sam već govorio. Ozbiljan trud je uložen da se ponude alternativne pravno-tehničke mogućnosti, koje se ponekad odnose samo na jednu reč, ponekad na sintagme, na različite poglede koje su poslanici imali u pogledu pojedinih termina koji se upotrebljavaju u zakonu. Nešto sam o svemu tome i rekao i to je za narodne poslanike opštepoznata stvar. Izrada zakona je vrlo složen postupak. Da su drugačije okolnosti, zakon o Ustavnom sudu bi bio u radu više od godinu dana, možda, čak, i dve godine. Mi imamo vrlo jasne pravne obaveze, imamo političke potrebe da ovaj zakon što pre stupi na snagu i da uđepravni život. Naravno da je njegova izrada trajala kraće, ali, bez obzira na to, izrada ovog zakona je prošla sve faze kroz koje prolaze zakoni. Imali smo veoma široku javnu raspravu. Imali smo mišljenja različitih eksperata, kako domaćih, tako i inostranih. Imali smo situaciju da su svi koji čine relevantnu, dakle, važnu pravnu javnost, imali mogućnost da o ovom zakonu kažu svoja mišljenja i na Okruglom stolu koji je bio organizovan 8. avgusta, tako što je ovaj zakon bio izložen na sajtu Vlade, odnosno na sajtu Ministarstva pravde, pa je bio dostupan svakome ko se interesuje za ova pitanja i ove teme. Kada smo supstancijalno, dakle, suštinski došli do odredaba koje su kasnije pretočene u nacrt, a posle u Predlog ovog zakona, onda smo, naravno, izvršili i jezičku ekspertizu i zaista smo imali i lektorisanje. Ja ću nešto reći o tome kako su pravljeni komentari na amandmane. Posle toga, zakon je prošao sve institucije u Vladi. Dakle, ministarstva su dala svoje mišljenje i, naravno, Sekretarijat za zakonodavstvo, koji se stara o usklađenosti ovog, kao i svih drugih zakona, sa našim celokupnim pravnim sistemom, dao je svoje mišljenje. To je razlog zašto ove, inače, hvale vredne inicijative, koje su dale druge poglede na neke pravno-tehničke termine, Vlada Republike Srbije nije bila u prilici da prihvati, već su ostali termini koji su predloženi zakonom. Ovde je vođena debata i mislim da smo imali nesporazum u vezi sa članom 34. Radi se o rokovima u kojima Ustavni sud, u trenutku kada odlučuje o pokretanju inicijative, traži dodatne informacije od organa čija se zakonitost odluka ispituje. Mislim da tu nema bojazni da bilo ko može doći u opasnost. Inače, traženo je da se produži ovaj rok. Nema potrebe, dakle, ne radi se ovde o sprovođenju odluke Ustavnog suda, već samo o dostavljanju svih važnih činjenica vezanih za donošenje propisa koji se osporava, tako da mislim da je rok koji je predložen u zakonu sasvim zadovoljavajući. Na dva mesta je otvorena debata oko toga da li bi Sud trebalo ili ne bi trebalo da bude vezan zahtevima onih koji pokreću procedure. Vlada, odnosno predlagač je imao jedan pogled na tu stvar, a poslanici različit. Ja ću još jednom izneti stanovište da, kada se radi o oceni ustavnosti zakona i oceni ustavnosti i zakonitosti opštih pravnih akata, Ustavni sud, po našem mišljenju, ne treba da bude vezan predlogom kojim bi se pokrenuo postupak. Ovde se ne radi o tome da li Ustavni sud može da ceni ustavnost i zakonitost nekih normi za koje nije tražena ocena ustavnosti i zakonitosti. Naravno da ne može. Radi se o razlozima - da li Ustavni sud treba ili ne da bude vezan razlozima koje je predlagač dao kao svoje viđenje razloga za neustavnost i nezakonitost. Tu smo ostali na stanovištu da Ustavni sud treba ovde da ima jedan širi, da kažem, manevarski prostor, iako sam potpuno svestan odredbe koja je predložena ovim zakonom - da po službenoj dužnosti Ustavni sud ima mogućnost da pokrene ovu proceduru samo ukoliko 10 sudija, dakle, dve trećine ukupnog broja sudija donese takvu odluku. S druge strane, kada je ustavna žalba u pitanju, smatramo da Ustavni sud mora da bude vezan ustavnom žalbom. Razumem ovde mnoge rzaloge koji su dati. Oni su, u dobrom smislu te reči, više političke, nego pravne prirode, jer je vrlo važno građanima dati široku mogućnost da dobiju sudsku zaštitu, tamo to Ustav i zakon predviđaju. Želim još jednom da naglasim da je ovo vrlo poseban i specifičan pravni lek. On se koristi ili kada ne postoje drugi pravni lekovi, ili kada su potpuno iscrpeni drugi pravni lekovi, ili ukoliko je povređeno pravo na suđenje u razumnom roku i Ustavni sud, za koji mi očekujemo da će biti pod velikim pritiskom, zbog velikog broja postupaka koji će biti pokrenuti na ovakav način, treba da ima mogućnost da se bavi samo onim predmetima koji su potpuno jasno fokusirani i definisani, da se ne bavi ispitivanjem nezakonitosti van onoga što se ustavnom žalbom traži. Te nezakonitosti mogu biti materijalno-pravne prirode, mogu da budu procesno-pravne prirode. Ukoliko bismo Ustavni sud pretvorili u Apelacioni sud, mislim da bi se vrlo brzo pokazalo da ni fizički ni funkcionalno nije moguće ostvariti suštinu onoga, mislim da je to potpuno jasno i postoji konsenzus oko toga, što bi ustavnom žalbom trebalo ostvariti. Jedno interesantno pravno pitanje je ovde otvoreno. U postupcima pred redovnim sudovima, pošto je zakon upotrebio formulaciju "sud će zastati", a gospodin Krasić je vrlo jasno rekao da je sud - sudija pojedinac ili sudsko veće, sud u smislu odredbe ovog zakona, otvorilo se pitanje da li se postupajući sudija, ako je pojedinac ili sudsko veće, obraća kao predlagač Ustavnom sudu, ili je potrebno zakonom utvrditi da je predsednik suda taj ko je ovlašćen da traži od Ustavnog suda odluku da li postoji neustavnost ili nezakonitost, odnosno saglasnost sa Ustavom ili zakonom. Moje mišljenje je da bismo vrlo ozbiljno zadirali u nezavisnost sudija, odnosno pravosuđa, ukoliko bismo predsednika suda ovlastili da on inicira ove postupke.Podsetiću vas, a mislim da je to opštepoznata stvar, da su sudije vezane isključivo Ustavom, zakonom i svojim uverenjem. Ukoliko bi predsednik suda dobio mogućnost da traži, umesto sudija, od Ustavnog suda ocenu ustavnosti i zakonitosti, predsednik suda bi, u stvari, dobio ovlašćenje da se na jedan vrlo poseban, specifičan način meša u pojedinačne sudske predmete, što mislim da nije u skladu sa temeljnim pravilima i principima na kojima je ustanovljen naš pravni sistem. Oko člana 91, istina je da je, kada se radi o ustavnoj žalbi koju podnose javne institucije, a to su, pre svega, pokrajinska autonomija i lokalne samouprave, odvojen poseban naslov za ovo pitanje. U zakonu o Ustavnom sudu, u proceduri kojom je uređen postupak gde opštine i opštinski organi, gradovi i organi gradova, pokrajinska skupština, izvršno veće pokrajine, sekretarijati i drugi pokrajinski organi mogu da ustanu sa ustavnom žalbom, uređeno je da će se samo primeniti, odnosno da će se shodno primeniti članovi kojima je uređena ustavna žalba kada lica imaju pravo, dakle, kada građani imaju pravo da se obrate Ustavnom sudu. Mi smo iz tog pravno-tehničkog razloga odlučili da ne upotrebimo poseban naslov, da ne bismo opterećivali tekst, a smatramo da se ne gubi na jasnoći samog propisa. Poštovanoj koleginici Mileni Stanković želim da odgovorim. Ja razumem intenciju koja je predlagača opredelila da uloži ovaj amandman. Mi smo mišljenja da nije celishodno da se stavi u nadležnost Ustavnom sudu da se bavi prekršajnim postupkom. Da je ovaj amandman bio na nešto drugačiji način koncipiran i da je predviđena mogućnost izricanja procesne kazne, jer takve procesne kazne postoje u svim postupcima, u parničnom, u krivičnom i u drugim, to bi bila mogućnost o kojoj bismo mogli da debatujemo i da pronađemo način kako da bude involvirana u ovaj tekst. Zaista, mislim da nema prostora ni mogućnosti da Ustavni sud ostane u ovom delu, sasvim specifičnom, i prekršajni sud, već ćemo ostaviti prekršajnim organima da se bave utvrđivanjem odgovornosti za ovakve situacije. Na samom kraju, dame i gospodo poslanici, želim još jednom da vam svima zahvalim. Mislim da smo se svi zajedno približili donošenju zakona koji će našu zemlju učiniti pravno uređenijom zemljom nego što je bila do sada, da ćemo konačno, posle više od godinu dana, biti svi zajedno u prilici da Ustavni sud razrešava mnoge dileme koje se otvaraju u našem javnom životu, u našem političkom životu i u našem pravnom životu. Dakle, ja vas pozivam da glasate za zakon o Ustavnom sudu. Pozivam sve poslanike da glasaju za amandmane koje sam u ime Vlade prihvatio, iako o njima nije dao pozitivno mišljenje Odbor za pravosuđe. Mislim da ćemo za dan ili dva, kada bude dan za glasanje, ako ovaj zakon dobije potrebnu većinu i kada stupi na snagu, biti jedan korak napred ka dovođenju sebe i svoje zemlje u stanje da imamo državu u kojoj građani imaju priliku da se bore za sebe i za svoje porodice i da smo mi zemlja koja će pronaći put i način da prilike u njoj, u vrlo kratkom vremenu, budu onakve kakve svi mi želimo, a to je da budemo jedan deo Evrope, ne samo geografski, već suštinski, jer mi svi to zaslužujemo. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem gospodinu Dušanu Petroviću, ministru pravde u Republici Srbiji. Zahaljujem mu na učešću u radu ovog dela sednice, čime je pokazao kakav treba da bude ministar koji dolazi u Skupštinu i pravda svoje zakone. Još jedanput zahvaljujem njemu i njegovom saradniku. Molim i druge ministre da se ugledaju na gospodina Petrovića. Zaključujem pretres Predloga zakona o Ustavnom sudu u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Zahvaljujem na prepodnevnom radu sednice. Zaključujem prepodnevni rad sednice. Nastavak sednice je u 15 sati, na redu je 4. tačka dnevnog reda - Zakon o azilu i amandmani. [[Posle pauze, 15,05]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Četvrta tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O AZILU Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Jadranko Vuković, Milovan Radovanović, Momir Marković, Zoran Krasić, Nemanja Šarović, Jorgovanka Tabaković, Božidar Koprivica, Slavko Jerković, Dejan Mirović, Petar Jojić, Nataša Jovanović, Vitomir Plužarević, Vjerica Radeta, Veroljub Arsić, Lidija Vukićević, Sreto Perić, Aleksandar Martinović, Jovan Daja, Srboljub Živanović, Nikola Vukelić, Dragoljub Anastasovski, Božidar Delić, Ivana Zečević, Mileta Poskurica, Milorad Buha, Dragan Čolić, Paja Momčilov, Milan Škrbić, Goran Cvetanović, Zdravko Topalović, Slaviša Topalović, Nebojša Stefanović, Vlado Sekulić, Željko Vasiljević i Miletić Mihajlović, kao i amandman koji je na Predlog zakona podneo Odbor za odbranu i bezbednost. Primili ste mišljenje Vlade i izveštaje Odbora za odbranu i bezbednost i Zakonodavnog odbora o podnetim amandmanima. `Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jadranko Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče, ja sam ispred SRS-a podneo amandman na član 1. Predlagač u Predlogu zakona o azilu, u članu 1, kaže: ''Ovim zakonom propisuju se načela, uslovi i postupak za dobijanje i prestanak azila, kao i položaj, prava i obaveze lica koja traže azil i lica kojima je priznato pravo azila u Republici Srbiji.'' Mi predlažemo da se član 1. menja i da glasi: „Ovim zakonom propisuju se načela, uslovi i postupak za priznavanje azila i odobrenje privremene zaštite, status, prava i obaveze lica koja traže azil, azilanata i stranaca kojima je odobrena privremena zaštita, kao i uslovi i postupak za ukidanje statusa azilanata i za prestanak privremene zaštite stranaca u Republici Srbiji“. Obrazloženje ovog našeg amandmana glasi – SRS smatra da je potrebno da se predloženi član menja iz razloga što u članu 1. Predloga zakona nije obuhvaćeno jedno od osnovnih načela - privremena zaštita, kao ni uslovi i postupak za ukidanje statusa azilanata i za prestanak privremene zaštite stranaca u Republici Srbiji. Amandman na celovit način obuhvata sva načela koja se odnose na postupak za priznavanje azila i odobravanje privremene zaštite, status, prava i obaveza lica koja traže azil, azilanata i stranaca kojima je odobrena privremena zaštita, kao i uslovi i postupak za ukidanje statusa azilanata i za prestanak privremene zabrane zaštite stranaca u Republici Srbiji. Međunarodno uporedno pravo, dame i gospodo narodni poslanici, u svojim načelima upravo propisuje načela koja su sadržana u predloženom amandmanu poslanika SRS-a, jer SRS poklanja izuzetnu pažnju načelima međunarodnog prava koja se odnose na prava lica koja traže da steknu pravo azilanta.
Reč ima narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Dame i gospodo poslanici, član 87. Poslovnika kaže da na sednicama Narodne skupštine, pored narodnih poslanika, učestvuju članovi Vlade, ovlašćeni predstavnici drugih predlagača zakona i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, kao i druga lica koja predsednik Narodne skupštine pozove. Nemamo informaciju da je predsednik Narodne skupštine pozvao bilo koja druga lica, ali u Predlogu zakona o azilu videli smo da je ovlašćeni predstavnik Vlade Republike Srbije ministar, gospodin Dragan Jočić. Da vas podsetim da smo mi danas, neuobičajeno, imali pauzu u radu od jednog i po časa, umesto jednog časa, kao što predviđa Poslovnik, zato što se očekivalo da će gospodin Jočić da se pojavi ovde u 15 časova. S obzirom na to da se gospodin Jočić nije pojavio,ada smo ga čekali sat i po vremena, gospodine Mrkonjiću, ja vam predlažem da prekinete ovu sednicu, da od službi zatražite da proveri gde je gospodin Jočić, da li ima nameru da dolazi, kada će da dođe i da s njim razgovaramo o amandmanima. Videli ste i danas, u prepodnevnom delu, da je prisustvo gospodina Petrovića proizvelo to da je prihvatio neke amandmane poslanika SRS-a, bez obzira na to što smo imali mišljenje Vlade, kao što i sada imamo mišljenje Vlade o našim amandmanima, što nije sporno. Gospoda koja sede u prvom redu su sasvim sigurno vrlo aktivno učestvovali i u izradi Predloga zakona i u oceni amandmana i ne sumnjam da bi i oni bili spremni da sve do detalja prenesu gospodinu Jočiću, ali mi ne prihvatamo da pričamo o amandmanima u odsustvu ministra koji je jedini nadležan da u ime Vlade komunicira s narodnim poslanicima o našim amandmanima. Dakle, predlog ste čuli i nemojte, gospodine Mrkonjiću, da kršite Poslovnik. Dovoljno je prekršen što smo, ponavljam, imali pauzu od pola časa duže nego što je to uobičajeno, zato što smo očekivali gospodina Jočića. Evo, i posle toliko produžene pauze, njega nema. Žao mi je, moraće da se pojavi, ukoliko želite da nastavimo da radimo po amandmanima.
Slažem se sa narodnom poslanicom, gospođom Vjericom Radetom. Upravo ćemo sada dobiti informaciju šta je sa ministrom, ali predlažem da nastavimo da radimo. Neće to dugo trajati. Nadam se da će brzo biti ovde. Da li još neko želi reč povodom amandmana narodnog poslanika Jadranka Vukovića? Izvolite. Narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, vezano za član 1, moram reći da bi, u osnovi, ovaj član trebalo proširiti određenim elementima koji se odnose na vrste azila. To je praksa u evropskim zemljama, posebno u visokorazvijenim evropskim zemljama, gde imamo prisustvo kako političkih emigranata, tako i ekonomskih i socijalnih emigranata. Oni ih razdvajaju, pa bi, po tom konceptu, i mi trebalo da radimo. Mi, konkretno, nismo imali takav amandman, ali predlažem da, u okviru ovog prvog člana Predloga zakona, ugradimo određene elemente koji se odnose na to i sam tekst dogradimo vrstama azila i načinom sticanja i ostvarivanja prava po osnovu svake vrste azila. U savremenoj evropskoj praksi imamo više vrsta azilanata, jedni se odnose na političke, drugi – na ekonomske, zatim imamo socijalne i humanitarne. Dobro bi bilo da predlagač zakona razmotri ovu moju inicijativu da se to razdvoji i da, u konkretnom slučaju, za svaku vrstu azila koju sam ovde naveo imamo različite uslove dobijanja prava na azil. I sam postupak je različit u slučaju političkog, u odnosu na ovaj drugi, socijalno-ekonomski vid sticanja azila. Pored toga, morali bismo u samom Predlogu zakona, u ostalim članovima, razraditi sve elemente koji su bitni za uslove sticanja političkog azila, kao i ekonomsko-socijalne i humanitarne uslove za dobijanje azila, uz vremensko trajanje azila, prava koja proističu iz svakevrste azila i sve ono što je bitno u upravnom postupku kod svake vrste azila.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, da je ministar ovde, mi bismo zaista pokušali, spremni smo da argumentovano učestvujemo u raspravi o amandmanima koje je podnela Poslanička grupa SRS-a. Ubedili bismo ga da, na očigled javnosti, ili odbije našu argumentaciju da povuče ovaj zakon iz procedure, ili da prihvati sve amandmane, ili da, kao što reče gospodin Buha, ozbiljno krene od prvog člana, od definisanja toga šta je to zapravo azil. Amandman kolege Vukovića, o kom raspravljamo, suština je od koje krećemo i ako budete pažljivo pratili, kako rasprava bude odmicala, imaćemo prilike da govorimo o nekim čisto tehničkim stvarima. Molim vas da obratite pažnju na to. Ne znam koliko ste uopšte pratili uporednu praksu drugih zemalja, da li ste gledali kako je u našem okruženju, u zemljama EU, koja je uslovila, zbog potpisivanja Ugovora o stabilizaciji i pridruživanju, da se usvoji ovakav zakon o azilu, ali je to štancovani zakon u pravom smislu reči. Nije, suštinski, primenljiv na Srbiju i na ono o čemu je govorio gospodin Buha, jer mi imamo sasvim drugačije slučajeve azilanata. Ne možete da govorite o ekonomskim ili političkim azilantima u Srbiji, kao što oni postoje u nekim drugim zemljama Zapadne Evrope, tog sveta koji ne zanima ništa osim da nam otima Kosovo i Metohiju i da nas uništava, da nam kroji sudbinu na način na koji su to oni zacrtali, što možete da vidite i na osnovu poslednjih informacija koje stižu iz Brisela i, uopšte, iz centara moći, koji se upinju da nama Srbima govore šta i kako treba da radimo. Molim vas da ozbiljno uzmete u razmatranje ovaj suštinski amandman, to je početak cele priče kolege Vukovića. Ako mi, u odnosu na međunarodno uporedno pravo i na osnovu konvencija koje već postoje, tj. na osnovu ove jasne rečenice u prvom stavu člana koju kolega Vuković predlaže, ne definišemo šta je to azil za nas ovde, u Srbiji, onda je besmisleno da dalje pričamo. Onda možemo da se zadržimo, zaista, na onom zakonu iz SRJ koji je regulisao status azilanata, odnosno na uredbama Vlade i druge zakone koji regulišu status naših nesrećnih sunarodnika, izbeglih i prognanih lica, koji su morali da napuste svoje teritorije. Spremni smo da diskutujemo o tome na veoma jasan i argumentovan način. Koliko je važno za svaku državu da ima ozbiljan zakon o azilu, govori vam primer Švajcarske. O tome ću kasnije da govorim, kada bude moj amandman došao na dnevni red, u još nekoliko rečenica. U toj državi je status azilanata i, uopšte, pojam azila i dobijanje azila –problem za njihovo društvo, pošto su oni zemlja koja prednjači u broju stranih lica koja na takav način traže stalni boravak u toj razvijenoj zapadnoevropskoj zemlji. Oni su, čak, išli dotle, jer to njihov ustav dozvoljava, naravno, takvo izjašnjavanje je moguće i po Ustavu Republike Srbije, iako mi to ne zagovaramo, da je, referendumom, svaki građanin Švajcarske prošle godine, u septembru, dao svoj glas za ili protiv. Njihov zakon je prilično restriktivan, ali ako pogledate odredbe švajcarskog zakona o azilu, ako pogledate zakone zemalja u okruženju, bivših socijalističkih republika, videćete da se i te kako razlikuje položaj azilanata tamo i situacija koju imamo ovde. Ne možemo pod azilante u Srbiji da podvedemo izbeglice koje moraju da imaju drugačiji tretman nego što to predlagač traži. Zato je neophodno, ako ste tu još uvek, kolega Mrkonjiću, da, jeste, da odmah insistiramo na tome da dođe ministar Jočić i da ga ubedimo da prihvati neki od ovih amandmana, mada mislim da je veoma brzopleto rađen ovaj zakon u nadležnim službama i da biste morali da ga povučete iz procedure. Svaki od ovih članova zahteva mnogo veću pažnju, mnogo bolje obrazloženje, ako hoćete da donosite zakon koji će da traje. Očigledno će morati da se desi da SRS, posle sledećih izbora, odmah i ovaj zakon menja, kao što će i mnoge druge morati da stavi van snage. Onda recite građanima Srbije da radite Sizifov posao i da će zakon biti primenljiv i obavezujući, ali da nije primeren situaciji, pre svega, položaju izbeglih lica koja žive na teritoriji naše zemlje, prognanih sa svojih vekovnih ognjišta, bežeći pod ustaškim nožem, nažalost, u otadžbinskom ratu devedesetih godina.
Preduzeli smo mere da stupimo u kontakt s ministrom. Obećao je da će doći i ja ću vas obaveštavati redovno. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, o amandmanu koji je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 1, kako je predložen, ne sadrži potpuno materiju koja treba da reguliše privremenu zaštitu, posebno azilanata, i odobrenje privremene zaštite. Privremena zaštita treba da bude regulisana i definisana u članu 1, a ona je izostavljena, jer je ta privremena zaštita jedno od načela. Zato je narodni poslanik, gospodin Vuković, ovaj član obrazložio i smatramo da je on sada, kako je našim amandmanom predloženo, apsolutno prihvatljiv, jer dorađuje, na celovit način definiše materiju koja treba da bude regulisana. Nema nijednog načela koje bi bilo izostavljeno a da bi, na taj način, išlo na uštrb celokupne primene zakona, pogotovo kada je u pitanju priznavanje i odobrenje privremene zaštite, jer ovaj zakon, u svojim odredbama, kasnije reguliše privremenu zaštitu. Ta privremena zaštita mora biti definisana i u članu 1, da bude u sklopu svih ostalih načela. Zbog toga smatramo da je ovaj član nužno izmeniti. On je dograđen amandmanom SRS-a, jer reguliše ovu materiju na pravi način i obuhvata sve slučajeve u kojima će se naći određen broj građana ili pojedinci da bi ostvarili svoje pravo. Zbog toga pozivamo da ministar unutrašnjih poslova dođe u Narodnu skupštinu i da na taj način možemo da raspravljamo. Ovako nemamo s kim da vodimo dijalog. Mi nemamo kome da se obratimo, nama nema ko da se obrati kao narodnim poslanicima, da nam kaže šta misli Vlada, šta misli ministar, u odnosu na određene odredbe i predloge koje daje SRS, a ti predlozi su usmereni u tom pravcu da se ovaj zakon dogradi i da, na taj način, bude sutra u praksi i primenjen, da niko ne pretrpi štetu i da bude pružena ukupna zaštita svima onima koji se nađu u situaciji u kakvoj se našlo milion građana, Srba, koji su proterani iz Republike Srpske Krajine, iz Republike Srpske, iz Bosne i Hercegovine, iz Hrvatske i sa Kosova i Metohije. Dakle, svi građani koji su se našli u toj situaciji, mogu se naći i u statusu privremene zaštite. Ta privremena zaštita je, možda, omaškom izostala, ali se ona može u ovom momentu ispraviti i dopuniti, da zakon bude u celosti u ovom delu primenljiv.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednosti prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednosti prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednosti predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što ministar nije ovde, zbog objašnjenja koje ćemo dati vezano za ovaj član 5, za amandman kojim se menja član 5, kojim se kaže da nadležni organi iz čl. 19, 20. i 21. ovog zakona sarađuju sa UNHCR-om u sprovođenju njegovih aktivnosti u skladu sa njegovim mandatom. U obrazloženju je jasno dato da se ovim amandmanom precizno određuje koji su to nadležni organi koji mogu da sarađuju sa UNHCR-om u sprovođenju njegovih aktivnosti, samo i isključivo sa njegovim mandatom i propisima koji regulišu njegov mandat. Zašto je ovo izuzetno važno? Zbog toga što smo mi svedoci, a nažalost, imamo loša iskustva i sa organizacijama i sa predstavnicima Ujedinjenih nacija, od visokih predstavnika, pa do raznoraznih komisija koje su vršljale ovom zemljom; praktično, njihov zadatak se svodio na to da nam nanesu štetu. Ovim mi, precizno, UNHCR dovodimo u situaciju da može da sarađuje samo s onim organima koji su nadležni za azil i ni sa jednim drugim organom. Ja ću vam reći primer koji nam se desio pre nekoliko dana, kada je jedna nevladina organizacija obišla Srbiju, obišla specijalne ustanove za negu ometenih u razvoju i posle toga smo, manje-više, imali priliku da ceo svet bude zasut informacijama o tome kako se u Srbiji krše ljudska prava. Jednostavno, imamo jako loše iskustvo sa svim organizacijama, zato što im se daje prostor da rade izvan delokruga za koji su nadležni. Ovim mi precizno, znači, ne uskraćujemo ništa, dajemo im mogućnost da rade, ali samo i isključivo s organima koji su za ovo nadležni. Time onemogućavamo da se našoj državi nanosi šteta, jer činjenica je da je, od kako je počeo raspad, devedesetih godina, one bivše države, Srbija, u pogledu izbeglica, područje na koje je došao najveći broj izbeglica, a za koje se pretpostavlja da može doći do još jednog talasa izbeglica, zbog ovoga što se dešava na KiM-u i činjenice da svet nije uradio ništa, da ta Visoka kancelarija Komesarijata UN, praktično, ne čini ništa kada su u pitanju Srbi. Za sve druge će pokušati nešto da urade, ali kada su Srbi u pitanju, njih, jednostavno, to ne interesuje. Zato smo predložili ovaj amandman, da precizno ograničimo u kojim slučajevima i sa kim mogu da sarađuju.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo mi srpski radikali počeli, još devedesetih godina, i predsednik naše stranke prof. dr Vojislav Šešelj, da govorimo, i sa ove skupštinske govornice, i na svakom mestu, da je opasna uloga pojedinih međunarodnih organizacija, svakako da smo mislili na UNHCR i na njihovo vršljanje, i to na prostoru širom srpskih zemalja, naročito ovde kod nas u Srbiji, ali, pre svega, u Republici Srpskoj Krajini. Verujem da će kasnije nešto o tome da kaže, mada je dosta govorio, i sam gospodin Buha, ali da podsetimo, naročito vas iz stranaka koje vršite vlast, kako je formirana Republika Srpska Krajina, zapadna srpska država. To bila legitimna vlast, s izabranim predsednikom, s izabranom vladom, koja je, nažalost, sada u progonstvu i čiji je predsednik gospodin Buha, naš uvaženi kolega koji sedi u skupštinskim klupama. Dakle, imala je svoj parlament i bila podteritorija, i to srpska teritorija pod zaštitom UN-a i UNHCR-a. U to vreme, političari bez ikakvog kredibiliteta, a deklarisali su se kao neka opozicija, a jedina opozicija tadašnjem Miloševićevom režimu je bio Vojislav Šešelj i njegova SRS, branili su i u svakom trenutku bili spremni da štite i UN, i ovu njihovu organizaciju, i sve ono što su oni činili, uz naše upozorenje da će prvi trenutak i prvi signal koji dođe od strane Amerike i zapadnih sila iskoristiti da se daju u beg, što su, naravno, i uradili, ostavili su nezaštićeno stanovništvo. Nikada ih nisu interesovali Srbi, ni kao ljudi koji su tamo živeli, a sada, nažalost, to ne mogu na svojoj teritoriji, niti sada, kada su u statusu izbeglica. Moram da vas pitam, kolege iz DS-a, DSS-a i G17 plus, da li vi putujete autoputem Beograd-Niš, recimo, da li srećete ta vozila UNHCR-a i da li vam se dešava da u nekoj od ove tri trake, u jednom ili u drugom pravcu, morate odmah da se sklonite, zbog činjenice da oni idu kao najbahatije vozilo koje može da se pojavi; to su kao oklopna vozila, džipovi koji su blindirani i koji imaju one velike antene, koji u svakom trenutku štite i vozače i svakoga ko se nalazi u tim automobilima?! Molim vas, recite mi, da li su oni, pošto imaju takve mere zaštite, bilo šta učinili u bilo kom od ovih izbegličkih centara, a ranije je o jednom takvom, gde je zaista očajno stanje, u Mataruškoj banji, govorila gospođa Radeta, koja je u više navrata obilazila taj kolektivni izbeglički centar? Recite mi, molim vas, reći će vam i ona, da li su ti ljudi, za sve ovo vreme od kada su tamo, videli predstavnikeUNHCR-a, pa makar i tako da idu i tako se bahato ponašaju? Moram da vas podsetim na jednu još drastičniju činjenicu, da je jedno takvo vozilo usmrtilo predstavnika izvršne vlasti Republike Makedonije i da nikome za to nisu odgovarali, ministra odbrane. Stoga je, zaista, neverovatno da ne prihvatate amandman kolege Krasića, koji jasno govori da moramo da ograničimo delovanje UNHCR-a i svake međunarodne organizacije koja dolazi na suverenu teritoriju Republike Srbije. Jeste vi stavili, u čl. 19, 20. i 21. zakona, koji su to organi po zakonu o azilu koji preuzimaju na sebe odgovornost za sprovođenje svih ovih odredaba zakona. Dakle, kancelarija za azil, komisija za azil, centar za azil. Ovako se otvara prostor za njihovo nesmetano i dalje delovanje, što oni i rade, sa raznoraznim, tzv. nevladinim organizacijama, pa pomoć koju treba da dobiju, koja navodno stiže od UN-a, Srbi koji su prognani sa svojih ognjišta ne dobijaju, nego veoma često ta pomoć završi tako što je preprodaju pojedinci koji su se obogatili na tome. Naravno, svako mora da vodi računa o tome šta će posle da radi i kako sada živi, kako radi, tako će mu i biti. Kada se neko bogati na muci drugih, mora da vodi računa o tome da će kad-tad za to da polaže račune. Znači, samo iz mera opeza, iz gorkog iskustva koje imamo, tražimo da prihvatite ovaj amandman. Ako ste želeli da jednim posebnim zakonom regulišete položaj azilanata u našoj zemlji, a pobrkali ste pojmove kada su u pitanju ova prognana, odnosno izbegla lica, o čemu ćemo kasnije da govorimo, kada dođu ti članovi na dnevni red, onda se, lepo, gospodo, ograničite na to ko s njima može da sarađuje. Ionako nam je država izbušena kao švajcarski sir i ovde radi ko šta hoće. Kad uđem u zgradu Narodne skupštine ili bilo gde, o Vladi da ne govorim, ovaj uvaženi gospodin je neko ko radi u MUP-u, ali verujem, kad dođe ujutru na posao i uđe u lift, da čuje one koji govore engleski ili neki drugi jezik, koji vršljaju po Vladi i rade šta hoće, nikome ne polažu račune. To se nama dešava od 5. oktobra. Takvi se nalaze i nesmetano se kreću i po zgradi Narodne skupštine. Lepo, zakonski mi to da uredimo, kao što to rade ozbiljne države, pa da vidimo ko su oni koji donose te "darove", a treba da odgovaraju i po zakonima ove zemlje za svaki svoj prekršaj, eventualno, zloupotrebu. Znamo, od ovih organa iz čl. 19, 20. i 21, da su oni prekršili svoja ovlašćenja i da ne rade u skladu sa zakonom koji nam predlaže resorno ministarstvo. Ako želite da država ide dobrim pravcem i da mi Srbi i ostali građani Srbije, koji živimo ovde, imamo suverenu vlast na našoj teritoriji, nemojte tek tako da nas stavljate dalje ''na izvolte'', pošto ste to činili svih godina, i pre nego što ste došli na vlast, a pričali ste o tome kako radikali šire, tobože, i Vojislav Šešelj, neku teoriju zavere. Videli ste da smo bili u pravu. Zbog čega je otpočelo besomučno bombardovanje našeg naroda i države, koje je trajalo 78 dana? Zato što je izmišljena tzv. humanitarna katastrofa. Ko je slao te izveštaje centrima moći koji su o tome odlučivali, i u Stejt dipartment, i u zapadnu vojnu alijansu, i svuda gde su zagovarali da se bombarduju srpska država i njen narod? Vodite računa o tome, mi to znamo, i kolege koji su ranijih godina bili članovi Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, i mi koji smo počeli da učestvujemo u njenom radu od ove godine. I koleginica Radeta, i kolegnica Donka Banović su članovi Odbora za migracije Parlamentarne skupštine Saveta Evrope. Tamo je u nekoliko navrata bila rezolucija, izveštaj o položaju izbeglica, jedna takva - u junu ove godine, o položaju izbeglica na Balkanu. Morali smo da pišemo amandmane i naša delegacija je bila maksimalno složna u tom pogledu. Tamo se govori o nekakvom balkanskom ratu. Oni ne znaju šta se to dešavalo i da su Srbi proterivani sa svojih ognjišta, pa onako, paušalno govore u preambuli jedne od tih rezolucija, a da ne govorim o činjenici da su netačni podaci. Ko su ti koji dostavljaju izveštaje i podatke? Naš Komesarijat za izbeglice. Ali, kome oni više veruju? Međunarodnim organizacijama, kao što je ovaj ogranak, odnosno UNHCR, koji je organ UN. Prema tome, moramo zbog nas samih, zbog budućnosti ove države i činjenice da moramo da čuvamo ono što je naše i da mi ovde uređujemo prava i položaj svakog čoveka i građanina, da prihvatimo ovakva rešenja, jer su ona jedini putokaz da ćemo čvrsto da se držimo onoga što nam propisuje Ustav, što nam propisuju zakoni i što treba da rade nadležni državni organi. Međunarodni ugovori, konvencije, sporazumi, saradnja, sve nas to i te kako obavezuje, ali nemojte da dozvolimo da u Srbiji vršlja kako ko hoće i da to zloupotrebljava. Opet podvlačim, najgore je što se preko ovakvih organizacija pojedinci bogate na muci tog prognanog i unesrećenog srpskog naroda, koji danas živi, toliko godina posle zbega sa svoje zemlje i iz svoje kuće, u izuzetno teškim uslovima.
Zahvaljujem koleginici Nataši Jovanović, potpredsedniku Narodne skupštine. Izvolite, gospodine Jojiću, o amandmanu.
Zašto je važno imati u vidu ono što je istakao narodni poslanik SRS-a gospodin Dragan Todorović? Ne mogu po ovoj zemlji više da vršljaju agenture i kojekakve nevladine organizacije, pogotovo zato što nemamo zakon o stranim nevladinim organizacijama. Dame i gospodo, šta se događa u poslednje vreme u Srbiji? Građani Srbije nisu bezbedni, nemaju sigurnost, strane agenture, uz pomoć naših organa, učestvuju u neviđenom teroru i kršenju zakona, u povredi osnovnih ljudskih prava koja su zagarantovana međunarodnim standardima, međunarodnim pravom, paktom o pravima i slobodama građana, zatim Poveljom UN-a, našim Zakonikom o krivičnom postupku i Ustavom. Kada je u pitanju saradnja sa Haškim tribunalom, znate šta rade u poslednje vreme? Kada su videli da nemaju dokaze protiv prof. dr Vojislava Šešelja, došli su strani agenti i vršljaju, prevrću, prete, upadaju u stanove s oružjem, pretresaju stanove, čak pretresaju i kompjutere dece naših građana, naoružani do zuba, a Zakonik o krivičnom postupku propisuje da ulazak u tuđi stan i pretres tuđeg stana svakog građanina u Republici Srbiji može biti izvršen samo na osnovu rešenja nadležnog suda. O pretresu stana mora da bude sačinjen zapisnik. Prilikom pretresanja stana, moraju da budu prisutna dva svedoka. O ulasku u stan, ako se ne pretresa, mora da bude izdata potvrda ovlašćenog službenog lica koje ulazi u tuđi stan. Nakon pretresa stana, mora se licu uručiti zapisnik potpisan od svedoka i ovlašćenih lica koja su dobila rešenje od suda. To je onaj Zakonik o krivičnom postupku koji su pisali srpski radikali, sa najvećim stručnjacima u ovoj državi. Sada su došli iz Haškog tribunala, pretresaju sve živo, traže dokaze, jer nemaju dokaze protiv prof. dr Vojislava Šešelja. Tužilaštvo Haškog tribunala naređuje, a naši organi, zato je važno ono što je narodni poslanik Dragan Todorović rekao, mogu da sarađuju sa stranim institucijama, ali samo u okviru svog mandata. Ako je Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom, u članu 10, normirao na koji način se mora poštovati nacionalno zakonodavstvo, ukoliko Haški tribunal i njegovi predstavnici smatraju da imaju neko pravo da dođu da nekog ispituju i da mu pretresaju stan, tada se mora primeniti nacionalno pravo i nacionalni propisi. Prema tome, Ustav garantuje tajnost pisama i drugih sredstava opštenja, Ustav garantuje nepovredivost stana, Ustav garantuje da se u stan može ući i pretresati samo na osnovu rešenja nadležnog suda. Koji je to sud, koji je došao iz Haga da pretura, pretresa, preti i da ljude maltretira i šikanira u našoj zemlji? Zašto naši organi u tome učestvuju? Zašto su naši sudovi, naročito Specijalni sud – sluga, umesto da bude gazda i gospodar u svojoj državi? Zbog toga, SRS smatra da su aktivnosti i akcije koje preduzimaju strane obaveštajne službe u poslednje vreme najgrublje kršenje Povelje UN-a, najgrublje kršenje Ustava Republike Srbije, najgrublje kršenje ZKP-a i svih standarda međunarodnog prava. Hajde, gospodo iz vladajuće koalicije, idite vi u Holandiju i u Belgiju, ili u Francusku, uđite u tu državu i izvršite ulazak u tuđi stan, pretresajte taj stan! Ne možete tamo ući. Tamo deluju određene institucije, tamo postoji zakon. Naši zakoni, posebno Zakonik o krivičnom postupku, usaglašeni su sa svim standardima međunarodnog prava. Prihvatili smo da naš ZKP bude jedan od najdemokratskijih u Evropi, jer su ga srpski radikali uskladili i sa francuskim pravom, engleskim, pravom Velsa, Amerike, Belgije, Holandije, Italije, Švajcarske, Austrije, Australije, Rusije, Belorusije i svih zemalja. Znajte da imamo najdemokratskiji Zakonik o krivičnom postupku. Ovaj zakon o krivičnom postupku što je najavljen da će biti iduće godine primenjen, on se mora menjati, jer je postojeći zakon i te kako demokratski, i te kako štiti osnovna ljudska prava i slobode. Onaj koji je ovde usvojen, mora se menjati, jer ne može da zaživi; 87 članova je u suprotnosti sa Ustavom, dame i gospodo narodni poslanici, koji smo doneli u ovoj skupštini.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija, predsednik Poslaničke grupe DS-a.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, za DS je ovaj amandman neprihvatljiv. Smisao ovog amandmana je da se saradnja sa Visokim komesarijatom za izbeglice UN-a ograniči na organe koji su navedeni u čl. 19, 20. i 21, a pri tom su to Kancelarija za azil, Komisija za azil i Centar za azil. Dakle, činjenica da je Srbija članica UN-a i da iz tog članstva proizilazi obaveza saradnje sa Visokim komesarijatom za izbeglice u svim oblastima, tj. da su svi državni organi u obavezi da sarađuju sa Visokim komesarijatom, jedan je od razloga zbog kog ovaj amandman za nas nije prihvatljiv. Drugi razlog je što se, kada je u pitanju azil, ne može azil i sva pitanja koja su vezana za azilante svesti samo na organe koji su navedeni u ova tri člana. Dakle, mnoga ministarstva su, takođe, uključena kasnije. Mnoga ministarstva donose podzakonske akte kojima regulišu pitanja koja su vezana za azilante, Ministarstvo za socijalni rad, Ministarstvo za zdravlje, apsolutno. Time se isključuje mogućnost da se drugi nadležni držani organi koji imaju obaveze vezane za azil isključuju iz saradnje sa Visokim komesarijatom za izbeglice. Zato je ovaj amandman za nas neprihvatljiv. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, replika.
Kako bi bilo jasnije, nismo želeli ni na koji način da ograničimo rad UNHCR-a. Kada je u pitanju zakon o azilu, samo smo hteli precizno da odredimo s kim UNHCR može da sarađuje kada je u pitanju azil i vi ste ovde naveli: Kancelarija za azil, Komisija i Centar za azil. To uređuje ovaj zakon. Druge oblasti uređuju drugi zakoni. Vi se držite objašnjenja koje je dala Vlada. Ovde se striktno radi o tome da li će neka osoba dobiti azil i, u postupku dok ne dobije azil, i kada ga dobije, kada je to potrebno, da država vodi o njemu brigu. UNHCR može da sarađuje, i treba da sarađuje samo s ovim institucijama. Sve drugo se uređuje drugim zakonima. Zašto da ma dozvolimo da po svom nahođenju, po svom izboru rade nešto što oni misle da treba? Ne. Bavite se problemom azila. Postoje državni organi koji se time bave. Oni su definisani zakonom, precizno je definisano ko se i čime bavi. Sve probleme, ako postoji primedba, neka upućuju tim organima, a oni će, u skladu sa našim zakonima, ako postoje bilo kakvi propusti, te propuste da isprave. Prema tome, naš je cilj da na neki način dovedemo našu državu u poziciju da bude ravnopravan partner, da ne dobija naređenja i da se ne svodi na puki objekat kome će se samo ispostavljati zahtevi i tražiti da ih ispunjava, zato što neko od nas to traži. Ne. Sve mora da bude definisano i precizirano u zakonu. Tako ćemo na najjednostavniji način izbeći probleme koje smo imali do sada u mnogim oblastima, pa i u ovoj oblasti. Zato smo mi hteli da preciziramo ovu saradnju.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Reč ima gospođica Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine Republike Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, bez ovog stava i dopune člana 6. koji je predložio kolega Nemanja Šarović, ovaj zakon teško da može da opstane. Prvo, kolega Krasić vam je govorio pre nekoliko dana da Ustav Republike Srbije uopšte ne poznaje pojam "azil". Zapitao se, ne znam, kolega Krasiću, da li vam je ministar odgovorio ili nije, da li je azil sinonim za utočište ili obrnuto? Član 57. Ustava Republike Srbije tačno kaže šta je to što definiše položaj jedne takve osobe ako je strani državljanin kada se desi ta situacija. Član 57. Ustava kaže: "Stranac koji osnovano strahuje od progona zbog svoje rase, pola, jezika, veroispovesti, nacionalne pripadnosti ili pripadnosti nekoj grupi, ili zbog svojih političkih uverenja, ima pravo na utočište u Republici Srbiji". Sada dolazimo do stava 2. člana 57, što se apsolutno uklapa u amandman kolege Nemanje Šarovića, gde se kaže: "Postupak za sticanje utočišta uređuje se zakonom". Ako je utočište azil, a vi kažete, otprilike, da jeste, tako smo razumeli predlagača zakona, onda mora zakonom da se uredi sve ovo gore navedeno, što je i logično. Inače, moram da vam kažem, pošto su uvedena ovim zakonom dva načela, koja su definisana čl. 17. i 18. zakona, a to je načelo neposrednosti i načelo poverljivosti, jasno je da je kolega Nemanja Šarović, podnoseći ovaj amandman, samo želeo da se član 6. uklopi, odnosno da sledi čl. 17. i 18, jer ako ste uveli ova dva načela, bez kojih bi bilo nemoguće da se sprovodi ovaj zakon, kako ćete da ga sprovedete ako se prethodno ne utvrde činjenice. Neverovatno je besmisleno obrazloženje koje je dala Vlada za odbijanje ovog amandmana kolege Nemanje Šarovića. Zamislite, Vlada smatra da ovaj amandman nije pravno moguć. Prvo, nadležni skupštinski odbor nije utvrdio da nije pravno moguć. Moguć je, i to je jasno po stavu Odbora. Dakle, Vlada je u koliziji sa stavom skupštinskog odbora. Vlada mora da zna da je izvršni organ vlasti pod određenom supervizijom zakonodavne, odnosno Narodne skupštine i da je zaključak odbora stariji od zaključka Vlade. Prema tome, tu vlada nije u pravu. Kaže se - budući da bi, ukoliko bi se usvojio ovaj amandman, bilo dozvoljeno proterati ili prinudno vratiti lice na teritoriju gde bi njegov život ili sloboda bili ugroženi zbog njegove rase, pola, jezika, veroispovesti, nacionalnosti, pripadnosti određenoj društvenoj grupi ili političkih stavova, ukoliko nadležni organ u postupku te činjenice ne utvrdi, a što bi bilo u suprotnosti sa Ustavom, međunarodnim obavezama Republike Srbije. Baš je obaveza nadležnog organa, vi to kažete, samo ne u članu 6, nego u ova dva načela po čl. 17. i 18, da utvrdi činjenice. Šta će da rade nadležni organi po predloženom zakonu o azilu,po čl. 17. i 18? Oni će kroz načelo neposrednosti, čak je kolega Jojić to govorio prvog dana, kada je bila načelna rasprava, i mi se slažemo s tim da to strano lice može u prvoj policijskoj stanici da se izjasni, kad stupi na tlo naše teritorije. Ko zna koji su to načini na koje će da dođe na teritoriju Republike Srbije, da se dovija ovako ili onako, ali, dođe u prvu policijsku stanicu i kaže - zahtevam da mi država da azil. Međutim, moraju prethodno da se utvrde te činjenice. To je ono što traži kolega Nemanja Šarović, jer ako onpodnese zahtev, usmeno ili neposredno, treba da bude saslušan od strane ovlašćenog službenog lica, nadležne organizacione jedinice MUP-a Srbije, a mi kažemo - bilo koje,tamo gde svrati, o svim činjenicama relevantnim za priznavanje prava na utočište ili dodelu supsidijarne zaštite. Vodite računa o činjenicama. Ako kažete da je besmisleno ovo što kolega Šarović predlaže, onda izbrišite članove 17. i 18, onda ne moraju uopšte da se javljaju nijednoj policijskoj upravi ljudi koji će da dođu, samo dođe i pojavi se onaj Džon Nejbor, onaj agent CIA-e, pošto je provaljen da je zajedno sa generalom Perišićem radio na subverzivnim delatnostima kada je u pitanju Vojska ondašnje Jugoslavije, odnosno Srbije. Recimo, sada jedan takav zlikovac kao što je on, međunarodni agent, špijun, dođe i kaže, a verujte mi da je bilo i takvih slučajeva, zaista to znam, pojavi se neka takva osoba i kaže: ''Mene proganjaju, ja sam tamo ovako ili onako ugrožen'', dođe na teritoriju zemlje. Mi moramo, bez obzira na to što imamo primedbe, sutra će srpski radikal da bude ministar policije, možda gospodin Todorović, idealan je za tu funkciju, možda neko drugi iz SRS-a, da pogledamo tamo u datoteku i vidimo da je taj neko trostruki agent, ustanovili organi naše državne vlasti, prate neku osobu. Ne mislite, valjda, da oni sede skrštenih ruku. Možda Jočić ne zna šta se radi okolo, ali operativci i ljudi koji rade na tim izuzetno osetljivim poslovima, svaki organ jedinice MUP-a u svakom gradu, kod mene u Kragujevcu, u Čačku, kod kolege Baralića, ima odeljenje za strance, i ti ljudi, koji su obično po činu pukovnici u MUP-u Srbije, rade sa svojom operativnom službom na ustanovljavanju činjenica i praćenju stranaca. Primera radi, može neki stranac da se pojavi ovde kao kooperant neke firme, može da se pojavi kao neko ko radi na ovim poslovima koje je kolega Jojić pominjao, pa ima, kao, neku legitimnu nevladinu organizaciju, pa je kriv i u zemlji iz koje je došao, pa ga proganjaju i neki zbog ne znam čega, dođe i kaže: ''Hoću da dobijem status azilanta u državi Srbiji''. Nadležni organi moraju da utvrde činjenice. Recimo, u Srbiji je zaista, o tome smo pričali i do pet sati ujutru, izuzetno teška situacija. O tome najviše govore naši crkveni velikodostojnici, pre svega, Srpske pravoslavne crkve, ali i drugi, a ukupno je sedam tradicionalnih verskih zajednica u Srbiji, da je veoma opasno delovanje destruktivnih verskih sekta. Moram da vam kažem da postoji izvesna verska sekta koja dolazi iz države Juta u SAD-u. Oni koji to znaju i prate, obavešteni su da ceo grad, 20 miliona ljudi, pripada toj verskoj sekti. Ne znam da li ste vi slušali gospodina Lukovića, koji je zaposlen u MUP-u Srbije? Da li je tako, kolega Todoroviću, vama se obraćam, moram vama, jer ministar nije tu, ne Draganu, nego kolegi iz policije. Gospodin Luković je više puta u TV emisijama govorio o tome da su ti vajni predstavnici verskih sekti, u stvari, ovde na drugom zadatku. Ustanovljeno je ko su oni. Oni deluju na svakom mestu, pre svega na mlade ljude, uništavajući naše nacionalno tkivo, ono što je ćelija svakog društva, deluju i tako razgrađuju i uništavaju sve po Srbiji. Neki takav može sutra da se pojavi, nije dobro uradio posao, nije vrbovao dovoljno tih, recimo, mormona iz Jute ovde u Srbiji, i oni mu tamo kažu - ne možeš više ovde da se vratiš, ili mu neko preti zbog toga, oni imaju metode raznog destruktivnog delovanja i vi to znate. To je zaista dugačka priča i zahtevala bi da otvorimo raspravu o tome. Za nas koje to interesuje i koji to pratimo godinama, čitamo te publikacije, i u našoj stranci imamo eksperta za tu oblast, a to je gospodin Slađan Mijaljević, koji je više puta govorio o tome u javnosti. Moram da vam kažem da ne možete takvom licu a priori da dozvolite da se pojavi u Kragujevcu, u Kraljevu, u Čačku, u Paraćinu i da mu kažete – ti si proganjan tamo, a on je ovde na subverzivnom zadatku, navrbovanju vernika i SPC i drugih crkava. Pa kažete – izvoli, ti si dobrodošao, jer tebe tamo proganjaju zbog tvoje veroispovesti. Možda ga ne proganjaju u Juti, ali ga proganjaju u Nju Džersiju, oni tamo neće mormone. Verovatno vam je jasno da je državni organ u obavezi da utvrdi te činjenice. Iz političkih razloga neko može da se pojavi i da kaže, iz bilo koje države sa planete – mene tamo proganjaju zbog toga i toga. Naravno da je u Srbiju dobrodošao svako ko se bori protiv globalizma, svaki antiglobalista, svako na planeti Zemlji ko danas prepoznaje najveću opasnost, protiv koje se, u globalnom smislu, bori i naš predsednik u Haškom tribunalu, jer šta je drugo taj ad hok kvazi sud nego oličenje globalizma danas. Dakle, svako takav je dobrodošao, jer on širi ideju koja će na kraju, videćete, da pobedi u pravednom i pravdoljubivom svetu. Što se tiče ovoga šta treba da rade državni organi, molim vas, shvatite da je veoma ozbiljan bio kolega Šarović kada vam je to rekao, jer i član 57. Ustava kaže: ''Na osnovu zakona koji to utvrđuje''. Dakle, primera je mnogo, zaista bismo o tome mogli veoma dugo da pričamo. To je sve zarad mera opreza i zbog činjenice da tako uglavnom počinju stvari. Zašto su mnogi zakoni promenjeni unazad osam godina, od dolaska Vladimira Putina na mesto predsednika Ruske Federacije, i zašto je jedinstvena Rusija, koja ima i koja će, verovatno, i na predstojećim izborima, 2. decembra, osvojiti tri četvrtine biračkog tela i mandata deputata u ruskoj državnoj Dumi, zašto su oni morali brzopotezno da donesu zakone kojima će da štite ruske državne organe? Upravo zbog prethodne, Jeljcinove vlasti, koja se rukovodila ovim načelima koje vi sada slepo prihvatate. Opet kažem, ovo je štancovan, prepisan zakon, u najvećem delu, iz zemalja Zapadne Evrope, izuzimam tu Švajcarsku, koja i nije član EU i koja je imala specifičan zakon zbog situacije u toj zemlji. Zašto su oni morali to da menjaju, zakon o verskim zajednicama, da se bore protiv sekta i protiv nevladinih organizacija? Zbog svega ovoga što vam mi navodimo kao primere, od školstva, preko zdravstva, preko državnih institucija, organa lokalne samouprave. Milion je primera gde nesmetano deluju takvi ljudi, koji su u svakom trenutku latentna opasnost za ovo društvo. Da li su oni dobrodošli, to je sve veliko pitanje? Da li oni dolaze sa dobrim namerama? Sumnjam u to, jer bez neke veće koristi i bez bogaćenja na muci ovako jadnog i osiromašenog srpskog naroda pod DOS-ovskom vlašću, oni u Srbiji nemaju šta da traže. Amandman je potpuno u skladu sa Ustavom, a obrazloženje Vlade Srbije neozbiljno, zato što je očigledno da se predlagač ovog zakona nije suštinski uplitao u to šta je kolega Šarović želeo da kaže. Jedino ne znam da li je trebalo, da bih ubedila vas iz skupštinske većine da u danu za glasanje prihvatite ovaj njegov amandman, da napiše – a u skladu sa članom 57. Ustava, u obrazloženju. A, obrazloženje je sasvim solidno, iako ste hteli sve ovo da analizirate, a vidite i sami, detaljno sam vam obrazložila da članovi 17. i 18. predloženog zakona to traže. Kako će da utvrde nadležni državni organi sve te činjenice, a lepo ste videli šta sve moraju da urade da bi došli do, prvo, podataka o toj ličnosti, jer postoje. Vidite, neko može da bude serijski ubica, da se nalazi na Interpolovoj poternici, i milion raznih situacija, naravno. Pre svega, mora da se predstavi - ja sam taj i taj, pa, da li je to njegovo lažno ime i prezime ili stvarno - to utvrđuju ljudi iz MUP-a, a oni znaju kako to rade u nadležnoj službi. Tu su i podaci o članovima porodice, da kažu, ako je to bilo koji od ovih osnova - ja sam došao zbog toga i toga, živim tu i tu, imam tu familiju ili je nemam. Kad je reč o podacima o ispravama koje je izdala zemlja porekla, desiće se da neko dođe apsolutno bez ičega, a prenese brošuru neke sekte, navodno, verske organizacije i kaže – e, mene tamo proganjaju zbog toga, ili ponese člansku kartu neke političke stranke kojoj, navodno, pripada. Kod adrese prebivališta, ili je ima, ili je nema, to opet utvrđuju organi, otisci prstiju, fotografije – dakle, sve je to ono što traži kolega Šarović – "po prethodno utvrđenim činjenicama nadležnog državnog organa". Ako nema utvrđivanja tih činjenica, onda nema ni osnova da se razmatra bilo koji zahtev bilo kog stranca koji će da se pojavi na teritoriji Republike Srbije i da po našem ustavu, ovde se to definisalo kao utočište, i po zakonu o azilu, traži utočište ili azil u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nataši Jovanović, potpredsedniku Skupštine Republike Srbije. Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, ima reč gospodin Milorad Buha, o amandmanu. Je li tako? Da li ste se javili zbog vremena ili zbog amandmana? Malopre ste imali dva minuta, a sada imate tri minuta, izvolite.
Zbog vremena. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da su i gospodin Šarović i koleginica Nataša Jovanović u pravu što se tiče samog pravnog pojma - azila, utočišta i izbeglica. Mislim da smo u ovom slučaju prekršili Ustav, jer ustavna odredba člana 57. jasno kaže šta je utočište. Mi se moramo bazirati na zakonskoj odredbi. Predlagač je, pre svega, morao uklopiti sve definicije - azila i prava na azil, prava na utočište, ko ima pravo na utočište, u institut koji se zove ''izbeglica i pravo na status izbeglice''. Ustavna odredba člana 57. kaže da se radi o strancu. Gledajte šta kaže Predlog zakona o azilu: ''Utočište je pravo na boravak i zaštitu koje se daje izbeglici na teritoriji Republike Srbije za koga nadležni organ utvrdi ..." Znači, promašili smo. Jasna je ustavna odredba - stranac. Mi se ovde vraćamo na izbeglicu. Da vidimo šta je u pravnoj praksi predviđeno, s obzirom na to da imamo dva zakona koja regulišu status i pojam izbeglice, to je Zakon o izbeglicama iz 1992. godine, koji definiše pojam izbeglica, pa kaže: ''Srbima i građanima drugih nacionalnosti, koji su, usled pritiska hrvatske vlasti ili vlasti u drugim republikama, pretnje genocidom, kao i progona i diskriminacije zbog njihove verske i nacionalne pripadnosti ili političkog uverenja, bili prinuđeni da napuste svoja prebivališta u tim republikama i izbegnu na teritoriju Republike Srbije ..." U Predlogu ovog zakona o azilu, u članu 2, izbeglica se definiše kao lice koje se, zbog opravdanog straha od progona zbog svoje rase, pola, jezika, veroispovesti, nacionalne pripadnosti ... Gledajte, ako želite da budete dosledni, onda moramo uvek da se uklopimo u ustavne odredbe. Ustavna odredba kaže "stranac", a ovde se kaže "lice". Koje lice - strano ili domaće lice? Mi smo po nekoj inerciji pokušali da uklopimo ono što je definisano Zakonom o izbeglicama, pa samo to podveli pod "domaće lice", pod izbeglicu koja ima već određeni status. Ne možemo, jer smo to promašili sigurno, i Ustavni sud će, ako ga uskoro dobijemo, sigurno oboriti ovu definiciju. Nadalje, nigde nemamo u Predlogu zakona o azilu jasno izdiferencirano i definisano biće progonstva. Ljudi sa Kosova i Metohije su prognani. Kako ih sada podvesti, u okviru ovog zakona o azilu, ko su oni, gde ih sada smestiti? Da li su izbeglice? Šta znači - prognano lice? Gde je definicija prognanog lica? Da li ono ima utočište? Po Ustavu se kaže da na to ima pravo strano lice. Nismo najbolje rešili i mislim da smo tu prekršili Ustav i da smo morali koncipirati sistem koji nazivamo - celokupan kompleks koji obuhvata pojam azila. Moramo razlikovati azil u zapadnoevropskoj terminologiji, koji ne poznaje izbeglice. Izbeglica je bio pojam koji je bio vezan za Drugi svetski rat i za promene, demografske promene koje su usledile zbog Drugog svetskog rata. Sada, u savremenom svetu, više nemamo izbeglice u klasičnom smislu. Zapadnoevropska terminologija sada ide na azilante. Mi smo morali, znači, da se uklopimo u naš ustav, u sve ono što imamo u našoj regulativi. Imamo dva zakona, Zakon o izbeglicama i Zakon o azilu iz 2005. godine, to je savezni zakon bivše nam državne zajednice Srbija i Crna Gora. Šta je predlog? Predlog je da se sve ovo sada stavi van snage i da ozbiljno razmislimo kako terminološki obraditi ovu materiju. [[Žagor u sali.]] Ako ćete dozvoliti, očito, vas ovo ne interesuje. Ja vam ovo ozbiljno govorim, zato što sam izučavao ovu materiju. S druge strane, prošao sam sve ovo i probao podvući i zamisliti šta ste ovim hteli da definišete i mislim da ste promašili. Morate se vratiti na ustavnu odrednicu koja kaže - pravo na utočište i ko ima pravo na utočište, i iz svega toga izvoditi ono što treba da izvedemo. Znači, terminološki, azil nije trebalo da obuhvatamo. Imamo Zakon o izbeglicama, koji smo, faktički, zadržali kao integralni tekst. Kroz Predlog zakona o azilu ubacili smo određene odredbe koje se odnose na izbeglice, ali, u Zakonu o izbeglicama iz 1992. godine uopšte nismo menjali nijednu odredbu. Ne možemo, znači, menjati to i ugrađivati, određenu materiju iz nekog zakona regulisati drugim zakonom, a da ništa tamo ne menjamo. Pojam "prognanika", takođe, nismo obradili. Ovde ga nigde nema. Gde ćemo sada prognanike ugraditi u ovaj vaš predlog o azilu? Nemamo to regulisano, a svakodnevno imamo ljude koji nam dolaze sa Kosova i Metohije. Oni su prognanici. Oni su progonjeni po verskoj, nacionalnoj, po političkoj itd. liniji. Imamo izbegla lica iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske koja svakodnevno dolaze ovde. Obraćaju se državnim organima, Komesarijatu za izbeglice, ali ne mogu steći pravo na izbeglički status - nema ta više. Ne možemo to podvesti ni pod utočište, jer ga nismo definisali na pravi način, a ne možemo ni pod azil. Kakvi su oni sad azilanti? Kako ih definisati? Preuska je definicija Zakona o izbeglicama. Dobro razmislite, mislim da smo ovim promašili i Ustav, kreacija Zakona o izbeglicama se morala menjati, a zakon o azilu nije trebalo dati ovako. Praktično pitanje, koje se odnosi na, verovatno, određene instrukcije koje ste dobili od Evropske unije; sve države ih dobijaju, pa smo ih, verovatno, dobili i mi. Objektivno, nemamo razloga za ovo, mi smo prošle godine imali 60 ili 70 i nešto podnetih zahteva za azil. Nemamo neku preku potrebu da nešto posebno imamo i regulišemo, imali smo sporadične slučajeve. Evropska unija to čini da bi zaštitila sebe, pre svega, zbog socijalne i ekonomske bede koja ide da bi zaradila i da bi preživela, onda oni to nazivaju ''trostrukim bajpasom zaštite'' Evropske unije. Prvi je njihov pravni sistem, njihova granica i njihova administracija, drugi – one države koje su stekle svojstvo statusa i potpisale sporazum o pridruživanju, i treći su sve druge države. Jasno, Evropska unija, svojim direktivama, nalaže onima koji su sada u statusu i onima koji će doći u status da definišu pitanje azilanata, jer to je njima bitno. Oni nemaju problema s izbeglicama i ne poznaju taj pojam. To je bilo posle Drugog svetskog rata i to se završilo. Mi smo po tim njihovim instrukcijama regulisali pitanje, pokušali ovim zakonom da regulišemo pitanje, ali smo morali dublje da uđemo, a pre toga moramo rešiti pitanje pojma izbeglica i ovoga zakona. Korekcije Zakona o izbeglicama moraju uslediti daleko korenitije nego što je sada ovaj zakon napravljen.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Miloradu Buhi. Stupili smo u kontakt s ministrom za policiju, čovek trenutno nije u Beogradu i pokušaće da stigne. Ako ne stigne, ja ću vas obavestiti i, ako želite, prekinućemo sednicu. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Poštovane kolege, podnela sam amandman na član 6. zakona, koji govori o zabrani proterivanja ili vraćanja. Sam član 6. govori o tome da nijedno lice ne sme da bude proterano ili vraćeno protiv njegove volje tamo gde bi njegov život ili sloboda bili ugroženi, ili iz nekog od razloga koji navodi član zakona. Stav 2. tog istog člana govori da se ova odredba ne primenjuje ako to lice ugrožava bezbednost zemlje, znači, naše, koja bi trebalo da pruži azil. Podnosim amandman na stav 3. koji kaže: ''Nezavisno od odredaba stava 2,'' znači, gde se ne može pružiti azil ako to lice ugrožava bezbednost naše zemlje, ''ne sme biti proterano ili protiv njegove volje vraćeno na teritoriju'', i sada je suština amandmana u rečima – ''na kojoj postoji rizik da će biti podvrgnuto mučenju, nečovečnom ili ponižavajućem postupanju ili kažnjavanju''. Amandmanom se, posle ove tačke, dodaje zarez i reči: "ukoliko nadležni organ u postupku te činjenice utvrdi." Znači, u stavu 3. ovog člana kažete - da je moguće da postoji rizik zbog koga lice ne treba proterati. Ko to utvrđuje? Na koji način? Po kojim kritarijumima? Mislim da je neophodno precizirati da nadležni organ, u određenom postupku, utvrdi te činjenice. Ne mešamo se u to po kojim će kriterijumima da to uradi, jer pravila za postupanje u ovim slučajevima postoje. Jednostavno je nedopustivo da princip diskrecionih prava, iza koga stoji, potpisom i aktom, čovek, nadležno lice u vašem ministarstvu, ili bilo kom, ne stoji iza jedne ovakve odluke. Kao što se SRS bori protiv svih diskrecionih prava ministara, načelnika, imenovanih i postavljenih lica, da mimo utvrđenih kriterijuma, zakonom ili bilo kojim aktom koji je opštepoznat i dostupan svima, uređujete nečiji život, propisujete neka materijalna davanja ili ograničavate neka prava, na takav principijelan način se borimo za uvažavanje nastavka rečenice, u kojoj kažemo - samo ukoliko nadležni organ u postupku te činjenice utvrdi. Zašto insistiramo na ovom preciziranju? Zato što se izazivaju vrlo teške, nepovoljne posledice po državu, ljude, kada se procenjivanje rizika vrši na osnovu, na primer, novinskih tekstova. Sećate se da smo pre dve godine imali planiran i insceniran pokušaj novog žarišta na teritoriji Vojvodine, gde je gospođa Doris Pak pokušala da na osnovu novinskih tekstova određenih listova koji izlaze u ovoj zemlji donese zaključak, koji je čekao rezoluciju u Pokrajinskom parlamentu, o, navodnom, nezadovoljavajućem stanju po pitanju bezbednosti nacionalnih manjina. Mi danas imamo potpuno suprotne stavove o bezbednosti građana, ne samo Srba, već i svih ostalih naroda i narodnosti koje žive na teritoriji Kosova i Metohije, i to u zavisnosti od toga da li izveštaj o toj bezbednosti podnose Albanci, međunarodne institucije ili naši organi, ili oni čiji je utisak i izveštaj najverodostojniji, a to su ugroženi ljudi koji žive dole. Znači, da li je u Iraku nastao rat zato što neko ne želi više da dolar bude mera vrednosti, pa je to razlog za insceniranje sukoba koji se dešava, o čemu danas govori i bivši direktor Uprave federalnih rezervi, gospodin Alen Grinspen, ili su tamo zaista ugrožena ljudska prava, ili je razlog što nisu definisani kriterijumi za pokušaj nametanja mira i demokratije kako to rade danas Sjedinjene Američke Države? Nemojte da mislite da je ovo širenje priče. Ovo je, jednostavno, pokušaj da vas uverimo da, koliko god su vam moralni službenici, koliko god da su obrazovani, objektivni, nije dovoljno da se rizik o proceni da se neko lice vrati u njegovu zemlju svede na ličnu procenu čoveka koji o tome odlučuje i koji neće nikakvim aktom i potpisom stati iza te svoje odluke, koja može da proizvede vrlo krupne posledice. To što vi ovaj amandman tretirate samo s one druge, negativne strane, bojeći se da nećete biti u stanju da o tome odlučite, pa kažete - ako se to u postupku ne utvrdi, znači, moramo da ga proteramo, u stvari, govori o vašem strahu da niste u stanju da u zakonskom postupku i u određenoj proceduri ove činjenice utvrdite. To proizilazi iz obrazloženja koje ste napisali. Da vam kažem, nema tog građanina Srbije kome treba pravni fakultet. Svaki građanin koji ima zdravu logiku zna da nije dovoljno da se utvrdi obrazloženje, nego činjenice. Nije dovoljno i nije važno kako ću ja da obrazložim da li postoji rizik, potrebno je da se utvrde činjenice da li taj rizik zaista i postoji. Prethodni amandman kolege Nemanje Šarovića i ovaj koji sam ja podnela, u ime SRS-a, govori o neophodnosti da se taj rizik precizno i u postupku utvrdi. Molim vas da vrlo ozbiljno pristupite odlučivanju kada budete odlučili da odbijete jedan ovakav amandman. Hvala vam.
Po Poslovniku, narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta. SRS ima još osam minuta za ovaj amandman.
Dame i gospodo poslanici, očigledno je da gospodin Jočić neće skoro doći u Parlament. Zašto je to očigledno? Zato što poslanici poslaničke grupe koju predvodi ''trut'', kako kažu ove ''žute radilice'', nisu tu, a podsetiću vas, jutros su bili i u ovim redovima; svi četvoro ste tu, dobro je da ste se javili da vas prebrojim. Očekivali su da će biti tu gospodin Jočić i bili su spremni da mu aplaudiraju, očigledno. Ne verujem da bi podržavali ili govorili protiv amandmana, pošto, uglavnom, ne govore o dnevnom redu, ali moram da pohvalim kolege iz ovog drugog ''žutog'' dela, koji su bili tu i kada je bio njihov ministar, gospodin Petrović, a i sada, dok iščekuju ministra Jočića. Mislim da bi... Ne, to nije vaš ministar, vaša je Vlada - Đelićeva, a njihova je Koštuničina. Postoji i onaj treći deo Vlade - Mlađana Dinkića. To svi u Srbiji znaju i ne verujem kako vi niste obavešteni. Nije dovoljno obaveštenje, gospodine Mrkonjiću, da gospodin Dragan Jočić nije u Beogradu, jer ako je bilo očigledno da je jutros bio spreman da dođe u Parlament, a rekla sam na osnovu čega je to bilo očigledno, onda se pitamo gde je on sada. Da li je možda u lovu, pošto mu je to hobi? Nemam ništa protiv tog hobija, ali da li je, možda, otišao u lov ili je zaista na nekom važnom državnom poslu, pa da možemo da razumemo, da nastavimo da radimo i bez njega? Ili je, možda, negde u Raškoj oblasti, da vidi i da sazna zbog čega, recimo, danas u Raškoj oblasti ne rade škole, zdravstvene ustanove, opštinska uprava? Danas se u Raškoj oblasti, dame i gospodo, slavi nešto što se zove „dan sandžačke zastave“. Danas deca ne idu u školu u Raškoj oblasti, danas ne možete da se lečite u Raškoj oblasti, ne možete da završite nijedan posao u opštinskom organu uprave. Naravno, u sudovima ionako ne možete, s obzirom na to da su sudovi već ušli u treću nedelju štrajka. Vlada ne reaguje, što je nedopustivo, jer može da se štrajkuje dan, dva, tri, a da Vlada ne reaguje, ali da jedan deo vlasti, sudska grana vlasti, već treću nedelju ne radi, to znači da je potpuno blokiran jedan deo države, a da Vlada ne reaguje, da predsednik Vlade ne reaguje, to je, jednostavno, nedopustivo. Dakle, mi, gospodine predsedavajući, tražimo da nam kažete gde je gospodin Jočić, pa da procenimo, ako je zaista na nekom važnom državničkom poslu, nastavićemo bez njega, a ako nije, sačekaćemo ga, ali neki drugi dan.
Moje uverenje je da je ministar Jočić, koji je prošli put bio, isto tako, vrlo korektan, danas sam pohvalio i ministra Petrovića, na važnom zadatku, i ja to prihvatam. Tačno, gde je, ne znam, ali predlažem, pošto je dobra atmosfera, da nastavimo da radimo. Međutim, nemam ništa protiv ako poslanici opozicije, koji su u pravu ovoga puta, moram to da kažem, smatraju da ministar treba da bude prisutan. Predlažem da nastavimo da radimo. Gospodine Todoroviću, šteta je, imate četiri vaša amandmana, imate divno vreme ovde. Po Poslovniku, narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što ću razočarati predsedavajućeg, ali bez želje da ovo na bilo koji način liči na opstrukciju. Jednostavno, smatramo, i to smo uvek zastupali, mislim da tu ne bi trebalo da imamo dilemu uopšte kao poslanici, ministar treba da bude prisutan. Imali smo razumevanja, verujući da će ministar uspeti da stigne do kraja, odnosno imali smo uverenje da će doći i da će se uključiti u ovu raspravu. Verujemo da, a imali ste prilike da prilikom rasprave o prethodnoj tački dnevnog reda to vidite, prisustvo ministra na neki način eliminiše određene probleme, da se određeni amandmani prihvataju od strane ministra i da je to onda doprinos nekom boljem zakonu, odnosno predlogu zakona koji će izaći iz ove skupštine. Zato bih molio predsedavajućeg, ukoliko ima čvrsto ne obećanje, nego informaciju da ministar Jočić ne može da stigne, što se kaže - nisu Nemci u Lapovu, možemo to da završimo i sutra, ali bih na nešto skrenuo pažnju, ne samo zbog poslanika, nego i zbog građana Srbije. Ovde postoje tri koaliciona partnera, odnosno tri stranke i već nam se ponavlja slika. Kada god je na redu neki predlog iz jedne stranke u koalicionoj Vladi, mislim na DS i DSS, jer je istina, predstavnici DS-a sede ovde u klupama. Kada je u pitanju DSS, toga nema, a očito da su i oni znali da ministar Jočić neće doći, jer njihovih poslanika ovde nema. Prema tome, molio bih vas, predsedavajući, da radimo u skladu sa Poslovnikom, a Poslovnik predviđa da prilikom rasprave bude prisutan i ministar. Hajde da je rasprava u načelu, pa i donekle da se toleriše, ali kada su u pitanju amandmani, onda je prisustvo ministra neophodno. Hvala.
Prekidam današnji rad sednice. Sednicu zakazujem za sutra u 10 časova i molim službu da obavesti ministra, odnosno njegove kolege, da ministar bude prisutan.