Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 12. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Eva Irgl, Marko Pogačnik, Samo Bevk od 10. do 16. ure, Matej Tonin od 16. ure dalje, Jerca Korče do 11. ure, Primož Siter do 12. ure, Jože Tanko od 16. ure dalje in Franc Breznik. Vse prisotne še enkrat vljudno pozdravljam! Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DRŽAVNEM ZBORU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 81 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Dejanom Židanom. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Tini Heferle. Gospa podpredsednica, izvolite.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Institucija kot pojem je družbena struktura, ki predstavlja določena pravila za vedenje oziroma delovanje večje skupine ljudi, in kot takšni so v večini držav po svetu z zakoni ustoličeni tudi ključni državni organi, parlament, vlada, sodišča. Pri nas je Državni zbor ena redkih državnih institucij, ki za svoje delovanje nima posebnega zakona, kot ga imajo drugi državni organi, recimo predsednik republike, Državni svet, Računsko sodišče, Ustavno sodišče, Varuh človekovih pravic, Vlada in tako naprej. Pomena in vloge institucije, ki je edini zakonodajalec v naši državi, ne gre posebej pojasnjevati, dejstvo pa je, da ustavni položaj jasno nakazuje na avtonomijo Državnega zbora, katere izhodišče je prav zmožnost, da organ sam oblikuje in sprejme pravila za svoje delovanje, in možnost avtonomnega odločanja o uporabi sredstev, ki so potrebna za učinkovito izvrševanje svojih pristojnosti. Nesrečno primerjavo zakona o Državnem zboru s Poslovnikom Državnega zbora, ki je postopkovni akt in ureja predvsem zakonodajni postopek, in zagovarjanje njunega medsebojnega izključevanja gre pripisati nerazumevanju narave ustavnih določb. Ustava Republike Slovenije precej skopo ureja organizacijo in način delovanja Državnega zbora, iz česar izhaja, da je tej najvišji instituciji zakonodajne veje oblasti omogočena razmeroma visoka stopnja avtonomije pri ureditvi svojega delovanja. Avtonomijo, ki jo iz ustavne določbe konkretizira prav zakon o Državnem zboru, moramo razumeti kot neodvisnost in nepodrejenost Državnega zbora do izvršilne veje oblasti, na drugi strani pa prav ta avtonomija za Državni zbor predstavlja omejitev, da deluje po nekih vnaprej določenih lastnih pravilih. Ne gre pozabiti, da Državni zbor ni samo institucija, v kateri delujejo poslanke in poslanci, pač pa v njej delujejo tudi službe, ki zagotavljajo strokovno, tehnično in administrativno podporo. Njihov položaj in organizacija na zakonski ravni niso urejeni, in tudi zaradi slednjega je zakon o Državnem zboru potreben. Temeljni cilj Predloga zakona o Državnem zboru je zagotoviti, da bo Državni zbor imel finančno, upravno in varnostno avtonomijo, jasno opredeljen status generalnega sekretarja, pravno določena pravila glede varstva osebnih in drugih podatkov in njihove obdelave, podlago za ureditev delovanja služb in posebnosti nekaterih delovnopravnih vprašanj, varovanja Državnega zbora, izvedbe hišne preiskave v prostorih Državnega zbora, mednarodnega sodelovanja in drugih vprašanj, s katerimi se bo zagotovila celovita zakonska ureditev delovanja Državnega zbora kot institucije. To so vsebinski razlogi, zakaj smo se poslanci, ki smo vložili predlog zakona, odločili in smo mnenja, da institucija, kot je Državni zbor, vendarle potrebuje tudi svoj zakon, s katerim bo konkretneje uredila tisto, česar ne predpisujeta niti ustava niti poslovnik. Ali drugače povedano, če tako pomembna institucija, kot je Državni zbor, nima svojega zakona, medtem ko ga – na začetku sem jih že omenila – nekateri državni organi imajo, to kaže na nek neenak oziroma celo podrejen položaj Državnega zbora v državni ureditvi, kar seveda ni dobro. Čeprav tudi ta zakon tekom obravnave ni doživel tako predane podpore, kot bi si jo Državni zbor kot institucija, poslanci kot njeni predstavniki in strokovno in tehnično osebje, ki opravlja svoje delo v tej instituciji, zaslužili, smo vendarle poslanske skupine tako koalicije kot opozicije tu dosegle široko politično soglasje in predlagale sprejetje zakona, ki bi ga v resnici morali sprejeti že pred kar nekaj leti. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za dopolnilno obrazložitev. Pristojni odbor je Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Besedo predajam podpredsedniku tega odbora gospodu Niku Prebilu. Izvolite, gospod poslanec.
Predsednik, najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 11. seji dne 9. 10. 2019 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o Državnem zboru, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Dejanom Židanom. Predstavnica predlagatelja gospa Tina Heferle je podala dopolnilno obrazložitev k predlogu zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe gospa Mira Palhartinger je nato predstavila pisno mnenje Zakonodajno-pravne službe in omenila, da predlog za amandma odbora k 16. členu na ustrezen način odpravlja njihovo pripombo. Državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Saša Jazbec se je dotaknila predvidene avtonomije in finančne samostojnosti Državnega zbora in med drugim dejala, da je Državni zbor že avtonomen pri izvajanju svoje dejavnosti, na finančnem področju pa ostajajo določene ustavne omejitve. V zaključku je predstavila razliko med nadzorom s strani Računskega sodišča in proračunske inšpekcije. Državna sekretarka na Ministrstvu za javno upravo gospa Mojca Ramšak Pešec se je opredelila glede v predlogu zakona predvidenega dodatka, ki ga plačni sistem javnega sektorja ne pozna, ter je omenila, da bi namesto večkratnih zaposlitev za določen čas v poslanskih skupinah lahko uvedli možnost za zaposlitev za nedoločen čas. Predstavnik Državnega sveta državni svetnik Rajko Fajt je nato predstavil pisno mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev in pri tem dejal, da komisija predlog zakona podpira. Nato je potekala razprava, v kateri je član Poslanske skupine Stranke modernega centra podprl predlog zakona in predloge za amandmaje odbora. Dejal je, da predlog zakona odpravlja dlje časa trajajoč primanjkljaj, omenil delitev oblasti in podal stališče do opisnega mnenja Vlade. V nadaljevanju se je opredelil tudi do varovanja prostorov Državnega zbora in opisal potek pretekle izvedbe hišne preiskave v omenjenih prostorih. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe se je nato opredelila še do navedbe iz pisnega mnenja Vlade, da je predlog zakona v nasprotju s 94. členom Ustave in določno odločbo Ustavnega sodišča. Menila je tudi, da predlog zakona ne posega v poslovniško materijo. V zaključku se je opredelila še glede pripomb Vlade o predlagani finančni avtonomiji Državnega zbora. Direktor Službe Vlade za zakonodajo gospod Rado Fele se je odzval na stališča predstavnice Zakonodajno-pravne službe, ki so bila podana tekom razprave, in predstavil ustavno odločbo, na katero se sklicujejo v mnenju Vlade, ter med drugim menil, da se poslovniška materija ne sme urejati z zakonom in da ustava predvideva, da ima Državni zbor svoj poslovnik. Predstavnica predlagatelja se je v nadaljevanju strinjala s stališči predstavnice Zakonodajno-pravne službe, podanimi med razpravo, in se odzvala na očitke, ki jih je Vlada navedla v svojem pisnem mnenju na seji odbora. Po končani razpravi je odbor glasoval o vseh členih predloga skupaj in jih tudi sprejel. Hvala lepa.
Hvala, podpredsednik, za predstavitev z odbora. S tem, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi imate besedo gospod Dušan Šiško, Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Zakon o Državnem zboru je potreben. Prav je, da se pripravi ta zakon in da danes odločamo o zakonu, ki sistemsko ureja to področje. Osrednji namen zakona je neodvisnost Državnega zbora. Avtonomija zagotavlja neodvisno in samostojno urejanje parlamentarnega delovanja. Takšno delovanje je v vsaki demokratični družbi nuja. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke si že dlje časa prizadevamo za krepitev ugleda poslanske funkcije, saj slednje nedvomno veliko doprinese k ustroju demokratične republike. Menimo, da bo vsaj posredno sprejetje zakona o Državnem zboru k temu pripomoglo. Vsi pomembnejši organi v naši državi imajo tako imenovani svoj zakon. To so Ustavno sodišče, Varuh človekovih pravic, Banka Slovenije in še bi lahko našteval. Na odboru za notranje zadeve smo izpostavili določene pomisleke, ki so se nam pojavili pri preučevanju zakona. Predmetni zakon nam daje, kot že povedano, podlago za dosledno zagotavljanje neodvisnosti Državnega zbora. Državni zbor je institucija zakonodajne veje oblasti, zato je nedvoumno nujno potrebno, da je neodvisen pri urejanju svojih notranjih vprašanj. Morda bo marsikdo mislil, da se s tem zakonom podeljujejo kakšne dodatne pravice poslancem, ampak to ne drži. Gre za zakon, ki ureja upravno, finančno, premoženjsko in varnostno delovanje Državne zbora. Veseli nas, da so potrebo po tem zakonu s sopodpisi izkazale vse poslanske skupine. S tem se je po dolgem času doseglo široko politično soglasje pri sprejetju novega zakona. Želimo si, da bi se trenutna politika večkrat poenotila, predvsem pri reševanju odprtih vprašanj v zvezi z zdravstveno problematiko in tudi problematiko na področju šolstva in sociale. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo danes obravnavani zakon podprli.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Zvonko Černač imate besedo v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, lep pozdrav! Lep pozdrav tudi vsem ostalimi prisotnim! V imenu predlagatelja smo že slišali osnovne parametre tega zakona, zaradi tega verjetno nima smisla ponavljati vsega, kar je bilo do zdaj glede tega že povedano. Danes nismo slišali stališča Vlade, smo ga pa slišali na odboru in mogoče bi bilo treba glede tega reči nekaj besed, ker se je na seji odbora glavni del razprave med Vlado in Državnim zborom odvijal o tem, ali je tak zakon o Državnem zboru sploh potreben ali ne, in druga točka je bila, ali lahko parlament samostojno postavlja svoj finančni okvir oziroma finančni okvir za svoje delovanje ali ne. Po mnenju Vlade ne, po mnenju Državnega zbora da. Po mnenju Vlade ne rabi Državni zbor zakona, ima itak poslovnik, in po mnenju Vlade Državni zbor ne more imeti izvorne finančne suverenosti. To stališče Vlade ne samo, da kaže na popolno nerazumevanje parlamentarne demokracije in delitve oblasti, to stališče je treba razumeti tudi v luči zadnjih dogodkov, ki se dogajajo v tej državi, kjer smo priča vdoru v parlamentarno demokracijo s strani izvršne veje oblasti oziroma konkretno s strani predsednika Vlade. S tem, ko je predsednik Vlade posegel v parlamentarni nadzor, je derogiral eno izmed temeljnih načel Ustave Republike Slovenije, ki govori o tem, da imamo oblast v Sloveniji razdeljeno in jo imamo v tem delu razdeljeno na parlamentarno in izvršilno vejo oblasti. Seveda lahko tudi po naši zakonodaji izvršilna veja oblasti na predlog predstojnika nadzorovane službe Vladi predlaga, da se začasno parlamentarni nadzor odloži, za tri mesece pravi zakon, če so izpolnjeni pogoji. Ampak v tem primeru nobeden od pogojev in bil izpolnjen in tudi takega predloga ni bilo. Tudi takega predloga ni bilo. Torej, v tem konkretnem primeru smo imeli in imamo še danes, ker to še traja, neposredni vdor v parlamentarno demokracijo, in ne čudi, da je stališče Vlade oziroma uradnikov v Vladi, ki so podrejeni gospodu Šarcu, tako, kot smo ga poslušali na seji odbora. Izvršilna veja oblasti se pod vodstvom gospoda Šarca vedno bolj in vsak dan bolj postavlja nad parlamentarno vejo oblasti. Kdo je komu odgovoren, se vprašamo, po ustavi. Poslanci smo odgovorni ljudstvu. In Vlada je odgovorna poslancem, vladi in posredno ljudstvu. To je bistvo parlamentarne demokracije in o tem očitno govori ta zakon, ki govori o tem, da je parlament samostojen in da si lahko samostojno določa finančne okvire za svoje delovanje. Če lahko odloča o desetih milijardah, ne more o nekaj 100 tisoč oziroma nekaj milijonih evrov ali kaj? Lepo vas prosim [[…]]Uradniki pač govorijo nek jezik, ki je jezik nekega absolutista. To ravnanje gospoda Marjana Šarca spominja na tisti izrek L'Etat c'est moi. Vemo, kdo ga je izrekel, država, to sem jaz – absolutist Ludvik XIV., Sončni kralj. V tej luči je treba razumeti sprejemanje tega zakona danes in zato je potrebno, da se ta zakon sprejme, ne zaradi tega, ker bi s tem zakonom dvignili ugled parlamenta, lepo vas prosim. Nobena institucija si ne more dvigniti ugleda s sprejetjem nekega zakona, ki določa njeno delovanje. Vse institucije v tej državi pa si lahko ugled dvignejo s svojim delom in parlament si ga lahko dvigne samo, če dela v korist ljudi, vseh, seveda. Ampak zakon je potreben v konstelaciji, ki sem jo omenil prej, v tem, da preprečimo absolutistične namere gospoda Marjana Šarca, ki gredo v smeri, da si izvršilna veja oblasti, še več, on osebno kot predsednik Vlade podredi tudi parlamentarno vejo oblasti. Jaz mislim, da bi bil čas, da to razumete tudi koalicijski poslanci, kajti vi sprejemate te odločitve, ki jih dobivate s strani Vlade. Parlament je suveren in je samostojen. In če pride v parlament slaba odločitev, je ne glede na to, na kateri strani tega parlamenta kdo sedi, prav, da pove, da je taka odločitev slaba, in je prav, da pove, da ni dobro, da se jo sprejme. Z argumenti, seveda, ne z močjo nekega absolutističnega vladarja, čemur smo priča po zadnjih dogodkih v tej državi, ko govorimo o gospodu Marjanu Šarcu. Iz tega razloga je ta zakon danes potrebno sprejeti in v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ga bomo podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev vašega stališča. Gospod Igor Peček v imenu Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca smo sopodpisniki predlaganega zakona in bomo danes zakon podprli. Ne bi rad ponavljal vsebinskih rešitev, ki jih zakon prinaša, o tem smo že slišali predstavnico predlagatelja, rad pa bi izpostavil ključni vidik, za katerega v Poslanski skupini LMŠ ocenjujemo, da opravičuje oziroma še več, terja sprejetje zakona v Državnem zboru. To je avtonomija. Avtonomija parlamenta kot institucije, ki izhaja iz načela delitve oblasti in je opredeljena v večini ustav evropskih držav. Sicer je avtonomija odvisna od družbene, demokratične in politične kulture, zato se vendarle v nekaterih državah parlamenti soočajo s precejšnjo odvisnostjo od izvršile veje oblasti. Ta kreira državno politiko, parlament pa ji služi kot orodje za sprejemanje potrebnih predpisov. To znižuje neodvisnost zakonodajne veje oblasti. Pri avtonomiji parlamenta gre torej za to, da predstavniško telo samostojno in neodvisno opravlja zakonodajno funkcijo in ima pristojnost sprejemanja lastnih pravil, v skladu s katerimi deluje. Vendar avtonomija parlamentu ne daje posebnih pravic, če zakonodajno vejo oblasti primerjamo z izvršilno ali sodno. Zato je avtonomija parlamenta omejena in dopustna samo do ravni, ki upošteva specifičnost organizacije in dela parlamenta ter onemogoča drugim vejam oblasti, da bi vplivale na učinkovitost in kakovost delovanja zakonodajne veje oblasti. Parlament si tako lahko sam določa organizacijo dela, vendar v sklopu te avtonomije ne sme poseči v delovanje drugih državnih organov, ki imajo lasten ustavnopravno varovan položaj. In seveda slednje velja tudi v obrnjenem položaju, ko niti Vlada niti sodstvo ne sme posegati v zakonodajno vejo oblasti. Državni zbor je ustavnopravno gledano Vladi enakovreden organ, katerega samostojnost in neodvisnost mora v določeni meri segati tudi na proračunsko področje. Finančna avtonomija Državnega zbora izhaja iz njegovega položaja v sistemu organizacije oblasti, ki pa na normativni ravni ni nikjer določena. Bistveno vprašanje finančne avtonomije Državnega zbora je tako zlasti v tem, kolikšna mera samostojnosti in neodvisnosti mu je zagotovljena pri sestavi svojega finančnega načrta ter kolikšno samostojnost ima pri njegovem izvrševanju med proračunskim letom. Finančna avtonomija torej sledi veljavni določbi 8. člena Zakona o ustavnem sodišču in na pravnosistemski ravni ne prinaša novosti, je odraz enega od najpomembnejših že uveljavljenih proračunskih načel, to je načela predhodne potrditve proračuna, iz katerega izhaja, da se proračun lahko začne izvrševati šele, ko je sprejet v predstavniškem organu. Tudi predlagana določba, povezana z nadzorom Računskega sodišča nad porabo sredstev parlamentarnega proračuna, na pravnosistemski ravni ni novost in predstavlja zgolj dosledno spoštovanje načela delitve oblasti, po katerem lahko nadzor nad porabo proračunskih sredstev Državnega zbora izvaja le neodvisen in samostojen organ, kot je Računsko sodišče, in ne Vlada. Če strnem, parlamentarna avtonomija, ki jo z današnjim predlogom urejamo na zakonski ravni, tako zajema regulativno, upravno in finančno avtonomijo ter avtonomijo pri zagotavljanju varnosti. Namen zakona je jasno opredeliti statuse zaposlenih ter podlago za delovanje služb Državnega zbora, ki bodo prilagojene njegovi posebni naravi dela. Kot smo danes že slišali, imajo tako Vlada kot recimo Ustavno sodišče in Računsko sodišče svoj zakon, Vlada tudi svoj poslovnik, zato po našem mnenju ni nič nenavadnega, da sprejmemo zakon tudi za zakonodajno vejo oblasti. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Mag. Bojana Muršič v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Cilj predlaganega zakona o Državnem zboru je, da se Državnemu zboru kot najvišji instituciji zakonodajne veje oblasti na zakonski ravni uredi upravna, finančna in varnostna avtonomija. Avtonomija pomeni zmožnost Državnega zbora, da sam oblikuje in sprejme svoja pravila in si zagotovi sredstva, ki so potrebna za učinkovito izvrševanje svojih pristojnosti. Državni zbor potrjuje mandate poslancev, odloča o imuniteti poslancev, sodnikov Ustavnega sodišča in sodnikov ter varuha človekovih pravic. Pristojnosti Državnega zbora pa niso omejene le na sprejemanje zakonov in drugih pravnih aktov, izjemno pomembna naloga Državnega zbora je v okviru volilne funkcije, da se voli, imenuje in razrešuje najpomembnejše nosilce funkcij v Državnem zboru, Vladi, na Ustavnem sodišču in v skladu z ustavo in zakoni v drugih institucijah. Poleg zakonodajnega dela odloča tudi o razglasitvi vojnega in izrednega stanja ter o uporabi obrambnih sil. V okviru nadzorne funkcije pa Državni zbor odreja parlamentarno preiskavo, odloča o zaupnici in nezaupnici vladi, odloča o obtožbi predsednika republike, predsednika vlade in ministrov pred Ustavnim sodiščem, postavlja poslanska vprašanja in pobude predsedniku Vlade, ministrom in generalnemu sekretarju Vlade. Avtonomija Državnega zbora se kaže v tem, da pri svojem delu in izvrševanju svojih funkcij ni podrejen drugim državnim organom, predvsem pa v razmerju do izvršilne veje oblasti, saj ima ta dejansko največjo moč v državni organizaciji. Pri finančni avtonomiji pomeni, da si samostojno določi finančna sredstva za nemoteno delovanje izvajanja nalog, nadzor nad porabo finančnih sredstev pa bo opravilo Računsko sodišče Republike Slovenije. Vlada je v mnenju izpostavila, da je odgovornost doseganja fiskalne stabilnosti ter trajnega in stabilnega narodnogospodarskega razvoja podeljena Vladi. A brez skrbi, tega se vsi zavedamo. Že ob sprejemanju proračunskih sredstev se neprestano tehta, komu in koliko, za socialo, za zdravstvo, vzgojo in izobraževanje, kulturo, znanost, varnost države, infrastrukturo, investicije in še bi lahko naštevali. Za blaginjo posameznika in države je ne nazadnje pomemben vsak ta segment. Priznamo ali ne, delo v Državnem zboru je specifično. Treba je organizirati delo 90 izvoljenih predstavnikov ljudstva ter zaposlenih javnih uslužbencev, ki skrbijo za nemoteno delovanje te najvišje državne institucije. Strokovna, tehnična in administrativna podpora Državnemu zboru na zakonski ravni do sedaj ni bila urejena. Sprejetje zakona o Državnem zboru pa bo pomenilo, da imamo podlago za dosledno zagotavljanje upravne avtonomije Državnega zbora, ki bi Državnemu zboru omogočala, da deluje po svojih lastnih pravilih in ne le po splošnih predpisih oziroma da je avtonomen pri urejanju svojih notranjih vprašanj. In če se tu navežem samo še na potek dela. Če že za nas, poslanke in poslance, velja, da smo funkcionarji 24 ur na dan, sedem dni na teden oziroma 365 dni na leto, za ostale javne uslužbence služb Državnega zbora in poslanskih skupin tega ne moremo reči. Njihova delovna obveznost je vezana na delo nas, poslank in poslancev, kadar smo tukaj, in lahko zagotovim, da praviloma ni omejeno na osemurni delavniki kot za druge javne uslužbence, ki delajo pravilom od 8. do 16. ure. Zato je prav, da ima vodstvo Državnega zbora, ki skrbi za nemoten potek delovnih procesov, v rokah možnost, da z internimi pravili uredi tudi to. O popolni varnostni avtonomiji Državnega zbora se je pričelo razmišljati predvsem ob hišnih preiskavah v Državnem zboru. Po tehtanju, ali uvesti popolno varnostno avtonomijo Državnega zbora s svojo varnostno službo ali obstoječi sistem varovanja urediti tako, da se ob vstopu preiskovalnih organov zaradi preiskovalnih sodb, odredb omogoči nadzor z navzočnostjo predstavnika Državnega zbora, je prevladalo mnenje, da je slednja rešitev v danem trenutku najracionalnejša. Ali so predlagane rešitve idealne, bo pokazal čas, vem pa, da smo si v času priprave zakona vzeli čas, pretehtali veliko rešitev in si prizadevali najti najboljšo rešitev. Predlagani zakon o Državnem zboru bomo poslanki Socialnih demokratov in poslanci Socialnih demokratov podprli. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Jani Möderndorfer v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite, gospod poslanec.
Dober dan, dobro jutro za nekatere! Danes je glede na to, da je Državni zbor pričel delovati 23. decembra 1992, pravzaprav poseben dan za Državni zbor. Kajti 27 let je ta ustanova potrebovala, da je pričela z resnim delom, to pa je s postavitvijo svojih temeljev. Temeljev, ki pa jih seveda vsi v tej državi ne razumejo enako. Ne samo ta vlada – mi smo danes slišali že nekaj besed, da naj bi ta vlada ovirala sprejetje zakona in mu odtegovala pravico avtonomije – nobena vlada, nobena vlada v 27 letih se ni strinjala s tem, da bi Državni zbor imel svoj zakon. Zakaj lahko imajo vsi organi oziroma vse ostale institucije svoje zakone? To velja za Ustavno sodišče, za sodno vejo oblasti, za Računsko sodišče, za Državni svet, za Vlado, za Državni zbor pa to ne velja. Še posebej državna sekretarka za finance je na matičnem odboru, ki je obravnaval predlog zakona, utemeljevala in se sklicevala na določbo ustave, ki govori, da ima Državni zbor svoj poslovnik in da je to dovolj. Ni pa povedala, da ta ista ustava govori v 101. členu, da ima tudi Državni svet samo poslovnik, pa vendar ima Državni svet svoj zakon, Državni zbor pa ne. Kje je pravzaprav skriti adut in ta večna želja niti ne politike, vendar bolj uradnikov, da imajo lahko tako finančni kot ostali nadzor, kar se tiče Državnega zbora? Predvsem zaradi oblikovanja proračuna in seveda moči. Avtonomija Državnega zbora. Če hoče opravljati dve svoji temeljni nalogi, to pa je sprejemanje zakonov in ne nazadnje nadzor nad izvršno vejo oblasti, mora imeti finančno avtonomijo, tako proračunsko kot premoženjsko in ne nazadnje tudi prostorsko in z vidika varovanja, če želi opravljati tisto funkcijo, ki mu jo je ljudstvo v demokratični ureditvi podelilo. S tem zakonom v Poslanski skupini SMC nismo najbolj zadovoljni. Še posebej zato ne, ker ne urejamo tudi tega zadnjega dela, to je sistema varovanja. Pa vendar smatramo, da je zakon nujno potreben že zato, da ga Državni zbor ima in da bo lahko kasneje v času, ko bodo tudi finančne zmožnosti boljše, temu primerno to vprašanje uredil. Je pa to opozorilo na spoštovanje delitev oblasti, in to vseh treh vej oblasti v tej državi, ki ga nekateri še danes ne razumejo ali pa zelo skopo, črkobralsko s svojim branjem in znanjem tako ustave kot zakonodaje interpretirajo tako, kot jim ustreza. Naj omenim na koncu tisto, kar je za nas najbolj pomembno. Državni zbor potrebuje tudi svojo brado, takšno kot so si jo ustvarili vsi ostali oziroma jim jo je postavil Državni zbor v svoji preteklosti. S to svojo brado pa postavlja v prvi vrsti predvsem odgovornost do tistega, zaradi česar obstaja, to pa je, da dela v imenu ljudstva. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev. Dr. Matej Tašner Vatovec v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Najlepša hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem! Na papirju imamo v liberalnih demokracijah, kot naj bi to imeli tudi v Sloveniji, tri medsebojno neodvisne veje oblasti: sodno, zakonodajno in izvršno. Danes zakonodajna veja, torej Državni zbor, sprejema zakon o samem sebi, zakon o Državnem zboru. Podton sprejemanja tega zakona je, da si z njim Državni zbor zagotavlja svojo avtonomijo napram izvršni veji oblasti, se pravi Vladi. Bolj kot zakon, ki bi Državnemu zboru avtonomijo zagotavljal, je to zakon, ki dokazuje, da v resnici v praksi Državni zbor te avtonomije nima, da je žal podrejen Vladi in da so poslanske skupine koalicije ne glede na to, ali gre za desno ali moderno sredinsko koalicijo, tako ali drugače podrejene Vladi, da poslanci ne odločajo in delujejo skladno z 82. členom Ustave po svoji vesti, ampak kot glasovalni stroj vsakokratne vlade. Tega dejstva ne potrjuje zgolj preprost statistični pregled, ampak tudi simptomatičen primer spremembe sprejemanja proračuna Državnega zbora. Čeprav je ravno Državni zbor tisti, ki proračun sprejema, odloča o tem, čemu bomo namenili sredstva in čemu ne, tudi koliko sredstev bo vsako leto imel Državni zbor, se na koncu vedno pristane pri tem, da je poračun nekaj, kar pripravi Vlada, in kot tak tudi obvelja. Simptom tega je bil banalno prikazan že na seji Komisije za narodni skupnosti, kjer so predstavniki Vlade v tem prvem krogu obravnave proračuna že zatrjevali, da je proračun zaprt, kot nekakšno krilatico, ki me je spomnila na tiste Pučnikove besede o mrtvi Jugoslaviji, se pravi, proračun je zaprt, in to je konec. Čeprav dobro vemo, da gre pri tej prvi fazi, ko na matičnih delovnih telesih obravnavamo proračun, za povratno informacijo Državnega zbora, ki jo daje Vladi zato, da proračun popravi. Ampak ne, v prvi fazi je proračun že zaprt in zgodba je zaključena. In v tem nam tudi zakon ne bo pomagal, noben amandma, ki bo vložen s strani opozicije k proračunu, zelo verjetno ne bo sprejet, ker je proračun zaprt in mora ostati tako, kot je, če poslušamo besede ministra za finance. To je tisto, kar kaže na to, da dejansko Državni zbor nima nikakršne avtonomije že recimo pri sprejemanju državnega proračuna in je zgolj podrejen tistemu, kar je navodilo s strani finančnega ministrstva. Na žalost zakon o Državnem zboru ne more prinesti avtonomije, avtonomijo lahko prinese neka drugačna drža poslank in poslancev, predvsem koalicijskih, drža, ki se bo v prvi vrsti držala tega, kar je na koncu prejšnjega stališča povedal kolega Möderndorfer, se pravi, da bodo zakoni, ki se bodo sprejemali v Državnem zboru, predvsem v korist ljudstva. To prepogosto ostaja nekaj, kar je v drugem planu. Ob načelnem vprašanju avtonomije Državnega zbora, ki je zakon, kot rečeno, ne bo prinesel ali pa vsaj ne v celoti, zakon prinaša tudi nekatere odmike od sistema javnih uslužbencev, ki so se z amandmaji koalicije še dodatno povečali, do česar imamo v Levici seveda jasne in močne zadržke. Zaradi navedenega v Levici zakona ne bomo podprli.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev vašega stališča. Gospod Blaž Pavlin v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija –krščanski demokrati. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani predsednik, predstavnika Vlade, kolegice in kolegi poslanci! Predlagani zakon o Državnem zboru, ki ga obravnavamo danes, je prvi zakon v samostojni Sloveniji, ki celovito ureja organizacijo in način delovanja Državnega zbora. Za razliko od Državnega zbora je delovanje večine najvišjih organov v Republiki Sloveniji urejeno z zakonom. Tako imamo Zakon o državnem svetu, Zakon o zagotavljanju pogojev za opravljanje funkcije predsednika republike, Zakon o Vladi Republike Slovenije, Zakon o Banki Slovenije, Zakon o računskem sodišču in Zakon o ustavnem sodišču. Delovanje Državnega zbora zdaj ureja predvsem poslovnik, ki pa ne ureja vseh vprašanj in posebnosti, ki jih zahteva narava dela Državnega zbora. Predlagani zakon je podlaga za dosledno zagotavljanje finančne, upravne in varnostne avtonomije Državnega zbora, jasno je opredeljen status generalnega sekretarja, podlaga je za ureditev delovanja služb Državnega zbora, posebnosti in nekaterih delovnopravnih vprašanj, varovanje Državnega zbora, mednarodno sodelovanje in druga vprašanja, s čimer se bo zagotovila celovita zakonska ureditev delovanja Državnega zbora kot institucije. Avtonomija ni namenjena zgolj formalnemu uresničevanju načela enakosti med državnimi organi, temveč je nuja zaradi izvajanja ustavnih pristojnosti in funkcije Državnega zbora in učinkovitega delovanja političnega sistema. Državni zbor si mora izboriti avtonomijo predvsem v razmerju do izvršilne oblasti, ki ima dejansko največjo moč v državi. Opozoril bi predvsem na dve poglavitni rešitvi, ki ju prinaša predlagani zakon. Prva se nanaša na sredstva za delovanje Državnega zbora, ki si jih samostojno določi Državni zbor in so sestavni del proračuna Republike Slovenije. Višina sredstev se določi tako, da omogoča izvajanje pristojnosti in delovanje Državnega zbora. O porabi sredstev odloča Državni zbor samostojno, nadzor nad porabo sredstev opravlja Računsko sodišče. Druga pa se nanaša na vstop preiskovalnih organov, ki izvajajo sodne odredbe v prostorih Državnega zbora. To področje do sedaj ni bilo urejeno. Po novem pa bo moralo sodišče, ki je odredilo preiskavo, pred izvedbo hišne preiskave oziroma preiskave elektronskih in z njimi povezanih naprav ter nosilcev elektronskih podatkov v prostorih Državnega zbora o tem obvestiti predsednika Državnega zbora. Pri izvedbi preiskave bo lahko navzoč predstavnik Državnega zbora, pri izvedbi preiskave v prostorih poslanske skupine, preiskovalne komisije ali delovnega telesa pa bo lahko navzoč tudi predstavnik navedene poslanske skupine ali delovnega telesa, v katerega prostorih se opravlja preiskava. Poslanci Nove Slovenije bomo predlog zakona podprli.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Mag. Andrej Rajh v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! V 3. členu Ustave Republike Slovenije je določeno načelo delitve oblasti, kar pomeni, da se v naši državi oblast deli na zakonodajno, izvršilno in sodno. Nosilec zakonodajne veje oblasti je Državni zbor, eden redkih najpomembnejših državnih organov, ki svojega delovanja še vedno nima urejenega na zakonski ravni. V ustavi je sicer predpisano, da Državni zbor sprejme poslovnik, s katerim ureja svoje delovanje in pristojnosti, za sprejetje poslovnika pa je potrebna dvotretjinska večina glasov poslancev. Pri tem ustava ne vsebuje prepovedi sprejetja zakona, ki bi urejal organizacijo in poslovanje Državnega zbora. V samem bistvu gre namreč za konkretizacijo ustavnih določb. Določbe predloga zakona pa ne posegajo v vsebino, ki jo ureja poslovnik, kar je v svojem mnenju ugotovila tudi Zakonodajno-pravna služba. Kot izhaja iz predloga zakona, je njegov temeljni cilj Državnemu zboru zagotoviti avtonomnost in neodvisnost. Gre namreč za organ, enakovreden Vladi, ki ne more biti podrejen drugim državnim organom. Vlada je predstavila določene pomisleke, predvsem glede finančne avtonomije Državnega zbora, določene v predlogu. Osnovni namen določbe je namreč zagotoviti, da Državni zbor ni podrejen Vladi in lahko na ta način nemoteno opravlja svoje delo. Posledično bo Državni zbor samostojno pripravljal predlog proračuna in odločal o porabi teh sredstev, kar pa seveda ne pomeni, da lahko arbitrarno in poljubno določa obseg sredstev, saj mora pri tem spoštovati javnofinančno vzdržnost. Pri tem ne gre za uvajanje posebnosti, kar ponazarja dejstvo, da takšno ureditev pozna kar nekaj držav članic Evropske unije. Pristojnost nadzora nad porabo sredstev pa bo podeljena Računskemu sodišču. Poleg finančne avtonomije predlog predvideva upravno in varnostno avtonomijo. Varovanje institucije ostaja v pristojnosti Policije, ki mora upoštevati navodila Kolegija predsednika Državnega zbora. Določajo se tudi predpostavke za izvedbo hišne preiskave v prostorih Državnega zbora. Gre za materijo, ki jo je obravnavalo že Ustavno sodišče, saj v teh primerih ne gre zgolj za poseg v pravico do zasebnosti posameznikov. Ravno zato je določeno posebno varstvo poslancev pri takih preiskavah. Urejajo se tudi vprašanja statusa in pristojnosti generalnega sekretarja Državnega zbora, ki mu predlog podeljuje status funkcionarja in pristojnost predlagati finančni načrt. Predlog nadalje naslavlja organizacijo služb Državnega zbora, še posebej poslanskih skupin. Gre za javne uslužbence, ki v poslanskih skupinah zagotavljajo strokovno in administrativno pomoč. Za službe poslanskih skupin veljajo določene specifike, saj predlog zakona v 15. členu določa, da je delovno razmerje v službi poslanske skupine vezano na osebno zaupanje poslancev. Iz tega razloga se tovrstne pogodbe o zaposlitvi lahko sklepajo le za določen čas in brez javnega natečaja. Med drugim se na zakonski ravni ureja tudi področje obdelave osebnih podatkov ter posebnosti glede poslovnega in delovnega časa Državnega zbora. Hkrati je opredeljeno delo v primeru vojnega oziroma izrednega stanja ter pravica do stavke zaposlenih. Predlog namreč določa naloge, ki so jih javni uslužbenci dolžni opraviti tudi v primeru stavke. Zakon je nastajal pod budnim očesom Zakonodajno-pravne službe, katere pripombe smo poslanci upoštevali že v času priprave predpisa. Menimo, da je predlog zakona pripravljen dobro in premišljeno in bo prispeval h kakovostnemu izvrševanju pristojnosti Državnega zbora. Predlog zakona bomo v Poslanski skupini SAB soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Kot zadnji v imenu poslanskih skupin gospod Ivan Hršak, Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Ustavi Republike Slovenije je v drugem odstavku 3. člena zapisano: »V Sloveniji ima oblast ljudstvo. Državljanke in državljani jo izvršujejo neposredno in z volitvami, po načelu delitve oblasti na zakonodajno, izvršilno in sodno.« V Sloveniji se oblast deli na zakonodajno, izvršilno in sodno. Vsaka veja oblasti ima svoje naloge in svoje pristojnosti, ena od druge so neodvisne in samostojne, s svojim delom pa nobena ne sme posegati v delo drugih vej oblasti. Se pa medsebojno nadzorujejo in s tem omejujejo. Nosilec izvršilne veje oblasti je Vlada Republike Slovenije, katere sestava, delo in organizacija so med drugim določeni v samostojnem zakonu, Zakonu o Vladi Republike Slovenije. Nosilec sodne veje oblasti so sodišča, katerih sestava, delo in organizacija so ravno tako določeni s posebno zakonodajo. Nosilec zakonodajne veje oblasti, legislative, je parlament, Državni zbor Republike Slovenije, vendar tu stavka žal zaenkrat še ne moremo nadaljevati v smislu: katerega sestava, delo in organizacija so določeni s posebnim zakonom. V Poslanski skupini Desus pričakujemo in upamo, da današnji dan glede tega predstavlja prelomnico. Namreč, parlament kot ena izmed vej oblasti v Republiki Sloveniji svojega ustroja nima zakonsko urejenega na enem mestu, temveč je sestava, delo in organizacija te institucije podvržena razpršenosti ureditve tako na ustavni, zakonskih in podzakonskih ravneh. Resda naš poslovnik Državnega zbora predstavlja ustavo v malem in celovito ureja organizacijo in delo Državnega zbora, vendar smo poslanci Poslanske skupine Desus prepričani, da Državni zbor že kot institucija zahteva samostojno in avtonomno zakonsko ureditev, tako kot je to urejeno za druge državne organe. Naj primeroma navedem: predsednik Republike Slovenije, Državni svet, Varuh človekovih pravic, Računsko sodišče, Informacijski pooblaščenec in drugi. Moramo si priznati, da ta ideja nikakor ne predstavlja novosti tega mandata. Intence po sprejetju samostojnega zakona o Državnem zboru so prisotne praktično že od osamosvojitve dalje, žal pa nikoli do sedaj ni bilo zadostne politične volje, da se dejansko pristopi k oblikovanju in vložitvi krovnega zakona. Tokrat smo poslanke in poslanci strnili vrste ne glede na svojo politično pripadnost in oblikovali delovno skupino, katere rezultat dela je besedilo zakona, ki ga imamo pred seboj. Vsi skupaj smo lahko ponosni na to, da bo odslej tudi slovenski parlament stopil ob bok drugim evropskim državam, ki imajo to že desetletja primerno urejeno. Predlagani zakon o Državnem zboru na enem mestu ureja finančno, upravno, varnostno avtonomijo celotne institucije, status generalnega sekretarja in okvir delovanja služb ter druga vprašanja, ki skupaj zagotavljajo celovito zakonsko ureditev zakonodajnega organa. V Poslanski skupini Desus predlagani zakon soglasno podpiramo in prepričani smo, da to zakonsko besedilo predstavlja dobro podlago oziroma popotnico za naprej. Zakaj že sedaj prejudiciram noveliranje zakona? Ker so na žalost določeni segmenti iz zakonskega besedila izvzeti, bi pa po našem trdnem prepričanju morali biti vključeni. Naj na tem mestu izpostavim specifično delovanje Državnega zbora v smislu posebne narave dela, časa trajanja sej Državnega zbora ter delovnih teles. Dejstvo je, da je Državni zbor edini državni organ, ki dela od zjutraj do velikokrat poznih nočnih ali celo jutranjih ur, tudi ob sobotah in praznikih, vse je na očeh javnosti. Da ta institucija sploh lahko funkcionira, je zaslužna cela četa javnih uslužbencev, ki so avtomatično podvrženi posebnim pogojem dela, predvsem v smislu negotovega delovnega časa. Dovolite mi, da se v imenu celotne Poslanske skupine Desus s tega mesta zahvalim vsem vam, zaposlenim v Državnem zboru, za vso vašo pomoč in skrbnost. Hvala vam. Brez vas bi na parlamentarnem TV-programu konstantno snežilo. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Verjamem, da se zadnji zahvali lahko priključimo vse poslanke in vsi poslanci, tako da ste govorili v imenu nas vseh. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POSLANCIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 74 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Dejanom Židanom. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija. Za predstavitev poročila dajem besedo predsedniku gospodu Ivanu Hršku. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo, spoštovani predsednik. Mandatno-volilna komisija je na 14. seji 9. oktobra 2019 kot matično delovno telo obravnavala Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslancih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Dejanom Židanom. V poslovniškem roku amandmaji k predlogu zakona niso bili vloženi, na seji komisije pa so poslanske skupine Levica, Nova Slovenija – krščanski demokrati, Lista Marjana Šarca in Stranka modernega centra v obravnavo in sprejetje predložile predloge za amandmaje komisije. Predstavnik predlagatelja poslanec Danijel Krivec je v dopolnilni obrazložitvi pojasnil, da se s predlaganim zakonom za poslance ponovno vzpostavljajo pravice, ki jim pripadajo na podlagi ustave in različnih zakonov, na ravni, kot so veljale pred sprejetjem Zakona za uravnoteženje javnih financ, predlagane rešitve na področju nezdružljivosti pa predstavljajo nujen korak k poenotenju ureditve in odpravi nejasnosti. Postopka prenehanja mandata za primer nezdružljivosti, ki bi jo ugotovila Komisija za preprečevanje korupcije, in pravnega varstva pri prenehanju mandata predlog zakona ne ureja, saj gre za kompleksna in zahtevna pravna vprašanja, ki jih je treba še proučiti in pripraviti zakonske rešitve v okviru nove zakonske novele. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe gospa Nataša Voršič je v predstavitvi mnenja povedala, da je namen predloga zakona urejanje materialnih in drugih pogojev za delo poslancev in vprašanj, za katera se je pri izvrševanju zakona izkazalo, da jih je treba ustrezno urediti z namenom zagotovitve jasnosti in določnosti pravne ureditve ter z doslednim spoštovanjem načela pravne varnosti. V razpravi o posameznih členih se je opredelila do predloženih predlogov za amandmaje komisije. Predlagani amandmaji poslanskih skupin, ki se nanašajo na ureditev nezdružljivosti poslanske funkcije, bi po oceni Zakonodajno-pravne službe lahko bili ustavno sporni, saj ohranjajo oziroma še poglabljajo kolizijo med ureditvama Zakona o poslancih in Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, zlasti glede postopka in sankcij. Opozorila je tudi, da je v amandmajih predlagano sodno varstvo zoper poseg v mandat v direktnem nasprotju z odločitvijo Ustavnega sodišča. Člani Mandatno-volilne komisije so se seznanili tudi s pisnimi mnenji Vlade, Komisije Državnega sveta za državno ureditev in Komisije za preprečevanje korupcije, ki so jih predstavniki navedenih institucij na seji tudi predstavili. V razpravi o posameznih členih so članice in člani komisije največ pozornosti namenili predlagani ureditvi nezdružljivosti poslanske funkcije ter ureditvi poročil stroškov prevoza na delo in z dela, ki izhaja iz poslanske funkcije. Člani in članice komisije so po opravljeni razpravi glasovali o predlogih za amandmaje komisije poslanskih skupin Levica, Nova Slovenija – krščanski demokrati, Lista Marjana Šarca in Stranka modernega centra in jih niso sprejeli. Komisija je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasovala o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejela. Mandatno-volilna komisija Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslancih sprejme v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik, za predstavitev stališča odbora. S tem prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Imamo samo eno prijavo. Besedo imate dr. Matej Tašner Vatovec, Poslanska skupina Levica. Izvolite.
Najlepša hvala, predsednik. Danes bi moral Državni zbor razpravljati o absurdnih spremembah Zakona o poslancih, katerih namen je zgolj povečevanje privilegijev poslank in poslancev. To, da bomo o tem nespodobnem predlogu, kot kaže, ponovno razpravljali zgolj poslanci in poslanke Levice, pove vse o tem predlogu in tudi pove vse o nenačelnosti politike kot take, politike, ki ukrepe raje sprejema v tišini oziroma brez nadležnih kritičnih glasov javnosti. A včasih se tudi v tem državnem zboru zgodi, da aroganca oblasti popusti pred nekim zunanjim pritiskom. Gre za to, o čemer je pred več kot 300 leti pisal nizozemski filozof Spinoza. V svoji Teološko-politični razpravi pravi, citiram: »Ljudje se nikoli niso odrekli svojim pravicam in prenesli svoje moči na drugega do te mere, da bi se jih tisti, ki so te pravice in oblasti pridobili, ne bali več. Iz istega razloga državo bolj ogrožajo njeni lastni prebivalci, čeprav so brez pravic, kot zunanji sovražniki.« Konec citata. To, o čemer govori Spinoza, je ključna moč ljudstva. Ta moč je strah oblasti pred tistimi, ki ji to oblast dajejo. Seveda je ta strah dvosmeren, po eni strani se množice bojijo oblasti, trepetajo pred ukrepi države, po drugi pa je v slednji tudi strah, ki ga množice vlivajo vsakomur, ki se znajde na položaju, kjer vlada ali pa politično deluje, kot pravi Étienne Balibar. V idealni spinozovski demokraciji do predloga zakona o poslancih sploh ne bi prišlo. V takšni demokraciji bi vladal razum in tesna povezanost vseh dejavnikov v družbi. Oblast, podrejena razumu, ne bi dovolila, da se en del družbe dvigne nad drugega. To nas uči, kako nepopolna je demokracija, v kateri živimo. Namreč, v trenutku, ko se bo sprejemal rekordni proračun v obdobju, ko bo za nami nadpovprečna gospodarska rast, se Vlada po eni strani odloča slediti praznoverju neoliberalnih manter, v času debelih krav je nameravala varčevati na upokojencih z nižanjem varstvenega dodatka, v tem času je privarčevala pri socialno ogroženih z ukinitvijo polletnega usklajevanja socialnih transferjev in v tem času je trdno prepričana varčevati na revnih zaposlenih z načrtovano ukinitvijo dodatka na delovno aktivnost. Po drugi strani Vlada daje ravno tistim, ki se dvigujejo nad druge dele družbe. Z dohodninsko reformo podarja znaten davčni odpustek do 1000 evrov letno zgolj 5 % najbolje plačanim v tej državi, med katere seveda spadajo tudi člani Vlade in poslanci, medtem ko bo več kot 60 % ostalih dobilo od nekaj centov do nekaj evrov na mesec. Ob rezanju pri najšibkejših in tem superhikovskem dajanju najpremožnejšim pa se je zbrala tudi mavrična poslanska večina, SDS, LMŠ, SMC, SD, Desus, SAB in SNS, ki je želela že tako privilegiranim poslancem podeliti še dodatne privilegije. Dragih vseh 74 podpisnikov, medtem ko je 13,3 % ljudi v Sloveniji pod pragom tveganja revščine, to je 268 tisoč ljudi, med katerimi je 89 tisoč upokojencev in, pazite, 45 tisoč otrok, bi si vi radi povečali znesek povračila stroškov prevoza na delo, zagotovili prejemanje nadomestila plače že po prvem delu opravljanja funkcije, izvzeli službeno stanovanje iz davčne bonitete in po vrhu vsega še brisali določbo, po kateri poslanski mandat preneha v primeru opravljanja nezdružljive funkcije. Gre za, če sem zelo nežen, najmanj neokusen predlog. Neokusno v tej mlaki demokracije pa je predvsem to, da ste še pred dvema tednoma in manj z vsem žarom zagovarjali, kako si poslanci to zaslužimo malodane po nekem naravnem stanju stvari. In tu se nismo mogli ogniti jamranju o napornih delavnikih, povzdigovanju poslancev v simbole države ter ne nazadnje tudi medvrstičnemu žaljivemu odnosu do vseh javnih uslužbencev, ki jim kemiki ob 14.30 padejo iz rok. Najbolj neokusno pa je to, da ni bil razum tisti, ki je dosegel, da se je ta mavrična večina odločila, da se bo bojda danes zavila v molk, ne prijavila niti stališča ob tem zakonu in samo potihoma na glasovanju pritisnila tipko proti. Razlog za odstop od sprejetja tega zakona je bistveno bolj preprost in prvinski – strah. Strah pred ljudstvom, ki je jasno izrazilo nestrinjanje, strah pred ljudmi na ulicah, po trgovinah, na vlakih, strah pred gasilci, sindikati, strah pred izgubo odstotnih točk v javnomnenjskih raziskavah. V Levici takšnih podvigov, v katerih peščica sama sebi daje še več, ne podpiramo in jih nikoli ne bomo, smo pa tu, da to aroganco vsakič znova razkrinkamo.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. S tem končujemo predstavitev stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 21. oktobra 2019. V razpravo dajem 21. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Ali želi katera od poslank ali kateri od poslancev razpravljati? Izvolite, dr. Tašner Vatovec.
Hvala, predsednik. Mogoče samo v pojasnilo. Mi smo predlagali amandma, s katerim bi se ta zakon, če bi bil sprejet – in seveda, če bi bil sprejet, tudi amandma – začel uporabljati šele, ko bi stopnja tveganja revščine v tej državi dosegla 6,6 odstotne točke. Kot je bilo razbrati iz mojega stališča, to pomeni, da ko bi prepolovili revščino v tej državi, takrat ocenjujemo, da bi se morda lahko začeli pogovarjati o takšnih zakonih, kot je ta, ki ga imamo danes na mizi. Seveda gre za simbolni amandma, amandma, s katerim smo skušali pustiti odprto možnost razprave o tem zakonu, ker nobeden od amandmajev, ki smo jih predlagali, tudi na Mandatno-volilni komisiji, ni bil sprejet. V takšnem primeru bi danes poslušali samo stališča oziroma stališče naše poslanske skupine in bi se ta stvar po domače rečeno »potavšala« in poniknila z dnevnega reda. Tisto, kar je ključno, je to, da smo že na Mandatno-volilni komisiji predlagali izhod podpisnikom tega zakona, izhod iz te zagate, o kateri ste se znašli potem teden kasneje, ko niste več mogli vzdržati pritiska javnosti. Predlagali smo, da se spremeni 1. člen, ki briše prenehanje mandata, tako da bi ostal odprt in bi se lahko o njem še vedno pogovarjali. Glasovanje na Mandatno-volilni komisiji je bilo 2 glasova za, 16 proti. Dva glasova Levice. Predlagali smo tudi, da se črta določba o kilometrini. Tudi tu ste imeli možnost, da si še takrat, v prvem branju, premislite, da odstopite od tega nedopustnega predloga, ki seveda pomeni tudi odmik od sistema v javnem sektorju, na kar so opozorili v sindikatu gasilcev. Tudi ta amandma je dobil 2 glasova podpore in 13 proti. Predlagali smo tudi, da se črta tisti odstavek o nadomestilu, se pravi da bi ureditev ostala takšna, kot trenutno velja, se pravi, da lahko poslanec dobi nadomestilo plače šele po šestih mesecih opravljanja funkcije. Ampak takrat ste tudi glede tega ocenili, da je čisto v redu tako, kot je zapisano v predlogu zakona, se pravi, da lahko to nadomestilo poslanci prejemamo že po prvem dnevu opravljanja funkcije, in to istočasno, kot Vlada predlaga zaostritve na tem področju v Zakonu o urejanju trga dela, ki bo obravnavan na tej seji Državnega zbora, po katerih bodo morali ljudje kakšen mesec več delati, zato da bodo upravičeni do nadomestila zaradi brezposelnosti. Ti amandmaji oziroma ta razprava, ki je v bistvu danes več ni, ta razprava, ki je bolj enosmerna, se mi zdi, ker ste se vsi, s tem ko niste prijavili časa in tudi ne stališč, zavili v molk – jaz upam, da ta molk pomeni, da bodo na koncu danes zvečer, ko bomo o tem predlogu glasovali, tudi glasovi proti zakonu, ne da je to samo nek slepilni manever. Ampak mislim, da se je jasno pokazalo, da je na neki točki ljudem dovolj. Govora je bilo o tem, da je Zujf prenehal veljati skoraj za vse, razen za poslance. Zujf ni prenehal veljati skoraj za vse, veliko določb Zujfa je še vedno v veljavi in so postale trajne, tako da mislim, da je popolnoma sledil tistemu znanemu receptu, da če želiš, da nekaj postane trajno, sprejmi to kot začasni ukrep. In po drugi strani je tisto, kar je posledica sprejetja Zujfa in tistega, kar so bili takratni zgrešeni protikrizni ukrepi, to, da so ljudje – govorim o navadnih državljanih – iz krize izšli še bolj obubožani, še bolj revni. So pa tisti, ki so bili že pred krizo premožni, iz te krize izšli še premožnejši. Kot rečeno, o tem zelo dobro pričajo podatki o stopnji revščine v naši državi, kjer je 268 ljudi, ki živijo pod pragom revščine. V takšnih trenutkih, ko imamo v bistvu eno ključnih razvojnih prioritet, ki bi morala v 21. stoletju biti družba, v kateri revščine praktično ne bi bilo, se vi spomnite in začnete razpravljati o tem, kako bi sebi izboljšali oziroma zvišali nadomestilo za prevoz na delo. In to ob plačah, kakršne so poslanske plače. To je ta aroganca oblasti, o kateri pravim, ki ne zmore pogledati onkraj svoje lastne denarnice ali svojih lastnih interesov. Tu je edino pravilno to, da je uspela javnost, da so uspeli ljudje, da so uspeli sindikati in da so uspeli [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Matjaž, ne se razburjati.
Prosim, da ne motite razpravljavca. Izvolite, naprej.
Hvala, predsednik. Tako da upam, da bo takšnih primerov še več, ko bo dejansko javnost znala povedati svoje nestrinjanje, izraziti svoje nestrinjanje in tudi na tak način s pritiskom doseči, da se kakšni ukrepi ne sprejemajo. Z zelo podobno situacijo smo soočeni ob ukinjanju dodatka na delovno aktivnost, ki ga forsira vlada Marjana Šarca in ker je del koalicije trdno odločen, da bo ta dodatek ukinil. Tudi tu so pritiski javnosti močni, ampak očitno še ne dovolj. Tako da upajmo, da bo v teh nekaj dneh oziroma do glasovanja o tem predlogu zakona tudi tu kakšen premik naprej. Iz tega sledi, da ocenjujemo, da je ta razprava konzumirana. Glede na to, da je nesmiselno, da se pogovarjamo sami s sabo, ker kot rečeno, nihče drug ne želi o tem razpravljati, je naš amandma dosegel svoj namen, se pravi, da se vsaj nekaj minut kljub vsemu da tej tematiki, tako da napovedujem, da Poslanska skupina Levica umika amandma k predlogu zakona.
Hvala za vašo razpravo in tudi za umik. Ugotavljam, da bomo glasovali danes po prekinjeni 19. točki dnevnega reda, in s tem prekinjam tudi to točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVNIŠKI SLUŽBI V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Zakon je Državnemu zboru predložila Vlada, zato dajem besedo državnemu sekretarju dr. Tomažu Pliberšku. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predstavil vam bom Predlog zakona o spremembah Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravniški službi, nujni postopek, za katerega vas prosimo, da ga podprete. Do leta 2017 so se sredstva za izvajanje pripravništva vseh zdravstvenih delavcev in zdravstvenih sodelavcev in specializacij zdravnikov zagotavljala iz sredstev Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, to je iz sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja. S sprejetjem Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravniški službi, v nadaljevanju ZZdrS-F, ki je bil sprejet julija 2017, pa je bilo določeno, da se ta sredstva zagotavljajo iz proračuna Republike Slovenije. Zaradi finančnih razlogov je bil prenos obveznosti zagotavljanja sredstev na proračun postopen. Dinamika postopnega financiranja navedenih vsebin iz proračuna je določena v 26. členu ZZdrS-F, in sicer od 23 milijonov evrov v letu 2017 do 80 milijonov evrov v letu 2020, pri čemer razliko do celotne vrednosti zagotavlja ZZZS. Od vključno leta 2021 dalje se vsa sredstva v celoti zagotavljajo iz proračuna. Med izvajanjem ZZdrS-F je bilo ugotovljeno, da je za leto 2020 višina sredstev iz proračuna omejena na 80 milijonov evrov, ocenjena višina sredstev za financiranje pripravništva in specializacij pa je 91,7 milijona evrov, ob tem pa ni več zagotovljenega kritja razlike do celotne vrednosti financiranja teh vsebin. Ocena višine potrebnih sredstev je vsako leto višja zaradi rasti plač v javnem sektorju pa tudi zaradi večanja števila pripravnikov in specializantov, kar pa je tudi cilj ministrstva. Sredstva, namenjena financiranju pripravništva in specializacij, že sedaj predstavljajo največji del proračuna Ministrstva za zdravje, zato je nujno potrebno sprejeti spremembo ZZdrS-F, in sicer tako, da se podaljša obdobje zagotavljanja razlike do celotne vrednosti financiranja iz sredstev ZZZS do 31. 12. 2020. Hkrati se smiselno podaljša do 31. 12. 2020 tudi veljavnost drugih določb navedenega člena, ki se nanašajo na vračanje sredstev v primeru nedokončane specializacije ali nezaposlitve v javni zdravstveni mreži, in sicer do konca leta 2020 navedeno ureja ZZZS ter določitev višine sredstev za specializacije in podrobnejši opis pravic do konca leta 2020 v soglasju z ZZZS nato ministrstvo samo. Zaradi ugodne finančne situacije v letošnjem letu pa hkrati predlagamo, da se za leto 2019 za financiranje pripravništva in specializacij iz proračuna nameni 10 milijonov evrov več, kot to določa veljavni zakon, to je skupno 70 milijonov evrov. Za leto 2019 je namreč, kot že rečeno, ocenjeno, da bo višina sredstev za financiranje pripravništva in specializacij znašala 85,5 milijona evrov, iz proračuna pa je zagotovljenih 60 milijonov evrov. S povečanjem višine sredstev iz proračuna zagotovimo manjšo soudeležbo ZZZS pri razliki do celotne vrednosti, kar pomeni več finančnih sredstev za zdravstvene storitve in skrajševanje čakalnih dob. Sredstva so že zagotovljena na ustrezni proračunski postavki – prenos iz druge postavke. Z novelo zakona torej podaljšamo obdobje zagotavljanja razlike do celotne vrednosti financiranja pripravništva in specializacij iz sredstev ZZZS do 31. 12. 2020, s čimer zagotovimo neprekinjeno izvajanje teh vsebin, in hkrati v letošnjem letu za 10 milijonov evrov povečamo sredstva za financiranje teh vsebin iz proračuna, s čimer razbremenimo sredstva obveznega zdravstvenega zavarovanja, kar pomeni več finančnih sredstev za zdravstvene storitve in skrajševanje čakalnih dob. Hvala lepa.
Hvala, gospod državni sekretar. Pristojno delovno telo je Odbor za zdravstvo. Besedo predajam podpredsedniku gospodu Jožetu Lenartu. Izvolite.
Spoštovani predsednik, državni sekretar, kolegice in kolegi! Odbor za zdravstvo je na 18. nujni seji 11. 10. 2019 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravniški službi, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada in je bil 4. 10. 2019 objavljen na spletnih straneh Državnega zbora. Kolegij predsednika Državnega zbora je na svoji 45. seji 8. 10. 2019 sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Dopolnilno obrazložitev je podal državni sekretar na Ministrstvu za zdravje dr. Tomaž Pliberšek. Povedal je, da se v skladu z novelo Zakona o zdravniški službi leta 2017 sredstva za opravljanje pripravništva zdravstvenih delavcev in sodelavcev ter sekundariata in specializacij zdravnikov zagotavljajo iz proračuna Republike Slovenije. 26. člen novele določa postopen prenos financiranja iz sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja na proračun Republike Slovenije. V letu 2019 se iz proračuna Republike Slovenije namenjajo sredstva v višini 60 milijonov evrov, v letu 2020 pa v višini 80 milijonov evrov. Navedeni člen tudi določa, da razliko do celotne vrednosti financiranja pripravništva zdravstvenih delavcev in sodelavcev ter specializacij zdravnikov v obdobju do 31. 12. 2019 zagotavlja Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Med izvajanjem navedene določbe zakona je bilo ugotovljeno, da je za leto 2020 višina sredstev za navedeno financiranje iz proračuna Republike Slovenije omejena na 80 milijonov evrov, ocenjena višina sredstev pa je 91,7 milijona evrov. Ob tem ni več zagotovljenega kritja razlike do celotne vrednosti financiranja teh vsebin s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. S predlogom zakona se podaljšuje obdobje zagotavljanja razlike do celotne vrednosti navedenega financiranja iz sredstev ZZZS do 31. 12. 2020. Za leto 2019 je ocenjena višina sredstev za navedeno financiranje znašala 85,5 milijona evrov. Razlika med trenutno predvidenim transferjem za leto 2019 in projekcijo je 25,5 milijona evrov. Zaradi zagotavljanja manjše soudeležbe Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije pri razliki do celotne vrednosti se s predlogom zakona za financiranje navedenih vsebin v letu 2019 namenja dodatnih 10 milijonov evrov iz proračuna Republike Slovenije. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe dr. Katja Triller Vrtovec je v predstavitvi pisnega pravnega mnenja povedala, da na predlog zakona nimajo pripomb. Poslanska skupina Levica je vložila amandma k 1. členu, zato je predstavnica Zakonodajno-pravne službe opozorila, da v primeru njegovega sprejetja v letu 2020 ne bo pravne podlage za zagotavljanje razlike do celotne vrednosti financiranja pripravništva zdravstvenih delavcev in sodelavcev ter specializacij zdravnikov iz sredstev Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Predstavnica Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije je povedala, da predlogu zakona ne nasprotuje, saj zagotavlja več sredstev za financiranje pripravništva zdravstvenih delavcev in sodelavcev ter specializacij zdravnikov iz državnega proračuna. Sredstva iz obveznega zdravstvenega zavarovanja bodo namenjena predvsem za skrajševanje čakalnih dob. Opozorila je na kratek rok uveljavitve zakona in predvideno visoko udeležbo Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije pri navedenem financiranju za leto 2020. Predstavnica Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije je opozorila, da se s podaljšanim obdobjem zagotavljanja razlike do celotne vrednosti financiranja pripravništva zdravstvenih delavcev in sodelavcev ter specializacij zdravnikov iz sredstev Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije do konca leta 2020 njihova sredstva namenijo za obveznosti izven obveznega zdravstvenega zavarovanja. V razpravi je predstavnik Poslanske skupine Levica predstavil vloženi amandma k 1. členu, v katerem bi črtali predlagano sofinanciranje do celotne vrednosti financiranja pripravništva zdravstvenih delavcev in sodelavcev ter specializacij zdravnikov s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije tudi v letu 2020, saj to ne sodi v sklop pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, hkrati pa se močno oži manevrski prostor Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije pri financiranju svojih zakonskih obveznosti in se s tem posega tudi v načelo socialne države. S strani poslancev je bilo izpostavljenih več pripomb in vprašanj, ki so se nanašala na vzpostavitev mreže javnega zdravstva, ter izraženo mnenje, da zdravstva ne moremo reševati z neprestanim dodatnim financiranjem, temveč predvsem z optimizacijo poslovanja. Odbor ni sprejel amandmaja Poslanske skupine Levica k 1. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o obeh členih predloga zakona skupaj in ju sprejel. Ker k predlogu zakona ni bilo sprejetih amandmajev, Odbor za zdravstvo predlaga Državnemu zboru, da Predlog zakona o spremembah Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravniški službi, nujni postopek, sprejme v predloženem besedilu.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev poročila. S tem prehajamo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, na predstavitev stališč poslanskih skupin. Vidim gospo Ivo Dimic. Izvolite, stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Zakon o zdravniški službi, ki je bil sprejet junija 2017, je na nov način določil načrtovanje specializacije zdravnikov in na novo opredelil pristojnosti posameznih organov ter sredstev za izvajanje pripravništev in specializacij, saj bi se po novem predlogu v zdravstvu to zagotovilo iz proračunskih virov. Po predlogu zakona je treba danes in v prihodnosti zagotoviti v ta namen še dodatnih 10 milijonov evrov za leto 2019. Kot smo že ob samem sprejetju zakona v Novi Sloveniji opozarjali takratno ministrico Milojko Kolar Celarc, zakon še vedno ne rešuje perečega problema pomanjkanja zdravnikov v bolj izpostavljenih regijah in ne zmanjšuje čakalnih vrst. Razpise specializacij zdravnikov bi morali po novem sistemu izvajati že v letu 2018 in naj bi sistem temeljil na vzpostavljeni mreži javne zdravstvene službe, ta je določena v 4. členu veljavnega Zakona o zdravstveni dejavnosti. Znano pa je dejstvo, da mreža javne zdravstvene službe v vseh 25 letih, odkar je bila določena ta obveznost države, še ni bila vzpostavljena. Takratne obljube žal še vedno niso udejanjene. Za vzpostavitev javne zdravstvene mreže je v teku dvoletni projekt delavnic s tujimi strokovnjaki in naj bi se po besedah Ministrstva za zdravje zaključil letos. Sledile bodo analize stanja, matematične analize ter vrsta usklajevanj in preračunavanj, kdaj in kaj bo res iz tega, pa seveda državljani lahko samo čakamo. Čakamo v čakalnih vrstah, obolevamo in upamo, da bo javna mreža, ki bo zagotovo v neki prihodnosti pripravljena, omogočala enakovreden dostop do zdravnika in zdravljenja v vseh regijah po Sloveniji, tudi na podeželju. V Novi Sloveniji zaradi še vedno nevzpostavljene javne zdravstvene mreže zakona ne moremo podpreti.
Najlepša hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča poslanske skupine. Mag. Andrej Rajh, imate pet minut, da v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek predstavite stališče. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Zakon o zdravniški službi v prvi vrsti ureja pogoje za opravljanje zdravniške službe, zasebno zdravniško službo, pravice in dolžnosti zdravnikov ter pristojnosti in naloge upravnih organov in nosilcev javnih pooblastil. Med drugim zakon določa tudi financiranje pripravništva zdravstvenih delavcev in sodelavcev sekundariata in specializacij zdravnikov. Sredstva za opravljanje pripravništva vseh naštetih zagotavljamo iz proračuna, in sicer na način postopnega prenosa financiranja iz sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja v proračun. Tako v letošnjem letu iz proračuna Republike Slovenije namenjamo sredstva v višini 60 milijonov evrov, v prihodnjem letu pa 80. Razliko do celotne vrednosti financiranja pripravništva v obdobju do 31. decembra letos zagotavlja Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Ministrstvo za zdravje je ugotovilo, da za leto 2020 ocenjena višina financiranja pripravništev za dobrih 10 milijonov evrov presega vsoto, ki jo je za ta namen zagotovil proračun. Hkrati kritje razlike s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije ni več zagotovljeno. Prav zato s predlagano spremembo zakona podaljšujemo obdobje zagotavljanja razlike do celotne ocenjene vrednosti financiranja pripravništev iz naslova ZZZS do 31. decembra prihodnje leto. Na ta način se bomo izognili omejevanju števila že odobrenih pripravništev. To bi ob trenutnem pomanjkanju zdravnikov in nekaterih drugih zdravstvenih delavcev povzročilo težko popravljive posledice za zdravstveni sistem. Prav tako pristojno ministrstvo predlaga spremembo dinamike financiranja za leto 2019 tako, da bo v letu 2019 za financiranje pripravništev iz proračuna namenjenih 70 milijonov evrov, torej 10 milijonov evrov več, kot trenutno določa Zakon o zdravniški službi. S tem bo iz sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja dodatnih 10 milijonov evrov namenjenih za skrajševanje čakalnih dob. V Poslanski skupini SAB bomo predlagano spremembo podprli, pozdravljamo namreč vsako rešitev, ki prinaša izboljšanje zdravstvenega sistema in krajše čakalne vrste. Kljub temu pa državljani, ki vestno vplačujejo v zdravstveno blagajno, upravičeno pričakujejo, da se bodo razpoložljivi viri za zdravje razporedili na način, s katerim bodo zagotovljeni čim višja kakovost, učinkovitost in odgovornost v zdravstvu. Delovanje organizacij zdravstvenega varstva mora biti takšno, da v največji meri dosega družbene interese. To so enakopravnost dostopa do zdravstvenih storitev, kakovost storitev, skrb za zdravje državljanov in vzdržno dolgoročno financiranje. Dolge čakalne dobe, omejen in nepravočasen dostop do zdravstvenih storitev kažejo na neurejeno in problematično delovanje zdravstvenih zavodov. Od zaprisege vlade je minilo več kot eno leto, mi pa še vedno nimamo konkretno in jasno začrtane poti, kako bomo izboljšali naš zdravstveni sistem in seveda kdaj. Bolniki niso občutili nobenih sprememb. Še več, čakalne dobe so se v zadnjih štirih letih povečale, strukturne reforme, še posebej zdravstvena, pa terjajo svoj čas, kar pomeni, da državljani seveda omenjenih reform ne bodo čutili še kar nekaj časa. Zavedamo se, da so čakalne dobe ahilova peta našega zdravstva in vsakega mandata. Naraščajoče potrebe prebivalstva po zdravstvenih storitvah in na drugi strani težave v sistemu in slabo upravljanje zdravstvenih zavodov so dejavniki, ki se med seboj seštevajo. Vsota tega seštevka se pokaže v dolgih čakalnih vrstah, ki obolelemu preprečujejo pravočasno zdravljenje in preiskavo. Spoštovani minister, ob sprejetju tega zakona, ki na prvi pogled morda ne prinaša revolucionarnih sprememb, vas v Poslanski skupini SAB še enkrat pozivamo, zagrizite v to kislo jabolko in napnite vse sile, da našemu zdravstvu s pravočasnim dostopom do storitev zopet povrnete ugled. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča poslanske skupine. V imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo spregovoril gospod Branko Simonovič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Pred nami je predlog novele Zakona o zdravniški službi, s katero želi Vlada zagotoviti dodatna sredstva za izvedbo pripravništev zdravstvenih delavcev in sodelavcev ter specializacij zdravnikov do konca leta 2020. Med izvajanjem veljavnega Zakona o zdravniški službi se je namreč pokazalo, da je za leto 2020 za financiranje pripravništev in specializacij iz proračuna namenjenih 80 milijonov sredstev, kar po ocenah ne bo zadostovalo za zagotovitev potrebne višine stroška. Le-ta je bil namreč ocenjen na 91,7 milijona evrov. Ker pa zaradi spremembe zakona v letu 2017 ni več zagotovljenega kritja razlike do celotne vrednosti financiranja teh vsebin s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, je potrebno podaljšati obdobje zagotavljanja razlike do celotne vrednosti navedenega financiranja iz sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja do 31. 12. 2020, kar s to novelo tudi počnemo. V Poslanski skupini Desus bomo predlog novele podprli, saj se bojimo, da bi bilo v nasprotnem primeru potrebno omejiti število odobrenih pripravništev zdravstvenih delavcev in sodelavcev, sekundariatov in specializacij zdravnikov. To pa bi ob perečem pomanjkanju zdravnikov in drugih zdravstvenih delavcev in sodelavcev, kot so na primer logopedi, fizioterapevti in podobno, povzročilo težko popravljive posledice za zdravstveni sistem, kajti čakalne vrste bi se zaradi pomanjkanja ustreznega kadra še vedno daljšale. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Besedo imate gospa poslanka Lidija Ivanuša, Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani! Menimo, da pot, po kateri hodi trenutna vlada Republike Slovenije, ni prava. Vlada, za katero stojijo vsa ministrstva, gre namreč za ogromno količino kadra, si nikakor ne more privoščiti zakona na pičlih šestih straneh. Takšno posamezno urejanje določene problematike ni pravilno. Če Vlada želi urediti tovrstno področje, in sicer vprašanje financiranja zdravstvenih delavcev in sodelavcev ter specializacij zdravnikov, naj začne problem urejati sistemsko. Problem ne obstoji le v našem zdravstvu, imamo probleme v ekonomiji, v tehničnih vedah, v pravu, pri socialnih delavcih, v šolstvu in še bi lahko naštevala. Če se odpira področje financiranja pripravništev, naj se to področje uredi sistemsko za vse stroke. Ves čas se ukvarjamo s težavami v zdravstvu, ampak težave so vedno pri financiranju in nikjer drugje. Več kot se nameni denarja za zdravstvo, več denarja se naslednje leto potrebuje. To ni prav. Prepričani smo, da že trenutno obstoji dovolj rezerv, da se lahko že znotraj teh rezerv porazdeli denar pravično, navsezadnje tudi za vprašanje financiranja pripravništev. Od Vlade Republike Slovenije pogrešamo sistemski pristop k reševanju tovrstne problematike, kajti veliko študentov, ki končajo študij, pa ni važno, na kateri fakulteti, se sooča s težavami pri plačanem pripravništvu. Sprašujemo se, zakaj bi bili študenti medicine izjema, da bi se za njih poskrbelo z vsemi ugodnostmi, medtem ko marsikateri pripravnik opravlja to delo brezplačno. Pripravništev je razpisanih vedno manj, in še tista, ki so, so malo plačana, velikokrat sploh ne gre za plačano pripravništvo, ampak za prostovoljno pripravništvo. Trenutna ureditev pripravništva je v redu, težavo pa vidimo pri prostovoljnem pripravništvu. Ravno država je tista, ki se preko raznoraznih ministrstev poslužuje razpisov prostovoljnih pripravništev, kajti to je za sam proračun najbolj optimalno. Kaj pa bodoči kadri? Za njih pa finančno ni poskrbljeno. Če želite našo podporo, jo boste dobili takrat, ko bo vsak pripravnik, ki bo opravljal delo v državnih strukturah, za to dobil enako plačilo, naj gre za bodoči poklic zdravnika ali pa navsezadnje za bodoči poklic socialnega delavca. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Sedaj imate besedo gospa Nada Brinovšek, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Dober dan! Zakon o zdravniški službi iz leta 2017 določa, da se sredstva za financiranje pripravništva zdravstvenih delavcev in specializacije zdravnikov začnejo zagotavljati postopoma iz proračuna Republike Slovenije v letu 2017, razliko do celotne vrednosti financiranja v obdobju od leta 2017 do 31. 12. 2019 pa zagotavlja Zavod za zdravstveno zavarovanje. Glede na mnenje Vlade je potrebna sprememba zakona, in sicer v tistem delu, ki določa višino financiranja pripravništva in specializacij za leto 2019. Prav tako Vlada predlaga podaljšanje financiranja razlike do celotne vrednosti s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje do 31. 12. 2020. V Slovenski demokratski stranki, da se razumemo, ne nasprotujemo tovrstnemu financiranju iz proračuna Republike Slovenije, vendar pa ob tem izpostavljamo slabo načrtovanje glede višine sredstev za financiranje, ki je določena v 26. členu Zakona o zdravniški službi. Dejstvo je, da bi moralo Ministrstvo za zdravje v skladu s četrtim odstavkom 26. člena Zakona o zdravniški službi višino sredstev za specializacije načrtovati na podlagi javne zdravstvene mreže, ampak te javne zdravstvene mreže še dandanes nimamo. Ravno iz tega razloga ne moremo verjeti ministrstvu, da je njihov predlog glede povečanja in dinamike zagotavljanja sredstev iz proračuna za leto 2019 realen. Torej, v proračunu Republike Slovenije je bilo za leto 2019 določeno financiranje pripravništev in specializacij zdravnikov v višini 60 milijonov evrov, izračun, ki ga je pripravilo ministrstvo v letošnjem letu, pa kaže, da bo za to obveznostv letu 2019 potrebnih 85,5 milijona evrov. Torej bi moral Zavod za zdravstveno zavarovanje kriti razliko v višini 25,5 milijona. Vlada je zaradi zagotavljanja manjše soudeležbe Zavoda za zdravstveno zavarovanje predlagala spremembo zakona, in sicer da se 10 milijonov evrov zagotovi znotraj proračuna pri proračunskem uporabniku Ministrstva za zdravje iz proračunske postavke zdravstveno varstvo oziroma natančneje skrajševanje čakalnih dob. V proračunu Republike Slovenije torej vzamemo na postavki čakalne dobe 10 milijonov evrov in jih prenesemo na postavko za financiranje pripravništva zdravstvenih delavcev in specializacij zdravnikov. Ob tem se mi nehote zastavi vprašanje, zakaj teh 10 milijonov evrov, ki so bili zagotovljeni v proračunu ministrstva za skrajševanje čakalnih vrst, ni bilo porabljenih. Mar nimamo dolgih, bom rekla celo predlogih čakalnih vrst? Ali pa spet nekdo ni opravil svojega dela. Po drugi strani pa Vlada v svoji obrazložitvi navaja, da bo s tem, ko bo Zavod za zdravstveno zavarovanje prispeval 10 milijonov evrov manj za leto 2019, ta sredstva, torej v višini 10 milijonov evrov, namenil za skrajševanje čakalnih dob. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se sprašujemo, ali ima Vlada za to svojo trditev, ki je bila izrečena na seji matičnega odbora, zagotovila Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Ali ne bo zavod teh sredstev namenil morda za poplačilo neporavnanih obveznosti do izvajalcev zdravstvenih storitev? No, odgovorov na vsa ta vprašanja na matičnem odboru, kot sem že rekla, nismo prejeli. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zakonu ne bomo nasprotovali, ker menimo, da je prav, da se sredstva za financiranje pripravništev in specializacij zagotavljajo iz proračuna Republike Slovenije, vendar pa ga tudi ne bomo podprli, ker je vse preveč odprtih vprašanj glede načrtovanja in racionalne porabe proračunskih sredstev, predvsem Ministrstva za zdravje. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Robert Pavšič v imenu Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite, gospod poslanec.
Dober dan vsem skupaj, lepo pozdravljeni! Zakon o zdravniški službi iz leta 2017 določa, da se finančna sredstva za specializacije in pripravništva zdravnikov, doktorjev dentalne medicine in drugih zdravstvenih delavcev ne zagotavljajo več iz obveznega zdravstvenega zavarovanja – to je namenjeno drugim storitvam – temveč iz proračuna, ki jih bo ta v celoti zagotovil od vključno leta 2021 naprej. Ključni rešitvi novele zakona pred nami sta sprememba dinamike postopnega prenosa, posledično v Zavodu za zdravstveno zavarovanje ostane 10 milijonov evrov, in podaljšanje obdobja zagotavljanja pokrivanja razlike iz proračuna do konca leta 2020. Vsi se zavedamo, da je zdravnikov pri nas premalo, še posebej na nekaterih področjih specializacij, kot so družinska medicina, pediatrija, ginekologija, oftalmologija in tako naprej, zato je nujno potrebno najprej zagotoviti vzdržen finančni sistem, ki bo zagotavljal tako opravljanje pripravništev kot tudi specializacij. S prenosom financiranja na proračun v celoti se temu cilju sledi, prav tako pa v vmesnem obdobju in z novelacijo obravnavanega zakona v zdravstveni blagajni že letos ostane 10 milijonov evrov več. V primeru nesprejetja tega zakona se kaj lahko zgodi, da v naslednjem letu ne bi mogli izvajati specializacij in pripravništev, kar bi pomembno negativno vplivalo na zdravstveno varstvo v Sloveniji. Po zagotovilih ministrstva bo teh 10 milijonov namenjenih krajšanju čakalnih vrst, k čemur smo zavezani vsi poslanci ne glede na politično provenienco. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca bomo predlagani zakon seveda podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Mag. Bojana Muršič, Poslanska skupina Socialnih demokratov. Izvolite.
Ponovno hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Naj v uvodu napovem, da bomo poslanki in poslanci Socialnih demokratov Predlog zakona o spremembah Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravniški službi podprli. S predlogom zakona se ureja financiranje pripravništva zdravstvenih delavcev in sodelavcev, sekundariata, zdravnikov in specializacij zdravnikov ter doktorjev dentalne medicine. S to spremembo se bo tako rešila in uredila pravna praznina, ki je nastala z določbo, da se razlika do celotne vrednosti financiranja pripravništva zdravstvenih delavcev in sodelavcev ter specializacij zdravnikov zagotavlja iz sredstev Zavoda za zdravstveno zavarovanje do 30. 12. 2019 in da se za leto 2019 zagotovijo dodatna sredstva za financiranje navedenih vsebin iz proračuna. S tem pa se zagotovi, da bo v zdravstveni blagajni več sredstev za plačilo zdravstvenih storitev in skrajševanje čakalnih dob. Torej, za namen financiranja in skrajševanja čakalnih dob bo namenjenih dodatnih 10 milijonov evrov več, kot določa sedaj veljavni zakon. V Poslanski skupini Socialni demokratov pozdravljamo predlog novele s predlaganimi rešitvami, ki gredo v smeri povečanja sredstev za financiranje in skrajševanje čakalnih dob v zdravstvu. Posledično to pomeni, da bomo za potrebe javnega zdravstvenega sistema usposobili in financirali več zdravstvenega kadra, ki bo dodatno kadrovsko okrepil naš javni zdravstveni sistem. A poudariti želim, da bomo Socialni demokrati pozorno spremljali, kakšen bo rezultat povečanja sredstev za namene skrajševanja čakalnih dob v zdravstvu, saj je kakovostno, hitro, varno in kvalitetno javno zdravstvo tisto, za kar se v naši poslanski skupini zavzemamo. Kot sem že navedla, v Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra pa boste predstavili gospa Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Novela Zakona o zdravniški službi, ki jo je Državni zbor sprejel julija 2017, je med drugim uveljavila tudi razbremenitev financiranja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. S sprejetimi spremembami se je tedaj zdravstveno blagajno razbremenilo za tiste vsebine, ki ne sodijo v obvezno zdravstveno zavarovanje, in se je na ta način zdravstveni blagajni zagotovilo dodatna finančna sredstva za zmanjševanje čakalnih vrst. Konkretno se je s sprejetimi spremembami zagotovilo proračunsko financiranje pripravništva vseh zdravstvenih delavcev in zdravstvenih sodelavcev ter specializacij zdravnikov in doktorjev dentalne medicine. Sama novela predvideva postopno financiranje iz proračuna, in sicer po naslednji dinamiki: v letu 2017 23 milijonov evrov, v letu 2018 40 milijonov evrov, v letošnjem letu 60 milijonov evrov in v naslednjem letu 80 milijonov evrov. V teh letih razliko do celotne vrednosti zagotavlja zdravstvena blagajna, od vključno leta 2021 dalje pa se specializacije v celoti financirajo iz državnega proračuna. Med izvajanjem omenjene novele je bilo ugotovljeno, da je za leto 2019 ocenjena višina sredstev za financiranje pripravništev 85 milijonov in pol. Razlika med trenutno predvidenim transferjem za to leto in projekcijo znaša torej 25 milijonov in pol, kar bi moral kriti Zavod za zdravstveno zavarovanje. Poleg tega je tudi za leto 2020 ocenjeno, da bi bilo za financiranje pripravništev potrebnih 91,7 milijona evrov, iz proračuna pa je zagotovljenih 80 milijonov evrov, ob tem pa ni več zagotovljene soudeležbe Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Zato spremembe, ki jih obravnavamo danes, predvidevajo slednje. Da se proračunska sredstva za sofinanciranje specializacij za leto 2019 povišajo za dodatnih 10 milijonov evrov, s čimer se bo dodatno razbremenilo zdravstveno blagajno, zdravstvena blagajna pa bo ta denar lahko namenila za financiranje zdravstvenih storitev in skrajševanje čakalnih dob. Kot drugo, da se veljavnost zakonskih določb, ki se nanašajo na vračanje sredstev v primeru nedokončane specializacije ali če se specializant ne zaposli v javni zdravstveni mreži ter na določitev višine sredstev za specializacije in podrobnejši opis pravic, podaljša za eno leto, torej do 31. 12. 2020. V SMC bomo predlog zakona podprli, saj smo prepričani, da bo 10 milijonov evrov v zdravstveni blagajni prispevalo k skrajševanju čakalnih dob, k čemur smo se koalicijske stranke tudi zavezale s koalicijsko pogodbo. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za vašo predstavitev. Kot zadnji imate besedo gospod Željko Cigler, Poslanska skupina Levica. Izvolite.
Spoštovani! V Poslanski skupini Levica bomo glasovali proti predlagani spremembi Zakona o zdravniški službi. Zakaj? Z novelo zakona Ministrstvo za zdravje za eno leto zamika sofinanciranje pripravništva zdravstvenih delavcev in zdravstvenih sodelavcev ter specializacij zdravnikov nazaj na zdravstveno zavarovalnico Slovenije. S tem ji zmanjšuje sredstva, ki so pomembna in namenjena iz obveznega zdravstvenega zavarovanja za zagotavljanje zdravstvenega varstva, skrajševanje čakalnih vrst, in kar je še posebej treba poudariti, tudi za financiranje zdravil za bolnike z redkimi boleznimi. V zakonu je bilo predvideno, da se v tem letu to financiranje, ki je danes predmet spremembe zakona, v celoti prenese na proračun Republike Slovenije. Glede na predlog proračuna razlogov za podaljšanje obremenjevanja nosilcev obveznega zdravstvenega zavarovanja, to je zdravstvene zavarovalnice, da prenesemo še za eno leto, ni. Še posebej zato, ker Vlada vseskozi izpostavlja, da je letošnji proračun do sedaj največji in rekorden v zgodovini Republike Slovenije. Predlog je zgrešen. Predlog Ministrstva za zdravje je zgrešen, ker sredstva za pripravništvo in specializacije ne sodijo v financiranje pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, zato ker se s predlogom oži manevrski prostor Zavoda za zdravstveno zavarovanje, kar sem omenil že prej. Omejujemo jih pri izvajanju drugih nalog v sklopu javne zdravstvene službe in slabšamo zdravstveni položaj Zavoda za zdravstveno zavarovanje in s tem posledično slabšamo položaj bolnikov. Proračun še ni sprejet in nobenega razloga ni, da se za pripravništva in specializacije ne nameni več denarja iz proračuna Republike Slovenije, kot je predvideno v dosedanjem zakonu. V Levici smo predlagali amandma, s katerim bi to nesprejemljivost predloga Ministrstva za zdravje odpravili. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je imela tehnično pripombo na naš amandma, ki bi jo lahko v trenutku odpravili in sprejeli. Bila je tehnična pripomba. Poslanec Liste Marjana Šarca je na odboru povedal, da bi z veseljem podprli naš amandma, a je žal slišal komentar Zakonodajno-pravne službe. Mislim, da gre za en sramoten, prazen in pa zelo patetičen izgovor. Amandma je padel in doseglo se je tisto, kar sem opisal, da je nesprejemljivo za zdravstveni sistem in za bolnike v Sloveniji. To je en način, tako koalicije kot Ministrstva za zdravje, reševanja težav v zdravstvu. To pa je podaljševanje obstoječega stanja, ki je slabo. In to vseskozi ugotavljamo poslanci vseh strank v tem državnem zboru. Celo na področjih, kjer so bile v preteklosti že predlagane in sprejete rešitve, teh ni. In predlagatelji naj bi odpravili obstoječe stanje in reševali zdravstvo na podlagi takšnih predlogov, kot je sprememba tega zakona? Vi ste dozdevno dejansko prevzeli neko odgovornost, ampak odgovornost za kaj točno? Za nadaljnjo privatizacijo zdravstva. Za nadaljnje razsuvanje področja zdravstvene nege. Za nadaljnje zagotavljanje profitov koncesionarjev. Za to, da ne uredimo sramotnega položaja srednjih medicinskih sester v Republiki Sloveniji. Za nenehno odlaganje sprejetja zakona o dolgotrajni oskrbi, ki naj bi bil z uvodom in členi po programu dela Ministrstva za zdravje pripravljen že junija letošnjega leta, pa ga še nismo videli. Prevzeli ste zgolj odgovornost za to, da ste neodgovorni, in v Levici, kot sem povedal, sprememb tega zakona ne moremo sprejeti in jim bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za še vaše stališče. S tem smo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji h končni določbi niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVILIH V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog je v obravnavo vložila Vlada, zato predajam besedo državnemu sekretarju dr. Tomažu Pliberšku. Izvolite.
Spoštovani predsednik, še enkrat hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predstavil vam bom Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih po skrajšanem postopku, za katerega vas prosimo, da ga podprete. S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih, ki se obravnava po skrajšanem postopku, se zadeva opravlja v treh delih. Izvršuje se sodba Sodišča Evropske unije v zadevi Medisanus z dne 8. junija 2017. Drugič, uskladijo se določbe Zakona o zdravilih, v nadaljevanju ZZdr-2, v delu, ki se nanaša na zaščitne elemente zdravil, z Direktivo 2011/62/EU in z Delegirano uredbo Komisije (EU) 2016/161. In tretjič, določita se natančnejši opredelitvi za biološko zdravilo v postopku za pridobitev dovoljenja za promet z zdravilom za uporabo v humani in veterinarski medicini v skladu z Direktivo 2001/83/ES in Direktivo 2001/82/ES. V okviru izvršitve sodbe Sodišča EU v zadevi Medisanus je Sodišče EU v sodbi v zadevi Medisanus proti Splošni bolnišnici Murska Sobota z dne 8. 7. 2017 razsodilo, da v postopku javnega naročanja zdravil iz plazme v razpisni dokumentaciji ni dovoljeno dajati prednosti zdravilom iz plazme, zbrane v Republiki Sloveniji, kar posledično pomeni, da 71. točka 6. člena ZZdr-2, ki določa prednostno porabo zdravil iz slovenske plazme, ni v skladu s predpisi EU. Glede na navedeno je treba za izvršitev te sodbe črtati 71. točko 6. člena ZZdr-2. Črtanje navedene točke 6. člena ZZdr-2 pa ne vpliva na načelo samozadostnosti, v skladu s katerim se zagotavlja v okviru javne službe preskrba z zdravili iz lastnega vira plazme, kar urejata Zakon o preskrbi s krvjo ter odlok Vlade Republike Slovenije z dne 1. 3. 2011. Navedeno načelo, kot je sodišče v obrazložitvi te sodbe navedlo, ni v nasprotju s predpisi EU, saj uresničuje legitimne cilje varovanja javnega zdravja. Slovenija si namreč prizadeva na podlagi navedenega načela zagotavljati zdravila iz lastnega vira plazme v čim večjem obsegu. O okviru 2. točke, torej uskladitve določb ZZdr-2 v delu, ki se nanaša na zaščitne elemente zdravil z Direktivo 2011/62/EU in z Delegirano uredbo Komisije (EU) 2016/161. S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih se podrobneje opredeli izraz zaščitna elementa na zunanji ovojnini zdravil za uporabo v humani medicini in uskladi določbe ZZdr-2 v delu, ki se nanaša na zaščitna elementa zdravil, z navedenima predpisoma EU. Od 9. februarja 2019 morajo proizvajalci zdravil, ki se uporabljajo v humani medicini in se izdajo na recept, nameščati na zunanjo ovojnino zdravil dva zaščitna elementa, ki sicer zagotavljata identifikacijo, sledljivost, avtentičnost in varnost zdravila. In sicer identifikacijo, sledljivost in avtentičnost zdravila zagotavlja dvodimenzionalna črtna koda, ki je zaščitni element v obliki zapisa na zunanji ovojnini posameznega zdravila, in varnost pred posegom v zdravilo zagotavlja pripomoček za zaščito pred poseganjem v zdravilo, s katerim se lahko preveri, ali se je v zdravilo fizično posegalo. Oba zaščitna elementa na zunanji ovojnini skupaj preprečujeta vdor ponarejenih zdravil v legalno distribucijsko verigo zdravil in zagotavljata večjo sledljivost zdravil in večjo varnost končnim uporabnikom zdravil. Navedena delegirana uredba za nekatere skupine zdravil predvideva tudi izjeme od navedenih obveznosti, ki zaščitnih elementov nimajo. In sicer če določeno zdravilo nima dovoljenja za promet z zdravili v nobeni od držav članic Evropske unije in ga v Sloveniji nujno potrebujemo, ga je potrebno interventno uvoziti iz tretjih držav, ki jih ta delegirana uredba na zavezuje in ta zdravila nimajo zaščitnih elementov. Javna agencija Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke preverja njihovo varnost in avtentičnost z listinsko dokumentacijo in preverjanjem odgovornosti vseh poslovnih subjektov v legalni distribucijski verigi. Sprememba zakona je nujna zaradi izvajanja te delegirane uredbe in opredelitve navedene izjeme od obveznosti predvsem za zdravila v primeru interventnega uvoza iz tretjih držav v Republiko Slovenijo, ki ne bodo opremljena z zaščitnima elementoma. S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih se torej s črtanjem 71. točke 6. člena ZZdr-2 izvršuje sodba sodišča v zadevi Medisanus z dne 8. 7. 2017. Črtanje navedene točke v ničemer ne ovira izvajanja načela samozadostnosti, v skladu s katerim se v okviru javne službe zagotavlja preskrba zdravil iz lastnega vira plazme, kar urejata Zakon o preskrbi s krvjo ter odlok Vlade Republike Slovenije z dne 1. 3. 2011. Drugič, določbe ZZdr-2 se uskladijo z direktivo in delegirano uredbo o zaščitnih elementih zdravil za uporabo v humani medicini, katerih namen je zagotoviti identifikacijo, sledljivost, avtentičnost in varnost zdravila ter preprečitev vdora ponarejenih zdravil v legalno distribucijsko verigo, in hkrati se opredeli navedeno izjemo v tej obveznosti v primeru nujnega interventnega uvoza. Hvala, predsednik.
Hvala, gospod državni sekretar. Izkoristili ste tudi čas, ki ga niste imeli. Besedo predajam predsedniku Odbora za zdravstvo, ki je pristojno matično delovno telo, dr. Francu Trčku. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Na naši četrti redni seji 3. 10. letos smo kot matično delovno telo obravnavali Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih, ZZdr-2A. Uvodno obrazložitev je v imenu predlagatelja podal državni sekretar kolega dr. Tomaž Pliberšek. Povedal je to, kar je povedal tudi v teh petih minutah pred menoj, zato tega ne bom ponavljal. Mag. Saša Bricelj Podgornik je v imenu Zakonodajno-pravne službe poudarila, da so vloženi amandmaji koalicije na pripombe Zakonodajno-pravne službe ustrezni. Mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je predstavil mag. Peter Požun in poudaril, da komisija predlog zakona podpira. Nakar se je razvila razprava, ki jo bom povzel. V razpravi je bila posebej izpostavljena bojazen, da bi kri postala tržno blago, kot je to že v nekaterih drugih državah, na primer v ZDA, kjer se v zameno za plačilo daruje kri. Velikim korporacijam ne gre več za pomoč človeku, ampak je zanje pomemben dobiček. Za to sodbo sodišča se skriva ena velika španska korporacija, mimogrede. Da ne gre več za darovanje, ampak za posel, kažejo tudi oglasni letaki, ki vabijo slovenske državljane v Avstrijo na tako imenovano plačljivo darovanje krvi, ki jih bojda razpošilja tudi Pošta Slovenije. Postavljeno je bilo vprašanje, ali bo v Sloveniji sploh možno pozivati državljane, ko bo pomanjkanje krvi oziroma krvne plazme, ali bomo po nekem avtomatizmu dolži prejemati plazme iz držav članic EU. Po oceni Vlade sprememba ne bo vplivala na sledenje načelu samozadostnosti, v skladu s katerim se v okviru javne službe zagotavlja preskrba z zdravili iz lastnega vira plazme, kar urejata Zakon o preskrbi s krvjo ter vladni odlok iz marca 2011. Zbrana plazma slovenskih krvodajalcev se uporablja v slovenskih bolnišnicah, kar jo ostane, pa zbere Zavod za transfuzijsko medicino, ki z javnim naročilom izbere proizvajalca zdravil iz plazme. Ta zdravila so last Slovenije in z njimi se zalaga bolnišnice, s čimer zagotavljajo 60 % potrebnih resursov, za 40 % pa bolnišnice same ali s skupnim javnim naročilom izberejo dobavitelja zdravil iz plazme. V tem prvem delu razprave pa je bilo nekako, lahko rečem, plebiscitarno strinjanje, da so dodatni zaščitni elementi na zdravilih v bistvu prava pot. Odbor je sprejel vse amandmaje koalicije. Potem smo v skladu s 128. členom Poslovnika glasovali o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejeli ter na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravili dopolnjen predlog zakona, ki je danes v obravnavi. Hvala.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi imate besedo mag. Andrej Rajh, Poslanska skupina Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes je pred nami predlog dopolnjenega Zakona o zdravilih, katerega bistvo je mogoče povezati v treh točkah. Če gre pri dveh za precej neproblematično materijo, je tretja dvignila kar nekaj prahu. Naj se najprej ustavim pri zadnji, najbolj odmevni materiji. Z novelo zakona izvršujemo sodbo Sodišča Evropske unije. Ta pravi, da v postopku javnega naročanja zdravil iz plazme ni dovoljeno dajati prednosti zdravilom iz plazme, zbranim v Republiki Sloveniji. Sodišče je namreč proučilo vse predpise, ki urejajo preskrbo z zdravili iz človeške plazme pri nas. Pri določbi, ki jo bomo odpravili s sprejetjem zakona, je šlo po mnenju evropskega sodišča za edini sporni predpis. Njegovo črtanje se marsikomu zdi neustrezno in v nasprotju z načeli, za katere bi se v imenu samooskrbe s človeško plazmo morala boriti Slovenija. Na eni strani imamo zavezanost pravu Evropske unije, na drugi pa uresničevanje ciljev varovanja javnega zdravja. Četudi je bilo slišati mnoge očitke v tej smeri, po našem mnenju ne gre za kolizijo. Samozadostnost z zdravili iz slovenske plazme bo tudi po potrditvi zakona ostala nespremenjena. Prav tako spremembi ni mogoče očitati, da pomeni korak v smeri, da bo kri postala tržno blago. Izkrivljanje dejstev in posledično širjenje preplaha v zvezi s tem je torej neustrezno in neprimerno. Slovenija je država krvodajalcev in na to smo lahko izjemno ponosni. Odločitev za darovanje krvi, organov ali tkiv predstavlja pomembno obliko pomoči sočloveku, s katero lahko rešimo marsikatero življenje. Prav vsak, ne glede na to, s kakšnim razlogom daruje, prispeva bodisi k zdravljenju in premagovanju težke bolezni bodisi k okrevanju po operaciji ali nesreči. Prav tako nam je lahko v ponos in zadovoljstvo dejstvo, da smo na področju preskrbe s krvjo samozadostni in tako docela pokrivamo potrebe lastnega zdravstva po krvi. V Poslanski skupini SAB pričakujemo, da bo ministrstvo to področje tudi v prihodnje urejalo s previdnostjo in zavedanjem o tem, kako pomembni sta kri in plazma za življenje in zdravje posameznika. Ob navedenem bomo s predlogom zakona poskrbeli še za določene uskladitve z evropskimi direktivami. Poleg natančnejše opredelitve za biološko zdravilo se denimo opredeljuje tudi zaščitne elemente na zunanjem ovoju zdravil. Od februarja letos namreč za proizvajalce zdravil velja obveza nameščanja dveh zaščitnih elementov. Ta ukrep je med drugim tudi posledica cvetočega trga s ponaredki zdravil, zato ga v Poslanski skupini SAB podpiramo. S kombinacijo nameščanja elementov bodo zdaj zagotovljene identifikacija, sledljivost, avtentičnost in varnost zdravil. Niso pa k nameščanju dveh zaščitnih elementov zavezana vsa zdravila. Če zdravilo v nobeni državi članici Evropske unije nima dovoljenja za promet z zdravili in ga je treba uvoziti iz tretjih držav, se sledljivost in ostali elementi zagotavljajo drugače. V Poslanski skupini SAB pričakujemo, da Javna agencija za zdravila in medicinske pripomočke tu vrši dovolj dober in podroben nadzor. Prav tako ne gre zanemariti podatka, da nujni uvozi zdravil iz tretjih držav ustvarjajo zgolj nekaj odstotkov prometa in so prisotni zgolj v redkih primerih. Rešitve, ki jih prinaša novela Zakona o zdravilih, so dobre, zato jih bomo v naši poslanski skupini soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča v imenu vaše poslanske skupine. Naslednji imate besedo gospod Branko Simonovič v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite, gospod podpredsednik.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem! Danes obravnavamo predlog novele Zakona o zdravilih, katere temeljni namen je zagotoviti čimprejšnjo izvršitev sodbe Sodišča Evropske unije v zadevi Medisanus proti Splošni bolnišnici Murska Sobota iz leta 2017. Če bo predlog novele danes potrjen, zakon ne bo več opredeljeval prednostne preskrbe zdravil iz krvne plazme, ki je pridobljena v Sloveniji. Sodišče Evropske unije je namreč presodilo, da prednostna preskrba z zdravili iz plazme in sklicevanje nanjo v postopkih javnega naročanja nista v skladu s predpisi Evropske unije, zato je potrebno črtati 71. točko 6. člena veljavnega zakona. V razpravi na matičnem delovnem telesu je bila s strani nekaterih poslancev izkazana skrb, da bi črtanje določbe povzročilo, da bi kri in krvna plazma tudi v Sloveniji postala tržno blago, in da je ogrožena naša samozadostnost pri preskrbi s plazmo. To bi bilo seveda v državi, kjer je krvodajalstvo zelo razširjeno in predstavlja dejanje iz solidarnosti, saj darovalci za svoje dejanje niso posebej plačani, upravičeni so samo do plačane odsotnosti z delavnega mesta, nesprejemljivo. Predstavniki Vlade so nas prepričali, da sprememba zakona ne bo vplivala na sledenje načelu samozadostnosti, v skladu s katerim se v okviru javne službe zagotavlja preskrba z zdravili iz lastnega vira plazme, kar ureja Zakon o preskrbi s krvjo ter vladni odlok iz marca 2011. Državni sekretar nam je zagotovil, da samozadostnost z zdravili iz lastnega vira plazme ostaja nespremenjena, saj temu sodišče Evropske unije ne oporeka. Pojasnil nam je tudi, da se zbrana plazma slovenskih krvodajalcev uporablja za namene v slovenskih bolnišnicah, kar ostane, zbere Zavod za transfuzijsko medicino in z javnim naročilom izbere proizvajalca zdravil iz plazme. Ta zdravila so last Slovenije, s katerimi zalagajo bolnišnice in s čimer zagotavljajo 60 odstotkov potrebnih resursov, za 40 odstotkov pa bolnišnice same ali s skupnim javnim naročilom izberejo dobavitelja zdravil iz plazme. Novela prinaša še nekatere uskladitve z evropskimi direktivami, ki urejajo področje zdravil. Tako se določa natančnejša opredelitev za biološko zdravilo v postopku za pridobitev dovoljenja za promet z zdravilom, za uporabo v humani medicini in veterinarski medicini ter opredeljuje zaščitne elemente na zunanji ovojnini zdravila. Od 9. februarja morajo namreč proizvajalci zdravil, ki se izdajajo na zdravniški recept in se uporabljajo v humani medicini, na zunanjo ovojnino nameščati dva zaščitna elementa, ki skupaj zagotavljata identifikacijo, sledljivost, avtentičnost in varnost zdravila. Gre za dvodimenzionalno črtno kodo in pripomoček, ki predstavlja zaščito pred poseganjem v ovojnino zdravila. Novela pa ureja tudi izjeme od navedenih pogojev, povezane z interventnim uvozom zdravil iz tretjih držav, kadar je to nujno za zagotavljanje ustrezne preskrbe z zdravili v državi. Poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog novele podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavila Lidija Ivanuša. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani! Predmetna novela zakona se spreminja zaradi sodbe sodišča v zadevi Medisanus, d. o. o. Omenjena zadeva je bila sprejeta na podlagi nepopolno ugotovljenega stanja. Med drugim je sodišče v sodbi zapisalo, da lahko vsi gospodarski subjekti uvažajo v Slovenijo zdravila iz plazme, ki prav tako izhajajo iz prostovoljnega neplačanega dajanja krvi. Temu pa ni tako. V Republiki Avstriji je pridobivanje krvi in krvnih derivatov urejeno s tako imenovanim pluralističnim sistemom, kar pomeni, da je darovanje polne krvi takšno, kot je v Sloveniji. Za pridobivanje krvne plazme pa so v Avstriji s koncesijami pooblaščena zasebna farmacevtska podjetja, ki darovalcem za plazmo plačujejo. In to ni res, kar pravi sodba sodišča, da je potrebno dopustiti uvoz zdravil v Slovenijo iz drugih držav članic, češ da tudi tam temelji na neplačanem dajanju krvi. Nesporno je, da se v Republiki Avstriji za krvno plazmo plačuje. Tega pa v Slovenski nacionalni stranki ne moremo dopustiti, saj želimo ohraniti dobro organiziran sistem darovanja krvi, ki ga poznamo v Republiki Sloveniji že vrsto let. Krvodajalca se glede iz ekonomskega vidika in je na slabšem, če kri daruje v Sloveniji ali pa v Avstriji. Avstrijci s plačevanjem izkazujejo, kako zelo pomembna je plazma. Ko je imelo sodišče pred očmi dejansko stanje, in sicer da je neplačano krvodajalstvo v vseh članicah, je seveda odločilo tako, kot je, vendar če bi sodišče poznalo vsa relevantna dejstva, da avstrijska podjetja plačujejo za krvno plazmo, bi bila po našem mnenju sodba drugačna. V Slovenski nacionalni stranki se zavzemamo za to, da se spodbuja prostovoljno in neplačano darovanje krvi na nacionalnem ozemlju in zasleduje cilj nacionalne samozadostnosti pri preskrbi s krvjo in krvnimi pripravki, vključno z zdravili, izdelanimi iz krvi. Pomembno je prepovedati komercialno izkoriščanje zbrane krvi in komponent krvi, da se ohrani motivacija dajalcev, ki temelji na altruizmu. Neobstoj plačila omogoča ohranitev zdravja dajalcev, saj preprečuje njihovo izkoriščanje, zlasti najbolj ranljivih kategorij prebivalstva. Obstoječ zakonski predpis ščiti državljane Republike Slovenije pred nevarnostjo zdravil, izdanih iz neslovenske plazme. Pri krvodajalcih je pomembno, da se zagotavlja sledljivost, brezplačno darovanje pa je porok za zdravo kri. Ko gre za denar, pa darovalci lahko marsikaj zamolčijo. In da še citiram stališče komisije. Komisija je v pisnem stališču poudarila, da trajajoči trend pomanjkanja kakovostne krvi in plazme spodbuja tistih nekaj podjetij, dejavnih na tem področju, da raje prodajo zdravila iz plazme v državah, ki lahko plačajo višjo ceno oziroma ki ta zdravila kupuje v večjih količinah. Tako da so manjše države izpostavljene občutnemu povišanju cen zdravil iz plazme. Stališče, da obstoječe zakonske dikcije ni mogoče šteti za nujno, je zmotno, saj slednje sodišče argumentira na način, da imajo vsa izdelana zdravila iz plazme enako osnovo, in sicer prostovoljno neplačano krvodajalstvo. To pa ni res. Če bi sodišče poznalo stanje v Avstriji, bi prišlo do zaključka, da v tej državi članici izdelava zdravil iz plazme nima enake osnove kot v ostalih članicah, saj je osnova prostovoljno plačano krvodajalstvo. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Nada Brinovšek. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat vsem skupaj! Zakon o zdravilih, ki je bil v Državnem zboru sprejet v letu 2014 in se sklicuje na prednostno porabo zdravili iz slovenske plazme, je v nasprotju z direktivami EU, je ugotovilo s svojo sodbo Evropsko sodišče že v letu 2017. Sodišče je odločilo, da se na prednostno porabo zdravil iz slovenske plazme ni dovoljeno sklicevati, kar pomeni, da je potrebno 71. točko 6. člena tega zakona črtati. Ob tem naj dodam, da smo v Slovenski demokratski stranki na to neusklajenost zakona z evropskim pravnim redom opozarjali že v prejšnjem mandatu. Bivša ministrica za zdravje je namreč oktobra 2015 poslala našim bolnicam sklep, na podlagi katerega je od bolnišnic zahtevala, da morajo le-te zdravila iz slovenske plazme dobavljati izključno in pa neposredno pri Zavodu Republike Slovenije za transfuzijsko medicino. Kljub našemu opozorilu, da se s tem krši evropski pravni red, je bivša ministrica za zdravje vehementno zatrjevala, da prednostna preskrba zdravil iz slovenske plazme ni v nasprotju z direktivo Evropske unije, še več, bivša ministrica je na naše opozorilo odgovorila, da nikoli ni vplivala na izbiro dobaviteljev ali pa tudi, da ni kršila evropske zakonodaje. No, sodba Evropskega sodišča je potrdila, da smo v Slovenski demokratski stranki imeli tudi takrat prav, tako kot tudi v mnogih drugih zadevah, na katere pomanjkljivosti in napake smo v prejšnjem mandatu opozarjali bivšo ministrico za zdravje. V sodbi Evropskega sodišča je namreč zapisano, da favoriziranje slovenske proizvodnje zdravil iz krvi, pomeni kršitev evropske direktive, saj se gospodarskih subjektov ne obravnava enakovredno. Tudi druga sprememba Zakona o zdravilih se nanaša na potrebo po uskladitvi z evropsko direktivo. Direktiva narekuje, da se v zakonu natančneje opredelijo biološka zdravila, in sicer v postopku za pridobivanje dovoljenja za promet in pa uporabo v humani medicini. Tretja sprememba pa prinaša novost oziroma tudi uskladitev z evropsko direktivo, na podlagi katere bomo morali proizvajalci na zunanjo ovojnino nameščati dva zaščitna elementa, ki skupaj zagotavljata identifikacijo in pa sledljivost. Na ta način bo še dodatno okrepljen nadzor nad morebitnim vdorom ponarejenih zdravil v legalno distribucijsko verigo z zdravili. S tem bo zagotovljena tudi večja sledljivost zdravil. Glede na vse navedeno bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli spremembo Zakona o zdravilih. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Lista Marjana Šarca bo predstavil Jože Lenart. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, državni sekretar, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih, ki zadeva tri ključne zadeve. Sprejetje omenjene novele zakonodaje je potrebna, saj lahko Republika Slovenija le tako izvrši sodbo sodišča Evropske unije v zadevi Medisanus. Poleg tega je potrebna uskladitev zakona z delegirano uredbo, ki se nanaša na zaščitne elemente zdravil za uporabo v humani medicini. Nadalje pa smo obvezani uskladiti tudi definicijo biološkega zdravila za uporabo v humani in veterinarski medicini z direktivami, ki urejajo to področje. Spremembe Zakona o zdravilih se torej nanašajo na manj zahtevne uskladitve zakona s pravom Evropske unije. Kot omenjeno, bomo s spremembami zakona sledili sodbi sodišča Evropske unije v zadevi Medisanus. Sodišče je v začetku julija 2017 ugotovilo, da 71. točka 6. člena trenutno veljavnega zakona o zdravilih, ki določa načelo prednosti preskrbe z industrijsko izdelanimi zdravili iz slovenske plazme, ni v skladu s pravom Evropske unije. V postopku javnega naročanja ni dovoljeno dajati prednosti zdravilom iz slovenske plazme, zato želimo s spremembami zakona črtati 71. točko 6. člena. Pri tem naj poudarim, da črtanje dotične točke ne bo vplivalo na načelo samozadostnosti, s čimer bo Republike Slovenija še naprej stremela k zagotavljanju zdravila iz slovenske plazme v čim večjem obsegu. S tem, ko bomo tudi v bodoče izvrševali načelo samozadostnosti, bomo zagotovili, da se zdravila iz tako zbrane plazme, dejansko uporabljajo za zdravljenje pacientov v Sloveniji. Druga pomembna sprememba se nanaša na bolj natančno definicijo termina »zaščitna elementa« na zunanji ovojnini zdravil, ki se uporabljajo za zdravljenje v humani medicini. Omenjena zdravila, ki se izdajajo na recept, moramo imeti od začetka letošnjega leta na zunanji ovojnini dva zaščitna elementa. Prvega v obliki dvodimenzionalne črtne kode in drugega v obliki zaščitnega pripomočka pred poseganjem v zdravilo. Cilj zaščitnih elementov je v pravi vrsti zagotavljati večjo varnost, lažjo identifikacijo, sledljivost in avtentičnost zdravil. Poleg tega pa bosta zaščitna elementa pripomogla tudi k preprečevanju vdora ponarejenih zdravil v legalno distribucijsko verigo zdravil. Izpostavil bi, da novela določa tudi izjeme, ko zdravila zaščitnih elementov nimajo. To je pomembno predvsem pri zdravilih, ki jih bo potrebno interventno uvoziti iz tretjih držav, saj trenutni zakon izjem ne predvideva. Nadalje novela zakona predvideva tudi natančnejšo opredelitev za biološko zdravilo v postopku za pridobitev dovoljenja za promet z zdravilom za uporabo v humani medicini in veterinarski medicini z evropskima direktivama, ki urejata to področje. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca menimo, da so predlagane spremembe Zakona o zdravilih, ki jih je pripravilo Ministrstvo za zdravje, ustrezne in potrebne, zato bomo novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi! Tako kot pri prejšnjem zakonu, ki ureja področje zdravstva, je tudi pri tej zakonski noveli predlagateljica zakona Vlada Republike Slovenije. Kaj novega povedati o tem zakonu, je skoraj nemogoče. S predlaganim zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih, gre za uskladitve zakona s pravnim redom Evropske unije. Sledijo pa trem točkam. Prvič, z navedenimi spremembami se izvršuje sodba sodišča Evropske unije v zadevi Medisanus iz leta 2017, v katerem je sodišče odločilo, da uporaba izraza »prednostna preskrba« z zdravili iz plazme, pridobljene v Sloveniji, ni v skladu s pravnimi redom Evropske unije in da se na prednostno uporabo zdravil iz slovenske plazme ni dovoljeno sklicevati. Zato se v predlogu zakona to določilo 71. Točke 6. člena tudi črta. Drugič. Določa se natančnejša opredelitev za biološko zdravilo v postopku za pridobitev dovoljenja za promet z zdravilom za uporabo v humani medicini in natančnejša opredelitev za biološko zdravilo v postopku za pridobitev dovoljenja za promet z zdravilom za uporabo v veterinarski medicini. Tretjič. Opredeli se izraz »zaščitna elementa« na zunanji ovojnini zdravila, ki obsega oznako v obliki dvodimenzionalne črtne kode, ki omogoča identifikacijo posameznega pakiranja zdravila in preverjanje njegove avtentičnosti in sledljivosti, predvsem pa varnost zdravila, ki je za nas najpomembnejša. Vlada meni, da bo s tem zagotovila še dodaten nadzor nad morebitnim ponarejanjem zdravil in vdorom v ovojnino zdravila. Predlaganim zakonskim rešitvam je podporo izkazala tudi Komisija Državnega sveta, ki je predlagane rešitve prepoznala kot nujne za zagotavljanje višje stopnje varnosti za zdravje naših državljank in državljanov. V Poslanski skupini Socialnih demokratov pozdravljamo zakonske rešitve, ki jih predlaga Vlada v zakonski noveli, ki pa gredo predvsem v smer izboljšanja varnosti na področju zdravja naših državljank in državljanov. Javno dostopna, kvalitetna in varna zdravila so osnovni pogoj za varno in kvalitetno življenje naših državljank in državljanov, zato bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov predlog zakona tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem, še enkrat! Varovanje javnega zdravja je temeljno načelo pri sprejemanju in razvoju zakonodaje, ki ureja področje zdravil tako v Evropski uniji kot v Sloveniji. Področje preskrbe s kakovostnimi, varnimi in učinkovitimi zdravili je v Sloveniji krovno urejeno z Zakonom o zdravilih, spremembe katerega imamo danes na poslanskih klopeh. Z novelo Zakona o zdravilih, ki jo obravnavamo danes, se izvršuje sodba sodišča EU o zadevi Medisanus ter usklajuje besedilo zakona s pravnim redom EU. Pri tem bi se želela osredotočiti predvsem na spremembo, ki se nanaša na izvrševanje sodbe. Namreč, sodišče Evropske unije je v zadevi Medisanus razsodilo, da v postopku javnega naročanja zdravil iz plazme ni dovoljeno dajati prednosti zdravilom iz plazme, ki je zbrana v Sloveniji. Januarja 2015 je Splošna bolnišnica v Murski Soboti pri javnem naročilu za nakup dveh vrst zdravil iz plazme v razpisni dokumentaciji pojasnila, da morata biti zdravili, ki sta predmet javnega naročila, iz slovenske plazme, pri čemer so se sklicevali na načelo prednostne preskrbe, ki je določena v 6. členu veljavnega zakona o zdravilih. V zvezi s tem je sodišče ugotovilo, da je takšna zahteva po nacionalnem poreklu plazme diskriminatorna. Ob obravnavi predloga zakona na pristojnem odboru je bilo s strani nekaterih članov slišati opozorila, da bo zaradi predvidenih sprememb kri postala tržno blago, kar bodo s pridom izkoristile korporacije, ki jim je pomemben le dobiček. To enostavno ne drži. Namreč še vedno bo veljalo načelo samozadostnosti, s katerim se zagotavlja, da se zdravila, ki so zbrana iz plazme, porabijo za zdravljenje pacientov v Sloveniji. Pri tem korporacije in ustvarjanje dobička nimajo popolnoma nobene zveze. V zadnjih letih se je po vsem svetu povečalo število ponarejenih zdravil, kar predstavlja grožnjo javnemu zdravju in vpliva na zaupanje ljudi v zdravstveni sistem ter zakonito preskrbo z zdravili. Zato se s spremembami podrobneje opredeljuje izraz »zaščitna elementa«. Vsako pakiranje zdravila, ki se izdaja na recept, mora biti opremljeno z edinstveno oznako, ki omogoča preverjanje avtentičnosti in identifikacijo posameznega pakiranja zdravila ter pripomočkov za zaščito pred poseganjem v zdravilo, s katerim se preverja, ali se je posegalo v ovojnino. Oba zaščitna elementa tako preprečujeta vdor ponarejenih zdravil v legalno distribucijsko verigo zdravil in zagotavljata njihovo večjo sledljivost. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da predlagane spremembe sledijo temeljnim načelom varne, kakovostne in učinkovite preskrbe z zdravili, zato bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Željko Cigler. Izvolite.
Spoštovani! V Poslanski skupini Levica bomo pri glasovanju o spremembah Zakona o zdravilih vzdržani. Naj pojasnim razloge. V Zakonu o zdravilih se predlaga črtanje 71. točke 6. člena, ki določa prednost preskrbe z zdravili iz slovenske plazme. To se predlaga zato, ker je neko podjetje, prej je že bilo povedano katero, tožilo javno bolnišnico in ker je Evropsko sodišče temu podjetju pritrdilo. Evropa nam je vsilila pač svoje gledišče, ki temelji na konkurenci, zato se sedaj predlaga spremembe nacionalne zakonodaje oziroma Zakona o zdravilih. Do kakšne mere s tem odpiramo trg krvne plazme v Sloveniji, bomo še videli, kakšne bodo posledice, bomo še videli. Dejstvo je, da se plazma slovenskih krvodajalcev, ki se zbira prostovoljno in solidarnostno, porablja za namene v slovenskih bolnišnicah. Dejstvo je pa tudi, da gre preostane plazme preko Zavoda za transfuzijsko medicino do proizvajalcev zdravil iz krvne plazme, od tam pa nazaj v javnem bolnišnice, ki pokrijejo 60 % svojih potreb po krvni plazmi, ostalih 40 % pa morajo bolnišnice preko javnih naročil pokriti same. Trg torej deluje tudi pri nas in obstaja, medtem ko v svetu trg na področju krvne plazne pospešeno raste. Skupna letna rast svetovnega trga krvne plazne znaša 7 %. Leta 2023 bo ta trg vreden skoraj 60 milijard dolarjev. Najbolj ta trg cveti v Severni Ameriki, sledita pa Azija in Evropa, kjer se v prihodnjih letih pričakuje tudi njegova velika rast. Darovanje krvne plazme je ponekod v svetu, žal v vedno večjih deležih sveta, plačljivo in se ga zato pogosto poslužujejo predvsem revni. Ironija je prav v tem, da si sploh v Združenih državah Amerike pogosto darovalci plazme sploh ne morejo privoščiti zdravljenja, ki ga sami z darovanjem plazme omogočajo. Darovanja se zato poslužujejo študentje in revne družine, ki lahko z darovanjem zaslužijo tudi nekaj 100 dolarjev na mesec. Za enkratno delovanje krvne plazme firme, ki to naprej drago preprodajajo, izplačujejo darovalcem od 20 do 50 dolarjev. In število centrov za darovanje plazme v Združenih državah narašča skupaj z revščino. Največja porast pa se je zgodila prav v času velike krize kapitalistične ekonomije v letih 2007 in 2008. Ne vem, ali s spremembo zakona, ki je danes pred nami, te poti na odpiramo tudi v Sloveniji. V letih 2007 in 2008 je po Združenih državah v nastalo kar sto novih centrov za darovanje plazme. Globalni trg obvladuje nekaj večjih korporacij, ki svoj interes in dobiček zasledujejo tudi preko tožb na Evropskem sodišču, o kateri danes govorimo, ki je prizadela Splošno bolnišnico Murska Sobota. Ministrstvo za zdravje pa je namesto o korporacijah in strukturnih pomanjkljivostih sistema govorilo o Oviedski konvenciji in o etično spornih praksah, ki se dogajajo tudi v sosednji Avstriji, ki vabi slovenske krvodajalce, da za določen denar prodajajo kri v Avstriji. Oviedska konvencija namreč pravi, da noben del človeškega telesa ni blago, a, žal, to ne drži. Zato v Levici vztrajamo na stališču, da je težava v samem trgu in ne v konvencijah, ker ne verjamemo, da naj trg določa pravico do zdravja, ne verjamemo tudi v regulacijo tržnih procesov, ampak v njihovo odpravo. Predloga zakona zato ne bomo podprli, ker zdravje ni blago. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnja je na vrsti za predstavitev stališča Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati Iva Dimic. Izvolite.
Spoštovani! Temeljno načelo na področju zdravil je javno zdravje. V Novi Sloveniji si želimo, da bi bilo to vodilo veljavno za vse zakone, dileme in odločanja, še posebej na področju novih, sodobnih zdravil. Slovenija je ena izmed evropskih držav, kjer sta humanitarnost in prostovoljno krvodajalstvo močno vpeta v družbo in sistem ter tako ostaja vrednota kljub turbulentnim časom. To nas dela med vsemi državami drugačne, sočutne in kot narod velike, zato moramo tako zavest ohraniti tudi v prihodnje. Vlada z novelo Zakona o zdravilih, ki ga danes obravnavamo, izvršuje sodbo Evropskega sodišča. Ta je namreč v zadevi Medisanus proti Splošni bolnišnici Murska Sobota presodilo, da prednostna preskrba z zdravili iz plazme in sklicevanje nanjo v postopkih javnega naročanja nista v skladu s predpisi Evropske unije. Zbrana plazma slovenskih krvodajalcev se uporablja v slovenskih bolnišnicah, kar pa ostane, zbere Zavod za transfuzijo in z javnim naročilom izbere podizvajalca zdravil iz plazme. Ta zdravila so last Slovenije, z njimi zalagajo bolnišnice in zagotavljajo kar 60 % potreb v Sloveniji. Novela prinaša še uskladitve z evropskimi direktivami, ki urejajo področje zdravil, in določa natančnejšo opredelitev za biološko zdravilo v postopku za pridobitev dovoljenja za promet z zdravili za uporabo v humani medicini in veterinarstvu ter opredeljuje zaščitene elemente na zunanji ovojnini zdravila. Novela predvideva ureditev izjeme od navedenih pogojev, povezane z interventnim uvozom zdravil iz tretjih držav, kadar je to nujno za zagotavljanje ustrezne preskrbe z zdravili v državi. V zadnjem mesecu dni smo se vsi državljani srečali in pomagali v akciji zagotovitve zdravila iz tretje države za malega Krisa. Prišli smo do spoznanja, da je treba taka zdravila omogočati tudi v Sloveniji. Poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov bomo novelo Zakona o zdravilih podprli.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA – TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O POSTOPKU SODNEGA VARSTVA NEKDANJIH IMETNIKOV KVALIFICIRANIH OBVEZNOSTI BANK V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju Ministrstva za finance Metodu Dragonji. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Pred vami je tretje branje Predloga zakona o postopku sodnega in izvensodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank. Zakon je namenjen sodnemu varstvu zaradi izbrisa podrejenih obveznic in delnic bank na podlagi odločb Banke Slovenije. Sodno varstvo po drugih osnovah, kot je kršitev pojasnilne dolžnosti v času prodaje teh instrumentov, je bilo vseskozi možno. Nekateri vlagatelji so se odločili tudi za odškodninske tožbe v okvirju določb Kazenskega zakonika. Tožbe po predlogu tega zakona se vlagajo proti Banki Slovenije, po drugih zakonskih podlagah pa proti poslovnim bankam in njihovim odgovornim osebam. Z obravnavanim predlogom zakona se odpravljajo neskladja, ki jih je glede učinkovitosti sodnega varstva vlagateljev ugotovilo Ustavno sodišče. Zato smo pri pripravi zakona in v zakonodajnem postopku vseskozi dosledno izhajali iz ključnih usmeritev ustavne odločbe iz leta 2016. Zato smo predvideli, uporabili sledeča načela. Prvič, da se tožnikom omogoči dostop do vseh podatkov, ki so relevantni za oceno pravilnosti izbrisov in izvedenih izrednih ukrepov, za katere je imela pooblastila Banka Slovenije. Drugič, da se vzpostavi možnost kolektivnega sodnega varstva. In tretjič, vzpostaviti je bilo potrebno obrnjeno dokazno breme na strani Banke Slovenije, to pomeni, da mora centralna banka dokazovati, da je pravilno uporabila zakonske določbe in pravilno izračunala kapitalski primanjkljaj v bankah, ki so bile deležne državne pomoči. Prav tako je bilo potrebno vzpostaviti procesne določbe, ki bodo na ustavno skladen način in brez retroaktivnega poseganja v pravne podlage, ki so veljale v letu 2013 in 2014, omogočile učinkovito sodno varstvo nekdanjim imetnikom. To predlagani zakon sedaj tudi zagotavlja. V zakon nismo vnesli zahtev nekdanjih vlagateljev, da retroaktivno posegamo v materialne določbe glede postopkov, skrbnega pregleda bank, v metodologijo vrednotenja sredstev ter v uporabo računovodskih standardov. Ta vprašanja bo treba razčistiti v postopkih pred sodiščem. Ni nepomembno, da je Banka Slovenije izvajala izredne ukrepe pred uveljavitvijo enotnega evropskega mehanizma za reševanje bank. Zato bo preverjanje normativnih podlag in postopkov, po katerih so bile izvedene cenitve bančnega portfelja, ključno vprašanje, na osnovi katerega bo sodišče ocenjevalo skladnost izvedenih ukrepov s takrat veljavnimi normativnimi podlagami. Prav tako nismo mogli na drugačen način urediti vprašanja odgovornosti Banke Slovenije, kar je ključno pričakovanje in zahteva tako Banke Slovenije kot Evropske centralne banke. Ustavno sodišče je namreč pripoznalo 350.a člen takrat veljavnega zakona o bančništvu in v svoji 120. točki ustavne odločbe ugotovilo, da gre za posebej urejeno odškodninsko odgovornost Banke Slovenije. Zato niti Vlada niti zakonodajalec ne moreta predlagati drugačne oblike odgovornosti, saj bi to pomenilo retroaktivni poseg v pravne podlage, ki so veljale v času izbrisa. Menimo tudi, da predlagane rešitve ne nasprotujejo pravilom glede monetarnega financiranja, saj morebitno plačilo odškodnine ne pomeni monetarne intervencije banke Slovenije v korist države. Banka Slovenije je izvedla izbrise kot organ za nadzor in reševanje bank. Njena odgovornost temelji na takrat veljavnem zakonu in evropski ureditvi. Tudi zadnje konzultacije, ki smo jih pretekli teden izvedli v Mednarodnem denarnem skladu skupaj z banko Slovenije, nam potrjujejo, da so organi za reševanje bank odgovorni za izvedene ukrepe delitve bremen. To je dobra praksa, ki jo priporoča IMF in temelji na načelu verodostojnosti, to je sorazmerja med pooblastili in pristojnostmi ter odgovornostjo za izvedene ukrepe. Zavedamo se tudi pomena širše neodvisnosti Banke Slovenije, zato smo pri oblikovanju in dopolnitvah predlaganih zakonskih rešitev poskušala najti kompromisno rešitev za oblikovanje mehanizma za pokrivanje morebiti dosojenih odškodnin. Ta mehanizem predvideva tudi pomemben prispevek Republike Slovenije, kakor tudi določene varovalke v smeri čim manjšega poseganja v splošne rezerve Banke Slovenije. Predlagani mehanizem, opredeljen v 40. členu, omogoča postopno polnjenje namenskih rezerv, ki bodo lahko podlaga za izplačilo odškodnin, če bodo te dosojene. Predvsem pa ta mehanizem ščiti proračun in davkoplačevalce, ker je za potencialne obveznosti odgovorna Banka Slovenije in bo tudi ta izplačevala odškodnino.
Gospod državni sekretar, čas je nekako že potekel. Predlagam, da zaključite.
Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva bo stališče predstavila Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in zanjo Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Suverenost države nasproti samostojnosti evropskih bančnih inštitucij, natančno to je v jedru spornega ravnanja pri sanaciji bank, izbrisu in konfiskaciji premoženja delničarjev in izbrisu imetnikov kvalificiranih obveznosti. V ozadju se kažejo najmanj tri nejasnosti: prva zadeva zakonitost teh postopkov, druga način vrednotenja in tretja obseg nove zadolženosti zaradi sanacije. Presoja politično ekonomske odgovornosti za sanacijo bank je še vedno pomemben slovenski spor. Brez slehernega dvoumja so država in davkoplačevalci nosili velik del bremena davčne sanacije. Pri tem sta pomembni dve zadevi, prvič, ali je sama Evropska komisija v svojih sporočilih o bančništvu in postopkih glede državnih pomoči prekoračila pristojnosti evropskih pogodb in je torej zahtevala preveč na napačen način. In drugič, ali sta slovenska politična in monetarna oblast zaradi zagotavljanja stabilnosti bančnega sistema posegli po čezmernih ukrepih, uporabili sporno retroaktivnost in nedopustno posegli v zasebno lastnino. Na podlagi potreb po ohranjanju poslovne sposobnosti bank je ob koncu leta 2013 Vlada uveljavila izredni ukrep prenehanja oziroma konverzije kvalificiranih obveznosti banke, ki ga komercialni banki izreče Banka Slovenije. Lastniki kapitala so bili razlastninjeni, ker sami niso zmogli dokapitalizirat bank za zagotovitev njihove poslovne stabilnosti. Razlastninjeni so bili tudi imetniki podrejenih obveznosti. Banke so bile preveč dokapitalizirane, lastnikov podrejenih obveznosti sploh ne bi bilo treba razlastiti, celo lastnikov delnic ne. O pravilnosti teh trditev ni mogoče z gotovostjo trditi. Pomembno pa je, da je podana zakonska možnost vsem potencialnim oškodovancem, da pridobijo podatke in se glede na njihovo vsebino odločijo za nadaljnje ukrepanje. V sodnih postopkih se bodo njihove trditve potrdile ali ovrgle. Za poslance Poslanske skupine Desus je bistveno, da predlog zakona upošteva ustavno odločbo. Sodno varstvo nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank bo tako omogočeno. Določena je objava odločb Banke Slovenije, s katerimi so bili izrečeni izredni ukrepi ter način zagotovitve dokumentov in podatkov, ki se nanašajo na te izredne ukrepe. Zakon določa tudi obrnjeno dokazno breme, kar pomeni, da bo morala Banka Slovenije dokazati upravičenost razlastitve imetnikov kvalificiranih obveznosti. V primeru ugotovitve razlastitve v previsokem obsegu bo upravičencem, tožnikom torej, pripadalo poplačilo. Tožena stranka, ki bo morala plačati v takih primerih, je Banka Slovenije. Ali je izplačilo morebitne odškodnine s strani Banke Slovenije kršitev pravila monetarnega financiranja, je vprašanje, na katerem centralna banka utemeljuje svoje nasprotovanje zakonskemu predlogu, zato da bi se izognila svoji odgovornosti in potencialnim finančnim obveznostim. Izplačana odškodnina ne bi pomenila financiranja obveznosti države, saj se javnofinančna sredstva zaradi tega ne bi povečala. Kaj je monetarno financiranje, je lahko predmet raznolikih interpretacij. Banka Slovenije , denimo, na podlagi Zakona o banki Slovenije nameni 25 % presežka prihodkov nad odhodki v proračun Banke Slovenije. Pa ni bilo od junija 2002, ko je bil prejet zakon, nikdar zaslediti, da je zakon v nasprotju s pravnim redom Evropske unije. Če bi bilo tako, potem Slovenija sploh ne bi izpolnila pristopnih pogojev za vstop v Unijo. Predlog zakona je priložnost, ki državi lahko povrne zapravljeni ugled. V procesih sanacije bank ni nikoli nihče odstopil, nikogar ni bilo na braniku obrambe slovenske državne suverenosti. Tudi uprave bank niso odstopile zaradi prisilne razlastitve komitentov. Menedžerska poniglavost ni bila čisto nič boljša od politične ustrežljivosti Evropski komisiji in Evropski centralni banki. Zagata, s katero smo soočeni pri sprejemu tega zakona, je posledica nedorečenega prenosa suverenosti med državo in Evropsko unijo. Slovenski izbris podrejencev je dokaz, kako nevarno smo zgrešili v oceni, kaj je in kaj zmore Evropska unija, zato je odgovornost slovenske politike nesporna in zato je naš imperativ omogočiti sprejem zakona. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije bomo predlog zakona v tretji obravnavi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim, predstavnikom Vlade, gospodu podpredsedniku! Pred seboj imamo tretjo obravnavo Zakon o postopku sodnega in izvensodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank. Poslanci Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bomo današnje obravnavan zakon podprli. Prav je, da sprejmemo zakon, s katerim se nekdanjim delničarjem omogoči povračilo škode, ki jim nastala z odvzemom vrednostnih papirjev. Vsak nekdanji delničar ima pravico bodisi do izplačila pavšalnega nadomestila bodisi do plačila odškodnine. Na tem mestu bi želel pozvati vse nekdanje imetnike vrednostnih papirjev, da izkoristijo svojo pravico, ki jim je s sprejetjem današnjega zakona na dosegu roke. Nekdanjih imetnikov vrednostnih papirjev je ogromno, praktično se bo zakon dotaknil skoraj vsakega gospodinjstva v Republiki Sloveniji. Zahteve za izplačilo pavšalnega nadomestila naj nekdanji imetniki vrednostnih papirjev naslovijo na Banko Slovenije, in to v najkrajšem možnem času. Odškodninsko je odgovorna Banka Slovenije in ne Republika Slovenija. Kar je prav, saj je Banka Slovenije tista, ki je kot samostojna in neodvisna pri svojem delovanju marsikomu povzročila škodo. S tem zakonom se tudi zagotavlja dostop do pridobitve kateregakoli podatka ali dokumenta v zvezi z izrednim ukrepom Banke Slovenije. Banka Slovenije je še do pred kratkim veljala za nedotakljivo, sedaj to spreminjamo. S tem zakonom se vrača ljudem tisto, kar jim je bilo neutemeljeno odvzeto. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo zakon, kot že rečeno, podprli. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil dr. Anže Logar. Izvolite.
Današnji zakon, ki je pred nami poslanci, je posledica neke zgodbe, ki zaenkrat na slovenskih sodiščih še ni dosegla nikakršnega epiloga. Če ne bi banksterji kradli iz bank, tega zakona danes ne bi sprejemali. Posledice tiste kraje danes občuti 102 tisoč prebivalcev Republike Slovenije. Pa se šest let po sanaciji bančnega sistema vprašajmo, koliko teh banksterjev, ki so to zagrešili, danes sedi oziroma koliko jih je bilo pravnomočno obstoječih. Mislim, da nihče v tej dvorani ne more ponosno reči, da veliko oziroma ustrezno število. Žal pa tisti, ki so bili kot posledica deležni izbrisa svojega premoženja bodisi delnic v Novi Kreditni banki Maribor bodisi podrejenega dolga, danes še vedno nimajo pravnega zadoščenja. Spomnimo, vlada Alenke Bratušek je sprejela Zakon o bančništvu, ki ga je Ustavno sodišče v določenem delu razglasilo za neustavnega. Sprejela je neustavno odločitev. Vlada je več kot tri leta pripravljala zakon, ki naj bi to rešil, in zanimivo, zakon so pripravljali isti ljudje, ki so predhodno pripravljali zakon, ki je omogočil ta izbris. Sprašujem se, kje so tu osnovni standardi etike in morale v slovenski izvršilni veji oblasti. Vlada je pripravila zakon, ki ne rešuje tega, kar se je namenil zakon, predvsem pa niti ne rešuje na način, kot je Ustavno sodišče zapovedalo, da rešuje. Imamo več nedoslednosti. Ustavno sodišče je reklo, da ne moremo razlikovati posameznih izbrisancev. Še državni sekretar je to tu pred nami v Državnem zboru pri drugem branju govoril, potem pa v zakonu na predlog ene od koalicijskih poslanskih skupin ravno to razlikovanje vnesete v sam zakon. Zakon ima več ustavno vprašljivih stvari, na kar je opozorila Zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju, ki ga vladna koalicija ni upoštevala. In zakon, ki ga danes tu v Državnem zboru potrjujemo oziroma o njem odločamo, je že v naprej napovedan, da bo Banka Slovenije sprožila ustavni spor. Skratka, ustavno sporen zakon, ki je omogočal izbris, je sprejela vlada Alenke Bratušek, v Državnem zboru pa so ga izglasovali Brane Golubović, Matjaž Han, Franc Jurša, Maša Kociper. In taisti vodje poslanskih skupin danes zagovarjajo in bodo glasovali za zakon, ki neustavnost rešuje na način, da povzroča domnevno novo neustavnost, da bo zakon, ki naj bi rešil izgubo premoženja 102 tisoč Slovenk in Slovencev, ponovno romal na Ustavno sodišče in zelo verjetno tudi na sodišče pravice Evropske unije. Z drugimi besedami, še desetletja pravici ne bo zadoščeno zaradi zakona, ki ga predlaga danes Vlada, ker ni upoštevala vseh očitkov, ki jih je koalicija ob tem jasno izpostavila in ki jih je Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora jasno izpostavila. Tako bomo spet prišli v obdobje dvojne pravne države, torej bogatih posameznikov, ki preko upravnega spora vložke v podrejence danes na sodiščih dobijo z dvokratnim dobičkom, vložijo milijon, dobijo 2 milijona, in vse ostale, ki si tega ne morejo privoščiti in naj bi bili poplačani po tem zakonu, pa ravno zaradi teksta zakona, ki bo romal na Ustavno sodišče in potem na Evropsko sodišče pravice, še desetletje ne bodo mogli vedeti, ali jim je bil izbris ustrezno argumentiran ali ne. Zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tega zakona danes ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Stališče Poslanke skupine Lista Marjana Šarca bo predstavila Andreja Zabret. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Tematika, o kateri odločamo danes, je brez dvoma ena od trših jabolk, v katero je zakonodajno telo ugriznilo v zadnjih letih. Gre za nov zakon, za zakon, ki ureja problematiko razlastitve ob dokapitalizaciji bank, s katero smo se v Sloveniji srečali konec leta 2013. Upamo, da se tako neodgovorno ravnanje, kot je bilo v desetletju pred tem, na naših tleh ne ponovi več. Imetniki kvalificiranih obveznosti petih saniranih bank so leta 2013 in leto kasneje še v Banki Celje čez noč ostali brez svojih naložb. Takrat je Banka Slovenije na podlagi stresnih testov in pregleda premoženja bank z odločbo o izrednih ukrepih pognala kolesje za izbris teh obveznosti. Kaj se je zgodilo v desetletju pred tem? Če poenostavimo, zaradi nepremišljenega kreditiranja s strani bank je zazevala bančna luknja. Banka Slovenije, regulator nadzornih bank, pa je ob tem bolj kot ne mižala. Kasneje, leta 2016, je Ustavno sodišče presodilo, da nekdanjim imetnikom ni bilo omogočeno pravno varstvo, zato je potrebno uzakoniti postopek sodnega varstva. Tako imamo danes z več kot dvoletno zamudo predlog zakona na mizi. Predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, je še ena nerešena težava, ki bi morala biti že zdavnaj rešena, in še ena odločba Ustavnega sodišča, ki nas je pričakala na mizi, ko smo nastopili mandat. Do poglavitnih rešitev smo se opredelili že v prvem branju, zato se na tem mestu ne bi ponavljali. Na seji Odbora za finance smo se vzdržali pri glasovanju o predlaganih amandmajih Stanke Alenke Bratušek, ki sedaj omogočajo izvensodno poravnavo za določeno skupino vlagateljev. Strinjamo se namreč z opredelitvijo Zakonodajno-pravne službe, da predlagana rešitev odpira vprašanja skladnosti s splošnim načelom enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave. Predlog razlikovanja, ki omejuje izplačilo pavšalnega nadomestila zgolj na nekatere fizične osebe, ki so bile imetnice kvalificiranih obveznosti drugega in tretjega reda, in to še samo na tiste, katerih dohodki niso presegali povprečne plače v letu 2013, ni razumen razlog, ki bi utemeljil različno obravnavo teh imetnikov. Sicer pa bo, kot kaže iz medijskih zapisov, o morebitnih neskladnostih z ustavo odločalo Ustavno sodišče. V razpravi na odboru smo amandmirali 12. člen, ki določa javno objavo podatkov o tožnikih, ki bodo vložili tožbo v skladu s tem členom, vključno s podatkom o višini tožbenega zahtevka. Člen smo še dodatno obrazložili z namenom, da se izognemo ustavni spornosti. Menimo, da gre za prevlado javnega interesa nad varstvom osebnih podatkov, saj se zahtevana odškodnina izplača iz javnih sredstev, kar pa je razlog, da javni interes prednjači in je močnejši od interesa varovanja osebnih podatkov. Glede bančne sanacije, ki je vključevala velikanska javna sredstva, so se vršile številne razprave v širši javnosti in k razumevanju in osvetlitvi te tematike bo lahko pripomogla tudi javna objava teh podatkov. Naj dodamo še to, da je ta rešitev v javnem interesu tudi z vidika zniževanja tveganj pranja denarja in bi lahko prispevala k ustreznemu nadzoru davčnih organov. V Listi Marjana Šarca bomo predlog zakona podprli tudi v tretji obravnavi, saj smo prepričani, da je skrajni čas, da se zadeve končno uredijo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Jani Prednik. Izvolite.
En lep pozdrav vsem! V letih 2013 in 2014 je Slovenija skušala sama rešiti velikanski problem, ki je nastal v njenih bankah, in se pri tem izogniti prisilni upravi tako imenovanih trojk in ukrepov Mednarodnega denarnega sklada, pri tem pa ohraniti delujoč gospodarski sistem in ohraniti finančno suverenost. Pri reševanju bank so morali skladno s tako imenovanim načelom bail-in sodelovati tudi njeni lastniki. To je vključevalo tudi tiste, ki so predhodno kupili vrednostne papirje, poznamo jih pod izrazom podrejene obveznice, z izdajo katerih so banke od leta 2010 dalje zbirale denar za svojo kapitalsko ustreznost. Ko je bilo ugotovljeno, da v bančnih bilancah zijajo globoke luknje, je bila sprejeta odločitev, da se tudi kapital, plačan v podrejene obveznice, uporabi za pokritje teh izgub. Državni zbor je takrat sprejel dopolnitve bančne zakonodaje, ki so Banki Slovenije omogočile izdajo odločb, s katerim so bile naložbe vlagateljev v celoti razvrednotene in spremenjene v bančni kapital. Ustavno sodišče je v letu 2016 odločilo, da je bila tako izvedena bančna sanacija v skladu s slovensko ustavo. Ugotovilo pa je, da je bila imetnikom obveznic kršena temeljna ustavna pravica do sodnega varstva. Sprejeta zakonodaja jim namreč ni dovoljevala, da bi na sodiščih izpodbijali odločbe, s katerimi jim je Banka Slovenije naložila obveznost sodelovanja pri sanaciji. Zato je Ustavno sodišče naložilo Državnemu zboru, da pripravi zakon, s katerim bo takšno sodno varstvo omogočil. Tak predlog imamo danes končno pred seboj, pripravljen za glasovanje. Spoštovani, pričakovanja nekaterih do tega zakona so seveda velika. Nekateri so mnenja, da bi moral zakon oškodovancem vrniti vse njihove vložke, saj naj bi šlo pri bančni sanaciji za kriminal, dirigiran iz tujine. Spet drugi menijo, da je država ravnala ustrezno, ko je sanirala banke. Tretji trdijo, da razlogov za sanacijo sploh ni bilo. A ta zakon ureja le pravico oškodovancev, da svojo pravico iščejo na sodišču. Zato ta predlog zakona vzpostavlja vse, kar je potrebno, da taki postopki končno stečejo. Sledeč odločbi Ustavnega sodišča določa način, s katerim bodo lahko nekdanji imetniki obveznic dokazovali svoj prav. To jim bo uspelo, če bodo lahko dokazali, da bi v stečaju bank izgubili manj, kot so izgubili s sodelovanjem pri njihovem reševanju. Zato je ključen dostop do podatkov, ki so bili uporabljeni za izračun globine bančne luknje in ki niso bili nikoli razkriti ne javnosti in ne oškodovancem. Predlog zakona tako vzpostavlja način dostopa do podatkov skozi podatkovne sobe, pri čemer je velik del zakona namenjen varovanju zasebnosti in zaupnosti, da bi tako zadostili številnim pravilom, ki določajo neodvisnost delovanja centralnih bank in varujejo bančno tajnost. Predlog zakona je bil v obravnavi dopolnjen še z možnostjo poravnave z najmanjšimi vlagatelji, za katere je mogoče glede na njihov materialni položaj upravičeno domnevati, da v nakupu vrednostnih papirjev niso sodelovali s špekulativnimi nameni. Upoštevan je bil tudi predlog sodne veje oblasti, da zaradi hitrosti postopki po tem zakonu stečejo pred sodiščem v Mariboru. Tožena stranka je po tem zakonu Banka Slovenije, ki bi bila, če se izkaže njena odgovornost, tudi dolžna poravnati morebitno škodo. Tej rešitvi sicer nasprotuje. Na enakem stališču pa stoji tudi Evropska centralna banka. Trdita, da gre za prepovedano monetarno financiranje, a spomniti se moramo zadnjih let, ko sta se obe centralni banki na svojo neodvisnost sklicevali predvsem takrat, ko je bilo treba položiti račune. To neodvisnost sta stolmačili na način, da svojih ravnanj nista dolžni pojasnjevati nikomur, kot da je njuna neodvisnost cilj in ne sredstvo, ki jima je zaupano zaradi njune pomembne vloge in odgovornosti, ki jo imata do ljudi. Spoštovani, spomniti se moramo, da je Slovenija sama sanirala svoje banke, zato ji ni bilo treba poklicati na pomoč trojke. Odločbe o izbrisu obveznic je izdala Banka Slovenije, ki je v letih 2013 in 2014 delovala kot samostojni regulator bančnega sistema. Krovni zakon o Banki Slovenije od samega začetka določa, da je Banka Slovenije odgovorna za škodo, ki jo povzroči s svojimi dejanji. Zato njena odškodninska odgovornost nikakor ne posega v njeno neodvisnost. Da bi do odškodnine prišlo, pa bi morali prizadeti dokazati, da bankam v tistih letih ni zares grozil stečaj. Možnost za kaj takega jim daje prav ta predlog zakona. V poslanski skupini SD bomo ta predlog zakona podprli tudi v tretji obravnavi. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranske modernega centra bo predstavila Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Kot smo pričakovali, je za nami obravnava ene bolj zahtevnih zakonskih materij v tem mandatu, ki popravlja napačne odločitve predpretekle vlade, te pa so nesporno nastale pri zelo kompleksni sanaciji bančnega sistema leta 2013. Rezultati stresnih testov so tedaj ob predpostavki neugodnega scenarija pokazali, da bankam primanjkuje skoraj pet milijard evrov. Toliko denarja je namreč predhodno izpuhtelo s podeljenimi slabimi krediti. V tej sanaciji so del manjkajočega kapitala neprostovoljno prispevali tudi imetniki podrejenih vrednostnih papirjev poslovnih bank v težavah. Evropska komisija je od prvega avgusta 2013 pri svoji presoji dovoljenja državnih pomoči izhajala iz novih pravil, in sicer da banki v primeru kapitalskega primanjkljaja dokapitalizacija v obliki državne pomoči ne sme biti podeljena, dokler podrejeni instrumenti niso pretvorjeni v lastniški kapital. Novembra leta 2013 sprejeta novela Zakona o bančništvu je tako omogočila, da so banke, ki niso več dosegale minimalnega predpisanega kapitala in jim je grozila likvidacija ali stečaj, izvedle ukrep prenehanja ali konverzije kvalificiranih obveznosti, vendar pri tem posamezen upnik ni smel utrpeti večjih izgub, kot bi jih v primeru stečaja banke. Ustavno sodišče je nato v svoji odločbi leta 2016 odločilo, da zakon razlaščenim imetnikom ne zagotavlja ustreznega pravnega varstva in je zato v neskladju z ustavo. Cilj in namen današnjega zakonskega predloga je torej odprava te protiustavnosti. Žal pa pravica tudi tokrat za več let zamuja. Razlaščeni vlagatelji bodo odškodninske tožbe po tem zakonu lahko naslovili na Banko Slovenije, ki bo zavezana za izplačilo odškodnin, če bi se izkazalo, da je bila ocena o višini bančne luknje previsoka. V javnosti so medijsko vse bolj glasne ideje in špekulacije, da je bila ta bančna luknja visoko precenjena in da so bile vse izdelane cenitve neustrezne. A dejstvo je, da smo zaradi slabih bančnih praks in kar nekaj let prepozne sanacije izgubili nekaj milijard davkoplačevalskega denarja. Vsakršna drugačna interpretacija lahko ustreza zgolj nekaterim, dobro poučenim vlagateljem in tudi morebitnim finančnim špekulantom, ki se še danes skrivajo za fiduciarnimi računi v tujini. Tej problematiki skritih lastnikov smo v Poslanski skupini Stranke modernega centra namenili prav posebno pozornost in vztrajali, da se razkritje dejanske identitete nekdanjih lastnikov nadgradi z dodatnimi varovalkami. Prav tako smo že med celotno obravnavo posebej opozarjali tudi na nekatere glavne neusklajenosti in nelogičnosti, ki so bile nato med zakonodajnim postopkom večinoma odpravljene, ni pa bila usklajena ključna pripomba Banke Slovenije, torej potencialnega plačnika odškodnin, glede prepovedi monetarnega financiranja. Skrbi nas, ker centralna banka zato napoveduje novo ustavno presojo, poleg tega pa močno problematizira tudi na novo vpeljan institut pavšalnih odškodnin, do katerih naj bi bili upravičeni le tisti z letno plačo, nižjo od povprečne. Vse to bi lahko zamaknilo uveljavitev tega zakona, oškodovani imetniki pa zato še dolgo ne bodo nič bližje pravici oziroma pravičnemu poplačilu odškodnine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, drage kolegice in kolegi! Stotine ur razprav smo imeli tukaj v Državnem zboru v zadnjih nekaj letih o sanaciji bančne luknje. Rezultat teh razprav je naslednja ugotovitev, te razprave so pokazale, da je sanacija bančne luknje predstavljala in še predstavlja strahoviti razvojni zaostanek naše države in domovine Slovenije, morda zaostanek kar za 10 let, in še, da pravna država ne deluje. Poslanci smo v poročilu parlamentarne preiskovalne komisije odgovorne za nastanek bančne luknje z imeni in priimki predali organom pregona. In kot je bilo danes že povedano, nihče ne sedi. Iz nekaterih sodb, kolegice in kolegi, je danes že jasno, da bodo morale komercialne banke ali pa Banka Slovenije po tem zakonu, ki ga zdaj obravnavamo, poplačati določen del izbrisanih imetnikov bančnih obveznic. Poznamo primer iz Celja, ko mora komercialna banka poplačati dvema vlagateljema, ki sta bila nepoučena vlagatelja, tako namreč izhaja iz sodbe sodišča, in sta vložila v podrejene obveznice, vložila sta en milijon evrov, en milijon evrov. In ko sta vložila en milijon evrov, ju sodišče obravnava kot nepoučena vlagatelja. Je mogoče razumeti, da nekdo vloži en milijon evrov v relativno tvegano naložbo in dobi status nepoučenega vlagatelja? Naj razume, kdor more. Imamo tri skupine tako imenovanih podrejencev. Prva skupina so navadni državljani, ki so podrejene obveznice kupovali na bančnih okencih in so bili morda res zavedeni, te bi lahko že zdavnaj poplačali. Predstavljene so bile že tudi rešitve, prav tako je znana praksa iz tujine. A za to dejanje nikoli ni bilo dovolj politične volje. Če bi bila politična volja, bi te male vlagatelje podrejenih obveznic, že zdavnaj poplačali, pa jih nismo. Zakaj? Zaradi tretje glavne skupine, glavne skupine lastnikov podrejenih obveznic, ki si odpirajo fiduciarne račune v Luksemburgu, Dublinu in morda še kje. V Novi Sloveniji teh pravnih oseb ne želimo poplačati, vse dokler ne znajo pojasniti, kdo so in kako so prišli do denarja. Mi v Novi Sloveniji smo sicer zadovoljni, da je koalicija posvojila naš amandma, da se morajo pred sodiščem zglasiti le tiste pravne in fizične osebe, ki so bili lastniki podrejenih obveznic ob izbrisu. To je minimalna varovalka. Dodatna pa je bila, da bi se pred sodiščem morali zglasiti tisti, ki so kupovali podrejene finančne instrumente, kajti vmes, zlasti v postopkih priprave na izbris, so lahko svoje obveznice tudi prenesli ali prodali v katerikoli sklad v Luksemburgu ali kjerkoli drugje. Imeli so namreč dovolj časa. Odločitev za izbris imetnikov podrejenih obveznic je bila izključno politična. Naj spomnim, da je to naredila koalicija vlade Alenke Bratušek. Izbrisa ni določila Banka Slovenije. Sedaj pa bi radi to politično odločitev, to odgovornosti iz tega Državnega zbora in takratne koalicije in takratne vlade, preprosto prenesli na Banko Sloveniji in ji kar implicitno očitamo, da je ona odgovorna za izbris. Ni težave, lahko to naredimo, ampak na Ustavnem sodišču, kot piše Zakonodajno-pravna služba, to ne bo zdržalo. Ampak kdo bo spet na slabšem, če zakon pade na Ustavnem sodišču? Na slabšem bodo spet tisti mali vlagatelji, ki bodo še vedno čakali in čakali, da bodo poplačani. A odgovornost za zakon in izbris je izključno na koaliciji Alenke Bratušek. In še, tri četrtine Slovencev zaupa evru, naši skupni evropski valuti. Po tem lahko sklepamo, da tri četrtine Slovencev implicitno zaupa, rešpektira Evropsko centralno banko. Ta zakon resnično ne gre na roko malim vlagateljem. Zakaj ne? Po tem zakonu imamo določilo, da se bo presojalo, ali bi bili podrejenci na boljšem v primeru stečaja bank. To potegne za seboj pomembno posledico, in sicer računanje bančne luknje po takratni metodologiji. Se zavedamo, v kaj se spuščamo? Računali bodo bančno luknjo, delali skrbni pregled bank na podlagi takratnih vhodnih podatkov in delali stresne teste. Kdo bo odgovoren za to izvedbo? Koliko časa bodo trajali ti postopki? Poslanska skupina tega zakona ne bo podrla. Glasovali bomo proti.
Hvala lepa. Prišli smo do zadnjega stališča, stališča Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek in Maše Kociper. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Kot zadnja med tistimi, ki predstavljam stališča poslanskih skupin, ne bi ponavljala vsega, kar je bilo povedano, bi pa vseeno naredila kratek povzetek. Leta 2013 in 2014 smo v tej državi prišli do situacije, ko je bila država tako rekoč pred bankrotom. V nekaj mesecih bi lahko zmanjkalo denarja za pokojnine, za plačila učiteljev, zdravnikov, gasilcev in tako naprej. Napake prejšnjih vlad in tudi napake pri poslovanju bank, tudi napake glede slabe kontrole, glede delovanja in regulacije bančnega sistema, bi bilo treba nujno popraviti ali pa bi državi sledila katastrofa. Takratna vlada je po svojih močeh in ob sodelovanju z Banko Slovenije opravila vse, kar je bilo potrebno, in sprejela ustrezne ukrepe, ki so Slovenijo pripeljali iz krize in jo popeljali na pot razvoja in visoke gospodarske rasti. Med drugim je bilo sprejeto kar nekaj ukrepov, vezanih na sanacijo bank. Evropska zakonodaja je takrat določala, da se nekateri ukrepi možni samo pod določenimi pogoji. Med drugim so pri sanaciji bank morali sodelovati tudi lastniki in, kot je takrat velevala zakonodaja oziroma pravila Evropske unije, na nek način tudi lastniki tako imenovanih podrejenih obveznic. Na ta način so tisti davkoplačevalci, ki niso bili udeleženi v lastništvu bank in niso bili lastniki podrejenih obveznic, plačali za sanacijo bank manj, kot bi sicer. Če teh ukrepov ne bi bilo, bi vsi mi davkoplačevalci, ki nismo bili solastniki bank ali imetniki podrejenih obveznic, plačali več. Na podlagi presoje Ustavnega sodišča Republike Slovenije je bila leta 2016 izdana odločba, v kateri je Ustavno sodišče razsodilo, da sam ukrep tako imenovanega izbrisa ni bil protiustaven, da pa je treba glede na specifiko tega ukrepa vsem, ki so bili razlaščeni, ponuditi ustrezno pravno varstvo. Ta ustavna odločba je bila izdana leta 2016 in prejšnja pod vodstvom Mira Cerarja z veliko poslansko večino, žal, v dveh letih ni bila sposobna sprejeti zakona, ki bi to situacijo saniral. Ta zakon je ena najtežjih pravnih materij, kar jih imamo v Državnem zboru, je tako na vrsti zdaj, pred tem sklicem Državnega zbora. Upamo lahko, da bo zdaj v tretjem branju končno potrjen, kot so to trdile v splošni obravnavi vse poslanske skupine. V splošni obravnavi so vse poslanske skupine podpirale ta zakon, izpostavile so pa nekaj problemov, ki jih zakon v nadaljevanju tudi naslavlja in rešuje. Poslanska skupina Alenke Bratušek je tekom zakonodajnega postopka ves čas podpirala vse konstruktivne možnosti za to, da pridemo do rešitve, ki bo ustavnopravno vzdržna in ki bo tudi odgovorila na glavne pomisleke poslancev. Poleg tega smo se ves čas zavzemali za možnost posebne poravnave za tiste vlagatelje, ki so bili socialno šibkejši. Gre za tiste fizične osebe, ki ste jih vse poslanske skupine omenjale, da jim je treba ponuditi posebno varstvo, za ljudi, ki so prišli na bančna okenca, želeli morda dobiti depozit, pa so jim bančni uslužbenci predlagali, naj se raje poslužijo tako imenovanih podrejenih obveznic, kot boljše naložbe za njihove prihranke. Po zaslugi Stranke Alenke Bratušek imamo zdaj v zakonu ureditev, ki naslavlja prav te vlagatelje, ki imajo na ta način možnost krajšega postopka posebne izvensodne poravnalne sheme. Tako bodo lahko ti vlagatelji, ki imajo šibkejši socialni položaj, oproščeni in dragih in dolgotrajnih postopkov, ki jih niti ne želijo niti morda nimajo znanja in sposobnosti, da bi jih peljali. Te fizične osebe imajo možnost takojšnjega izplačila pavšalnega nadomestila v višini 80 % vrednosti instrumenta drugega in tretjega razreda, ki so ga vplačali ob nakupu, vendar ne več kot 20 tisoč evrov za vsak posamični red. Višina 20 tisoč evrov je določena glede na višino povprečne letne bruto plače v letu 2013 in se smatra kot ustrezen socialni korektiv. Drugi potrebni pogoj pa je, da te osebe niso presegle povprečnega letnega dohodka v tistem letu. Pavšalno nadomestilo tako ne predstavlja klasične odškodnine ali priznanja terjatev, temveč korektiv za reševanje socialnih posledic teh oseb, namen je sanacija njihovega socialnega položaja. Fizične osebe niso subjekti konkurenčnega prava, ki se ukvarjajo z gospodarsko dejavnostjo, zato predlagana zakonska ureditev ne predstavlja tveganja za nastanek nedovoljene državne pomoči. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek bomo zakon tudi v tem branju podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O TRGU FINANČNIH INSTRUMENTOV V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju Metodu Dragonji. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Zakonski predlog je pripravljen zaradi začetka uporabe tako imenovane Prospektne uredbe v evropskem pravnem redu. Gre za uredbo o prospektu, ki se objavi ob ponudbi vrednostnih papirjev javnosti ali njihovi uvrstitvi v trgovanje na reguliranem trgu, hkrati z razveljavitvijo prejšnje direktive, ki se je začela na območju Evropske unije uporabljati 21. julija 2019. Prospektna uredba je bila na EU ravni sprejeta, ker so pred tem različni pristopi, ki so jih ob ponudbi vrednostnih papirjev javnosti ali ob njihovem trgovanju na reguliranem trgu dopuščale posamezne države in prej omenjena Prospektna direktiva, povzročali razdrobljenost notranjega trga, razlike v zakonodajah držav članic pa so občutno ovirale nemoteno delovanje enotnega kapitalskega trga. Z uveljavitvijo Prospektne uredbe se sedaj za izdajatelje, ponudnike in vlagatelje zahteve za uvrstitev vrednostnih papirjev o trgovanju, trgovanje na reguliranem trgu v vseh državah članicah poenotijo. Prospekte potrjene v eni državi članici je mogoče uporabljati tudi v vseh drugih državah članicah. V EU je zagotovljeno enotno razkritje in nemoteno delovanje notranjega trga. Glede na to, da sedaj Prospektna uredba velja neposredno, je bilo zato potrebno spremeniti Zakon o trgu finančnih inštrumentov, ki je do sedaj v slovenski pravni red prenašal Prospektno direktivo, ki jo je Prospektna uredba razveljavila. S predlogom zakona pa se odpravlja tudi določene nejasnosti oziroma nedoslednosti aktualnih določb Zakona o trgu finančnih inštrumentov, ki so bile zazna ne od začetka njegovega izvajanja v prakso. Ker v drugi obravnavi zakona ni bilo vloženih dodatnih amandmajev po obravnavi v matičnem delovnem telesu, predlagam, da se v skladu z določbami poslovnika tretja obravnava zakona izvede na tej seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Robertu Polnarju. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 14. seji 8. oktobra letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgu finančnih inštrumentov, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada. Odbor je kot gradivo za sejo poleg predloga zakona prejel še mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine koalicije, in sicer k šestim členom. Članicam in članom je bil na seji predložen tudi predlog za amandma odbora k 68. členu zakona. Na seji so sodelovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Agencije za trg vrednostnih papirjev, Državnega sveta in Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državni sekretar na Ministrstvu za finance predstavil cilje in poglavitne rešitve predloga zakona ter poudaril, da se s predlaganim zakonom podrobneje ureja izvajanje evropske zakonodaje s tega področja. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila pisno mnenje službe ter pojasnila, da so konkretne pripombe k posameznim členom ustrezno upoštevane z vloženimi amandmaji, razen v delu 46. člena, ki se nanaša na kršitve in sankcij, ki je po mnenju Zakonodajno-pravne službe še vedno premalo jasen. Na seji sta sodelovala tudi predstavnik Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance ter predstavnik Agencije za trg vrednostnih papirjev, ki sta izrazila podporo predlaganemu zakonu. V razpravi je bilo postavljeno vprašanje o pragu za izjemo pri določitvi obveznosti objave prospekta za nekatere vrste ponudb vrednostnih papirjev, ki je v predlaganem zakonu postavljen relativno nizko. Državni sekretar in predstavnik Agencije za trg vrednostnih papirjev sta pojasnila, da je takšna višina praga določena na podlagi velikosti in razvitosti kapitalskega trga v Sloveniji. Po opravljeni razpravi je odbor v skladu z osmim odstavkom 131. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel amandma odbora k 68. členu. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval amandmaje poslanskih skupin koalicije k 22., 60., 89., 91. in 92. členu in jih sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je predstavitev stališči poslanskih skupin. Javi Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj! Zakon o trgu finančnih inštrumentov ima kar 562 členov. Ta novi predlog zakona ima 93 členov. Gre za zelo zahtevno finančno vsebino, ki je še sam najbolje ne razumem. Priznam. Vprašanje, koliko je ta predlog zakona razumejo naši volivci, pa tudi, kako uporabna za povprečnega Slovenca je vsa ta zakonska navlaka, ki jo sprejemamo. Ljubljanska borza poroča o upadu povprečnega mesečnega prometa, ki znaša zgolj 28 milijonov evrov. Zmanjšuje se torej število izdajateljev vrednostnih papirjev pa tudi število samih vrednostnih papirjev. Dovoljenje za opravljanje investicijskih storitev in poslov naj bi imelo le že 22 družb. Rast ali tržna kapitalizacija organiziranega trg? Naš trg ni zanimiv niti za tujce. Slovenski finančni trg je tako zelo majhen, da ga sploh nima smisla urejati. No, imamo pa zaradi tega zakona dodatno zaposlenih vsaj nekaj uradnikov več. Ključni namen zakona mora biti varovanje in zaščita vlagatelja, to pomeni, da naj Agencija za trg vrednostnih papirjev dosledno nadzoruje trgovanje z vrednostnimi papirji. Predlagatelj pravi, da je zakon popolnoma prilagojen pravu Evropske unije. Recimo, da jim verjamemo. Tudi vsebina sprememb ni napačna. Določen bo nadzorni organ, njihove pristojnosti in odgovornosti. Določen bo celo način opravljanja nadzora pa tudi nadzorni ukrepi. No, jaz bi pričakoval, da je to določeno že v prvotnem zakonu. V Slovenski nacionalni stranki predlogu zakona ne nasprotujemo. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavila Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Lepo pozdravljeni tudi z moje strani! Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgu finančnih instrumentov v slovenski pravni red prenaša določila uredbe EU o prospektu, ki se je objavil v ponudbi vrednostnih papirjev v javnosti ali njihovi uvrstitvi v trgovanje na reguliranem trgu. Ključna cilja predloga zakona sta podrobnejša ureditev izvajanja uredbe in odprava ugotovljenih pomanjkljivosti, nedoslednosti trenutno veljavnega Zakona o trgu finančnih instrumentov 1. Sprejem uredbe je nujen zaradi sprememb, do katerih je od začetka veljavnostne direktive prišlo na zakonodajnem področju in na trgu. Različni pristopi so namreč povzročali razdrobljenost notranjega trga, saj so za izdajatelje, ponudnike in osebe, ki so prosile za uvrstitev trgovanja na reguliranem trgu, v različnih državah članicah veljala različna pravila. Prospektov, potrjenih v eni državi članic, pa ni bilo mogoče uporabiti v vseh drugih državah članicah. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlaganim spremembam in dopolnitvam Zakona o trgu finančnih instrumentov ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Lista Marjana Šarca bo predstavila Andreja Zabret. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Zakon o trgu finančnih instrumentov ureja pravila in pogoje, vezane na izdajanje in trgovanje z vrednostnimi papirji v Republiki Sloveniji. Hkrati opredeljuje tudi vse obveznosti glede razkritja informacij, vezanih na vrednotna papirje, s katerimi se trguje na urejenem in organiziranem trgu vrednostnih papirjev. Pokriva tudi pogoje poslovanja za investicijska podjetja, registrirana na področju Republike Slovenije, in tista, ki so registrirana v tujini in v Sloveniji izvajajo svoje storitve. S tem pa so zajeta tudi prepovedana ravnanja in zlorabe. Namen spremembe zakonodaje in njenih dopolnitev na področju trga finančnih instrumentov je predvsem zagotoviti večje varstvo udeležencev trga, preprečevanje zlorab in večjo zaščito predvsem manjših delničarjev. Poglavitni razlog za pripravo predloga novele zakona je začetek uporabe uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o prospektu, ki se objavi ob ponudbi vrednostnih papirjev v javnosti ali njihovi uvrstitvi v trgovanju na reguliranem trgu, in pa hkrati razveljavitvi direktive zaradi sprememb, ki so se od začetka njene veljavnosti zgodile v zakonodaji in na trgu. Torej, da se izvajanje evropske zakonodaje prenese v naš pravni red in s tem omogoči učinkovito delovanje na trgu. Različni pristopi držav članic so namreč povzročali razdrobljenost notranjega trga EU, saj so za izdajatelje, ponudnike in osebe, ki so prosili za uvrstitev v trgovanje na reguliranem trgu, v različnih državah članicah veljala različna pravila. Prospektov, potrjenih v eni državi članici, torej ni bilo mogoče uporabljati tudi v vseh drugih članicah. Te razlike v zakonodajah držav članic so tako ovirale nemoteno delovanje notranjega trga vrednostnih papirjev. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca podpiramo razvoj organiziranega trgovanja z vrednostnimi papirji kot tudi upravljanje učinkovitega nadzora nad samim trgom, zato bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Jani Prednik. Izvolite.
Še enkrat lep pozdrav! Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o trgu finančnih inštrumentov je posledica sprejetja nove evropske uredbe s tega področja. Evropska pravila, ki urejajo trgovanje s finančnimi inštrumenti so namreč sredi stalnega procesa poenotenja, da bodo veljala enotno in neposredno po vsej Evropski uniji. Do zdaj veljavna pravila so bila zajeta v evropski direktivi, ki so jo države članice, tudi Slovenija, prenesle v svoje nacionalne zakone. S sprejetjem nove evropske uredbe, ki velja neposredno, so mnoge določbe direktive in na njeni podlagi sprejete zakonodaje postale nepotrebne. Tako velika večina zakonskih sprememb predstavlja črtanje členov, ki so doslej prenašali določila evropske direktive ter uskladitev medsebojnega sklicevanja posameznih členov. Pravila pa, kot že omenjeno, ostajajo v veljavi, le da bodo urejena enotno in na evropski ravni v uredbi, ki enako in neposredno velja za vse članice. V obravnavi predloga zakona so nekateri deležniki izrazili mnenje, da postaja pravni red tega področja na tak način preveč zapleten in slabše razumljiv. S tem se je mogoče tudi strinjati. Vsekakor je poenotenje pravil na evropski ravni dobra stvar, vendar si tudi pri kompleksnem področju, kot je trgovanje s finančnimi inštrumenti, želimo, da so zakonska določila jasnejša. V razpravi je bilo zato pojasnjeno, da bodo novi predpisi učinkovali na tiste, ki trgujejo s temi vrednostnimi papirji. V Poslanski skupini SD bomo ta predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci! S predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgu finančnih instrumentov se bo podrobnejše uredilo izvajanje uredbe 2017/1129 o prospektu, ki se objavi ob ponudbi vrednostnih papirjev, javnosti ali njihovi uvrstitvi v trgovanje na regularnem trgu. Uredba je začela veljati 21. 7. 2019. Nova pravna ureditev bo bistveno pripomogla k vzpostavitvi unije kapitalskih trgov z namenom, da bo podjetjem omogočila dostop do bolj raznolikih virov kapitala po vsej Evropski uniji. Pomemben cilj je tudi zagotoviti učinkovitejše delovanje trgov ter vlagateljem in varčevalcem ponuditi dodatne priložnosti za učinkovitejše naložbe denarja. Pričakujemo, da se bo s tem povečala gospodarska rast in da se bodo ustvarila nova delovna mesta. Eden od ciljev je tudi okrepiti zaupanje v preglednost trgov v Evropski uniji, zmanjšati upravno zapletenost postopkov in zmanjšati stroške poslovanja. Novela odpravlja tudi nesorazmernost informacij med vlagatelji in izdajatelji, prav tako pa zagotavlja enotnost izvajanja odločb po vsej Evropski uniji, ki neposredno nalagajo obveznosti uvrstitev v trgovanje na regularnem trgu. Z novelo se poskuša urediti zaupanje v finančni sistem Evropske unije. Poleg tega bo novela zakona odpravila nekatere ugotovljene pomanjkljivosti in nedoslednosti v trenutnem veljavnem zakonu. Med drugim so določene dodatne naloge Agencije za trg vrednostnih papirjev glede predpisov o upravljanju investicijskih storitev in poslov, ki jih mora nadzornik izdati na podlagi zakona. Natančneje opredeljuje postopek odločanja in objave nadzornih ukrepov agencije. Razširja pristojnosti agencije za ukrepanje v primeru kršitve predpisov borznoposredniških družb ali trgovanje na kapitalskem trgu. Nenazadnje pa so predeljene tudi potrebe, značilnosti borzne posredniške družbe, ki uporablja algoritemsko trgovanje, da se ta lahko šteje za vzdrževalca trga. Novela opredeljuje tudi, katere osebe oziroma pod kakšnimi pogoji te niso vključene v sistem jamstva za terjatve vlagateljev iz 14. poglavja zakona, ter odpravlja nekdanje ugotovljene redakcijske napake v besedilu zakona. Prepričani smo, da bo novela zakona z omejenimi spremembami in dopolnitvami prispevala k okrepljenemu zaupanju v preglednost slovenskega trga in zmanjšanju upravne zapletenosti. Hkrati pa se bodo zmanjšali tudi stroški iskanja in zagotavljanja skladnosti za podjetja. Pozivamo k čim prejšnji vzpostavitvi mehanizma dovoljenja za čezmejno opravljanje storitev, kar bo prispevalo k učinkovitemu delovanju notranjega trga za širok nabor vrednostnih papirjev. Odpravljalo bo tudi nesorazmernost informacij med vlagatelji in izdajatelji ter utrdilo zaupanje v finančni sistem Evropske unije. Zavedati se moramo, da s tovrstnimi spremembami ustvarjamo pomembne premike na slovenskem kapitalskem trgu, saj s tem vzpostavljamo višje standarde delovanja borznoposredniških družb in bank, ob tem pa tudi zagotavljamo večjo varnost in zaščito vlagateljev, bolj transparentno preglednost slovenskega trga ter boljši nadzor nad trgovanjem s finančnimi instrumenti. S to novelo se bodo med drugim povečale tudi pristojnosti nadzornega organa, to je Agencije za trg vrednostnih papirjev, in sicer za ukrepanje v primeru kršitev predpisov. Iz navedenih razlogov bomo v poslanski skupini Stranke modernega centra Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgu finančnih instrumentov soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, drage kolegice in kolegi! Že septembra 2015 je Evropska komisija objavila akcijski načrt o oblikovanju unije kapitalskih trgov. Če govorimo o uniji kapitalskih trgov, pomeni, da določene zakonitosti na kapitalskem trgu potem morajo na nivoju EU delovati enotno. Neka prejšnja, stara direktiva iz leta 2003 je omogočala, da so kapitalski trg urejale posamezne države same za sebe. In temu akcijskemu načrtu Evropske komisije je potem v juniju 2017 sledila Uredba Evropskega parlamenta in Sveta. Ta uredba predstavlja bistveni korak k vzpostavitvi unije kapitalskih trgov. In tudi ta novela Zakona o trgu finančnih instrumentov poskuša ponotranjiti, če smem tako reči, uredbo iz leta 2017, številka 1129. To je uredba o prospektu, ki se objavi ob ponudbi vrednostnih papirjev javnosti ali njihovi uvrstitvi v trgovanje na reguliranem trgu. S to uredbo, še enkrat, je bila razveljavljena direktiva iz leta 2003. Direktiva je omogočala, da so v različnih državah članicah veljala različna pravila, ta stara namreč. In kot rečeno, če gre za unijo kapitalskih trgov, potem morajo biti vzpostavljena enotna pravila v vseh državah članicah. Poslanke in poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov temu zakonu ne bomo nasprotovali. Novela črta določbe, s katerimi je bila v slovenski pravni red prenesena direktiva iz leta 2003 in jih zdaj vsebuje uredba iz leta 2017, torej ta ključna uredba o vzpostavitvi unije kapitalskih trgov. Uredba določa, da v pristojnosti Slovenije ostaja določitev izjem glede obveznosti objave prospekta za nekatere vrste ponudb vrednostnih papirjev. Zakon določa, da ta izjema velja za vrednostne papirje, a, pri katerih je skupna prodajna cena v evrih znotraj te ponudbe v obdobju 12 mesecev manjša od 3 milijonov evrov, b, se za tako ponudbo ne zahteva uradnega obvestila v skladu s 25. členom že večkrat omenjene uredbe. Zanimivo je, da uredba v svojem 3. členu državam postavlja zgornji limit za možnost izjem od obveznosti objave, in sicer na višini 8 milijonov evrov. Na mestu je bilo tu vprašanje, ki sem ga postavil na odboru, zakaj Vlada predlaga za 5 milijonov evrov nižji znesek, kot ga še dovoljuje uredba. Na odboru sem dobil relativno zadovoljiv odgovor, ki pa seveda nakazuje na dimenzijo kapitalskega trga v Sloveniji. Pozdravljamo torej to implementacijo evropskega pravnega reda v slovenski pravni red in, kot rečeno, zakonu ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Franc Kramar. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Zadnje desetletje je bil Zakon o trgu finančnih instrumentov deležen nekajkratnega noveliranja. Novelam zakona botrujejo evropske direktive in uredbe, katerih določbe ustvarjajo poenotenje predpisov in s tem odpravljajo ovire za nemoteno in konkurenčno delovanje notranjega trgovanja z vrednostnimi papirji. Šele praktično izvajanje strokovno zahtevnih predpisov pokaže, na katerih mestih se pojavljajo anomalije, pomanjkljivosti in nedoslednosti, ki jih je treba odpraviti. Poleg določil, ki so posledica prenosa uredbe v naš pravni sistem, novela vsebuje tudi spremembe za odpravo nepravilnosti, ki jih je pri svojem delovanju zaznala Agencija za trg vrednostnih papirjev. Novela se nanaša na prospekt, ki ga izdajatelji vrednostnih papirjev javno objavijo ob ponudbi vrednostih papirjev javnosti ali ob njihovi uvrstitvi v trgovanje na reguliranem trgu. Tozadevno je bila v slovenski pravni red pred časom že prenesena evropska direktiva. Ta direktiva je določala usklajena načela in pravila za pripravo potrditev objave prospektov in pravila za plasiranje vrednostnih papirjev na reguliran trg. Direktiva ni dosegla svojega učinka, saj so v državah članicah Evropske unije še vedno veljala različna pravila. To je povzročilo razdrobljenost notranjega trga v državah članicah in s tem neoptimalno delovanje notranjega trga vrednostnih papirjev. Zaradi vsega navedenega je bila direktiva razveljavljena. Določila, ki so bila v zakon vnesena na njeni podlagi, se zdaj črtajo in nadomeščajo z določili nove uredbe iz leta 2017. Ta za razliko od ukinjene direktive v vseh državah članicah velja neposredno in enotno. V Stranki Alenke Bratušek kot bistvene spremembe spoznavamo določitev izjeme glede obveznosti objave prospektov, ki so v pristojnosti Republike Slovenije in prilagojene njenemu trgu. Prag, ki dopušča izjemo obveznosti objave, je glede na druge države članice določen relativno nizko, a ne brez utemeljenih razlogov. Določitev praga je namreč odvisna od velikosti in razvitosti kapitalskega trga v Sloveniji. Agencija za trg vrednostnih papirjev je nadzorni organ, ki skrbi za izvajaje določil, ki jih prinaša uredba, slednja bo tudi skozi transparenten postopek razkrivala informacije o izrečenih ukrepih. Poleg objave informacij o ukrepih in kršiteljih odvračilno sankcijo predstavljajo tudi denarne kazni, ki hujše kršitve kaznujejo izjemno strogo. V Poslanski skupini Alenke Bratušek bomo novelo zakona podprli. Zagovarjamo krepitev zaupanja v preglednost trgov znotraj Unije, zmanjšanje administrativnih ovir in zapletenosti postopkov, ki trg upočasnijo in finančno obremenijo. Vse navedeno privablja tuje vlagatelje na naš trg na eni strani in na drugi strani odpira vrata domačim vlagateljem, ki na trgu Evropske unije nastopajo brez pravnih tveganj in finančnih obremenitev. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnja bo stališče predstavila Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke in gospodje poslanci! Zakon o trgu finančnih instrumentov je bil v vsej svoji razsežnosti in zahtevnosti sprejet v Državnem zboru konec novembra lanskega leta. Praktična uporaba zakona je v manj kot letu dni pokazala, da je potreben dodatnih obsežnih sprememb, ki se je v današnjem predlogu izkazujejo v črtanju ali pa spreminjanju 113 členov. Agencija za trg vrednostnih papirjev je kot nadzorni organ prepoznala pri izvajanju zakona nekatere nedoslednosti in pomanjkljivosti, ki jih je potrebno odpraviti. Predpisuje se vsebina dokumentacije, ki jo je treba predložiti zahtevam za izdajo dovoljenj, o katerih je agencija pristojna odločati. Pristojnosti agencije za ukrepanje v primeru kršitve predpisov, ki urejajo poslovanje borzno posredniških družb in trgovanje na kapitalskih trgih, se razširjajo. Postopek odločanja in objave nadzornih ukrepov je natančneje opredeljen, ravno tako postopek objave informacij o identiteti kršitelja ter njegovem predvidenem sodnem varstvu. Enako pomemben povod za spremembe zakona pa je uveljavitev Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o prospektu, ki se objavi ob ponudbi vrednostnih papirjev javnosti ali njegovi uvrstitvi v trgovanje na reguliranem trgu. Zakon tudi posodablja določbe glede opredelitve izrazov ter določa izjeme glede obveznosti objave prospekta, izjeme, ki so v pristojnosti Republike Slovenije. Določen je nadzorni organ, dopolnjene so njegove pristojnosti in odgovornosti. Opredeljena so določila glede razkritja informacij o izrečenih ukrepih, podrobneje določen način opravljanja nadzora ter opredeljeni nadzorni ukrepi. Določen je sistem spremljanja prijav kršitev, vključene so kršitve uredbe in predpisane sorazmerne kazni. Trg finančnih instrumentov je po svoji naravi nepredvidljiv, značilno inovativen po svojih metodah, postopkih in procesih, zato smo poslanci Poslanske skupine Desus mnenja, da velja podpreti uvajanje predlagane uredbe v pravni red Slovenije. Uveljavljene spremembe predstavljajo dodaten korak k vzpostavitvi unije kapitalskih trgov. Glavni cilji unije kapitalskih trgov so: omogočiti gospodarskim subjektom dostop do raznolikih virov kapitala kjerkoli v Evropski uniji, zagotoviti učinkovitejše delovanje trgov finančnih instrumentov ter vlagateljem in varčevalcem ponuditi dodatne priložnosti za učinkovito naložbo denarja. Spremembe zakona, dopolnjene z Evropsko uredbo, zagotavljajo boljšo zaščito vlagateljev. Povečanje učinkovitosti trga in njegova krepitev sta cilja, ki ju bo zelo težko doseči ob upoštevanju slovenske stvarnosti na tem področju. Poleg pravil vodenja poslov je za zaščito vlagateljev pomembna tudi zagotovitev informacij, ki so glede na naravo izdajatelja in značilnosti vrednostnih papirjev potrebne, da se vlagateljem omogoči sprejetje premišljene odločitve o naložbi. Take vrste informacije so učinkovito sredstvo za povečevanje zaupanja v poslovanje z vrednostnimi papirji, s čimer prispevajo k pravilnemu delovanju in razvoju trgov vrednostnih papirjev. Objava prospekta je ustrezen način zagotavljanja tovrstnih informacij. V Poslanski skupini Desus bomo zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgu finančnih instrumentov podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MNOŽIČNEM VREDNOTENJU NEPREMIČNIN V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki z Ministrstva za finance Nataliji Kovač Jereb. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Druga novela Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin dopolnjujejo obstoječo ureditev množičnega vrednotenja v zelo ozkem delu nepremičnin. To so posebne enote vrednotenja. Med te sodijo bencinski servisi, elektrarne ter pristanišča in marine. Čeprav te nepremičnine predstavljajo manjši delež glede na število vseh nepremičnin v Republiki Sloveniji, pa so vrednostno gledano zelo pomembni. Cilj novele je zagotoviti še bolj transparentno in ustavno skladno vrednotenje tega dela nepremičnin. Z novelo se uveljavlja bistveno izhodišče množičnega vrednotenja in se ustaljene prakse v ničemer ne spreminjajo. Na podlagi Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin kot posebnega standarda za množično vrednotenje se vsem nepremičninam v Republiki Sloveniji čim bolj natančno oceno njihova tržna vrednost. Tako določene posplošene vrednosti nepremičnin so uporabne za več namenov, tako za javne kot tudi za zasebne namene. Za davčne namene pa se bodo vrednosti lahko uporabile, če se bo tako določilo s posebnim zakonom. Pred določitvijo take uporabe, na primer tudi uvedbo davka na nepremičnine, pa je najprej potrebno zagotoviti kakovostno izvedbo določitve vrednosti nepremičninam. Je pa zaradi potencialne možnosti uporabe teh vrednosti v davčne namene treba določene standarde, zakonitosti zagotoviti že vnaprej v postopku množičnega vrednotenja. Za splošno ureditev množičnega vrednotenja je skladno z načelom zakonitosti v 147. členu Ustave Republike Slovenije zagotovljena že z veljavnimi pravili, specifično za področje posebnih enot vrednotenja pa je zagotovitvi spoštovanja načela zakonitosti namenjena prav ta predmetna novela. Posebne enote vrednotenja, ki do sedaj niso bile vsebinsko opredeljene na zakonski ravni, se opredelijo kot funkcionalno zaokrožene enote, ob upoštevanju njihovih značilnosti. Bolj jasno se določa postopek razdelitve skupne vrednosti posebne enote vrednotenja na njene posamezne sestavne dele in odpravlja dosedanje nejasnosti, da se postopek ugotavljanja posebnih okoliščin kot dogovor zoper posplošeno vrednost nepremičnin uporablja tudi za posebne enote vrednotenja. Za podatke o obsegu posebnih enot vrednotenja se določa njihova javnost, poleg tega pa se zagotavlja podlaga, da bo na podlagi novega zakonskega okvirja mogoče podrobnosti v zvezi s posebnim vrednotenjem nepremičnin urediti tudi s podzakonskim predpisom. Predlog zakona skupaj z osnutkom podzakonskega predpisa je bil predmet širokega strokovnega usklajevanja, tudi z interesnimi zbornicami in posameznimi deležniki, ki opravljajo dejavnost posebnih enot vrednotenja. Glede vsebine je bilo v celoti doseženo soglasje, tako da rešitve v celoti sledijo strokovnim standardom tržnega ocenjevanja nepremičnin. Vlada menim, da je uveljavitev predloga zakona nujno potrebna za zagotavljanje ustavne skladnosti izvedbe množičnega vrednotenja, in predlaga, da se ta novela podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 14. seji 8. oktobra letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odboru je bilo poleg predloga zakona posredovano še naslednje gradivo: mnenje Skupnosti občin Slovenije, mnenje Združenja občin Slovenije, mnenje Združenja mestnih občin Slovenije, mnenje Državnega sveta in mnenje Zakonodajno-pravne službe. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandma k predlogu zakona vložile poslanske skupine koalicije, in sicer k 5 členu. Seji odbora so prisostvovali predstavnica in predstavniki Ministrstva za finance, Državnega sveta, Zakonodajno-pravne službe in Geodetske uprave Slovenije. V uvodni dopolnilni obrazložitvi členov je državna sekretarka podala podrobnejšo predstavitev namena zakona in predlaganih rešitev, katerih namen je ureditev posebnih enot vrednotenja in njihova opredelitev. V okviru obrazložitve mnenja Zakonodajno-pravne službe je njena predstavnica povedala, da ima služba na predlog zakona pripombo k 5. členu, ki pa je upoštevana v predlaganem amandmaju. Predstavnik Državnega sveta je predstavil pisno mnenje ter povedal, da Državni svet predlog zakona podpira. V razpravi so poslanci izpostavili problematiko ureditve posebnih enot, njihovo vrednost in vprašanje, kako je bilo to do zdaj urejeno. Postavljeno je bilo vprašanje, če poleg bencinskih servisov, elektrarn in marin ter pristanišč obstajajo še druge posebne enote. Izpostavljeno je bilo tudi vprašanje, ali je ureditev skladna z ustavo. V nadaljevanju je bilo povedano, da bodo posplošene vrednosti zbrane na enem mestu in jih bo možno uporabljati tudi za druge namene, ne bodo pa podlaga za odmero morebitnega davka na nepremičnine. V razpravi in na koncu razprave sta državna sekretarka ter predvsem predstavnik Geodetske uprave Republike Slovenije odgovorila na zastavljena vprašanja. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vloženi amandma poslanskih skupin koalicije in ga sprejel. Glede na sprejeti amandma in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je vključen sprejeti amandma. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Odbor je v skladu 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin, s katerim se določa oceno tržne vrednosti nepremičnin, se predlagajo dopolnitve, opredelitve posebnih enot vrednotenja in določanja obsega. Posebne enote vrednotenja so tiste enote vrednotenja, pri katerih se najgospodarnejša raba presoja po vrsti dejavnosti. Pri njih gre praviloma za več nepremičnin, povezanih v funkcionalno celoto za obratovanje ali opravljanje določene dejavnosti, in sicer dejavnosti bencinskih servisov, marin in pristanišč ter elektrarn. Cilj oziroma poglavitna rešitev novele zakona je podrobneje opredeliti definicijo posebnih enot vrednotenja. Enote vrednotenja imajo pri množičnem vrednotenju posebno mesto, saj zahtevajo v določenih segmentih posebno ureditev. Posebnost pri tem je, da se vse nepremičnine, ki sestavljajo posebno enoto vrednotenja, vrednotijo kot ena enota, v nadaljevanju pa se ta skupna vrednost porazdeli na posamezne nepremičnine znotraj območja posebne enote vrednotenja tako, da se izkazuje vrednost tudi na posamezni nepremičnini. Predlogu o spremembah in dopolnitvah Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Lista Marjana Šarca bo predstavila Karla Urh. Izvolite.
Spoštovani, prav lepo vsi pozdravljeni! Množično vrednotenje nepremičnin je sistem ocenjevanja vrednosti nepremičnin, katerega namen je ocenjevanje tržne vrednosti velikega števila nepremičnin hkrati. Slednjega v Republiki Sloveniji uporabljamo od leta 2006, a ga slovenska javnost v večji meri povezuje z oblikovanjem odmere davka na nepremičnine, dejansko pa ga za svoje delovanje uporabljajo številne institucije in ustanove, katerih osnovna dejavnost je povezana z načrtovanjem v prostoru, trgovanjem z nepremičninami oziroma določanjem pravic iz javnih sredstev, katere obravnava Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Zakonsko sistem množičnega vrednotenja nepremičnin ureja Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin, ki je bil leta 2018 spremenjen tako, da so bil odpravljene ugotovljene neustavnosti iz odločbe Ustavnega sodišča iz marca 2014. Letošnje leto je Državni zbor s sprejetjem novele zakona omogočil podaljšanje veljavnosti zakona, ki omogoča kontinuirano izvajanje starega množičnega vrednotenja nepremičnin do 31. marca 2020, prvi pripis po splošnih vrednostih pa se opravi 1. aprila 2020. Predlagana novela zakona odpravlja nejasnosti in pomanjkljivosti ter ustavno neskladje pri vrednotenju posebnih enot, kot so bencinski servisi, elektrarne, pristanišča in marine. Z njenim sprejetjem bomo zagotovili večjo varnost in preglednost sistema množičnega vrednotenja nepremičnin ter strokovno utemeljeno in neodvisno uporabo podatkov o vrednosti nepremičnin, s čimer se zmanjšuje možnost potencialnih zlorab z namenom doseganja ugodnejših davčnih in finančnih obveznosti. Vsled vsemu temu in vsega naštetega bomo v Poslanski skupini Lista Marjana Šarca predlagano novelo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Predrag Baković. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin predstavlja pravno podlago za določanje vrednost nepremičnin. S tem pa je hkrati izhodišče za izračun davčnih osnov, prav tako pa se zbrani podatki uporabljajo tudi pri določitvi upravičenosti posameznika do socialnih transferjev. Kljub temu da Slovenija nima uvedenega pravega davka na lastništvo nepremičnin, je veljavni zakon vendarle v mnogočem podlaga občinam za določanje vrednosti nadomestil za uporabo stavbnih zemljišč, ki po slovenski ureditvi igrajo vlogo tako imenovanega nepremičninskega davka. Obstoj tega zakona je posledica prvega poskusa uvedbe nepremičninskega davka v letu 2013, ki ga je Ustavno sodišče razveljavilo. V veljavi pa so tudi po tem ostali popravljeni in dopolnjeni predpisi, ki urejajo modele množičnega vrednotenja nepremičnin. Po odločitvi, da v tem mandatu ne bo poskusov, da bi veljavno nadomestilo za uporabo stavbnih zemljišč spremenili v davek na nepremičnine, je tako nujno potrebno, da se modeli določanja vrednosti nepremičnin uredijo na ustavno skladen način. Poleg pravice lastnika, da sodeluje v postopku določanja vrednosti, v katerem se upoštevajo tudi lastnosti posamezne nepremičnine, je pomembno še oblikovanje ustreznih modelov, skozi katere se določa vrednost posameznih nepremičnin. Glavna novost, ki jo prinaša sprejem tega zakona, pa so tako novi modeli za tri tipe stavb, in sicer tiste, ki jih z dosedanjimi načini ni bilo mogoče ustrezno ovrednotiti. Gre za bencinske servise, marine in pristanišča ter elektrarne, ki so po svojih značilnostih bistveno drugačne od ostalih nepremičnin. Predlog zakona tako prinaša tri nove modele, s katerimi se bo pri vrednotenju bolje upoštevalo njihovo posebnost in bolj ustrezno določalo vrednost takih stavb in zemljišč. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zato podprli ta predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani! V postopku usklajevanja novih modelov vrednotenja, priprave podzakonskih aktov k Zakonu o množičnem vrednotenju nepremičnin ter prejetih pripombah različnih deležnikov se je izkazalo, da je zakon v delu, ki ureja posebne enote vrednotenja, premalo določen in s tem ne omogoča podrobnejšega urejanja s podzakonskimi akti. Dosedanja ureditev posebnih enot vrednotenja naj bi tako predstavljala tveganje z vidika ustavne skladnosti množičnega vrednotenja. Geodetska uprava je pri množičnem vrednotenju nepremičnin upoštevala načelo najgospodarnejše rabe. Ta se za stavbe ob upoštevanju njihove dejanske rabe, za prazna zemljišča pa glede na njihovo namensko rabo. Specifična skupina pri določanju najgospodarnejše rabe pa so tiste nepremičnine, ki služijo posebnemu skupnemu namenu. To so posebne enote vrednotenja, pri katerih se najgospodarnejša raba presoja po vrsti dejavnosti. Pri njih gre praviloma za več nepremičnin, povezanih v funkcionalno celoto za obratovanje ali opravljanje določene dejavnosti. To jim daje skupno tržno vrednost. Vrednost take posesti, povezane s trgovanjem, je običajno odraz njene možnosti ustvarjanja donosa, ker so objekti primerni samo za posebno vrsto poslovne dejavnosti. Posebne enote vrednotenja se oblikuje le za potrebe množičnega vrednotenja, pridobljeni podatki pa so po množičnem vrednotenju evidentirajo kot matični podatki te evidence in so poslovna skrivnost. Podatki se zbirajo le od dejanskih uporabnikov. Posplošeno vrednost posebne enote vrednotenja se ugotavlja tako, da skupno vrednost vseh nepremičnih razdelimo na njene sestavne dele. S tem se zagotovi temeljno načelo množičnega vrednotenja, ki zapoveduje, da moramo zagotoviti oceno tržne vrednosti vsake nepremičnine, evidentirane v nepremičninskih evidencah. S predlogom novele Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin se bo v zakonu podrobneje opredelilo posebne enote vrednotenja, kot so bencinski servisi, elektrarne ter pristanišča oziroma marine. Definiranje teh enot je še posebej pomembno zaradi tehnične izvedbe vrednotenja. S tem se bo nadgradila ureditev posebnih enot vrednotenja v sistemu množičnega vrednotenja nepremičnin, odpravljene pa bodo zaznane pomanjkljivosti pravne podlage in druge nejasnosti glede ureditve posebnih enot vrednotenja. Tako bo na podlagi vseh dopolnitev zakona tudi za posebne enote vrednotenja množičnega vrednotenja urejeno transparentno ter v skladu z ustavnimi določili. Vse skupaj pa je pomembno za sprejetje podzakonskih aktov, in sicer pravilnika o posebnih enotah vrednotenja ter podrobnejšo ureditev razdelitve posplošene vrednosti posebnih enot vrednotenja na njihove sestavne dele. Veseli nas, da se s predlogom zakona strinjajo tudi predstavniki Skupnosti občin Slovenije, Združenja mestnih občin Slovenije in Združenja občin Slovenije, ki obenem pričakujejo, da bo predlog zakona sprejet pravočasno, da bo lahko upoštevan pri vrednotenju nepremičnin, ki že poteka. Glede tega je potrebno opozoriti, da se je s 1. oktobrom 2019 začela javna razgrnitev modela vrednotenja in poizkusni izračun vrednosti. Množično vrednotenje mora biti zaključeno do 1. aprila 2020, ko bodo nepremičninam pripisane nove vrednosti. Zato tudi sami pozivamo, da se predlog zakona sprejme čim prej, da ne bi prišlo do nepotrebnih zapletov in zamikov pri novem vrednotenju nepremičnin s posodobljenimi modeli vrednotenja. Iz navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini Stanke modernega centra Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo gospod Primož Siter predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovani kolegice in kolegi! Z novelo Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin, ki jo danes obravnavamo, se dodaja vsebinski okvir za določitev podrobnejših pravil za posebne enote vrednotenja, kar se bo sicer podrobneje urejalo s podzakonskimi akti. Posebne enote vrednotenja so bencinski servisi, elektrarne, marine in pristanišča. Zakon na prvi pogled ne vsebuje nič spornega. Vse, kar se tukaj počne, je, da se dajejo neke opredelitve posebnih enot vrednotenja in pravne podlage za sprejetje podzakonskih aktov, s katerimi se bo njihovo vrednotenje z namenom obdavčitve potem kasneje tudi izvajalo. Tudi iz osnutka uredbe, ki naj bi se po sprejetju tega zakona sprejela, si ne moremo niti približno izračunati, koliko bo nek bencinski servis, neka elektrarna ali marina vredna. Še večja neznanka pa je davek, ki ga bodo lastniki teh nepremičnin na koncu plačali. Ta davek se bo namreč določal na podlagi nekega drugega zakona, zato posledic sprejetja tega zakona, pozitivnih ali negativnih, ne moremo predvideti. Kar pa lahko že sedaj vidimo, je, kako je ta zakon nastajal. Pobudo za spremembe Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin, s katerimi naj se preuči ustreznost posebnih enot vrednotenja, je dala Trgovinska zbornica Slovenije. Tukaj ne moremo mimo dejstva, da je predsednica Trgovinske zbornice Marija Lah, ki je bila večji del svoje kariere članica poslovodstva oziroma uprave Petrola. V Levici jo poznamo predvsem po tem, da zelo odkrito lobira za popolno deregulacijo naftnih derivatov; potezo, ki bi povzročila izpad dohodkov državnega proračuna in za delovne ljudi dvig cen bencina. Zelo zanimivo je, kako se večji del novele zakona, ki jo danes obravnavamo, v bistvu ubada bolj kot ne s problemom vrednotenja bencinskih servisov. Da nadaljujemo s tem, kako se je zakon pisal. Potem ko je TZS dala pobudo za spremembe, je Ministrstvo za finance to zagrabilo in začelo s pripravo sprememb zakona. Ministrstvo za finance je osnutek zakonskih sprememb predhodno usklajevalo z Gospodarsko zbornico, trgovsko zbornico in Energetsko zbornico. Z njimi so ga usklajevali tudi potem, ko so zakon že dali v javno obravnavo, zato nekako ni čudno, da se z zakonom poseben status pri vrednotenju nepremičnin podeljuje 944 bencinskim servisom, 542 elektrarnam in še 5 marinam in enemu pristanišču. Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin je namenjen vzpostavitvi sistema ugotavljanja vrednosti nepremičnin z namenom obdavčitve. Ali bo uvajanje posebnih metod vrednotenja pripomoglo k uvedbi pravičnega in progresivnega davka na nepremičnine, za kakršnega sicer se zavzemamo v Levici, ni jasno. Glede na to, da je zakon nastal na pobudo predstavnikov kapitala in da so uradnike na Ministrstvu za finance pri pisanju zakona praktično skozi celoten postopek vodili prav ti predstavniki kapitala, se zdi, da bo predlog zakona šel predvsem na njihov mlin. Še toliko bolj v luči dejstva, da so predstavniki Ministrstva za finance po tako obsežnih posvetovanjih z lastniki bencinskih servisov, elektrarn in marin, v predlogu zakona podali tisočkrat nižje trenutne ocene vrednosti nepremičnin, kot te dejansko so. Zakon, ki ga danes sprejemamo, je maček v žaklju, zato ga v Levici ne bomo podprli.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Spoštovani! Novela zakona ureja način ocenjevanja vrednosti nepremičnin s posebnim trgovalnim namenom. To so tako imenovane posebne enote vrednotenja. Gre za nepremičnine, pri katerih grajena infrastruktura oziroma oprema določa najgospodarnejšo rabo nepremičnin zgolj za poseben namen, praviloma za namen opravljanja posebne dejavnosti, natančneje, gre za bencinske servise, elektrarne in pristanišča. To naj bi bilo namreč bistveno vplivalo na njihovo vrednost. Ker gre za specifične nepremičnine, zakon v teh primerih predlaga odstop od rednih modelov vrednotenja in uvedbo posebnega načina vrednotenja. Danes obravnavamo predlog zakona, ki govori zgolj o bencinskih servisih, elektrarnah in pristaniščih, vendar pa, ker gre za neposredno povezano vprašanje, ki vpliva tudi na naše odločanje o tem zakonu, v Novi Sloveniji opozarjamo tudi na posebno, manj ugodno ureditev vrednotenja kmetijskih in gozdnih zemljišč. Gre za ureditev, pri kateri obstaja velika verjetnost neskladja z ustavnim načelom enakosti iz 14. člena Ustave. V Novi Sloveniji smo tudi na podlagi teh argumentov vložili zahtevo za oceno ustavnosti. Leta 2017 je ob sprejemanju Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin Zakonodajno-pravna služba glede posebne ureditve ocenjevanja vrednosti za določene nepremičnine zapisala, citiram: »Z vidika skladnosti s splošnim načelom enakosti iz drugega odstavka 14. člena Ustave je vprašljiva ureditev, ki kmetijska in gozdna zemljišča vrednoti po namenski rabi, pri čemer so ostale nepremičnine vrednotene po dejanski rabi, ter ureditev, ki bencinske servise, elektrarne in pristanišča vrednoti glede na velikost dejavnosti, pri čemer so ostale nepremičnine vrednotene glede na velikost same nepremičnine.« Temeljna ureditev Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin torej neutemeljeno neenako obravnava nekatere lastnike nepremičnin, tudi lastnike kmetijskih in gozdnih zemljišč, v primerjavi z lastniki drugih nepremičnin. Gre za problematiko primerov, ko so zemljišča, ki so predmet vrednotenja po dejanski rabi, dejansko kmetijska in gozdna, torej se na njih na primer orje, kosi, obira sadje in izvaja ostala kmetijska dejavnost. Vendar pa, ker so po namenski rabi stavbna, zakon določa, da se taka zemljišča vrednoti na način, kot da gre za stavbna zemljišča. Prepričani smo, da je takšna ureditev v neskladju z načelom enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave. Ker predlog novele Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin ne odstopa od te temeljne neenake obravnave, predloga zakona ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Gospod Franc Kramar bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovani! Novela zakona pred nami predstavlja enega izmed korakov na poti do cilja, in sicer do uvedbe davka na nepremičnine, ki je ključni vir financiranja nalog občin. Ovire za uvedbo davka so predvsem neurejena stanja zemljišč, nujna previdnost pri določanju modela vrednotenja, opredelitev, dopolnitev in uskladitev vseh manjkajočih pravnih podlag. V Stranki Alenke Bratušek menimo, da je pred uvedbo davka izredno pomembno, da je ocenjena vrednost nepremičnin kar se da kakovostna in zanesljiva. Aprila letos smo podaljšali zakonsko določen rok za nov model množičnega vrednotenja do aprila 2020, saj je pri oblikovanju modela nujno konstruktivno sodelovanje z občinami in vso zainteresirano javnostjo. V teku izvajanja obstoječega zakona, konkretno v postopku strokovnega usklajevanja modelov vrednotenja za posebne enote, se je izkazalo, da je sedanja ureditev pomanjkljiva. Posebne enote predstavljajo funkcionalne enote, praviloma obsegajo več nepremičnin, ki so povezane v funkcionalno celoto za opravljanje določene dejavnosti. Njihova tržna vrednost se ocenjuje glede na donos. Te posebne enote so bencinski servisi, marine, pristanišča in elektrarne. Novela zakona določa podrobnejšo opredelitev definicije teh enot, ki je podlaga za še natančnejšo ureditev s Pravilnikom o posebnih enotah vrednotenja. V poglavju o ugotavljanju posebnih okoliščin se izrecno opredeljuje, da se ugotavljanje posebnih okoliščin nanaša tudi na posebne enote vrednotenja. Poleg tega se zagotavlja pravna podlaga, da se v evidenco trga nepremičnin o evidentiranih realiziranih pravnih poslih z nepremičninami prevzemajo podatki o nepremičninah iz že obstoječih nepremičninskih evidenc, kar olajšuje poročanje v to evidenco in omogoča lažjo analizo zbranih podatkov. V Stranki Alenke Bratušek predlagano ureditev podpiramo, saj vrednotenje posebnih enot ureja na bolj transparenten in ustavno skladen način. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil gospod Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci! Oblikovanje registra nepremičnin in metod ter izvedbe njihovega množičnega vrednotenja je v 13 letih od sprejetja zakona postalo svojevrsten politični spomenik logistične nesposobnosti državne administracije in ponoven dokaz, kako slovenske vlade ne glede na nazorsko opredelitev pravzaprav slabo obvladujejo urejanje prostora. Vse kaže, da tudi aktualni krog množičnega vrednotenja nepremičnin in oblikovanja njihovega končnega javnega registra ne bo ravno blesteče izvedena administrativna operacija. V ozadju tega velikega projekta sta kajpada davčna zakonodaja in ureditev obdavčitve prometa z nepremičninami ter njihove vrednosti. To zahtevajo direktive Evropske unije in celotna ureditev davčne zakonodaje na tem področju, od davka na dodano vrednost do obdavčitve nepremičnega premoženja državljanov. Obdavčenje nepremičnin je sicer več kot dve desetletji stara politična zgodba, ki je nastajala pod strokovnim okriljem Svetovne banke. V Sloveniji je bilo to področje dolgo pometeno pod preprogo, ker so se vsakokratne vladne administracije bale političnega upora lastnikov nepremičnin. Slovenske razmere na področju nepremičnin so namreč nekaj posebnega, ker temeljijo na velikem nesorazmerju med vrednostjo nepremičnin in socialnim statusom njihovih lastnikov. Velik del zasebnih gradenj v obdobju socializma je namreč temeljil na inflacijskem financiranju z negativnimi cenami kapitala, v devetdesetih letih pa je vse skupaj nadgradila privatizacijska razprodaja velike količine stanovanj v takratni družbeni lasti. Nepremičnine zaradi tega vsebujejo nenavadno socialno-politično netivo. Zato vsakršna davčna ali navidezno tehnično-administrativna vladna operacija na tem področju predstavlja oziroma velja za tvegano politično-ekonomsko operacijo. Veljavni zakon o množičnem vrednotenju se že uporablja za preverjanje upravičenosti do socialnih transferov, za statistične namene, za upravljanje s premoženjem države, za potrebe komercialnih bank, za potrebe cenilcev nepremičnin in za zasebne namene. Register nepremičnin s kakovostnimi ocenami njihove tržne vrednosti je v sedanji fazi smiseln, če bomo državljani dobili kakovostnejše in cenejše informacije o nepremičninah in če bo Vlada prišla z vrednotenjem nepremičnin do boljše presoje, kaj storiti z njihovim obdavčenjem. Množično vrednotenje nepremičnin nima, razen davčnega izhodišča, nobene druge prave uporabne vrednosti. Takšno vrednotenje ne more nadomestiti tržne vrednosti, ki je pomembna za promet nepremičnin. Ravno tako takšno vrednotenje samo po sebi ne omogoča potrebne prožnosti, ki jo bo zahtevala obdavčitev nepremičnega premoženja. Zakon smo v Državnem zboru že spreminjali letos maja, do zdaj pa se je izkazalo, da ga je treba še dodatno popraviti glede ureditve posebnih enot vrednotenja, ki so bencinski servisi, elektrarne, marine in pristanišča. Specifika omenjenih objektov kaže na to, da je treba v zakon dodati osnovne vsebinske opredelitve posebnih enot vrednotenja, ki se vrednotijo glede na dejavnost. Tako bo na podlagi posebnih enot vrednotenja več nepremičnin povezanih v eno funkcionalno enoto, na podlagi tega pa bo določena skupna tržna vrednost. Postopek množičnega vrednotenja ima tudi vsebinske in postopkovne posledice na že sprejete prostorske akte na lokalnem nivoju. V okviru njegovega izvajanja je predvidena tudi udeležba enot lokalne samouprave, za kar bo treba zagotoviti dodatna finančna sredstva. Opozorilo predstavnikov reprezentativnih združenj občin je na mestu, da se ne bo zgodilo, kot je pri nas v navadi, da bodo tako nastali stroški z značilno državno ignoranco obremenili občinske proračune. V Poslanski skupini Demokratične stranske upokojencev Slovenije bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Jani Ivanuša bo kot zadnji predstavil stališče Poslanske skupine SNS.
Spoštovana podpredsednica, spoštovana državna sekretarka, vsi prisotni, lep pozdrav še enkrat! S predlogom zakona naj bi uredili pet zadev. Prva zadeva: odločili ste se, da boste opredelili posebne enote vrednotenja. Se pravi, smo že tolikokrat slišali, bencinski servisi, elektrarne, marine in pristanišče. Okej, vendar dobro veste, da obstajajo tudi druge posebne enote, ki bi jih lahko dodali, pa jih niste. Ni mi všeč, da že s temi predlogi nakazujete, katere nepremičnine bodo manj obdavčene. Spet dajete odpustke tistim, ki najbolje lobirajo, razliko pa bodo plačali seveda navadni ljudje. Druga zadeva. Prav je, da pride do razdelitve vrednosti posebne enote vrednotenja na posamezne nepremičnine. Glede na to, kako zelo razdrobljene so parcele v Sloveniji, bi jih morali začeti vzdrževati oziroma jih vsaj malo prilagoditi. Tretja zadeva. Predlog za spremembo posplošene vrednosti bo mogoče vložiti le, če se bo vrednost spremenila za več kot 20 procentov oziroma vsaj za dvesto tisoč evrov. Kaj to pomeni? Če v Ormožu, recimo, zgori hiša, ki je vredna 190 tisoč evrov, bo nesrečnik vseeno moral plačati isti davek, kot če hiša ne bi pogorela. To ni prav. Razumem pa, da ste enake pogoje postavili tudi za posebne enote vrednotenja. Četrta zadeva. Strinjam se, da se vzpostavi pravna podlaga za pridobivanje podatkov iz nepremičninskih evidenc v evidenco trga nepremičnin. Vprašanje je samo, ali bodo pristojni organi imeli dostop do vseh sklenjenih najemnih poslov. Peta zadeva. Javnost podatkov o nepremičninah, ki pripadajo posebni enoti vrednotenja, pa mora biti tako ali tako javna, da se bo preprečilo, da bi določene fizične ali pravne osebe svoje nepremičnine registrirale kot bencinske servise. Recimo, Cigani imajo včasih več govoriva kot bencinski servis skupaj ali kot elektrarne, vsaj že ima vsa streha korektorje. S predlagateljem zakona se ne strinjam, da ne bo neposrednih finančnih posledic. To ne drži. Ravno s temi spremembami bodo nastale, saj bomo spremenili vrednost bencinskim servisom, elektrarnam, pristanišču in marinam. Po drugi strani pa je lepo, da ste pri pripravi predloga zakona sodelovali z zainteresirano javnostjo. Upam, da ste pripombe strokovnjakov upoštevali. Predloga zakona ne bomo podprli iz načelnih razlogov, ker smo priti Zakonu o davku na nepremičnine. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O URAVNOTEŽENJU JAVNIH FINANC. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina devetih poslank in poslancev s prvopodpisanim Miho Kordišem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona zato dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Mihi Kordišu, ki ga ni, tako da nadaljujemo brez dodatne predstavitve. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predstavniku predsedniku odbora gospodu Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe in gospodje! Odbor za finance ja na prvem nadaljevanju 14. seje 10. oktobra letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Miho Kordišem. Prejeli smo tudi dodatno gradivo k predlogu zakona, in sicer dopis Študentske organizacije Slovenije, dopis s stališčem Sindikata Mladi plus, mnenje Vlade, mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, prispel pa je tudi dopis s stališčem Kluba slovenskih podjetnikov. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora je amandmaja k predlogu zakona vložila Poslanska skupina Levica, in sicer k 1., 2. členu predloga zakona, na seji pa so bili predloženi predlogi za amandmaje odbora s strani poslanskih skupin koalicije, in sicer k vsem trem členom predloga zakona. Seji odbora so prisostvovali predstavnica in predstavniki Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, Zakonodajno-pravne službe, Študentske organizacije, Sindikata Mladi plus ter predstavnik predlagateljev poslanec Luka Mesec. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je predstavnik predlagatelja zakona predstavil predlagane rešitve predvsem glede minimalne bruto urne postavke za študentsko delo ter povedal, da se s predlogi za amandmaji odbora s strani koalicije ne strinja. Povedal je tudi, da je študentsko delo prekarno delo ter da se zavzema za to, da se zmanjša delež študentskega dela tam, kjer to nadomešča redno delo. Bistvo študentskega dela je njegova občasnost in fleksibilnost. Predstavnik Študentske organizacije Slovenije je uvodoma predstavil mnenje, ki ga je posredoval tudi pisno, opozoril je na dejstvo, da je študentsko delo socialni korektiv in da je potrebna previdnost pri uvajanju vsake spremembe, saj višja urna postavka lahko vodi v zmanjšanje deleža študentskega dela. Predstavnica Sindikata Mladi plus je povedala, da obžaluje, da predlog zakona ni bil obravnavan na Ekonomsko-socialnem svetu, ter izrazila skrb, saj študentsko delo na nek način nadomešča redne zaposlitve. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so pripombe službe upoštevane v predlaganih amandmajih. Tekom obravnave so bile tudi upoštevane pripombe službe k predlogom za amandmaje odbora koalicijskih strank. V razpravi je bila izpostavljena problematika neobravnave predloga na Ekonomsko-socialnem svetu, ZUJF kot interventnega zakona, pomanjkljivih podatkov, ki so osnova za odločanje, ter predvidenih dodatkov k študentskemu delu, saj imajo študentje že zagotovljen subvencioniran prevoz in hrano. Nadalje je bila izpostavljena tudi problematika prekarnosti dela ter dejstvo, da večja urna postavka za študentsko delo lahko pomeni manj dela za študente, ki živijo na obrobju Slovenije. Med razpravo je državni sekretar Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti podal dodatna pojasnila. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložena amandmaja Poslanske skupine Levica k 1. in 2. členu. Odbor ni podprl amandmaja Poslanske skupine Levica k 1. členu, o amandmaju k 2. členu pa je odbor glasoval skupaj s predlogom za amandma odbora koalicije, zato ker sta bila vsebinsko enaka. Odbor je amandma podprl. Odbor je v skladu z osmim odstavkom 131. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval in sprejel naslednje predloge za amandmaje odbora: k 1. členu, k 2. členu in k 3. členu, ki so jih predložile poslanske skupine koalicije. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade. Državni sekretar gospod Tilen Božič, imate besedo. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Uvodoma bom najprej izpostavil eno splošno opazko iz mnenja Vlade; se pravi, da gre za ZUJF; se pravi zakon, ki je bil predviden za uravnoteženje javnih financ. Narava tega zakona je, da gre za interventni zakon. Ta je posegel takrat v kar 39 zakonov, in sicer z izključnim namenom, da uravnoteži javne finance. Nadaljnje urejanje te vsebine je bilo smiselno nekako v drugi zakonodaji, lahko rečemo v sistemski zakonodaji. Trenutno jo pokrivajo štirje zakoni, nekateri od teh zgolj v začasni veljavi. Drži pa tudi, kar je bilo tudi že rečeno, da je v preteklosti tudi vlada posegala v ta zakon. Nadalje, kar velja izpostaviti iz mnenja Vlade, je tudi to, da pravice in obveznosti, ki izhajajo iz pravnih razmerij oziroma podlag, ki jih predstavljata študentsko delo in delovno razmerje, so bistveno različne in jih zagotovo ne gre enačiti. Pri študentskem delu gre zagotovo primarno za začasnost in občasnost, dodatno pa velja tudi to, da gre tukaj za študij kot primarno dejavnost in tudi iz tega statusa že izhajajo določene pravice, ki pa v primeru, ko gre za delovno razmerje – se pravi, jih tisti, ki je v takšnem razmerju, ni deležen. Tukaj velja tudi omeniti našo opazko glede višine urne postavke, in sicer v preteklosti je bila ta nekako določena na način, da se upošteva mesečni fond ur 174, kar je dejansko standard oziroma povprečno število mesečnih ur. S tem v zvezi smo tudi ugotovili, da je odbor sledil temu priporočilu, kar tudi pozdravljamo. Sočasno je s tem tudi prišlo do konsistentne ureditve, če pogledamo tudi področje urejanja oziroma indeksacije oziroma usklajevanja postavke za začasno in občasno delo upokojencev, ki se prav tako usklajuje z minimalno plačo. Nadalje glede dodatkov. Tu je posebno opozorilo, da so dodatki plod kolektivnega dogovarjanja in so namenjeni delovnemu razmerju. Vlada v mnenju ni bila naklonjena predlagani rešitvi, da se vsebine, ki so plod kolektivnega dogovarjanja, kar razširijo še na druga področja, saj to takrat ni bilo predvideno. Iz razprave na odboru in sprejetih amandmajev razumemo, da je bila tudi ta opazka sprejeta. Od tu dalje še dodatna opazka, ki je šla v smeri tega, da kadar gre za neke posebne pogoje dela, ki se običajno v primeru delavnega razmerja tudi prepoznajo skozi dodatke, mora to biti pri študentskem delu pripoznano že v okviru urne postavke. Če se pa pojavi nek indic, da gre za neko stalnost oziroma da gre za neke posebne pogoje, ki so dlje trajajoči, v takem primeru pa lahko gre že za resen indic, da gre za prikrito delovnega razmerja, v takem primeru pa imamo v naši zakonodaji že predvidene druge ukrepe tako, lahko rečemo, nadzorstvene kot tudi potem z nadzorom povezane določene sankcije oziroma ne nazadnje tudi možnost instituta izročitve pogodbe o zaposlitvi. Od tu dalje velja tudi še omeniti iz mnenja Vlade opozorilo glede socialnega dialoga, imeli smo s tem v zvezi kar nekaj težav. Tukaj je Vlada apelirala predvsem na to, da bi se še pred nadaljevanjem tega postopka opravil pogovor oziroma da bi se opravila razprava v okviru Ekonomsko-socialnega sveta. Res je sicer, da je ta trenutno nekako v mirovanju, se pravi, rešujemo situacijo, ampak tudi ta pristop je nekako prispeval k temu, da socialni dialog nekoliko težje poteka, kot bi si vsi skupaj želeli. Na podlagi navedenega ugotavljam, in na podlagi poročila pristojnega odbora, da je takrat koalicija vložila in tudi amandmaji, na katere smo nekako apelirali, so bili sprejeti, in na ta način je bil tudi odpravljen pretežni del razlogov za negativno mnenje Vlade Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi dobi besedo gospod Aljaž Kovačič, da predstavi stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Študentsko delo je začasno in občasno delo, ki ga študent, dijak ali druga upravičena oseba uporablja preko pooblaščene organizacije na podlagi napotnice. Gre za poseben sistem dela preko napotnic, ki ga ne pozna nobena evropska država. Študentsko delo se je razvilo konec 50. let prejšnjega stoletja, ko so študentje v Ljubljani razvažali mleko in so se odločili, da del svojih zaslužkov namenijo za financiranje posameznih interesnih dejavnosti. Kmalu zatem je Univerzitetni odbor Zveze študentov Jugoslavije sprejel akt o ustanovitvi prve storitvene enote študentski servis, ki jih poznamo še danes kot posrednike tovrstnih del. Začasno in občasno delo dijakov in študentov v Sloveniji, instrument, ki mladim v procesu izobraževanja omogoča pridobivanje dragocenih neformalnih delovnih izkušenj, ki jih v okviru formalnega kurikuluma ne morejo pridobiti. Takšno pridobivanje izkušenj povečuje zaposljivost mladih, na drugi strani pa jim omogoča pridobivanje finančnih sredstev, s katerimi si lahko privoščijo plačevanje vse višjih stroškov, ki jih imajo v času šolanja. Prav tako mladi pri opravljanju dela pridobijo prve delovne navade ter stik s potencialnimi delodajalci, kar jim olajša vstop na trg dela. Danes zakonodaja podrobneje regulira študentsko delo, kot ga je pred leti. Veliko se je storilo s spremembami visokošolske zakonodaje, ki je precej omejila fiktivne vpise in s tem zlorabo študentskih napotnic. Vzpostavile so se evidence, ki preprečuje efektivne vpise, pojavile so se omejitve verižnega študentskega statusa, omejitve trajanja študija in tako dalje. Spremembe pa je nedavno prinesla tudi zakonodaja s področja inšpekcijskega nadzora trga dela. Predlagatelj je predložil predlog zakona, s katerim bi minimalno urno postavko za opravljanje študentskega dela dvignili na 5 cela evra bruto. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca smo ocenili, da bi kljub dobri nameri tovrsten dvig lahko povzročil več škode kot koristi. Vsaka nepremišljena poteza na tem področju se namreč lahko odrazi v obsegu oziroma ponudbi dela s strani delodajalcev in povzroči več dela na črno. S tem pa bi bili najbolj oškodovani ravno študenti in dijaki, ki bi imeli manj prejemkov, manj pokojninske dobe in manj pridobljenih dragocenih izkušenj, ki jim olajšajo prehod na trg dela. Za primerjavo: ZUJF iz leta 2012, ki je študentsko delo podražil za dodatnih 13,4 % je povzročil 22-odstotni upad panoge. Ta upad pa se ni prelil v redne zaposlitve mladih, ampak v neaktivnost, kar so potrdile tudi raziskave. Ne pozabimo še pomembnega dejstva, da tudi država prejme iz naslova študentskega dela preko dajatev – se pravi, pokojninska blagajna prejme letno več kot 60 milijonov evrov vplačil. Tu so še štipendije, študentski domovi, DDV, zdravstvena blagajna in tako dalje. Opozoriti pa je treba še na naslednji vidik. Previsok dvig minimalne urne postavke bi imel negativen vpliv predvsem na mlade prebivalce krajev izven osrednje Slovenije. Namreč, v Ljubljani in okolici delodajalci že danes plačujejo več, kot je zakonsko določena minimalna urna postavka, s težavo pa slednje zagotavljajo v odročnejših krajih. Na primer, v Prekmurju je 60 % urnih postavk pod 5 evrov na uro, v osrednji Sloveniji pa manj kot 30 %. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca smo relevantne deležnike pozvali k oblikovanju stališč vloženega predloga zakona. Prejeta mnenja so bila različna. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca podpiramo dvig minimalne urne postavke za študentsko delo, vendar zaradi zgodovinskih izkušenj želimo biti pri uvedbi sprememb na tem področju izjemno previdni. Institut minimalne urne postavke pri študentskem delu je bil uveden leta 2015, višina takratne minimalne urne postavke pa je bila izračunana iz minimalne plače in je znašala 4,5 evrov bruto. Enako logiko oziroma pristop je zavzela koalicija tudi tokrat. Na seji matičnega delovnega telesa smo uspešno predložili amandmaje, s katerimi smo predlagali, da se minimalna urna postavka za študentsko delo izračuna iz minimalne plače, ki se jo deli s povprečnim številom delovnih ur na mesečni ravni. Tako kot Vlada smo predlagali še črtanje dodatkov iz zakonskega besedila, saj študentskega dela ne moremo enačiti z delovnim razmerjem in drugimi oblikami dela. Vsi si želimo boljšega socialnega položaja mladih, vendar pa moramo imeti pri normativnem urejanju v mislih tudi presojo morebitnih negativnih posledic, ki se lahko odrazijo v realnosti. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca dopolnjen predlog zakona podpiramo. Nova ureditev, ki bo začela veljati s 1. januarjem 2020, bo mladim prinesla dodatno socialno varnost in zaščito pred izkoriščanjem na trgu dela.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavil gospod Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Spoštovani kolegice in kolegi! Predlog zakona, ki ga obravnavamo, je začel svojo pot na precej nenavaden način. S poskusom spremembe zakona, s katerim je desna vlada leta 2012 nekritično znižala javne izdatke in s tem poglobila recesijo. Že od tedaj se vsi, ki mislimo, da je bil ta zakon škodljiv, trudimo, da bi ga odpravili. Drugo nenavadno izhodišče izvornega predloga je bila ocena o položaju študentov in študentskega dela brez resnega upoštevanja vseh sprememb, ki so se na tem področju zgodile v zadnjih letih. Odkar je bilo študentsko delo uvedeno brez resnega nadzora, brez davkov, prispevkov in delovne dobe, a kot socialni korektiv, ki študentom ob pomanjkanju štipendijskih sredstev pomaga doštudirati, je bila v zadnjih letih na tem področju izvedena vrsta sprememb. Koncesijska dajatev ni več le vir prihodkov in dobičkov za študentske servise in študentske organizacije. Z omejitvijo fiktivnih vpisov so se zmanjšale zlorabe in zloglasno posojanje napotnic. Na študentsko delo se plačujejo prispevki in iz njega se pridobiva pokojninska doba. Vse to pa, spoštovane kolegice in kolegi, pomeni, da je položaj študentov delavcev danes v mnogočem drugačen, kot ga je poznal tisti, ki je to delo opravljal pred desetimi ali petnajstimi leti. Minimalna urna postavka študentskega dela, ki pa je res določena le v enem členu ZUJF, je tako le ena od varovalk, ki so bile v zadnjem desetletju uvedene v korist študentskih delavcev. Sledeč izhodišču, da je vsak delavec enak delavcu, so predlagatelji tudi predlagali, da se tudi pri minimalni urni postavki za študentsko delo sledi pozitivnim spremembam na področju dviga minimalne plače. Tu pa so se zadeve pričele zapletati, saj so temu razumnemu izhodišču pridruževali vedno nove in nove zahteve. Tudi take, ki jih predloženo besedilo predloga zakonskih sprememb ni vsebovalo. Na primer, zahteve po polnem izplačilu dodatkov za izmensko, nočno delo in delo ob vikendih. Te zahteve, predvsem pa način njihovega usklajevanja, so privedle do točke, ko v razpravi ni bilo več slišati glasu samih študentov. Prav tako pa je zaradi nespoštovanja deležnikov skoraj razpadel sistem socialnega dialoga v Ekonomsko-socialnem svetu. Tam so rešitvam in načinu usklajevanja nasprotovali tako delodajalci kot tudi sindikati. Skratka, neupoštevanje dejanskega stanja in pomanjkanja dialoga z deležniki so privedli do točke, ko bi namesto pozitivne spremembe za študente lahko povzročili vrsto neprijetnosti za vse. Zato nas v Poslanski skupini Socialnih demokratov veseli, da se je razprava vrnila k bistvu, to je plačilu za delavce študente, pri čemer se upoštevajo tudi bistvene razlike v položaju teh delavcev v primerjavi z zaposlenimi. Zlasti pa dejstvo, da ima študentsko delo v svojem temelju občasno in začasno naravo. Izkoriščanje študentskega dela s prekomernimi obremenitvami je treba končati, vendar s posegi inšpekcijskih služb, ne pa z ukrepi, ki bi uničili študentsko delo in porušili odnose med delavci in študenti. Samo tako bo študentsko delo lahko postalo vstopnica v pravo zaposlitev namesto njenega večnega prekarnega nadomestila. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo predlog, da se višina minimalne urne postavke študentskega dela izračuna na podlagi minimalne plače tako, da se znesek minimalne plače deli s standardnim mesečnim številom ur, kakor je tudi sicer običaj pri obračunu plačila za delo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Mojca Žnidarič bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane in spoštovani! Danes obravnavamo spremembe in dopolnitve Zakona za uravnoteženje javnih financ, in sicer v zvezi z določbami, povezanimi s študentskim delom. Dovolite mi začetno pripombo – da bi bilo to tematiko veliko bolj smotrno urejati, bolj sistemsko in ne v okviru Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki je bil tako imenovani krizni zakon. Temu je tako, ker se je Levica sprememb lotila brez sodelovanja z Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki področja iz svojih pristojnosti sicer ureja bolj celovito. Ne glede na to smo v Stranki modernega centra in v celotni koaliciji predlog Levice vzeli resno, saj smo tudi v sporazumu o sodelovanju, določili to tematiko kot enega skupnih projektov. Celotno obdobje, vse od vložitve zakona, smo bili deležni pripomb relevantnih deležnikov, predstavnikov študentov, organizacij za posredovanje študentskega dela, socialnih partnerjev. Ti so opozarjali, da je več predlaganih sprememb lahko problematičnih in v nasprotju z nameni in cilji začasnega in občasnega dela študentov in dijakov. Hkrati bi predlog zakona s svojimi določbami znatno omejil ali oviral študentsko delo, ki je žal za marsikaterega študenta pomemben socialni korektiv. Pravzaprav nihče od deležnikov prvotnega predloga Levice, ki je predvideval višino urne postavke na 5,9 evrov bruto in uvedbo dodatkov za nočno, nedeljsko in praznično delo, ni podpiral. To dejstvo je verjetno dovolj pomembno, da je predlog s strani koalicije doživel nekatere vsebinske spremembe. Namen študentskega dela je pridobivanje delovnih izkušenj in dodatnega zaslužka dijakom in študentom v času izobraževanja, delodajalcem pa selekcijo potencialnih prihodnjih kadrov in dovolj fleksibilno delovno silo za pokrivanje izrednih kadrovskih potreb. Ključno je, da gre za dela začasne in občasne narave. Obstoječa delovnopravna zakonodaja jasno določa, da se takšno delo ne sme opravljati, če vsebuje elemente delovnega razmerja. Strinjamo se, da je v preteklosti prihajalo do zlorab študentskega dela, ki pa smo jih zaradi različnih ukrepov v prejšnjem mandatu praktično izkoreninili in dosegli, da je študentsko delo regulirano na način, da izpolnjuje svoj temeljni namen. Naj spomnimo, študentsko delo smo vključili v sisteme socialnih zavarovanj, pokojninsko, zdravstveno ter zavarovanje za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni. Prvič smo določili tudi minimalno urno postavko. Vzpostavljena je bila enotna evidenca visokega šolstva, ki je praktično v celoti preprečila fiktivne vpise ter zahtevnejši pogoji izvajanja posredovanja študentskega dela. Če je nekoč veljalo, da je študentsko delo z vidika stroškov nelojalna konkurenca pogodbi o zaposlitvi, temu ni več tako. Študentsko delo je regulirano in urejeno. Konkurenčno je zgolj še po fleksibilnosti, kar je glede na njegovo naravo in časovne zmožnosti študentov in dijakov, upravičeno in dobrodošlo. Na podlagi teh dejstev in na podlagi pripomb deležnikov je bil za nas prvotni predlog Levice, ki je vključeval tudi določene dodatke, nesprejemljiv. Tudi zato smo vztrajali, da je nujno, da se o njem opravi socialni dialog v okviru Ekonomsko-socialnega sveta. Zaradi hitenja do tega žal ni prišlo, zato smo zopet priča še enemu predlogu, ki neposredno vpliva na razmerja med delodajalci in delojemalci. Ne glede na vse zaplete v Poslanski skupini SMC ocenjujemo, da je bil dosežen kompromis, ki je realno gledano sprejemljiv za vse. Predlog zakona je popravljen na način, da dodatkov, ki ne sodijo v ureditev študentskega dela, ni več, urno postavko pa smo uspelo definirati tako, da bruto urna postavka študenta in dijaka ne sme biti nižja od zneska minimalne plače, preračunano na povprečno mesečno delovno obveznost za polni delovni čas. Politika je umetnost možnega in včasih korak nazaj pomeni dva koraka naprej. Dopolnjen predlog zakona, ki ga obravnavamo danes, ohranja občasno naravo študentskega dela in predvideva realen dvig minimalne urne postavke, ki jo lahko trg dela tudi prenese. V Poslanski skupini SMS mu zato izrekamo podporo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Študentje in dijaki, ki delajo prek študentskih servisov, so najbolj prekarizirani delavci v Sloveniji. Čeprav se študentsko delo oglašuje kot nabiranje izkušenj, kompetenc in znanj, študentje in dijaki te kompetence in znanja pogosto nabirajo v strežbi, dostavah, lažjih fizičnih delih, in to za plačila, ki ne dosegajo niti nivoja minimalne plača. Minimalna urna postavka je namreč trenutno le 4,13 evrov neto. V Levici razumemo, da je študentsko delo žal ključen vir dohodka študentov in dijakov, vendar so zaradi nizkega plačila študenti prisiljeni v prekomerno delo, kar poslabšuje njihov napredek na študijskem področju. Raziskavi Evroštudenta in študija Inštituta za ekonomsko raziskovanje sta pokazali, da je minimalni povprečen strošek študentov bistveno višji, kot znašajo štipendije za socialno najbolj ogrožene. Edino sredstvo za preživetje, ki ga imajo študentje in dijaki še na razpolago, je študentsko delo. Vendar to obsega predvsem slabo plačana dela, kar pomeni, da mora marsikateri študent za preživetje delati v obsegu polnega delavnega časa, kar se seveda negativno pozna tako na učnem uspehu takega študenta kot splošno na trgu delovne sile. Cilj našega predloga je izboljšati materialno stanje študentov oziroma jim omogočiti višje dohodke iz naslova dela, s tem pa sprostiti več njihovega časa, ki ga lahko posvetijo študiju. V enakem duhu je bil napisan tudi sporazum med Levico in vladno koalicijo, ki je bil usklajen z Ministrstvom za delo, podpisali pa so ga predsedniki vseh koalicijskih strank z gospodom Marjanom Šarcem na čelu. V njem sta nedvoumno zapisana dva ukrepa za boljši položaj delavcev študentov: delavcem dijakom in študentom bomo zagotovili pravico do regresa za malico in pravico do povračila stroškov prevoza na delo – kot prvo –, minimalno urno postavko bomo dvignili na raven, ki je primerljiva z minimalno plačo, in jo dvigovali skupaj z dvigom minimalne plače – kot drugo. To dvoje smo se dogovorili, to dvoje smo podpisali. V Levici smo zato predlagali, da se študentska urna postavka uskladi z minimalno plačo na način, da se s sedanjih 4,13 evrov dvigne na 5 evrov neto, kar že vključuje stroške malice in prevoza v višini tistih desetih odstotkov, kot že sedaj določa Zakon o dohodnini. Predlagali smo tudi povečano plačilo za delo ponoči, v nedeljo, na praznike in dela proste dni v enaki višini, na enak način, kot to velja za redne delavce, zaposlene pri istem delodajalcu, pri katerem bi delal tudi delavec študent. Koalicija je z usklajevanjem predloga zavlačevala pet mesecev. Izkazalo se je, da koalicija in Vlada sporazuma ne nameravata spoštovati; vsaj v tistem delu, kjer se predvideva povračilo stroškov, povezanih z delom, ne. Najmanj pet evrov neto se je tej isti vladi in koaliciji zdelo preveč za delavce študente. Pa smo v Levici pristali na kompromis. Drugi kompromis – to je, da se minimalna urna postavka z novim letom dvigne ne na 5 evrov neto, ampak na 4,76 evrov neto, pa se šele nato usklajuje z minimalno plačo. To je sklep, ki smo ga v Levici in v poslanskih skupinah koalicije v pisni obliki sprejeli šestega septembra letošnjega leta. A kot kaže, se ne moremo zanesti niti na kompromisno kompromisne dogovore. Koalicija je namreč tudi ta dogovor, ko je prišlo do obravnave na matičnem delovnem telesu, povozila, in izglasovala še za 20 centov nižjo urno postavko od dogovorjene. 20 centov razlike morda komu zveni malo, ampak za študente, ki poleti opravljajo sezonska dela oziroma za tiste, ki so prisiljeni v prekarno pozicijo rednega delavca brez pravic, to nanese tudi do 35 evrov razlike na mesečni ravni. Od koalicije še vedno pričakujemo minimum spoštovanja dogovorov in podporo našemu amandmaju, ki ta dogovor uresničuje in ki smo ga predložili za to obravnavo Državnemu zboru. In, gospe in gospodje, če ste na odboru delavcem študentom naredili svinjarijo, imate zdaj priložnost, da za seboj počistite in krivično nizko plačilo za te študentske delavce končate. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine NSi bo predstavil gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Namesto uvoda: res obžalujem, da se na plečih tokrat študentov bije boj med nadkoalicijo in koalicijo. Ja, kaj pa študente briga ta teater, ki ga neprestano uprizarjate, v bistvu pa je zlizanost stoodstotna! In zdaj k zakonu. Levica je v parlamentarno proceduro vložila predlog novele Zakona o uravnoteženju javnih financ, s katerim Levica predlaga, da bi se minimalna urna postavka za študentsko delo povečala na 5,9 evra, uvedli pa bi se še dodatki za nedeljsko, nočno in praznično delo v enaki višini kot redno zaposlenim delavcem. Lahko verjamemo, da gre za dobronamerno idejo, ki naj bi povečala prihodke študentov, ki opravljajo začasno in občasno delo, skladno z zakonodajo, ki ureja začasno in občasno delo dijakov in študentov ali, po domače, študentsko delo. V resnici pa gre za lažno solidarnost in tu je Levica pogrnila na celi črti. V preteklih letih je bil narejen ogromen napor in napredek pri urejanju področja študentskega dela. Naj samo naštejem, da je bila uvedena minimalna urna postavka, obvezno plačilo prispevkov za socialno varnost in vštevanje v pokojninsko dobo, zahtevnejši pogoj opravljanja in izvajanja posredovanja študentskega dela, vzpostavljena evidenca visokega šolstva (EVŠ), spremljanje časa trajanja odmorov ter način dela posameznega študenta preko davčnih blagajn in stroške posledice v primeru ugotovljenih nepravilnosti, ki lahko rezultirajo v visokih kaznih, celo do 20 tisoč evrov, in delovnopravnih zahtev. Da je Levica pogrnila na celi črti, tega ni ugotovila samo Nova Slovenija - krščanski demokrati, to so ugotovili med drugim tudi v Študentski organizaciji Slovenije, ki so zakon dobesedno raztrgali in to kar na 24 straneh; no, obseg zakona je samo 17 strani. Prav tako Sindikat Mladi plus zakona ne odobrava. Obe navedeni organizaciji celo pišeta o tem, da zakon temelji na lažnih predpostavkah, na netočnih podatkih in tako naprej. Na ta zakon se je odzval tudi z zelo pomembnim sporočilom Slovenski poslovni klub. Gospe in gospodje, Slovenija ni samo Ljubljana. Žal, na periferiji ni takega standarda, kot je v Ljubljani. Povsem jasno je, da tudi na periferiji, na podeželju ne morejo biti tako dobra delovna mesta, kot so v Ljubljani. In povsem jasno je, če se peljete od Ljubljane, recimo, do Murske Sobote, da vam na vsak prevožen kilometer povprečna mesečna bruto plača pade za 2 evra, na vsak kilometer minus 2 evra, ko govorimo o povprečni mesečni bruto plači. In zelo jasno povem – nekdo je to že omenil –, za 5,9 evra na uro ne bo študentskega dela v statistični regiji, ki se ji reče Pomurje, morda tudi ne na Koroškem ali pa kje drugje. Torej, originalni zakon Levice pravi, zbogom, študentsko delo v Pomurju ali pa na periferiji. Nova Slovenija - krščanski demokrati trdimo, da je treba dvig minimalne urne postavke za študentsko delo preračunati na način, da bo ta resnično v korist dijakom, dijakinjam, študentom in študentkam. Da ne bo negativno vplival na celoten trg dela, da to ne bo vodilo v delo na črno, da ne bo povečeval prekarnosti med mladimi, da hkrati ne bo drastično zmanjšal obsega študentskega dela, ki mnogo mladim omogoča financiranje izobraževanja in preživetja, in da ne bo razvrednotil dela že obstoječih in pridobljenih pravic redno zaposlenih. Sama utemeljitev, zapisana v predlogu zakona, je na mnogih točkah izjemno zavajajoča, nepopolna in nestrokovna. Kljub temu da gre predlagatelj pri svojih opisih lahko precej široko pri opisovanju problemov, pa v svojem predlogu ne predstavi pravih rešitev za te probleme. Hvala bogu je odbor sprejel razumen amandma in določil tudi razumno minimalno bruto urno postavko in zato zakonu ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče Poslanske skupine SAB predstavil gospod Franc Kramar. Izvolite.
Hvala podpredsednica. Spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Predlog zakona je eden tistih, katerih ureditev je zapisana v sporazumu o sodelovanju med Vlado in Levico. Čeprav je tako, da smo v Poslanski skupini Alenke Bratušek v času usklajevanj in iskanja kompromisov vztrajno ponavljali in opozarjali na nekatere svoje pomisleke. Še vedno smo trdno prepričani, da bi bilo treba problematiko študentskega dela reševati v skupnem zakonu in tako narediti konec razpršenosti po več zakonih, ki je trenutno značilno za njegovo ureditev. To je nedvomno eden od projektov, ki ga bo v prihodnosti treba izpeljati. Skrajni čas je, da se v Zakonu za uravnoteženje javnih financ ne ureja nobena stvar več, posebej pa ne tako obširna, kot je študentska problematika. Prav tako smo bili vseskozi prepričani, da je treba k določanju višine minimalne študentske postavke pristopiti previdno in imeti v mislih več vidikov. Eden od pomembnejših je tudi regijski. Tako smo pri prvotno predlagali minimalni urni postavki opozarjali, da je morda uresničljiva v Ljubljani, pogojno tudi v Mariboru in ob poletnih mesecih na Obali, nikakor pa to ne velja za obrobne dele Slovenije. Za podjetja, ki poslujejo daleč stran od mestnih središč, je predlog težje uresničljiv. Previsoka urna postavka bi bila v kombinaciji s sprva načrtovanimi dodatki za praznično nedeljsko in nočno delo problematična tudi z vidika primerjave med redno zaposlenimi in študenti. V Poslanski skupini SAB smo večkrat posvarili, da med skupinama v plačah ne more in ne sme biti popolne enakosti. Študentje imajo namreč praviloma manj delovnih izkušenj od redno zaposlenih in so zato za določeno delo praviloma tudi manj kvalificirani. Odziv delodajalcev na predlog zakona je bil precej enoten. Vsi po vrsti so izpostavljali iste težave, da lahko pričakujemo več plačevanja na roko, da se bo razširilo delo na črno, da bodo delodajalci okrepili zaposlovanje agencijskih delavcev, ali pa se raje odločili za samostojne podjetnike ali tujce. Obstaja tudi možnost, da bi delodajalci bolj obremenili redno zaposlene, če ne bi dobili ustreznega kadra. Za marsikoga je bil presenetljiv tudi odziv številnih organizacij, denimo Študentske organizacije Slovenije ali Sindikata Mladih plus. Pričakovati bi bilo, da bodo takšne organizacije prve, ki se bodo postavile v bran kakršnikoli izboljšavi za študente, pa se niso. Ob tem se je marsikomu porodilo vprašanje, ali gre potemtakem res za zakon, ki je v interesu študentov. Prav Študentska organizacija Slovenije je, denimo, opozorila na napačne, pomanjkljive in zavajajoče informacije, ki da jih vsebuje zakon. Poudarili so, da gre za všečne rešitve, ki pa niso plod strokovnih analiz. Čas študija naj bi bil prvenstveno namenjen študiranju in pridobivanju izobrazbe, a je dejansko tudi, da zgodba za marsikoga ni tako preprosta in si zgolj študiranja ne more privoščiti. Veliko študentov po delu ne posega le s finančnega vidika, temveč jih pri tem vodi tudi želja, da bi si izboljšali možnost zaposlitve po končanem študiju. Kljub temu da smo večkrat zastopali različna stališča, v Poslanski skupini SAB menimo, da nam je skupaj s kolegi iz Poslanske skupine Levica uspelo oblikovati dober predlog zakona, ki ne potrebuje dodatnih dopolnitev. Naj se na tem mestu dotaknem še amandmaja, ki ga je vložila Poslanska skupina Levica. Ta meni, da bi bilo treba minimalno urno postavko ugotavljati tako, da bi se bruto minimalna plača delila s povprečnim številom mesečnih ur, to je 167. Res pa je, da dolgoročno mesečno povprečje znaša 174 in ne 167 ur. V Poslanski skupini Alenke Bratušek zato menimo, da je trenutna ureditev tega vprašanja ustrezna. Predlog zakona bomo v Poslanski skupini Alenke Bratušek podprli, si pa želimo, da bomo v prihodnosti na poslanske klopi dobili zakon, ki bo študentsko problematiko naslavljal celovito in sistemsko.
Hvala lepa. Naslednji bo gospod Jurij Lep predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Državni sekretark, predstojniki Vlade, kolegice in kolegi! S predlogom zakona bomo danes določili novo višino minimalne urne postavke za delo študentov in dijakov. Višina minimalne urne postavke se je določala na način, da se je takrat na bruto plačah 789,15 evrov delila s povprečno število mesečnih dnevnih ur, to je 174, kar je pomenilo rezultat 4,54 evrov. Zakonsko je bila določena minimalna urna postavka na eno decimalko, kar je takrat znašalo 4,5 evra, to se je določilo 16. 12. 2014. Določilo se je tudi, da se višina najnižje bruto urne postavke usklajuje z gibanjem povprečne plače, izplačane za obdobje od januarja do decembra preteklega leta, v primerjavi s povprečno plačo, izplačano za enako obdobje leto pred tem, in jo enkrat letno določi minister, pristojen za delo, najkasneje do 1. aprila v koledarskem letu. Tako se je zadnjič uskladila minimalna urna postavka za delo študentov in dijakov s 1. aprilom leta 2019. V Poslanski skupini Desus menimo, da se s predlaganimi rešitvami zakona sledi konceptov vsako delo šteje. V preteklosti je bil korak k temu narejen z obremenitvijo študentske dela s prispevki za zdravstveno in pokojninsko zavarovanje in hkratni določitvi minimalne urne postavke na ravni 4,5 evrov. To se je zgodilo konec leta 2014. Sedanji predlog določb na podlagi vloženega amandmaja s strani koalicije bo omogočil določitev minimalne urne postavke za delo dijakov in študentov na ravni 5,4 evre s 4,89 evra, ki velja od 1. aprila tega leta na podlagi Uredbe o uskladitvi najnižje bruto urne postavke za opravljanje ur začasnih in občasnih del, kar pomeni rast minimalne urne postavke za skoraj 20 odstotkov po sprejetju ZUJF-C novele konec leta 2014. Tudi glede na veljavno ureditev bo rast več kot 10-odstotna. S predlaganim dvigom minimalne urne postavke se v določeni meri poenotijo različne oblike dela. Z dvigom minimalne študentske ure tako izenačijo minimalne ure študenta z urami za minimalno plačo. V Poslanski skupini Desus predlagane rešitve podpiramo. Vemo, da je študentsko delo socialni korektiv študenta, ki rabi dohodke ob samem študiju, zavedamo pa se tega, da je to občasno delo in ga ne gre nadomeščati z zaposlitvami za polni delovni čas. Vsekakor pa opravlja veliko študentov in dijakov delo preko študentskega servisa za izboljšanje svojega socialnega položaja. V letu 2018 jih je bilo skoraj 31 tisoč. Zaradi navedenega podpiramo predlagane rešitve brez dodajanja dodatkov za nočno delo ter druge predvidene dodatke, ker ne želimo delati konkurenco zaposlitvam za določen in nedoločen čas. Vsekakor ne želimo s prehitrim dvigom urnih postavk za študentsko delo onemogočiti samo študentsko delo, zaradi tega podpiramo predlagano višino minimalne urne postavke 5,4 evre bruto ter ob spremembi minimalne plače določitve novega zneska minimalne bruto urne postavke s strani ministra za delo. Ob letnem usklajevanju minimalne urne postavke za študentsko delo z rastjo minimalne plače bomo prešli na enak način usklajevanja kot pri začasnem in občasnem delu upokojencev. Tako bo poenoteno občasno delo upokojencev in študentov. V Poslanski skupini Desus podpiramo predlagani Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona za uravnoteženje javnih financ, kot je bil določen na Odboru za finance na podlagi amandmajev koalicije. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Lep pozdrav še četrtič, še posebej vam, spoštovana podpredsednica, spoštovani državni sekretar! V Slovenski nacionalni stranki podpiramo vsakega, ki želi delati, tudi študente. Osnova naloga dijakov in študentov je izobraževanje, učenje. Delo bi morali biti zgolj postranskega pomena. Ker pa je naše izobraževanje iz leta v leto manj bolj zahtevno, lahko nekateri delajo celo leto. Temu ni namenjeno študentsko delo, temveč pogodba o zaposlitvi. Vprašati se je treba, zakaj morajo slovenski študentje sploh delati. Naj čim prej doštudirajo in začnejo resno delati. Študentko delo v Sloveniji je koristno zgolj s finančnega vidika, sicer pa večina študentov opravlja dela, ki niso povezana z njihovim študijem. To je slabo. Bolje bi bilo, da bi namesto študentskega dela opravljali plačano prakso v gospodarstvu. Prakso bi jim morala zagotoviti fakulteta. Tista fakulteta, ki jim ne bi zagotovila prakse, bi se ukinila. S tem bi fakultete na najboljši način prisilili k sodelovanju z gospodarstvom, študentje pa bi bili pripravljeni za pravo zaposlitev. To bi bila rešitev. Veliko večino zlorab študentskega dela bi preprečili z omejitvijo starosti, z omejitvijo delovnih ur in z doslednim delom enega izmed najbolj učinkovitih državnih organov, to je Inšpektorat za delo. Kako lahko študent opravi 250 delovnih dni v letu, se sprašujem. Študentski servisi razpolagajo s številom ur, ki jih opravijo študenti. Zakaj inšpektorat ne preveri, kateri študenti bi morali imeti pogodbo o zaposlitvi namesto študentske napotnice? Veliki večini študentov ni treba plačati nobene šolnine, študijsko gradivo je v primerjavi s tujino poceni. Status študenta omogoča številne ugodnosti: subvencioniran prevoz, subvencionirana prehrana, bivanje v študentskih domovih, raznorazni popusti. Študenti so med najbolj zadovoljnimi prebivalci Slovenije. V čem je sploh problem? Študenti še zdaleč niso med najbolj revnimi prebivalci. Mnogi študentje že v času študija prepotujejo dobršen del sveta. Nekoč temu ni bilo tako. Danes so njihove potrebe in stroški mnogo višji kot nekoč. To ne pomeni, da je študij držaji, dražji je njihov življenjski standard. Glede določitve minimalne urne postavke je vedno enaka situacija; študent si želi čim višjo, delodajalec pa želi čim manjšo oziroma nižjo. Je pa tako, da delodajalec študenta lahko kadarkoli odslovi. Zato dvig minimalne urne postavke za podjetja ni tako usoden kot pri minimalni plači redno zaposlenega. Ne pozabimo, da se je strošek študentskega dela leta 2015 znatno zvišal že zaradi uvedbe plačila prispevkov za socialno varnost. Obstaja pa tudi način za znižanje visokega stroška študentskega dela, in sicer bi se lahko ukinili koncesijska in dodatna koncesijska dajatev. Obe skupaj predstavljata kar 18 %, pa se tega nihče ne sprašuje oziroma ne izpostavlja. Iz te dajatve se financirajo plače študentskih funkcionarjev. Študentski funkcionarji sploh niso mladi, na položajih so že več mandatov in prejemajo plače, višje od predsednika države. A je to normalno? Mislim, da ne. Študentje bodo morali marsikaj razčistiti znotraj svojih vrst. Zanimivo je, da je celo Študentska organizacija Slovenije proti dvigu minimalne urne postavke, vedno mu nasprotujejo tudi delodajalci. Za dvig je samo Levica, Vlada pa je pač pripravila zgolj minimalni dvig. Na odboru smo poslušali tudi o vlogi Ekonomskega-socialnega sveta, kjer naj bi se vodil dialog. No, pa povejte torej pred vso slovensko javnostjo, kdo v Ekonomsko-socialnem svetu predstavlja interese študentov. A jih predstavlja gospod Branimir Štrukelj? Ali gospa Anja Kopač Mrak? Žalostno je, da o ključnih družbenih vprašanjih odločajo tisti, ki se jih ta vprašanja sploh ne tičejo. Vsi opozarjajo na to, da študentskega dela ni mogoče enačiti z delovnim razmerjem, zato predlagatelja sprašujem, ali boste zahtevali tudi minimalno urno postavko pri avtorskih in podjemnih pogodbah. Zakaj pa ne? Minimalna urna postavka za začasno in občasno delo upokojencev je le 4,76 evra, omejeno je tako s številom ur kot z letnim zneskom. A ni to diskriminatorno? Ali je upokojenec vreden manj kot študent, se sprašujem. V Slovenski nacionalni stranki bomo predlog zakona podprli, ker gre zgolj za simbolično zvišanje urne postavke. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Kot zadnja bo stališče Poslanske skupine SDS predstavila gospa Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, da je študentsko delo za študente potrebno tako z njihovega dohodkovnega vidika kot tudi z vidika pridobivanja prepotrebnih delovnih izkušenj, ki jih potem pri vstopu na trg dela še kako potrebujejo. Treba pa se je zavedati, da študentskega dela pač ne moremo primerjati z redno zaposlenimi. Študentsko delo je zgolj začasne narave, prav tako imajo študenti minimalne ali skoraj nič delovnih izkušenj ter velikokrat potrebujejo mentorstvo in pomoč redno zaposlenih. Daje pa študentsko delo študentom priložnost, da delo spoznajo, da pridobijo nova znanja in se, če se v času študentskega dela tudi izkažejo, pogosto s tem odprejo tudi vrata za novo redno zaposlitev. Neprimerno pa se nam zdi, da Vlada tovrstno problematiko rešuje v Zakonu za uravnoteženje javnih financ oziroma predlagatelj Levica, čez katerega so ravno oni velikokrat imeli številne kritike povedati. Neprimerno je tudi dejstvo, da o izpostavljeni problematiki ni potekal socialni dialog, na kar so ne nazadnje že tudi opozorile reprezentativne delodajalske organizacije, ki so sicer članice Ekonomsko-socialnega sveta. Razumemo študente, da si želijo bolje plačano študentsko delo, vendar pa lahko imajo posledice previsokega dviga najnižje bruto urne postavke za študente zelo kratkoročen pozitiven vpliv. Žal ne moremo predpostavljati, da bodo tudi po dvigu bruto urne postavke delodajalci izkazovali enake potrebe po študentskem delu. Za številna podjetja, zlasti tista, ki so izven osrednje Slovenije – in Slovenija ni samo Ljubljana in center –, to pomeni precejšnjo dodatno stroškovno omejitev. Zna se zgoditi, da bodo posledično količino študentskega dela tudi bistveno zmanjšali, kar pa seveda pomeni, da se bodo študentom omejile možnosti za pridobivanje prepotrebnih delovnih izkušenj, ki bi jih sicer pri nadaljnjem vključevanju na trg dela še kako potrebovali. Če pa je cilj predlagatelja, da se količina študentskega dela zmanjša, da bodo študentje lažje in hitreje opravljali svoje študijske obveznosti, potem pa predlagatelje v tem kontekstu razumemo. Zaradi vsega izpostavljenega v Slovenski demokratski stranki predloga zakona ne moremo podpreti, ne bomo mu pa tudi nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali s prestavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 21. oktobra. Najprej se je k besedi prijavil predlagatelj. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Najpogostejši očitek, ki smo ga bili v Levici deležni pri našem predlogu za dvig minimalne študentske urne postavke, je, češ na tak način bomo praktično pokopali študentsko delo. Zmanjšalo se bo število delovnih mest za študente, študentje ne bodo prišli do študentskega dela, kot ga krvavo potrebujejo, ker je to zanje edini instrument, s katerim se lahko prebijejo skozi svoja študijska leta ob naši popolnoma nezadostni štipendijski politiki. Ampak vse številke, vse resne analize študentskega dela pravijo drugače. Čisto na konceptualni ravni lahko zagotovim, da študentsko delo ne bo upadlo. Zakaj? Konkurenčna prednost delavcev študentov na trgu dela ni v višini njihove urne postavke, ampak v njihovi fleksibilnosti. To je razlog, da delodajalci posegajo po študentskem delu, ker lahko iz enega meseca v drugega delavca študenta imajo, potem ga pa nimajo več in se na tak način prilagajo just in time logiki naročil. Ali je tak ustroj gospodarstva, torej just in time fleksibilnost trga dela, dobra ali slaba stvar, veste, da bom rekel, to je izjemno slaba stvar. Ampak, dokler tak trg obstaja, potem tudi študentsko delo s svojo fleksibilnostjo kot konkurenčno prednostjo zaradi dviga študentske urne postavke ne bo kar odšlo iz našega horizonta pravnoformalnih oblik dela. In drugi razlog, ki na konceptualni ravni podpira ugotovitev, da do upada študentskega dela ne bo prišlo, je golo dejstvo, da naše gospodarstvo beleži gromozanske presežke: 4,2 milijarde evrov čistega dobička samo v prejšnjem letu. To pomeni, da denarja v slovenskem gospodarstvu je dovolj, ampak sam od sebe se ne bo pretopil v boljše plače, ne bo se pretopil v boljši delavski standard, v boljše študentske urne postavke. To se bo zgodilo samo, če bodo delavci vseh profilov, vseh pravnoformalnih oblik, boljše plačilo in boljše pogoje dela izsilili. Prva pot, ki jo imajo na voljo, je sindikalno organiziranje, je to, da posežejo v gospodarske procese na način, da jih zaustavijo in svojo kolektivno moč uporabijo kot vzvod za spet kolektivne pridobitve. Druga pot, ki jo imamo na voljo pa poslanke in poslanci, so zakonske spremembe. Edini instrument v kontekstu rednih delovnih razmerij, ki ga imamo, je dvig minimalne plače. To smo že storili, postavili smo formulo. Drugi instrument, ki ga imamo, ki je prav tako stvar zakonskih določb, pa je definiranje minimalne študentske urne postavke. Če želimo, da se bo položaj delavcev študentov izboljšal, lahko kot posamezniki v Državnem zboru, kot poslanske skupine v Državnem zboru za to poskrbimo s primerno spremembo zakonodaje. V tem konkretnem slučaju to pomeni spremembe Zakona o uravnoteženju javnih financ, zaradi tega ker te določbe v tem zakonu o uravnoteženju javnih financ že so. Ni, da smo si jih zdaj v Levici izmislili in jih vpisujemo v ta zakon, kot je bilo razbrati iz nekaterih stališč. Ta materija v Zakonu o uravnoteženju javnih financ že obstaja, mi smo jo samo vzeli v roke, pregnetli in predlagali, da se minimalna študentska urna postavka dvigne na 5 evrov neto, da se delavcem študentom priznajo višja plačila za delo v težjih pogojih, kot je to ob nedeljah, ob praznikih, in pair z redno zaposlenimi, ki v istih firmah kot delavci študenti že delajo in tako naprej. In ideja, čisto administrativna ideja, z našim predlogom dviga minimalne študentske urne postavke je tudi, da se uskladi z rastjo minimalne plače in prilagodi pa sinhronizira – če želite – mehanizmu usklajevanja in tekočega dvigovanja minimalne plače. Žal je vse to padlo v vodo. Ideja se je, ne glede na to, kaj smo zapisali in podpisali v sporazumu v sodelovanju med Levico in vlado, koalicijo Marjana Šarca, začela krhat že na pogajanjih, kjer vladno koalicijska stran nikakor ni želela sprejeti naših predlogov, ampak, vendarle v Levici smo vztrajali, bili smo pripravljeni na kompromise, zato da se ja položaj teh prekarnih, najbolj izkoriščenih delavcev, ki so delavci študenti, v državi popravi in smo pristali na to, da se študentska urna postavka dvigne ne na 5 evrov neto, ampak na 4,76 evrov neto. Smo pljunili v roko, se rokovali, 6. septembra zapisali, sprejeli sklep na našem usklajevanju, pisni, pa se je zgodila obravnava na matičnem delovnem telesu, na pristojnem odboru Državnega zbora, kjer je ponovno, že drugemu kompromisu, koalicijska vrsta obrnila hrbet in sprejela še za 20 centov nižjo minimalno študentsko urno postavko, kot je bilo zmenjeno; kot smo se zmenili, kot smo podpisali, kot smo se rokovali, ne samo v sporazumu, potem tudi v drugi kompromisni različici v kontekstu naših usklajevanj in pogajanj. Zelo težko tudi sprejmem sklicevanje na formalne parametre zavrnitve našega predloga, ki jih je na mizo prinesla Študentska organizacija Slovenije. Vemo, da služba, poklic – kakor želite to označiti – politika v naši državi ne kotira prav visoko. Tudi prav visoko ne kotirajo vladne institucije, včasih še manj Državni zbor. Ampak veste, kdo po metriki kredibilnosti v slovenski javnosti kotira še nižje? Študentska organizacija! Za to obstaja vsaj 10 milijonov razlogov. Toliko denarja iz koncesijske dajatve, vezane na študentsko delo, se namreč steka v financiranje Študentske organizacije Slovenije in ta denar je, više manje, plen študentskih funkcionarjev. Tukaj moram sicer kot fusnoto, kot opombo pod črto, izpostaviti, da je pa mreža študentskih klubov daleč najbolj zdravi del študentskega organiziranja, ta bi si zaslužila še kaj več podpore, kot je trenutno uživa, vse ostalo je pa bolj tako-tako. Skratka, deset milijonov razlogov, vseh teh deset milijonov razlogov, ki je vezanih na to, v kakšnem obsegu se študentsko delo izvaja v tej državi, ne glede na to, kako izkoriščevalsko, kako podplačano in kako nepravično to študentsko delo dejansko je. Če pogledamo, kakšne račune so funkcionarji Študentske organizacije v zavrnitev našega predloga prinesli na mizo, rekši, da takrat, ko se je pa nazadnje vpeljevala oziroma dvigovala minimalna študentska urna postavka, je pa prišlo do upada študentskega dela – ne držijo. Zakaj? Zaradi tega, ker so računali obseg študentskega dela, ne v tem, koliko študentov dejansko dela in koristi instrument študentskega dela, ampak v tem, koliko milijonov evrov se v tem študentskem delu obrne. Dejansko pa je prišlo do povečanja števila delavcev študentov, čeravno je obseg dela oziroma obrat financ na posameznika upadel iz preprostega razloga, ker je bilo kakšnemu študentu treba delati manj, kakor je delal, več svojega časa je lahko namenil študiju, manj golemu preživetju, zaradi tega ker so se študentske urne postavke dvignile. Skratka, vpeljava minimalne študentske urne postavke je dejansko dosegla svoje deklarirane cilje. Študentsko delo se je približalo, bolj kot je bilo pred tem, cilju, da obstaja kot občasno in začasno delo študentov in dijakov. Naredilo je en korak stran od tega, da je še en izmed pravnih formalnih substitutov, v katerem se dela za redni delovni čas. En korak, pravim. Ker tovrstne, ne bom rekel niti zlorabe, ampak tovrstne življenjske situacije, v katerih so študenti prisiljeni v to, da delajo za polni delovni čas prek napotnice, nimajo nobene druge možnosti, še vedno obstajajo. Edini način, da v to situacijo ugriznemo, je, da študentske urne postavke dvignemo. Na tak način povečamo prihodek študentov in zmanjšamo potrebni čas, ki ga oni pustijo na svojem študentskem delovnem mestu, s tem pa jim omogočimo manevrski prostor za to, da se bolj investirajo v študij. Tega ne govorim na pamet. Poglejte si zadnjo raziskavo Evroštudent, recimo, pa zadnjo raziskavo IER inštituta. Povsod se ugotavlja, da je po določenem obsegu ur, ki jih študent pusti na delovnem mestu, mislim, da je to več kot 20 ur na mesec ali na teden, nekaj takega, to zdaj na pamet navajam, lahko vam dobim točen podatek, da stopi ta obseg študentskega dela in uspeh študenta, ki koristi študentsko delo, v korelacijo. Več kot študent dela, slabši je njegov učni uspeh od določene meje naprej. Ponavljam, edini način, da to začnemo popravljati, odpravljati, je, da izboljšamo materialni položaj delavcev študentov – beri, da jim dvignemo minimalno urno postavko. Če niti ne začnem posegati na področje vprašanja štipendiranja. Pri nas je štipendij absolutno premalo, te štipendije so prenizke, ne pokrivajo – spet po nobenih izračunih – minimalnih stroškov, ki jih študentje imajo. Tudi če premeljemo številke o obsegu študentskega dela, kako se ta nihanja skozi leta sprovajajo, zelo hitro ugotovimo, da so ta nihanja bore malo, komajda kaj, vezana na to, da se dvigujejo študentske urne postavke, na to, da se dviguje obdavčitev študentskega dela, oprispevčenje študentskega dela in podobno. Veliko bolj na obseg študentskega dela vpliva splošna gospodarska klima; ali smo mi v krizi, ali smo mi v konjunkturi, ali smo nekje vmes. To so pač tisti ključni dejavniki, ki vplivajo na trg dela, ne odražajo se samo pri rednih zaposlitvah, samo pri splošnih številkah o brezposelnosti, ampak se poznajo tudi pri obsegu in tretmaju študentskega dela in študentskih delavcev – veliko bolj kot kakšni formalnopravni ukrepi. Če želimo pošteno razpravljati o tej temi, mimo tega makro dejavnika preprosto ne moremo. Za zaključek. Mislim, da bi morali v tej državi sestaviti resen načrt, kako pripeljati trg dela do točke, da študentsko delo ukinemo oziroma v prevodu, da nobenemu študentu ne bo iz pritiska golega preživetja treba več poseči po podplačani, nedostojni prekarni obliki zaposlitve v okviru študentskega dela. Mislim, da to lahko dosežemo, če se kot družba odločimo, da to želimo doseči. Pri tem vprašanju politične volje po navadi zmanjka in niti ne pri kakšni tehnični izvedljivosti. Recimo, da se začnemo pogovarjati, da začnemo razmišljati o konceptu univerzalnih štipendij – primeren obseg štipendij, primerno visoke štipendije, pa odpravimo negativno motivacijo, zaradi katere prenekateri študent postane ujetnik svoje študentske zaposlitve, preprosto zato, ker si mora plačati nastanitev v čisto predragem stanovanju in ker mora vsak večer v lonec stresti makarone. Hvala.
Hvala lepa. Odpiram prijave za razpravo o 1. členu in amandmaju Poslanske skupine Levica in prosim, da se vsi zainteresirani prijavite. Imamo pet prijavljenih razpravljavcev. Prvi dobi besedo gospod Marko Bandelli, pripravi pa naj se gospod Aljaž Kovačič. Izvolite, gospod Bandelli.
Hvala, podpredsednica, za besedo. Strinjam se z ogromno zadevami, s tem, kar ste rekli glede zaščite študentov, glede dela študentov in vsega, ampak moramo razumeti, da mora biti obvezna neka ločnica, neka razlika med študentskim delom in navadnim, rednim delom, se pravi, zaposlitvijo. Ta zakon je bil nekako sporazum, mislim, v sporazumu o sodelovanju med Vlado in Levico je pisalo, da bomo to morali sprejeti. Tu se odpirajo določeni pomisleki glede tega. Naj bo jasno, mi bomo zakon potrdili, jaz bom potrdil to zadevo, ampak kljub temu se mi zdi prav, da povem tudi svoje razmišljanje o tem. Zame ta rešitev, ki je na mizi, ni prava. Bom kar povedal, da ne ustreza iz več razlogov. Ta minimalna postavka, ki jo vi toliko forsirate, da bi jo dvignili – zakaj? Prvo kot prvo, fiksna postavka ni pravična glede na lokacijo, na primer, Ljubljane, Maribora, Obale ali pa podeželja. Že v osnovi so plače drugačne v teh mestih ali pa na podeželju. Se pravi, tudi minimalna študentska postavka mora biti drugačna, ker so plače drugačne, že v osnovi so plače drugačne glede na lokacijo, kjer je delovno mesto. Te višine postavke ne moremo enačiti z delom, ker tu so izkušnje, so kvalifikacije, tu je veliko vprašanj, ki delajo to razliko med študentom in redno zaposlenim. Lahko bomo prišli v situacijo, kjer bo študent s to postavko dobil večjo plačo, kot bi jo dobil za redno delo. Žalostno! Upam, da ne, ampak to se zna tudi zgoditi. Delodajalci kot taki, veste sami, da so izrazili pomislek, so skeptični glede tega. Kaj to pomeni? Potem za njih študentsko delo ni več tako pomembno, kakor je za študenta. Moramo vedeti nekaj, da študentsko delo je unikum. V Evropi tega ne poznajo. Tudi to je treba povedati. Lahko dam primer sosednje Italije, študentsko delo v Italiji ne obstaja, ga ni. Če hočeš delati čez poletje, ko imaš prosto, te zaposlijo za toliko, kolikor te zaposlijo in končano. In delaš lahko tri mesece, štiri mesece, dva meseca. Študentsko delo je unikum in to je dobro za nas. To odobravam, absolutno. Tu smo pred drugimi, ampak paziti moramo na to. Izredno moramo paziti, da ne gremo čez tiste meje, ki je predvidena za študentsko delo. Da ne postane to delovno razmerje, potem pa ni več v redu. Tukaj so moji pomisleki. Poglejte, tudi ŠOS, Študentska organizacija – smo dobili njihov dokument. Tudi oni niso bili prav prepričani, pravzaprav moram povedati, da so dali negativno mnenje glede tega. Pomeni pa, če sami dajo, če niso bili navdušeni sami – mislim, da nekaj tukaj je. Ni bilo obravnavano niti na Ekonomsko-socialnem svetu. Vprašajmo se, zakaj. Tudi tukaj bi lahko nekaj o tem. Pravim, da študentsko delo absolutno ne sme nadomestiti rednega dela. To je osnova in tukaj mora biti dopolnitev ob študiju. To mora biti, ne smemo [[…]]Kar je kolega Kordiš rekel, njegova teorija, skratka v dveh besedah, če ponovim, kar ste govorili petnajst minut, je, da dajmo več denarja študentom, bodo bolj zaslužili, bodo manj delali, da bodo imeli več časa za študij. To je poanta vsega, kar ste vi povedali. To je tisto opravičilo, zakaj dvigati minimalno postavko študentom. Zgrešeno! Zakaj? Poglejte, 5 evrov na uro, to je 900 evrov mesečno. Tudi tukaj ste dali predlog za 167 ur, za katerega ne vem, od kje, sedaj 7,5-urni delovnik [[…]]Seveda, saj tudi to je res, tudi to imamo v Sloveniji, imamo 8-urni delovni čas, v resnici je 7,5 ker pol ure imamo plačane malice. Tudi tega nima Evropa. Tudi na tem smo unikum. Evropa ima 8 ur delovnih, dosti jih niti malice nima plačane. Se pravi, dostikrat delamo primerjave plač glede na tujino, koliko je nižja od tujine. Ampak tudi delamo 20 % manj in to moramo tudi povedati. Mi v bistvu delamo 7 ur in pol in pol ure, ki je malica, je plačane. In še malica je plačana po vrhu! Ne samo, da je postavka pol ure plačane, tudi malica je plačana. V redu. In bomo zadovoljni glede tega. Tako tisto postavko, ki ste jo omenili glede na delitev na minimalno urno postavko, bi morali delati na 8-urni delovnik. Se pravi, pride 176 ur, ne pa 167, ampak tu je takoj razlika. Kljub svojim pomislekom bom; in še enkrat ponavljam, ker poznamo v delovnem svetu, kaj pomeni zaposliti študenta, zakaj zaposlimo študenta in smo tudi zadovoljni, da zaposlimo študenta. Absolutno sem proti tistemu, da se misli, da so študentje samo za kelnarjenje ali pa, da samo delajo dodatna dela, taka ali drugačna. Imamo študente, ki so strokovnjaki, pridni in jim moramo pripraviti na delo, ki bo jutri. Ampak ne smemo jih pripraviti na tak način, da se bo zgodilo, da bo celo mesečna njihova plača višja kakor pa potem na delovnem mestu. To se bo zgodilo, če bomo mi tako na tak način višali. Ker zahtevek neto pomeni toliko bruto in tudi delodajalec ni več interesent, da tako osebo zaposli. Ker potem bo iskal espeje, bo iskal agencije raznorazne. Da ne bomo zdaj izničili tistega dobrega, kar smo do zdaj naredili. Z vsem spoštovanjem do študentov, pa sem prvi, ki rečem, da je prav, da študent nekaj zasluži, ampak ne sme biti študentsko delo razlog, da bo on delal pa nategoval svoj študij v nedogled. Tudi tukaj bi morali omejiti, kaj pomeni študentsko delo, do kdaj je študentsko delo. Tudi to. V glavnem, tako bom rekel: zakon bomo v SAB sigurno potrdili. Želimo, da bo jutri, verjetno ker to ni nobena rešitev, kar imamo zdaj na mizo. To je zdaj začasna rešitev in upamo in si želimo, da bo jutri verjetno kakšen predlog, ki bo to zadevo celovito in sistemsko tudi rešil. Toliko z naše strani. Hvala.
Hvala lepa. Gospod predlagatelj ima repliko. Izvolite.
Hvala. Očitno se nismo razumeli. Mi predlagamo dvig študentske minimalne urne postavke na 5 evrov neto oziroma na kasneje dodatno kompromisno rešitev 4,76 evrov neto zaradi tega, ker je to prav, ker študentje delajo v hiperizkoriščevalskih pogoji, so podplačani, minimalna študentska urna postavka globoko zaostaja pod ravnjo minimalne plače. To je razlog, zakaj mi zahtevamo dvig minimalne študentske urne postavke, je pa res, da je z vidika družbe ključni učinek tega dviga v tem, da se študentom sprosti čas, ki ga lahko investirajo v študij, pa ga zdaj morajo uporabljati za to, da se pobijajo od enega prekarnega dela do drugega prekarnega dela, od skladišča do kelnarjenja. Višina postavke, ki jo predlagamo, je in pair z minimalno plačo, ne gre čez oziroma kolikor gre čez, gre v resnici z vidika tega, da je študentsko delo ne samo hiperizkoriščevalsko tudi hiperfleksibilno; moralo bi biti študentsko delo plačano še več, v resnici še več. Sprašujete se, kaj je razlika med redno zaposlenim pa študentom: nobenega redno zaposlenega ni mogoče postaviti na cesto čez noč, študent je s tem soočen vsak dan.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Aljaž Kovačič. Pripravi pa naj se gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Mogoče bi bilo zanimivo, da bi nam danes povprečni slovenski študent povedal, kaj v današnjem času pomeni študirati, koliko ima stroškov, koliko ima nekih subvencij in potem bi nam mogoče lažje bilo pri tej razpravi in tudi to, da sam študij ni osnovna ali srednja šola, da bi študentje hodili le na faks, tam poslušali dolgočasna predavanja profesorjev, če lahko rečem, ampak je dosti več kot to; neka aktivnost, tudi pridobljene neformalne izkušnje, kajti sama diploma ti bolj malo pomaga v današnjem svetu. Ampak dobro, gremo na temo. Na začetku bom povedal, da v Listi Marjana Šarca podpiramo dvig minimalne urne postavke, ampak vseeno bi nekaj besed namenil študentskemu delu, katero njegovo uradno ime je začasno ali občasno delo dijakov in študentov, kar že same besede pomenijo, kaj to delo je. Levica tukaj trdi, da gre za prekarno delo, tu se z njimi nikakor ne bi strinjal, da je študentsko delo prekarno delo. Študent je res zavarovan preko študentske napotnice, ampak njegov namen, se pravi namen študentskega dela, je v prvi vrsti, da je fleksibilno delo. Če ponazorim z nekim primerom: tudi katera izmed poslanskih skupin ali pa kdorkoli bi imel neko delo, na primer Levica bi selila svoje prostore in bi dala oglas, da potrebuje študenta, ki jim pride pomagat. Študent to vidi, pokliče, si dvigne študentsko napotnico, čez dve uri je lahko že pri njih, prenese stole, mizo in omaro, čez tri ure dejansko že za to delo lahko dobi plačilo na svoj TRR. In to je fleksibilno delo, da študent lahko svoj čas dejansko prilagaja in tudi svojo potrebo. Velik plus tega je, da tukaj dobi delovne izkušnje sam študent, ki jih v tem kapitalističnem svetu še kako potrebuje, ter tudi finančni razlogi, se pravi, da študenti lahko sploh študiramo. Večkrat je danes bila omenjena raziskava Evroštudent. Po Evroštudentu bi naj vsak študent za študij potreboval okoli 500 evrov na mesec, vemo pa, koliko je v Sloveniji družin, ki lahko svojemu sinu ali hčerki na mesec dejansko dajo 500 evrov, ob tem tudi, da število štipendij še vedno ni tolikšno, kolikšno bi si lahko vsi želeli. Sama zloraba študentskega dela se je v preteklosti močno zmanjšala predvsem z EVŠ, ki je danes že bil omenjen, prav tako pa so v preteklosti že bile tožbe študentov, ko se je kazala oblika redne zaposlitve. Tako mislim, da v Sloveniji je bila prva tožba, ko so študentke tožile Adrio Airways, ko so delala dejansko redno obliko zaposlitve, ki je kazala na vse redne oblike zaposlitve, delale pa so preko študentske napotnice, kasneje so to tožbo dejansko na sodiščih dobile, Adria Airwas jim je potem morala izplačati tudi odškodnino ter jih redno zaposliti. Se pravi, da tudi študenti so na žalost velikokrat prisiljeni tudi delati – redne oblike preko Študenta. Ampak tudi študenti in mladi bodo morali tukaj v sebi najti pogum in se tem oblikam zaposlitve upreti, kajti več bo upora, več se bodo potem tudi delodajalci posluževali rednih oblik. Koliko pa je sploh teh rednih oblik zaposlitve, pa mislim, da nam največ pove sam podatek iz Zavoda za zaposlovanje, se opravičujem, iz Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, kjer statistika kaže oziroma uradni podatki, da je povprečno plačilo na mesec študenta, se pravi tri mesec na leto. Se pravi, če zasluži študent, da se mu en mesec upošteva v pokojninsko in invalidsko zavarovanje, mora na mesec zaslužiti okoli 700 evrov neto. To na leto pomeni, da je to povprečno 2 tisoč 100 evrov in če delimo z 12 meseci, mislim, da tukaj pridemo, da dejansko opravi 170 ur na mesec, kar pomeni na teden 9 ur. Če 9 ur dejansko pomnožimo s pet, dobimo dejansko znesek, ki je pod 50 evri, kolikor študent povprečno zasluži na mesec, kar je daleč od tega, da bi ti zaslužki kazali neko redno obliko zaposlitve. Obenem pa tudi podatki iz Zavoda za invalidsko in pokojninsko zavarovanje kažejo, da več kot 50 % študentov pridobi manj kot en mesec; se pravi, manj kot en mesec vplačajo v pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Se pravi, da od 100 tisoč študentov in dijakov, ki na leto delajo, jih več kot 50 % dejansko dela več kot en mesec. Ti podatki so dejansko relevantni, ki kažejo, koliko slovenski študent dela in koliko je sploh neke redne zaposlitve. V prvotnem predlogu je bilo tudi, da bi študentje dobili plačano malico in prevoz. Kot sem na začetku povedal, bi bilo zanimivo, da bi študent povedal, katere pravice mu dejansko pripadajo, kajti sam študent že ima danes, če ima status študenta, subvencioniran prevoz, se pravi, redno linijo in tudi mestne prevoze v študijskih mestih, prav tako pa dobi subvencionirano malico, kolikor je teh študentskih dni na mesec. Menim, da je v tem za študenta dobro poskrbljeno. Zakaj se ni s študentskim delom hecati, če lahko rečem, in da vsak nepremišljen dvig ima lahko veliko padec, sem že v samem stališču povedal. Ko je bil leta 2012 sprejet ZUJF in je študentsko delo podražil za 13,4 odstotka, je ob tem povzročil 22-odstotni padec panoge. Prav zaradi tega smo tudi v LMŠ opozarjali, da bi nekontrolirani dvig povzročil dejansko to, da bi manj študentov in dijakov imelo sploh možnost opravljati študentsko delo. Še ena zadeva, ki je bila danes že večkrat poudarjena. Ni najboljše pripravljati zakonov samo na izračunu Ljubljane. Kot sem tudi že prej povedal, je na primer v Prekmurju 60 odstotkov urnih postavk pod 5 evrov na uro, v srednji Sloveniji pa manj kot 30 odstotkov. Že ti podatki se zelo razlikujejo. Tudi v svojem kraju, če lahko povem, ko je bil ta dvig leta 2012 na 4,5 evra, če se prav spomnim, si dejansko v Ormožu zelo težko dobil delo preko študentskega servisa. Kar je še treba povedati, je tudi to, da od 1. februarja leta 2015 študentje, na leto pa študentsko delo opravlja več kot 100 tisoč študentov in dijakov, plačajo več kot 60 milijonov evrov v pokojninsko in invalidsko blagajno, kar pa vemo, da ni niti približno zanemarljiv znesek. Preko študentskega dela gre tudi koncesija za gradnjo študentskih domov, potem prispevki za zdravstveno zavarovanje in tudi same štipendije. Prav ti razlogi so še zato toliko bolj pomembni, zakaj se z dvigom minimalne urne študentske postavke ne smemo igrati in ogroziti študentsko delo in zaslužek študentov, kajti dejansko bi ogrozili tudi gradnjo novih študentskih domov, število štipendij in še marsikaj drugega. Ker gre za tako pomembno temo, smo se v Poslanski skupini Lista Marjana Šarca že junija pozvali vse udeležence oziroma te, ki se jih te zadeve tičejo, da podajo svojo mnenje. Mnenja so bila zelo različna, smo pa se tudi zelo resno lotili, če lahko rečem, pogajanj z Levico in veseli me, da smo dejansko prišli do konsenza, če lahko tako rečem. Ne nazadnje, tudi današnja razprava govori o tem, da vsi podpiramo nek dvig, ki je normalen, če lahko uporabim ta izraz. Zakaj mogoče ne bo sprejet predlog, ki je bil skorajda dogovorjen? Če lahko tako rečem. Zato, ker se mogoče premalo zavedamo, da danes po tridesetih letih v Sloveniji nimamo vlade, kot smo jo imeli v preteklosti. Se pravi vlado, ki je imela večinsko podporo v Državnem zboru, ampak imamo manjšinsko vlado in temu bi se potem morale prilagoditi tudi vse instance, ki zraven tega delujejo. Vemo, da je bil dialog na ESS porušen – nekateri govorijo zaradi tega, nekateri govorijo zaradi drugega –, sam menim, da je bil dialog na ESS porušen zaradi več dejavnikov, in menim, da je tu predsednik Vlade odigral pomembno vlogo, da je ta dialog spet vzpostavil nazaj. In kot neko opozorilo, da se tudi ESS, kakor je ministrstvo na odboru reklo, bo tudi sam ESS prilagodil svoje delovanje trenutnim razmeram, ki jih imamo z manjšinsko vlado. Govori se o teh 20 centih, kar je boljše ali slabo. Kot sem že povedal, imamo 5 strank v vladi, koalicijskega partnerja in moramo se zavedati, da je treba tudi zbrati 46 glasov, da gre neka zadeva skozi. Žalosti me mogoče res pri tem primeru to, da smo 90 ali 95 % zadev uskladili. Z njim se strinjajo od Študentske organizacije Slovenije, od Mladih plus, se pravi sindikatov, in dejansko vsi deležniki, me žalosti, če mogoče zaradi neke trme danes ta predlog, ki je izboljšan, ne bo sprejet. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj se je javil k besedi. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. To pa je retorična umetnija, kakršne še nisem doživel v petih letih, odkar sem v Državnem zboru. Študentsko delo ni prekarno, je pa fleksibilno. Ja pa, kaj pa je drugega prekarnost po definiciji kot fleksibilnost? Še v imenu imamo – začasno in občasno delo študentov in dijakov! To je tako, prekarnost po točki definicije. Ampak v resnici se nisem prijavil zato, da bi komentiral take nesmisle, ampak bi se rad odzval na določene vsebinske zadeve, ki so bile izrečene, pa ne držijo. Uvodoma je kolega izpostavil vprašanje o življenjskih stroških, koliko košta danes življenje študenta. Zelo preprosto! Lahko vzamemo raziskavo zadnjega Evroštudenta v roko in zelo hitro ugotovimo, da je tam naračunan življenjski strošek povprečnega štipendista na socialni štipendiji 250 evrov na mesec. Pa je to administrativna računica. Vemo, da ti v univerzitetnem mestu – v Ljubljani zagotovo ne – za 250 evrov ne boš dobil niti sobe. Mogoče boš dobil kakšno klet brez okna. A najvišja socialna štipendija – koliko znaša? 190 evrov. Se pravi, mi imamo tako socialno štipendijsko politiko, ki nekoga iz revnega okolja ne pripelje niti čez najbolj golo goli minimum, potreben za preživetje. Seveda so ravno študentje iz revnih družin, ki so najbolj prikrajšani, tisti, ki najbolj posegajo po študentskemu delu, ker ga najbolj rabijo iz naslova golega preživetja. Že prej sem povedal: zato, da si plačajo stanovanje, zato da imajo dovolj denarja, da si vsak večer skuhajo makarone. Koliko študentje delajo – imamo na voljo podatke, res je, Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, kjer lahko pogledamo, koliko pokojninske dobe je bilo vplačane, ampak, treba se je zavedati, da so podatki ZPIZ izjemno škrbasti in v resnici popolnoma neuporabni. Zakaj? Zaradi tega, ker delodajalci študenta pogosto v določenem obsegu zneska plačajo na napotnico, ostalo pa mu stisnejo na roke. To so stvari, ki jih beležke na ZPIZ ne preberejo, ker ne pridejo do njih. Ampak, četudi vzamemo podatke ZPIZ kot merodajne, ugotovimo, da 18 % študentskih delavcev dela več kakor 20 ur na teden. Prej sem govoril o tem, kako se poslabša učni uspeh študenta, ki dela več kakor 20 ur na teden. To je tista meja, po kateri se začne, lahko rečemo tudi statistično značilno, korelacija med obsegom študentskega dela in padajočim učnim uspehom tistega študenta, ki posega po študentskem delu v višini 20 ur ali več na teden. To se da, kljub temu da so zelo pomanjkljivi in netočni, že raztolmačiti tudi iz ZPIZ podatkov. Če želimo natančnejše podatke, ki merijo tudi dolgoročne v gabaritih, je potrebno v roke vzeti zadnjega Evroštudenta, kjer najdemo informacije, da tudi ko upoštevamo tiste študente, ki so zaposleni, ugotovimo, da je zraven teh še 19 odstotkov vseh študentov takih, ki med študijskim obdobjem dela za polni delovni čas. Ali pa za SURS, ki prav tako sicer ne beleži dolgoročno, ampak dobimo iz njega informacijo, da imamo približno 33 tisoč delavcev študentov, od tega jih 11 tisoč, to je 33 odstotkov, dela v pogojih rednega delovnega razmerja. To so najbolj točni podatki, do katerih lahko pridemo, do njih lahko pridemo samo anketno, v glavnem zaradi zlorab delodajalcev, ki se dogajajo. Prav tako ne moremo preprosto zamahniti z roko in dejati, da ja, saj študentje imajo pri nas itak subvencionirano prehrano pa prevoz. To je prehrana za študij, to je prevoz za študij. To ni malica, zato ker se mora nekdo udinjati za mizerno plačilo enemu kapitalistu tam. To ni prevoz, da bo nekdo prišel do tistega skladišča, v kateremu bo metal škatle okrog za borih 4,13 evrov na uro. Dejansko je tudi čisto geografsko, lokacijsko, če pogledamo stvari. Kaj ti študentski bon pomaga, če delaš nekje stran od univerzitetnega središča, kjer nimaš toplega obroka na voljo na študentski bon. Zelo konkretno, zelo plastično. Če se v to, da je čisto na načelni ravni, kako nekomu, ki mu država subvencionira oziroma daje denar, omogoča določene pravice, da se potem to uporablja kot argument in obravnava kot nekaj, kar servisira določenega delodajalca, ki se izkoriščevalsko poslužuje študentskega dela. Mislim, to je zavrženo. Nasprotujem tudi intervencijam, kot je tale o tem, da je pri vpeljavi oziroma zadnjem dvigu minimalne študentske urne postavke prišlo do 22-odstotnega padca panoge. Ja, ja, v obsegu milijonov! Metodologijo teh računov sem razsul že v svoji prejšnji intervenciji, dejansko se je pri vpeljavi minimalne študentske urne postavke število delavcev študentov, ki posegajo po študentskem delu, povečalo. Kar pomeni, da se je študentsko delo malenkost odmaknilo stran od teh zlorab, kjer so študenti prisiljeni v to, da v tem prekarnem režimu delajo efektivno za polni čas, in se približalo svoji deklarativni funkciji, torej začasnemu in občasnemu delu. Za zaključek pa nikakor ne morem sprejeti vsega tega vpletanja s socialnim dialogom, češ da ni bilo nikakršnega socialnega dialoga. Kot da smo to zakrivili mi v Levici! Ali Levica sedi v Ekonomsko-socialnem svetu? Ne. Zakaj ni bilo socialnega dialoga? Zaradi tega, ker vaša vlada tega zakona ni nesla na Ekonomski-socialni svet, se ni zmenila s sindikati tam, se ni zmenila z delodajalci tam. Niti posvetovala, očitno. Poleg tega, mimo socialnega dialoga jo je udarila tudi vaša dohodninska reforma, mimo socialnega dialoga ste sveže zrezali socialno pomoč 24 tisoč upravičencev – večina med njimi je revnih zaposlenih. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Kovačič, izvolite.
Hvala. Kolega Kordiš, ne vem, če ste me poslušali, nikjer nisem omenil, da ste vi krivi, po mojem mnenju, da socialnega dialoga ni bilo, ampak sem rekel, da dejansko vsi nosijo del odgovornosti. Že iz samega izhodišča gledamo drugače na študentsko delo. Vi ste tudi v svoji prvi razpravi omenili, da bi ga ukinili, mi pa pač menimo, da je nekaj dobrega za to državo in za vse, ki delajo preko njega. Saj tudi na prekarno delo očitno gledamo drugače. Za mene ni vse prekarno delo isto. Poznam veliko espejev, ki hočejo biti espejevci. Vi pač trdite, da je vsak espe prekarno delo. Imam dva, tri prijatelje, ki so fotografi in se jim dejansko bolj splača, če lahko tako rečem, da so espeji, delajo za več ponudnikov in jim je to kul. In za mene ta človek ni prekarni delavec. Govorili ste tudi o študentskih domovih, koliko kdo zasluži. Moramo vedeti, da študent, ki pride iz bolj ogrožene socialne družine, če lahko tako rečem, je tudi višje na spisku, da bo čim prej dobil študentski dom. In kolikor vem je, recimo, ker sem tudi v Mariboru študiral, je v mesecu decembru že bil drugi razpis za študentski dom. Se pravi, da dokaj hitro dobijo. Tudi v Ljubljani se te vrste veliko krajša. Je pa specifika od mesta do mesta do mesta. Govorili ste, da je v preteklosti bilo veliko plačanega tega na roko. Ja in prav na to opozarjamo; nenormalen dvig študentskega dela bo to še povečal. Se pravi, še več bo teh plačil na roko. Študent opravi, kot sem rekel iz podatkov, 9 ur tedensko, kar pomeni manj kot dve uri na dan. Nekako govorite, da uradnih podatkov ne smem uporabljati. Ne vem, to je pač podobno kot da, ne vem, meni zdravnik reče, da sem belec, po evroraziskavi pa se bom razglasil za črnca. Najverjetneje nisem črnec.
Hvala lepa. Predlagatelj, izvolite, gospod Kordiš.
Hvala. Tisti izmed vrst delodajalcev, ki želi plačevati na črno, to že počne, bo počel, neodvisno od tega, kakšni so davki in kako visoke so urne postavke. Zelo preprosto. Nasprotovati dvigu delavskih prejemkov, naj gre za delavce, študente, naj gre za delavce v katerihkoli drugih oblikah iz naslova povečanja obsega dela na črno, to je pač preprosto absurdno. Delo na črno se reši samo s primernim inšpekcijskim nadzorom in pregonom tistih, ki se izogibajo poštenemu plačevanju. Torej, nadzorom nad delodajalci. To kot prvo. Kot drugo, kar se tiče študentskih postelj, je situacija trenutno taka, da marsikateri študent mora spati v hostlu zaradi tega, ker do kakšne druge postelje ne pride. Kot tretje, z vsem tem so povezani tudi padajoči učni uspehi točno tistih ljudi, ki bi jim morala socialna država najbolj omogočiti, torej ljudem iz revnih ozadij, iz družbenega obrobja, ker so ti najbolj podvrženi mehanizmu študentskega dela iz preprostega naslova golega preživetja. In res je, inštrument socialnega dela bi bilo treba ukiniti, ampak takrat in šele takrat in na način, da se vsem študentom zagotovi socialna varnost s primerno štipendijsko politiko. Od tam naprej se lahko za nekoga, katerega glavno delo, če se tako izrazim, je študij, odpre prostor svobode. Če želi poleg študija še kaj delati, to seveda lahko počne, počne za izkušnje, počne za priboljške. Ne pa to, kar se večinoma sedaj dogaja, da študentje posegajo po študentskem delu zaradi tega, ker morajo preprosto povezati en konec meseca z drugim koncem meseca. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Besedo ima gospod Luka Mesec, pripravi naj se gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala za besedo. Kot ste že včeraj lahko opazili v mojem poslanskem vprašanju predsedniku Vlade, je moje priljubljeno čtivo zadnje čase koalicijska pogodba, zato bom tudi tokrat začel z navajanjem členov iz koalicijske pogodba. V istem izzivu, ki je lažji prehod mladih na trg dela in zagotavljanje varnih oblik dela za mlade, kjer je določeno, kako bomo uredili študentsko delo, konkretno s pravico do malice in plačanega prevoza na delo, z obvezno sklenitvijo pogodbe, pisnega dogovora o delu, s pripravo Zavoda za zaposlovanje za prevzem nalog posredovanj študentskega dela in s preusmeritvijo koncesij, ki jih sedaj dobivajo študentski servisi, v sklad za štipendije. To je ta paket, ki se ni realiziral, ampak govorim še zaradi ene druge stvari. V prvi alineji tega izziva piše: »Zmanjšali bomo prekarno delo med mladimi in spodbujali sklepanje rednih zaposlitev.« Torej, kolega Kovačič, vaše razumevanje študentskega ali prekarnega dela je v bistvu že v nasprotju s tem, kar piše v koalicijski pogodbi. Tukaj je, zmanjšati prekarno delo med mladimi, povečati oziroma spodbujati sklepanje rednih zaposlite. Redna zaposlitev je tisto, kar ni prekarno delo, ostalo je odstop od tega in je prekarno delo. Sedaj pa je vprašanje, kako naj bi uresničevali to, da bi zmanjševali prekarno delo med mladimi in spodbujali redne zaposlitve. Študentsko delo v istem izzivu ni po pomoti. Ker če hočemo zmanjševati prekarno delo, moramo nujno zmanjševati tudi študentsko delo. Mogoče bi malo zgodovinskega konteksta dal, kako je prekarno delo pri nas nastalo oziroma kako sta se zgodila dva trga delovne sile, pa mogoče tale primerjava. Zadnjič sem za en časopis iz Bosne odgovarjal, ko so me spraševali. V Nemčiji je prekarno delo nastalo oziroma je bilo, recimo temu, ustoličeno z Gerhardom Schrederjem. To je bil zadnji socialdemokratski kancler. Od takrat gre Socialdemokratska stranka in z njo leva sredina v Nemčiji strmo navzdol. Kaj je naredil Gerhard Schreder? On je sprejel tako imenovane hards reforme, ki so zrezale socialno državo, na drugi strani pa so naredile razliko med zaposlitvami za polni delovni čas in pa tako imenovanimi mini jobs oziroma malim delom. Tam imate zelo jasno: dvojni trg delovne sile, en za redne zaposlitve, drugi predvsem za mlade prekerce in tako naprej, tako imenovano malo delo. Pri nas je podoben harakiri socialdemokracije naredil premier Pahor, ko je prišel s tisto reformo o malem delu, ki je potem padla na referendumu, ampak to ni zaustavljalo padanja te stranke. Se je pa pri nas prekarno delo in dvojni trg dela še vseeno pojavil. Na kakšen način? V zadnjih desetih letih, če gledate, boste opazili več trendov. En zelo jasen je espeizacija. Po krizi namesto novih zaposlitev, so rastli eksponentno predvsem v letih tam 2012, 2013, 2014, 2015 espeji. Se pravi, espeizacija na celi črti. Po drugi strani imate študentsko delo, ki je dostikrat v bistvu redna zaposlitev ali pa nadomeščanje redne zaposlitve, ampak noben inšpektor ne pride tega pogledat. Potem imate kup podjemnih pogodb, avtorskih pogodb in tako naprej. Skratka, imate kup netipičnih prekarnih oblik dela, ki jih država po eni strani inšpekcijsko ne preganja. Inšpektorat za delo je še zmeraj, lahko greste pogledat na spletno stran, izjemno podhranjen in ne preganja teh oblik dela, po drugi strani so te oblike dela za delodajalce cenejše. In če preidem k odgovoru, kako udejanjati to koalicijsko zavezo, kako odpravljati prekarno delo. Eden od načinov je, da ga podražimo, da prekarno delo postane držaje od redne zaposlitve. Kar bi tudi moralo biti. Mislim saj, če boste, ne vem, šli na spletno stran Dela, pa boste hoteli za en dan naročiti časopis, boste plačali 2 evra, če boste hoteli za en mesec, boste pa plačali 15 evrov. Se pravi kratkoročne storitve so dražje od dolgoročnih. Razen očitno na trgu dela. Tukaj imamo pa, če nekdo vzame študenta za en mesec, bo na boljšem, kot če plača delavca za en mesec. Zakaj smo predlagali, da se študentsko delo dvigne na 5 evrov neto? Eno je to, kar govori Miha, zaradi tega da bi študentje dejansko imeli nek spodoben zaslužek od tega dela, drugo pa je, da se spodbuja redno zaposlovanje. Pri tistih delih, kjer bi morala biti redna zaposlitev, moramo spodbujati redno zaposlovanje. Zdajšnja ureditev – tudi, če bo ta zakon šel čez, je na žalost – tako kot je rekel Jani Ivanuša – malenkosten popravek, ki na noben način ne bo spremenil trga dela. Še naprej bodo najemali študente, tudi če obstajajo vsi pogoji za redno zaposlitev. V to ureditev nismo niti malo dreznili in mislim, da malo namenoma. Če poslušate, kako koalicijski poslanci razpravljate – mislim, da se pogovarjamo o slonu v sobi. Saj hočete imeti fleksibilno študentsko delo, ki je cenejše. Pravite, oni plačujejo 60 milijonov evrov pokojninskega prispevka. Res je, ampak tudi, če bi bili zaposleni, bi ta prispevek plačali oziroma bi ga plačali več skozi redno zaposlitev. Ampak očitno vam ustreza oziroma vas skrbi iz nekih razlogov, da se trudite s tem posegom v naš predlog zakona ohranjati obstoječa razmerja na trgu dela. S tem pa – samo opozarjam –, se oddaljujejo od ciljev, ki smo jih dogovorili lani poleti, to je, da se bo prekarno delo zmanjševalo in da se bodo spodbujale varnejše redne zaposlitve na trgu dela. Če se dotaknem še mogoče malo teh očitkov, da je treba malo ven iz Ljubljane pogledati in da bo tam študentsko delo upadlo. Vemo, da so v Sloveniji na žalost pokrajinske razlike precej velike, sploh na ravni zahod – vzhod, ampak tudi minimalna plača je povsod enaka. Slabo plačano študentsko delo ni samo v Prekmurju, ampak ga imate tudi v Ljubljani. Lahko greste za katerikoli šank vprašat, pa vam bodo povedali študentje, da ni to 5 evrov na uro. Ali če pogledate oglas, ki ga je danes objavilo Ministrstvo za finance, iščejo administrativno delo, kjer se zahteva znanje Microsoft Word, Excel, Outlook, Lotus Notes in aktivno znanje angleškega jezika, plačilo 4,14 evrov neto na uro, brez malice, prevoza in ostalega. Mi vztrajamo pri tem, da je treba dolgoročne oblike dela napraviti za delodajalce bolj ugodne, kot so študentsko delo in ostale prekarne oblike dela, zato bomo podprli amandma, ki smo ga dali, da naj bo neto študentsko delo plačano vsaj 4,76 evra na uro.
Hvala lepa. Gospod Marko Bandelli, replika. Izvolite.
Hvala predsednik, saj bom hiter. Kolega Mesec, ja, samo dajte enkrat razumeti, obstajajo oblike dela. Prekarno delo in pogodbeno delo sta dve ločeni zadevi. Pogodbeno delo ni redno delovno razmerje, vi govorite o nekem prekariatu. Ni prekarno delo. So določeni ljudje, ki hočejo pogodbeno delo, si želijo projektno delo. Tudi taki so. Ne želijo biti vsi osem ur zaposleni redno v enem določenem delovnem razmerju. Tudi to je. In se vedno borimo za takšen ali drugačen status. So pogodbena dela, ki so zelo dobro plačana, in si tudi želijo ljudje projektna dela, kar pa ni prekarno delo. Študentsko delo in redna zaposlitev sta dve različni obliki. Moramo imeti eno ločnico med njima, in to je tudi prav. Saj samo o tem mi govorimo. Ne smemo enačiti, ne smemo priti do tega, da bo študentsko delo enako redni zaposlitvi. Ne more biti, ker to ni cilj tega. Ni to cilj tega. Spoštujem vaše ideje, vašo miselnost, kar je treba, ampak dajte spoštovati tudi nas, ki razumemo, kaj to pomeni, In kaj pomeni imeti zaposlenega študenta v eni določeni strukturi. Nujno potrebno. In ne da mora imeti plačane potne naloge, mora imeti plačano še malico in ne vem kaj še. Ker to ne spada v to. Potem gremo v redno delo, v redno zaposlite ali pa obliko espeja ali pa gremo najeti v agencije, ker obstajajo agencije, ki ti dajo možnost dela, delovne sile. Ne smemo enačiti zadev. Moramo ločiti, kaj pomeni študentsko delo. Se strinjam, da povišamo postavko, kar je treba. Ampak kje je ta meja, kje je končana ta meja, da bo študent še vedno študent in da bo redno zaposlen redno zaposlen. Tu ne smemo zgrešiti, tukaj ne smemo napraviti te napake. Zakon bomo podprli, ampak ni tisto, ni to, ki reši to zadevo v tem trenutku. Hvala.
Hvala lepa. Najprej predlagatelj, ki ima repliko. Predlagatelj, imate besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Ko poslušam tovrstne razprave in replike iz koalicijskih vrst, bi si človek mislil, da v Levici predlagamo omejevanje maksimalne študentske urne postavke, ne pa dvig minimalne študentske urne postavke. Vsi tisti, ki so plačani več, ki so plačani bolje, ki so v resnici mogoče celo boljše, če jim rečemo freelancerji kot prekarci, ti niso problem. Mi želimo reševati status tiste večine, delavske večine v fleksibilnih oblikah zaposlitve, ki delajo v slabih delovnih pogojih, ki je lahko odpuščena čez noč, ki je podplačana za svoje delo. Nobena izmed kategorij prekarnih oblik zaposlitve ni bolj izkoriščevalska kot študentska dela. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala. Mene res žalosti, glede na to, da sem bil večkrat pri vas na to temo, da še vseeno tukaj neke takšne razlike v tej debati, čeprav smo se tam kar nekaj strinjali. Zdaj berete ta koalicijski sporazum. Jaz v tem koalicijskem sporazumu nikjer ne preberem, da mi kjerkoli zapišemo, da je študentsko delo prekarno delo. Ja, napišemo v prvi točki, da bomo zmanjšali prekarno delo med mladimi in spodbujali sklepanje rednih zaposlitev. Potem pa je naslednja, tri točke za tem, da bomo uredili študentsko delo. Tukaj jaz nikjer ne vidim, da je študentsko delo prekarno delo. Da pa vi govorite, da bi študente redno zaposlili – ja, se strinjam, s tistimi študenti, ki dejansko zavlačujejo študij. Ne vem, če veste, da pri nas traja študij okoli 5, 6 let, se pravi imamo prvo bolonjsko stopnjo, kjer imamo prvi, drugi in tretji letnik ter potem drugo bolonjsko stopnjo, kjer imamo prav tako prvi in drugi letnik. Ne predstavljam si, kako bo nekdo v prvem, drugem ali tretjem letniku bolonjske stopnje se redno zaposlil in pustil študij – potem niti doštudiral ne bo. Če bi potemtakem študentsko delo ukinili. Kar pa pravite glede omejitev, ja, omejitve so že danes. Mislim, da je bil prejšnji teden na odboru sprejet amandma, da bo olajšava do 3 tisoč 500 evrov, kolikor lahko študent zasluži. Vse, kar zasluži nad tem, je obdavčeno. Prav tako pa mislim, da je obdavčena študentska napotnica nad 400 evrov. Govoriti, da je to nek totalni nered, ni ravno resnica.
Hvala lepa. Predlagatelj, izvolite.
Že zdaj imamo cel fenomen, ko mnogo študentov v razmerah študentskega dela za polni delovni čas, čeprav pravnoformalno sploh ne bi smeli. O tem govorimo. Že zdaj bi tem ljudem morali delodajalci izstaviti redno pogodbo o zaposlitvi. Pa je ne, ker vaše inšpekcije ne delajo, inšpekcije predhodnih vlad ne delajo, ker vladna prioriteta preprosto ni, da se trg dela uredi v delavsko korist, ampak je, da se ohranja cena dela čim nižje, čim bolj fleksibilno, in to je edini razlog, zakaj nasprotujete temu, da se minimalna študentska urna postavka dvigne po regelcih in po tempu, kot smo to predlagali v Levici. Vi ste se na začetku s tem strinjali in ste to celo podpisali. Vse ostalo, obračanje statistik, ki ne držijo, vlečenje ven argumentov, ki so v resnici argumenti proti slamnatemu možu, je zgolj v službi tega, da poskuša pomesti pod retorično preprogo golo dejstvo, da vam oziroma vašim delodajalskim prijateljem študentsko delo kot fleksibilna oblika dela s čim nižjimi študentskimi plačami paše. To je začetek, to je konec zgodbe.
Izvolite, gospod.
Tokrat imam repliko na kolego Kordiša. Zdaj se bom zadnjič oglasil, ker me že glava boli, ko se ponavljam. Povedal sem vam, da 50 % študentov, ki delajo prek študentske napotnice, opravi manj kot en mesec dela, se pravi zaslužijo manj kot 800 evrov na mesec. Če je teh 50 % več, ne razumem, da govorite, da je to nek sistem, ko vsi delajo ne vem koliko ur. Ne vem, kako lahko trdite, da uradni podatki ZPIZ, ki govorijo, koliko je vplačil, so nerelevantni. Potem so tudi podatki o vseh redno zaposlenih, ki delajo, nerelevantni, koliko zaslužijo redno zaposleni. Potem pa je najboljše, da naredimo samo neke ankete in ljudje govorijo, koliko eden zasluži, koliko drugi, pa potem bomo po tem dajali pokojnine, štipendije, vse. Bomo vse delali po anketah.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec, replika. Izvolite.
Hvala. Jaz bi se rad samo še enkrat oglasil glede nerazumevanja tega, koga morajo delodajalci redno zaposliti. Repliko imam na predlagatelja. Ne, glejte, vam bom dal čisto konkreten primer. Moja sestra je zaključila študij in začela iskati redno zaposlitev. Prej je veliko delala prek študentskega dela. In kaj je ugotovila?
Lepo prosim za mir.
Zdaj, ko ni več na študentskem trgu dela, ampak je začela iskati na zavodu za zaposlovanje zaposlitev, da so tam zaposlitve primerjalno gledano slabše, kot jih je prej lahko dosegala prek študentke napotnice. V tem je problem. In če ne bi bilo možno, da zdaj vsako nadomeščanje, od porodniške, ki je pač zaposlitev za eno leto, dajo nekemu študentu prek študentske napotnice, ampak morajo nekoga, ki je že doštudiral, redno zaposliti, bi bilo več kakovostnih delovnih mest za tiste, ki zaključijo študij, in bi manj študentov delalo po osem ur na dan, vleklo svoje fakse in tako naprej. O tem govorim. Zato je treba tam, kjer so pogoji, da se nekoga redno zaposli, je treba delodajalca tudi s ceno dela spodbujati, da zaposli nekoga prek pogodbe za določen delovni čas, če je to nadomeščanje porodniške, ne pa, da tja daš študenta samo zaradi, ker se mu bolj splača. O tem govorimo že cel čas.
Hvala lepa. Besedo ima Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Naj na začetku poudarim, da me veseli, da imamo v Sloveniji študentsko delo, saj smo danes slišali, da v vseh državah ni tako. Ko pa poslušam predlagatelja, pa ne vem, kaj oni pravzaprav želijo. V svoji razpravi je predlagatelj javno povedal, da delodajalci študentom plačujejo na roke. Spoštovani predlagatelj, to je delo na črno, s katerim se očitno strinjajo tudi dijaki in študentje. In s tem, ne samo da se strinjajo, s tem sebi poslabšujejo položaj in so stopili za en korak ali dva nazaj od pridobljenih pravic, za katere se je že prejšnja vlada zavzemala, da imajo plačane socialne prispevke, da se jim šteje v delovno dobo. In potem vi poudarjate tukaj in še spodbujate, jaz sem to razumela, kot da spodbujate delo na črno, da naj bo napotnica samo pravnoformalni papir, da če slučajno inšpekcija pride, da ste takrat slučajno na papirju v službi. Pa še nekaj. Kaj je primarno delo dijaka in študenta, se tukaj pri vas vprašam. Učenje, študij ali delo? Poglejte, pogovarjamo se, da študentje delajo 140 ur, 150, 160, 174 ur na mesec. Pa mi vi povejte, kdaj oni hodijo v šolo. Ja, poglejte, potem naj pa ne hodijo v šolo in se naj redno zaposlijo. Potem pa naj se izpišejo iz šol. To pomeni, da izigravajo sistem, da oni sploh ne želijo hodit v šolo. Da ne želijo dela kot študentsko delo, ki je v zakonodaji definirano kot začasno in občasno delo dijakov in študentov in je pravno razmerje, v katerih dijak in študent za drugo osebo opravlja dela. Na mestu začasnega in občasnega dela dijakov in študentov je, da omogoča pridobivanje delovnih navad, delovnih znanj. In mogoče posledično tudi nekaj plačila in nagrade za to opravljeno delo. Moramo vedeti, z vsem spoštovanjem do študentov, do vseh dijakov, ki pri 15 letih stopijo na trg, ko si vzamejo napotnico in gredo delat, bodimo pošteni, da oni, razen če so imeli odlične starše, ki so jih že do takrat pripravili in naučili delovnih navad, pridejo v podjetja brez kakršnih koli delovnih navad. Naj še na tej točki, ko predlagatelj izpostavlja, da lahko študent ostane brez dela, in to brez odpovednega roka, da naj na tej točki še povem, da tudi delodajalec lahko ostane brez študenta in dijaka, ki ga enostavno sploh ni v službo. Naj vam povem, ko sem bila v prejšnji službi, ko sem imela razgovore, smo iskali nujno za povečan obseg dela za en mesec študenta, pa ne enega, dva smo iskali. Smo dali razpis na študentski servis in prijave so prihajale. Izbrali smo deset študentov, ki so se prijavili na to delovno mesto. Deset smo jih povabili na razgovor. Danes smo jih poklicali, danes so nam potrdili, da bodo prišli na razgovor. A veste, kdo je naslednji dan prišel na razgovor? Od desetih kandidatov, ki so prihod potrdili, so prišli le štirje. Mi smo morali vzeti dva. Se pravi, da vse ni tako lepo, kot vi predstavljate, da so ubogi sam študentje in da so za vse stvari krivi delodajalci. Veste, vedno moramo gledati kot tehtnica, moramo pogledati tudi drugo stran medalje. Če pogledamo, kaj je pomen študentskega dela ali pa dijaškega dela. Pomen je v tem, da dobijo oni izkušnje, da dobijo priložnost. In prav je, da jo zgrabijo. Oni v času študija dobijo priložnost in en dodaten vir zaslužka med časom izobraževanja. Ja, tudi zaslužka. Ampak ta zaslužek tem študentom ne sme biti osnovna dejavnost. Kot smo že prej videli in iz same definicije študentske dela lahko izhajamo, da gre za pomembno kategorijo dela. Ne gre pa samo za dodatni zaslužek študentov in dijakov. Ampak še enkrat bom poudarila, da gre tudi za spoznavanje delovnih procesov, pridobivanje delovnih navad in za predvsem lažje odločanje za zaposlitev po končanem študiju ali pa šolanju. Po drugi strani pa ne smemo pozabiti tudi na drugo pogodbeno stran, kot se tudi že prej omenila, delodajalce. Modri delodajalci ali pa napredni delodajalci bodo dijake in študente izbirali glede na vpisane smeri študentov ali pa vpisane smeri učenja dijakov. Tako bodo lahko delodajalci že v tem delu opravili eno kadrovsko selekcijo potencialnih kandidatov za zaposlitev. Seveda pa je ta oblika dela za delodajalca zelo primerna in tudi ob večjih zgostitvah dela, večjih odsotnostih zaposlenih in drugih izrednih kadrovskih potrebah, se pravi z roko v roki – študent, dijak potrebuje en del zaslužka, delodajalec pa si s tem krpa manjkajoče trenutne kadre ali pa ima izredne kadrovske potrebe. Jaz mislim, da bi morali pri določanju najnižje urne postavke pretehtati vse argumente za dvig, predvsem pa posledice, ki jih lahko s tem povzročimo. Dobro se moramo zavedati, da se evropsko in slovensko gospodarstvo ohlaja in da se napoveduje nižja gospodarska rast. Vse to skupaj bo imelo velik vpliv na finančni položaj ne samo v Sloveniji, ampak v celi Evropi. Ne smemo si dovoliti, da bi ta ukrep pozitivno vplival le na kratek čas, ampak moramo gledati na dolgi rok, ko bi lahko škodoval študentskemu delu. Predlagane rešitve, vaše rešitve so na prvi pogled pozitivne, všečne, vendar pa bi morali biti pri določanju te višine zelo zelo previdni. Upoštevati bi morali tudi sklepe in predloge delovne skupine, ki je Levici predstavila usklajene koalicijske zahteve oziroma alternativne predloge rešitev, ki bi jih tudi oni podprli oziroma so jih podpirali. Pri odločanju ne smemo spregledati tudi pripomb vseh ostalih deležnikov, ki opozarjajo, da bi lahko dvig minimalne urne postavke in ostali predlogi Levice zmanjšali povpraševanje po študentskem delu. Predlagani ukrep bi lahko študentsko delo podražil do te mere, da bi se postopoma propadlo in se samo po sebi sesulo vase. Naročnik bi ga sčasoma nadomestil z drugimi oblikami dela, ki bi bile za njih cenovno bolj privlačne. Tukaj mislim predvsem za začasno in občasno delo naših upokojencev, saj je pri njih minimalna urna postavka 4,73 evra. Mogoč je tudi prenos dela na espeje, ki so trenutno davčno najbolj ugodni. Zelo verjetna posledica pa je, kot smo danes že slišali, porast dela na črno. Ob šibkem nadzoru bodo izdane napotnice služile le za pravno podlago za opravljanje in morda delni nadzor opravljenega dela. Razlika, kot smo danes že javno slišali, bo plačana na roko brez odvedenih davkov in prispevkov. In da se ne ponavljam, da so študenti in dijaki sistemu sami naredili slabše pogoje in da so stopili korak nazaj na tem področju. Takšen razplet pa ni v duhu sprejetega sporazuma z Levico, ki smo ga podpisali z vami. Za konec bi še enkrat rada poudarila, da sem za dvig minimalne urne postavke, a ta naj bo razumna in realna ter v skladu z rastjo minimalne plače, nikakor pa ne sme biti, da bi delovala le na kratek rok, ampak želim, da deluje dlje časa in ne da bi vplivalo to zvišanje minimalne urne postavke, da bi propadla sama po sebi. Naj izpostavim še nekaj, kar mogoče pozabljajo tudi v šolah in na fakultetah – da plačilo za opravljeno delo ni samo v denarju, temveč tudi in predvsem v pridobljenem znanju in času, ki ga namenja delodajalec. Naj poudarim, da je pridobljeno znanje vredno veliko več kot nekaj evrov, ki jih študentje in dijaki zaslužijo v času šolanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Miha Kordiš. Dobro, najprej je replika. Luka Mesec, replika, izvolite.
Ja, hvala lepa. To, kar ste nazadnje rekli, pač ni važno plačilo, važne so izkušnje in znanja, ki jih človek pridobi. Glejte, če komu res ne tega govoriti, prosim, so to slovenski študentje, ker tega se pa res naješ v letih študentskega dela toliko, da glava boli. »Saj te bomo slabo plačali, imaš tukaj pač ta drobiž, ampak, izkušnje so pa nepozabne, dragocene, celo življenje ti bo to prav prišlo, tudi če pač samo stojiš za šankom. Nekaj si se naučil.« In to je stalno, to je stalno, kaj delodajalci tam ponavljajo. Sicer pa zdaj, ko sem to poslušal, neka zelo čudna kognitivna disonanca tukaj nastaja, čeprav je med nami, ne vem, 15 stolov, vsi govorimo isti jezik. Ne vem – ali sem jaz prej govoril francosko? Če sem, se opravičujem. Ampak res, zdaj moram očitno narediti klarifikacijo, česa ne počnemo. Ne izenačujemo študentskega dela in redne zaposlitve. Po sprejetju tega zakona tudi z našim amandmajem študentje in dijaki ne bodo imeli malice, ne bodo imeli prevoza, ne bodo imeli kolektivnih pogodb, ne bodo imeli pogodb o delu in tako naprej. Ne ukinjamo študentskega dela, kar je bilo za razbrati. Tudi če ta zakon gre skozi tudi z našim amandmajem, bo študentsko delo ostalo. Ne spodbujamo dela na črno, ampak ravno obratno, želimo spodbujati redne zaposlitve. Kaj pa zares želimo delati? Še enkrat poudarjam, želimo udejanjati tisti del koalicijske pogodbe in dogovora med nami in koalicijo, ki pravi, da bomo zmanjševal prekarno delo in povečevali oziroma spodbujali vključevanje mladih v redne zaposlitve. Pa še enkrat, da ponazorim, v čem je problem. Prej sem že omenil svojo sestro. Ona je delala do zdaj prek študentske napotnice, zdaj je šla iskat službo na zavod. Problem je, da na zavodu lažje dobi, ne vem, službo za administrativna dela kot za svojo profesijo, za rusistiko. In pravi, lažje bi prek študentske napotnice, če bi vlekla status, dobila za svojo profesijo službo kot na zavodu. In v čem je problem? Da od teh 33 tisoč študentov, ki delajo, jih je nek del, zdaj se lahko pogovarjamo, kakšen je, ampak nek del, ki dela po 8 ur na dan v službah, kjer recimo nadomeščajo porodniške ali pa enostavno delajo v podjetjih, ki so se odločila zaposliti študenta, ker je ta cenejši, kot če bi nekoga zaposlili za določen ali pa za nedoločen delovni čas. Kar želimo mi doseči z našo spremembo, pa je, da bi študentsko delo dejansko postalo to, čemur je namenjeno, začasno in občasno delo dijakov in študentov za dodaten zaslužek, medtem ko naj se povsod, kjer so za to izpolnjeni pogoji, človeka zaposli v normalno delovno razmerje. Saj taka je konec koncev naša zakonodaja. Imamo pa dva mehanizma, ki to preprečujeta. Eden je šibek nadzor, 42 inšpektorjev smo imeli. Ali ste že kaj novih zaposlili ali jih niste, ne vem, ampak ves čas že na to opozarjamo v Levici. Drugi razlog pa je, da imamo cenovno politiko, ki privlači delodajalce [[…]]
Gospod poslanec, čas za repliko je potekel.
[[…]]da človeka zaposlijo prek študentske napotnice, ker je to enostavno cenejše. In zato je treba to delo podražiti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kordiš, kot predlagatelj imate besedo. Repliko imate lahko kot predlagatelj in vam dajem besedo. Izvolite.
Hvala. Kar je poslanka Udovč v kratkem povedala, je, da naj v Sloveniji študirajo samo otroci iz bogatih družin. Predstavila nam je na dolgo in široko stališče, da tisti študent, ki mora ob svojem študiju delati, po možnosti delati za polni delovni čas, naj zatrčka ta študij, pa naj se gre zaposlit za šank, naj se gre zaposlit v neko skladišče, kamorkoli pač že, kjer sedaj dela kot študent. To je precej nedvoumno skomunicirala poslanka Udovč. V isti smeri so šli tudi komentarji, češ, kako se študentje in dijaki strinjajo z delom na črno, ker sprejemajo delo na črno. O, pa veste, če ti študentje in dijaki tega dela na črno ne sprejmejo, kaj se zgodi? Ja v skrajnem primeru bi umrli od lakote, ker sprejemajo nečastno podplačano delo iz preprostega razloga, ker morajo preživeti. O tem vi očitno ne bi vedeli nič. To, kar zagovarjate in kar smo sedaj lahko slišali, to zavrženo pozicijo, se posluša kot opis položaja slovenske inteligence, ki je študirala in delala in bivala pred sto ali sto petdeset leti, kot, ne vem, o Josipu Murnu ali Dragotinu Ketteju ali pa komu drugemu iz slovenske moderne, ki je umrl pri dobrih dvajsetih oziroma pri tej usodi, ki jo vi slikate, da bi morali študentje študirati očitno, če niso iz bogate družine, lačni, ob suhem kruhu, ob kozarcu vode, ob sveči na otepu slame, dokler zaradi svojih slabih bivanjskih razmer ne crknejo v Cukrarni.
Hvala lepa. Poslanka Udovč ima repliko. Izvolite.
Hvala lepa. Laž, spoštovani gospod Kordiš, ki ste jo ravnokar izrekli, je neokusna in zelo žaljiva. Nikoli nisem rekla za nobenega študenta, za nobenega dijaka, da lahko študira samo, če prihaja iz bogate družine. Nikoli. In nikdar tega ne bom rekla. Ker sem povedala na začetku, če ste poslušali, pa niste dobro poslušali moje razprave, da spodbujam in da me veseli, da imamo v Sloveniji študentsko delo, ker vidimo, da ga drugod nimajo. Veseli me, da smo prek študentskega dela stopili še korak naprej, imajo plačane prispevke, imajo plačane pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Spoštovani gospod Kordiš, vaše laži, ki jih izvajate, poglejte si magnetogram, preberite, če sem jaz resnično rekla, da lahko samo otroci bogatih staršev hodijo v šole. Nikoli in nikdar tega ne boste videli, da bom jaz to izrekla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Miha Kordiš kot predlagatelj. Izvolite.
Tisti, ki mora delati, da lahko študira, po možnosti ob študiju delati za polni delovni čas, da se lahko prebije skozi življenje, v resnici nima kaj iskati na univerzi, naj se zaposli za redni delovni čas. To je bila pozicija, ki ste jo, kolegica Udovč, izrekli. Izrekli ste jo nedvoumno, jasno in glasno. In to je samo druga stran kovanca, od tega, da rečeš samo bogati lahko študirajo. Zakaj? Zelo preprosto. Zgolj otroci iz bogatih družin so tisti, ki se lahko v celoti posvetijo študiju, vsi ostali, to je realnost velike večine slovenskega študentaraja, je pa taka, da morajo delati, da sploh lahko študirajo. In tako že 20, 25 ali več let. Dodatno to vašo poanto podčrtuje tudi stališče, da naj študentje namesto za dostojno plačilo delajo za znanje in izkušnje. Veste kaj, poslanka Udovč, predlagam, da vam ukinemo plačo, pa vi delajte za znanje in izkušnje. [[oglašanje iz dvorane]]
Gospa Udovč, replika. Izvolite.
Spoštovani Kordiš, očitno se midva ne razumeva ali pa sva na drugih valovnih dolžinah. Ko sem sama hodila v šolo, sem tudi delala prek študentskih napotnic. Naj poudarim, delala sem pa tudi brezplačno, brez plačila. Iz Kranja sem se vozila v Domžale, da sem dobila znanje, in to ne en dan, ne en mesec, ampak pol leta. A veste, kaj sem dobila od te gospodarstvenice? Da sem, ko sem zaključila tam delo, lahko sama čez noč nastopila svoje delo samostojno. Predala mi je več, kot je kolega Aljaž dal, kot da vsaka šola. Dobila sem nekaj, kar se v bistvu v šoli ne da naučiti – izkušnje iz prakse. Pa ne podpiram tega načina, ne strinjam se, da bi morali tako, kot sem sama morala to narediti, današnji dijaki in študentje to enako opravljati. Ne, hočem samo povedati, da delo dijakom in študentom omogoča pridobivanje izkušenj na začasnem delu, ki ga opravljajo. In še enkrat poudarjam, da delo, ki ga opravljajo, je samo dopolnitev študija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj, izvolite.
Res nismo na isti valovni dolžni. V Levici se borimo za dostojen dvig minimalne urne postavke za delavce, študente, pri vas pa še vedno podpirate in sprejemate davčno reformo, s katero boste svoje lastne plače dvignili za 700 ali več evrov. Res je, to vsekakor ni ista valovna dolžina. In še enkrat, na znanje in izkušnje – povejte mi, koliko loncev makaronov kupi to znanje in izkušnje, ki ti ga delodajalci obljubljajo, namesto da bi ti dali pošteno plačilo za pošteno opravljeno delo. Točno nič.
Primož Siter ima besedo. Izvolite.
Ja, imate to nesrečo, da še en iz Levice. V bistvu imam na začetku svoje razprave eno zelo enostavno vprašanje za kolege in kolegice iz koalicije. A vi res verjamete v to, kar danes slišimo iz vaših klopi? Je to res tisto, za čimer stojite, kar ste pogruntali in vam je smiselno in stoji? Ali je to nek konsenz, za katerega ste se zmenili, neka špura, ki jo bomo zdaj zagovarjali in »jebat ga«, se opravičujem, in bomo to pokrili in bomo vsi za in tako smo se zmenili. In to je to, ne glede na karkoli. Mogoče se bom v svoji razpravi zdaj uvodoma dotaknil nekaterih točk, ki so vsaj na mojem horizontu zaštrlele ven. Spoštovani predsednik je izpadel kot en tak cepetajoči mulec, ki je zopet špilferderber in ni pripravljen na pogovor, kompromis ali kakorkoli, ampak bom tudi utemeljil, da to v končni fazi ni tako. Na začetku je gospod Horvat iz Nove Slovenije našo akcijo, našo intervencijo, naš predlog enačil s še eno populistično akcijo. Kot da je vsako stvar, ki ima neko socialno težo, pa da ni nujno socialni ukrep, ampak je vsaj nek obliž na, ne vem, delovnopravno zakonodajo ali kakorkoli, takoj treba diskvalificirati kot populizem. Isto je bilo na seji Odbora za delo, na kateri smo razpravljali na dolgo in široko o dodatku za delovno aktivnost. Isti vzorec se zgodi vedno, ko Levica pride z nečim, čemur lahko rečemo socialno. In takoj brez argumentov, ker bržkone jih ni, diskvalifikacija, da gre za neko stvar, spet ti mulci, ki se grejo neko svoje, kot sem rekel, cepetanje. V tem neargumentiranem očitku se sprašujem, kaj je rešitev za študente, če že a priori rečemo to ni dobro. Kaj je rešitev?,Z dodatkom za delovno aktivnost smo se nehali hecati, kličem samo zbor po odgovoru na vprašanje, kako se da preživeti s 4,13 evra. In danes govorimo o preživetju s 4,13 evra. Ne govorimo o luksuzu, nabiranju izkušenj, delovnih referenc in tako naprej. Govorimo o enostavnem preživetju, govorimo o diskurzu v Državnem zboru, ki pravi: ko daješ bogatim, tako kot recimo aktualna dohodninska reforma, je to zapakirano v nekaj, kar je dobro za gospodarstvo, bo steklo v dobro vseh. Ko pa govorimo o enem ukrepu, ki bi dal revnemu študentu, ki zasluži 4,13 evra na uro, je pa to takoj populizem, je pa to zganjanje demagogije, je pa to cepetanje in politična nezrelost, vse to smo že slišali in je bilo uperjeno proti nam. Tudi kolega iz SNS je bil zanimiv, moram priznati, sem se malce nasmejal. Študentje so bogati, ker kar naprej potujejo. Tri četrt teh potovanj plača nekdo drug. Gredo iskat rešitve ali pa neke življenjske izkušnje, res je, ampak garantiram vam, 90 % študentov si teh poti ne privošči iz lastnega žepa, ampak jih za njih organizirajo neke nevladne organizacije in jim dajo to priložnost, ki se je sicer nikoli ne bi mogli privoščiti. Pa tudi ta je zanimiva, fakultete naj plačujejo za njihovo prakso. Zdaj ko ste kolegi iz SNS nekako koalicijski partnerji v podpisu tega proračuna, super, jaz sem prvi, ki bi navijal za to, da se v izobraževanje usmeri nekaj sredstev, ki gredo sicer v oklepnike, pa naj gredo tja zato, da fakultete plačajo potem študentom študentsko delo. Ne pozabimo na ključni element današnje diskusije, in to je dejstvo, da je študentsko delo v življenju študenta bistveno za njegovo preživetje. Dvomim, da večina študentk in študentov poprime za delo za šankom ali pa, kot smo slišali, v skladišču ali pa kjerkoli v želji po iskanju nekih izkušenj, nekih referenc. In ker je tako nizko plačano, prihaja do tega sindroma prekomernega dela. Danes smo že na dolgo in široko razpravljali o tem. Študent mora delati, da preživi, in ker osnova, na primer štiri ure na dan, ne pokrije niti njegovih osnovnih stroškov, mora delati več. Potem pa študij seveda trpi. In kaj je tukaj težko razumeti? Kje je tukaj potrebno neko pretirano usklajevanje? Pri marsikaterem študentu je študentsko delo edino sredstvo za preživetje. Kot smo tudi danes že slišali, raziskava Evroštudent je pokazala, da povprečni mesečni življenjski stroški študentov znašajo 251 evrov, štipendija pa pokrije tam 190. Zato smo predlagali ukrepe zvišanja urne postavke, usklajevanja z minimalno plačo in plačila za težje pogoje. Oh, koliko nismo bili mulci, ki smo cepetali na mestu, ampak smo bili v sklepanju kompromisov konstruktivni. Ali gremo čez časovnico naše konstruktivnosti? Prvi osnutek predloga smo koalicijskim strankam posredovali maja in je šlo čez cel mlin in zdaj očitki, da ni šlo na ESS, pa mi na ESS nimamo kaj početi, vladna koalicija je tam partner. Ko jaz stopim korak nazaj in gledam to zadevo od zunaj, vidim samo eno: en vzorec, ki sem ga videl v vladni koaliciji že prej neštetokrat v tem mandatu. Večno neko usklajevanje, večno nek status quo. Že Platon je rekel, da umetnost politike je ohranjanje statusa quo samo zato, da se nič ne premakne. Samo da na koncu lahko rečemo, da stvar je zopet populizem in potem, ne vem, bomo spet v Levici krivi. V Levici gremo vštric z rezultati naših pogajanj, ampak očitki, da gre za populizem, nikakor niso na mestu. Moram pa zaključiti tudi sam z repliko kolegici Udovč. Ne vem, koliko študentov poznate, ne vem, koliko kulturnikov poznate, ki se ne samo v svojih študentskih časih, ampak tudi kasneje večno srečujejo s to isto klofuto. Prideš, pa rečejo: »Naredi in bo to dobro za tvojo kariero, za tvoje reference, promocijsko bomo poskrbeli in boš postavil svoje mesto bodisi na tvoj profesionalni zemljevid ali pa si boš oplemenitil svoj seznam referenc.« To je tako nesramno in žal mi je, da je šla razprava v to smer. Hvala.
Hvala. [[oglašanje iz dvorane]] Jaz se opravičujem, ampak vi niste bil med razpravljavci in ne morete imeti replike. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, itak bomo odprli še enkrat prijavo in se boste potem prijavili k besedi. Sprašujem predstavnika Vlade, če želi besedo. Ne želi. Zdaj pa sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Prosim za prijavo. Imamo pet prijavljenih. Najprej dobi besedo Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Lep pozdrav! Spoštovani kolegice, kolegi, predstavniki Vlade! Ogromno je bilo spet povedanih takšnih in drugačnih neresnic, pa bi kljub temu želela še dodati nekaj zadev. Res je, jaz se lahko z gospodom Kordišem v nekem delu celo strinjam, in sicer v tistem delu, ko govori, da nekateri študentje morajo delati, da povežejo konec meseca z mesecem. To so njegove besede in se s tem strinjam. Ampak to je manjšina študentov. Velika večina študentov dela, kot smo danes že ugotovili in kot kažejo tudi podatki Zavoda za zaposlovanje, povprečno en mesec. To je prvič. Drugič. Funkcija študenta je, da študira. To je njegova služba, da se razumemo. Tretjič. Študentje imajo v Sloveniji zelo zelo dobre pogoje za študij. Jih bom naštela. Prvič, brezplačno šolanje. Torej ne plačajo šolnin. To je unikum v Sloveniji. Samo do sosednje Hrvaške, Srbije stopite pa boste videli, koliko študentov lahko študira brezplačno. Nekateri celo devet let. Prva stopnja tri leta, druga stopnja tri leta, tretja stopnja tri leta in devet let živijo, ne boste verjeli, v študentskih domovih. Drugi bonus, ki ga imajo študentje v Sloveniji, študentski boni. Tretji bonus, študentski prevozi. Četrti bonus, študentski domovi, relativno poceni. Peti bonus, študentsko delo. In še šesti bonus, Erasmus programi, nekateri jih imenujejo tudi potovanja po tujini – 3, 6 ali več mesecev, ki jih plača nekdo drug, res je. To je tisto o suhem kruhu. Res pa je, da nekateri sploh ne delajo ali pa delajo tudi tisti, ki načeloma ne rabijo delati. Sama sem bila takšna študentka, ki sem delala, kljub temu da sem imela štipendijo, kljub temu da sem imela pomoč staršev, živela sem v študentskem domu. Pa še vam nekaj povem, ne vem, kolega Kordiš, koliko ste vi v študentu kdaj živeli, jaz sem takrat imela toliko denarja, toliko časa, tako malo obvez, tako malo odgovornosti, kot nikoli več v življenju, nikoli več v življenju. Zdaj pa še moram povedati nekaj o tistih smrdljivih sobicah, ki meni, kot bivši direktorici mariborskih študentskih domov zelo dvignejo pritisk. Študentske domove, ki jih imamo v Sloveniji, vsaj v Mariboru, v Ljubljani je malce drugače, ampak v Mariboru imamo vrhunsko urejene. V zadnjih osmih letih sem jaz kot odgovorna oseba, seveda z vsemi sodelavci na študentskih domovih in tudi na Univerzi v Mariboru, naredila za 20 milijonov evrov investicij v študentske domove. V tako imenovane smrdljive sobice, v katerih živijo študentje, kolega Kordiš. Če še niste bili, vljudno povabljen, vas bom jaz osebno peljala in vam bom razkazala te smrdljive sobice, ki v so v Mariboru. Vam jih bom naštela. Poleg tega da so to enoposteljne sobe, dvoposteljne sobe, s kopalnicami, skupnimi prostori, imajo študentje še, prvič, brezplačne fitnese v študentskih domovih in izven njih; drugič, študijske sobe, v katerih se lahko učijo po potrebi skupaj s prijatelji ali sami; tretjič, glasbene sobe, v katerih lahko igrajo bilo kakšne inštrumente in ob tem ne motijo ostalih kolegov študentov; četrtič, likovne sobe, v katerih lahko ustvarjajo tisti študentje, ki so umetniki in petič, žur sobe, v kleteh študentskih domov, v katerih se lahko zabavajo, ne da bi motili ostale študente. To je tista, na vaše smrdljive sobice. Pa še nekaj. Veste, kaj je bil največji problem študentov v Mariboru? Ne kako bodo študirali, ampak kje bodo parkirali. Če pogledate, kakšen vozni park imajo študentje, samo človek reče: »Vau!« Tako da jaz bi res želela in vljudno prosila, da ne zavajamo, da se osredotočimo na debato in da smo predvsem korektni. Hvala lepa.
Gospod Kordiš, postopkovno. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Sploh ne vem čisto točno, v kakšne formalne okvire naj ta postopkovni predlog postavim, namreč jaz tudi z besedico nisem omenil študentskih domov, nisem govoril o razmerah v študentskih domovih, nisem govoril o tem, kolikoposteljne sobice so v študentskih domovih. Vprašanja študentskih domov se sploh nisem dotaknil, razen da sem generalno opisoval slab stanovanjski položaj študentov, ki pa je bolj ali manj vezan na nepremičninski trg in se niti nisem v študentske domove kakorkoli vtaknil. Sem pa opisoval, kako je izgledala bivanjska realnost slovenske inteligence, ki je študirala pred 100 ali 150 leti, na otepu slame, pri sveči in na koncu crknila v Cukrarni, ker taka realnost je pač izhajala iz razprav določenih koalicijskih poslancev kot neka dobra praksa, po kateri se mora ravnati aktualna slovenska politika. To moram pa vsekakor zavrniti. Predsedujoči, moj proceduralni predlog je v resnici protest proti temu, da se name naslavljajo precej krivične obtožbe, češ, o čem sem razpravljal. To ni bilo nekaj, na kar bi se sploh lahko odzval z repliko, ker bi bil narobe razumljen. To je šlo pač v celoti kompletno mimo namerni slamnati mož in še kaj drugega. Skratka, vprašanja študentskih domov se v svojih razpravah, in bilo jih je kar nekaj, tudi enkrat nisem zares dotaknil. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je prijavljena Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Saj v bistvu se ne bi rada preveč ponavljala, ampak zadnjih nekaj mesecev sem sodelovala pri teh srečanjih, pogajanjih, ki smo jih imeli skupaj s stranko Levica. Moram reči, da smo tudi na podlagi veliko pisnih pripomb, ki smo jih dobili tako s strani sindikata mladih kot tudi študentskih servisov, potem le prišli do tega, da je pa res nujno treba črtati vse te dodatke, ki so jih predlagali v prvi prvotni verziji zakona in v zadnjem srečanju smo prišli do nekega kompromisa, da se bruto plača deli z urnimi postavkami. Ali se bo delila s 167 urami, kot so predlagali oni, oziroma s 174 urami, kot je predlagala tako Vlada kot mi vse, ker je to tisto mesečno povprečje, ki se izračunava pri vseh ostalih delavcih, je pa bil potem dogovor tega zadnjega srečanja, da gre zadeva na Ekonomsko- socialni svet, da se tam opravi tudi razprava. Ker pa je vmes Ekonomsko-socialni svet zaradi vlaganj več teh različnih zakonov potem svoje delovanje zamrznil, do tega ni prišlo. Kot sem že na odboru povedala, sta se tako predsednik Vlade kot tudi naša ministrica za delo zelo trudila, da so se ta pogajanja ponovno vzpostavila. Ampak danes očitno ponovno obravnavamo predlog zakona, ki ni bil obravnavan na Ekonomsko-socialnem svetu. Naša naloga in tudi tipanja vseh deležnikov je, da je edino realno in edino možno, da lahko potrdimo, višamo urno postavko do te meje, da se torej minimalna plača deli s 174 urami, tako kot se obračunavajo ure vseh zaposlenih. Na to tudi pristajamo, seveda pa nikakor ne ponovno na amandma, ki ga pač ponovno vlaga Levica. Če povzamem še nekaj drugih stvari. Za mene je zelo pomembno mnenje teh drugih organizacij, ki smo jih dobili tekom razprave, za katere so tudi v LMŠ, kot je bilo rečeno, zaprosili. Se pravi, če se študentski servisi bojijo, da bo dela veliko manj, če se bo urna postavka zvišala, in če se tudi sindikat mladih boji, da ta predlog zakona ni bil dober, potem vsekakor temu pritrdite. Ne vem, zakaj bi tudi izhodiščno urno postavko morali precej dvigniti, ko so pa že sedaj v Ljubljani urne postavke študentov precej višje, v bistvu več kot pet evrov neto, na periferiji oziroma na podeželju pa se že sedaj srečujemo s pomanjkanjem dela študentov. In še manj ga bo, če bi se urne postavke dvignile. Pa še to bom povedala, na kar tudi delavci v proizvodnjah opozarjajo. Nekdo, ki dela 20 let v nekem podjetju in potem uči nekega študenta, ko pa primerjata plače, je študent bolje plačan kot pa redno zaposleni. To vsekakor ne more biti res in če bi še dvignili urno postavko, bi bila ta razlika še večja, zato nikakor ne moremo pristati na drugo. Glede dodatkov, malice, prevoza je že bilo povedano. Študentje imajo res veliko bonitet. Tako imajo subvencioniran prevoz res po zelo ugodnih cenah, bone dobijo, študentski domovi tudi niso tako nedostopni, kot nonstop ponavljate že ne vem koliko mesecev. Če je moja hči dobila sedaj bivanje v študentskem dom, potem pa res ni tako hudo ali pa mi nimamo tako visokih plač, kot vi govorite. Glede pravic sem zadnjič že povedala. To, kar imajo redno zaposleni, vse te dodatke ne moremo kar podeliti drugim oblikam pogodb. Študentsko delo je občasno in začasno in to delo pa ne moremo enačiti z redno zaposlenimi in vsemi pravicami, ki so si jih redno zaposleni pridobili skozi kolektivne pogodbe. Tudi sama trdim enako, kot je trdila moja kolegica Mateja, da študent, ki študira, če redno študira, ne more biti zaposlen za polni delovni čas. Za polni delovni čas je lahko zaposlen samo izredni študent. Redni ne more. Razen če kršita delovnopravno zakonodajo tako on kot delodajalec. Ko je bilo rečeno, da lahko študirajo samo študentje iz bogatih družin, s tem se tudi ne morem strinjati. Večkrat sem že na več odborih za delo poudarjala, da imamo v Sloveniji eno največjih uravnilovk. Če se nekomu plača zniža ali ima nižjo plačo, ima potem druge transferje višje, ima štipendijo. Tako da temu sigurno ne morem pritrditi, da bi bili študentje v tako slabem položaju. Kot rečeno, treba je tehtati vse argumente. Se strinjamo s tem, da se urna postavka poviša, se strinjamo s tem, da se usklajuje tako, kot se usklajuje minimalna plača, nismo pa res za neke ekstreme in ne podpiramo večjega povišanja študentske urne postavke, ker lahko to sledi temu, da še toliko študentskega dela ne bo niti za tiste, ki ga pa res potem rabijo, da preživijo skozi mesec. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Ivanuša. Izvolite.
Lepa hvala za besedo! Moja razprava je bila v smislu replike, ker to, kar sem malo prej slišal s strani Levice, je malo že smešno tudi meni, ker so mi navajali, da smo v stališču bili malo smešni. Ne vem, jaz sem samo dejstva našteval. Tukaj ni nič izmišljenega, niti ni nič drugače, kot je. Gospod Siter je dobro povedal, da za 90 % teh študentov, ki gredo po svetu, stojijo nevladne organizacije. No, pa vsi vemo, kje se napajajo nevladne organizacije, tako da spet država poskrbi, da so študentje po svetu. Saj temu ne nasprotujemo, ampak to so vse dejstva, zato smo tudi to povedali. To, da je gospod očital, da smo že neka nova nadkoalicijska partnerica te koalicije, pa je žalostno, da tako razmišljate. Prvič slišim za nekaj takšnega. To sploh ni res. Ste pa hoteli dati še proceduralno, ker je bilo toliko replik pa toliko teh postopkovnih oziroma replika na repliko, imamo tam čez cesto še en Parlament, se reče, pa mogoče tam stališča zbližate in potem pridete nazaj pa je stvar urejena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Violeta Tomić. Izvolite.
Me zelo veseli, da se tako razposajeno smejete, ko se pogovarjamo o šibkih. Res, vsaka čast. Ali me lahko pustite govoriti? Jaz sem bila čisto tiho, ko sem vas poslušala, kolegi. Žalostno je, da na tej seji, kjer smo se pravkar pogovarjali pred nekaj urami o poslanskih privilegijih, zdaj ročno potegnete, ko govorimo o mladih. Se pravi, o naši prihodnosti. Na mladih svet stoji, smo včasih rekli. Ampak eno žalostno dejstvo pa je, da sit lačnega ne razume, in tisti, ki so bogati, bi radi imeli še več. Dejstvo, ki smo ga pa omenjali prej, da je skoraj 300 tisoč revnih v Sloveniji, to pa vas pravzaprav čisto nič ne zanima. Ampak obešenjaške šale, kje bi mi morali, kako bi morali, mislim, oprostite, so neokusne. In veste, eni imate lepe spomine na študentske dni. Poklon tistim, ki imate lepe spomine. Jaz vem, da nekateri študentje so in še vedno študirajo v zelo težkih pogojih. Jaz vem, da vsi tudi ne pridejo do študentskih domov, da pa je stanovanje v Ljubljani nedosegljivo zaradi gentrifikacije in blaznega turizma, ki ga imamo in dobro veste kakšne so cene, ne bom vam omenjala. Na Airbnb dnevno vsi rajši oddajo svoje stanovanje, kot da bi ga dali študentu. Kaj šele, če ima študent že družino. Mlade študentske družine so v najslabšem in najtežjem položaju. Slišala sem skoraj da neke sovražne tone do mladih, ki imajo toliko nekih bonitet. Vam povem, doma imam študirajočo osebo, pa moram reči, da kljub temu da imamo eno poslansko plačo pri hiši, ni nikjer nobenega razkošja, in da je treba delati. Še dobro, da je vsaj streha nad glavo sredi Ljubljane. Kako potujejo? Dandanes študent, ki diplomira po bolonjskem sistemu, ni nič, dokler ne naredi še magisterija. Ja, in tukaj imamo potem Erasmus izmenjave in tako naprej. To smo dobili skupaj z vstopom v Evropsko unijo in tu res ni nobenih, kot sem že skoraj hotela slišati, nekih posebnih bonitet. Enostavno se je treba zavedati, da naši mladi, ko bodo diplomirali, bodo zelo težko prišli do dobro plačanih in normalnih služb. In je ta rotacija znotraj Evrope, da si ogledajo, kako živijo drugje ali bi se dalo kjerkoli najti zaposlitev. Po devet let živijo v študentskih domovih. Težko verjamem. In danes šolanje ni brezplačno. Seveda je edino delo mladih, da študirajo. To je v sanjskem svetu. Jaz sem študirala v enem drugem sistemu in moram reči, da smo dobivali štipendije in bone za malico, tako da smo lahko živeli res mirno in doštudirali. Kot hči samohranilke sem lahko s pokojnino očeta, ki je zelo mlad umrl po dveh letih delovne dobe, doštudirala sama. To so bili tisti časi, ko je bila socialna država in zato v Levici vedno znova poudarjamo, da tukaj z neoliberalnim kapitalizmom uničujemo čisto vsako kal socialne države. Ko se pogovarjamo o starostnikih, pa bomo to vse privatizirali, ko se pogovarjamo o mladostnikih, brez kakršnegakoli načrta, kako pridobiti evropska sredstva, kako karkoli narediti, da bi tem mladim ljudem olajšali vstop v življenje. Veste, dandanes mnogi mladostniki živijo na robu, bom rekla, psihičnega zdravja, ker so podvrženi strašni tekmi. Že v vrtcu se začne tekmovanje in ni več solidarnosti. Tukaj na mladih kakorkoli šparati, vam povem, da je zelo nerazumno. Verjemite mi, da mnogi študentje res delajo, da bi lahko študirali in da bi lahko nekdaj lahko nekaj bili v življenju. Včasih so rekli, študiraj, da ti ne bo treba delati. Sedaj študirajo, zraven delajo in še v želji, da bodo dobili kakšno bolj varno službo, ne prekarno zaposlitev. Kot je kolega Siter omenil, vsi smo bili že v tej koži, ko ti rečejo, »pa daj, zastonj boš delal, boš dobil izkušnjo«. Potem imaš pa cel kup izkušenj, pa nič delovne dobe, pa nič za v lonec dati. Kako si bodo naši otroci, ki živijo pri starših do 30 leta, ustvarili družine? Kako in kje, če nimajo rednih zaposlitev? Res ne razumem tega skoraj da sovražnega govora proti našim mladim, ki sem ga prejle slišala. In vam povem, da sem res presenečena. Pomanjkanje dela študentov na periferiji. Seveda študentsko delo je zaželeno s strani delodajalcev, ker mu ni treba plačevati tolikšnih prispevkov, ampak to je vendarle en izkoriščevalski sistem. V normalni socialni državi tudi študentje ne bi morali delati, ne bi jim bilo treba delati, ampak bi dejansko imeli vse to, kar bi morali imeti, da se res lahko posvetijo študiju, ne pa, da cel dan delajo in cele noči študirajo. In verjemite mi, poznam take študente, kajti sem ta generacija, ki ima otroka v tej dobi. Tako da, poglejte, za študentsko delo mislim, da bi morali biti vsi. Ravno tako kot za starostnike, kajti vsi bomo prej ali slej v situaciji, ko bodo naši otroci v situaciji študentov, ki bodo iskali bodisi zaposlitev, bodisi stanovanje, bodisi streho nad glavo, bodisi nekaj rednega. Vsi bomo enkrat v situaciji, ko bomo stari in bomo morali nekje na stara leta doplačevati za plenice, drugače nas bodo pustili v lastnih iztrebkih. Amerikanizacija družbe je zelo nevarna. Kar poglejte si vi, ki častite ta neoliberalnizem, kako je, kadar pride pro bono ambulanta in kakšne so kolone. Poglejte si, koliko časa zdravniki odplačujejo svoje štipendije, s katerimi so lahko študirali. Takšne družbe si ne želimo v Sloveniji in Levica se bo strogo borila proti temu.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik Vlade gospod Tilen Božič, državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite.
Hvala za besedo. Zgolj na kratko glede na to, da je današnja razprava dokaj živahna tudi zaradi teme, ki je na mizi. Šla je tudi zelo široko in bi se skušal samo držati tistega ožjega dela. Že uvodoma, se pravi v mnenju Vlade sem predstavil stališče Vlade, ki je glede na to, da je prišlo do kar nekaj sprememb zakonskega besedila, morda malenkost zastarelo, pa bi zdaj samo povedal tudi, kakšno je recimo stališče Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Amandmaji, ki so bili predlagani s strani koalicije in tudi potem potrjeni na pristojnemu odboru, so v dosti točkah nekako naslovili tiste izzive ali pa, lahko rečemo, izpostavljene teme v okviru mnenja Vlade. Najdena je bila tudi potem rešitev izračuna urne postavke, ki predvideva, da se uporabi za preračun minimalna plača, sočasno pa tisto povprečje ur, ki znaša 174, s čimer pride potem preračunano za prihodnje leto urna postavka na 5,4 evra na uro. Ob tem naj dodam, da ta amandma, ki je nekako priložen k današnji razpravi, gre v drugo smer od tiste, za katero je tudi Vlada v svojem mnenju izpostavila, da bi jo bila pripravljena podpreti, zato tega amandmaja ne podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da, zato prosim za prijavo. Samo enega imamo prijavljenega. Gospod Soniboj Knežak, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Bom začel s tistim, s čimer je kolegica pred mano končala, da je zaznala danes kar precej tudi nekega sovražnega govora. Jaz moram reči, da ga nisem zaznal. Je bilo pa precej ogorčenja na predlog oziroma na tolmačenje predlagatelja, se pravi Levice za tematiko, ki smo jo danes obravnavali. Predvsem s tega vidika, ker običajno vas spremljam v tej vaši razpravi in ste na področjih nekateri zelo dobro pripravljeni, danes vam je pa za to temo, spoštovani kolegice in kolegi, preprosto zmanjkalo argumentov. Ne danes, zmanjkalo vam jih je že na Odboru za delo, družino in socialne zadeve, ker so vam tisti, na katere ga naslavljate, ki jim želite pomagati, to so študentje, jasno dali vedeti, da hvala lepa, ne rabijo vaše pomoči in ni jim na tak način treba pomagati. To je razmišljanje zdravega dela študentske organizacije, ki ste ga danes, mimogrede, kolega Kordiš, po mojem grdo označili, vsaj študentsko organizacijo, kot neko nekredibilno organizacijo, ki ima še manj zaupanja v javnosti kot politiki. Dobro so vam povedali, ker trezno razmišljajo. Prihodki iz naslova študentskega dela so se jim zmanjšali. Če bomo dodatno dvigovali cene, se bojijo, da bo prišlo še do dodatnega zmanjšanja. Podatek, ki je bil meni zanimiv, ki so ga predstavili na Odboru za delo, družino in socialne zadeve, da v prihodkih študentov kar 40 % ali pa še kaj več predstavljajo prihodki iz naslova študentskega dela. Se pravi, da so pomemben socialni korektiv bistveno premajhnemu številu štipendij, ki jih v tej državi rabimo. Isto je bilo mnenje predstavnikov, danes že večkrat omenjenega sindikata Mladi plus, ki so ga dobro obrazložili. Jaz če bi bil v vaši vlogi, bi rekel, da tisti, za katere smo naslavljali, se zavedajo in odklanjajo to našo pomoč, zato bi predlog umaknil in bi nam bilo nekaj ur te razprave prihranjenih. Kolega Kordiš, v razpravi danes tukaj je bilo tudi nekaj demagogije. Če bom še jaz malo demagogoški, praviš, da za 250 evrov, ki jih nekako dobijo prek dela za študente v Ljubljani nikjer ne boš dobil niti sobe. Se strinjam, razen če nisi poslanec Levice Miha Kordiš in ne koristiš poslanskega stanovanja, ki ti v bistvu ne pripada po vseh pogojih. Jaz bi pričakoval, da boste predlagali, da dajmo tiste viške poslanskih stanovanj z ugodnimi cenami, ki jih poslanci, ki jim to pripada, ne bodo vzeli, dajmo jim študentom. Potem bi pa rekel, okej, ta je en tak pogled. Da zaključim. To je eden od zakonov, kjer smo reševali problem, ki ga ni. To se pravi, da smo izgubili najmanj 3, 4 ure na odboru, pa še danes približno toliko, ker smo se pogovarjali s problemom, ki ga v tej Sloveniji dejansko ni. Hvala lepa.
Ne, gospod Kordiš, niste razpravljali in ne morete imeti replike. [[oglašanje iz dvorane]] Izvolite, postopkovno, edina možnost, ki jo imate.
Postopkovno. Pri takih napadih na mojo integriteto, ki sem ga bil ravnokar deležen, pričakujem, predsedujoči, da boste intervenirali. Ja, se strinjam, poslanci smo silno privilegirane živali v tej državi. Dajmo stanovanja, ki so za poslance na voljo, za revne družine, za študente. Zakaj pa ne? Ampak veste kaj? Ko bomo dobili na mizo karkoli takega za glasovanje, v Levici bomo dvignili roke za to, vi pa tega ne boste [[…]]
Gospod Kordiš!
[[…]]storili. Če bi imeli karkoli takega v namenu, bi že v preteklosti zgradili 10 tisoč stanovanj, kolikor bi jih najmanj rabili za to, da nastavimo ugodne pogoje za mlade, za njihove družine [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] pod neprofitnimi cenami [[…]]
Gospod Kordiš!
[[…]]pod enakimi pogoji.
To ni postopkovno, lepo prosim.
Seveda je postopkovno.
Glejte, kršite 69. člen poslovnika [[…]]
To je protest proti temu, da tukaj kolega iz Socialnih demokratov, ki niso očitno ne demokratični, ne socialni, napada mojo kredibilnost, medtem ko sočasno meče polena pod noge dvigu študentske urne postavke.
Glejte, to gre za zlorabo poslovnika. [[oglašanje iz dvorane]] Ker imamo še nekaj časa na voljo, sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREVOZIH V CESTNEM PROMETU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministrici mag Alenki Bratušek. Izvolite.
Najlepša hvala. Spoštovane gospe, spoštovani gospodje! Pred vami je zakon o prevozih v cestnem prometu, s katerim bomo uredili brezplačen javni prevoz za vse registrirane športnike, dijake in študente in omogočili prevoz vsem gibalno oviranim študentom. Poleg tega bomo z amandmaji, če bodo sprejeti, dodana pravica do brezplačnega javnega prevoza za vse invalide z evropsko kartico invalida in brezplačen javni prevoz za vse upokojence. Pred približno dvema tednoma na odboru sem povedala, da se na Ministrstvu za infrastrukturo praktično že celo leto ukvarjamo z idejo, kako zmanjšati stroške medkrajevnega potniškega prometa za pomembno družbeno skupino, to so upokojenci. Dijaki in študenti že imajo posebne ugodnosti za uporabo javnega potniškega prometa, njihove vozovnice država že kar nekaj let, mislim, da od leta 2012, subvencionira in jim s tem omogoča cenejše in bolj varno potovanje v šole in fakultete. Zdaj smo se odločili, da posebno ugodnost zagotovimo tudi upokojencem. Na ministrstvu si želimo omogočiti večjo mobilnost upokojencem, ne da bi se to poznalo pri njihovih pokojninah. Vesela sem, da je tudi v Državnem zboru podpora ukrepu ministrstva, ki bo upokojencem to omogočil, se pravi brezplačno uporabo medkrajevnih avtobusov in vlakov, da je podpora temu predlogu res velika oziroma tako rekoč enotna. Ukrep bomo uvedli z julijem prihodnje leto. Medkrajevne povezave država financira oziroma sofinancira, subvencionira, kakorkoli rečemo, že danes. Tudi če so avtobusi in vlaki na pol prazni ali pa čisto prazni, za izvajanje teh prevozov država plačuje. Zapolnitev teh mest z upokojenci, ki za prevoze ne bodo plačevali, zato ne pomeni večjih dodatnih stroškov. Naš cilj so polni avtobusi in vlaki in če se bodo povsem zapolnili, bomo zagotovili dodatna sredstva in tudi nove linije, če bodo te potrebne. Upokojenci so pomembna, a tudi zelo ranljiva družbena skupina. Pokojnine so v povprečju nizke, oskrba v domu za ostarele je za mnoge velik in celo prevelik strošek, skrb za starejše pa obremenjuje tudi srednjo generacijo. So pa naši upokojenci veliko prispevali, da danes živimo v sodobni in samostojni državi, zato moramo poskrbeti, da se bodo tudi oni tukaj počutili čim boljše. Vsi mi, ki smo v politiki, moramo poskrbeti za upokojence in tudi za stabilen pokojninski sistem, ki se bo krepil skupaj z gospodarsko krepitvijo naše države. Vsi ukrepi, ki jih izvajamo na Ministrstvu za infrastrukturo, so dejansko tudi ukrepi za dvig življenjskega standarda vsem. Ne gre samo za ta zakon in brezplačne prevoze, ampak smo za blaginjo v Sloveniji veliko naredili tudi s premiki pri infrastrukturnih projektih. Če omenim samo dva največja, to sta drugi tir Divača–Koper in tretja razvojna os, o katerih pa bomo več povedali v naslednjem tednu. Če se vrnem na zakon o prevozih v cestnem prometu. Cenim in pozdravljam podporo najprej koalicije in široko podporo poslank in poslancev Državnega zbora, to je bilo pokazano že na Odboru za infrastrukturo. Posebej se želim na nek način opredeliti ali povzeti amandmaje, ki so vloženi. Najprej amandmaje, ki so vloženi s strani Poslanske skupine Levica. Nekako težko kot ministrica za infrastrukturo pristajam, da gremo danes v ustanavljanje državnega podjetja, ki bo po celi Sloveniji lahko izvajalo prevoze, ker to pomeni ogromno stroškov – nabavo voznega parka, ogromno število zaposlenih, tako da se nam na ministrstvu v tem trenutku to ne zdi racionalno. Kar se tiče amandmajev SDS lahko povem, da smo rešitve, ki se nanašajo na brezplačne prevoze upokojencev in invalidov, upoštevali tudi pri amandmajih koalicije. Kar se tiče pa skrajšanja roka uveljavitve zakona pa zelo težko ta rok skrajšamo, ker sem zelo realno povedala, kje so naše možnosti. Predlagam, da se tretja obravnavava zakona, če se le da, opravi še na tej seji Državnega zbora. Hvala.
Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Edvardu Pavliču. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 18. nujni seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada. V poslovniškem roku je bilo vloženih več amandmajev poslanske skupine SDS in pa koalicijskih poslanskih skupin. V dopolnilni obrazložitvi je ministrica za infrastrukturo podobno kot danes predstavila poglavitne spremembe predloga zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je poudarila, da vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin odpravljajo večji del njihovih pripomb. Predstavnik Državnega sveta je poudaril, da predlog zakona podpirajo. Po njihovem mnenju pa je treba za dvig kakovosti storitev in s tem privlačnosti javnega potniškega prometa uskladiti in poenotiti vse vrste prometa na državni in lokalni ravni ter tudi izboljšati njihovo organiziranost. V razpravi je bila s strani Poslanske skupin SDS izražena podpora vsem ukrepom, ki gredo v smeri krepitve javnega prevoza in večje dostopnosti za vse kategorije prebivalstva. Pri tem je bila izpostavljena zlasti zagotovitev ugodnejše dostopnosti z vidika cen vozovnic, zato je bil z njihove strani vložen amandma, s katerim bi se zagotovil brezplačen prevoz z enotno vozovnico za gibalno ovirane invalide, upokojence in starejše od 65 let. Kritično pa so ocenili dejstvo, da predlog zakona za izvajanje javnega linijskega prevoza potnikov ponovno predvideva podaljšanje obstoječih koncesij za dve leti. Po njihovem mnenju je treba čim prej vzpostaviti pogoje za razpis in podelitev koncesij na podlagi novega razpisa. Ministrica za infrastrukturo je v zvezi s predlogom o brezplačnem javnem prevozu za nekatere kategorije prebivalstva poudarila, da je cilj ministrstva uvesti brezplačen javni prevoz za upokojence že v letu 2020. Kot problematično v tem trenutku vidijo uvedbo brezplačnega javnega prevoza za starejše od 65 let, ki so zaposleni, saj so kot zaposleni upravičeni do izplačila potnih stroškov. V zvezi s predlogom, da se podaljšanje koncesij izvede zgolj za eno, namesto dve leti, pa je dejala, da ne more zagotoviti, da bodo pogoji za razpis in podelitev novih koncesij ustvarjeni že do konca naslednjega leta. Po opravljeni razpravi je odbor sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, nato je glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in ga sprejel.
Hvala lepa. Ker je zbor na 26. redni seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 22. oktobra 2019 k 1., 6., 29., 31. in 35. členu. Ker je amandma Poslanske skupine SDS k 1. členu vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja k 31. in 35. členu in ker je amandma koalicijskih poslanskih skupin k 35. členu vsebinsko povezan z njihovima amandmaja k 6. in 29. členu, bomo o vseh teh amandmajih razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 1., 6., 29., 31. in 35. člen ter tri amandmaje Poslanske skupine SDS in tri amandmaje Poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, SAB in Desus. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Da. Prosim za prijavo. Hvala lepa. Prijavljenih imamo pet razpravljavcev. Prvi dobi besedo mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči [[izklop mikrofona]] [[vklop mikrofona]]ah, oprostite, sem mislil, da se me slišipovečalo se ne bo samo število potnikov med kategoriziranimi športniki, ti se bodo zdaj lahko brezplačno vozili ne samo do kraja šolanja, temveč tudi do kraja treninga. Dodatne pravice bodo dobili tudi invalidi dijaki in druge kategorije invalidov z evropsko kartico. Razširili pa bomo pravico brezplačnega transporta na največjo kategorijo in eno najranljivejših kategorij naših prebivalcev, torej na upokojence, ki se bodo po 1. juliju naslednjega leta lahko brezplačno prevažali z vsemi, poudarjam, z vsemi javnimi medkrajevnimi prevozi. Vemo, da je zasedenost prometnih sredstev javnega prevoza nizka, za vlak dosega v povprečju 30 %, marsikatere avtobusne linije so pa celo prazne, in se bo na tak način povečale popolnjenost. Dodatno bi rad pokomentiral predlog Poslanske skupine Levica. Jaz mislim, da bi upoštevanje njihovih amandmajev pomenilo kolaps javnega potniškega prometa. Zaustavitev in reformiranje tega dela našega javnega potniškega prometa bi pomenilo, da bi morali iti v nakup novih avtobusov, izgradnjo novih garaž za več kot 2000 avtobusov, pridobiti več kot stotine novih gradbenih dovoljenj, izvesti več kot stotine okoljskih presoj vpliva, umeščanja garažnih hiš na okolje, zagotoviti opremo, usposobiti personal za rokovanje z opremo, za vzdrževanje avtobusov, iti v javne razpise za nakup novih vozil, novih objektov. Vse to, če bi upoštevali to všečno zahtevo, bi pomenilo zaustavitev in razformiranje in s tem zmanjšanje dostopnosti javnega potniškega prometa. Je pa res, da ministrstvo v predlogu predlaga, da se rok za podaljšanje koncesij ponudnikov javnega potniškega prometa podaljša za dve leti. Vemo, s čim smo se v preteklosti soočali, bili smo priča kartelnemu dogovoru in če želimo vzpostaviti tudi kvalitetnejši sistem enotnih vozovnic, če želimo, da bodo vozni redi med kraji usklajeni, povezan i– kolega Trček je danes v spletnih medijih lepo pokazal, da na primer na relaciji Maribor–Celje avtobusni promet ni usklajen z železniškim – to terja nek čas. Bi pa želel povedati, da bo to vse pripomoglo tudi k doseganju okoljskih ciljev. Vemo, da so okoljski cilji Slovenije na področju prometa zelo zahtevni. Povečanje števila potnikov v javnem potniškem prometu bo imelo za posledico zmanjševanje individualnih načinov prevoza. To pomeni, da se bodo emisije, ki jih imamo danes iz osebnih vozil, tudi stroški, ki so s tem povezani, ne samo z nakupom goriva, temveč tudi z nakupom vozil, kar predstavlja vsaj tretjino proračuna povprečnega uporabnika, zmanjšali. Tako bodo v bistvu vsi ti ukrepi imeli en zelo pozitiven blagodejni učinek na gospodarstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanke in poslance bi prosil, da se še enkrat prijavijo za razpravo, namreč lista je izginila. Prosim za prijavo. Hvala lepa. Imamo tri prijavljene. Prvi ima besedo Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci, ministrica in vsi ostali prisotni! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih o cestnem prometu je kar zanimiva tema, predvsem zaradi tega ker smo se v Slovenski demokratski strani maksimalno potrudili, kolikor smo se lahko, ker prvotno ni bilo predvideno, da smo pripravili amandma za brezplačen prevoz upokojencev, starejših od 65 let, na kar se je predhodno pozabilo. Potem so bili vloženi še amandmaji koalicije s popolnoma isto vsebino, kar nas po svoje veseli, da ste povzeli naše predloge. Tudi v samih obrazložitvah vaših amandmajev je lepo razvidno, da je popravek amandmaja povzet po Poslanski skupini SDS. Dobrodošlo je, kot ste že tudi sami ugotovili in kot tudi mi ugotavljamo že dolgo časa, da glede na stanje, kakršno je v državi, kar se tiče nizkih pokojnin, da se poskrbi za brezplačen prevoz upokojencev v javnem potniškem prometu. Prav tako je zelo pomembno, da priskočimo na pomoč tudi invalidom, tako invalidom študentom kot tudi ostalim invalidom. Jaz sem zadnjič imel še eno vprašanje, kar se tiče tega zakona, in sem vprašal ministrico glede podjetij, ki so bila ustanovljena, pa nisem dobil potem odgovora, kako je s tem, ali so kaj povprašali, so bili kaj pri teh prevozniški podjetjih, mislim da jih je okrog 400. Potem je bilo rečeno, da bom dobil odgovor na odboru. No, pa tam odgovora potem nekako nisem dobil, se je verjetno malce pozabilo. Se mi pa zdi tudi zelo pomembno, da smo sicer ukrepali, vendar mnogo prepozno, ko se je naredilo že kar precej škode, kar se tiče nelojalne konkurence med avtoprevozniki. Glede na to, torej naš predlog, da bodo upokojenci, invalidi, starejši od 65 let lahko brezplačno uporabljali javni prevoz, je treba povedati tudi to, da bo treba na tem področju še tudi marsikaj narediti. Če pogledamo jutranje konice predvsem na vlakih, so vlaki zelo zelo zasedeni, zelo polni oziroma lahko rečem prepolni. Tistih nekaj mest oziroma mesto, ki je rezervirano za invalide na samih vlakih, nikakor ne zadostuje za kvaliteten prevoz invalidnih oseb in pa tudi seveda starejših oseb. Da bodo potem mladi dali prostor upokojencem in starejšim od 65 let, pa tudi invalidom, bo treba še marsikaj narediti pri osveščanju. Glede na to, da bodo lahko koristili ta prevoz, bodo verjetno vlaki in tudi avtobusi še bolj zasedeni, še več bo uporabnikov, kar me zelo veseli. Mislim pa, da bomo morali pri tem še marsikaj narediti, predvsem tudi pri neusklajenih linijah, kar je že tudi dolgotrajen problem, kjer se nekako ne ujemajo vozni redi vlakov in tudi avtobusov. Potem naj opomnim na avtobusne linije, na primer, če izpostavim samo eno, ki jo dobro poznam, pa verjetno je takšnih težav še marsikje dovolj, ker recimo prevoznik ne vidi poslovnega interesa in se ustavi na določenem postajališču, naprej pa pač ne gre, v naslednji kraj. Jaz bom izpostavil avtobusno linijo iz Senožeti v Ljubljano, kjer bi se tudi iz kraja Ribče lahko prevažalo mnogo več ljudi, starejših predvsem pa tudi mladine, otrok, invalidov in tudi vseh ostalih. Že mnogokrat sem povedal, pa bom še enkrat, da je kraj Ribče odrezan od sveta zaradi neprimerne nevarne državne ceste, kjer ljudje peš ali s kolesom ne morejo iz te vasi niti v to vas. Lahko se peljejo kvečjemu z avtomobilom. Če bi potegnili to avtobusno linijo iz kraja Senožeti še do Ribč, bi lahko ti ljudje, ki jih tam živi kar precej, koristili to linijo in uporabljali javni potniški promet. To bi bilo zelo dobrodošlo in takih primerov po mojem je še veliko po državi. To je nekako na tak način, kot so tudi subvencionirani prevozi po občinah, kjer so linije tržno nezanimive, se pa potem te linije uvedejo na tak ali drugačen način. Seveda je treba kar precej iznajdljivosti s strani občin, da to uspe, da se linije uveljavijo. Predvsem so to linije za prevoz dijakov, študentov in tudi šolski prevozi za osnovnošolce. Zdaj se tukaj mnogokrat naleti na problem, da potem na teh linijah ostali potniki, ostali krajani, krajanke, občanke, občani naj ne bi šli na ta avtobusni linijski prevoz, ki je subvencioniran. Enostavno prevoznik ne more prodati vozne karte in potem ti ljudje teh prevozov ne uporabljajo. Slišal sem, nisem se toliko poglabljal, da nekateri se nekako znajdejo in potem nekako to uspe, ponekod pa tudi ni. Zato me zanima stališče ministrice, ki je danes tukaj med nami, da bo povedala, kako je s to zadevo. Če se že občine samo ne znajdejo, zakaj jim potem ne pomagate kot izvršilna oblast, da bi to možnost, če je ta možnost, lahko uporabljali. Zdi se mi zelo nesmiselno, da avtobus ali pa kombi, ki pelje otroke, starejši pa bi se tudi radi peljali, ker nimajo druge možnosti, pa ne morejo uporabljati takega javnega prevoza. Seveda me tudi veseli, da se nabavljajo novi vlaki, nova prevozna sredstva, ki so nujno potrebna, predvsem kar se tiče dizelske vleke na kamniški progi, dolenjski progi, koroški progi, bohinjski. Vemo, da so vlaki tako stari, da se jih bog usmili, čeprav se železničarji trudijo pa jih poskušajo nekako vzdrževati, ampak zmanjkuje rezervnih delov in tako naprej. Vlaki so tudi že zelo staromodni, pa tudi zelo nevarni za sam promet. Jaz računam, da bo ta nabava novih potniških vlakov potekala kar se da hitro in po predvidenem načrtu, da bo čim manj reklamacij odprave napak, glede na to da ste izbrali novega dobavitelja, da to ni več Siemens, ampak je to zdaj Stadler. Zadnji čas je, da ta park posodobimo. Kar se tiče avtobusnega prevoza ugotavljam, da so precej prazni avtobusi. Zakaj je temu tako? Ne vem. Iz Zasavja avtobusi sicer vozijo redno, ampak so večinoma kar bolj kot ne prazni. Ni ljudi. So na vlakih. Vlaki so polni, seveda so pa prepolne tudi ceste. To je treba povedati, da so ceste prepolne. Hvala lepa, gospod Jurša – me je opozoril, da [[smeh]] , poka. Več kot bo vlakov, več kot bo linij. Bolj ko bo avtobusni prevoz prilagojen potnikom, več bo ljudi v javnem prometu, kar je tudi naš cilj. Predvsem tudi zaradi, ker smo vedno bolj glasni, onesnaževanja, brezogljične družbe in tako naprej. Je pa res, da ti avtobusi, ko peljejo iz Zasavja, jaz to poznam, jaz sem se tudi sam najkrat z avtobusom peljal, drugače se z vlakom, ti avtobusi ravno tako stojijo v kolonah, bodisi po zasavski cesti ali pa tudi če gre potem po obvoznici. Nič v bistvu ne pomaga, ker so ceste popolnoma zabite in tak avtobus potem vozi iz Litije do centra Ljubljane uro pet, uro deset minut. To bi bilo z moje strani. Še enkrat, zelo sem vesel, da je koalicija povzela naše amandmaje, kar se tiče brezplačnih prevozov za upokojence, starejše od 65 let, in invalide. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica Vlade mag. Alenka Bratušek. Izvolite.
Najlepša hvala. Kakorkoli kdo je kaj povzemal, važno je, da bomo na koncu to uredili. Ampak vseeno je pa treba povedati, da sem vam jaz na Odboru za infrastrukturo povedala, da na ministrstvu pripravljamo. Vaš predlog je bil pet prevozov. To je bil prvotni amandma, ki ga ja vložila Poslanska skupina SDS, pet prevozov mesečno, pa sem vam povedala, da se na Ministrstvu za infrastrukturo, odkar sem ministrica, ukvarjamo s tem. Hvala za podporo. Koncev koncev res ni pomembno, kdo je dal to na papir, pomembno je, da bomo od 1. julija naprej te stvari imeli urejene. V koalicijskem amandmaju so vključeni tudi tisti, ki so stari več kot 65 let, za razliko od amandmaja SDS, kjer teh več kot 65 let ni vključenih. Kar se tiče teh slamnatih podjetij, nimam odgovora, zato vam ga tudi nisem dala. Smo želeli dobiti podatek glede teh 400 podjetij, ki jih omenjate, nimamo in ne moremo dobiti podatkov. Delamo pa red na tem področju v sodelovanju in v soglasju z obema združenjema pri obrtni in pri gospodarski zbornici. Kar se tiče zasedenosti naših avtobusov in vlakov, povprečje je daleč od tega, da bi lahko bili zadovoljni. Jaz mislim, da je celo pod 30 %. Res pa je, da je v konicah lahko problem na posameznih progah. Iskreno povem, da na železnicah imamo bolje identificirane te probleme kot na avtobusnih prevozih, ampak se tudi zaradi razpisa novih koncesij, ki jih moramo narediti, ravno sedaj ukvarjamo točno s temi stvarmi, katera linija je bolj zasedena, katera linija je prezasedena. Treba je povedati, da novi potniški vlaki, ki bodo nekateri tudi dvonadstropni, bodo omogočili razbremenitev lahko na ta način, avtobusne prevoze je pa lažje zagotoviti tudi, če bi bilo treba, dva avtobusa ob eni uri, če povem po domače. Na tire je težje spraviti še en dodaten vlak, ker je več omejitev. Ampak kot sem rekla, se ukvarjamo s tem. Tisoč 800 približno imamo avtobusnih linij. Zelo podpiram vašo idejo, da bi na posebne linijske relacije lahko dovolili tudi ostalim. Zakon to že omogoča, potrebni pa so dogovori z občinami. Skrbi me, da kakšno posebno linijo komu plačamo tudi dvakrat, ker niso evidence čisto takšne, kot bi lahko bile ali pa morale biti. Ampak verjamem, da bomo s časom vse te stvari izčistili in upam, da bomo tudi v nekem srednjeročnem obdobju dosegli naš skupen cilj. To pa je, da bi javni prevoz bil tako dober, da bi ga ljudje uporabljali tako, da bi bil zaseden, ne bom rekla, 100 %, ker ne gre, ampak maksimalno veliko, in da bi bil tudi za vse nas lahko na koncu brezplačen, ker to bi bil dvakratni učinek. Na koncu tudi za nezanemarljivo za okolje, ker bi bil promet na cestah z osebnimi avtomobili manjši. Jaz verjamem, da imamo tukaj ta skupni cilj.
Hvala lepa. Besedo ima Zvonko Černač. Izvolite.
Lepa hvala in lep pozdrav vsem prisotnim! Še posebej ministrici. Uvodoma je treba povedati nekaj stvari, kjer je povedala ona polresnice. Izgleda, da ste v tej vladi ste navajeni govoriti laži vedno bolj in polresnice, ampak ni to bistveno pri tej zadevi. Mislim, da je bistveno, da je prevladalo spoznanje pri vseh, da je prišel čas, se uvede brezplačen prevoz za upokojence in invalide, in to že s 1. julijem prihodnje leto. Je pa treba povedati, da smo mi to temo imeli na odboru in da je Slovenske demokratska stranka predlagala amandma, s katerim bi uvedli v prehodnem obdobju pet prevozov mesečno, kasneje po tem uvodnem obdobju pa za vse upokojence in invalide in za starejše od 65 let. In gospa Alenka Bratušek je povedala, da je ta amandma nepotreben, kerzakona za to ni treba spreminjati. To je bilo nekaj dni nazaj na odboru. Danes vidimo, da očitno temu ne bo tako, ker ste vložili tudi koalicijski poslanci podoben amandma kot mi. Mi smo takrat pri amandmaju vztrajali na odboru, o amandmaju je bilo glasovanje, torej o amandmaju, da se uvede brezplačen prevoz za upokojence, invalide in starejše nad 65 let, in koalicijski poslanci ste ta amandma zavrnili: Desus, Stranka Alenke Bratušek, Lista Marjana Šarca, Socialni demokrati. Koga sem še pozabil? Stranko modernega centra. Nobenega poslanca ne vidim tukaj v dvorani, pa sem pozabil nanje. Torej zavrnili ste ta amandma na odboru, ker ste očitno verjeli ministrici, da tak amandma ni potreben, ker bo Vlada to naredila z uredbo. Jaz sem zadovoljen, da je prevladalo spoznanje, da je prav, da se to uveljavi z zakonom. Ker glejte, v tej državi smo videli situacijo, danes, jutri te ni. H gospe Alenki je prišel upokojenec Milan, pa ni bila več predsednica Vlade. Jutri lahko pride upokojenec Milan h gospodu Marjanu, pa ne bo več predsednik Vlade in gospa ministrica ne bo več ministrica. In so lahko njene obljube še ne vem kje zapisane o tem, da bo uveden gratis prevoz za upokojence in invalide, pa iz tega nič ne bi bilo. Če pa to piše v zakonu, pa tega noben upokojenec Milan ne more spremeniti. Zaradi tega je prav, da je to spoznanje prevladalo. In vidim, da ne glede na to, kateri amandmaji bodo sprejeti, najkasneje s 1. julijem prihodnje leto bo brezplačen prevoz za upokojence, invalide in starejše od 65 let, tako kot predlaga koalicija oziroma ministrica za tiste, ki ne delajo, niso več aktivni ali pa niso lastniki podjetij, uveden. In to je dobro. Mi smo predlagali to spremembo zaradi tega, da se ta brezplačen prevoz za upokojence in invalide uveljavi, ker smo tudi sledili tistemu, kar je ministrica povedala na odboru. Zato smo tudi predlagali, da se to naredi najkasneje s 1. julijem prihodnje leto. Moram tudi povedati, da smo tudi na odboru povedali in lahko še danes ponovno ponovim, da smo zadovoljni, da se koraki na področju javnega prevoza odvijajo v smeri, kar je tudi v gradivu Vlade napisano oziroma ministrice, ki se je začela, tako kot je povedala, leta 2012, ko se je uvedla bistveno cenejša karta za dijake in študente, ki je pocenila družinske proračune pri posameznih družinah tudi do 3 tisoč evrov letno. Tako jev tistem obdobju omogočila, da je več dijakov in študentov začelo uporabljati javni prevoz. Ta pot se je nadaljevala pod ministrom Gašperšičem, ki je s 1. septembrom 2016 uvedel enotno vozovnico, in se nadaljuje pod sedanjo ministrico, ki je junija letos uvedla enotno vozovnico, minister Gašperšič za dijake in študente, ministrica Bratuškova pa je uvedla enotno vozovnico za vse. Povedali smo tudi, da so bili ti koraki med leti 2012 in 2016 po našem mnenju malo prepočasni zato pozdravljamo, da so ti koraki sedaj hitrejši, kot so bili v preteklem obdobju. Tako še enkrat povem, da me veseli, da je to spoznanje, da je treba ta javni prevoz v tej smeri nadgraditi, prevladalo tudi pri koalicijskih poslancih, kar se je s tem, ko se bo ta določba zapisala v zakon, tudi nedvoumno zagotovilo, da bo prihodnje leto tudi uresničena. Povedali pa smo tudi, da je treba zagotoviti tudi dvig kvalitete tega javnega prevoza, se pravi, da je treba delati tudi na tem, da bo ta javni prevoz do uporabnika bolj prijazen, kot je danes, kar pomeni usklajevanje voznih redov med posameznimi prevozniki in med posameznimi prevoznimi sredstvi, zagotovitev, da v določenem časovnem obdobju ne bo vakuumov na posameznih relacijah, na drugi strani pa več alternativnih možnosti prevoza ob isti časovnici. Imate primer, da nimate v roku ene ure na dokaj frekventnih relacijah na voljo nobenega prevoza, ne avtobusnega ne železniškega, na drugi strani pa imate primere, da imate na isti liniji dve možnosti z avtobusom in eno možnost z vlakom v roku 5 do 10 minut. Vse te linije pa so trenutno subvencionirane s strani države. Zaradi tega je tukaj velikanska rezerva, ki jo je mogoče uporabiti za to, da pridemo po tem vmesnemu cilju, ki bo očitno uveden s 1. julijem prihodnje leto – brezplačen prevoz za invalide, upokojence in starejše nad 65. let, ki niso več v službi – do cilja, ki ga je omenila tudi ministrica, da se ta javni prevoz, cenovno bistveno bolj dostopen, v perspektivi enkrat celo gratis, razširi na vse stalne uporabnike javnega prevoza. Ta cilj je mogoče doseči, ker so trenutno rezerve v sistemu zelo velike. Samo ljudje ne bodo posegali po javnem prevozu, če ne bodo imeli ustreznih linij, če ne bodo te storitve uporabnikom prijazne. Tako je ta naloga, ta druga naloga, ki zahteva najprej usklajenost, potem pa posodobitev tega prevoza, tista, ki čaka tako to ministrico, to vlado, kot tudi po moje še kakšno vlado v prihodnje. Ampak mislim, da je pot prava in da je po njej treba iti tudi v prihodnje.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Jurša. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav ministrici, sodelavcema, kakor tudi vam, spoštovani poslanke in poslanci. Danes se meni zdi pri tej točki en boljši dan v Državnem zboru. Našli smo neke stične točke in prišli do neke konkretnejše dobre rešitve. Jaz bom najbolj zadovoljen, ko bom stopil v pokoj, da sem bom lahko iz Ljutomera do Kopra peljal brezplačno, ker bom mogoče šel na morje. Kar se tiče upokojencev in starejših od 65 let, jaz mislim, da je to prava in odlična rešitev. Prav tako razmišljam okrog dijakov, njihova pot od doma do šole in nazaj, in tudi športnikov, ki bodo trenirali v nekem določenem kraju, da pride športnik do določenega kraja in se potem lahko tudi vrne do svojega doma. V vsakem primeru te zadeve veljajo tudi za invalide. Zdaj bi na koncu koncev povedal tisto, kar želim povedati. To pa je, da pohvalim določene institucije, da pohvalim ljudi, ki so se tukaj angažirali. Seveda ne bom pozabil v nobenem primeru tudi poslancev na odboru. V vsakem primeru bom to izpostavil. Najprej bi se zahvalil Olimpijskemu komiteju Slovenije, ki je dal ustrezen dober predlog, istočasno Zvezi paraplegikov Slovenije, ki so dali tudi svoj predlog, ki smo ga na nek način potem posvojili oziroma ga posvajamo, resornemu ministrstvu in ustreznemu ministru oziroma ministrici, Odboru za infrastrukturo, ki je dejansko posvojil nekatere zadeve, ki so bile predlagane koaliciji kot taki in seveda, spoštovani poslanci Slovenske demokratske stranke, tudi vam se zahvaljujem. Nimam tiste navade, da bi našteval, pa grajal, ampak, želim pohvaliti tudi vas, ki ste pri tej zadevi tvorno sodelovali in so se iz teh predlogov vaših amandmajev potem koalicijsko oblikovali skupni amandmaji, ki bodo prinesli rezultate, ki sem jih malo prej tudi omenjal oziroma so bili v tej dvorani že izpostavljeni. Moram pa reči, da se mi zdi na nek način absurden predlog, da bi šli ustanavljat podjetja, ki bi to počela po celotni Sloveniji. Jaz mislim, da imamo prevoznikov v slovenskem prostoru dovolj. Tu mislim na cestni promet z avtobusi, in tudi mislim za promet, ki teče po železnici. Še enkrat, z moje strani, spoštovani, vsem hvala.
Hvala lepa. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, glede na to, da so nekateri razpravljali k 21. členu, jaz nisem zasledil, da ste vi odprli to razpravo. Ali je tudi razprava o 21. členu?
O 21. členu je naslednji sklop amandmajev, o katerih bomo odprli razpravo. [[/ oglašanje iz dvorane]] . Ministrica, izvolite.
Zelo jasno želim povedati, da Vlada ima že danes možnost oziroma zakon jo napotuje, da z uredbo lahko uvede, vpelje brezplačne prevoze v javnem potniškem prometu. Res pa je, tako kot je rekel gospod Černač, da to pa zdaj je obveza. Tudi če se vlada zamenja, bo katerikoli minister to moral izpeljati. Prej je Vlada imela možnost, zdaj jo pa zakon k temu zavezuje. Moje stališče z odbora ni nič drugačno, smo pa v koaliciji ocenili, da če se v Državnem zboru ocenjuje, da je bolje, da je to zapisano v zakonu, pa jaz kot ministrica to absolutno podpiram. Bi pa v naslednjem letu ne glede na določbe ali pa spremembe zakona, upokojenci imeli brezplačni javni potniški promet. In še eno stvar bi želela poudariti. Ja, kvaliteta javnega potniškega prometa je pomembna – najprej vozni redi, da pašejo skupaj, če rečem po domače, to je lahko ena prednost oziroma ena stvar, ki jo moramo urediti, drugo so pa tudi vozna sredstva. O tem sem govorila. Vlaki se bodo začeli izboljševati že s koncem tega leta, vozne rede pa bo absolutno treba uskladiti, avtobusne in železniške. Z uvedbo enotne vozovnice s 1. junijem je bil po moji oceni narejen kar en velik korak naprej. s 1. 1. 2020, to pa je že sprejeta uredba, pa se bo ta vozovnica po moji oceni kar hudo pocenila. Govorim o mesečni vozovnici. Danes je 32-kratnik voženj cena za mesečno vozovnico, s 1. 1. 2020 bo to 26-kratnik. Se pravi, razlika bo kar velika. Naša želja je s tem nadaljevati do končnega cilja, ko bo javni prevoz toliko kvaliteten, da bo dostopen – ne tako z gnečami, kot zdaj govorimo, da bi vsi ta javni prevoz čim bolj uporabljali in bi bil tudi za vse brezplačen. Vedeti pa morate, da mi plačamo linijo tako ali tako, ali so na avtobusu trije oziroma malo manj jo plačamo, če rečem grdo, če je polna, jo plačamo malo manj, kot če so na avtobusu trije potniki ali če ni nikogar. Tako da naš interes vsekakor je, da so avtobusi in vlaki čim bolj polni in se bomo še naprej trudili za to.
Hvala, gospa ministrica, za vašo pojasnilo. Ali želi še kdo razpravljati ali lahko gremo k naslednjemu sklopu amandmajev? Želite razpravljati, ker je več rok dvignjenih. Odpiram listo. Prosim, da se pripravite. Imamo tri prijave. Prvi ste gospod Igor Zorčič, pripravite se gospod Jožef Horvat. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo. Ta zakon prenaša nekaj pomembnih zadev, ki se tičejo našega javnega prometa. Slovenija, kot vemo, ni znana po tem, da bi imela zelo razvit javni promet. Ne nazadnje se zdi, da je nekako talka tega svojega majhnega števila prebivalcev, zaradi česar so marsikatere linije nerentabilne oziroma delujejo samo, če jih država subvencionira. Ampak to ni nič takšnega. Tudi v velikih mestih, metropolah države marsikje subvencionirajo javni promet. Danes smo šli še en korak dlje. Danes smo se nekako poenotili v tem, da se upokojencem nameni možnost brezplačnega prevoza. Ko smo dobili v SMC v usklajevanje ta predlog, smo se z njim strinjali. Mislim, da so upokojenci tista skupina državljank in državljanov, ki imajo določene potrebe. Seveda bi morda bilo dobro, da razčistimo, ali je ta ukrep socialne narave ali je okoljske narave. Ampak ne glede na to, poenotili smo se v zvezi s tem, da mora biti to vprašanje rešeno. Se nam pa ob tem pojavlja en zadržek, in sicer da so vsi upokojenci upravičeni do tega ukrepa. Ne glede na to, smo mi to podprli. Zakaj vsi in zakaj je to problematično? Zaradi tega ker imajo upokojenci različne pokojnine. Nekateri imajo celo zelo dobre pokojnine, tudi morda zelo dobre avte in na mestu bi bilo, da se vprašanje brezplačnega prevoza pri teh kategorijah upokojencev prej izpraša. Kar pa smo želeli izpostaviti, je tudi to, da se nam zdi pomembno, da če imajo vsi upokojenci možnost brezplačnega prevoza, da to omogočimo tudi veteranom. Zakon o vojnih veteranih pravi, da imajo veterani do štiri brezplačne prevoze na leto, ampak mi bi se želeli osredotočiti na eno posebno kategorijo. To so tisti veterani, ki prejemajo veteranski dodatek, ki so socialno najbolj ogroženi. Zdi se nam prav, da bi bila tudi ta skupina državljank in državljanov upravičena do brezplačnega linijskega prevoza. Glede na to, da te dikcije kljub našim predhodnim prizadevanjem ni v trenutnem amandmaju, lahko že zdaj napovem, da bomo predlagali amandma za tretje branje in da se pogovorimo tudi o tem vprašanju. Ne nazadnje, kot je povedala gospa ministrica, je tudi v interesu ministrstva, da se avtobusi, kar velikokrat vidimo, ne vozijo prazn,i in ni prav nobenega zadržka, da takšno prosto mesto zasede tudi tisti veteran, ki prejema veteranski dodatek, ki že po svojem socialnem statusu spada pod tiste bolj ogrožene in si morda težje privošči nek linijski prevoz, se pravi nek prevoz med dvema krajema v Sloveniji. Če na eni strani dobijo to možnost brezplačnega prevoza upokojenci, tudi upokojenci, ki imajo relativno visoke pokojnine, potem ne vidimo razloga, da je ne bi dobili tudi tisti veterani, ki so upravičeni do veteranskega dodatka. Njihov status je pravzaprav že ugotovljen skozi procedure, ki se vodijo na upravni enoti, tako tega statusa ni težko dokazovati, za to ni potrebna nobena dodatna administracija. Pravzaprav je bistveno težje celo dokazovati status za upokojence, kot je določen s tem amandmajem. Prav tako pa s tem rešimo to vprašanje, ki sem ga omenil, da niso upravičeni samo do teh štirih prevozov, ampak ker so v nekem drugačnem socialnem položaju, da imajo možnost gibanja po celotni Sloveniji. Mi napovedujemo že zdaj v tej fazi v tej smeri amandma in predlagamo, da se v zvezi s tem tudi pogovorimo, da morda dobi širšo podporo. Bi pa še to omenil, po naših poizvedbah, gre za neuradne informacije, je ljudi s takšnim statusom približno 6 tisoč, kar je v primerjavi s celotno skupino upokojencev, ki jih je več kot 600 tisoč, majhen odstotek. Hvala lepa.
Hvala gospod poslanec. Gospod poslanec Horvat, prednost boste dali gospe ministrici, če se strinjate. Izvolite, gospa ministrica, poslanec se strinja.
Jaz bi želela glede tega predloga dati samo nekaj obrazložitev. Veterani, ki so omenjeni, če so upokojeni, že tako ali tako imajo pravico. Ko boste pisali amandma, predlagam, da upoštevate enake izjeme, kot so pri invalidih in pri starejših od 65 let, kar pomeni, da ta brezplačna vožnja pripada tistim, ki jih predlagate, če niso v delovnem razmerju ali ne opravljajo samostojne registrirane delavnosti ali ni poslovodna oseba gospodarske družbe ali direktor zasebnega zavoda. To je urejeno pri invalidih in pri osebah, starejših od 65 let. Ampak po moji oceni, če pripravite tak amandma, bodo vojni veterani na slabšem, kot so danes po obstoječem zakonu. Zato prosim za razmislek, ker upokojencem tako ali tako pripada, tem drugim pa ne bo pripadalo. V sredini pa nekako ne vidim, kje bi ti vojni veterani še lahko bili. Dejstvo je, da jim štiri potovanja na leto pripadajo, po naših podatkih tega do danes niso koristili. Tako da res prosim za razmislek, da ne bomo delali razlik pri kategoriziranju, pa kakorkoli se to grdo sliši.
Gospod poslanec, imate repliko na ministrico. Izvolite.
Gospa ministrica, jaz mislim, da so ta vprašanja, ki ste jih sedaj omenili, pomembna. Seveda bomo to premislili. Je pa dejstvo, da bodo nekateri izmed teh veteranov imeli možnost pridobiti brezplačni prevoz po statusu upokojenca, nekateri po statusu invalida. Vmes so pa tudi nekateri, ki imajo nizke mesečne prejemke in so upravičeni do veteranskega dodatka zaradi tega nizkega dohodka. Ti pa so takšni, ki so z vidika socialnega statusa najbolj obubožani in ki po naši oceni zaslužijo, glede na njihovo vlogo pri nastanku Slovenije, brezplačni prevoz. Hvala.
Hvala za vašo repliko. Besedo imate gospod Jožef Horvat, pripravite se gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, spoštovana gospa ministrica s sodelavcema, drage kolegice in kolegi! Kot se spomnite je NSi v prvem branju ta zakon podprla. Takrat smo opozarjali in že predlagali v prvem branju nekatere izboljšave. Veseli smo, da so bile akceptirane in danes lahko rečem, da zakon in vloženi amandmaji, ki jih imamo na mizi, vsebujejo številne dobre rešitve. Zato bo tukaj naša podpora temu zakonu in amandmajem, za katere ocenjujemo, da bistveno izboljšujejo ta zakon. Vsem registriranim športnikom se omogoča brezplačna vozovnica od doma do kraja vadbe oziroma tekmovanja. Postopek za oddajo vloge za vozovnico poteka elektronsko s povezavo med evidencami in smo veseli, da se tukaj vključuje pametna Slovenija. Že večkrat omenjeno, tudi sam to podčrtujem, zadovoljni smo, da bomo poslanci tukaj pozorni do invalidov, do upokojencev, starejših od 65 let, ki bodo od prvega julija naprej imeli brezplačni javni prevoz. Če sem pri amandmajih, ker kasneje ne bom več oglašal, močno nasprotujemo amandmaju Levice. Levica namreč predlaga ustanovitev javnega gospodarskega podjetja v lasti Republike Slovenije, ki bo izvajalo storitve javnega linijskega prevoza potnikov. Ta rešitev je povsem mimo, to je strel v prazno. Nimam sicer aktualnih podatkov, imam jih iz leta 2014 in v panogi javnega potniškega prevoza je takrat delovalo 172 podjetij, ki so realizirala dobrih 169 milijonov evrov prihodkov. Registriranih so imeli 2 tisoč 422 avtobusov in so prepeljali 84 milijonov km. Zaposlenih je bilo 2 tisoč 252 ljudi, ustvarili so dobrih 11 evrov čistega dobička. Zdaj pa en račun za Levico. Recimo, če stane avtobus 150 tisoč evrov in država potrebuje 2 tisoč 422 avtobusov, je to dobrih 363 milijonov evrov. Toliko denarja torej potrebuje država, da prevzame dejavnost linijskega prevoza. Na tem mestu predlagatelje, torej Levico, sprašujemo: ali nam ni ena Adria Airways dovolj? Levica torej naj pove, kje bomo vzeli ta denar. To je npr. več, kot bi stal nakup oshkoshov. Kje bodo ti avtobusi parkirani, kje se bo izvajalo vzdrževanje oziroma kam jih bomo vozili k mehaniku? Verjetno ne h kakšnemu zasebniku, ampak bomo za to ustanovili spet novo državno podjetje. Bo po novem tudi avtobusni šofer potem uradnik, sprevodnik in vzdrževalec strojnega parka? Vsi to bodo uradniki? Tako pač lahko sklepamo iz amandmaja Levice. Pustimo podjetjem, naj delajo to, kar najbolje znajo, država pa naj zagotovi dober javni servis in infrastrukturo, da se ne bomo iz Maribora do Ljubljane vozili dve uri z avtom in še dlje časa z vlakom. Treba je prenoviti železniško infrastrukturo in vzpostaviti dober javni potniški promet, ki pa naj ga izvajajo tisti, ki se na posel spoznajo, in to niso državni uradniki. Imamo pa en zadržek, gospa ministrica, in vas prosim, če nam lahko pomagate pri razumevanju. Predlog zakona po našem razumevanju zaostruje pogoje glede upravljavca prevozov. Po veljavni evropski uredbi je lahko oseba upravljavec prevozov v več podjetjih. Če pa je določen za upravljavca prevozov in svoje delo izvaja na podlagi pogodbe s podjetjem pogodbeni oziroma zunanji upravljavec, to osebo uredba omejuje, da je lahko upravljavec prevozov v največ štirih podjetjih, ki skupno nimajo več kot 50 vozil. V Sloveniji bomo ponovno zgleda bolj papeški od papeža. V Evropi je lahko isti upravljavec v največ štirih podjetjih, pri nas pa zgolj v enem, tudi če je zunanji izvajalec po pogodbi. Kaj to pomeni za mala podjetja? Sedaj so imeli upravljavce prevozov na zunanji pogodbi, na primer petinsko, četrtinsko delo, glede na svoje potrebe, sedaj ga bodo morali zaposliti za poln delovni čas – če mi dobro razumemo – tudi če ga pravzaprav ne potrebujejo. Zakaj se toliko tu zavzemam in izpostavljam male podjetnike? Oba veva, gospa ministrica, da praktično 98 % slovenskega gospodarstva predstavlja malo gospodarstvo. Ravno takšen je delež v Evropi. Vemo, da je malo gospodarstvo hrbtenica gospodarstv, tako v Evropi kot v Sloveniji. Poleg tega država dodatno predpisuje naslednje: prevozna podjetja morajo v sorazmerju s številom vozil imeti za polni delovni čas zaposleno določeno število voznikov in drugih oseb, na primer administracija, mehaniki, disponenti, ter ustrezne prostorske pogoje. Podrobnejša merila se predpišejo s podzakonskimi predpisi. S spremembami se poskuša preprečiti nelojalna konkurenca na trgu ponudnikov prevozov. Kaj pa konkurenčnost slovenskih prevoznikov? Ne bi želel tukaj spravljati kogarkoli v slabo voljo, ampak občutek je, da gre za nek recept Levice. In zdaj z Levico spet zaključujem, delamo to, kar najbolje znamo, in sicer pobiramo tistim, ki delajo, jemljemo tistim, ki ustvarjajo in so pridni. Kaj pa barabini? V nekaj minutah bodo preselili sedeže svojega podjetja v drugo državo Evropske unije, kjer so pogoji skladni z uredbo Evropske unije in ne bolj papeški od papeža. Slovenija bo izgubila davčne prihodke, tudi tiste, ki jih potrebujemo za socialne transfere, tisti mali avtoprevozniki, ki bodo ostali, pa bodo še težje preživeli. Torej že videna zgodba. In samo vprašam: koliko so se po intervenciji Levice znižale vrednosti najemnin v Sloveniji? Časopis Delo je poročal, da po uveljavitvi Zakona o nepremičninskem posredovanju so najemnine poskočile. Ampak to danes ni tema, ne bi pa želel, da takšno logiko uporabljamo in ji sledimo. Bom zelo hvaležen, gospa ministrica, če mi pojasnite, kar sem predstavil. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospa ministrica, izvolite.
Gospod Horvat, ja, pravilna je ugotovitev, da smo bolj striktni, kot od nas zahteva Evropska unija. Ampak verjeli ali ne, to je bil predlog obrtne in gospodarske zbornice. Še več,lastniški delež v podjetju je bil z amandmajem – naš osnovni zakonski predlog je bil 25 % – na predlog obrtne in gospodarske zbornice zvišan na 50 %. Tako da je ta člen v celoti usklajen z namenom onemogočiti špekulacije, če povem po domače. Prej je kolega omenil 400 slamnatih podjetij, ki naj bi nekako kolobarila znotraj tega sistema. Tega podatka jaz nimam. Prav se nam je zdelo stvari urediti, tako strogo, če lahko temu tako rečem, so pa urejene prav na predlog obeh zbornic oziroma združenj avtoprevoznikov na teh dveh zbornicah.
Hvala, gospa ministrica. Besedo ima gospa Mateja Udovč, potem pa vidim, da bo še en krog. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Strinjam se z ministrico, ki pravi, da želijo, da se avtobusi in vlaki medkrajevnih linij ne vozijo prazni. Tudi sama si želim, da bi se vozili polni, zato zelo pozdravljam pobudo, da bodo imeli vsi upokojenci in registrirani in kategorizirani športniki brezplačni prevoz na medkrajevnih linijah. Ampak sama sem prepričana in v Stranki modernega centra smo prepričani, da mora ta pravica do brezplačnega prevoza v medkrajevnem javnem potniškem prometu pripadati tudi vojnim veteranom oziroma vsaj tistim vojnim veteranom, ki so upravičeni do veteranskega dodatka po Zakonu o vojnih veteranih, če ne moremo te pravice zapisati vsem vojnim veteranom. Zakon v 8. členu določa pravico do veteranskega dodatka, ki jo ima vojni veteran, če delež prejemkov na družinskega člana ne dosega osnove za veteranski dodatek, ta pa je enaka osnovi za ugotavljanje pravice od invalidskega dodatka po Zakonu o vojnih invalidih. V 10. členu tega zakona je definirana tudi metodologija za izračun višine mesečnega zneska veteranskega dodatka. Iz vseh teh določil izhaja, da gre za najbolj ranljivo skupino vojnih veteranov, ki živijo na robu ali celo pod robom revščine, zato menim in menimo, da je ta kategorija vojnih veteranov glede na ostale upravičence še toliko bolj upravičena do pravice brezplačnega medkrajevnega javnega prevoza. Tudi na ta način bomo veliko pripomogli k reševanju materialnega stanja teh vojnih veteranov. Nikakor si ne smemo dovoliti, da so izrinjeni na rob naše družbe. Nikoli ne smemo pozabiti, kaj so oni storili za nas, za našo državo v ključnih dejanjih. Res je, da je danes, ko se ozremo nazaj, ko je vojne konec, lahko biti general in biti pameten in reči, vojna je bila samo 10 dni. Ampak če se takrat ne bi tako izšlo, kot se je, bi bilo mogoče več žrtev, kot jih je bilo. In zato ne smemo pozabiti na vojne veterane, ki so takrat nosili glavo naprodaj. Če pomislimo samo na leto 1990, ko so nekateri izpostavljali cele svoje družine in so skrivali orožje v svojih hišah, prostorih, danes se pa obnašamo tako, da jim ne bi dali ene drobtinice tega. Res je, kot je rekla ministrica, da lahko dobijo to pravico v okviru upokojenske pravice – ja, tisti, ki so upokojeni. Zato bi lahko na tem mestu potem vprašala, potem pa naredimo dikcijo za vse vojne veterane, saj potem je čisto vseeno, kje bodo vzeli, ali bodo šli pod upokojensko ali pod vojne veterane. Ker upravičeni so tudi tisti, ki so danes stari 50 let in so še vedno zaposleni ali so mogoče brezposelni in mogoče nimajo sredstev. Naj se jim doda ta minimalna pravica do brezplačnega javnega prevoza, medkrajevnega javnega prevoza. Pa da ne bom samo pri vojnih veteranih, rada bi se navezala še na športnike in kategorizirane športnike. Še vedno obstaja problem javnega potniškega prometa na redko poseljenih območjih. Ta problem bo potrebno reševati in odpravljati v nadaljnjih aktivnostih z integracijo javnega potniškega prometa. Zagotoviti moramo dostopnost javnega potniškega prometa za prebivalce na teh območjih. Pri tem pa bi rada opozorila na nujnost povezovanja državnega sistema prevozov s prevozi, ki jih zagotavljajo občine. Nujno bi bilo potrebno vključevati šolske prevoze v redne linijske, kar bi bilo bolj gospodarno. Pa pri tem ne mislim samo na prevoze znotraj občin. Na ta problem oziroma rešitev sem opozorila že na eni od prejšnjih razprav in predlagala posebno avtobusno linijo za mlade športnike, ki bi v popoldanskih urah povezovala kraje z večjimi športnimi parki. Na žalost se razprava na to temo ni razvila, ker sem takrat razpravljala le o desnem bregu Save, samo kot o primeru, in me je ministrica za infrastrukturo odločno poučila, da je to samo stvar Mestne občine Kranj, nikakor pa ne ministrstva. Ministrica takrat ni dobro razumela moje namere, saj desni breg Save ni v celoti v kranjski občini. Moja namera je bila, da se vzpostavijo avtobusne linije do večjih športnih objektov. Na primer v Kranju imamo bazen, v katerem se odvija vrsta vodnih športov, na katere hodijo tudi otroci iz različnih občin, na primer Cerklje, Šenčur, Preddvor, Jezersko, Medvode in tako dalje, ampak linije do športnega parka ni. In moja namera je bila, da se vzpostavijo linije do športnih objektov. Zato danes ponovno razširjam svoje poglede, kot sem že povedala, da medkrajevnih prevozov in linij do večjih športnih objektov v mestih ni. Prav na tej točki bi se morali ustaviti in storiti prve konkretne korake v pravo smer. V povezovanju vseh prevozov in enotnih vozovnicah vidim smisel in rešitev tudi za povečanje uporabnikov javnega prevoza in razbremenjevanje cestnega prometa in predvsem razbremenjevanje staršev, da vozijo svoje otroke enkrat ali dvakrat dnevno v športne centre. Hvala lepa.
Ministrica, bili steizzvani, da razširite, če sem dobro razumel. Izvolite.
Najprej to zadnje, kar se tiče prevozov znotraj občine, med občinami. Verjetno bi tudi sodelovanje med občinami takšne popoldanske linije lahko uredilo. Kot sem pa povedala že prej, ravno zdaj, tudi zaradi naslednjega razpisa koncesije, analiziramo linije, zasedenost linij, kje je mogoče premalo avtobusov, kje, grdo rečeno, je mogoče kakšen preveč. Ampak da bi znali pa mi na ministrstvu oceniti športne potrebe posameznih občin, bo pa kar malo težka po moji oceni. Ampak smo vzeli na znanje in bomo tudi ugotovili, ali se, če se kaj na tem področju da narediti. Zdaj bom pa samo še enkrat dala apel glede vojnih veteranov. Če boste pripravljali amandma, zagotovite, da ne bodo z amandmajem na slabšem, kot so danes. To je prva stvar. Druga stvar. Nikakor s tem zakonom ne rešujemo socialnih problemov, ker če bi, bi bile kategorije v tem zakonu bistveno drugačne. In če mislite, da je pri vojnih veteranih kaj tako zelo narobe, mora ministrstvo za delo poseči z Zakonom o vojnih veteranih. Tukaj je treba tako, kot damo pravice invalidom in napišemo: »Pravico ima invalid z evropsko kartico, če ni zaposlen.« Jaz mislim, da bo zelo narobe, če bomo pa rekli: »Vojni veteran glede na dohodek.« Tako da res prosim za razmislek, da ne delamo razlik. Jaz se lahko strinjam z vami, veliko je v naši državi ljudi, ki ne živijo najbolje, poglejmo, samo ni to socialni korektiv za te ljudi. Tako da če gre tako narobe, predlagam, da odpremo Zakon o vojnih veteranih, pogledate tiste dodatke pa se z ministrico Ksenijo Klampfer pogovorite, če je treba tam stvari spreminjati. Ko boste pripravljali amandma, glejte, da je usklajeno z ostalimi, in predvsem, da ne bodo vojni veterani s spremembo, če bi slučajno bila sprejeta, na slabšem, kot so danes.
Hvala, gospa ministrica. Vidim dve prijavi, gospod Miha Kordiš in gospa Iva Dimic. Ali vas je več? Potem pa, spoštovane, spoštovani, odpiram prijave za novo listo. Začenjam, prosim, da se prijavite tisti, ki želite govoriti. Imamo štiri prijave, prva ima besedo gospa Maša Kociper, sledi gospod Aljaž Kovačič. Gospa Maša Kociper, izvolite.
Hvala lepa. Tudi mi, poslanci SAB, pozdravljamo predlog, ki je danes pred nami. Slovenci smo zelo ponosni na dosežke naših športnikov, se iz srca veselimo njihovih športnih dosežkov, smo takrat tako enotni kot le malokdaj in všeč mi je, da se znotraj pristojnosti Vlade in v konkretnem primeru Ministrstva za infrastrukturo tudi naredijo določeni poskusi, da se športnikom, ponosu nas Slovencev, zagotovi morda nekoliko lažje delo. Se pravi, njihovo športno udejstvovanje s še olajšanim in brezplačnim prevozom na treninge in tudi domov, kadar to potrebujejo. Prav tako osebno in v imenu naše stranke zelo pozdravljam možnost brezplačnega javnega medkrajevnega prevoza za upokojence. Naša stranka je na tem področju, kot veste, zelo aktivna. Prizadevamo si za izboljšanje položaja tako obstoječih upokojencev kot tistih, ki bodo upokojenci šele postali, in se zavedamo, da je za veliko število upokojencev, ki so v težki finančni situaciji, ki živijo res na robu revščine, lahko vsak evro pomemben. Če si zamislimo neke situacije, ko se morda starejši ljudje, zato ker bi varčevali, pri svojih skromnih pokojninah ne bi odločali za to, da bi recimo obiskali svoje otroke ali vnuke, je lahko morda nek tak brezplačen prevoz, ki ga bomo zagotavljali med kraji, zaenkrat dobra in lepa spodbuda in lahko znatno prispeva k olajšanju njihovega finančnega položaja. Seveda si v tej zvezi želim, da bi pobudi ministrice Bratušek in njenega ministrstva prisluhnile tudi občine, zlasti mestne občine, in da bi tudi one v okviru svojih zmožnosti in pristojnosti začele ta postopek olajšanja brezplačnega prevoza, prvič, tistim, ki so v socialni stiski, drugič, tistim, ki jim lahko taka olajšava na kakršenkoli način pomaga. Zame je pri tej zgodbi bolj kot ta socialna korekcija, ki je tukaj pravzaprav tudi ni in se tudi strinjam, da je ni, pomembno to, kar hoče ministrica in ministrstvo narediti v smislu politike transporta in javnega prevoza v naši državi. Če po eni strani ministrstvo podpira izgradnjo velikih infrastrukturnih projektov, kjer se zdaj končno stvari dogajajo, kjer bomo zdaj končno začeli graditi celo tretjo razvojno os, če bomo poslanci potrdili poroštveni zakon v torek, kjer se bodo začeli resni premiki pri drugem tiru, je to ena stvar. Na drugi strani mora vzporedno potekati tudi prizadevanje, da se čim bolj spodbudi javni prevoz. Vse raziskave, ravno zadnjič sem eno od njih brala v enem od medijev, kažejo, da se Slovenci v izjemno velikem številu, nadpovprečno velikem številu poslužujemo osebnih avtomobilov kot sredstev za prevoz. V največjem številu se Slovenci povprečno iz kraja bivanja v kraj, kjer so v službi, ali tudi sicer vozijo v osebnem avtomobilu, in to v izrazito velikem številu sami. Pri tem odstopamo od nekega povprečja držav Evropske unije, ki bi jim želeli biti podobni, in zato se nam zdijo, meni osebno in tudi stranki SAB, vsi koraki k izboljšanju javnega prometa ključni. Ampak seveda, razumeti moramo, ljudje se ne bodo odločali za javni promet samo zato, da bi razveselili državo. Pri tem jih bodo spodbujali različni premisleki. Zame eden najpomembnejših, in na to nas tudi mladi zadnje čase veliko opozarjajo, je ekološki vidik. Ekološki vidik v smislu prometa morda ne more rešiti našega planeta, lahko je pa to eden od pomembnih majhnih korakov k temu, da se zmanjša izpust nevarnih plinov in segrevanje ozračja in vse to, kar nek promet pripelje za seboj. V tem primeru me poleg celotnega planeta skrbijo tudi posamezna mesta v naši državi, konkretno najbolj Ljubljana, kamor vemo, da prihaja izjemno veliko število dnevnih migrantov, in to izjemno veliko število z osebnim avtomobilom. Druga stvar, pomembna pri javnem prevozu poleg tega ekološkega pomisleka, je seveda, ali je ta prevoz posamezniku prijazen, ustrezen, ali mu nudi nek standard, na katerega je navajen. Da se bodo ljudje vozili v prastarih vlakih, ki se bodo pet ur cijazili od Maribora do Ljubljane, verjetno ni mogoče pričakovati, in zato v tem smislu pozdravljam tudi obljube ministrstva, da nas čakajo novi sodobni vlaki. Ampak tudi pričakujem, da si bo ministrstvo še naprej prizadevalo tudi zato, da v okviru svojih pristojnosti ponudi boljše povezave tistim, ki se za javni promet odločijo. Enotna vozovnica že gre v to smer, zdi se mi odlična ideja, da nekoga spodbudiš morda, da gre v Mariboru na vlak, če je iz Maribora, in potuje v Ljubljano, v Ljubljani pa potem z enotno vozovnico naprej na avtobus ali karkoli pač ga zanima. Tukaj absolutno vidim en kup plusov. Prizadevanja ministrice in ministrstva, sem prepričana, se ne bodo končala pri tem enem segmentu, ampak mora priti do povezovanja prevozov, do tega, da bo javni prevoz nudil tistim, ki ga bodo uporabljali, eno dodatno kvaliteto, možnost, da se ne samo v miru peljejo, brez živčnosti, brez zastojev, brez nevarnosti nesreče, ampak morda tudi možnost, da na javnem prevozu kaj naredijo na računalniku, da so na wifi prijavljeni in vse to, kar moderna družba pač od nas zahteva. Vse to bomo še naprej podpirali. Upam, da tudi koalicijski in opozicijski poslanci. Današnji amandma koalicijskih strank, da se upokojencem in invalidom zagotovi brezplačni prevoz, vidim samo kot prvi korak. Pričakujem še tudi naslednje. In kolikor poznam našo predsednico ministrico Alenko Bratušek, sem prepričana, da bo učinkovita in hitra pri teh nadaljnjih korakih in v svojih prizadevanjih, da se javni prevoz čim prej izboljša in da je morda nekega dne tudi brezplačen za vse nas. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Besedo imate gospod Aljaž Kovačič, pripravite se gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Seveda je, kot je že Maša povedala, javni prevoz neka javna storitev in lahko bi govorili, koliko nekih javnih storitev smo v Sloveniji v preteklosti zavozili, zato vsekakor podpiram, da se je ministrica lotila tega, da nekako to javno storitev, se pravi javni prevoz, spravi v red. Tudi sam podpiram ta zakon, ki je neki začetek tega urejanja. Veseli me, da ta zakon ureja več družbenih skupin, ker po navadi se v tem parlamentu večkrat soočamo s kakšnimi populističnimi predlogi zakonov, ki rešujejo samo en vidik, samo eno skupino. Tu pa smo vseeno šli reševat več družbenih skupin. V tej razpravi je bilo že veliko povedanega, predvsem, kaj ta novela prinaša za upokojence. Ker sem nekoliko mlajši, bom to področje izpustil in predvsem povedal, da me veseli, ker sem se v preteklosti veliko ukvarjal s študenti invalidi, da se tudi ta problematika nekako rešuje. Se pravi, da ta novela zakona zasleduje navedene cilje s širitvijo kroga upravičencev do subvencioniranih ali brezplačnih prilagojenih prevozov z javnim potniškim prometom in vključuje tudi študente, ki so težje ali težko gibalno ovirani. Kajti vemo, da imajo študenti invalidi v Sloveniji zelo velike probleme, in že s prevozom jim bomo lahko zelo pomagali. To podpira tudi Zveza paraplegikov Slovenije. Bi si pa želel, da se za študente invalide tudi uredi sam dostop na fakultetah, kajti vemo, v slovenskih fakultetah izobraževanje poteka še v zgradbah, ki so zelo stare, tudi več kot 50 let, in so popolnoma neprimerne za gibalno ovirane. Druga skupina, ki jo želim izpostaviti, so športniki, tako da me tudi veseli, da bo ta subvencionirana vozovnica za upravičene dijake in študente, ki so kategorizirani športniki oziroma registrirani pri Olimpijskem komiteju. Tu v predlogu je sicer do kraja vadbe, ampak z novelo dejansko tudi rešujemo, da dejansko gremo širit na celotno območje Slovenije. Tako da me veseli, da bomo danes, upam, to zadevo podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospa ministrica. Izvolite.
Mogoče je prav, ker so bile zdaj omenjene posamezne kategorije prebivalcev, da tudi s tega vidika povem, zakaj je bilo smiselno oziroma zakaj bomo dodajali upokojence. Otroci, tisti najmanjši, imajo že danes brezplačen javni prevoz. Za osnovnošolce je obvezno, če imajo dlje kot dva kilometra [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] No, skratka, občine so dolžne urediti šolski prevoz do šole. Za dijake in za študente je prav v tem zakonu urejen subvencioniran prevoz. Zaposleni dobivamo nadomestilo za prevoz, in če se bomo enkrat sposobni dogovoriti, da bi se to nadomestilo ukinilo, bi lahko bil tudi za zaposlene javni prevoz brezplačen. Se pravi, zaposleni dobijo nadomestilo za ta prevoz in pravzaprav so bili upokojenci do zdaj edina kategorija, ki za uporabo javnega potniškega prometa ni dobila niti evra. Tako da je res prav, da se jih je dodalo, in seveda je prav, da smo dodali tudi registrirane športnike. To smo z amandmajem na odboru kar dosti razširili, in ker ni problem samo do kraja vadbe, lahko so tudi tekmovanja po Sloveniji, je pripravljen amandma, da to uredimo na način ne samo za eno progo, ampak pravzaprav za vse destinacije, kamor morajo iti.
Hvala, gospa ministrica. Besedo imate gospod Miha Kordiš, pripravite se gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Izzval vas bom z naslednjim, zaradi česar boste najbrž vsi kar skočili s svojih sedežev, ampak, ves javni transport bi moral biti v družbi 21. stoletja na voljo sleherniku zastonj. Na vrata nam trkajo podnebne spremembe, kriza, v roku 10 let bo prepozno. Eden izmed temeljnih ukrepov za kakovost bivanja, ki je sočasno v sozvočju z ohranjanjem okolja, je ravno to, da imamo javni promet zastonj pa da je ta kakovosten, da je ta dostopen. Nekaj let nazaj, mislim, da kakšna tri leta, sem bil udeležen v stavki šoferjev avtobusov pri podjetju Arriva. Sveže ustanovljeni Sindikat voznikov avtobusov Slovenije je takrat tisto stavko organiziral in organiziral jo je iz več kot upravičenih razlogov. Dogajal se je pregon sindikalistov, socialni dialog se je zavračal na celi črti, šoferjem se v kakšni firmi odreka plačevanje zavarovanja, izpostavljeni so prekomernim obremenitvam, deležni so slabih plač in tako naprej in tako naprej. To je realnost ljudi, ki delajo pri nas v javnem potniškem prometu, v cestnem prometu, ki vozijo avtobuse pri koncesionarjih. In zato so se šoferji organizirali, šli so v stavko. No, sindikalisti pa so konec koncev bili tisti, ki so potegnili najkrajšo. Namesto da bi podjetje zares naredilo kakšen korak nazaj, se je šele pred kratkim na sodniji razpletla zgodba primera Mesaroš, ki ga je Arriva popolnoma neupravičeno vrgla na cesto. Zakaj? Samo zato, ker se je postavil zase in za svoje kolege, za dostojne pogoje bivanja, ki jim jih omogoča pošteno plačilo za pošteno opravljeno delo. Ti šoferji so opravili pošteno delo, niso pa bili deležni poštenega plačila. V sklopu te stavke sem se potrudil, da bi bodril stavkajoče, osveščal tiste mimoidoče na avtobusnih postajah, kaj se pravzaprav dogaja, zaradi tega ker vprašanje delovnih razmer v cestnem prevoznem podjetju za potnike ni samo vprašanje teh konkretnih ljudi, ki tam delajo, ampak je vprašanje širše prometne varnosti, torej širše vprašanje skupnosti. In šoferji so vedeli povedati marsikaj, ne le, da se jih pri prekomernih obremenitvah, pri preslabih plačah pošilja za volan, na cesto v stanju, v katerem ne bi smeli voziti – izčrpani, da ne morejo kakovostno opravljati svojega dela in so s tem grožnja ne samo sebi, ne samo potnikom, ampak vsem udeležencem v cestnem prometu – in da recimo Arriva popolnjuje svojo avtobusno floto tudi na način, da ne kupuje novih avtobusov, ampak pripelje odslužene avtobuse iz Nemčije od svoje matične firme, jih tukaj »na friške preplajha«, malo obnovi, potem se pa drugo-, tretjerazredni zgonjeni, iztrošeni avtobusi vozijo po slovenskih cestah in tukaj ogrožajo prometno varnost. Videl sem tudi fotografije takih primerov avtobusov, ki so se vžgali in ostali na cesti. Seveda taki primeri ne pridejo pri nas ravno na prve strani časopisov. Ta kapitalistična podjetja, v katere država z lopato preko koncesij meče denar, za to poskrbijo. Ampak vam povem, da sem lahko take primere videl in bil na dolgo in široko o njih podučen s strani teh šoferjev, ki so sodelovali v stavki. Mislim, da tudi brez težav, kolegice in kolegi, tudi sami pridete do teh informacij, če se pomujate do kakšnega sindikalno bolj aktivnega šoferja. Razlog, zakaj vse to razlagam, je, da bi vam naslikal, kako zelo javni promet, pravno-formalno urejen s koncesijami, ne deluje. Še več, država, ki ima s temi koncesijami določen vzvod do teh podjetij, tega vzvoda ne koristi za to, da bi zagotovila bolj kakovosten javni prevoz pa da bi zagotovila pravičnejšo obravnavo zaposlenih v teh podjetjih, ampak denar namenja celo za to, da financira – in to ni hec, to dejansko se dogaja – primeren dobiček. Torej vsaj nekatera izmed teh podjetij, ponovno bom potegnil ven iz žepa Arrivo, zaradi tega ker sem bil s tem primerom podrobneje seznanjen med stavko, beležijo dobiček. In ker ima Arriva tujega lastnika, ta dobiček odteka v tujino, meri se v milijonih. Ne samo na izkoriščanju šoferjev, ne samo na iztrošenih avtobusih – od kod še pride ta dobiček? Iz naše skupne malhe, ki se ji reče proračun Republike Slovenije, ki na veliko financira koncesionarje in njihove rabote, njihove dobičke, stekajoče se v zasebni žep in v tujino. Nihče me ne bo prepričal, da je to kakorkoli smotrna raba javnih sredstev, racionalna raba javnih sredstev, nasploh kakorkoli upravičeno. In ravno na področju avtobusnih prevozov se zelo jasno izkazuje, da je nacionalizacija boljša rešitev kot regulacija. Še posebej tam, kjer gre za rigiden trg, kjer povpraševanje ni tako silno fleksibilno, kjer gre za strateške panoge – ja, zagotovo je nacionalizacija boljša rešitev kot regulacija. In to v amandmaju predlagamo socialisti – da se sicer naj koncesije podaljšajo, če se že morajo, ampak naj se v vmesnem času stori vse, kar je potrebno za to, da se ustanovi nacionalni medregionalni avtobusni prevoznik. Sam bi k temu dodal še kakšno podrobnost v smeri notranje strukture takega podjetja, ker sem absolutno za to, da ne gre za klasično korporativno strukturo, ampak da prvo violino v takem podjetju skupaj igrajo zaposleni in predstavniki države in na tak način zagotavljajo zares pristen nacionalni interes. V tem hipu imamo 26 firm, ki se ukvarjajo s tem, torej 26 ločenih logističnih central, 26 različnih urnikov, 26 različnih mehaničnih operacij, 26 ločenih administracij, in zagotovo, če vse to združimo v večji sistem, se vsa podvajanja ali pa vsa pošestindvajseterjenja vseh teh dejavnosti, ki so potrebne za to, da avtobusne prevoze dejansko izvajaš, odpravijo. Cela ta struktura se veliko bolj racionalizira, ker pride pod eno streho, pri tem, da takega nacionalnega prevoznika ne motivira dobiček, ampak ga motivira zadovoljevanje potreb, vzdrževanje kakovostnih delovnih mest, servisiranje skupnosti in tako naprej. Tudi če se potem ustvarja dobiček, se ta dobiček lahko namensko vrača v krepitev kakovostnega javnega prevoza. In to je edina rešitev, da se preseka s tem gordijskim vozlom kaosa, ki vlada pri nas na področju avtobusnega prevoza, kjer je trg sprivatiziran. Ni liberaliziran, vsaj to srečo imamo, ampak že pri tem, da je stvar sprivatizirana, tudi če ni liberalizirana, so se pokazale vse omejitve tržnega rokovanja z javnim prometom. Kot sem že rekel, na veliko se izkorišča kader, ki je tam zaposlen, cuzajo se državna sredstva, država dobesedno sofinancira dobiček prevozniških podjetij, ta ga pa potem pretakajo naprej svojim lastnikom, pretakajo v tujino, tako kot je v primeru Arrive. Tukaj nam pa puščajo socialno devastacijo, pregon sindikalistov, onemogočanje socialnega dialoga, iztrošene avtobuse in vsem skupaj izkušnjo na cesti postavljajo pod vprašaj. Dobesedno ogrožajo prometno varnost. In samo če gremo v formacijo nacionalnega prevoznika, lahko vse te, pa ne bom rekel niti stranske posledice koncesij, ampak nujne posledice koncesij, nujne posledice dobičkarske logike za opravljanje javnih prevozov odpravimo in javni prevoz spremenimo v nekaj, kar naj drži pokonci javni interes in ne dobičkov lastnikov. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Imamo še dva prijavljena. Gospa Iva Dimic, dodatno pa je prijavljen tudi gospod Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz v bistvu podpiram kvaliteten javni prevoz, kar pomeni, da prideš od ene točke kar najhitreje do druge točke. To je dobro za okolje, to je dobro ne nazadnje tudi za človeka, imaš manj stresa in si nekako bolj sproščen. Zdi se mi, da je to v skladu z vsemi smernicami, ki jih v Novi Sloveniji zagovarjamo. Hkrati pa imam – žal ni ministrice – čisto lokalno vprašanje. Prihajam iz Cerknice, kjer seveda obstajajo javni avtobusni prevozi dijakov, študentov in zaposlenih, in prihaja do primera, kjer recimo avtobusni prevoz, ki gre ob 6.20 zjutraj, ne pobira vseh, ker je pač že od štartne točke poln, in potem ne pobira niti avtobus ob 7.30 zjutraj in pobira te dijake, ki tam stojijo 40 minut, šele avtobus, ki gre deset do sedmih v Ljubljano. To povzroča zamude zaposlenih v službo in tudi zamude in neupravičene ure pri dijakih. Dijaki pa seveda nimajo statusa vozačev, zato ker status vozačev po novem pripada samo študentom oziroma dijakom, ki nimajo urejenih avtobusnih prevozov tako pogosto. Jaz sprašujem ministrico, na kakšen način se lahko uredi ali doda kakšna taka proga tudi na našem področju, na področju Cerknice, da bi vendarle bile zagotovljene neke normalne povezave javnega avtobusnega prevoza. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Vaše vprašanje si boste oba sodelavca gospe ministrice, predvidevam, zabeležila in ga poslala gospe ministrici. Ker imamo dodatne prijave, ponovno odpiram začetek vpisa na listu. Prosim, poslanke in poslance, da se prijavite. Imamo tri prijave. Prvi je gospod Željko Cigler, sledi gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Gospod predsednik, najlepša hvala. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovana gospa ministrica! Dve temi sta tukaj zelo pomembni, ki ju odpiramo skozi obravnavo zakona danes, in to sta energetsko ekološka vzdržnost in s tega zornega kota problematika prometa, ki je zelo hud onesnaževalec s toplogrednimi plini. Mislim, da imamo tukaj z Evropsko unijo, ki nas na to opozarja, velike probleme. Sigurno se teh problemov ne more reševati tako, da hitre ceste usmerjamo preko »gore jurišev«, to je Graška gora, ampak da čim bolj dajemo prostor železnici in javnemu prevozu, še posebej železnici. Sem iz celjske regije in če bi vlaki lahko hitreje vozili, da bi se železnice posodobile, bi bila frekvence vožnje večja in bi ogromno ljudi uporabljalo vlakovni javni prevoz. Na ta način bi razbremenili ceste in zmanjšali onesnaževanje zaradi osebnih vozil. In ta korak nas slej kot prej tudi čaka. V tem smislu, saj sem videl, da ste se praktično vsi strinjali z Mihovo izjavo, da dejansko bi javni prevoz zaradi stvari, ki jih pomeni v ekološkem smislu in še tudi v kakšnem drugačnem, gre za obremenjevanje družinskih proračunov s stroški prevoza, moral postati javna dobrina. Drugo bi rekel tole. Gospodu Horvatu bi rad odgovoril, od kod dobiti denar. Združenje mestnih občin in Skupnost občin Slovenije sta nekajkrat organizirala konference, kje je bilo vabljeno ministrstvo za šolstvo, kjer so izpostavljali, koliko občine plačujejo za osnovnošolske prevoze, ki jih ureja 56. člen Zakona o osnovni šoli. Če otrok živi več kot dva kilometra od šole ali na nevarnih šolskih poteh, kjer ni pločnik zavarovan, se morajo zagotavljati šolski prevozi. Iz moje občine, mestne občine Celje vam povem, pri ostalih manjših občinah so bili pa stroški še višji, je razlika, če pride velikemu konkurentu bodisi da je Arriva ali Nomago v konkurenco manjši prevoznik, je razlika v stroških takšna, da si lahko skoraj vsaka srednje velika občina kupi avtobus na leto ali skoraj avtobus na leto. To lahko dokažem, ko so bili javni razpisi za štiri leta za prevoze, kakšni so ti denarji. To je, oprostite, če se poštudira, če se na ministrstvu za izobraževanje vpraša koga občine s to problematiko velikih stroškov seznanijo, boste ugotovili, da imam prav. Gospod Horvat, zaradi tega imajo občine, ker dajejo preveč za neurejene šolske prevoze, ker so drage ponudbe teh prevozov, imajo tudi manj denarja za osnovnošolske investicije. In letos za ta namen namenjamo 5 milijonov evrov. Še to bi rad rekel, ko se je postavilo vprašanje, od kod dobiti denar. Dvigniti uporabnino za uporabo železniških tirov. Ne zbrati 9 milijonov na leto, ampak 200 milijonov. Subvencioniramo sosednje države, ki poceni, praktično skoraj zastonj vozijo po slovenskih železnicah iz Luke Koper tovor, ki ga je treba nalagati. In še bi lahko naštevali. Skratka, nekatere stvari je treba malce drugače prejeti in je stvar urejena. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospa Anja Bah Žibert, pripravite se gospod Marko Bandelli. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa za besedo. Zagotovo danes praktično ni nikogar, ki bi nasprotoval tej rešitvi, da se za naše upokojence vendarle uredi brezplačni javni prevoz. Menim pa, da pač je ena od poslanskih skupin, SMC, nekako z populističnim predlogom želela stvari še razširiti. Absolutno je to všečno in lepo slišati in tudi upam na dobronamernost, čeprav, ko smo želeli urediti veteranski dodatek oziroma zakon, ko smo želeli urediti invalidske pokojnine, kjer je tudi veliko veteranov, jih ni zraven, tako da se mi zdijo te dvoličnosti včasih odveč in nepotrebne, ko govorimo o nekih resnih temah. Vendar pa je o vsaki stvari tudi treba razmisliti, saj sicer lahko zadeve tudi širimo, na primer na družine z večjim številom otrok in tako naprej. Mislim, da tukaj lahko kmalu pridemo do brezplačnega prevoza za vse. Je pa ta trenutek narejen korak naprej in ta ni nepomemben. Bi pa opozorila na nekaj, na kar so me v bistvu danes opozorili gledalci, ki spremljajo prenos te seje, in sicer na linije. Pravijo, da je za njih kot upokojence zelo velik problem tega, da ni predvsem linij s podeželja, in to linij v dopoldanskem času. In to danes tudi zelo povezujejo in moram reči, da sama tudi spremljam ta zapiranja nekaterih javnih storitev, na primer, pošte, poštnih poslovalnic, bančnih okenc, ponekod ukinjajo se bančni avtomati. Ti ljudje so dobesedno odrezani od nekih storitev, ki bi morale v državi veljati vendarle za ljudi, da so na dosegu rok, da imajo možnost, da pridejo do teh storitev. Danes se te stvari spreminjajo, ukinjajo. In to, da ima nekdo do prve pošte tudi 20 kilometrov, tudi 20 kilometrov, in danes je zelo dobrodošlo, da bo sprejetje brezplačnih prevozov – a kaj, ko teh prevozov ni, ni linij na podeželju. In še enkrat poudarjam, predvsem opozarjajo na ta dopoldanski čas, ko lahko kakšne stvari uredijo. Jaz tudi upam, ko v bistvu storitve širimo, jaz ta vidik vidim bolj kot okoljsko prometno rešitev, ne samo toliko kot socialni vidik. Kot rečeno, če bi šli zgolj na socialni vidik, se mi zdi, da bi morali te storitve širiti dodatno, ampak tukaj res storitev in neke ugodnosti širimo. Na drugi strani pa ljudem dobesedno onemogočamo neke storitve, ki so veljale včasih za nekaj povsem normalnega. Normalno je bilo, da ima neka občina pošto, da ima, ne vem, neko bančno okence, bankomat, danes pa ostajajo občine – na Dolenjskem se to dogaja kar v dveh, skoraj treh občinah – ki dobesedno izgubljajo poštne poslovalnice, banko so jim že vzeli, zdaj jim grozijo tudi z odvzemom bankomata. In to je problem. To je problem in jaz tukaj kličem tudi ministrstvo, da vendarle pogledajo te stvari, morda se tudi najdejo rešitve, so določene oblike, ki lahko prevzamejo veliko vlogo, pa vendar ni dovolj, da samo govorimo, ampak da dejansko iščemo tukaj rešitev in pomagamo tem občanom, ker imajo občutek, da so pozabljeni od vseh. V nekih večjih občinah imamo, bi lahko rekel človek, praktično na vsakem koraku te storitve, medtem ko ti ljudje morajo 20 kilometrov za to, da opravijo neko poštno storitev ali pa bančno storitev. Seveda bo nekdo rekel, da danes je skoraj že vse na internetu in na mobilnih aplikacijah, ampak poglejte, govorimo vendarle o starejših ljudeh, govorimo o podeželskem prebivalstvu, ki še vedno še kako potrebuje te storitve. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Besedo ste prevzeli gospodu Marku Bandelliju, gospa ministrica, izvolite. Ne vem, če bo to dobro. Gospa ministrica ima prednost.
Jaz mislim, da je vseeno najboljše ali pa najlažje, da kar sproti poskušamo te stvari razčistiti. Jaz sem povedala prej, da imamo približno tisoč 800 linij v tem trenutku. Dejstvo je, da analize, koliko so posamezne linije zasedene, v tem trenutku nimamo. Delamo, naročamo in v doglednem času bomo dobili tudi to. Za nove linije, seveda ta možnost vedno obstaja, če je interes, ampak tukaj je pa potrebno predvsem sodelovanje lokalnih skupnosti, ker mi za vsakim posameznikom tega res ne moremo urejati in potem seveda mora obstajati in obstaja možnost tudi prilagoditve voznega sredstva, če lahko rečem, če ni toliko ljudi, da je to manjši avtobus. Naš interes absolutno je narediti javni potniški promet čim bolj dostopen, čim bolj priljuden, čim boljši, čim bolj zaseden, da bo na cestah manj gneče kot danes in da bo za ljudi, ki jih omenjamo, to so upokojenci, verjetno tudi bolj varno, kot da je vsak sam v avtu na cesti. Vse to imamo v uvidu, ne gredo pa te stvari čez noč.
Hvala, gospa ministrica. Gospod Bandelli, vaša je v tem trenutku zadnja. Izvolite.
Hvala, predsednik. Saj nisem mislil, da bom kaj povedal, ampak na določene stavke, ki sem slišal, ne moreš biti tiho pri taki zadevi. Glede veteranov. Jaz razumem – ampak zakaj veterani? Če so veterani invalidi, bodo itak imeli. Če so penzionisti, bodo itak imeli. Veteran, ki dela, ki ima 50 let, ne vem, koliko je še teh veteranov, zakaj, kje je to upravičeno, da bi veteran dobil zastonj vse prevoze. Pred pol ure, verjemite, glejte, imam še na telefonu telefonsko številko, so me klicali gasilci: »Slišimo, da v parlamentu sprejmete vse možne reči, da dajete vse zastonj vsakemu, ki se bo nekaj izmislil za prevoze in tudi mi gasilci bi radi imeli prevoz zastonj.« So me klicali pred ure. Sem rekel: »Ma ni tako, glejte, so kategorije, so gasilci, če ste [[…]]« Ne vem, kaj bi rekel. Dajmo se enkrat ustaviti in videti realno, za kaj gre. Ker to, kar je ministrica predlagala, to je izrednega pomena, dobra stvar. Pohvale vredno. Ampak je za določene okvire in se moramo držati teh okvirov. Kar se tiče podeželja, ni gospe Ive, ji povem, da to se da vse napraviti. Na občinah se da vse. Treba je dobiti dovoljenje in avtobusi, ki peljejo otroke v šolo, lahko z dovoljenjem peljejo tudi druge ljudi. Sem jaz to naredil. Se da, vse se da, samo ljudje ne vedo tega. Župani ne vedo, kar je treba. Problem je bil včasih, ker je bilo preveč otrok, potem so prišli še ostali ljudje zraven, tako da malo je treba to regulirati, ampak se da napraviti. To sem hotel povedati. Dvig tovornine, ne vem, kdo je o tem govoril, se mi zdi, da kolega iz Levice. Če bomo mi dvignili tovornino z 9 milijonov in želimo kasirati 200 milijonov, mi lahko Luko Koper pozabimo, gredo na Trst ali na Reko in mi lahko zapremo celotno Luko Koper. To je treba vedeti. Govoriti takšne zadeve nesmiselne, popolnoma brez osnove, brez temelja, se opravičujem, jaz vas od Levice imam grozno rad, samo dajte enkrat realno razmišljati, ker ne moremo na tak način. Predlog gospoda Kordiša je bil, da prevozi bi morali biti vsi zastonj. Ma, kje piše to? Ma, zakaj bi morali biti prevozi zastonj? Na kakšen način? In potem daste še predlog, da bi morali imeti novoustanovljeno, novo javno službo. Ker kot je rekel prijatelj Jože iz Nove Slovenije, je zgrešil – ni 150, tudi do 200 tisoč evrov je en avtobus. Je odvisno, za kakšen tip avtobusa gre, če je za dolge relacije, za kratke relacije. Se pravi, da pol milijarde rabimo. Pa je rekel da bo 11 milijonov dobička vsako leto. 40, 45 let bi morali mi delati, samo da amortiziramo zadevo, da ne govorimo še o ostalih zadevah. Malo je treba razmišljati. Enkrat so bile, če se spomnite, te igre brez meja. In to je populizem brez meja. Nonstop ene take zadeve, to je je nekaj neverjetnega in človek ne more razumeti tega. Zdaj nimam več dosti časa, vam bi povedal svojo avanturo v Afriki, kjer sem bil večkrat zaradi mojega očeta, ki je tam delal. Javni prevozi brez vrat, brez oken, to je bilo tudi pri nas pred 50 leti. A hočemo spet mi imeti take zadeve? [[oglašanje iz dvorane]] Se opravičujem no, ampak to je realno stanje in predsednici [[izklop mikrofona]]
Gospod poslanec, eni so brez vrat, vi pa ste brez tona. Prislužili pa ste si repliko. Kdo želi zdaj spregovoriti? Izvolite, gospod Cigler.
Hvala lepa. Gospod Bandelli, današnje Delo ima članek novinarja Šuligoja, kjer piše, da na Slovenskih železnicah močno raste promet tekočih tovorov. 19 %. To je kerozin. To je visoko strupena zadeva, ki se med drugim poceni vozi tudi prek Slovenije proti Nemčiji. To je ta kerozin, kjer je zaradi zlomljene kretnice prišlo do ene nesreče blizu naše obale. Rad bi povedal, da ne govorimo v prazno. To so te stvari in če sem jaz prej povedal po čem je uporaba tirnic, kot sem prej povedal, gre za to, da to razliko bi morale kasirati naše železnice, zaradi poceni tarife pa mora državni proračun financirati vzdrževanje in druge stroške na železnici, ki jih ta za zaračunavanje tovorov na naših železnicah zaračunava premalo. Tudi zaradi tega je manj denarja najprej za vzdrževanje železnic in tudi za vlaganje v druga transportna sredstva, kar fino razlaga gospa ministrica, ki ima na moj govor prijeten nasmeh. Hvala.
Najlepša hvala. Tudi vaša replika je zaključena. Gremo v še en krog prijav. Smo pri začetku polnjenja liste. Prosim, prijavite se tisti, ki želite še razpravljati. Imamo v resnici dve prijavi. Besedo imate gospod Tomaž Lisec, pripravite se gospod Zvonko Černač.
Hvala. Lep pozdrav ministrici z ekipo! Spoštovani predsednik Državnega zbora, kolegi, kolegice, vsem skupaj lep pozdrav! Čeprav je bilo malo hudomušno predstavljeno, ampak verjetno se vsi skupaj strinjamo, da gre za zelo resen, predvsem pa za zelo potreben zakon. Jaz upam, da na koncu resnično ne bo prišlo do tega, kar nekateri danes že počnejo – licitirajo, kdo bo dal več. Tukaj delim mnenje kolega Marka, ali so samo gasilci tisti, na katere smo pozabili, ali so vojni veterani tisti, ki smo jih pozabili. In verjetno obstaja še ogromno kategorij, ki jih lahko umestimo pod 1. člen tega zakona, ko govorimo o pojmih, kdo vse je upravičen do posameznih subvencij. Javil sem se sicer na začetku k tej razpravi samo zaradi enega vzroka – ko sem slišal, kako naj bi v SMC predlagali to zadevo tudi za tiste, ki prejemajo veteranski dodatek. Zakaj me je to zbodlo? Zato ker sem bil prvopodpisani pod zakonom o spremembah glede vojnih veteranov. Kot je ta isti SMC nasprotoval spremembam, ki so se jih dotaknile oziroma z Zujfom in Zpizom. Vojnim veteranom se je v zadnjih petih letih dvakrat poslabšal status. Prvič zaradi tega, ker prejšnja pa na žalost tudi sedanja vlada ni želela pri njih omejiti oziroma izbrisati posledice Zujfa in drugič z dvigom minimalne pokojnine. Zato bom jaz osebno v nadaljnji razpravi, če bo do tega amandmaja prišlo, da bodo tisti z veteranskim dodatkom upravičeni do posledic tega zakona, to podprl. Za razliko od nekaterih drugih, ki se danes trkajo, kako bodo to predlagali, nisem hinavec in sem vedno zagovarjal, da morajo tudi vojni veterani, predvsem tisti z veteranskim dodatkom, dobiti tisto, kar smo jim vzeli. In če delimo, je prav, da delimo tudi njim. Če je kdo upravičen do tega pogoja cenzusa, so to tisti, ki so izborili, da danes lahko mi tukaj sedimo in delimo te bonitete. Kar pa se tiče javnega potniškega prometa, mi je všeč, ko se je od leta 2012 pod ministrovanjem kolega, ki tam sedi, kolega Zvoneta Černača, začelo dogajati na področju dijakov in študentov, da so dobili subvencioniran javni potniški promet, da se je zgodba začela nekako dogajati. Na žalost je od leta 2012 do leta 2019 minilo 7 sušnih let, ko se skoraj nič ni spremenilo, ko smo tisti, ki smo se kadarkoli vozili z javnim potniškim prometom, podajali pobude, sklicevali nujne seje, predlagali amandmaje k proračunom, da naj za božjo voljo se ta javni potniški promet vsaj posodobi. Kaj nam pomagajo vse subvencije, vse bonitete, če pa imamo javni potniški promet bolj v smislu filma Ko to tamo pjeva. Če rabimo iz Sevnice do Ljubljane z navadnim potniškim vlakom eno uro in pol, ko bi verjetno najhitrejši biciklisti prišli približno v istem času, da ne govorim o vseh ostalih relacijah ali pa celo progah, ki imajo še veliko slabše pogoje glede javnega potniškega prometa. Na srečo je Sevnica vsaj nekako na nekih teh evropskih koridorjih ne črna lisa, ampak na žalost počasna lisa. Jaz upam, da bo temu zakonu, ko dajemo določenim ljudem možnost boljšega, bolj učinkovitega in predvsem lažjega finančnega dostopa do javnega potniškega prometa, da bomo temu sledili tudi z modernizacijo našega javnega potniškega prometa. Sam osebno sem seznanjen, da na železniškem delu se nekaj dogaja. Nekaj se je že nakupilo s strani Slovenskih železnic, nekaj se nakupuje. Na drugi strani pa imamo dva problema. Prvič, avtobusi. Vsi tisti, ki smo občinski svetniki, vemo, kaj se nam dogaja na področju šolskih prevozov. Dogajajo se nam monopolisti. Samo v naši občini je monopolist, ki je v preteklih treh, štirih, petih letih izrinil vse lokalne prevoznike, povišal samo letos ceno za 20 %, kar pomeni namesto 690 tisoč evrov, ki jih je dala občina Sevnica lansko leto za javni prevoz otrok, bomo dali sedaj 830 tisoč evrov. To se nam dogaja tu. Na drugi strani pa imamo potniški promet, ki ga skoraj nimamo več v Sloveniji – letalski prevoz. Na srečo smo tako majhna država, da ne rabimo nekako velikega krajevnega potniškega prometa na področju letalstva, ampak upam, da bo tudi država nekaj naredila na tem javnem potniškem prometu – na avtobusnem segmentu. Spoštovana ministrica, jaz upam, da ne bomo govorili samo o tem, kdo je finančno upravičen do javnega potniškega prometa, ampak bomo naredili tudi korake v naslednjih proračunih ali pa s pomočjo deležnikov, ki se jih javni potniški promet tiče, da bomo tudi tu postali evropsko primerljivi, da ne bomo več gledali po slovenskih cestah javni potniški promet v slogu filma Ko to tamo pjeva. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev oziroma razpravo. Besedo imate gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala še enkrat. V Slovenski demokratski stranki s tem amandmajem in z njim povezanimi amandmaji, o katerih razpravljamo, predlagamo uvedbo brezplačnega prevoza v javnem medkrajevnem potniškem prometu za upokojence in invalide, in to za vse upokojence in invalide s 1. 7. 2020. Vse ostale, bi rekel, nianse tukaj pri tej razpravi po moje niso pomembne, so manj pomembne glede na to, o čemer razpravljamo danes. Gre za najširšo kategorijo, ki zajema največji del populacije. Tej usmeritvi, ki bo, kot vidim, sprejeta danes, se potem lahko dodajo tudi druge kategorije v prihodnjih obdobjih oziroma preko odločitev ministrice oziroma Vlade. V razpravi je bilo rečeno, zakaj vsem upokojencem. Tudi mi smo se glede tega v poslanski skupini kar dolgo časa pogovarjali. In tudi tukaj so bila razmišljanja različna. Nekateri res ne potrebujejo neke brezplačne vozovnice, imajo zelo visoke pokojnine, nekateri celo izjemne pokojnine, ampak potem je prevladalo stališče, da ne bi bilo pošteno, da se sistem zakomplicira 95 odstotkom ljudi, ki to potrebujejo in ki imajo zelo nizke pokojnine, zaradi nekaj promilov ali nekaj procentov nekaterih, ki res tega ne potrebujejo in lahko te vozovnice plačajo, ker itak tega prevoza ne uporabljajo. Jaz sem trdno prepričan, da nekdo, ki ima danes izjemno pokojnino, ne bo uporabljal gratis vozovnice, ker se vozi na druge načine, nekateri ne samo z luksuznimi avtomobili, ampak tudi s helikopterji in avioni. Sistem mora biti – in to je bilo tudi vodilo leta 2012, kjer so se pojavili isti pomisleki glede dijaških in študentskih vozovnic, sistem mora biti čim bolj enostaven in tudi za uporabnika prijazen. Po njem bodo pa tako in tako posegali tisti, ki ga v največji meri tudi potrebujejo. Izkušnje iz občin, kjer so v preteklih letih uvedli mestne prevoze, ki so gratis mestni prevozi, kažejo, da največ posegajo po teh prevozih ravno starejši ljudje. In njim je treba omogočiti dostopnost do teh storitev na čim bolj enostaven način in seveda v tem primeru na najbolj možno prijazen način, to je seveda gratis vozovnica od 1. julija prihodnje leto dalje. Mislim, da je to prava usmeritev in prava pot še posebej zaradi tega, ker izkušnje iz leta 2012, ko smo bili v zelo težki gospodarski situaciji, ko je bilo treba povsod varčevait, kažejo, da če se pametno razporedijo sredstva, ki so na voljo, se da narediti tudi tak ukrep. Zdaj pa so okoliščine drugačne, pa še prenova sistema tega javnega prevoza, ki sledi in ki bo sledila v naslednjem letu in v naslednjih letih, bo omogočila dodatne prihranke. Tako da mislim, da je ta pot in ta usmeritev prava in je treba kar hrabro po njej stopati. Jaz verjamem, da, mogoče ne v letu ali dveh, v petih ali pa desetih letih lahko Slovenija na javnem prevozu ogromno naredi in dejansko pridemo do tega cilja, ki ste ga nekateri danes omenili kot futurističnega, kjer dejansko je lahko ta javni prevoz gratis za vse stalne uporabnike. Ampak je treba iti postopno po korakih, ki to omogočajo. Zdaj ministrstvo čaka na tej poti velika naloga. Zdaj samo na uvedbi ne, ampak na tem, da bo potem sam sistem bistveno bolj gospodaren, bistveno bolj racionalen. Trenutno so nekatere linije preveč subvencionirane, nekateri prevozniki preveč subvencionirani, nekateri pa premalo. Zdaj je približno ta sistem tako narejen, da tudi tam, kjer subvencije niso potrebne, se plačujejo, na drugi strani pa plačujemo, tako kot je povedala ministrica, prazne sedeže. Isto počnejo občine, da ne bo nesporazuma. Zaradi tega apeliram, da v tej prenovi, ki se bo dogajala v naslednjem letu, v naslednjih dveh letih, se pogleda celotna slika in da se razmisli o tem, da se ta sistem, ki ga imamo danes, kjer ločujemo na medkrajevni potniški promet, za katerega skrbi in ga subvencionira država, in na šolske prevoze osnovnošolcev, za kar skrbijo občine, poenoti. Mi imamo danes primere, kjer avtobusi vozijo na relacijah, kjer vozi istočasno ali pa z zamikom nekaj minut šolski avtobus, ki pelje tri dijake, 50 sedežev je v tem avtobusu, čez tri minute pelje pa medkrajevni potniški promet, ki ga subvencionira država, ki pelje pa mogoče pet ljudi, pa jih je prav tako vseh 50 subvencioniranih. Zaradi tega bi bilo po moji oceni treba razmisliti o poenotenju tega sistema. S tem bi na eni strani razbremenili finančno občine in naredili bi večjo konkurenčnost med posameznimi prevozniki, ker to, kar je bilo omenjeno s strani kolega Lisca, drži. Nekateri so se v teh zadnjih letih zelo okrepili. Skozi ta monopolni položaj lahko posegajo na ta trg na ta način, da ga izkrivijo do te mere, da številni manjši, ki bi lahko zagotavljali storitve na določenem manjšem območju, ne morejo priti, po domače povedano, zraven. Pa bi zagotavljali lahko nižjo ceno in ravno tako kvalitetne storitve. Zaradi tega mislim, da je naloga v tem, da se ta sistem prenovi na pameten način. Na odboru sem jaz ministrico vprašal, kaj je bilo narejeno v zadnjih letih na prenovi tega sistema. Ne vem, če lahko javno povem, da je bila miza prazna, ko je prišla na ministrstvo. Zdaj ne vem, če je kaj bolj polna. Upam, da je po letu dni. Ampak mislim, da je prvi korak, ki bi že moral biti dorečen, očitno pa še danes ni, da se pove, na kakšen način se bodo pač te nove koncesije razpisovale. Verjetno tukaj ni po moje kakšne velike filozofije. Tam, kjer gre za medkrajevne linije, se bodo pač razpisale medkrajevne linije, Kjer pa gre za območja, je pa treba razpisovati znotraj območij. Treba je omogočiti čim več možnosti različnim prevoznikom, da opravljajo te storitve. Če se bo zgodilo to, kar je bila ambicija v preteklosti nekaterih, da bi to počela samo eden ali pa dva, trenutno imamo dva močna igralca na tem slovenskem trgu, potem perspektivno gledano bodo cene zelo visoke, država pa bo morala za ta javni prevoz namenjati bistveno več sredstev za subvencioniranje, kot bi sicer bilo potrebno. Tako je po moji oceni najbolj ključna naloga pri tej nadgradnji javnega prevoza, kjer bomo danes naredili očitno en zelo pomemben korak, ta, da se zelo dobro pripravijo podlage za bodoče zagotavljanje te javne službe, se pravi podlage za bodoče subvencioniranje javnega potniškega prometa. Na drugi strani, vzporedno mislim, je naloga, ki je s tem povezana, brez katere ni mogoče tega sistema pridobiti, to je kompatibilnost linij. In tretja, povezava s posameznimi mestnimi območji, predvsem z Mestno občino Ljubljana. Tukaj mislim, da je zadeva ključna. Tukaj moram povedati, da Mestna občina Ljubljana na področju javnega prevoza ne vleče zadnja leta najbolj dobrih korakov. Ta prometna politika, ki se sedaj vodi v Mestni občini Ljubljana, ni do javnega prevoza in do uporabnika, ki uporablja javni prevoz, prijazna. Na vidiku ni neke dolgoročne rešitve in dolgoročnega pogleda. Jaz mislim, da je ministrstvo v tem primeru le tisto, ki bi moralo ta pogled spodbuditi. Gre le za glavno mesto, to ni problem samo ene občine in njenega župana, ampak je tudi srce države, prestolnica. Na tem področju mislim, da brez povezave z ministrstvom teh stvari ne bo mogoče urediti. Poglejte, takrat ko so se uvajale te dijaške in študentske vozovnice, je v Mestni občini Ljubljana bila situacija taka, da so dijaki, ki so imeli stalno bivališče v Mestni občini Ljubljana, plačevali bistveno nižjo ceno za mestni javni potniški promet kot dijaki, ki tega stalnega bivališča v Mestni občini Ljubljana niso imeli. To ni prav. Takrat je ministrstvo leta 2012 v to poseglo, sicer je bilo treba zagotoviti za to nekaj finančnih sredstev, ampak to ni tako pomembno, kot je to, da imajo ljudje, v tem primeru otroci, ne glede na to, iz katerega okolja prihajajo, približno enake možnosti v tem primeru, ko gre za študij. Nekaj podobnega mora biti tudi, ko gre za ljudi, ki so zaposleni. Ne glede na to, kje prebivajo, morajo imeti približno enake možnosti za to. Zadnjič je bila grozna debata, moram reči, da tudi malo izkrivljena, okrog tega, ko je bilo rečeno, da poslanci zaradi tega, ker imamo ta neugoden urnik, tudi jaz bi večkrat koristil javni prevoz, sem ga na začetku mandata, ko se mi je avto pokvaril, pa sem moral neko sejo predati kolegu Bakoviču, ker ni bilo več vlaka zvečer, ko smo imeli, mislim da hearing za enega ministra. Ker imamo to neenakomerno prerazporeditev in večinoma uporabljamo zaradi tega tisti, ki nismo iz Ljubljane, avtomobile, da bi se obračunavala kilometrina. Velika debata je bila okrog tega, kakšen grozen privilegij pa to bo. Ni res. Če ste pogledali izračune, tisti, ki smo bližje, bi dobili skozi nadomestilo kilometrine celo nekaj manj refundiranega kot skozi vozovnico. Tisti, ki ste dlje, malenkost več, ampak ne bistveno več. Kaj hočem povedati? Da je cena trenutno za povprečnega uporabnika, tudi če bi bile storitve javnega prevoza odlične, previsoka, da bi ga uporabljal, ker mu udobje lastnega avtomobila in hitrost in vse ostalo, pomeni bistveno več. Tako da je ta usmeritev, ki se danes začenja, s tem da se ta javni prevoz približa čim več uporabnikom, da se na eni strani poceni, poceni za vse uporabnike, kar je bilo tudi že napovedano, da se bo začelo dogajati po 1. januarju 2020, in da se na drugi strani modernizira, usposobi, da se preko uskladitve voznih redov naredi uporabniku bolj prijazen, prava usmeritev in prava pot. Jaz lahko še enkrat povem, da moram reči, da sem res zelo vesel, da je tudi pri koaliciji to spoznanje prevladalo, da je treba te stvari zapisati v zakon. Kot sem povedal na začetku, tisto, kar je enkrat zapisano v zakonu in gre v prid ljudem, je potem zelo težko spremeniti. Če pa tega v zakonu ni, pa, saj veste, spremenijo se lahko okoliščine ali karkoli in potem tudi dobre rešitve, ki jih mogoče nekdo želi uvesti, ne bi bile uvedene.
Hvala, gospod poslanec. Ministrica, želite še spregovoriti? Izvolite.
Pravzaprav samo kratka dopolnitev, ker, iskreno, podpišem vse, kar je bilo zdaj povedano. Ja, sistem mora biti enostaven, zato tudi za to novelo zakona dajemo možnost povezave posameznih baz, da se bodo podatki avtomatsko lahko pri nas zbirali, da ne bo nošenja potrdil, iskanja, vrst in tako naprej. Zato bi omejitve tudi pri upokojencih, glede na višino pokojnine, zelo zelo administrativno obremenile te postopke. Pa še enkrat želim poudariti, to ni zakon, ki bi urejal socialni status. Je želja povečati priljubljenost javnega potniškega prometa, če želite, razširiti ga in na koncu tudi okolju, ja, narediti na koncu plus. S tem zakonom bodo postopki pravzaprav čisto avtomatizirani. Ne bo treba zbiranja, ljudje ne bodo nosili potrdil, ampak bomo iz različnih baz pobirali podatke in bo to res enostavno. In, ja, je pomembno, da je sistem enostaven. Kar se tiče enotne vozovnice in mestnega prometa, tudi tukaj se pogovarjamo, res je, Ljubljana je v bistvu največji [[…]]Želje mestne občine so nekaj, zmožnosti proračuna so nekaj, nekje se bomo morali najti. Naša želja je, da je v enotni vozovnici z minimalnim doplačilom, najbolje bi bilo brez doplačila, ampak to verjetno ne bo šlo – možno dobit tudi vozovnico za mestni promet, ne samo ljubljanski, ampak vse ostale, ampak Ljubljana je največja. Analiza, ki je bila omenjena, ja, ta je nujno potrebna, da bomo lahko naredil podlage za nov razpis ali pa za nova koncesijska razmerja. Na odboru sem zelo iskreno povedala in danes ponavljam, ne, nimamo jih še, nimamo ocenjeno, koliko so posamezne linije, teh tisoč 800 linij, zasedene. To je naša največja naloga v tem obdobju, ki nas čaka in zato sem tudi zelo pošteno povedala, da se tega prehodnega obdobja dve leti na žalost ne da skrajšati.
Hvala, gospa ministrica. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, ugotavljam, da pri teh amandmajih ni več želje po razpravi. Zato prehajamo k naslednji skupini amandmajev. Ker je amandma Poslanske skupine Levica k 21. členu vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja na novi 35.a člen ter k 38. členu, bomo o njih razpravljali skupaj. Zato v razpravo dajem 21., novi 35.a in 38. člen ter amandmaje Poslanske skupine Levica in amandma Poslanske skupine SDS. Ali želi kdo razpravljati? Gospod Černač, izvolite.
Hvala. Kar se tiče amandmaja Poslanske skupine Levica, ga v Slovenski demokratski stranki seveda ne podpiramo. Tako kot je bilo že povedano, na nek način gre za neko avtobusno ali ne vem, kako bi temu rekel, državno podjetje, ki, ga tehnično ni mogoče ustanoviti, pa tudi praktično ne bi delovalo. Bi pa razpravo ob tem členu in naslednjem izkoristil za eno drugo zadevo. V koalicijski pogodbi si je koalicija zadala za nalogo in sicer, na strani 19. Piše: »Ustanovili bomo neodvisnega upravljavca javnega potniškega prometa.« To je pa nekaj drugega, kajne? Tukaj pa ne gre za neko javno podjetje, ki bi imelo avtobuse, pa vlake, pa ne vem, ladje še mogoče, pa kakšen helikopter, ampak gre za pač tega upravljavca javnega potniškega prometa, ki mora pač skrbeti za to, da se sistem enotne vozovnice z ustreznim clearingom med posameznimi izvajalci tudi na pošten način izvaja. To bi sicer že moralo biti uvedeno takrat, ko je bila enotna vozovnica 1. 9. 2016 uvedena za dijake in študente. Ampak če prav razumem, tega še danes verjetno ni in predvidevam, da bo to uvedeno šele takrat, ko bodo nova razmerja razpisana, podeljena in ko bodo te stvari izčiščene skozi ta nov sistem. Tako da bi rad odgovor na vprašanje, kakšno je razmišljanje ministrstva glede tega neodvisnega upravljavca. Trenutno, kot sem seznanjen, se to dogaja na ministrstvu samem. Ali je ambicija, da se bo v bodoče to dogajalo v okviru ministrstvu, v okviru kakšnega direktorata, agencije, v trenutno okviru kakšnega javnega podjetja, ki ga ima država že ustanovljenega? Zanima me, kakšna je ambicija, na kakšen način bi država tukaj zagotavljala na eni strani ustreznost teh linij, kontrolo nad tem, kako se posamezne linije izvajajo, spremembo teh linij, kadar se vidi, da niso več ustrezne in uporabnikom prijazne predvsem pa zagotovila gospodarno in racionalno koriščenje teh sredstev, ki jih bodo ti izvajalci javnega potniškega prometa deležni.
Hvala, gospod poslanec. Gospa ministrica, izvolite.
Tako kot sem povedala že na odboru, so bile v osnutku našega zakona vključene tudi dikcije, povezane z upravljavcev, predlog je bil, da bi bila to agencija. Nismo še čisto vrgli puške v koruzo, ampak čaka nas mukotrpno usklajevanje z Ministrstvom za finance in Ministrstvom za javno upravo. Tako pač je. Naš cilj je, da bi dejansko naredili nekega samostojnega upravljavca, ideja je bila agencija. Ker dela z javnim denarjem, si težko predstavljam, da bi nam kdorkoli dovolil, da je to podjetje. Ampak ker se nam je s tem zakonom mudilo, nismo mogli čakati na dokončno uskladitev s financami in javno upravo, da bi te določbe lahko bile vključene. Ampak ko bo, pridemo seveda s spremembo sem. Skratka, še vedno smo na tem, da upravljavca javnega potniškega prometa ustanovimo.
Hvala, gospa ministrica, za vaše pojasnilo. Gospod poslanec Černač, izvolite.
Jaz mislim, da na tem področju je topla voda že izumljena. Izumili so jo v državah okoli nas. Jaz verjamem, da je najbolj gospodarna in najbolj racionalna rešitev, če se pogleda pluse in minuse tistega, kar deluje v državah okoli nas in da se izbere tista rešitev, ki ima več plusov kot minusov.
Hvala, gospod poslanec. Spoštovane poslanke in poslanci, ugotavljam, da več nihče ne želi razpravljati in zaključujem razpravo pri tej točki. O amandmajih bomo glasovali s časovnim potekom seje zbora čez pol ure. Prekinjam to točko dnevnega reda, 12. sejo zbora in vas vljudno vabim, da se vidimo ponovno ob 19.10. (Seja je bila prekinjena ob 18.38 in se je nadaljevala ob 19.10.)
Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanki, gospe in gospodje, nadaljujemo prekinjeno sejo Državnega zbora. Preden pridemo na postopek glasovanj, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 16., 17., 6., 9., 11., 13., 14., 15., 19., 20., 27. in 1. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zborov o predlogih odločitev. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Hvala. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o Državnem zboru v okviru rednega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji o dopolnjenem predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Prekinjam. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, glasovalne naprave [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ali ima še kdo težavo z glasovalno napravo? Nihče. Glasujemo o 16. točki, to je Predlog zakona o državnem zboru. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslancih v okviru rednega postopka. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker je Poslanska skupina Levica umaknila amandma k 21. členu predloga zakona, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za so glasovali 4, proti 74. [[Za je glasovalo 4.]] [[Proti 74.]] Ugotavljam, da zakon ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravniški službi v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji h končni določbi niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 13. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmajih dopolnjenem predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti 4. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank. Ker amandmaji k predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu in na seji Državnega zbora, predlog zakona neusklajen. K besedi se je prijavil gospod Luka Mesec v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala. Predlog zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank je zakon, ki omogoča, da bi dokončno razčistili z mogoče najpomembnejšo zgodbo desetletja, ki se zaključuje. To je zgodba o sanaciji slovenskih bank, zgodba o tem, kako so revizorske hiše prenapihnile slovensko bančno luknjo, da so lahko na podlagi prenapihnjenih ocen porezali oziroma razlastili obvezničarje in delničarje teh bank, s tem dokončno uničili domače kapitalske trge ali pa zaupanje domačih varčevalcev, da bi še kdaj v kaj podobnega vlagali, po drugi strani pa izsilili tako privatizacijo treh bank, ki so zdaj polne javnega denarja v zasebnih, tujih rokah. Kot vidite na primeru NLB, si vodstva nesramno povečujejo in brezbrižno povečujejo plače, po drugi strani je bila to tudi zgodba, pod izgovorom katere je bil takrat sprejet seznam 15 podjetij, ki jih je država prodala. Med njimi Adrie, ki je pred kratim kot posledica privatizacije zaprla svoja vrata in izgubili smo 500 kakovostnih delovnih mest. To zgodbo bi bilo treba razčistiti. Ob tem zakonu se ponovno odpira vprašanje, pod kakšnimi računovodskimi standardi so takrat to sanacijo izvajali. V Levici smo kot pogoj za podporo temu zakonu dali, da se v sodnih postopkih upoštevajo mednarodni standardi računovodskega poročanja, ki leta 2013 niso bili upoštevani. To našo zahtevo je Vlada zavrnila, kot je zavrnila tudi pogoj, da se omeji višina prejemkov razlaščencev, tako da bi mali vlagatelji dobili sredstva povrnjena, veliki, za katere lahko upravičeno domnevamo, da so tudi špekulirali, bi morali to, da niso špekulirali, dokazati na sodišču. Obe zahtevi sta padli, na čelu s tisto, da bi se morali na sodišču upoštevati mednarodni standardi računovodskega poročanja, da bi se ugotovilo, za koliko in na kakšen način je bila vrednost sanacije slovenskih bank prenapihnjena. Ampak ker tega v zakonu ni, se bo verjetno to pometlo pod preprogo in zamaknilo nekam v nedoločeno prihodnost. Zato zakona ne moremo podpreti.
Hvala, gospod poslanec. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 34. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgu finančnih instrumentov v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujemo to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je za zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona za uravnoteženje javnih financ v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 21. oktobra 2019. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 70. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 70.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet in s tem smo zaključili odločanje o amandmaju in tudi drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandma k dopolnjenemu predlogu zakona ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Pred glasovanjem imate besedo gospod Miha Kordiš v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V sporazumu o sodelovanju med Levico in koalicijo Marjana Šarca smo se zavezali, da bomo dvignili minimalno urno postavko za delavce študente na primerljivo raven z minimalno plačo. Trenutno ta minimalna študentska urna postavka znaša 4,13 evrov in je absolutno prenizka za dragoceno delo, ki ga študenti opravljajo. Je tudi prenizka, da bi tem študentom omogočala dostojno preživetje. Ne pozabimo, velik delež študentov študentsko delo opravlja ne zato, da nabira raznorazne izkušnje, ne zato da si privošči priboljšek, ampak da sploh lahko študira – da si pokrije stroške tistih makaronov, ki si jih morajo zvečer skuhati, da si pokrije stroške nastanitve, da si pokrije še kakšne dodatne stroške, povezane s študijem. Zaradi tega so ravno največji koristniki študentskega dela tisti študentje, ki prihajajo iz socialno šibkih družin. Predlagali smo kot iztočnico v Levici, da se študentska minimalna urna postavka postavi na 5 evrov neto. Za tako rešitev v koalicijski vrsti ni bilo posluha. Da pa vendarle socialni položaj delavcev študentov izboljšamo, smo v Levici pristali na kompromisno rešitev 4,76 evrov neto. Kljub temu da smo pljunili v roko, kljub temu da smo 6. septembra podpisali sklep tako na strani Levice kot na strani koalicijskih strank, da je to dogovor, za katerim stojimo, je prišel zakon v obravnavo na matično delovno telo, kjer je bil sprejet amandma, ki je še za dodatnih 20 centov znižal minimalno študentsko urno postavko. Socialisti mislimo, da je to nesprejemljivo, da gre za izigravanje. Pa niti ne nas kot političnega akterja, ampak delavcev študentov, ki smo jim obljubili, da jim bomo dostojno dvignili njihovo minimalno urno postavko na primerljivo raven z minimalno plačo. No, sedaj ta urna postavka ostaja pod ravnjo minimalne plače. Študentsko delo je žal v tem hipu potrebno, prepotrebno za marsikaterega študenta, da si študij sploh lahko omogoči. Šele štipendijska politika, resna štipendijska politika, ki bo študentom priskrbela univerzalne štipendije in jih odvezala nujnosti mezdnega dela, nujnosti tekanja od skladišča do nekega šalterja za bedno plačilo, pa je tista, ki nas bo lahko pripeljala na lepšo, tudi bolj razvojno pot. Dokler pa take štipendijske politike nimamo, pa lahko zagotovimo, da so študentje vsaj pošteno plačani. Ta zakon bomo podprli. Izboljšuje tisto študentsko postavko za nekoliko, bi si pa želeli, da bi jo izboljšal za več. Hvala.
Spoštovani in spoštovani! Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 2. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem top točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je druga obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 22. 10. 2019. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 1. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja k 31. in 35. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postaneta amandmaja Poslanske skupine SDS k 31. in 35. členu pod številko 2, brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 48. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Sedaj odločamo o amandmaju Poslanske skupine LMŠ, SD, SMC in Desus k 6. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istih predlagateljev k 29. in 35. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postaneta amandmaja poslanskih skupin koalicije k 29. in 35. členu pod številko 1 brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti 2. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Sedaj odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 21. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja za novi 35.a člen in k 38. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postaneta amandmaja Poslanske skupine Levica k novemu 35.a členu in k 38. členu pod številko 1 brezpredmetna. Gospod Miha Kordiš, imate besedo.
Hvala za besedo. Pri našem javnem avtobusnem prevozu je na delu regulativa. Kako mi handlamo naš javni avtobusni prevoz, temu bi lahko rekli regulacija, regulacija skozi koncesije. Kakšni so rezultati, vemo. Imamo javni avtobusni promet, ki je razdrobljen na 26 različnih ponudnikov. Ti med sabo niti ne tekmujejo, oblikovali so kartel. Vsaj največji med njimi so rentabilni. Izkazujejo milijonske dobičke – konkretno lahko rečem za primer Arrive, ki je v lasti nemških železnic Deutche Bahn, da ji je vsaj pred časom na letni ravni izkazovala nekajmilijonski dobiček. Ta dobiček se je iztekal preko meja v tujino in praktično je Republika Slovenija tako financirala nemške železnice. Ker ta denar, ta dobiček ni prišel od nikoder drugod kot na eni strani ogromno denarja, ki ga z lopato Ministrstvo za infrastrukturo meče v koncesijo, in na drugi strani z brutalnim izkoriščanjem slovenskih šoferjev. Ter šoferji so podplačani, ne plačuje se jim zavarovanja, pogosto je onemogočen kakršenkoli socialni dialog. Iz služb se meče sindikaliste – še več, šoferji v takih delovnih razmerjih pogosto sedejo za volan utrujeni, preutrujeni, ogrožajo varnost v cestnem prometu, ne samo svojo, ne samo potnikov, ampak tudi vseh ostalih udeležencev v cestnem prometu. Poleg tega pa vedo povedati, vsaj tisti sindikalno aktivni, če jih boste pocukali za rokav, kako Arriva vzdržuje svojo avtobusno floto pri nas. Tako da uvozi z Nemčije odslužene avtobuse, ki jih je že skurila njihova matična firma, potem jim pa tukaj v Sloveniji dajo nove tapisone, nalimajo nove nalepke. In taki avtobusi, ki niso več primerni za nemške ceste, vozijo okoli slovenske potnike. To je realnost, ki jo prinašajo v javni promet koncesije. V Levici predlagamo, da ta gordijski vozel izkoriščanja javnih sredstev na eni strani in izkoriščanja šoferjev in drugega avtobusnega kadra na drugi strani presekamo na edini način, kot ga lahko in kot je smiselno, da oblikujemo nacionalno prevozniško podjetje. Koncesije lahko podaljšamo, v vmesnem času pa preidemo iz režima, ki mu lahko rečemo regulacija, na rešitev, ki je veliko bolj učinkovita in ji rečemo nacionalizacija. Tako podjetje bi služilo ne dobičku nekih tujih lastnikov, ampak temu, da zagotavlja kakovosten javni prevoz vsem prebivalcem v tej državi, da zagotavlja primerno plačane zaposlitve, hkrati pa bi tako podjetje družno soupravljali izvoljeni predstavniki države na eni strani in delovni kolektiv vseh zaposlenih na drugi strani. Na tak način bi najbolje zagotovili javni interes in kakovosten javni promet.
Hvala, gospod poslanec. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 9, proti 73. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 73.]] Ugotavljam, da tudi ta amandma ni sprejet. S tem prehajamo in odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SDS, SMC, SAB in Desus k 29. členu. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti 1. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ker amandma poslanskih skupin SDS k 1. členu ni bil sprejet, sta postala istega predlagatelja k 31. členu in k 35. členu pod številko 2 brezpredmetna. Odločamo o amandmaju poslanske skupine LMŠ, SDS, SMC, SAB in Desus k 35. členu pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je ta amandma sprejet. Ker amandma poslanske skupine Levica k 21. členu ni bil sprejet, sta posla amandmaja istega predlagatelja za novi 35.a člen in amandma k 38. členu pod številko 1 brezpredmetna. Zato odločamo o amandmaju poslanske skupine SDS k 38. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 44. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem smo zaključili odločanje o amandmajih in tudi drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona in ker je predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona, prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo.Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, nihče proti. [[Za je glasovalo 82.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da ta sklep sprejet. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 6., 29. in 35. členu dopolnjenega predloga zakona. Na podlagi tretjega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tem členom vložiti amandmaje. Gospod Igor Zorčič, izvolite.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo! Kolegice in kolegi! V Poslanski skupini SMC napovedujemo amandma k zakonu. Kot je izšlo že iz naše razprave, danes sprejemamo zakon, po katerem imajo možnost brezplačnega linijskega prevoza upokojenci, invalidi, športniki. V SMC se zavzemamo, da imajo takšno možnost tudi vojni veterani. V razpravi je bilo rečeno, da linijski prevoz, ki se subvencioniran s strani države je vzpostavljen, da je interes države v tem, da so avtobusi, ki se vozijo med kraji popolnjeni in je to tudi eden izmed razlogov, da se vsem upokojencem, tudi tistim, ki imajo zelo dobre pokojnine, omogoči brezplačni prevoz. Zato je prav, da takšen prevoz omogočimo tudi vojnim veteranom. V svoji razpravi sem se dotaknil še posebej ene ogrožene skupine. To so vojni veterani, ki prejemajo veteranski dodatek. Glede na to, da je bilo tekom razprave omenjeno tudi to, da ta ukrep brezplačnega prevoza za upokojence, za invalide in za športnike ni socialni ukrep, lahko tudi kar se tiče veteranov popravimo v tej smeri, da ga omogočimo za vse veterane. Mi bomo predlagali amandma v tej smeri. Jaz vse poslanske skupine že v tej fazi vabim k sodelovanju pri oblikovanju teh amandmajev. Ne nazadnje smo v času pred dnevom suverenosti, ki bo 25. Oktobra, in je to mogoče tudi ena gesta, da se poklonimo vsem tistim, ki so v skladu z zakonom dobili status vojnega veterana. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 29. oktobra 2019, po končanem glasovanju. Službe Državnega zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. S tem spoštovane in spoštovani prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI CELOVITEGA IN OKREPLJENEGA SPORAZUMA O PARTNERSTVU MED EVROPSKO UNIJO IN EVROPSKO SKUPNOSTJO ZA ATOMSKO ENERGIJO IN NJUNIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER REPUBLIKO ARMENIJO NA DRUGI STRANI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Matično delovno telo v okviru druge obravnave k predlogu zakona ni sprejelo nobenega amandmaja. S tem, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, prehajamo na odločanje o tem predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, nihče proti. [[Za je glasovalo 73.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo 27. TOČKO DNEVNEGA REDA,TO SO MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Najprej imamo Predlog za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniški mesti okrožne sodnice in okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Kranju. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predloga za izvolitev mag. Nine Prosen in gospoda Gregorja Berdena v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice oziroma sodnika na Okrožnem sodišču v Kranju. Predloga je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni, zato najprej prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Kranju izvoli mag. Nina Prosen. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 1. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Kranju izvoli gospod Gregor Berden. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je tudi ta sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predlogov za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniška mesta okrožnih sodnic na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predloge za izvolitev gospe Petruše Jager, mag. Katje Rebula in gospe Urške Zorko v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožnih sodnic na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Predloge je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani izvoli gospa Petruša Jager. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani izvoli mag. Katja Rebula. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 1. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo še na odločanje o Predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani izvoli gospa Urška Zorko. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je ta sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev gospe Ane Klampfer Binder v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani izvoli gospa Ana Klampfer Binder. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je ta sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o razrešitvi člana Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganje radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi bi. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa, s katerim se je v Upravnem odboru Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganje radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško razreši član dr. Miha Skvarč. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je ta sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembah Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije ter področju nabav in upravljanja z medicinsko opremo in zdravstvenim materialom. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o spremembah Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 79, proti nihče. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembah Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednice, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v zadevi Franc Kangler in drugi. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o spremembah Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednice, članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to so Vprašanja poslank in poslancev. Glasovanje bomo opravili na podlagi pregleda predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov z dne 22. oktobra 2019, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Prvi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade, gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Jožefa Horvata v zvezi s postopki črpanja evropskih sredstev. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 44. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Drugi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Zmaga Jelinčiča Plemenitega v zvezi s povezovanjem Slovenije v Svilno pot. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 44. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Tretji predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje mag. Karmen Furman v zvezi z revizijskim poročilom Računskega sodišča glede dolgotrajne oskrbe. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 42. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Četrti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Luke Mesca v zvezi z davčno in fiskalno politiko. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 44. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Peti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Andreja Bertonclja na poslansko vprašanje gospe Lidije Ivanuša v zvezi z viri financiranja lastnega stanovanja. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 49. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Šesti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje gospoda Aleša Šabedra na poslansko vprašanje gospoda Žana Mahniča v zvezi z izvajanjem 12. člena Zakona o omejevanju porabe alkohola. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 45. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Sedmi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za obrambo gospoda Karla Erjavca na poslansko vprašanje dr. Mateja T. Vatovca v zvezi z dokupi oklepnikov Valuk 6×6. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 45. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Osmi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje gospoda Aleša Šabedra na poslansko vprašanje gospe Alenke Jeraj v zvezi z akcijskim načrtom skrajševanja čakalnih dob. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 45. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Deveti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje gospoda Aleša Šabedra na poslansko vprašanje gospoda Tomaža Lisca v zvezi z zdravstveno oskrbo. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 43. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Deseti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje gospe Anje Bah Žibert v zvezi z invalidskimi upokojenci. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 44. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Enajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo gospoda Rudija Medveda na poslansko vprašanje dr. Franca Trčka v zvezi s ponovno zaposlitvijo outsourcanih delavcev. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 45. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Dvanajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor gospoda Simona Zajca in ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje gospoda Francija Kepe v zvezi s pridobivanjem električne energije iz alternativnih virov. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 44. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Trinajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneja Pikala na poslansko vprašanje gospe Lidije Ivanuša v zvezi z disleksijo. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 43. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Štirinajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Andreja Bertonclja na poslansko vprašanje mag. Marka Pogačnika v zvezi z upravljanjem državnega premoženja. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 52. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Petnajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje gospoda Boštjana Koražije v zvezi s financiranjem in strategijo države na področju socialnovarstvenih programov. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 43. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Šestnajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor Simona Zajca in ministrice za pravosodje Andreje Katič na poslansko vprašanje dr. Anžeta Logarja v zvezi z zagotavljanjem pravice do čiste vode. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 41. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Sedemnajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi z upoštevanjem premoženja pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 44. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Osemnajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo Rudija Medveda na poslansko vprašanje Borisa Doblekarja v zvezi s širokopasovnim omrežjem. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 44. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Devetnajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneja Pikala na poslansko vprašanje Franca Breznika v zvezi s sofinanciranjem šolske in športne infrastrukture. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 52. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Dvajseti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo mag. Zorana Pozniča na poslansko vprašanje Primoža Siterja v zvezi s podporo nevladnim organizacijam na področju kulture v novem proračunu Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 44. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 44.]] Predlog ni sprejet. Enaindvajseti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Andreja Bertonclja in ministra za kulturo mag. Zorana Pozniča na poslansko vprašanje gospoda Luke Mesca v zvezi z dogovorjenim zvišanjem proračunskih sredstev za film. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 45. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 45.]] Sklep ni sprejet. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zadnji predlog danes za glasovanje: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor gospoda Simona Zajca na poslansko vprašanje gospoda Boštjana Koražije v zvezi s toplotno obremenitvijo mest in naselij, ki jih povzročajo velike pozidane površine. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 42. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 42.]] Sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 12. sejo Državnega zbora, ki jo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, jutri nadaljujemo ob 9.uri. Lep večer naprej!