Spoštovane kolegice in kolegi, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 35. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Roberto Battelli, Franc Čebulj, Ljubo Germič, Roman Jakič, Jelko Kacin, Franc Kangler, Milan Kopušar, Franc Lenko, Peter Levič, Alojz Peterle in Janez Podobnik. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PODPORNEM OKOLJU ZA PODJETNIŠTVO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Pozdravljam dr. Teo Petrin, ministrico za gospodarstvo, in mag. Matejo Mešelj, državno sekretarko v ministrstvu za gospodarstvo. Ministrici dajem besedo za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Imate deset minut, če vam ustreza. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, vsem lep pozdrav! Pred vami je torej predlog zakona o podpornem okolju za podjetništvo, katerega temeljni cilj je vzpostavitev podjetniškega okolja, ki aktivira vse vire, tako človeške, finančne in materialne, za enostavno vstopanje in uspešno rast podjetij ter čim bolj učinkovito izkoriščanje podjetniških inovacijskih potencialov v Sloveniji. Skladno s temeljnim ciljem so pomembne ali, bolje rečeno, glavne novosti zakona naslednje. Na novo uvaja opredelitev mikropodjetja. Mikropodjetje je tisto, ki zaposluje do pet ljudi, njegov letni prihodek pa ne presega 30 milijonov tolarjev; takšnih podjetij je danes v Sloveniji 25%. Ta opredelitev v tem zakonu je pomembna zaradi sistema dodeljevanja državnih pomoči, hkrati papomeni podlago za uvajanje ukrepov za olajšano poslovanje, ki jih bomo uvedli s spremembami zakona o gospodarskih družbah in v okviru davčnih predpisov. Nadalje uvaja možnost dodeljevanja javnih pooblastil za izvajanje določenih storitev za podporo podjetništvu drugim osebam javnega in zasebnega prava, če so za to bolj usposobljene kot obstoječe. Zainteresirani izvajalci se bodo za programe, ki jih bo mogoče uresničiti z javnim pooblastilom, prijavljali na javne razpise, pooblastila pa bodo dobili za določen čas oziroma za čas trajanja projekta. S tem pričakujemo na eni strani povečanje učinkovitosti pri izvajanju različnih programov in instrumentov za promocijo podjetništva zaradi vzpostavitve konkurence na tem področju. Na drugi strani pa postavljamo jasno ločnico med izvajanjem javnih in komercialnih storitev. Predlog zakona daje tudi pravno podlago za vodenje evidenc institucij inovativnega okolja, pravila za dodeljevanje sredstev za storitev v javnem interesu, za dodeljevanje institucij, kot so grozdi, tehnološke mreže, inkubatorji, tehnološki centri in podobno, ki prispevajo k hitrejšemu ustvarjanju in prenosu znanja v gospodarstvu ter h krepitvi inovacijskih sposobnosti podjetij. To bo na eni strani prispevalo k bolj učinkovitemu usmerjanju javnih sredstev ter k zmanjšanju administrativnih stroškov na ravni države. Po drugi strani pa bo jasno razvidno, katera sredstva so namenjena delovanju in razvoju teh institucij, katera pa neposredno podjetjem, ki so vanje vključena. V tej zvezi je ena izmed novosti zakona, ki bo neposredno koristila podjetjem, vključenim v podjetniške inkubatorje, tehnološko parke in podobno, ta, da bodo le-ta upravičena do državne pomoči za opravljanje tistih storitev, ki so v javnem interesu. Gre predvsem za ugodnejše najemnine ugodnejše storitve, za ustanovitev in začetno delovanje podjetij, kot so skupen računovodski servis, administrativne in trženjske storitve ter pomoč pri pripravi projektov, s katerimi se podjetja lahko prijavljajo na razpise. Izgrajevanje institucij inovativnega okolja pomeni tudi pomembno osnovno za vzpostavitev kvalitetne implementacijske strukture za koriščenje razvojnih sredstev Evropske unije. Poudarjam, da zakon ne uvaja novih institucij na področju podpornega okolja. Najpomembnejša novost predlaganega zakona pa so vsekakor novi in potrebam podjetij prelagojeni viri financiranja. In sicer, ugodni posredni in neposredni krediti za razvojne naložbe, garancije za najete kredite za razvojne naložbe, subvencije fizičnim osebam za ustanovitev in zagon podjetij v subjektih inovativnega okolja, subvencije za razvojne projekte, ugodni posredni in neposredni krediti za kapitalska vlaganja, garancije za najete kredite in za kapitalske naložbe zasebnih vlagateljev, vlaganje v razvoj poslovne infrastrukture za pospeševanje naložb. Zakaj gre tukaj za najpomembnejši del zakona? Prav zaradi tega, ker vse raziskave do danes so pokazale, da je eden izmed najpomembnejših zavarovalnih faktorjev na področju vstopanja in rasti malih podjetij prav pomanjkanja določenih finančnih instrumentov, ki jih s tem predlogom zakona tudi uvajamo. Bistvo teh instrumentov je, da zagotavljajo podporo v vseh fazah razvoja vlaganj, ki jih potrebujejo podjetja za uspešen razvoj, to se pravi od zametka, ustanovitve, zagona, rasti in pa zrelosti. Te instrumente bo izvajal javni sklad za razvoj malega gospodarstva, ki pa se bi z uveljavitvijo tega zakona preoblikoval v slovenski podjetniški sklad. V predlogu zakona bo sklad deloval tudi kot spodbujevalec zasebnih vlagateljev, in sicer z dodeljevanjem ugodnih posojil za kapitalska vlaganja v mikro, mala in srednja podjetja ter dodeljevanjem poroštev zasebnim vlagateljem za najeta posojila. Zakon tudi odpira možnost nadaljnjega povezovanja sklada in združevanje namenskih sredstev za podporo naložbammalih in srednjih podjetij. Zakon tudi odpira možnost povezovanja javnega zavoda, to se pravi PCMG-ja za drugimi institucijami javnega prava, če bi se s tem omogočilo učinkovitejše in smotrnejše opravljanje nalog. Spoštovane poslanke in poslanci, če boste podprli predlog zakona, boste s svojo odločitvijo pomembno prispevali k nadaljnji krepitvi podjetniške kulture in pa razvoja podjetništva v Sloveniji. Hvala.
Hvala, gospa ministrica. Predlog zakona je obravnaval odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, to je predsednika odbora gospoda Ferija Franca Horvata, da predstavi poročilo odbora. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospa ministrica, gospa državna sekretarka. Dovolite mi, da v nekaj stavkih predstavim poročilo odbora za gospodarstvo, ki je kot matično delovno telo na svoji 45. seji, 11.3. obravnaval predlog zakona. V razpravi o posameznih členih je bilo izpostavljeno zlasti vprašanje, ali so rešitve v tem zakonu zadostne za dejansko spodbujanje hitrejšega razvoja podjetništva. Ta razvoj, vemo, ni zadovoljiv. Prevladala je ocena, da ta zakon zagotavlja samo del sistemskega okolja za spodbujanje podjetništva in pa enotni smo bili v ugotovitvi, da je za hitrejši razvoj podjetništva potrebno zagotoviti ustreznejše rešitve še v vrsti drugih zakonov in pa v gospodarski politiki ter seveda ne nazadnje v proračunu z zagotovitvijo ustreznih potrebnih sredstev. Veliko razprave je bilo zlasti o 3. členu predloga zakona, zlasti o definiciji mikropodjetja, kjer je odbor sprejel amandma, ki ga imate v poročilu in ga ne bom čital. Gre za obseg števila zaposlenih do 5 in pa za skupni prihodek do 30 milijonov tolarjev. Imamo pa tudi amandma napredlog, dopolnilni predlog zakona, ki se mi, če smem zraven reči, zdi tudi ustrezen. Mi smo v tej razpravi tudi ugotovili, da je bilo žal premalo časa za temeljito pripravo na obravnavo zakona in da bi zato bilo dobro, da se do današnje seje še predvidijo določene dopolnitve in pa uskladitve znotraj tega člena, kar se tiče samih kriterijev in pa tudi samih definicij in izrazov in pa uskladitve tudi z drugimi zakoni. Temu sledijo tudi nekateri predloženi amandmaji. Sledili smo tudi mnenju zakonodajno-pravne službe in na podlagi tega sprejeli tudi nekaj amandmajev. Na osnovi tega je bil pripravljen dopolnjen predlog zakona, ki ga imate v poročilu in predlagam, da predlog zakona zbor sprejme. Dovolite mi, da ob zaključku rečem še to, da ob tem, ko nam vlada pridno, z ekspresno pošto tako rekoč v zadnjih dneh pošilja veliko število amandmajev oziroma zakonov, da smo ugotavljali na dveh sejah odbora pretekli teden, da je težko v izjemno kratkih rokih strokovno temeljito obdelati predloge zakonov tako v zakonodajno-pravni službi, v strokovnih službah odbora in pa seveda tudi v strokovnih službah v poslanskih skupinah, poslanskih skupinah sploh in pa je to problem tudi za same poslance. Vendar situacija je taka, kot je, in seveda poskušamo narediti maksimalno, kar se da, da sprejmemo kakovosten zakon, in ta in pa seveda tudi druge, ki jih bomo obravnavali jutri. Hvala lepa.
Hvala, predsednik odbora, za podano uvodno razlago. Ker je zbor na 34. redni seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin tokrat ni možna. Zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 24.3.2004. V razpravo dajem 3. člen in dva amandmaja, ki sta v pregledu k 3. členu. Kdo želi razpravljati o 3. členu in o amandmajih? Branko Kelemina, imate besedo.
Hvala za besedo. Spoštovani vsi skupaj! V Gospodarskem vestniku je sicer po moji oceni nek lakaj, šarlatan zapisal, takšen, ki verjetno v življenju še s prstom ni mignil za Slovenijo, razen za svoje osebne koristi, da je to dragocen dokument na gospodarskem področju. Dragocen vladni ukrep. V redu, lahko, da je nek prispevek k izboljšanju dostopnosti malega gospodarstva, drobnega gospodarstva do virov sredstev, do ugodnega podjetniškega okolja prav gotovo, vendar se tudi sprašuje, da so komentarji, ki so bili, recimo, tudi z naše strani na tej podlagi takšni, kot če bi atletinji Jolandi Čeplak naročili, naj že lansko leto doseže tiste rezultate,ki bi jih morala letos. Jaz pa odgovarjam, da dejansko smo imeli do sedajle popolnoma enako višino finančnih sredstev na razpolago za ta podporna okolja, imeli smo tudi gospodarstvo oziroma tiste, ki so želeli na tem področju nekaj storiti, nismo pa imeliustreznih ukrepov, torej imeli smo stadion, imeli smo vrhunske atlete, nismo pa imeli recimo copat in pa nismo imeli, ne vem, štoparic, da bi lahko te stvari pognali naprej. Torej, imeli smo gospodarstvo, imeli smo denar, nismo pa imeli določenih ukrepov in določenih usmeritev, na podlagi katerih naj bi se to gospodarstvo razvijalo. To samo za intermezzo. Drugače pa pri 3. členu bi jaz samo malo pokomentiral. Tudi amandma, ki sem ga sam predlagal oziroma naša poslanska skupina. Mi smo na odboru za gospodarstvo kar precej razpravljali o teh formulacijah oziroma uporabi izrazov glede mikropodjetij. Vidim, da sta sedajle vložena še amandmaja k ostalim alineam 3. člena, kjer določamo, da število zaposlenih naj "ne presega". Prej smo imeli "manj kot" v prvi verziji. Če pogledamo pri mikropodjetih, smo imeli v prvi verziji celo zapisano, da so mikropdjetja podjetja, v katerih je zaposlenih manj kot 10 ljudi, to se pravi 9, in njegov letni prihodek ne presega 470 milijonov tolarjev. To je kar zajetna vsota. To se pravi 9 ljudi, dejansko 50 milijonov prihodka letno naj bi ustvarilo, recimo, na enega zaposlenega. Tako iz tega predloga sledi. Sedaj pa smo mi na odboru za gospodarstvo popravili ta amandma in smo napisali tudi na iniciativo obrtne zbornice in tako naprej, da naj bi bilo mikropodjetje tisto, ki ne presega pet ljudi - torej smo na pet postavili - in njegov letni prihodek ne presega 30 milijonov tolarjev. To se pravi, če bi šli sedajle tisto razmerje, ki je bilo v prvotnem predlogu, 470 milijonov, pa na polovico dati, bi to bilo 235, če malo poračunamo. Za pet recimo oziroma če bi rekli štiri in pol, približno. Ker štiri in pol ne more biti, mora biti pet ali štiri. In sedajle štiri iz 230 milijonov pride kar na 30 samo. Te formulacije najbolj ne razumem, tako kot je predlagano sedajle z novim predlogom in ocenjujem, da bi morali vsaj nekoliko dvigniti to višino, najmanj tam na enih - tako kot sem sam napisal, na 50 milijonov - ker si ne predstavljam, kaj naj dela pet ljudi recimo v enem podjetju, da bo ustvarilo letni prihodek 30 milijonov tolarjev. Ne vem, kaj naj počne. Potem dejansko nevem, lahko, če bodo delali zobotrebce ali kaj. Ne vem. Drugega pa kaj več veliko ne, ker povsod je treba računati, da so to lahko zelo visoko produktivni ljudje, ki lahko tudi veliko ustvarijo in pri tako majhnem znesku višine prihodka dejansko bi potem ta krog upravičencev pri nekem razpisu bil po moji oceni preveč omejen. Tako da, če boste seveda za to, bi predlagal, da tudi lahko pravzaprav podpiram osebno prvi amandma in pa tudi, bi predlagal, da se pa sprejme tudi drugi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem Irmi Pavlinič Krebs.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, državna sekretarka, poslanke, poslanci! Dilema, ki jo odpira drugi amandma predlagateljev Slovenske demokratske stranke, seveda je na mestu in velja, da mu namenimo nekaj pozornosti. Dilema vaše poslanske skupine, da bi bil prenizek limit, ki je kot 30 milijonov določen v definiciji, preveč izključujoč za namene državne pomoči, je na mestu in vsaj kar se moje osebne ocene tiče, bi veljalo podpreti ta vaš amandma, in sicer sama sprememba od 30 na 50 milijonov tolarjev prihodka v tej kategoriji do treh zaposlenih sicer ne bo bistveno povečala zajetih podjetij v celotni strukturi, ki jih je že na podlagi sprejete dikcije na odboru 25%, ampak če gre tukaj mogoče za odstotek podjetij, velja prisluhniti vašemu opozorilu in torej ne preveč izključiti podjetij. Tako, da bom ta amandma podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. France Cukjati ima besedo.
Hvala za besedo. Tukaj najprej pozdravljam poskus, da se odpre oziroma da se razreši vprašanje podpore podjetništva v naši državi. S tem seveda zamujamo deset let, pa vendar, bolje sedaj kot nikoli. Vendar v tem členu, v 3. členu se mi zdijo nekatere dikcije oziroma razvrstitve, tako kot že mojim predhodnikom, nekoliko pomanjkljive. Namreč, upoštevati je treba, da je, če primerjamo celotno Evropo, v Evropi 26 milijonov zasebnih, obrtnih, malih podjetij, s povprečno tremi zaposlenimi -26 milijonov! In ti zaposlujejo 80 milijonov delavcev! 53% vseh zaposlenih v Evropi je zaposlenih v malih podjetjih s povprečno tremi zaposlenimi. To je zelo zanimiv podatek. Evropa je stara celina, je usmerjena v male delovne enote. Neprimerno bolj je paše Slovenija, slovenska populacija, slovenska mentaliteta usmerjena v malo podjetništvo, v družinska podjetja. In če nas bo kaj rešilo in če bo kaj nekako spodbudilo gospodarsko rast, je za Slovenijo vsekakor možnost edino v malih podjetjih oziroma predvsem v malih podjetjih, družinskih podjetjih in tako dalje. No, tu pa naletimo na ta limit, ki je bil že omenjen. Namreč, tehnologije se danes spreminjajo. Imamo vse več visokotehnoloških podjetij. Že na področju informatike niso samo snažilke zaposlene, predvsem so visoki kadri. In tu je seveda limit 30 milijonov na letni ravni za malo podjetje nerazumljivo nizek. Če primerjamo malo podjetje, ki je v tretji alinei navedeno, pomeni, da zaposluje največ 50 ljudi in ne sme presegati letnega dohodka 2 milijard 300 tisoč. V redu. To pomeni 46 milijonov dohodka oziroma prometa na zaposlenega na leto. Pri mikropodjetju, torej teh, ki jih sedaj omenjam, kjer je največ pet zaposlenih, je pa 30 milijonov, kar pomeni 6 milijonov na zaposlenega - 7,5-krat manj! To je nerazumljivo! Če bi šli primerjat 46 milijonov na zaposlenega pri malem podjetju, bi pri mikropodjetju morali upoštevati najmanj 40 milijonov limita na zaposlenega, to se pravi, 200 milijonov, ne pa 30 milijonov, 200 milijonov je primeren limit. In naš amandma, ki je tukaj - sam sem bil sicer pristaš neke bolj realne številke, 200 milijonov, realne številke 200 milijonov. Rečeno je bilo, ne bo šlo skozi, dajmo vsaj to, vsaj to [[...]]Jaz ne vem, ali smo zmeraj pod pritiskom te vladne večine in nikakor ne moremo normalno delati. Upam, da bo člen odprt in v tretji obravnavi, če ne kdo drug, bom sam predlagal 200 milijonov - to je normalna številka. Je pa še ena stvar, verjetno bolj redakcijske narave, ki bi jo bilo treba popraviti. Slišali smo oziroma pričakovali smo amandmaje LDS, torej vladnih strank, da bodo amandmirale drugo in tretjo alineo, in sem upal, da ga bodo - seveda, podpiram amandma - v celoti redakcijsko uredili, pa ga niso. Samo primer, glejte tako piše v amandmaju: Srednje veliko podjetje je podjetje, v katerem število zaposlenih ne presega 250 in njegov letni prihodek ne presega 11 milijard in tako dalje. To se pravi, da je srednje veliko podjetje tudi mikro podjetje, tudi to ne presega 250 zaposlenih in tudi to njihov dohodek zagotovo ne presega 11 milijard. Tudi spodnji limit je treba za srednje, za kategorijo srednjega podjetja navesti, tudi spodnji limit, to se pravi, da bi moralo pisati: Srednje veliko podjetje je tisto, ki je seveda večje od mikropodjetja, večje od malega podjetja, to se pravi v katerem je število zaposlenih nad 50 in ne presega 250. Ni logično, mora biti napisano in verjetno bi veljalo v nadaljnjem postopku dopolniti. Hvala.
Hvala. Stanislav Brenčič ima besedo za razpravo.
Hvala lepa. No, definicije podjetij ima svoj smiselni vzrok samo takrat, kadar so na temelju te definicije tudi plasmaji ukrepov naravnani v spodbujanje, in če vodimo kakšno resno razvojno strategijo malega podjetništva, potem morajo imeti mikropodjetja tudi posebno pozornost v teh ukrepih. In eden od ukrepov je prav gotov tudi ta, da je treba iti nasproti doseganju višje dodane vrednosti v slehernem podjetju in neposredno tudi v mikropodjetju. In z uvajanjem visoko tehnološko dovršene tehnologije in tako naprej lahko mikropodjetje v bodoče tudi na temelju, bi rekel, rezultatov tega zakona kaj hitro dosega rezultat, ki je mnogo višji od izhodiščnega. Tako, da je v tem smislu zelo smiselno podpreti ta amandma, tudi nič slabega ne bi bilo, če bi celo bil fond letnega izplena mikropodjetja večji in prepričan sem, da bo kaj hitro to tudi bil. In da ne bi zaradi tega imelo to mikropodjetje nekega omejevanja pri vstopanju v stimulativne ukrepe po tem zakonu, bi bilo škoda, če smo mu ta limit bazirali prenizko. Tako, da je mislim modro, da ta amandma podpremo in mi ga bomo podprli. Hvala.
Hvala. Mag. Janez Drobnič ima besedo. Kolega Brenčič. Hvala.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da je umestno razmišljati o teh razredih, kako bi razporedili podjetja, vendar se moramo vprašati, kaj želimo s temi definicijami doseči oziroma z razmestitvijo teh razredov glede na našo gospodarsko situacijo. Če analiziramo podjetniško strukturo, potem ugotovimo, to verjetno mi bodo potrdili na ministrstvu za gospodarstvo, da se še vedno kaže pravzaprav ta podjetniška luknja malih podjetij, ne mikropodjetij. Mikropodjetja smo imeli tudi v času socializma, veliko število obrtnikov, ki niso smeli imeti zaposlenih več, ne vem, 5 ali 10 ljudi. Tako, da je pri nas pravzaprav šibka ta srednja struktura, ki je pa konec koncev v svetu tudi izredno inovativna. Ta nam manjka. Ni kapitalsko tako zahtevna, da bi se tam notri oplajalo znanje. S tega vidika je potrebno razvrstiti razrede. Po eni strani upoštevati evropske standarde, po drugi strani moramo pa zasnovati tudi tako, da se bomo v tem približali. Zakaj pa postavljati te razrede? Zato, da bi potem z inštrumenti in ukrepi to stvar izboljšali. Ko bodo razpisi za subvencije ali kakor koli iz tistega nabora zato, da ujamemo prave. Zakaj ne čisto enostavno proporcionalno glede dohodka ali prihodka tudi pri mikropodjetih določiti utež za srednja podjetja? Zato, ker mikropodjetja so pravzaprav kapitalsko nezahtevna. To so servisne storitve, kjerni takšnega obrata prihodka, zato ni čisto umestno enostavno množiti. Jaz bi sicer dvignil ta obseg prihodka, ampak ne pa čisto proporcionalno, ker gre za drug tip produkcije. Morda tudi ne tako tehnološko bogato, kapitalsko bogato, s kapitalskim obratom in podobno. Seveda pa se moramo ob tem vprašati, kaj se nam tudi dogaja sedaj. Konkretno se nam dogaja to, da se število zaposlenih v malih podjetjih po sedanji definiciji, ne še po tej prevedeni, lahko rečemo tudi v mikropodjetjih, zlasti v mikropodjetjih in pa v malih podjetjih število zaposlenih zmanjšuje. Zakaj se nam to dogaja, ne vem, to bi morali analizirati, dogaja pa se nam, ker to kažejo statistični podatki. Živijo pa mala podjetja in mikropodjetja tudi v okolju in zlasti v okolju, kjer so tudi velika podjetja, srednje velika podjetja, da se ustvarjajo ustrezni grozdi, povezave, mreže in še marsikaj drugega. V tem smislu podpiram amandma demokratske stranke, bi pa verjetno tudi jaz še za kakšnega tisočaka dvignil in zagotovo pa nima v tem trenutku smisla dvigovati števila zaposlenih na 10, tako kot je bilo v predlogu, ker potem bi verjetno pa ta mikropodjetja, ki so verjetno naša tarča, v manjši meri lahko zadeli, zlasti z inštrumenti sredstev, ki jih ima država ali kaj podobnega, ker bi se ta sredstva, ki jih je verjetno na razpolago, premalo porazdelila tudi v tista večja in bi ti mali, do 5 zaposlenih, izpadli. Večje število bi jih zato izpadlo. Zato moramo v tej luči gledati, kaj pravzaprav naredimo, če nek razred povečujemo. Ni kar enostavnoreči, mi smo za povečanje, mi smo za razširjanje - s tem se lahko zgodi, da ne moremo tiste tarče, ki je res mikropodjetje, dobro zajeti s primerno količino denarja, da se nam seveda potem ne ujamejo tudi druge ribe, za katere nočemo, da so v tej strukturi. Tako da menimo, da je pet oseb kar v redu; morda pa bomo čez določen čas to številko spremenili, ko se bo naša podjetniška struktura bolj harmonizirala s tistimi državami, ki imajo dalj časa tržni sistem in demokracijo.
Hvala. Dr. Mihael Brejc ima besedo za razpravo.
Hvala lepa. Spoštovani! Že pri prejšnji obravnavi zakona sem bil precej kritičen do samega koncepta tega zakona, kajti ključno vprašanje, ki se ob tem zakonu postavlja, je vendarle naslednje: Ali nekomu, ki bi začel z neko podjetniško dejavnostjo, ta zakon sedaj olajšuje vse tisto, kar je potrebno, da bi ta njegova dejavnost zaživela? No, in zadnjič sem dal celo vrsto konkretnih predlogov oziroma pripomb na ta zakon. Nekaj tega je sicer res upoštevanega, ampak še vedno je zakon kot celota po mojem mnenju neustrezen. Zato sem to drugo branje pokazal enemu od uspešnih podjetnikov znotraj SM Union Slovenija, eni od gazel, če tako rečem, in ga vprašal, kako se vidi v tem zakonu, kako ga zdaj ta zakon spodbudi, mogoče njegove partnerje, kolege, prijatelje, da bi se odločili za podjetništvo. Njegov odgovor je bil: "Ja, pravzaprav v tem ne vidim nič novega." Nič tistega, kar je pa bistveno za našo podjetniško dejavnost in za razcvet podjetništva. Zdaj, če to reče nekdo, ki spada med gazele, mu prej verjamem, kot pa verjamem vladi. Namreč, ključna pripomba - če se zdaj držimo dosledno 3. člena, kjer so pač definicije in zato pravzaprav dopuščajo precej širšo razlago -, prvo vprašanje s strani teh, kako naj rečem, naših podjetnikov je bilo, ali je nujno, da se v 3. členu navajajo številke, ko gre za denar, milijarde, milijoni in podobno. Ali vendarle te številke ne kažejo, da gre pri tem zakonu za nek odsev obrtniške miselnosti in državne intervencije Kajti ko govorimo o podjetništvu in postavljamo nek finančni pogoj, na primer, pet zaposlenih in 30 milijonov, s tem avtomatično postavljamo to zato, ker dajemo to definicijo v zvezo s pojmom državne pomoči in podobnim. To se pravi, tu najbrž ni mišljeno da je ta zakon namenjen samo tistim, ki so neke državne pomoči potrebni, ampak bi zakon, kot je njegov naslov - zato sem že zadnjič govoril, da naslov ne ustreza vsebini -, moral odpirati prostor vsem tistim, ki to potrebujejo, in tistim, ki ne. Torej, zakon naj bo spodbuda za vse. Ker v čem pa so tisti elementi podjetniškega okolja? Zagotovo je to enostaven sistem ustanavljanja podjetij - malo administrativnih obveznosti malih in srednjih podjetij, spodbujevalna funkcija države, ki je v tem zakonu razvidna, se pravi, pomoč pri ustanavljanju podjetij in delovanju podjetij, ugodna posojila, davčne olajšave, plačilna disciplina in tako naprej. Tudi lokalna skupnost ima zelo važno vlogo, ko gre za podjetniško okolje, saj odločujoče vpliva na uporabo prostora. Ampak o tem kaj dosti ni tukaj zapisano. Tako da jaz si res zastavljam vprašanje, ali je nujno, da so, recimo, tudi tako velike razlike sedaj po tem amandmaju v zvezi s tretjo alineo 3. člena. Prej smo imeli mirkopodjetje, kjer bo deset ljudi in 470 milijonov, sedaj smo prepolovili mikropodjetje na pet ljudi, ampak namesto da bi šli na polovico, kot je bilo že rečeno, smo šli na 30 milijonov. Dobro, mi smo dali nek amandma zgolj zato, da odpremo, omogočimo to razpravo, ampak jaz mislim, da je nesmiselno omejevati nekoga, ki ima pet ljudi s 30-imi ali pa 50-imi milijoni. Saj se lahko držimo pravzaprav zakona o delovnih razmerjih, ki določa tudi te kategorije, ohranimo tiste pojme in pustimo vse ostalo. Vlada pa tako ali tako, potem, če govorimo o konkretnih sredstvih, ki bi jih podjetniki dobili, recimo če vzamem sedaj 6. člen za primer, v drugem odstavku, govori o tem, da vlada predpiše podrobnejše pogoje, kriterij in merila za dodeljevanje sredstev za izvajanje programa ukrepov, če vzamemo samo en člen. Toda prosil bi vlado, da o tem premisli, ali ne bi vendarle bilo mogoče nekako te zneske morda celo izpustiti. Ne vem. Ali je možno to storiti glede na kakšne direktive ali kaj takšnega, ki jih jaz ne poznam, in pustiti podjetniško iniciativo? Mene bi zelo veselilo, če bi nek mali podjetnik s petimi zaposlenimi ustvaril, ne vem, mogoče tisto številko iz prve alinee, čeprav se sliši neverjetno, ampak saj to bi bilo pa sijajno, če bi tako bilo. Torej sprašujem, ne sprašujem, ker je člen odprt, torej razmišljamo tem, da bi v tem 3. členu te številke, ki govorijo o zneskih, preprosto črtali. Vem, da se to ne da, ampak potem jih pa dvignimo, čim višje se da. Hvala.
Še želi kdo razpravljati o 3. členu, o amandmajih? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o 3. členu. Prehajamo na 4. člen. Tukaj je prav tako amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Kdo želi besedo? Mag. Drobnič, Jožef Jerovšek, Cukjati.
Torej pri tem 4. členu in amandmajih pa velja spregovoriti nekaj več besed o tem zakonu. Pri tretjem, ki definira samo velikost podjetij, sem se temu izognil. Tukaj seveda ne bomo govorili o vsebinski plati tega zakona, kajti govorimo v 4. členu o programu ukrepov za obdobje. To pa je sedaj tisto, skozikatero bomo ocenjevali ta zakon. Ta zakon, hočeš nočeš, ostaja na nivoju načel, podoben je kot resolucija, kot usmeritve. Glede tega mu pač ni mogoče nasprotovati in kdorkoli bi mu nasprotoval, verjetno bi si slabo naredil, slabo uslugo, katerikoli, levi,desni, srednji, rdeči, zeleni. Ampak gre za drugo reč. Kako pravzaprav mi to besedilo uveljavljamo v praksi. Imeli smo nešteto primerov sedajle nazaj, ne nešteto, vrsto primerov, raznih zakonov, kjer bi pa vendarle ta načela, ki so zapisana, zlasti pa v 5 členu uveljavljali v zakonih z operativnimi določbami. Recimo pri zakonu o delovnih razmerjih fleksibilnost trga dela, fleksibilnost zaposlitve, da se zmanjša togost pri odpuščanju in povečajo spodbude za zaposlitve. To nismo povedali zato, da bi se togodržali pri odpuščanju, zato, ker bi sledili tipičnemu naboru instrumentov sindikatov, ker vemo, da niso dobri, tisti niso dobri, izkazala se je togost delovnih razmerij in zaščita se povrne v zmanjšani zaposlenosti, povečanju brezposelnosti. To se je ugotovilo, spodbude so pomembne. In potem recimo pri dohodnini, ravno včeraj pri dohodnin, za razvoj okolij, regij, ki so v depresivnem položaju, ki so v tem zaostajanju. Spet ni amandma šel skozi. Potem glede plačilne discipline, glede registracije novih podjetij, to je problem državne uprave, nekoliko tudi problem zakona o gospodarskih družbah. Ampak, registracija, da se lahko naredi vse, kar je potrebno podjetniku v treh ali štirih dneh. Enakost pri javnih naročilih, enakost tretiranja pri delniških družbahmalih delničarjev, treba je spremeniti. Vidimo, kaj se nam dogaja, in to je nevspodbudno za malo, mikropodjetniško okolje. Preferiranje velikih delničarjev, to so te reči, ki žal ne najdejo mesta v zakonih, zato če se praksa vladajoče koalicije pri sprejemanju teh zakonov ne bo spremenila, ne boste verodostojni, niste verodostojni. Temu zakonu ne bomo nasprotovali, jaz ga sam podpiram, čeprav sam ne bo nič premaknil, morda bo kakšna ideja prišla, kaj več pa ne. Važno je, kaj se bo zgodilo v posameznih zakonih. Zato je treba včasih kaj drugače ugrizniti in včasih tudi koga zaboli. Z veljavnimi strateškimi programi, to je amandma, torej to lahko podpremo, kot sem že povedal besedilo, ki nima operativnih določb, nima tistih kot je tudi sama vlada rekla, ne postavljamo nobene institucije, ne ukinjamo je, tudi kaj drugega posebnega ni. Morda bo to podlaga za neko novo vlado, vladajočo koalicijo, ki se bo resno lotila z operativnimi instrumenti razvijanja pravega podjetniškega okolja, to bi pa lahko bilo to besedilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jožef Jerovšek ima besedo.
Hvala lepa. Spoštovani! Ta naš amandma pravzaprav pledira za to, da bi naj država imela nek strateški in razvojni program na področju spodbujanja podjetništva. Jaz se s predgovornikom nekako strinjam, da same vsebine v tem zakonu ni ne vem koliko oziroma da je ta zakon samo novelacija tega, kar smo že imeli, ampak v nekoliko bolj posodobljeni retoriki in zaradi tega je treba prisiliti vlado, da bo imela strateški program. Včeraj sem omenil, da sem bil v torek tu na simpoziju v državnem svetu na temo "kako do večje dodane vrednosti". Ravno predstavniki iz podjetji, na katere naj bi se ta zakon nanašal, so ugotavljali, da vlada nima nobene strategije. Da je tisto kar je nekoč zaživelo znotraj ministrstva za znanost in tehnologijo pri spodbujanju inovativnosti, v zadnjih letih zamrlo. Tako je izhajalo iz referatov. Bojim se, da ti renomirani raziskovalni aplikativni strokovnjaki, večinoma so bili s področja aplikacij, ne s področja čiste fundamentalne znanosti, so kazali tam veliko skepso, da se v tej državi kdo resno znotraj politike ukvarja z razvojnimi programi in strategijo razvoja. Bila je tudi izražena skrb, da bo v bodoče še slabše. Potem, ko se velekapital organizira v Forumu 21, da bo to v bistvu državna strategija, ki ima že sedaj moč pri glasovanju v državnem zboru, in prostora za te iz manjših podjetij pravzaprav ne bo. Dejansko mi se s tem amandmajem skušamo prisiliti, kot sem že rekel, da nam vlada predstavi strateške razvojne programe in na podlagi teh strateških razvojnih programov potem tudi deluje. Hvala lepa.
Besedo dobi France Cukjati.
Zagotovo je ta zakon samo dokument, s katerim se odpira možnost delovanja oziroma možnost urejanja tega področja. Kdor pričakuje v tem zakonu že konkretne ukrepe, bi rekel izvršilni akt samih želja, ki jih imamo vsi na tem področju, potem se moti. Zakon je pač tako zastavljen, da odpira možnost, postavljakriterije, bi rekel, na nek način kažipot, kako naprej. Vendar v tem členu je nekoliko bolj jasno rečeno, in sicer je rečeno, kdo pa bo potem izvedbene ukrepe oziroma program ukrepov postavil. To pa je vlada, ki bo sprejela tak program na predlog ministrstva za gospodarstvo. Lepo! To pomeni, da pravzaprav s tem zakonom damo zeleno luč, da se začne postopek, vse ostalo pa prepuščamo vladi na milost in nemilost. Mislim, da to pa vendarle ni dobro. Mi smo zakonodajna veja oblasti, ki pravzaprav postavlja nekapravila igre, ki se jih mora vlada držati. Tudi glede posameznih ukrepov, glede celotnega programa moramo zastaviti nek okvir, v katero smer mora iti ta program oziroma bolj konkretno omejiti oziroma določiti, kako na tem področju naprej. No, in naš amandma pravzaprav postavlja samo neko zavezo oziroma zavezuje vlado, da bo ta program ukrepov vendarle sprejela v skladu z veljavnimi strateškimi in razvojnimi programi, ki jih pa bo, upam, sprejemal ta državni zbor. Seveda, to naj bi predlagalo ministrstvo zagospodarstvo in upam, da bomo nekoč tudi doživeli, da bo to ministrstvo imelo večjo težo, kot jo ima, in da bo to ministrstvo vendarle tretirano kot pomembnejše od nekaterih drugih ministrstev in tudi to področje kot pomembnejše v Sloveniji; čeprav nisem gospodarstvenik in izhajam s področja družbenih dejavnosti, se zavedam pomena tega področja. Namreč, pri teh programih dobro vemo, kako pomembno je, kam se daje poudarek. Dobro veste, da po globalnem indeksu podjetniške aktivnosti sodi Slovenija skorajda na rep. Če je indeks podjetniške aktivnosti v svetu povprečno 8,8, je Slovenija sedaj na indeksu 4 in ta indeks še pada. Samo za primer naj navedem Finsko, ki je bila leta 2000 pravzaprav na repu desetih evropskih držav glede tega indeksa, pa je ta indeks narasel samo v zadnjem letu, od 2002 na 2003, za 2 indeksa. In sicer, to je bilo kot rezultat njihovih ukrepov, kjer so glavno težo in glavni pomen dali zmanjševanju administrativnih obremenitev, spodbujanju podjetništva v smislu izobraževanja in izboljšanju socialne varnosti podjetnikov, pa še na vrsti drugih področij. Če bi mi uredili in zmanjšali samo administrativne obremenitve malih podjetnikov, mikropodjetij, in potem ustvarili tudi bolj prijazno davčno zakonodajo za njih ter omogočili boljši dostop do poslov prek državnih razpisov, boljši dostop pri dodeljevanju del državnih oziroma javnih razpisov, potem, sem prepričan, da bi tudi mi lahko po zgledu Finske v nekaj letih dvignili naše podjetništvo, se uvrstili višje glede podjetniškega indeksa in s tem pravzaprav razrešili ta naš že kronični problem brezposelnosti in zmanjševanja pravzaprav dodane vrednosti.
Hvala. Stanislav Brenčič ima besedo.
Hvala lepa. Jaz ne bi rad zahajal v koncept zakona. V prvem branju smo tudi povedali, da ta zakon ni nov. Ta zakon vstopa kot nadomesten zakon za obstoječi zakon o razvoju malega gospodarstva, ki pa skozi svojo življenjsko pot ni imel tistega učinka, zaradi katerega smo sprejeli zakon. In zato bi moral ta zakon v konceptu absorbirati na analizi stanja, realni oceni tiste slabosti, ki jih nismo uspeli na temelju prejšnjega zakona realizirati. Zato pa trdim, da če je kaj ta država potrebovala v pripravi na učinkovito vstopanje v Evropsko unijo - mi sicer imamoen program, ampak žal je bil ta program bolj politično-marketinške narave - potem bi rabili dober nacionalni program ali razvojni program razvoja gospodarstva. To je nacionalni temelj, ki daje možnost interdisciplinarnega pristopanja iz vseh vej nekega resorja, kot v temu primeru resorja gospodarstva, da v zakonodajo stopa interdisciplinarno v zastavljene cilje. Zato mislim, da tudi če še tega nimamo, prej kot slej bomo mi morali imeti nacionalni program ali resolucijo o nacionalnem programu gospodarskega razvoja. To, kar že imamo pa kar še bomo morali imeti. In temu izhodišču mora biti podvržen recimo tudi tak zakon, kot je ta. Z vsemi stimulativnimi profili, da bi ta segment gospodarstva pospešili v podjetniško iniciativo ali v iniciativo ljudi. Zato ne bi bilo slabo, da bi v tem 3. oziroma 4. členu le dali nastavek, da morajo biti ti programi kolikor toliko sozvočni za neko nacionalno strategijo, ki pa, če je še ni, mora biti. Iz prakse, bom tako rekel, ker bolj poznam področje, ki ga kot predsednik odbora pokrivam, mi imamo nacionalni program zdravstvenega varstva do tam in tam, ki je dober. In če bi z vsemi področnimi zakoni, ki so izhodišče iz tega nacionalnega programa, absorbirali to, kar smo morali, potem ne bi imeli takega stanja, kot ga imamo sedaj v sistemu zdravstvenega varstva, niti ne bi k projektu zdravstvene reforme pristopili tako, kot smo. Zato je zelo pomembno, da pustimo v tem zakonu ta nastavek. Jaz ga vidim kot potrebnega. Moje diskusije bodo šle nekajkrat tudi v tem smislu, in to smo tudi mi že poprej povedali, da bi tudi v tem smislu morali dati v tem zakonu nekoliko več subsidiarnosti in tudi če tukaj zastavimo, nastavek je narejen. Hvala. Tako, da mi bomo ta amandma podprli, mislim da s tem samo izboljšamo zakon ne glede na to, kdo je nosilec amandmaja. Hvala.
Hvala. Irma Pavlinič Krebs, nato pa dr. Brejc.
Hvala lepa. Seveda je ob tem amandmaju povedano tudi bilo veliko drugega, kar ne sodi k temu členu, zato se želim omejiti res na ta člen. Seveda pa v sami vsebini dokumentov sploh ne bi smelo biti sporno, da je nacionalni razvojni program, ki je sprejet na določenem področju, temelj za pripravo programa ukrepov, kot govori ta člen za spodbujanje podjetništva. Program ukrepov v drugem odstavku pravi: Člen mora biti usklajen s pravili za dodeljevanje državnih pomoči. Nikakor ne bi smelo biti drugače. Tako je naprej strateški dokument, ki je po svoji vsebini seveda bolj splošen, nakazovalen, v svoji vsebini pa program razdela te ukrepe. Da to nujno rabimo, seveda ni vprašanje. Zagotovo pa dostavek, ki bi v tretjem odstavku rekel, program ukrepov mora biti skladen z veljavnimi strateškimi in razvojnimi dokumenti, nikakor ne škoduje in potrjuje samo tisto, kar po sami vsebini ti dokumenti v sebi nosijo in sama osebno nimam nobenih težav, da ta odstavek podprem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Miha Brejc ima besedo.
Hvala, gospod podpredsednik. Zdaj, ravno v zvezi s tem 4. členom in seveda potem 5., ki govori o vsebini tega programa, ko o tem govorimo, torej se moramo zavedati, kakšna je sploh operativna vrednost tega zakona. Namreč, mi smo predlagali formulacijo, ki je širša od tega, kar je v 4. napisano. 4. člen govori o veljavnost nacionalnega razvojnega programa, mi pa o strateških in razvojnih programih, tako bolj ohlapno in okvirno. Zakaj? Zato, ker bi bila logična pot, da ima država najprej nacionalni razvojni program oziroma programe, temu sledi program ukrepov, ki ga mora po tem zakonu vlada sprejeti do septembra 2004. Naslednji korak, ki omogoča uresničitev tega, kar je v tem zakonu napisano, je sprejetje dveh uredb. Ena uredba zadeva te instrumente, pogoje, merila iz 6. člena, ena pa iz 17. in oba šest mesecev, za oba podzakonska akta je treba imeti, torej ne najprej uredbo v šestih mesecih, ki govori o 6. členu, drugem odstavku 6. člena in potem imamo še dva podzakonska predpisa, ki ju je treba v šestih mesecih sprejeti. Potem je tu shema državnih pomoči, ki jih je treba oblikovati, in seveda sklad, ki deluje na osnovi tega zakona, lahko deluje samo na osnovi sprejetega programa iz 4. člena. Kaj iz tega izhaja? Iz tega izhaja, da bo dejansko uporabnost tega zakona prišla v poštev šele v prihodnjem letu, 2005. Se pravi, zakon kot je sedaj zastavljen, je zastavljen za neko obdobje kasneje in ne bo imel letos nobenih učinkov. Če pa sedaj govorimo naprej o teh stvareh, o programu [[...]]No, se bom pa pri 5. členu oglasil, da bom dosledno po poslovniku. Hvala.
Hvala lepa. Janko Veber želi razpravljati.
Hvala za besedo. 4. člen in amandma k 4. členu je zagotovo pomembna usmeritev za delo vlade in tudi sicer za razvoj gospodarstva. Sam bi pa vendarle opozoril na nekatere pomanjkljivosti ali pa odstopanja od želenega cilja, če se pravilneje izrazim, od tega, če dosledno upoštevamo strateške dokumente. Namreč, vsi strateški dokumenti so nekako vezani ali na obstoječe statistične regije, ki so bile, bi rekel, sprejete zato, da se pridobivajo regionalne razvojne pomoči, ali pa če upoštevamo statistične regije, ki jih imamo že od prej zato, da pač statistiko lahko spremljamo vrsto let. Pomanjkljivost vseh teh dokumentov je ta, da seveda statistika pove eno, realnost znotraj takšnega statističnega območja je pa seveda povsem drugačna in niha, recimo, v osrednji slovenski statistični regiji od seveda najidealnejših, najboljših podatkov do tistih, ki so seveda daleč pod tistim, kar je, recimo, opredeljeno v teh dokumentih kot največji problem. Recimo Prekmurje. Kočevska ima slabše podatke kot Prekmurje. In če se opremo samo na strateške dokumente, potem res izpade eno od teh območij v Sloveniji zagotovo iz sistema pomoči. In zato bi dejansko podprl besedilo 4. člena, kot je zapisano v zakonu, kajti vendarle omogoča vladi, ministrstvu, da odreagira bolj, bom rekel, elastično oziroma da poskuša spremljati podatke, predvsem iz obstoječe mreže podjetjiških centrov malega gospodarstva in se vključevati na območja, eno od teh sem že omenil, ki dejansko v teh strateških dokumentih ne pridejo do izraza. Če govorimo o Dolenjski, Dolenjska pač kot statistična regija oziroma jugovzhodna statistična regija ima ravno tako relativno dobre podatke. Znotraj tega je zopet Kočevska, ki pa daleč odstopa po teh podatkih. In razvojni problemi pri gospodarstvu so seveda v tem območju prisotni predvsem zaradi tega, ker gre za predelovalno industrijo, torej, za industrijo, ki ima majhno dodano vrednost, za industrijo, ki nima sredstev za tehnološko posodobitev svoje proizvodnje in seveda s tem tudi možnost konkuriranja na zahtevnih trgih, v katere pač vstopamo kot polnopravna članica EU. Zato bi ob tej priložnosti seveda opozoril vlado in tudi ministrstvo, da pri teh programih, ukrepih seveda ne pozabi na takšna območja, da te podatke pri mreži podjetniških centrov malega gospodarstva ima na razpolago in da jih poskuša upoštevati. Menim, da bo ta zakon resnično kvalitetnejši, kot pa če se sprejme amandma SDS. Hvala.
Hvala, Janko Veber. Prosim, dr. Brejc.
Če pravi vidim, ima vlada 20 minut na voljo za razpravo, zato bi rad vprašal, kdaj bo to izkoristila. Ko je enkrat razprava o členu zaključena, ni več mogoče o njem razpravljati. In da se ne bi ponavljala napaka, ki jo vlada stalno počenja v državnem zboru, da potem na koncu kar v paketu odgovori za vseh, ne vem koliko členov, bi vendarle prosil, da gospa ministrica odgovori znotraj vsake razprave, da se ne bi potem ponovno vračali nazaj. Hvala za razumevanje.
Hvala. Ministrico sem seznanil, da lahko tudi vmes dobi besedo, kadarkoli želi. Pričakujem, da bo to tudi izrabila. Kolega Kelemina.
Hvala za besedo. Kolegu Vebru bi v obrazložitev povedal samo to, da se ne predlaga tukaj, da mora biti program ukrepov usklajen, ampak mora biti skladen; to je pa zelo ohlapen izraz. Kajti nimamo samo strateškega dokumenta, strategije regionalnega razvoja, pač pa imamo tudi strategijo gospodarskega razvoja, imamo tudi razvojne dokumente oziroma načrt razvojnih programov 2002-2006 in tako naprej. In tu je mišljeno samo, da naj bi bil skladen s temi dokumenti, ker neko osnovno usmeritev iz teh strateških dokumentov je pa treba zasledovati tudi s takšnim programom ukrepov. To je bil namen tega predloga amandmaja, kajti tu govorimo, da naj se ti ukrepi uveljavljajo praviloma za obdobje petih let oziroma za obdobje veljavnosti nacionalnega razvojnega programa. Samo toliko v obrazložitev, da ne bi bilo mišljeno, da se morajo pa zdaj togo držati nekih usmeritev iz nekega strateškega dokumenta. Hvala.
Hvala. Želi še kdo besedo? Gospa ministrica, prosim.
Prej sem pozabil in se opravičujem za to. Ali to, kar je zapisano v 4. členu, pomeni, da če ni nacionalnega programa, je ta zakon praktično neuporaben? To me še posebej zanima. Hvala.
Lahko dam besedo ministrici? Dr. Brejc, ali lahko ponovite vprašanje, ker ni bilo dovolj jasno.
Lahko, če se mi ne šteje v čas.
Prosim.
Sprašujem gospo ministrico, ali 4. člen, tako kot je zapisan, pomeni, da če vlada nima nacionalnega razvojnega programa, potem ni mogoče uporabiti tega zakona. Kajti program ukrepov mora biti usklajen z veljavnim nacionalnim programom. In če programa ni, potem program ukrepov ne more biti z ničemer usklajen.
Hvala. Zdaj dajem besedo gospe ministrici. Prosim.
Hvala lepa. Mogoče bi kar odgovorila na diskusijo o 3. in 4. členu, če dovolite. Kar se tiče 3. člena, najprej glede definicij. Moram povedati, da je bil naš prvotni predlog takšen, da je pravzaprav definiral mirkopodjetje kot podjetje, v katerem je zaposlenih manj kot deset ljudi in njegov letni prihodek ne presega 470 milijonov tolarjev. Tukaj smo nekako sprejeli priporočilo direktive Evropske unije. Vendar je potem v diskusiji na odboru za gospodarstvo prišlo do tega predloga, ki je omejil na pet ljudi in 30 milijonov. In seveda s tem predlogom amandmaja, ki naj bi povečal 30 milijonov na 50 milijonov, zagotovo ne glede na tisto definicijo, ki smo jo mi sami predlagali, nimamo problemov, to se pravi, da se s tem predlogom strinjamo. Kar se tiče sedaj definicije podjetij na sploh, moram povedati, da tukaj nimamo pravzaprav stopinje prostosti, vsaj kar se tiče definicije srednje velikega podjetja in pa malega podjetja, ker tukaj moramo biti usklajeni z definicijo te direktive. Mikropodjetje pa je definicija, ki jo direktiva priporoča in ravno zaradi tega, kar je bilo že danes rečeno, še posebej s strani poslanca Drobniča, da omogoča, da se ta definicija prilagodi strukturi gospodarstva v danem okolju. Tako tukaj imamo te možnosti prilagodite to definicijo, ki bi ustrezala našemu sedanjemu stanju in seveda omogočila, da bi na tem področju v prihodnosti prišlo do hitrejše rasti in zaposlovanja ljudi v teh mikropodjetjih. Mi moramo tudi vedeti, da s tem, ko mikropodjetja rastejo, seveda potem prehajajo tudi v drugo kategorijo, to se pravi v kategorijo malih podjetji in naprej v kategorijo srednjih podjetij. Tukaj ni nek zaprt krog, ampak s tem, ko spodbudimo ta mala, mikropodjetja, da dobijo polet, pridejo potem in zapirajo tisto luknjo, kar je bilo pravilno tudi nekje izpostavljeno, da pri nas je seveda manko ravno od pet naprej zaposlenih. Ampak nekje moraš začeti in spodbuda, ki jo daš, omogoča, da se potem to podjetje hitreje razvija in zaposluje in prerašča potem na malo, srednje, veliko podjetje. Kar se tiče te definicije amandmaja k 4. členu, moram reči, da smo mi v originalu predloga zakona že zapisali, da je program, ki ga potrdi vlada na predlog ministrstva za gospodarstvo, seveda usklajen z vsemi razvojnimi dokumenti na tem področju. Želim opozoriti, da vendar vlada ima danes, že sprejeto strategijo gospodarskega razvoja Slovenije. Bila je tudipotrjena v državnem zboru leta 2001. Ta strategija se obnavlja in tudi na podlagi te strategije je bil sprejet dokument v nekem smislu operacionalizacije te strategije, in sicer program za učinkovit vstop v Evropsko unijo. Tako mi menimo, da je razumljivo da je ta program ukrepov skladen s sprejetimi strateškimi usmeritvami v danem trenutku, s strategijo gospodarskega razvoja, potem nacionalnim razvojnim programom, potem s tem EPD-jem, enotnim programskim dokumentom za črpanje strukturnih sredstev. To so osnovni dokumenti, na podlagi katerih seveda se potem pripravi ta dokument. Če mora biti to tako samo po sebi napisano, mislim eksplicitno, potem mislim, da tudi z naše strani nimamo teh pomislekov, da se navede, da gre to z veljavnimi strateškimi in razvojnimi programi.
Hvala lepa. Še želi kdo razpravo k amandmaju k 4. člen? [[Nihče.]] Zaključujem to razpravo. Prehajamo na 5. člen. Vložen je amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Kdo želi besedo k razpravi? Kolega Branko Kelemina.
Hvala. Samo na kratko mogoče. Če je možno, če se strinjate s tem, da bi nekoliko poenostavili ta uvodni stavek, kajti po moji oceni gre predvsem za to, da nekako s tem programom ukrepov, ki so nekako tudi v nadaljevanju napisani, se določi poraba tistih javnih sredstev, ki so na razpolago v državnem proračunu in še kakšnih drugih virov. Nekako se mi zdi, da je preveč nerazumljivo napisano ukrep na ukrep in tako naprej, da ta naš predlog nekoliko zadevo poenostavi. Tu gre predvsem za uporabo javnih sredstev, kar je v nadaljevanju tega stavka tudi napisano. Samo toliko.
Hvala. Frace Cukjati dobi besedo.
Hvala. Sam člen v nadaljevanju v alineah je zelo lepo napisan in seveda kdo ne bi bil za to, da se uveljavi spodbujanje podjetništva, inovativnosti, izboljšanje dostopa podjetij do virov financiranja in podobno. Vendar vsi vemo, da se ti ukrepi ne bodo zabeležili ali pa programirali v enem samem dokumentu, v sklepuvlade, v sklepu, ki ga bo pripravili ministrstvo za gospodarstvo, ampak so vse te stvari razpršene v mnogih zakonih. Tudi če gre, recimo, kar bi seveda zelo želeli, za poenostavitev, kot že omenjeno, recimo računovodstva mikropodjetij, za poenostavitev podjetništva oziroma za izboljšanje podjetniške zakonodaje in podobno. Vse te stvari so drugje. Pri tem pa se bojim, da tukaj lepo zapisane stvari bodo ostale lepo zapisane drugje pa ne bomo uresničili tega kar smo tukaj zapisali. Samo primer, v drugi alnei piše, da bomo spodbujanje inovativnosti in izboljšanje pogojev za razvoj in prenos najnovejšega znanja v gospodarsko prakso in tako naprej, in pa seveda tudi spodbujanje podjetniških vlaganj v raziskave in razvoj. Tukaj lepo to piše. Včeraj pa smo zavrniliamandma ljudske stranke, ki je k 49. členu zakona o obdavčitvi podjetij, alinea, ki se glasi: Zavezanec lahko uveljavlja dodatno zmanjšanje davčne osnove v višini 10% investiranega zneska v opremo za raziskave in razvoj. Predlog je bil, da se to dvigne navsaj 20%, pa ste zavrnili. In tako se bo dogajalo z vsemi drugimi elementi, v vseh drugih zakonih. Tukaj je lepo napisano, vi boste pa to, vladna koalcija, razen SLS, ki je predlagala izboljšavo, boste to idejo v celoti povsod povozili. Opažamo nekonsistentnost te vlade, nekonsistentnost te politike v tistih zadevah, ki so izredno pomembne za to državo. In seveda dovolite oziroma se opravičujem, ampak tak je moj občutek, tudi ta zakon je v mnogih stvareh eno samo predvolilno leporečeje in dvomim, da ta koalicija misli s tem resno.
Besedo ima Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. V marsičem, gospod Cukjati, se z vami ne morem strinjati. Pa vendarle da se pogovorimo o 5. členu in amandmaju, ki ga je vaša poslanska skupina predlagala. Jaz se bojim, da poenostavitev, gospod Kelemina, kot ste vi rekli, seveda povzroči možnost, da ne zagotovimo transparentnosti porabe javnih sredstev, ker črtate pomembne indikatorje, ki so tu navedeni in jih program mora vsebovati. Mislim, da bi gospod Bajuk bil zelo hud. Poglejte, vi pravite "program ukrepov določa ukrepe, instrumente in kazalce za spremljanje učinkovitosti porabe javnih sredstev na področjih..." Vi pa črtate in rečete: "program ukrepov določa porabo javnih sredstev na področjih..." Se pravi, da pri pripravi programa ne bo zaveze določiti tudi ukrepe, instrumente in kazalce za spremljanje učinkovitosti porabe javnih sredstev. To pa je vsaj za mene izjemnega pomena, ker se transparentnosti porabe javnih sredstev ne zagotovi drugače, kot da določamo vse potrebne kazalce, indikatorje in tako naprej ter zadolžimo pristojne, da po teh kazalcih spremljajo, ali so javna sredstva dosegla svoj namen, za katerega jih ministrstvo daje. Zato prosim predlagatelje, da tu vendarle premislijo, ker mislim, da niso želeli s poenostavitvijo, kot so obrazložili, doseči tega namena, ki je zdaj problematiziran. Mislim, da njihov interes je transparentnost porabe javnih sredstev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Brejc ima besedo. Prosim.
No, če lahko kar tu nadaljujem, kjer ste ravnokar končali. Lahko se tako razume, kot pravite. Vendar je ta 5. člen zelo podoben 8. členu, in potem vidimo, ne samo da gre za neka ponavljanja, ampak da se pravzaprav nadaljuje praksa zakonodajalca, da je zelo gostobeseden in da uporablja veliko besed, ki pa same po sebi v tem zakonu nimajo nobenega pomena. Zato smo skušali izostriti to razpravo na vprašanje porabe sredstev, ker se pravzaprav v tem zakonu tako ali tako največ o tem govori. Sicer pa je treba reči, še enkrat pravim, ta 5. člen, ki govori o vsebini programa ukrepov, je podlaga za to, da se sprejme potem - bom dobesedno prebral - "uredbo, ki določi instrumente, podrobnejše pogoje, kriterije in merila za dodeljevanje sredstev". Vidite, koliko je te gostobesednosti - ukrepi, instrumenti, kazalci v programu. Potem imamo uredbo, instrumenti, podrobnejši pogoji in kriteriji. Potem imamo v 9. členu "način vodenja in vsebino evidence" in tako naprej, "dodatne pogoje za opravljanje posameznih storitev določi minister, pristojen za gospodarstvo," še en podzakonski akt, in v 17. členu, recimo, še "natančnejše pogoje, kriterije in merila in postopek za podelitev javnega pooblastila podrobneje določi minister, pristojen za gospodarstvo". Hočem reči, jaz vem, da so potrebni neki podzakonski akti, ki urejajo področje. Toda ko mi v 5. členu govorimo o tem, da je treba odpravljati administrativne ovire, jih hkrati s tem zakonom tudi postavljamo. Vedno nove in nove akte si izmišljujemo in določamo pristojnosti za stvari, ki so nepotrebne. V katerem zakonu, ki naj ustvari prijetno, ugodno podjetniško okolje, pa piše, na primer, da bodo podjetniki potrebovali za ustanavljanje podjetij, ne vem, manj kot dva meseca? Dobro vemo, kaj piše v koalicijski pogodbi, ki ste jo podpisali, in kakšen je dejanski rezultat. V Sloveniji podjetnik ne more ustanoviti podjetja v nekem razumnem času, zato potrebuje dva meseca in več in mora pri tem seveda odpreti kar veliko vrat. Še vedno ni jasno, kako se bodo zmanjšale te administrativne ovire, o katerih je v tem programu nekaj govora. To je neka deklaracija, to ni zakon. Govori o zmanjšanju administrativnih ovir. Ampak to se govori ves čas. Imeli smo celo ministrsko svetnico, ki se je specialno s tem ukvarjala. Ne rečem, da ni bilo nekih rezultatov. Zadnjič pri prvi obravnavni sem celo citiral neko spremembo zakona o gospodarskih družbah, ki se mi zdi zelo pomembna. Nič ni govora, recimo, o eni največjih bolečin malih in srednjih podjetnikov, o plačilni nedisciplini. Češ, to je področje drugega zakona. Se strinjam, ampak tudi to, kar tukaj pišete v 5. členu, je področje drugih zakonov, kot se mi zdi. Ker tukaj nič ne urejate s tem programom. Bojim se, da bo teh programov veliko, tistih učinkov pa ne bo. Kolega Cukjati je omenil včerajšnji primer. Če k temu dodam še davčne olajšave, ki so nikakršne, če govorimo o tem zakonu, ki smo ga včeraj obravnavali, zakonu o davku od dohodkov pravnih oseb. In tudi vi gospod podpredsednik ste včeraj imeli sijajno razpravo prav v tej zvezi, ko ste omenjali, da ste imeli v prejšnji drži kot podjetnik bistveno boljše pogoje za ustvarjanje podjetniškega okolja, kot so pa danes, in večje olajšave. Tako se mi zdi nekoliko nerodno govoriti, da ta zakon pa sedaj odpira vrata podjetniškemu okolju, če pa v realnem življenju vidimo polno nekih ovir, ki jih seveda drugi zakoni predpisujejo, in se sprašujem, kakšen smisel ima ta zakon. V Sloveniji približno naš srednji sloj zaseda takole okrog 60% populacije. In ta srednji sloj je bistveni del srednjega in malega podjetništva. In ta srednji sloj bo, kot smo včeraj videli, tudi sedaj najbolj obdavčen in imel najmanj olajšav. Kako naj se pa potem ukvarja s podjetništvom in razvija v krasnem podjetniškem okolju, ki ga predpisuje ta zakon? Ta zakon ne odpravlja ključnih problemov za ustanavljanje malih, srednjih in mikropodjetij. Nobenih posebnih spodbud tukaj ne vidim za to, da bi se človek lotil podjetništva in tvegal svoja sredstva in se tudi zadolžil in ne vem kaj še vse. Pogrešam tudi, tudi v tem 5. členu ali pa potem v 8., saj stvari se zelo pokrivajo, ponavljajo. Nič ni o evropski podjetniški kulturi. O tem ni besede, pa gre vendarle za nek zakon, za katerega vi pravite, da je moderen zakon, sodoben zakon. O evropski podjetniški kulturi ni ne duha ne sluha. Sem spada neka določba s tem v zvezi. Moj vtis je, da gre še za en tehnični zakon. Pravo sicer tega pojma ne pozna, ampak očitno ste si zamislili še en tehnični zakon, ki takšen, kot je, ne bo čisto nič prispeval k razcvetu podjetništva v Sloveniji, vam pa zagotavljamo, da na ta tehnični zakon ne bomo sprožili nobenih podobnih ukrepov kot v zvezi s kakšnim drugim tehničnim zakonom.
Hvala lepa. Mag. Drobnič ima besedo za razpravo.
Tukaj se mogoče celo z gospodom Brejcem ne bi strinjal, glede tega, da ne bo sprožil, odvisno kakšni ljudje ga bodo brali, pa kaj bodo storili. Ravno to, kar sem že prej omenil, da ima zakon predispozicije, vse tisto, kar svetovna podjetniška filozofija pozna, se nekako pojavlja v nekem besedišču, čisto v redu. Ampak vse, kar se dogaja v tej stvarnosti slovenski, pa kaže na to, da ne gremo v tej smeri. Res se marsikatere stvari zgodijo, ampak [[...]]To, kar je omenil, plačilna nedisciplina Plačilno nedisciplino je država začela pri sebi, torej pri nedoslednosti do malih podjetij, do tistih, ki so bili v javnih naročilih, sesula jih je, ker niso mogli zdržati. Zakaj mala podjetja? Zato, ker so bili na koncu v tej plačilni verigi. Tisti večji so že preživeli, zlasti pa skozi neke oblike državnega interveniranja. Drugo, kar uničuje mala podjetja, je zagotovo prenormiranost, birokratskost. Zadnjič se je v moji poslanski pisarni oglasil podjetnik, ki ima bolj pestro dejavnost in je rekel, gospod Drobnič, kaj naj naredim, jaz moram biti obvezen član v treh zbornicah. Ampak od njih imam prekleto malo ali nič. Plačujem. Spremeniti je treba mišljenje. Ne razumeti me, da jaz želim, da se odpravijo zbornice, ampak drug princip za delovanje. Morda, če odpravimo obveznost zbornic, predvsem tistih, ki res ni potrebno, da so, tudi če imajo javna pooblastila, še vedno ni potrebno, da so obvezni člani zbornice. Skratka, da na drugi osnovi delajo. Če bodo dobro delali, bodo vsi člani, vsi bodo postali člani zbornice, če bodo kaj od tega imeli. Te zbornice se obnašajo tako kot državna uprava, slaba državna uprava. Morda kakšne malo boljše, da ne bom vse, generalno nekam postavljal. In nekatere reči se tudi dobro zgodijo, ampak bi bile mnogo boljše, fleksebilnejše, grizle bi. Tako pa, če dobijo denar, ki jim pade direktno, zakaj bi se pa trudili, saj smo vsi malo cepljeni na to, da rajši sedimo v senci in pijemo pivo, kot pa da bi se preganjali po vročem soncu, pa z lopatami metali zemljo ali pesek. To je človeško. Na osnovi tega se tudi razvija podjetništvo. Tudi skozi te pozitivne stimulacije in negativne. Administrativne ovire. V uvodnem delu zakona ste omenili, da ravno ta antibirokratski program odvisno vse to, kar bo odpravilo administrativne ovire, da so za to namenjena sredstva. Ko ljudje to preberejo, se jim zdi hecno. Za nekaj kar bomo odpravljali, kar je pravzaprav samo odprava nečesa, kar je balast, bomo porabili toliko in toliko denarja in imamo na proračunskih postavkah zagotovljen denar. Se ne slišidobro, vam povem, da ne. In jaz bi to ven vrgel. In ta denar ne zapravljajte za to, preprosto tukaj v parlamentu ali pa če je kaj v državni upravi odpravite tiste ovire, ki so in bo razvoj podjetništva zaživel. Samo naravno gibalo človeka je ustvarjalnost. Naloga države je, da se predvsem obnaša kot nočni čuvaj. Ko ljudje presežejo tisto mejo, za katero smo se skupno dogovorili, takrat nastopi država, sicer pa naj ne zavira ljudi. Tako kot otroci, tudi odrasli imamo naravno željo po razvoju in inovativnosti, po ustvarjalnosti in še marsičem. Ampak mi z zakonodajo, slabim ravnanjem na delovnem mestu v državni upravi ubijamo to iniciativo, delamo ovire, smešenje, zapirajo se vrata. Namesto da bi stali na njihovi strani, namesto da svetovalec ali državni uradnik pove, kaj se ne more, bi moral reči, kako se naredi, kako lahko pridete do tega cilja, ne da boste kršili zakon in ne da boste zlorabljali zakon, ampak zato, da boste uspeli. Ko bo tako državna uprava razmišljala, potem bo boljše, zagotovo, pa ko bo vlada in vladajoča koalicija pripombe ali amandmaje, ki sproščajo to iniciativo, tako kot smo v nekaterih zakonih omenili, da bo prisluhnila in to tudi naredila v operativnih zakonih, sicer je to mrtva črka na papirju. Ampak mi bomo ta program, če pridemo v pozicijo za uresničitev bomo lahko ta program dobro uporabili, na vsaki vladi je možnost da to uresniči, če ni odvisno od njih, ne od tega zakona.
Hvala lepa. Branko Kelemina ima besedo, nato pa Irma Pavlinič Krebs.
Hvala. Jaz bi samo to povedal v zvezi s tem amandmaje, da mogoče ta predlog res ni najboljši. Jaz priznam, da ne. Ampak poglejte, samo če nekaj pogledamo, stvari so toliko nenatančno definirane, da se bog usmili. Mi imamo, recimo, v definiciji pojmov v zadnjih dveh alineah napisano kaj so ukrepi. Ukrepi so zaokrožene ciljno usmerjene aktivnosti in tako naprej. Kaj so instrumenti? So oblika in način porabe javnih sredstev namenjeni izvajanju ukrepov in tako naprej. O kazalcih, ki so pa izredno pomemben oziroma vsaj eden pomembnih segmentov tega predloga zakona, pa nikjer, niti v definiciji pojmov niso obrazloženi, kaj naj bi bili, niti v tem členu. Resnično vam povem. 5. člen govori o vsebini programov ukrepov. Vi pa navajate, to se lahko čita tako, poglejte, "program ukrepov določa kazalce za spremljanje učinkovitosti porabe javnih sredstev na področjih", ampak o kazalcih se tukaj ne govori. Kje so kazalci, na kakšen način, kje so določeni? Res je, jaz ne vem, zelo natančno stvar definirana. In jaz priznam, da je tudi tisti naš predlog slab ali pa zanič, ampak tudi ta formulacija, ki je tukaj, gre v bistvu za večkratno ponavljanje, lahko bi pa bilo napisano samo "program ukrepov določa instrumente na naslednjih področjih" ali pa, ne vem, "programukrepov in inštrumentov". O kazalcih ni veliko napisanega oziroma nič in je zelo nedefinirana zadeva. Mi lahko ta predlog umaknemo, ampak mogoče bi bilo smiselno ta amandma sprejeti, pa še kaj te stvari razčleniti, pa bolj natančno napisati v nadaljevanju v tretji obravnavi. Če je smiselno, če ne, pa ne. Meni je vseeno, ampak ta zakon bo zelo težko uresničevati, ker je nedefiniran, nenatančen, premalo členov ima. Prepričan sem, da bi lahko imel vsaj nekaj členov več, da bi bil bolj natančen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Irma Pavlinič Krebs ima besedo.
Hvala lepa, se opravičujem. Veliko je bilo povedanega, pa bi terjalo odgovor, ampak mogoče samo eden. Če je vsaj ena rešitev v tem zakonu dobra, pa naj vam jo povem, da je vsaj ena, je torej nov finančni instrument zagotavljanja začetnega in rizičnega kapitala. Našteto je bilo vse, kaj ni, kaj ni, da je to samo pomflet. Pač ni, vsaj en inštrument, da vas potolažim. Spoštovani predlagatelji amandmaja! Amandma je drugačen od ciljev, ki jih zagovarjate, ko sedaj govorite, zato vas samo opozarjam, da bi bilo smiselno, da ga umaknete. To je vse. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še želi kdo besedo? Dr. Brejc.
Sem zelo zadovoljen s tem, kar gospa Krebsova pravi, ker ugotavljam, da je v tem zakonu samo ena stvar dobra.
Kolega Kelemina. Dvignil ste roko. Želite.
Prosil bi, če gospa ministrica pove, ali ima smisel ta člen kaj popravljati. Če ga nima smisla, potem ta amandma umikam.
Hvala. Ministrica, imate besedo.
Hvala lepa. Se strinjam z diskusijo poslanke Krebsove. Menim, da v bistvu amandma zožuje to, kar ste vi želeli s tem svojim amandmajem doseči. Rada bi pa tudi povedala, da ko govorimo o kazalcih, ponavadi kazalce ne definiramo, ker jasno pove, da gre za kazalce za spremljanje učinkovitosti porabe javnih sredstev. In definirajo se samo določeni pojmi, ki sevečkrat uporabljajo in niso sami po sebi jasni. Tukaj gre za kazalce, ki so lahko od števila zaposlenih, od dodane vrednosti in podobno. In ni to navada, da se v zakonu definira. Morda še to, ker je bilo rečeno, če dovolite, za ta amandma menim, da ne bi prispeval k izboljšanju zakona. Bi pa še rada odgovorila na nekatera mnenja, ki so bila izpostavljena. In sicer je vprašanje, ali bo ta zakon že v letošnjem letu kaj prinesel. Vi ste že danes citirali rezultate te mednarodne študije, ki jo mi tudi zelo dobro poznamo in je bila tudi ena izmed podlag, na podlagi katerih smo se mi potem tudi pripravljali ta zakon. In prvič moram poudariti, da, če mi gledamo ta globalni indeks podjetništva, kot je bilo že opozorjeno v svetovnem merilu, potem to drži, kot je bilo izpostavljeno - smo na repu. Ampak treba je vedeti, da so tu štete vse države, od azijskih, za katere je značilno, da je visoka stopnja malih podjetij ali pa ustanavljanje malih podjetij res zaradi te potrebe samozaposlovanja, ker drugih priložnosti za pridobivanje dohodka ni; ali pa gre tu za države Latinske Amerike in drugih, da jih ne bi naštevala. To je zelo jasno proučeno v literaturi s tega področja že deset let, da ne prispevajo k povečanju učinkovitosti, ampak so pomembna. Pomembna so zato, kernekaterim ljudem omogočajo preživetje. Če pa vzamemo ta indeks in ga računamo samo v okviru Evrope, kamor se uvršča tudi Slovenija, med evropske države, potem lahko ugotovimo, da Slovenija ni na repu med državami Evropske unije, ampak smo nekje na sredini Imamo celo boljši indeks v primerjavi z nekaterimi državami, kot je Nemčija in podobno. Tudi v primerjavi s Finsko. Finska je naredila velik korak naprej, vendar smo po številnih kazalcih - vsaj po najnovejšem kazalcu, ki je bil prezentiran tudi na dnevupodjetništva v Bruslju, ki ga je organiziral komisar za podjetništvo, inovativnost, potem pokriva tudi področje informacijske tehnologije in podobno, se je pokazalo, da smo na področju te volatilnosti, kar pomeni, merjenja, vstopanja novih podjetij in prilagajanja izzivom na področju tehnoloških sprememb, je naša stopnja volatilnosti večja, kot je, na primer, Finske. Tudi vstopanje podjetij je bilo pozitivno, medtem ko je bilo vstopanje podjetij na Finskem negativno. Tako moramo upoštevati različne kazalcein imeti celotno sliko na tem področju, da lahko potem rečemo, ali bolj zaostajamo ali pa manj zaostajamo na področju podjetništva za neko državo. Drugo, kar bi želela poudariti, je tudi vprašanje, ali bo ta zakon kaj prinesel že v tem letu. Bo. Prinesel bo ravno na finančnem področju. To je pa tudi tisto - če pogledate, ker ste že citirali GEM -, da podjetniki ocenjujejo ravno nerazvitost finančnih instrumentov kot prvi oviralni dejavnik za njihovo rast in nastajanje novih podjetij. To je dokumentirano v tej študiji GEM, pa tudi v naših nacionalnih študijah. In ravno tu bodo že v tem letu učinki največji. Bilo je govora o administrativnem okolju in podobnem. Tega se seveda zavedamo. Kot je bilo zapisano v obrazložitvi in kar sem povedala tudi v svojem ekspozeju, bo treba sprejeti določene ukrepe za olajšano poslovanje podjetij. Lahko vam povem, da smo ravno danes na vladi že imeli prvo obravnavo predloga sprememb zakona o gospodarskih družbah, kjer smo ravno predlagali določene spremembe, ki se vežejo ali na vprašanje vodenja poslovnega registra, na vprašanje vodenja poslovnik knjig, na vprašanje obdavčevanja po sistemu normiranih dohodkov. Skratka, to so vsa ta vprašanja, ki jih lahko rešujemo na podlagi tega zakona o gospodarskih družbah. Pričakujem, da bomo s temi predlaganimi spremembami tudi uspeli in z vašo popolno podporo, tudi ko bomo ta predlog zakona, ki ga moramo tudi spremembo ZGD-ja narediti zaradi usklajevanja dveh direktiv, ki sta se pojavili v zadnjem času v EU, da boste potem tudi te predloge, ki smo jih mi v ZGD-ju in jih tudi navajamo, da bi bilo nastajanje, vstopanje in delovanje teh malih podjetij čim uspešnejše in čim manj birokratsko zasnovano. Te spremembe so in pričakujemo, da jih bomo predlagali že na naslednji seji. Kar se tiče tega, da mi uvajamo neke nove omejitve, tako je bilo nekako rečeno, moram povedati, da, če želimo dati javno pooblastilo nekomu, da je treba vendar nekje pa tudi izpostaviti sistem, da vemo, komu ga dajemo. In vam ne bi bilo vseeno, če to dobi nekdo, ki za to ni usposobljen oziroma bi neko storitev za mala podjetja v bistvu izvajal na slabši način kot že obstoječe inštitucije. In to je vse, kar bomo s temi določili uredili. Drugo, gre za evidenco. Tudi tukaj ne more biti nered v državi in tudi drugje, v tržnih gospodarstvih ni tega nereda, saj smo se vendar tudi zgledovali, kako je to urejeno v drugih državah. Potem gre tukaj še za uredbo skupaj s shemo državnih pomoči, kar je seveda obveznost vsake države, ki je in bo članica EU. Jaz bi želela poudariti, da se tem predlogom zakona ne ustvarjamo nekega novega birokratskega okolja za delovanje malih in srednjih podjetij. Nasprotno, urejamo delovanje na tem področju, da bodo kvalitetne storitve, da bo prišlo do konkurence na tem področju, ker to vemo, da je res pomembna sila za zagotavljanje učinkovitosti in kvalitete delovanja posameznih inštitucij na tem področju in seveda izpostavljamo tudi neka pravila igre, za katera zagotovo vemo, da v vsakem tržnem gospodarstvu so še kako potrebna. Hvala.
Hvala. Branko Kelemina.
Če pač razmišljate vsi, da v tretji obravnavi ne bi bilo smiselno tega 5. člena opraviti, potem ta amandma umikam.
Hvala lepa. S tem tudi zaključujem razpravo o 5. členu. Dr. Berjc.
Jaz se zahvaljujem gospe ministrici za odgovor in se hkrati opravičujem, ker sem danes izvedel, da je Slovenija, kar zadeva vstopanje malih in srednjih podjetij v sistem gospodarstva, uspešnejša od Finske. Jaz tega res nisem opazil do sedaj.
Hvala lepa. Prehajam na 7. člen, amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Kdo želi razpravo k 7. členu? Branko Kelemina.
Hvala. Jaz bi samo tukaj spomnil, da gre sicer spet za eno napako, se opravičujem, enostavno smo spregledali spremembo 7. člena, že sprejetega na odboru. Hotel sem opozoriti na to, da je ministrica sama v razpravi in na odboru za gospodarstvo govorila o tem v tem členu, da bi se naj to javno pooblastilo podelilo na podlagi javnega natečaja. Zdaj smo pa to iz tega člena izpustili. Tukaj, če pogledate, ste natančno povedali gospa ministrica, imam vaša magnetogram, kjer ste rekli: "Poleg še zadnje novele v tem zakonu pa so tudi javna pooblastila za izvajanje programov ukrepov. Zakon predvideva, da se pravnim osebam javnega in zasebnega prava, ki delujejo na področju spodbujanja podjetništva, lahko za določen čas z odločbo na podlagi javnega natečaja podeli javno pooblastilo." Se pravi, na podlagi javnega natečaja, se pravi, to pomeni javni razpis, potem v samem tem členu, če gledamo zdaj prvi ali pa drugi odstavek, pa smo ta javni razpis izpustili, vi ste ga pa napovedali dejansko in lahko, da gre za eno pomanjkljivost, jaz ne vem, ali je tu mišljeno, da v vsakem primeru mora javni natečaj biti, da to sploh ni mogoče drugače narediti, enostavno sem ocenil iz vaše razprave in potem po pomanjkljivosti tega člena, da bi bilo smiselno napisati na podlagi javnega razpisa, vendar je napaka v tem, da smonapačni odstavek šli popravljat. Hvala lepa.
Hvala. Stanislav Brenčič.
Hvala lepa. No, tu se bom zopet oglasil. 7. člen govori o izvajalcih nalog in izvajalcih programov. Moj pogled na to področje je zopet nekoliko drugačen. S konceptom in tudi s predloženim amandmajem seveda ne razrešujemo tega, kar bi jaz smatral, da bi smel področni zakon vsebovati. Eno od temeljnih načel Evropske unije v sodobnem in zdajšnjem času je subsidiarnost, deregulacija oblasti in sama regulacija določenega področja. In v tem smislu bi jaz pričakoval pristop skozi neke vrste rdečo nit tega zakona drugače, morda tudi zato, ker sem lepo dobo preživel v aktivnem življenju do zdaj v realnem sektorju in sem nekoliko nepripravljen v drugem mandatu na to, da se praktično država ukvarja, vključno z vlado, ogromno z javnim sektorjem in na obrobju z realnim sektorjem, ki je edini neto plačnik, da sploh lahko država kot taka napreduje. Poglejte, temeljni ali, bi rekel, nek predstavnik področja, ki ga ta zakon najbolj zadeva, je obrtna zbornica in deloma tudi gospodarska zbornica. In bi človek pričakoval, da bi nekoliko, glede na to, da je država že do zdaj imela neko zaupanje do te zbornice kot predstavnice nekega stanu in je nanjo tudiže prenesla javna pooblastila, za izvajanje določenih zadev iz tega zakona z dodatnimi javnimi pooblastili zaupali to izvajanje obrtni zbornici. Obrtna zbornica ima vzpostavljeno infrastrukturo prek območnih zbornic in tako naprej, z vso logistiko in z najboljšim poznavanjem področja, ki ga obravnava ta zakon. Zato mislim, da bi bilo vprašljivo na tem temelju ustanavljati neke nove javne zavode, agencije, urade in tako naprej. Vse to je zopet obremenitev javnega sektorja oziroma širitev nekega javnega sektorja. Ne vem, zakaj ne bi upali nekoliko bolj v smislu samoregulacije, samoobvladovanja nekega področja iti naproti zbornici, če smo ji v nekem kontekstu že zaupali določene stvari. S tem zbornica kot temeljna predstavnica in zastopnica področja gospodarstva prevzema tudi odgovornost. Država pa mora vzpostaviti predvsem dober nadzor nad tem, kar ji zaupa, kar nanjo prenaša v okviru javnega pooblastila. Tako da se mi zdi škoda, da se skozi to pojavlja tudi sledeče. Obrtna zbornica ima dobro mrežo območnih obrtnih zbornic, resnično odlično posejano naokrog. Plačniki članarine in tudi drugačnih prispevkov za obrtno zbornico so vsi ti mali, mikro in drugačni podjetniki. In ne vem, zakaj ne bi teh centrov, teh območnih zbornic dvignili na nekoliko višji nivo. Zdaj se pojavlja, da same območne zbornice prihajajo pred župane in tako naprej z idejo, dajte, no, vendar, ustanovite tule, ne vem, v Cerknici, na Vrhniki, kjer pač bolj poznam, še en pospeševalni center malega gospodarstva. In bomo imeli dva subjekta, ki bosta eden na drugega prenašala pričakovanja in navsezadnje tudi odgovornost za razvoj tega področja, za katerega so ustanovili zbornico. Zato je malo zoprno, da je moj pogled v tem smislu nekoliko morda naravnan predaleč, da bi zaupal taka pooblastila sistemu, ki je prisoten. Važen pa je nadzor države in važen je seveda nadzor znotraj zbornice, kot ga ima vzpostavljenega z organi. Tako da do neke mere ta amandma daje večjo možnost v smislu javnega natečaja oziroma javnega razpisa, da se pojavi tudi v tem primeru neka obrtna zbornica, neka območna zbornica ali pa se lahko, po drugem odstavku tega člena, ministrstvo tudi samo opredeli, da podeli to pooblastilo. Sam menim in veliko tudi mojih somišljenikov, da bi smeli prepustiti to samoregulacijo in morda bi bili najbolj uspešni. V tem kontekstu tudi dosedanji zakon o razvoju malega gospodarstva ni beležil rezultata. Šli smo v neko ustanavljanje mreže, nove mreže pospeševalnih in drugačnih centrov. Zbornica kot takšna in območne obrtne zbornice pa niti slučajno niso odigrale tega, kar bi v takem sistemu morale. One poznajo situacijo na terenu, one poznajo muko okrog ustanavljanja nekega d.o.o.-ja ali s.p.-ja itn. One poznajo muke okrog plačilnih disciplin, nedisciplin. One poznajo pomembnost nekega upravnegadelavca, ki je pomemben samo s tem, da zavira nekoga, da se trikrat, štirikrat podaja ponovno k njemu in s tem je on pomemben. Ampak postopki tečejo pa počasi. S tem jaz tudi več ali manj zaključujem odnos Slovenske ljudske stranke do tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Brejc, imate besedo.
Povsem jasno je, da 7. člen ni skladen z zakonom o državni upravi, ki določa, da minister na osnovi javnega razpisa da javno pooblastilo. Zato je seveda naš amandma pravzaprav treba sprejeti. Prej ali slej. Bi me pa seveda zanimalo, ker gre za institucionalno strukturo podjetniškega okolja, kakšna je sploh v resnici situacija v Sloveniji. Do sedaj smo imeli pospeševalni center za malo gospodarstvo, ki po 20. členu tega zakona nadaljuje s svojo dejavnostjo. Imamo trenutno javni sklad Republike Slovenije za razvoj malega gospodarstva, ki se bo po tem zakonu preimenoval v slovenski podjetniški sklad. V prvem odstavku 7. člena pa govorimo o tem, da naloge in programeza oblikovanje podjetniškega okolja izvaja država preko javnega zavoda za pospeševanje podjetništva. Verjetno je to ta PCMG. Potem pa pravi, ali javne agencije za pospeševanje podjetništva. Meni seveda sedaj ni jasno, kaj ta odstavek dejansko pomeni. Ali so s tem mišljene nove institucionalne oblike za razvoj podjetništva oziroma koliko je teh agencij že danes, skladov in ne vem česa. Jaz se v celoti strinjam s tistim delom razprave gospoda Brenčiča, ki govori, da je v Sloveniji že sedaj veliko nekih agencij, inkubatorjev, vsega mogočega, kar naj bi služilo za razvoj gospodarstva. Praktično vsaka občina že oblikuje neko podjetniško okolje in nek inkubator, ki je seveda ustanovljen s strani države oziroma lokalne skupnosti, od nje tudi financiran, dejanskih učinkov teh investicij oziroma tega denarja pa nekako ne vidimo dovolj. Zato tudi v tem zakonu in v obrazložitvi zakona vsaj meni manjka podatek o tem, koliko je teh institucij v Sloveniji in kakšni so njihovi učinki. Hvala.
Hvala. Še Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. Spoštovani! Gospod Brejc, ne morem se strinjati z vami, da je amandma potrebno sprejeti. Amandma odraža nerazumevanje te določbe. Pravica do javnega pooblastila mora biti dostopna vsem, ki izpolnjujejo pogoje in kriterije. Imamo 17. člen, ki to določa. Sprememba navedbe države namesto ministra, pristojnega za gospodarstvo, ki lahko podeli javno pooblastilo, ki ga ne spreminja oziroma ne določa. Minister je v členu, ki ga vi nadomeščate zdržavo, seveda naveden, ker je sklep o dodelitvi javnega pooblastila pravni akt, ki ga ne more izdati država, temveč v njenem imenu z zakonom določena oseba. Zahteva pa je seveda v celoti zajeta v 17. členu in so jasno določeni pogoji. In še gospod Brenčič, za moj pogled je bila dodana vrednost zakona tudi v delu, ko omogoča razvoj novih storitev glede na potrebe podjetij in v vključevanju podjetniškega sektorja samega v izvajanje le-tega, in sicer s podeljevanjem javnih pooblastil in statusa delovanja vjavnem interesu vsem, ki bodo za to izkazali visoko stopnjo usposobljenosti. Po moji oceni zagotavlja večjo učinkovitost, kvaliteto izvajanja storitev ter porabe javnih sredstev, ker bodo ob javnih institucijah, kot je PCMG, storitve za podjetnike na osnovi pridobljenih pooblastil lahko izvajale tudi druge najbolj usposobljene institucije in podjetja, tako znam to prebrati. In ne nazadnje, gospod Brenčič, ocenjujem, da bo to povzročilo enakomeren razvoj in izvajanje storitev za podjetnike in podjetja na celotnem slovenskem prostoru. Zakon zato v tem delu te rešitve, ki jo ponuja, pomeni, po moji oceni, prispevek tudi k skladnemu regionalnemu razvoju, saj omogoča in usmerja razvoj mreže teh podpornih institucij za podjetništvo, kot sem že povedala, na celotnem prostoru Slovenije ter razvoj specializiranih storitev, razvojnih jeder, tehnoloških centrov za posamezne dejavnosti in skupine podjetij, kjer le-ti delujejo. Tako mislim, da se vračati v neke okvire, ki jih družba, mislim da, prerašča, ne bi bilo dobro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še enkrat dr. Brejc. Prosim, imate besedo.
Prej je gospod Kelemina kot predlagatelj tega amandmaja povedal, da je besedi "država" in "minister" najbrž narobe formuliral. Jaz se v to ne spuščam, ampak govoril sem o neki drugi stvari. Če namreč v drugem odstavku 7. člena govorimo o tem, da minister da javno pooblastilo in hkrati pogledamo v 17. člen, vidimo, da je drugi odstavek 7. člena odveč, tako kot je napisan, ker je procedura za javno pooblastilo urejena v posebnem členu. Če ste se pa odločili, ne vem zakaj, ampak tako ste se pač odločili, zapisati odstavek v 7. členu, potem ga je treba napisati tako, kot se spodobi, kot je zapisan v 17. členu, ker mora biti jasno povedano, da gre za javna pooblastila. Samo za to gre.
Hvala. Še enkrat kolega Brenčič.
Gospa Irma, jaz bi povedal samo to, da smatram, da je nepotrebno, da tam, kjer država dobro gospodari, razvije dva vzporedna mrežna sistema. Jaz trdim, da ima gospodarska oziroma obrtna zbornica Slovenije že sedaj vzpostavljeno tako mrežo, da bi glede na to, da je to zbornica, na katero je država z zakonom že sedaj prenesla javna pooblastila, določena pooblastila prenesla tudi v zvezi z izvajanjem tega zakona in bi v bistvu ta infrastruktura, ta mreža, ki niti ne izboljšuje in niti ne dosegajo ti pospeševalni centri in tako naprej lahko najbolj samoregulatorno in subsidiarno izvajala ta pooblastila. Seveda država pa mora izpostaviti nadzor. Kar primerjajmo sisteme v obstoječih članicah Evropske unije, pa boste videli, kako teče obrtništvo in malo gospodarstvo v Nemčiji.
Hvala. Želi vlada odgovoriti? Prosim.
Hvala lepa. No, gospod poslanec Brenčič, ravno iz istih razlogov, kot vi trdite, da je treba dati možnost tistim, ki so lahko najučinkovitejši v pripravljanju posameznih storitev za mala podjetja, je pravzaprav uveden instrument javnih pooblastil, ker to javno pooblastilo lahko prejme obrtna zbornica, lokalni center ali kakršnakoli oseba zasebnega oziroma javnega prava. Menim, da je to zagotovo nek pozitiven element tega zakona, ker, bom še enkrat poudarila, odpira konkurenco na tem področju; konkurenca pa je, kot vsi dobrovemo, gonilna sila učinkovitosti. Naslednje, kar sem želela povedati, je pa to, da moramo upoštevati dejstvo, da mora biti pravica do javnega pooblastila dostopna vsem, ki izpolnjujejo pogoje in kriterije. Zato je tudi takšna dikcija, da pač to pooblastilo izda minister v imenu države. Ker je bilo rečeno, da gre za ponavljanje 17. člena in 7. člena, moram poudariti, da je prišlo do teh dveh členov, tako kot sta sedaj zapisana, na zahtevo zakonodaje. Prvotno smo to imeli samo v enem členu, nato pa je bilo rečeno, da morata biti zaradi jasnosti dva člena. Samo toliko, da ne bi šli v diskusiji naprej, naš predlog je bil pač podoben vašemu, če smem tako reči, gospod poslanec. No, pa še eno vprašanje se postavlja - javni zavod ali javna agencija. Namreč, gre samo za eno osebo, se pravi, za sedanji PCMG. Trenutno je PCMG javni zavod, s tem pa se odpira možnost, da postane javna agencija, nič drugega. Gre samo za eno. Vse ostalo so pa zavodi ali podjetja - seveda, podjetja niso ustanovljena s strani države, tako ali tako ne - ne, so, seveda so, pardon! Gre za podjetja, ki niso ustanovljena s strani države oziroma bila ustanovljena s strani države, ker danes res niso več ustanavljana, in pa seveda za določene zavode, katerih ustanovitelj ni država. Hvala.
Hvala. Lahko zaključim razpravo? Želite še besedo k 7. členu, gospod Brenčič? Prosim.
Hvala lepa. Gospa ministrica, popolnoma akceptiram vaš nastop, vendar se vseeno sprašujem. Zadnja analiza ali statistika stanja ni najbolj spodbudna. In se potem vprašam, kakšno pa je bilo poslanstvo PCMG-ja. Zdaj ga samo preslikavamo sem. Nekaj tu ne štima, po domače rečeno. Hvala.
Hvala. Ja, saj lahko gospa ministrica, imate besedo.
Samo stavek. Za to uvajamo konkurenco na tem področju.
Ugotavljam, da ne želi več nihče razpravljati o 7. členu in amandmaju, zato zaključujem. Prehajamo na 9. člen. Tudi tu je poslanska skupina Slovenske demokratske stranke vložila amandma. Kdo želi besedo? Kolega Kelemina, prosim.
Hvala lepa. Samo na kratko bi to obrazložil. Že pri splošni obravnavi smo nekako opozorili na to, da so določeni pogoji za dodelitev raznih dovoljenj malo prestrogi. Vi pravite, da se lahko v evidence vpišejo subjekti inovativnega okolja, ki izpolnjujejo pogoje, da delujejo najmanj dve leti. Mi smo ocenili, da je to nekoliko preveč diskriminatorna določba, ki nekoga, ki je lahko tudi zelo sposoben na nekem področju, enostavno izključimo iz tega okvira. Tako po naši oceni se lahko nekdo v enem letu itak z nekimi uspešnimi referencami in z uspešnimi kadri dokaže, da je sposoben izvajati neke naloge, ki jih zahteva ta določba, tako da mu nekoliko poenostavljamo oziroma znižujemo prag zahtev, ki jih ta člen postavlja za posamezne subjekte. Če je to sprejemljivo, je, če pa ne, pa bo tako ostalo, kot je. Ampak mislim, da je zaradi tega marsikdo prikrajšan in bo moral dolgo časa čakati na to, da bo lahko preteklo dve letiin da bo izpolnjeval pogoje za izvajanje nekaterih zahtev, ki so določene s tem členom. Hvala.
Hvala. Dr. Brejc, prosim.
V 9. členu, tako kot so v drugem odstavku zapisani pogoji, bi človek seveda rekel; dobro, saj za izvajanje nekih specialnih nalog inovativnega okolja, predvsem programa inovativnega okolja, je potrebna neka izvedenost, neka praksa, mednarodna primerljivost in tako naprej. Če pa pogledamo definicijo teh subjektov inovativnega okolja, kot je zapisana v 3. členu, se mi zdi, da bi vendarle kazalo podpreti naš amandma in priznati tudi to možnost, da nekdo, ki ima enoletno prakso, da je lahko tudi inovativen, morda še celo bolj, kot nekdo drug, ki že 10 let to počne. Tako bi se jaz tudi zavzemal za to, da skušamo nekako čim bolj ublažiti pogoje, ker inovacije vendarle niso nekaj, kar se zgodi na osnovi nekih dolgoletnih izkušenj. To se lahko zgodi čisto slučajno, lahko se zgodi, ne vem, nekomu, ki ima silno bogato zasebno izkušnjo in se odloči da bo šel v podjetništvo in človek, ki je ekspert na področju, denimo gre v podjetništvo, naredi inkubator, ne vem kaj, ampak ker še ni dve leti, mu ne bomo dali nič, ker je formalno pogoj dve leti. Je pa lahko posameznik, ki je ekspert. Zato se mi zdi, da smo tu malo preveč trdi in bi zato res apeliral na to, da nekako ublažimo te pogoje. Gospe ministrici se bo mogoče čudno zdelo, da jaz kot univerzitetni profesor polemiziram z zadnjo alineo, "imajo mednarodno primerljive reference". Seveda je pomembno, da imamo mednarodno primerljive reference, ampak v tem primeru jaz ne bi vztrajal pri tej alinei, kajti to je dokazljivo na različne načine, ki so lahko zelo ohlapni. Nekdo se bo ponašal z izredno obsežnimi mednarodnimi referencami, ampak v življenju pa nebo nič naredil. Če smem dati en zelo - se oproščam v naprej - mogoče neprimeren sufijski izrek, ki pravi, da osel, obložen s knjigami, še ni intelektualec. Njemu je vseeno, če tovori polena ali knjige. Se pravi, človek mora nekaj pokazati. Ima znanje in nekaj pokaže in dajmo mu omogočiti, da to znanje pokaže. In v zakon uvajajo čim manj omejitev, ki ovirajo sposobne ljudi, da bi se izkazali. Zato predlagam, da se zadnja alinea preprosto črta. Slovenija je tako rekoč članica Evropske unije in s tem tudi ta poseben kriterij, ki izhaja iz našega slovenskega pogleda na svet, preprosto ga črtajmo, in da tam gremo na eno leto. Ampak mi v amandmaju seveda tega nismo napisali za zadnjo alineo, sem pa jaz v zadnji razpravo o tem tudi govoril. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kdo želi besedo? Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Moje razumevanje, dati torej pooblastilo v tem četrtem poglavju, ko govorimo o inovativnem okolju in nadaljevanju seveda o postopku dodeljevanja sredstev za financiranje storitev tem, ki jih ministrstvo vpiše, je bilo, da ne gre za vzpostavljanje oziroma podporo pri nastajanju novih institucij, temveč podporo za kvaliteten razvoj obstoječih, tako da bodo le-te zagotavljale najboljše storitve podjetjem. In če bi ta kriterij znižali - mislim, da je razprava šla v tej smeri - bi verjetno spodbudili preveč začetnih iniciativ, preden bi bile vzpostavljene in sprejete s strani podjetij, ki te storitve potrebujejo. Mislim da bi sama gospa ministrica lažje odgovorila, pojasnila to dilemo. Mislim, da dve leti v državah članicah Evropske unije, da je celo več časa potrebnega za tovrstne vpise v evidenco. Mislim, da je treba razumeti, da pooblastilo se tukaj da zaupanja vrednemu. Kdaj dobiš zaupanje, ali je zadosti leto dni, predlagatelji pravijo dve leti in mislim, da bi tukaj terjalo razmišljati v tej smeri, ali pridobiš zaupanje v letu ali v dveh letih, če je ta moj pomislek ob spremljanju razprav, ob sprejemanju tega zakona seveda na mestu, da gre torej za omogočanje kvalitetnega razvoja že obstoječih in podpora le-tem. Hvala.
Dr. Brejc, preden bi to repliko, ki jo nakazujete, ali želite dopolniti vaš amandma poslanske skupine, ko ste prej omenjali. Preden bi jaz zaključil razpravo o tem členu, morate vsaj to najaviti, pa ga lahko tudi kasneje oblikujete, ampak ustno ga skušajte predstaviti, da bi ga lahko upoštevali pri glasovanju. Prosim.
Se zahvaljujem za to priložnost, gospod podpredsednik, če smem ustno povedati svoj amandma k 9. členu, bi se glasil: "Črta se četrta alinea drugega odstavka 9. člena." Potem bi dal to pisno potem še naknadno, če je to potrebno. Ne vem, kako proceduralno bomo to izpeljali. In če lahko, kar takoj nadaljujem. Mene bi zelo veselilo, gospa Krebsova, če bi bilo zelo veliko iniciativ, zelo veliko iniciativ na tem področju. To bi bil dober znak za podjetništvo in to bi dokazovalo, da je zakon, ki ga vlada predlaga, spodbudil ljudi, da se ukvarjajo z inovativnim okoljem in da o njem razmišljajo. Kaj pa sem mislil s tem, ko sem prej rekel, da je treba skrajšati. Samo primer, če mi dovolite. Recimo, da posameznik iz že obstoječega subjekta inovativnega okolja začne, ki je recimo izjemen strokovnjak in priznan človek na tem področju, začne s svojo dejavnostjo, se odloči, da ne bo več član nekega subjekta, ki že deluje, ampak bo šel, kot pravimo, na svoje. Vsi ga poznamo, da je odličen strokovnjak, da je morda celo duša nekega grozda ali inkubatorja.Ampak pazite, ker gre pač on sedaj v skladu z našimi intencami, da razširimo podjetniško okolje, omogočimo vsakemu, ki je sposoben, da se s tem ukvarja, sedaj mu pa mi kot ekspertu na tem področju rečemo: "Ja, že, že, sedaj ko si šel pa ti na svoje, boš moral pa 2 leti čakati." Za to gre. Ne postavljajmo nepotrebnih ovir. Če je človek sposoben, bo to tako ali tako. V tretjem odstavku, ugotovil minister, kajti način vodenja in vsebino evidence ter dodatne pogoje za odpravljanje posameznih storitev določi minister, pristojen za gospodarstvo. In če so ti kriteriji ohlapni, bo imel minister večji manevrski prostor, imel preveč svobode. Ampak tu bi vendarle jaz nekako predpostavljal, da gre za to, da se razvije inovativno okolje. Slovenija je med zadnjimi v Evropi po inovitivnosti, generalno gledano. In če sedaj govorimo o nekem inovativnem okolju in programih inovitvnega okolja, ne smemo postavljati previsokih zahtev. Hvala.
Dr. Brejc, nov amandma ne gre več, rok je potekel. Edino obstoječi amandma, ki ga je poslanska skupina vložila, skušajte popraviti, spremeniti. Boste torej spremenili že vložen amandma. V redu, da to upoštevamo potem. Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. Mislim, da smo vsak na svojem polju. Gospod Brejc, ta amandma ne govori o mladih inovativnih podjetjih. Ta amandma, poglavje inovativno okolje, govori o izvajalcih nalog in programov inovativnega okolja, govori o tistih, ki jih bo ministrstvo v evidenco vpisalo, ko bodo dve leti delali in tako naprej in ne nazadnje jim bo ministrstvo dodelilo proračunska sredstva za izvajanje storitev subjektov inovativnega okolja, ki so vpisani v evidenco. Vi pa ste govorili o mladih, inovativnih in tako naprej, kot da jih s tem spodbujamo. Mislim, da gre za iskanje zaupanja v podelitev javnega pooblastila. Tako da sem iz vašega govora razbrala, da govorimo o drugih stvareh, vsak je na svojem bregu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še replika, dr. Brejc.
Prosim gospo Krebsovo, da prebere magnetogram mojega izvajanja. Hvala.
Hvala lepa. Lahko zaključimo razpravo s tem, da bo popravljen vaš amandma k členu 9. Torej zaključujem razpravo o 9. členu in popravljenem amandmaju k temu členu. Prosim, da ga čim prej formulirate. Prehajamo na 10. člen, kjer vlaga amandma poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Želite besedo? Kolega Kelemina, prosim.
Mogoče samo to, da ta amandma oziroma pravzaprav celoten člen govori o tem, da bodo ti subjekti inovativnega okolja izvajali neke storitve. Recimo, v drugi in tretji alinei govori o izvajanju storitev za ustanovitev in o izvajanju storitev na področju razvoja. Po moji oceni bi bilo treba tudi v prvi alinei, kjer gre ravno tako za izvajanje neke storitve, napisati, da gre za opravljanje storitev za zagotavljanje ugodnejših prostorskih in tehničnih pogojev za nastajanje in delovanje podjetij v zgodnjih fazah razvoja. Ker dejansko ti subjekti inovativnega okolja izvajajo neke storitve za nekoga drugega. To je pač ena taka pripomba, če bo sprejemljiva, bo, če ne, se pa tudi ne bo svet podrl. Hvala.
Hvala. Irma Pavlinič Krebs, prosim.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Resnično z dolžno pozornostjo prebiram tudi amandmaje, ki jih vložijo opozicijske poslanske skupine, vendar včasih iz obrazložitve vidim, da je kak amandma napisan samo zato, da je. K 10. členu vložen amandma in utemeljitev vašega predloga je torej konsistentnost z drugimi alineami v členu, ki govorijo o nalogah institucij inovativnega okolja. Prva alinea zajema zagotavljanje prostorskih in tehničnih pogojev za delovanje podjetij, naslednji dve pa o izvajanju določenih storitev. Zatorej predlagane enotne dikcije, kot jo vi predlagate, ne moremo uporabiti za vse tri alinee, ker ne gre povsod za storitve. Če bi sprejeli ta amandma, bi resnično povzročili nekonsistentnost. Hvala lepa.
Kolega Kelemina, prosim.
Prosil bi, da mogoče gospa ministrica razloži to prvo alineo, morda jo narobe razumem. Ali to pomeni dejansko, da prva alinea pomeni zagotavljanje ugodnih prostorskih in tehničnih pogojev za subjekte inovativnega okolja? Ali to pomeni za delovanje podjetij v zgodnjih fazah razvoja? Kot je zdajle napisano, bi lahko razumel, da se zagotavljajo neka sredstva za zagotavljanje ugodnih prostorskih in tehničnih pogojev za subjekte inovativnega okolja. To je moje razmišljanje. Ne vem, prosim bi obrazložitev. Jaz ocenjujem, da ti subjekti inovativnega okolja izvajajo neke storitve dejansko za tista nova podjetja v zgodnjih fazah in pogoje za ustanovitev, začasno delovanje pod ugodnejšimi pogoji itn., kot je zapisano tudi v naslednjih dveh alineah. Bi prosil, če se dodatno obrazloži.
Hvala lepa. Bo ministrica poskušala dati odgovor.
Hvala lepa. Tukaj gre res za najemnine, za nižje najemnine, potem pa za tudi tehnično opremljenost prostorov, v inkubatorju ali pa v tehnološkem parku. Podjetje, ki se naseli v tehnološki park ali pa v inkubator, recimo, ima možnost, da dobi prostore po najemnini, ki je nižja od tržne, tukaj gre torej za najemnino, in pa že tudi tehnično opremljeno.
Kolega Brenčič.
Hvala lepa. Samo tako kot človek laično to bere, pa vendar je v nečem ta amandma upravičen. Ti subjekti ne morejo zagotavljati boljših prostorskih pogojev. Oni lahko pripravljajo neke podlage, neka izhodišča ali kar direktno lahko zagotovijo nek boljši prostor. Če je temu tako, potem je v redu, potem je dobro to.
Samo malo, saj bomo dali vsem možnost. Gospa ministrica.
Hvala lepa. Gre za to, da zagotavljajo. V tem je tudi vrednost tovrstnih institucij, tehnoloških parkov, centrov in podobno, ki so pomemben sestavni del razvijanja podjetniške inovativne kulture v drugih državah in v tem je njihova vrednost. Zaradi tega morajo biti tudi pravila igre za te institucije jasno določena in mogoče je sedaj tudi bolj razumljivo, zakaj so nekateri členi, ki so posegali na topodročje, bili potrebni. Gre za zagotavljanje, ja. Danes imamo, recimo, vzemimo primer ljubljanskega tehnološkega parka in 250 podjetij. Da so ta podjetja v začetni fazi v tem tehnološkem parku je razlog ravno v tem, da jim je bilo omogočeno, da svojo akumulativnost ne porabljajo za visoke najemnine, ampak za svoj lastni razvoj. In danes imamo recimo primer BIA Separations, to je eno podjetje, ki je na področju bio-tehnologije svetovno znano. Razvilo se je pa točno v tem tehnološkem parku v Ljubljani in sedaj po določenem času, ker je tudi omejitev do pet let, lahko oziroma odvisno tudi od tehnološkega parka, ampak v glavnem do pet let, se tudi seli iz tega področja, ker se je že okrepilo in je sposobno se uveljavljati in konkurirati na mednarodnih trgih.
Hvala lepa. Kolega Kelemina.
Samo to sem mislil povedati. Jaz ocenjujem, da ni bilo mišljeno tukaj v prvi alinei, da bi se zagotavljali ugodnejši prostori za subjekte inovativnega okolja, ker ti sploh ne morejo izvajati storitev, če niso ustanovljeni oziroma če nimajo prostorov, ker smo v 9. členu povedali, da morajo imeti najmanj dve leti prakse in ne vem kakšne reference še, torej ne gre za njih same, ampak gre za podjetja v zgodnjih fazah razvoja, to so pa lahkovsa podjetja. To je mišljeno. Ti subjekti inovativnega okolja dejansko podjetjem v zgodnjih fazah razvojev omogočajo zagotavljati ugodnejše prostorske in tehnične pogoje, tistim s svojimi storitvami jim to omogočajo. Tako si jaz predstavljam. Zdaj, če narobe razmišljam [[....]]Skratka, subjekti inovativnega okolja ne morejo koristiti tega, ker oni so izvajalci. To je moja pripomba. Če pa vi to smatrate, da je to drugače, potem pa ne vem, zaradi mene lahko tudi to umaknemo, če mislite, da ni potrebno.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo, ker ne vidim več [[...]]Kolega Kelemina vi ste rekli, da lahko umaknem [[...]]Opredelite se.
Gospa ministrica pravi, da ni potrebno, potem pač umaknem. O.K.
Torej, umikate. Hvala lepa. S tem tudi zaključujem razpravo o členu 10. Prehajamo na člen 11. Tudi tu je poslanska skupina Slovenske demokratske stranke vložila amandma. Želite besedo? Kolega Kelemina, prosim.
To bi samo na kratko spet poskušal obrazložiti. Ocenjujemo, kot smo v obrazložitvi napisali, to je v tretjem odstavku 11. člena, kjer piše, da minister, pristojen za gospodarstvo imenuje komisijo, ki oceni vloge ter predlaga višino proračunskih sredstev za financiranje izvajanja storitev. Jaz mislim, da komisija ne more določati višine proračunskih sredstev. Ne vem, kako naj komisija določi višino proračunskih sredstev za izvajanje storitev posameznega subjekta inovativnega okolja. To je opredeljeno v razpisu, kakšna je višina za določeno financiranje posameznega subjekta. Tako komisija ne bi mogla določiti višine proračunskih sredstev, ker vi boste sigurno, ko boste razpis naredili, napisali, do kakšne višine, v kakšnem obsegu bo lahko nek subjekt inovativnega okolja udeležen Ali je to mišljeno, da bodo oni potem v nekem razponu, da boste vi naredili razpis v nekem razponu od - do, da bo lahko nekdo prejemal neka finančna sredstva ali boste fiksirali. Recimo, če izpolnjuje te pogoje, bo dobil toliko sredstev ali kako. Malo nejasno je napisano po moji oceni, zdaj mogoče obrazložite, če se da. Sama komisija po moji oceni naj ne bi smela določati višine proračunskih sredstev.
Hvala. Lahko ministrica na kratko odgovorite?
Hvala lepa. Tukaj gre za to, da ta komisija predlaga, ker na podlagi kriterijev v razpisni dokumentaciji za posamezne storitve oceni, kakšna bi bila primerna višina dodeljevanja. In potem tudi, ker gre za različne storitve, mora potem ta predlagana sredstva za posamezne storitve tudi seveda sešteti skupaj, če dovolite, da tako poenostavljeno povem. Zato mislim, da je ta dikcija ustrezna in uveljavljena že sicer in še enkrat poudarjam, da komisija ne določa, ker ne more, ampak predlaga na podlagi kriterijev določeno višino sredstev za posamezne storitve.
Hvala lepa. Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. Samo za to, da predlagatelj amandmaja stvari še bolj jasno vidi. Mislim, da je postopek povzet iz obstoječih postopkov, ki jih imamo v državi za porabo javnih sredstev, to je po zakonu o izvrševanju proračuna Republike Slovenije in zakonu o javnih financah. Mislim, da če bi bile stvari tu drugače določene, ne bi bilo prav. Tako osnovno besedilo bolj ustreza tem postopkom, ki jih predvidevamo za porabo javnih sredstev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Kelemina.
Potem ga pa umikam, če pač smatrate, da je to jasno napisano. Ne želim povzročati težav zaradi tega. Hvala.
Torej umikate ta amandma in s tem zaključujem razpravo o 11. členu. Prehajamo na 16.a člen. Poslanska skupina Nove Slovenije je vložila amandma k temu členu. Kdo želi besedo? Feri Horvat, prosim.
Hvala za besedo. Jaz mislim, da tega amandmaja ne gre podpreti. Ta je naravnan v nasprotju s tem, kot teče razprava in se čudim pravzaprav, da je vložen. Predvsem obrazložitev se mi ne zdi sprejemljiva oziroma netočna. Jaz razumem ta člen tako, da vlada s tem omogoča, ko da pooblastilo tudi drugim finančnim institucijam, da s tem širi, ne samo kroga izvajalcev tega, ampak tudi obseg sredstev, predvsem rizičnega kapitala, ki omogoči potem podjetnikom lažji dostop do, recimo, bančnih kreditov in podobnega. Mislim, da je zelo zaželeno, da bi tudi banke in druge finančne instistucije ustanavljale sklade rizičnega kapitala za spodbujanje podjetništva in s tem dejansko pomagale in pospeševale razvoj podjetništva. O tem teče tudi razprava v okviru EU, evropskega parlamenta. Kolega Brejc je zraven in to dobro ve. Kar piše, da bi to imelo negativni vpliv na bančni sistem, to ni res. To bi imelo pozitivni vpliv, ker bi s tem omogočilo potem dajanje kreditov in bi s tem banke širile tudi pravzaprav sebi posel za prihodnost, če se podjetništvo razvija. Hvala.
Hvala. Irma Pavlnič Krebs, prosim.
Hvala lepa. V celoti soglašam z argumenti gospoda Ferija. Člen se nanaša na možnost, da vlada Republike Slovenije s pooblastilom prenese izvajanje ukrepov za izboljšanje dostopa do virov financiranja na drugo finančno institucijo - bom rekla po domače mogoče, odprta vrata za razvojno banko. Se pravi, ta člen samo odpira možnost, kar prispeva k fleksibilnosti na tem področju, kar je tisto, k čemur pri zagotavljanju potrebnega podpornega okolja gospodarstvu vsi sledimo. Predlagatelj v tem zakonu, kot sem že prej rekla - pa ni samo ta dobra rešitev, gospod Brejc, kot ste prej zlorabili mojo izjavo, ampak v pomanjkanju časa in v možni kršitvi poslovnika sem rekla, samo eno vam povem izmed dobrih, ki so v tem zakonu, glede na vaše izvajanje, da ni nič dobrega. Se pravi, vlada, mislim, da je res sledila cilju izboljšanja dostopa do virov financiranja in v tem smislu okrepitve vloge sedanjega javnega sklada za malo gospodarstvo. Ali pa sme hkrati zapreti možnosti tudi za druge oblike organiziranja - sama ocenjujem, da ne, da ni smiselno. Tudi sodobni trendi v Evropi gredo v smeri odprtih možnosti na tem področju. Mislim, da zakonska ureditev, ki jo ponuja 16.a člen, mora ostati ravno s ciljem, ki ga želimo vsi doseči, ponuditi ustrezno finančno okolje, ustrezne finančne instrumente našemu podjetništvu. Tako tega amandmaja zagotovo ne velja podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Brejc, imate besedo.
Prej ste rekli, vsaj ena prednost ali kaj že, nekaj takega - dobra stvar tega zakona. Jaz se z vami strinjam, da je predvsem ena ali pa vsaj ena. Dobro, so razlike, se strinjam, v redu, vendar nisem hotel zlorabiti vaše razprave v tej smeri. Kar pa zadeva 16.a člen, podelitev pooblastila in to, kar je kolega Feri Horvat rekel, se seveda lahko strinjam, da je dobro odpirati prostor tudi za druge. Ampak če zdaj pogledamo, koliko je teh členov v zakonu, ki govorijo o podelitvi pooblastila, ni amandmiran - in to je seveda moja napaka, prezrl sem v naglici - 17. člen, ki tudi govori o javnem pooblastilu, kjer se tudi omenjajo mednarodne reference, pa gre za izvajanje programov ukrepov. Sedaj tega ne moremo več popravljati, kolikor se jaz na poslovnik spoznam. Ampak je res nerodno, da imamo take trde pogoje tudi v 17. členu. Ampak če odpiramo še 16.a člen, podelitev pooblastila še eni finančni instituciji, potem pa ta zakon ni več konsistenten, je bolj podoben enemu švicarskemu siru, polno je nekih lukenj, skozi katere se lahko izvaja neka dejavnost. Bojim se, da prinaša možnost hipertrofije organov, institucij na tem podjetniškem okolju. Tako razumem predlagatelja, gospoda Drobniča, da je želel s tem nekako zožiti ta prostor, da se te institucije širijo. Hvala.
Še enkrat dajem besedo Irmi Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. Gospod Brejc! Samo z mojo skromno gospodinjsko logiko: več institucij generira konkurenčno okolje, bolj je konkurenčno okolje, bolj poceni je denar. In temu cilju, mislim, da vsi sledimo in s tem lahko opravičimo seveda dajati priložnost konkurenci v slovenskem prostoru. Hvala lepa.
Dr. Brejc, imate besedo.
Oprostite, ampak govorimo o tistih, ki so pripeti na državno pipico, in to ni konkurenčno okolje, to je samo še en prašiček več pri koritu, nič drugega.
Kolega Brenčič.
Hvala lepa. Ker ima vlada še nekaj minut časa, bo lahko tudi odgovorila. Recimo z 12. členom in s konceptom zakona smo nekako generalno pooblastili slovenski podjetniški sklad, da opravljal te zadeve. V 16.a členu sicer stoji dobro, ker je eventualno za izbor druge institucije potreben javni natečaj. To je dobro, ker za javni natečaj se ne bo mogla vlada kar v povezanih osebah rotirati zadeve tako, kot je žal malo povezano v praksi. Ampak vseeno, kdaj bo tisti moment, ko se bo vlada odločila, da pa sedaj slovenski podjetniški sklad pa ni več tako, ne vem, avtonomen, tako sposoben opraviti neke zadeve, da bo potem pa izvedla javni natečaj. Ob tem, da mi generalno zaupamo finančno poglavje tega zakona temu podjetniškemu skladu. Vendar pa imamo en trenutek nezaupanja oziroma nekega vprašanja, ali bodo stvari tekle, kot jih morda koncept zakona pričakuje. Imamo možnost morda malo spoznati namen zakonodajalca oziroma pripravljavca zakona. Hvala.
Zelo malo časa imate, mag. Drobnič, ampak skušajte.
Zakaj bi delali nekomu konkurenco in še nekaj drugega. Napadli bomo ostale finančne institucije, tudi banke. Ni pametno na ta način jemati prostor ostalim finančnim institucijam. Ta javni sklad pa naj opravlja resnično dobro, tudi na način, da bo dostopen po celem teritoriju Slovenije, dostopnost z druge strani. Zato je nesmiselno graditi še neke [[...]]
Hvala. Ministrica, prosim.
Hvala lepa. Rada bi poudarila, da z določbo v 16.a členu samo odpiramo možnost kasnejšega združevanja posameznih finančnih institucij, v primeru, ko bi se pokazalo, da je to potrebno, ker bi obstoječe s svojim kapitalom bile pravzaprav prešibke, da bi lahko pokrivale vse potrebe. To je samo možnost.
Hvala lepa. Lahko zaključim razpravo o 16.a členu in amandmaju, ki je bil vložen k temu členu? Lahko. Razpravo zaključujem. Še člen 20.a, h kateremu so amandma vložile tri poslanske skupine, LDS, Združena lista in DeSUS. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem tudi to razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru glasovanj ob 19.55 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Vsem hvala za sodelovanje! Ob 12.50 uri bomo prešli na 7. točko dnevnega reda. Do takrat odrejam kratek odmor. Hvala lepa.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke lep pozdrav vsem. Prehajamo na obravnavo 7. TOČKE DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OBRAMBI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Med nami prav lepo pozdravljam gospoda ministra in gospoda državnega podsekretarja v ministrstvo za obrambo. In dajem besedo predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. K besedi vabim ministra za obrambo dr. Antona Grizolda. Izvolite, lahko pred govornico gospod minister.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog sprememb in dopolnitev zakona o obrambi, ki ga imate danes v drugi obravnavi, predstavlja eno zadnjih aktivnosti pri dopolnjevanju sistemske ureditve z obrambnega področja pred polnopravnim članstvom Slovenije v Evropski uniji in Natu. Državnemu zboru bomo v naslednjih tednih predložili na podlagi strateškega pregleda obrambe še predlog novega splošnega dolgoročnega programa razvoja in opremljanja slovenske vojske do leta 2015. To bo omogočalo uspešno delovanje Slovenije v sitemu kolektivne obrambe ob enem pa načrtno in usklajeno nadaljevanje izvajanja obrambnih reform. Dopolnjen predlog sprememb in dopolnitev zakona je po našem prepričanju ustrezen in pomeni uresničitev vseh ključnih ciljev sedanjih zakonskih sprememb, ki sem jih utemeljil ob predstavitvi predloga zakona. Nekatera vprašanja smo v razpravi na odboru pojasnili in utemeljili. Odgovorili smo tudi na vsa vprašanja, ki jih je zastavljala zakonodajno-pravna služba. Vlada se je tudi opredelila do vseh amandmajev in navedla argumente, zakaj posameznih amandmajev ni bilo mogoče podpreti. Da je bila razčiščena večina vprašanj, potrjuje tudi dejstvo, da je po seji matičnega odbora vložen le en amandma. Spoštovane poslanke in poslanci, eden izmed pomembnih razlogov za sedanje zakonske spremembe je naša obveznost, ki smo jo prevzeli že leta 2001, ko smo v parlamentu obširneje govorili o obrambnih reformah, torej da dejansko začnemo reševati kadrovska neskladja v stalni sestavi slovenske vojske. To je tudi ena od obveznosti, ki smo jo sprejeli v procesu vključevanja v Nato. V minulem obdobju smo prišli na novo strukturo vojske in začeli uveljavljati poklicno vojsko s prostovoljno rezervo, zato ni več možno odlašati z razreševanjem omenjenega problema. Pri iskanju zakonskih rešitev smo bili izrazito restrektivni. Za predlagane rešitve samo iskali kar nekaj časa tudi politično soglasje in podporo vseh poslanskih skupin. Po začetku zakonodajnega postopka so se pojavile pobude zveze častnikov, ki jih je podprla tudi Zveza veteranov vojne za Slovenijo, da se s sedanjimi spremembami zakona o obrambi omogoči tudi predčasna upokojitev pripadnikov stalne sestave teritorialne obrambe in manevrske strukture narodne zaščite, ki so sodelovali v vojni leta 1991 pod določenimi pogoji ter da se prizna zavarovalna doba s povečanjem za delo v teritorialni obrambi pred letom 1993. Te pobude, ki so seveda legitimne, so dobile mesto tudi v ustreznem amandmaju. Vlada je v svojem mnenju, s katerim amandmaja ni podprla, jasno zapisala, da se v sedanjem zakonu razrešujejo samo kadrovska neskladja. Zato je mandat tudi v veljavnem dolgoročnem programu razvoja vojske, ki ste ga sprejeli v državnem zboru. Pri pripadnikih teritorialne obrambe in manevrske strukture iz obdobja osamosvojitve pa ne gre za kadrovska neskladja. Vlada in tudi na ministrstvu za obrambo se pomena in vloge teritorialne obrambe ter manevrske strukture v celoti zavedamo. Na teh osnovah se je kasneje razvila Slovenska vojska. Sedanje zakonske spremembe so bistveno ožje, kot želijo predlagatelji in pobudniki omenjenih predčasnih upokojitev. Pri tem se ne spuščam niti v vsebino amandmaja in nekatera odprta vprašanja, ki pri tem nastajajo in jih je na seji matičnega odbora obširno naštel predstavnik zakonodajno-pravne službe državnega zbora. V ministrstvu za obrambo smo seznanjeni z nekaterimi problemi in odprtimi vprašanji, predvsem glede statusa in pravic veteranov osamosvojitvene vojne. Pripravljeni smo pomagati pri njihovem razreševanju, kar smo predstavnikom združenja veteranov tudi ponudili. Prav tako je bilo na razgovoru 17.3.2004 s predstavniki združenja veteranov pri predsedniku vlade dogovorjeno, da bo veteranska organizacija predsedniku vlade posredovala najpomembnejša odprta vprašanja in s strani predsednika vlade je bilo obljubljeno, da jih bo vlada reševala na primeren način, glede na svoje pristojnosti. Pri tem bi morali sodelovati tudi drugi resorji, ne samo obrambni. Mislim tudi, da je mogoče vprašanja, ki jih zastavljajo veterani, razreševati v področnih zakonih in ne v tem krovnem obrambnem. Gre za veteranski, recimo, pokojninski ali kakšen drug zakon. Prepričan sem, da je vsebina vprašanj, ki jih odpira omenjeni amandma, precej širša, kot pa je cilj sedanjih sprememb zakona o obrambi. Spoštovani zbor! Predlagam, da spremembe in dopolnitve zakona o obrambi v besedilu, kot ga je dopolnil matični odbor, podprete in sprejmete. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za obrambo kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Rudolfa Petana, da nam predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani minister, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Odbor državnega zbora za obrambo je na svoji 20. seji 10.3.2004 obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o obrambi, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije predložila vlada Republike Slovenije. Skupina poslancev s prvopodpisanim Antonom Anderličem je 5.2.2004 vložila zahtevo, da se o predlogu zakona opravi splošna razprava, kar je bilo tudi opravljeno. Državni zbor je predlog zakona, ki je pred nami, obravnaval na 34. seji in sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Odbor za obrambo je nadaljeval s postopkom in pri drugi obravnavi so bili člani seznanjeni z mnenjem zakonodajno-pravne službe državnega zbora, ki je predlog proučila z vidika skladnosti z našim pravnim redom. Odbor je bil seznanjen tudi z mnenjem komisije za politični sistem državnega sveta, ki je predlog zakona soglasno podprla. Člani odbora so bili predhodno seznanjeni tudi s pobudama zveze slovenskih častnikov in zveze veteranov vojne za Slovenijo za vložitev dopolnil k zakonu o spremembi in dopolnitvi zakona o obrambi. Seji odbora so prav tako tudi prisostvovali poleg predstavnikov vlade in ministrstva za obrambo tudi predstavniki združenja slovenskih častnikov, zveze veteranov vojne za Slovenijo in predstavniki služb državnega zbora. Do izteka roka za vložitev amandmajev, to je do 4.3.2004, so amandmaje vložili Marija Ana Tisovic, Rudolf Petan, ki je, torej sem prevzel pobudo Zveze veteranov vojne za Slovenijo in zveze častnikov, in poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev. Odbor je sprejel amandma poslanke gospe Tisoviceve k 3. členu, ta pa umaknila amandmaje k 4., 8. in 13. členu. Odbor ni sprejel amandmajev iste predlagateljice k 5. členu, poslanske skupine DeSUS k 16. in 17. členu, gospe Tisoviceve k 17. in 21., poslanske skupine DeSUS k 24. in Rudolfa Petana k 26. členu. Glede na mnenje zakonodajno-pravne službe k predlogu zakona o obrambi je odbor sprejel amandmaje k 17. , 24. in 31. členu. Odbor je po končani razpravi in glasovanju o predlogu za amandmaje v skladu z 28. členom poslovnika glasoval tudi o vseh členih predloga zakona ter jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje skladno s 133. členom poslovnika je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga, ki je danes v obravnavi, in o katerem danes tudi razpravljamo in bomo potem tudi glasovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 34. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin v skladu s poslovnikom ni možna, zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi amandmajev z dne 24.3.2004. Imamo en amandma, in sicer amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 24. členu, zato dajem v razpravo 24. člen in amandma k temu členu. Sprašujem, kdo želi besedo. K besedi vabim gospoda Petana. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani. V SDS-u smo k 24. členu predlagali amandma, ki je v bistvu povzetek iniciative, ki so jo podali iz zveze slovenskih častnikov in pa zveze veteranov vojne za Slovenijo. Tukaj ne bi izgubljal besed o obeh zvezah, predvsem pa o članih obeh organizacij. Predvsem z vidika, kaj so storili za Slovenijo in kaj jim država Slovenija v bistvu še dolguje. Njihove delo je še posebej prišlo do izraza v zadnjem času, ko njihovi nasprotniki z druge strani črte iščejo svoj prostor pod soncem. Ali je to upravičeno ali ne, to v tem amandmaju niti ni pomembno. Amandma obravnava tiste pripadnike stalne in vojne sestave, ki so delali v teritorialni obrambi slovenske vojske najmanj 15 let in bili pripadniki manevrske strukture narodne zaščite leta 1990 ter so sodelovali pri pripravah in osamosvojitveni vojni leta 1991. Morajo pa imeti najmanj 30 let, to velja za moške, in 25 let za ženske, pokojninske dobe, da dobijo pravico do predčasne upokojitve z 80% pokojninsko osnovo. Za vsako leto nad 30 let pase pokojninska osnova poveča za 1%, vendar največ do 83%. Delovna doba s povečanjem se pripadnikom stalne sestave teritorialne obrambe slovenske vojske prizna le do 1.1.1993. Zakaj v SDS menimo, da je vredno podpreti ta amandma? Gre tudi za uskladitev. Res, priznati moramo, da imamo določeno neskladje. Seveda to ni noben očitek, to je pač stvar, ki se je pač izoblikovala tekom razvoja naše države in pa tudi naših oboroženih sil. Menimo pa, da bi to neskladje bilo potrebno uskladiti, kajti pokojninska dobaza polno 85% pokojninsko osnovo je pri teh kategorijah, ki sem jih naštel, za 5 let daljša, kot je to bilo določeno v zakonu o obrambi iz leta 1995, po katerem so se pod takšnimi pogoji lahko upokojili tisti, ki so prestopili iz nekdanje jugoslovanske armade v teritorialno obrambo Slovenije. Nihče jim ničesar ne očita. Mislimo, da je to bilo takrat, ko je bilo tudi sprejeto na državnem vrhu, da se to tako obravnava, pozitivno. Ne nazadnje, dogodki, ki so se takrat odvijali, so se odvijali tudi po zaslugi takšnega našega koraka, da so bili samo takšni, kot so bili, da ni bilo kaj hujšega. Sedaj pa menimo, da je to neskladje potrebno uskladiti, izravnati. Menimo, da je slovenska država to nekako dolžna storiti. Glede same obrazložitve, ki jo je v začetku podal minister, jo seveda sprejemamo. Potrebno pa je nekaj priznati, da tudi te spremembe tega zakona o obrambi, ki so sedaj bile sprejete, so bile dogovorjene že za prejšnjo spremembo pred dobrim letom. Vendar takrat soglasja ni bilo. Vendar to ne pomeni, dasedaj, ko smo pa tisto soglasje, ki bi že moralo biti pri prejšnji spremembi doseženo, da pa ne bi dosegli še kakšno soglasje več. Dejstvo je, to ocenjujemo tudi v SDS, da je res, da gre tudi za finančna sredstva. To priznavamo. Vendar smo prepričani, da ne gre za tako velika finančna sredstva, da gre bolj za dobro voljo, da se ta zadeva uredi. Jaz seveda pozdravljam razmišljanje ministra, ki je dejal, da je zadevo treba obravnavati, da se jo zavedajo tudi v vladi. Mislimo pa tudi, da bomo to prej ali slejmorali storiti. Vprašanje je samo, ali bo to pri naslednji spremembi zakona o obrambi ali pa katerega drugega. Verjetno tem ljudem, o katerih sem govoril in o katerih govori ta amandma je čisto vseeno, v katerem zakonu bi to bilo. Lahko je tudi v tem. Važno je, da se ta zadeva reši. Lahko tudi to povem, da verjetno ne bomo pogojevali sprejema tega zakona, če ta amandma ne bo sprejet. Vendar pa lahko tudi to povem, da bomo to storili z grenkim priokusom. Ti ljudje, ki jih obravnava ta vsebina, bi si to zaslužili, da bi jim to storili že prej. Nikoli ni prepozno in tudi danes, ko sprejemamo ta zakon v drugi obravnavi, verjetno ne bi bilo prepozno, vsekakor bi pa bilo boljše, če bi to sprejeli danes, kot pa kdaj kasneje in bi zopet iskali politična soglasja, da to uredimo. Za zaključek samo zadnji stavek, ki sem ga, mislim, da že v tej razpravi večkrat ponovil. Slovenija, država je to dolžna storiti. Slovenski pregovor pa tudi lepo pravi: "Kdo hitro da, da dvakrat." Mi smo že malo v zaostanku, tako da dvakrat ne bomo več mogli dati, bi pa bilo lepo, če bi pa to storili vsaj enkrat in to čimprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Maršiča, potem gospod Kebrič. Izvolite.
Hvala predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! V zvezi z amandmajem, ki ga predložila poslanska skupina SDS in glede na obrazložitev, dodatno obrazložitev, ki jo je sedaj podal kolega Petan, moram tudi sam potrditi, da je pravzaprav nesporna vloga tako obeh organizacij, združenja veteranov vojne za Slovenijo kot tudi združenja slovenskih časnikov in predvsem njenih članic in članov. Predvsem v tistem delu se lahko popolnoma strinjam in vlogi, ki so ga imeli v postopkih in procesih osamosvojitve Slovenije in predvsem v njihovi vlogi v osamosvojitveni vojni. Problematika veteranov, veteranskih organizacij se pri nas pravzaprav odvija že praktično takoj od osamosvojitve. Kot se spomnim, ne glede na to, da nisem bil član tega cenjenega državnega zbora, sem pa bil takrat sekretar za obrambo v Mestni občini Koper, in sem do podrobnosti spremljal razvoj dogodkov. Ne morem reči, da sem imel vedno občutek, da se je vse odvijalo v eni taki pravični meri. Vedno sem imel tudi osebno stališče in prepričanje, da mora država primerno poskrbeti za svoje veterane, vendar to mora urejati seveda v primerni zakonodaji, na primeren način, pravično in v enaki meri. Predloženi amandma je nekako izven teh osnovnic ciljev sprememb zakona o obrambi. To je minister za obrambo povedal danes, povedal je to tudi na odboru za obrambo. Ne bi rad, da se po današnjem zaključku razprave in ob rezultatih rezultata danes zvečer izcimil grenki okus, ki ga je kolega Petan omenil, in sicer, da se bomo osredotočili ob vseh vsebinah, ki jih te spremembe zakona o obrambi pripeljejo, samo na to, kaj pa ni bilo rešeno, pa je bilo želeno. Osnovni cilji so bili povedani že takrat ob splošni obravnavi. Gre za dopolnitve, ki so povezane s polnopravnim članstvom Republike Slovenije v Natu. Drugič, gre za dopolnjevanje rešitev, ki odpravljajo nejasnosti glede novih sistemskih zakonov na področju javnega sektorja. Tretjič, gre za postopno odpravljanje tako imenovanih kadrovskih neskladij v stalni sestavi slovenske vojske. Predlagatelj je hotel s tem predlogom ali pa želi doseči, da bi omogočili pravico do predčasne upokojitve pripadnikom stalne in vojne sestave teritorialne obrambe in manevrske strukture narodne zaščite ter tem ljudem tudi omogočil delovno dobo s povečanjem, in sicer od, če razumem, od zaposlitve pa do 1.1.1993. S tem, pravijo, bomo omogočili in pripomogli k odpravi teh strukturnih neskladij, s katerimi se sooča naše obrambno ministrstvo in naša vojska praktično že ves čas od tistega, ko smo sprejeli osnovne strateške dokumente o razvoju naših oboroženih sil. Že na odboru za obrambo je bilo povedano, da ima ta amandma kar nekaj problemov in težav, da bi lahko bil sprejet. Najprej je bilo povedano, ni predmet tega zakona, da obravnava to tematiko, ampak so drugi, minister jih je danes ponovno omenil. Gre za zakonodajo, ki obravnava veteranska vprašanja in gre za zakonodajo, ki obravnava pokojninska vprašanja. Drugo. Pomembno je to, kar je že takrat o predlogu, ki ga je gospod Petan dal na odboru za obrambo in ga je praktično enakega, v enaki obliki, v enaki vsebini podala njega poslanska skupina, pomembno je, kaj so stališča tudi zakonodajno-pravne službe. Zakonodajno-pravna služba pravi, da je amandma vprašljiv, in sicer iz več razlogov. Enega sem že omenil, drugo pa je tudi, da obdobje, ki je predlagano tukaj, bi segalo v čas, ko je bil v veljavi še star zakon o pokojninskem invalidskem zavarovanju in je popolnoma drugače urejal to področje beneficirane dobe, kot se je takrat temu dejalo. Mislim, da tudi ta rešitev ni celovita. Prej smo slišali, da gre za bistveno širše urejanje tega področja, kot je bila intenca samih sprememb. Vendar mislim, da je ena od napak tudi v samem tekstu, ta, da recimo že v 1. členu postavlja kumulativno pogoje. In v drugem delu, ki se pa nanaša na zagotavljanje delovne dobe s povečanjem, gre pa za retroaktivno uveljavitev zavarovalne dobe, kar pa je neskladno tudi z ustavnimi načeli. To je tudi zakonodajno-pravna služba povedala. Jaz verjamem, da se bo zdaj, in malce v podtonu je kolega Petan tudi to omenil, primerjati z nečim drugim. Vendar jaz mislim, da ne bi bilo prav in ne bi bilo primerno, da tukaj na tem mestu poskušamo primerjati in ponovno se zapeljemo v neke vode, manipulacije, ampak da gremo v smeri reševanja in poskušamo najti rešitve v drugih zakonodajah, ki bi lahko primerno urejala področja za vse tiste, ki so bili s predlogom amandmaja želeni obravnave. Moje osebno mnenje je, da ta predlog amandmaja tudi diskriminira. Diskriminira pa zaradi tega, ker obravnava samo stalno sestavo in vojno sestavo teritorialne obrambe in pripadnike manevrske strukture narodne zaščite, ne pomisli pa, da v manevrski strukturi narodne zaščite so bili tudi pripadniki policije. Stališče veteranske organizacije Sever, nimam pisnega, sem se pa z nekaterimi pogovarjal, ki so imeli nekatere pomisleke, da bi uvedba takšnih sprememb pač nekako postavila v neenak položaj tiste, ki so bili v istih organizacijah, opravljali iste naloge, vendar pa so imeli svoje osnovno mesto in nalogo v organih za notranje zadeve. Tu je omenjen v obrazložitvi zakon iz leta 1995. V obrazložitvi predlagatelji pravijo, da je tisti zakon omogočil predčasno upokojitev prestopnikov JLA. Ta pristop jim je bil seveda omogočen z ustavno listino, kar pomeni, da so bili znotraj te organizacije v enakopravnem položaju. Je pa res tudi nekaj, da zakon iz leta 1995 je omogočal še marsikaj drugega in procese, ki so omogočali ta strukturna neskladja, katerih so bili deležni tudi ti, za katere predlagatelji želijo, da se dodatno urejajo določene ugodnosti. Gre za to, da je 289 pripadnikom stalne sestave slovenske vojske oziroma tedaj teritorialne obrambe bil opravljen tudi spregled manjkajoče izobrazbe z uveljavitvijo tistega zakona, in sicer za eno stopnjo je bil priznan tudi 69 pripadnikom stalne sestave in 31 delavcem v upravnem delu ministrstva. Pomeni, da neke ugodnosti ves ta čas je tudi ta zakon o obrambi za te ljudi, ki so seveda takrat ubranili našo domovino pred napadom JLA, da se jim je te ugodnosti poleg tistih ugodnosti, ki jih je zakon o veteranih omogočal, tudi tu notri obravnaval,predvsem pa poskrbel za to, da glede na to, da so bili, žal, v večini primerov pripadniki stalne sestave teritorialne obrambe, ki so tedaj prelevili, bom rekel, ob ustanovitvi ministrstva za obrambo in slovenske vojske, bili v glavnem brez ustrezne izobrazbe, zasedali pa so mesta, kjer je bila potrebna višješolska in visokošolska izobrazba. Pomeni, tudi za njih se je poskrbelo, da ne bi slučajno zahajali ob procesu zmanjševanja naših obrambnih in varnostnih struktur, predvsem mislim tu na število pripadnikov slovenske vojske - v ta proces smo vsi zavestno šli -, da ne bi slučajno ostali na cesti ali pa kot marsikdaj radi rečemo, da ne bi bili slučajno nečastno odpuščeni. Jaz sem zadovoljen, da je predlagatelj povedal, da ne bodo pogojevali sprejem zakona, če ta amandma ne bo sprejet. Res je, da bi to lahko obravnavali prej, res pa je, da mineva sedaj že praktično 10 let, odkar se je zakonodaja sprejemala, 12 let praktično, odkar imamo, in nikoli ta rešitev ni prišla v taki obliki ven. Sedaj pa retroaktivno poskušamo reševati nekaj za nazaj. Zato imam pomisleke. Poudarjam, sprejemam legitimno pobudo teh pripadnikov teritorialne obrambe, ki je prišla skozi dve legitimni organizaciji, tako veteranske kot častniške, vendar pa mislim, da ima ta amandma resnično preveč napak ali pa pomanjkljivosti, da bi ga lahko podprl. Še enkrat poudarjam, podpiram in tudi verjamem ministru, ki pravi, da je njihov interes, da se celovito ureja to področje, da ga je treba prav gotovo obravnavati z vso senzibilnostjo in potrebno skrbjo in da je treba najti tu ustrezne rešitve, ki se bodo pokazale na pravem mestu v pravih zakonih. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kebriča. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani navzoči, gospod minister in državni sekretar! V osebnem mnenju k tem predlogu amandmaja, ki ga je podal poslanski kolega, gospod Rudolf Petan, menimo naslednje. Ob vsem spoštovanju in priznavanju zaslug ljudem, ki jih navaja ta amandma, menimo, da je prav, da se jim to da, vendar ne v tem zakonu in ne na način pokojnine, ker naša Demokratična stranka upokojencev Slovenije zastopa stališče, da je pokojnina samo tista priznana pravica, za katero so bili plačani prispevki. Iz tega jasno izhaja, dase take in podobne zadeve in primeri lahko rešujejo z drugimi zakoni, kot je, na primer, zakon o žrtvah vojnega nasilja, ki je čisto po drugi liniji dal priznanje in vojno odškodnino za tiste grozote in tisto škodo, ki je bila tem žrtvam prizadejana. Zatomenimo, da ta amandma ne spada v ta zakon in ga kot takega, žal, ne moremo podpreti. Poudarjam ponovno, kar sem uvodoma povedal, da pa bomo podprli v kakšnih drugih oblikah, ki bodo umestne, ki bodo utemeljene in, kar želimo še poudariti, ki bodo celovitozajele vse osebe, vse tiste državljanke in državljane, bodisi tudi drugih nacionalnosti, ki so takrat bili pripravljeni žrtvovati svoja življenja za našo svobodo, da smo dobili svojo državo, samostojno Republiko Slovenijo. Ker sem pri besedi, naj povem, da mi je zelo žal, da ni več možno - bo pa možno v tretji obravnavi marsikaj povedati -, saj je naša poslanska skupina vložila tri amandmaje in lahko z zadovoljstvom ugotovimo, da je za drugo branje pripravljen predlog tega zakona mnoge zadeve iz naših amandmajev upošteval. Žal pa ne vsega, zato bomo v tretjem branju pri določenih členih povedali svoje stališče, kakor smo ga povedali tudi že ob prvem branju, kjer smo imeli splošno razpravo, za katero smo se tudi mi zavzemali, ki je dala določena osnovna izhodišča, in poudarjam in ponavljam, da je ministrstvo in nato tudi vlada določene stvari upoštevala. Naše stališče je vedno bilo, da pred ustavo in pred zakoni moramo biti vsi enaki in zato ne sprejemamo takih in drugačnih izjem v samem osnovnem zakonu, ki govori, prvič, o delovnih razmerjih, drugič pa zakon o pokojninsko-invalidskem zavarovanju, katerega prav tako se tiče predloženi amandma in iz tega razloga ponavljam in zaključujem: temu amandmaju ne moremo pritrditi. Hvala za poslušanje.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Petana. Izvolite.
Hvala za besedo. Torej na začetku bi rekel, da lepo, da spoštujemo dejanja teh ljudi, ampak samo spoštovanje, pa oni tudi težko živijo. Samo od hvale ne gre, je treba kdaj tudi še kaj drugega narediti. Ne bi želel tukaj zaostrovati, ker tudi na seji odbora nisem pa tudi sedaj v prispevku nisem, ampak vseeno bi rekel, da v Sloveniji smo, pa ne bom rekel, da je bilo neupravičeno, podelili veliko let pokojnin tudi za kategorije, kjer ni bilo plačanih prispevkov. Nič ne ugovarjam, nič ne kritiziram in sem tudi povedal, da ne trdim, da je bilo neupravičeno. Vendar malce me zbode, ko pa slišim, da ravno tukaj pa je to pomembno - ampak dobro. Povedal bi tudi to, da v SDS smo podprli zakon na odboru, ne glede na to, če naš amandma, moj amandma ni bil sprejet, zato ker se zavedamo pomembnosti vsebine tudi brez tega amandmaja in seveda to podpiramo. Želel bi povedati, da na odboru smo obravnavali ta amandma k nekemu drugemu členu v prehodnih določbah, kjer je marsikaj drugega tudi in se mirne duše uvrsti tudi ta vsebina, ne bi bilo nič narobe, pa kljub temu ni bil sprejet. Res je, da se zavedamo določenih pomanjkljivosti, ampak dovolite vprašanje. Pri katerem zakonu smo pa imeli vse rešeno? Pri zakonu s sto členov - dvesto amandmajev, pa smo še sprejeli, da se v podzakonskem aktu pa rešijo podrobnosti. Tudi v tem primeru bi to lahko bilo. To se pravi, gre tukaj bolj za nek predmet neke volje, ali pa, če hočete, politične usklajenosti, tudi sprejmem takšno dikcijo. Zavedamo se trenutnega stanja. Tudi to sprejmemo, da mogoče niso vse kategorije še zajete, da smo še koga spustili, ampak saj zato pa je ravno amandma, da še lahko drugi prispevajo amandma na amandma, pa v tretjem branju še dopolnimo tisto, kar še manjka. Lažje bomo dopolnili s tistimi, ki smo jih mi izpustili, če bomo naš amandma sprejeli, kot pa, če tega ne bo. To je velika verjetnost. Želel bi povedati, da te kategorije ljudi, ki so tukaj zapisane, so samo tisti najbolj izpostavljeni. Saj tudi oni se tega zavedajo. Oni so bili najbolj izpostavljeni, mislim pa, da je kar cela Slovenija pomagala, ampak oni so bili izpostavljeni. Rekel bi, da vsi pomisleki, zakaj tukaj ne gre vsem, zakaj ne more biti, so bolj izgovori kot pa karkoli drugega. Želel bi pa tudi povedati, da skrb, ki jo je izrazil spoštovani kolega Maršič glede retroaktivnosti, ne bom načel tega. Mislim, da je bilo čisto nepotrebno, da je tudi on to omenil, ker ne želimo preiti na ideološko plat pri tej zadevi, vsaj zaenkrat mislim, da ni potrebe. Seveda bo pa odvisno to tudi od drugih, če bomo izzvani, bomo lahko tudi kaj na to rekli. Glede retroaktivnosti bi pa samo še to rekel, ampak ni ideološka, da ko govorimo o pokojninah, se marsikdaj pogovarjamo o retroaktivnosti, predvsem pri pokojninah, drugod mogoče malo manj. Samo toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej gospod Božič, potem gospod Maršič, gospa Črnugelj, gospod Kebrič. Izvolite, gospod Božič.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani minister, gospod sekretar, kolegice, kolegi! Rad bi povedal nekaj besed v prid vloženemu amandmaju, ko govorimo o predlogu spremembe o dopolnitvi zakona o obrambi. V prejšnjem mandatu smo nekako z velikim veseljem sprejeli zakon, po katerem se je predčasno upokojilo veliko policajev. Tudi tu bi rad nekaj rekel, da ne bi kdo razumel, ne želim nikogar žaliti. Vse, kar povem, želim povedati v dobri veri in luči za vse, ki so prizadeti. Potem, ko je prišel na vrsto zakon o carini, pa nismobili več tako dobrohotni. In sedaj 1. maja, ko bomo imeli carinikov preveč, nas zopet boli glava. In danes pa govorimo o pripadnikih naše slovenske vojske, ki so se vključili v slovensko vojsko takrat, ko je bilo najbolj potrebno. In vendar danes jih na žalost nekako ne maramo; ne maramo jih v vojski, ker rabimo moderno vojsko z vojaki, ki bodo znali nekaj drugega, kot so znali tisti ljudje, ki so 1991. leta prišli v slovensko vojsko, takrat teritorialno obrambo, a vendar jih še zmeraj imamo v slovenski vojski. Prešolati jih skorajda ne moremo. In kakorkoli se mi zmeraj vsiljuje misel na leto 1950, ne vem, če se je kdo od vas spomnil ali pa če je prebral, ko se je v takratni jugoslovanski armadi odslovilo vse partizanske oficirje, ki niso imeli šol, ali ki niso bili sposobni, ali se niso hoteli šolati. Tudi tu moramo to narediti. Slovenska vojska mora biti taka, kot smo si jo načrtovali. In zato želim, da bi bil ta amandma sprejet. Kajti na podlagi tega amandmaja bo del vprašanj ljudi, ki so v slovenski vojski: vojak ima lahko uniformo, lahko je pa tudi pripadnik slovenske vojske, da nima uniforme, a vendar njegov življenjski problem bo rešen. Zato bom sam, upam, da tudi poslanski kolegi, z veseljem podprl ta amandma, tudi če ne bo sprejet. Stalno govorjenje, da bomo uredili v ustreznem zakonu, moram povedati zgodbico, ki mi jo je povedal profesor gojenja gozdov na gozdarski fakulteti - ustreznosti v gozdu ni, ampak je samo en ukrep, ki ga je treba izpeljati. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Maršiča. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, v bistvu je lepo, če se poslušamo in razumemo, in lepo je, če tudi preberemo celoten zakon in vidimo, kako se stvari urejajo. Jaz sem povedal, da se bojim, me je strah, da na koncu, zdaj ko razpravljamo, razpravljamo samo o eni točki, in ves gozd, ki je zadaj, preprosto spregledamo. Ta zakon obravnava ravno to, kolega Božič, kar ste vi povedali, da se na časten način rešuje strukturne sklade v slovenski vojski. In po možnosti na enakopraven način. In v ta namen smo že nekajkrat, leta 1995 prvič in zdaj ponovno - govorimo o tem, kako bomo te ljudi, ki so zaposleni v slovenski vojski, ki so invalidi, ki so tik pred upokojitvijo, ki nimajo izobrazbe, kaj bomo z njimi naredili in kako bomo naredili, da bo najmanj boleče. In ta zakon to ureja. Številke so tukaj notri zapisane, točno koliko ljudi bo šlo v prekvalifikacijo, če je le mogoče, koliko ljudi bomo upokojili, če je mogoče, in koliko ljudem, se bo priznala tudi ustrezna invalidnina, vse to notri piše. In zaradi tega ni noben slab odnos do pripadnikov slovenske vojske, po eni strani, in do naših veteranov, po drugi. Poleg tega pa je treba povedati še naslednje, da nekdanji pripadniki teritorialne obrambe in manevrske strukture narodne zaščite, ki so še zaposleni v stalni sestavi slovenske vojske, ne predstavljajo kadrovskih neskladij, saj nekateri so pa, oprostite, moja generacija, pa so veterani, bivši pripadniki teritorialne obrambe in manevrske strukture narodne zaščite, imajo ustrezno izobrazbo, celo dokvalificirali so se in zasedli pomembna mesta - od generalštaba, pa vse do enot. Zato je treba razumeti zakon v celoti, zakon se mi zdi, da je v tem smislu konsistenten, doberin pripravljen v tem smislu, da se rešujejo tudi te težave. Še na eno točko bi rad tukaj opozoril. V obrazložitvi piše, da zaposleni v teritorialni obrambi Republike Slovenije so bili edini primer v bivših republikah nekdanje Jugoslavije, ki na delovnih mestih niso imeli priznane delovne dobe s povečanjem. Seveda, saj je bila Slovenije edina, ki je imela teritorialno obrambo v taki obliki organizirano! Seveda ni mogoče, da je bilo v drugih republikah tako, kot je pri nas. Tako tu govoriti o nečem, kar ni bilo, in poskušati urejati stvari na nekaj "explicite" posebnega - jaz mislim, da tu smo enotnega mnenja, da smo to tudi povedali: ja, prav, pripadajo jim, beneficije veteranom pripadajo. V vsaki državi urejajo status veteranov, tudi povejo, katere kategorijo so kako tretirane, vendar v drugih zakonih, ne v tem.
Hvala lepa. Gospa Črnugelj, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Meni je čisto jasno, zakaj je gospod Petan oziroma SDS pač prišla na idejo, da vloži tak amandma. In razumem te nagibe in tudi mi je jasno, zakaj se danes kompletna razprava odvija v tej smeri, kot je. Normalno je, da se zlasti v predvolilnem času skušajo razrešiti vsi problemi, ki so bili nakopičeni na tak ali drugačen način. Jasno je tudi, da namen sprememb in dopolnitev pričujočega zakona ni bil, da se razrešuje samo te zadeve, ampak zakon je kompleksno razrešil vse tiste zadeve, ki so bile potrebne za zaključitev enega obdobja, ene faze prilagoditve Slovenije,njene oborožitve in nenazadnje tudi njene varnosti novemu ustroju in novim organizacijam, v katere vstopamo. Tako razumem, še enkrat, nagibe in željo stranke, da te zadeve razreši. Kako in na kakšen način in če je ravno ta formulacija in način, ki ga oni predlagajo, ustrezen, je pa seveda zelo vprašljivo. Glede na to, da je zakon v konceptu tako koncepiran in ima določene potrebe, da se pač danes oziroma v kratkem sprejme, in glede na to, da je ta problem treba razrešiti na mogoče drugačen način, bolj usklajen, kjer bi seveda v sistemu in sodelovanju vseh strokovnjakov, ki jih imamo na voljo, prišli do ene končne usklajene variante razreševanja problema tudi teh ljudi, ki so. Bi pa vendar predlagala mogoče predsedniku odbora za obrambo, da bi tudi pri obrazložitvi glasu, ker je sam rekel, da zakon, ki potrebuje dvotretjinsko večino, da s sprejemom tega amandmaja ne bodo pogojevali sprejem zakona, da bi pa vendar na en način povedal, da pričakuje v primeru, da amandma ne bo sprejet, da se bodo strokovnjaki sestali in da mogoče enkrat drugič z usklajenimi strokovnimi znanji, ki bi na nek način dejansko prišli do ene optimalne variante in razrešitve vseh teh problemov, ki so v slovenski vojski. Sicer pa zakon, jaz mislim, da dosti dobro nakazuje vse možne razrešitve, od tega kako, na kakšen način bodo razrešili vse kadrovske težave, ki so, kako bodo in na kakšen način bodo izobraževali; pa tudi zakon iz leta 1995 je te zadeve na nek način razreševal. Tako mislim, gospod Petan, glede na to, da je vaša želja, pa tudi verjetno želja vseh nas, da bi se stvar dokončno razrešila, ker je število teh ljudi znano, da bi pa vendar kdaj drugič, v nekem določenem roku, to zadevo razrešili, ker jo je dejansko treba razrešiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še gospod Kebrič, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani navzoči! Ne bom ponavljal, kar sem v začetku jasno poudaril, da nihče, ki razume in želi, da ostane samostojna Slovenija, ki smo si jo takrat izborili, da se vsem tem osebam da določeno priznanje tudi v obliki materialnih ugodnosti, vendar ne v tem zakonu. Če sem bil napačno razumljen, želim to pojasniti. V Demokratični stranki smo vedno - tudi spoštovani kolega Božič - nasprotovali raznim predčasnim upokojitvam pod ugodnejšimi pogoji. Nasprotovali smo upokojitvam policistov. Ker sem pa ravno pri besedi, naj povem, da se dobro spomnim leta 1950, ko so se demobilizirani iz partizanskih enot, ne samo zaradi tega, ker niso izpolnjevali določenih pogojev izobrazbe, tudi če so imeli ustrezno izobrazbo, ker so se pač želeli uveljaviti ali zaposliti v civilni družbi. Mislim, da vsega tega ne moremo metati v en koš in reševati tako, kakor nekdo želi, z določeno intenco, da se nekomu bolj približa ali vzbudi določene simpatije. Zato ostajamo pri osnovnem načelu: v državnem zboru smo poslanci, ki bi morali spoštovati ustavo in zakone brez takih ali drugačnih izjem. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Božič, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Torej, to ni replika, ampak bom rekel tako: sedmo leto sedim v tej dvorani in sedem let smo skorajda, bi rekel, ene in iste stranke tukaj, in sedem let eni in isti ljudje čakajo na našo rešitev - in eden od predlogov je tu.
Hvala lepa. Gospod Pohorec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Sam sem podobnega mnenja, kot je kolega Maršič že povedal: na to prečiščeno oziroma dopolnjeno besedilo zakona je vloženih kar veliko naporov, veliko dobre volje in veliko pripravljenosti članic in članov odbora za obrambo, da je besedilo zakona tako, da ustreza osnovnemu namenu, čemur so predlogi sprememb in dopolnitev sploh bili namenjeni. In da kljub posameznim nasprotovanjem v posameznih poslanskih skupinah, tudi v moji, sem bil pač pripravljen razumeti in nekatere člene tudi na svojo odgovornost nekako podprl. Sedaj gre za končni sprejem zakona v tretjem branju, sicer sedaj drugo, ker imamo samo en amandma, ampak sledilo bo tretje in smo pred eno veliko odgovornostjo. Rabimo dve tretjini glasov in že na odboru sem rekel, bojim se, da bi z enim takim amandmajem tvegali tudi nesprejem zakona. To ne bi bilo dobro. Gojim spoštovanja do teh ljudi, ki so tukaj mišljeni, da se jih reši. Mislim pa, da je takih ljudi še več tudi izven. Nenazadnje teritorialna obramba ni nastala leta 1991, ampak daleč nazaj in smo jo gradili 30 let in veliko časa žrtvovali tudi drugi v tej teritorialni obrambi, tudi sam. Veliko popoldnevov, veliko prostih sobot, veliko nedelj, veliko vojaških vaj sem dal skozi, od tega čisto nič nimam, sem pa ponosen na to, kar sem naredil, ker je na koncu ta teritorialna obramba tudi dosegla tisto, kar je bil cilj našega plebiscita, ko je bilo treba tisto plebiscitarno odločitev tudi ubraniti. Zato le predlagam tukaj eno mero razuma in strpnosti, da se te zadeve skušajo ob neki drugi priliki še kje drugje tudi rešiti, pa še tudi tiste, ki niso tukaj notri navedene. Toda podpiram ostali del, absolutni del predlogov, ki so v zakonu že napisane in o njem več ne razpravljamo, in opozarjam in svarim, da bi lahko tak amandma potem ogrozil sprejem celotnega zakona, kar bi pa bila velika škoda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prav. Ja, v redu. Saj [[...]]Gospod Petan, izvolite. Potem gospod Sok.
Samo deset sekund še imam, kolikor vem. Torej jaz bi tukaj rekel samo še to; če kdo misli, da je to kaj predvolilnega, potem mu predlagam, da podpre ta amandma, pa nam bo celo predvolilno kampanjo zmešal, vse nam bo izničil, pa vsi bomo lahko pri tem nekaj imeli. To se pravi, [[...]]Saj nisem mislil gospe Črnugelj, da dobesedno tako misli, ampak samo tako rečem, če se pri komu to poraja. Najboljši odgovor bi bil sprejetje, pa nam gre vse po zlu, kot se temu reče, ampak gre za vsebino. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Moram reči, da celotne problematike iz tega področja ne poznam, nisem član odbora, da bi spremljal. Spremljam pa seveda zadevo od leta 1990 ali pa, če hočete od 1991. naprej kot državljan. Tega amandmaja seveda nikakor ne morem razumeti tako, kot ga je pred menoj predstavil gospod Pohorec, ki je ta amandma razširil, če sem ga prav razumel, kar na vse, ki so kadarkoli sodelovali v teritorialni sestavi, v teritorialni obrambi. To je seveda bila široka struktura, ampak amandma pravi: "pripadniki stalne in vojne sestave, ki so delovali v teritorialni obrambi Republike Slovenije", potem pa naprej "ki so bili pripadniki manevrske strukture narodne zaščite in ki so sodelovali pri pripravah in v osamosvojitveni vojni leta 1991". To pa seveda sedaj pomeni nekaj bistveno drugega. To zadevo pripadnikov teritorialne obrambe zelo zoža. Potem še postavlja pogoje - ki imajo toliko in toliko delovne dobe in ki bi potem želeli in bi jim ta zakon na nek način omogočil predčasno upokojitev. Verjamem, da gre v praktičnem življenju v Sloveniji verjetno pri kategoriji teh ljudi do nekaterih težav, se pravi, da bi nekateri želeli to možnost izkoristiti, večina pa najbrž tudi ne, ker ne gre za polno pokojninsko osnovo, ampak za zmanjšano. Mislim pa, da bi bilo za Slovenijo primerno, ko se tako na veliko gospodje poslanci iz vladajoče koalicije zavzemate, da rešimo vprašanje izbrisanih in med njimi tudi mnogih jugoslovanskih oficirjev, za katere pravzaprav sploh ne vemo, kje so bili od leta 1992 oziroma 1991 naprej, da bi prvenstveno poskrbeli za razrešitev statusa tistih naših državljanov, ki so dejansko se dali na razpolago v tej osamosvojitveni vojni. Takrat nihče ni mogel vedeti, da bo ta osamosvojitvena vojna v Republiki Sloveniji trajala samo 10 dni. Tisti, ki so se postavili v te vrste, so se izpostavili maksimalno. Lahko bi ta vojna imela povsem drugačne razsežnosti. Hvala bogu, da se je končala, čeravno je žalostno, da je sploh bila katera žrtev na eni ali pa na drugi strani, ampak ko so enkrat bili del te osamosvojitvene vojaške strukture - sam sem doma v Ormožu in vem, kako je v tistih dneh izgledala ta formacija, tudi vem, proti kakšni vojaški sili se je postavila - inseveda, vsi tisti, ki so takrat bili pripravljeni, so veliko tvegali. Še enkrat pravim: hvala bogu, rešilo se je tako, kot se je, Slovenija je izšla s sorazmerno malo žrtev. Danes, po toliko letih pa bi tem ljudem, če želijo in izpolnjujejo te pogoje, ki jih predpisuje ta amandma, in to niso pravzaprav neki, bi rekel, vsesplošno dosegljivi pogoji in so kar v neki omejitvi zapisani, da bi se jim dala pač možnost, da se jim Slovenija tudi na takšen način, če imajo težave in bi se želeli predčasno upokojiti, oddolži. Sam pa se opravičujem, ker ne vem, za kakšno število teh ljudi gre, vendar takole, v razpravi sem nekako s strani kolegov izvedel, da mora biti največ med 200 ali pa 300. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Maršiča, potem gospo Črnugelj. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi. Ko obravnavamo te zadeve, ponovno in znova je treba imeti v vidu celovitost obravnave. Jaz se z vami, kolega Sok, seveda strinjam in sem tudi na začetku poudaril, da se zavedam popolnoma pomena, še posebej tistih ljudi, ki so bili vključeni v manevrske strukture narodne zaščite, ki so izhajali iz teritorialne obrambe in iz enot organov za notranje zadeve. Mi, če sprejmemo ta amandma, tak kot je sedaj, bomo v naslednjem trenutku imeli predlog veteranske organizacije Sever, ki bo seveda podala enak predlog tudi za pripadnike organov za notranje zadeve. Zato ta predlog ni celovit. Mi pozabljamo še eno stvar. Veste, ko bomo začeli govoriti, jaz upam, da ne bomo šli v to, o pomenu posameznih kategorij prebivalcev, ki so bili tako ali drugače udeleženi v teh procesih in postopkih upora proti JLA, pozabljamo, recimo, popolnoma kategorijo delavcev v upravnih organih za obrambo, civilnih, ki so bili takrat na republiškem in občinskem nivoju oboroženi, izpostavljeni nevarnosti, stalno zaposleni, potem tudi prezaposleni z občinskega nivoja v ministrstvo za obrambo, ki so takrat ustvarjali tudi materialne in kadrovske pogoje za delo teritorialne obrambe, narodne zaščite, organov za notranje zadeve in pa tudi same manevrske strukture za narodno zaščito. Ti si niti statusa veteranov ne morejo pridobiti zaradi tega, ker njihova vloga po mojem osebnem prepričanju je še vedno neupravičeno neurejena. Tako lahko to sproži plaz, ampak tisto, kar je - jaz predlagam, da se ne spustimo v to diskusijo, ker potem bomo imeli spet dolgo in široko in lahko zabredemo tudi v kakšne vode, za katere smo se res nekako dogovorili po "fer playu", da ne bomo šli, opozarjam ponovno na mnenje zakonodajno-pravne službe, da se amandma in rešitev, tako kot je tu predlagana, ne da izvajati, ker pravi, da "o členih, ki govorijo o delovni dobi s povečanjem, je taka določba zelo nejasna, ni določno definirana. Iz nje se ne da razbrati, na kakšen način bi jo bilo mogoče izvajati, potem ko bi bila sprejeta, ker se ne ve, za kakšno obdobje nazaj naj bi se ta doba s povečanjem štela." In tako naprej. Ne moremo sprejemati rešitve, ki se jih na koncu ne da izvajati.
Hvala lepa. Gospa Črnugelj, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Kolegu Petanu bi samo rada povedala, glede na to, da je on sam povedal, da mogoče amandma ni najbolj dovršen, sem jaz povedala, da je tak problem treba usklajeno razrešiti. Kolega Maršič je povedal, da obstaja problematika drugih statusov in vseh tistih, ki so sodelovali v tem procesu. V tem procesu niso samo tisti, ki so sodelovali, recimo, v upravi in v sestavi v organih. Koliko je tudi tistih, ki ne morejo dobiti status veterana, pa so zelo prispevali k procesu osamosvojitve. In med njimi je tudi sigurno veliko civilistov in tako naprej - ampak dobro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Prepričan sem, če je v tem amandmaju karkoli, kar še ni povsem jasno zapisano, da je možno na podlagi sprejetega amandmaja v tretjem branju to zadevo še vedno dopolniti. Tako da glavni razlog za nesprejetje tega ne more biti v tem, da je, ne vem, amandma pomanjkljiv. Torej, gre bolj za to, če hočemo status teh ljudi, ki so se neposredno angažirali v vojaški strukturi, razrešiti ali pa ne; očitno te volje ni videti. Kar pa se tiče širitve na vse ostale; glejte, če gremo s takšno argumentacijo, da bi na ne vem koga vse to širili, čeprav vemo, da so bili neposredni nevarnosti izpostavljeni samo tisti, ki so bili, če se tako izrazim, na frontni liniji, če lahko to imenujem kot frontno linijo, potem lahkonaštejemo še marsikoga. Jaz bi, recimo, izpostavil našega takratnega predsednika občinske skupščine. On se je pogajal neposredno na mostu čez Dravo, v Ormožu, s takratnim komandantom varaždinske vojašnice, mislim, da se je pisal Popov, ki je povedal, kaj se bo zgodilo z Ormožem, če ne bodo z mostu umaknili barikad. Takrat mu je zelo jasno povedal, kaj bodo naredili. Seveda tega niso naredili, hvala bogu. Ampak za tisto barikado, v sami obrambi pa so s puškami v rokah v gozdu, na katerega se je tudi streljalo, bili pripadniki teritorialne obrambe. Nihče ni bil, na srečo, zadet, ampak iz teh vojaških brzostrelk se je dobesedno streljalo na položaje teritorialne obrambe v Ormožu. Tam so se postavili in so branili tisto barikado in sam vem, da je barikada na mostu v Ormožu jugoslovansko armado zaustavila vsaj za enega, če ne dva dneva. Niso je mogli odstraniti in čez tisto območje niso mogli napredovati. Morali so se vrniti nazaj na Hrvaško in po drugi strani iti proti Gornji Radgoni. Ko pa se je to zgodilo, pa so pridobili teritorialci na drugem področju toliko časa - vi seveda ne poznate teh območij -, da so na Kogu naredili barikade na vseh cestah, in so jih tudi tam zaustavili, tako da so, kot sem že prej rekel, dobesedno dva dni zamujali. In vsi vemo, kaj v tej vojaški strategiji pomeni, recimo, dan ali dva. Moje mnenje je, da bi to področje in te ljudi, ki so tako maksimalno postavili sami sebe v funkcijo služenja slovenski državi, v funkcijo služenja slovenski samostojnosti, ki so bili pripravljeni za to tudi žrtvovati tisto, kar je človeku največ vredno, se pravi, svoja lastna življenja, da bi morali na nek način to področje razrešiti. Če pa je glede rokov veljavnosti in česa podobnega v tem amandmaju nejasno zapisano, je pa to možno, še enkrat povem, v tretjem branju urediti in zadevo bolj natančno zapisati. Seveda, če pa sedaj tega amandmaja ne bomo sprejeli, potem pa v tretjem branju tudi ne bo česa popravljati, ker bo člen ostal zaprt. Zato predlagam, da sprejmemo ta amandma, pa ga potem še vedno lahko s pomočjo vlade preoblikujemo in popravimo v tretjem branju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj mislim, da lahko razpravo zaključujem, razpravo torej zaključujem. O amandmaju bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj ob 19.55 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Gospodu ministru in državnemu sekretarju se za sodelovanje prav lepo zahvaljujem. Mi pa bomo ob 14.25 uri prešli na obravnavo 9. točke dnevnega reda, to je, na tretjo obravnavo predloga zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije, do takrat sejo prekinjam. Hvala lepa.
Nadaljujemo sejo, kolegice in kolegi. Za vse nas velja, da smo polno zasedeni in da nas čas preganja. Vendar je seveda zasedanje najpomembnejša med obveznostmi. In sedaj se bomo posvetili 9. TOČKI DNEVNEGA REDA - TO JE TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SODELOVANJU MED DRŽAVNIM ZBOROM IN VLADO V ZADEVAH EVROPSKE UNIJE. Smo torej pred tretjim branjem, pred sprejemom zakona, ki bo potem omogočal, da storimo vse potrebne ukrepe za vstop Slovenije v pripravo parlamenta na vstop Slovenije v Evropsko unijo. Vidim predstavnike vlade, najprej pa seveda sprašujem predstavnika predlagateljev, ali želi dopolnilno obrazložiti predlog zakona. Prosim, kolega Anderlič.
Spoštovani. Tako kot je bilo že v vseh fazah razprave povedano, je s tem, ko je državni zbor začel aktivnosti na zaključni fazi za vse prilagoditve, ki jih mora Republika Slovenija narediti pred vstopom in po vstopu v Evropsko unijo, tako je tudi s sprejetjem 3a. člena ustave sam sebi naložil, da bo spremenil način delovanja v relaciji parlament-vlada in da bo to urejeno s posebnim zakonom. Ko je nastala zasnova, je bilo v opciji več modelov, več vzorov. Nekako smo kolebali med tako imenovanim finskim in danskim modelom. Bližje je bil v večini finski model in smo tudi potem nadgrajevali to osnovo s predlogi, ki jih je podala vlada, s predlogi, ki jih je podala komisija za evropske zadeve in tudi, seveda, poslancev. Po splošni obravnavi, torej vsesplošnem konsenzu v državnem zboru, da je to primerna podlaga, ki smo si jo zadali, je državni zbor potem v drugem branju z nekaterimi amandmaji to tudi na ta način dopolnil, da je bilo spet za ustrezno večino zadosti, saj ta zakon zahteva nek konsenz vseh sodelujočih v tem procesu. V tretjem branju je nekaj amandmajev na klopi, vendar predlagatelji menimo, da je tisto, kar je bilo sprejeto v drugem branju, tisto, kar je lahko tudi končni tekst. Če bo služba ugotovila kakšno neskladje, eventualno lahko pripravimo še uskladitveni amandma, sicer pa menimo, da je to, kar je bilo pripravljeno, tisto, kar velja podpreti in ustvariti pogoje, kar je zelo pomembno, da tudi poslovnik državnega zbora v tistem delu spremenimo, ko bo seveda to zakon tudi zahteval. Zagotovo je v tem momentu povedati to, da pričakujemo, da bo zakon uredil razmerja med državnim zborom, vlado in na drugi strani tudi posredno razmerje Republike Slovenije do Evropske unije oziroma do institucij Evropske unije, da bo zakon omogočil relativno enostavno in hitro, pa vendar temeljito presojo stališč in predlogov, ki jih bo Republika Slovenija zagovarjala v institucijah Evropske unije. Da bo državni zbor ohranil tisto vlogo in mesto v tem sistemu dogovarjanja in oblikovanja stališč, ki mu bo dajalo absolutno suverenost in odgovornost pri tistih vprašanjih, za katere bo sam ocenil, da so tako pomembna za Republiko Slovenijo, da jih ni mogoče prepustiti, da temu tako rečem, vladi, da bi sama oblikovala stališča in jih posredovala ter zagovarjala v Bruslju, ampak da mora na nek način se vzpostaviti nek širši konsenz za ta vprašanja. Prepričan sem, da bo kljub temu da nekateri menijo, dabo zakon vendar odvzel - s tem tudi, ko je del suverenih pravic bilo prenesenih na institucijo Evropske unije, da bo tudi državni zbor izgubil to vlogo. Prepričan sem seveda, da je ne bo, če bomo znali - in če bodo znali poslanci v naslednjih mandatih - ločiti tisto, kar je tekoče, kar je pravzaprav rutinsko opravilo izvršnih organov, od tistega, kar je temeljno in s čimer se mora državni zbor nesporno ukvarjati, oblikovati stališča, sprejemati zakonodajo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]notranje narave in v tem primeru se mi zdi, da bomo naredili dober zakon in dobro podlago za naprej.
Hvala lepa. Želi predstavnik vlade besedo? Ne. Potem vabim k besedi kolega Kebriča v imenu poslanske skupine DeSUS.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar, ministri, žal jih ni, in kolegice kolegi! V poslanski skupini ocenjujemo, da je ta predlog zakona, ki je pred nami v tretjem branju, ustrezen predvsem iz naslednjih razlogov. Zelo obširna razprava, ki je tekla mnogo časa, sploh še iz razloga, ker je za sprejem tega zakona potrebna dvotretjinska večina, je bilo čisto jasno, da smo kresali mnenja, da bi prišli do takega predloga zakona, ki bi ga danes naj sprejeli, ki bo zagotavljal določeno pomembno vlogo zakonodajnega delovnega telesa, to je državni zbor. Z oziroma na izkušnje, ki so jih pridobile razne druge države, s katerimi smo se s predstavniki njihovih parlamentov pogovarjali, bili smo tudi, da tako rečem, na študijskem potovanju na Dansko, pa tudi na Finsko in smo se seznanili z njihovimi izkušnjami, kot so nam povedali, kako funkcionira po njihovih zakonih to sodelovanje parlamenta z vlado, na katero se mora prenesti določene pravice za hitro ukrepanje. Zato tudi v naši poslanski skupini zagovarjamo, da ti dve delovni telesi, ki bosta obravnavali tekoče nujne zadeve, naj jih obravnavata za zaprtimi vrati, iz preprostega razloga, da se ne bi predčasno izvedelo za stališča. Pomembno je, da imamo v zakonu zapisano, da državni zbor soodloča o sprejemanju stališč, ki jih bo vlada v Evropski uniji v tej svoji funkciji morala upoštevati in se truditi, da jih tudi uveljavi. V poslanski skupini menimo, da je poseben poudarek dan tema dvema telesoma, to je odbor za zunanjo politiko državnega zbora, saj se bo tam odločalo, kaj se bo kot stališče oblikovalo in naročalo vladi, da to politiko uveljavlja. Na drugi strani, ker je pa Evropska unija z ozirom na svojo hierarhijo in razdelitev pristojnosti posameznim svetom zelo fleksibilna in nujna, zato je tudi prav, da bomo - kot so nam dejali na Danskem in Finskem, da so njihovi predstavniki v parlamentu, se pravi, njihovi poslanci, obvezni tedensko poročati v svojih parlamentih tem delovnim telesom, da so na tekočem in da lahko pravočasno sprejemajo stališča ki jih posredujejo; da je možnost širokega razpravljanja, poizvedovanja in pridobitve, kar je najpomembnejše v današnjem času informacijske družbe, kajti kdor nima informacij, je pravzaprav kot slepec na ulici, ki tipa, da se prebije naprej. Zato menimo, da je ta predlog, kakršen je, in ta dva amandmaja, ki sta predložena, bolj redakcijske narave, da bomo v poslanski skupini tudi ta predlog zakona in njegov sprejem podprli. Hvala za poslušanje.
Hvala lepa. Kolega Lojze Peterle ima sedaj besedo v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Novi Sloveniji smo veseli, da smo prišli do finala po precej zahtevnem skupnem delu, vendar ne samo zahtevnem, tudi uspešnem. Prepričani smo, da smo se glede glavne smeri pravilno odločili. Glede detajlov pa menimo, da bi se dalo s podporo nekaterim amandmajem zakon še izboljšati, tako da bi bilo odločanje poslej na to temo čim bolj enostavno oziroma tudi jasno precizirano v tem zakonu, ki ima ustavno podlago. Mi smo veseli, da smo uspeli uveljaviti eno, po našem mnenju ključnih demokratičnih zamisli v zvezi z vlogo plenuma državnega zbora, ob dejstvu, da smo imeli precej različne poglede ob vprašanju obvezujočnosti in glede na to so še različni pogledi, vendar zelo pomembno je, da smo uveljavili nekakšno dvostopenjskost, po kateri je stališče, ki ga sprejme odbor za evropske zadeve, manj zavezujoč oziroma ga vlada lahko spreminja, če pa sprejme stališče plenum, je to stališče Republike Slovenije in ga vlada mora upoštevati. Če želi spremembo v procesu pogajanj, mora priti z novim stališčem oziroma zahtevati njegovo ponovno potrditev. Mogoče se bo pokazalo s časom, kljub temu da smo zelo sledili nekaterim ureditvam drugod, so bo pokazala potreba, da še kaj spremenimo. Mi mislimo, da bi s podporo amandmaja k 4. in prvega amandmaja k 6. členu lahko zakon pripravili do stopnje, s katero bi bili lahko vsi zadovoljni. Hvala.
Hvala, kolega Peterle. Sedaj ima besedo kolega dr. Brejc v imenu poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim, imate besedo.
Spoštovani! Sedaj nacionalni parlamenti so v času širitve Evropske unije opravili obsežno delo, tudi v konvenciji, potem smo sodelovali pri nastajanju ustavne pogodbe. Sedaj, ko se počasi izteka to obdobje vključevanja v Evropsko unijo, in kot kaže, prihaja do soglasja o novi evropski ustavni pogodbi, se zna zgoditi, da se ne bomo ukvarjali zgolj z vprašanjem moči vlade v odnosu do parlamenta, ampak bogotovo zanimivo vprašanje, kaj se bo zgodilo tudi s povečano vlogo evropskega parlamenta. Če bo namreč ustavna pogodba s temi amandmaji, ki so bili oblikovani na medvladni konferenci v Rimu, obveljala, bo seveda tudi vloga evropskega parlamenta nekoliko večja, kar ponovno sproža vprašanja o vlogi nacionalnih parlamentov. Sedaj po 1. maju državni zbor Republike Slovenije ne bo imel več zakonodajne funkcije v tistem delu zakonodaje, ki je z ustavnimi spremembami in pristopno pogodbo prenesena na skupne institucije Evropske unije. Tukaj mislim predvsem na področje prvega stebra, pokrivanje notranjega trga s prostim pretokom vseh blagajn itn. Ne smemo pozabiti na tista področja, ki so v izključni pristojnosti Evropske unije ali, kot pravimo v evropski ustavi, na druge izvirne pristojnosti. Ne smemo pozabiti na načelo omejenih pristojnosti, ki pomeni, da Evropska unija in njene institucije lahko delujejo le na podlagi pristojnosti, ki jih podeljujejo ustanovitvene pogodbe in na njihovi podlagi sprejeti predpisi.Sedaj za področje drugega stebra velja deljenja pristojnost, kot vemo, med Evropsko unijo in državami članicami, ob upoštevanju načela subsidiarnosti in proporcionalnosti, za ostala področja pa velja omeniti, da lahko institucije Evropske unije z dopolnilnimi ukrepi nadgrajujejo zakonodajo držav članic. Zakaj sedaj vse to govorim? Zato, ker se prevečkrat v razpravi in ob prvem in drugem branju pozablja, da gre za nek zapleten odnos, o katerem pravzaprav mi ne vemo dovolj, predvsem pa nimamo pravih izkušenj in tudi izkušnje drugih držav niso ravno enotne ali pa take, da bi se lahko v celoti po njih zgledovali. Mislim, da ne smemo prezreti tudi predloga protokolov o vlogi nacionalnih parlamentov v Evropski uniji in ob uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti. Če smem omeniti predlog protokola o vlogi nacionalnih parlamentov v Evropski uniji. Po tem predlogu se bodo države pogodbenice dogovorile o obveščanju nacionalnih parlamentov držav članic, po katerem bo vloga nacionalnih parlamentov v postopku sprejemanja pravnih aktov in ostalih političnih aktov nekoliko drugačna, ker se poudarja njihova nadzorstvena funkcija. Odločali se bodo, ali zakonodajni predlog upoštevana načelo subsidiarnosti v skladu s protokolom o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti. Po navedenem predlogu torej tega protokola bodo nacionalni parlamenti držav članic lahko poslali to svoje mnenje predsednikom evropskega parlamenta, sveta ministrov in komisije, tako da bomo imeli neko čisto neposredno, direktno pot do teh institucij, kar pomeni, navsezadnje, nekako tudi mimo vlade bi to šlo. Evropski parlament in nacionalni parlamenti bodo skupaj določili, kako v okviru Evropske unije učinkovito organizirati in seveda tudi pospeševati medparlamentarno sodelovanje. Komisija bo v skladu s predlogom protokola o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti dolžna svoje zakonodajne predloge pošiljati tudi nacionalnim parlamentom držav, torej neposredno. Ti, torej nacionalni parlamenti držav, bodo o tem razpravljali, če se bodo tako odločili. Lahko bodo podali obrazloženo mnenje o tem, zakaj sodijo, recimo, da določen predlog ni skladen z načelom subsidiarnosti. Evropski parlament, svet ministrov in komisija bodo tudi upoštevali obrazložena mnenja nacionalnih parlamentov držav članic. Dobro, v primeru, ko gre za dvodomne parlamente, tudi mnenje obeh domov. Tako s tem zakonom mi urejamo neko razmerje, ki je zelo nenavadno za naše razmere, ko ima minister, ki ima politično izvršilno funkcijo v Sloveniji, v ministrskem svetu zakonodajo funkcijo. Ampak, jaz želim v tem mojem stališču, stališču poslanske skupine tudi opozoriti še na neko drugo dimenzijo sodelovanja z evropskimi institucijami. V Sloveniji še nimamo izkušenj, ko gre za razmerje med vlado in parlamentom. Po 1. maju se bo pokazalo, kolikšen del evropske zakonodaje bo vlada posredovala državnemu zboru in pod kakšnimi, zlasti časovnimi pogoji, bo parlament lahko opravil svoje delo. Če bo vlada pretežni del evropske zakonodaje obdržala v svoji pristojnosti in o njem le "postfestum" obveščala parlament, se bo sicer s tem povečala njena odgovornost, nesporno pa se bo vloga parlamenta zmanjšala. Spet po drugi strani, če bo vlada pretežni del evropske zakonodaje usmerila v parlament, bi to lahko pomenilo tudi pretirano obremenitev parlamenta z zadevami, ki bi jih vlada lahko v okviru vnaprej določenih načel, pri vodenju posameznih politik tudi sama opravila. Tako v tem trenutku lahko samo pričakujemo, da bo vlada sicer prevzela odgovornost, ko gre za njeno zakonodajno funkcijo oziroma vlogo v ministrskem svetu, vendar pa bo znala določiti zadeve, o katerih se mora izreči slovenski parlament. Tu ne gre zgolj, kako naj rečem, za razumno racionalnost v zakonodajnih postopkih, ampak tudi za primerno raven demokratične politične kulture. Pri vsem tem je pa ključno vprašanje, ali se bo vlada v tej svoji novi vlogi dovolj dinamično, dovolj hitro odzivala na vse te impulze, ki prihajajo od evropskih institucij, in ali bo sposobna uveljavljati interes Slovenije, ki bi moral biti nad interesom posameznika. To poudarjam zato, da se ne bi več dogajalo ali zgodilo to, kar se je zgodilo na samem začetku našega vstopa v Evropsko unijo, ko je bilo Sloveniji ponujeno mesto komisarja za področje kmetijstva, vi pa veste, da je kmetijstvo po proračunskem deležu pravzaprav največji in najpomembnejši resor. Vendar se je slovenska vlada odločila, da upošteva posamične interese, interese posameznika in podpre njegovo osebno prizadevanje za najmanj pomemben komisarski resor, to je širitev. Se pravi, ko bi mi na samem začetku se drugače obnašali, potem bi imeli upanje, da bomo tudi vnaprej tako ravnali. Tako pa obstaja en čuden občutek, da se tudi pri evropskih zadevah, ko gre za interese Slovenije, prioritetno upoštevajo interesi posameznikov vladajoče koalicije, in kadarkoli bo vlada tako ravnala, bo popolnoma vseeno, kakšen zakon sprejemamo v državnem zboru, torej zakon, ki ureja razmerje med vlado in državnim zborom. Hvala lepa.
Kolega Potrč.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod predsednik! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo, da je pripravljeni zakon dober. Gotovo sam po sebi ne bo rešil vseh vprašanj, ki nastopajo z vključitvijo Slovenije v Evropsko unijo za odnose med vlado in državnim zborom. Mnoga vprašanja bo treba reševati sproti, v odvisnosti od dobrega in ustreznega delovanja državnega zbora, pa tudi konkretnih odnosov vlade. Vendar osebno in v poslanski skupini menimo, da so nastavki dobri. Jasno je, da o vseh vprašanjih, ki bi sicer bili vsebina zakonodajnega odločanja, vlada v Evropski uniji ne more odločati brez pooblastil in usmeritev, ki jih za to dobi od državnega zbora. Odločili smo se - mislimo, da najbrž pametno -, da se teusmeritve dajejo prek evropskega odbora oziroma odbora za evropske zadeve, in kadar gre za varnostno in zunanjo politiko, prek odbora za mednarodne odnose, da, skratka, ni parlament kot celota tisti, ki o vsaki stvari odloča. Sestava obeh odborov bo proporcionalna. Predvideno je nujno sodelovanje matičnih delovnih teles, kar ob široki vsebini, o kateri bo odločala Evropska unija, zagotavlja, da se vključuje v zadostni meri tudi specifična obravnava posameznih področij in njihovo medsebojno primerjanje v evropskem odboru za zagotavljanje skupne politike. Drugače kot v večinski praksi evropskih držav, ki jo sam poznam, je predvideno, da je mogoče in treba o določenih vprašanjih odločati tudi na plenarni seji, na seji državnega zbora. Enkrat letno, ko se določa globalna politika, ki je potem podlaga tudi evropskemu odboru za sprejemanje konkretnih odločitev, in kadar se tako s posebno kvalificirano večino na kolegiju ali v matičnem delovnem telesu sprejme odločitev, da je o posameznem vprašanju potrebno odločanje na državnem zboru. Predvideno je sodelovanje vseh poslancev. Se pravi, vse poslanke in poslanci bomo informirani o gradivih. Obstajala bo možnost in potreba razpravljanja o vprašanjih v matičnih delovnih telesih, v poslanskih skupinah in na koncu tudi v obeh delovnih telesih za evropske zadeve. Vse to so po našem prepričanju rešitve, nastavki, ki omogočajo korektno sodelovanje. Verjamem pa, da se bomo v praksi še precej pogovarjali, kako te nastavke tudi produktivno in dobro izrabiti. In posebej, ker sem imel priložnost v zadnjem mesecu biti seznanjen z izkušnjami v treh državah, to je na Danskem, Finskem in Švedskem, to je v tistih treh državah, glede katerih se trdi, da imajo razvite in uveljavljene odnose med parlamentom in vlado, naj povem nekaj najbolj grobih vtisov. Edini bomo, ki bomo formalno v zakonu imeli urejena vprašanja odnosov med vlado in parlamentom. Ostali imajo urejene na drugačen način. Mislim, da lahko zatrdimo, da so naše rešitve na ravni najboljše prakse, ki se je uveljavil, vsi pa priznavajo, da je potrebno to prakso stalno znova dograjevati. Mislim, da je glede na to, da pri nas lahko odloča tudi državni zbor, kar v nekaterih od teh držav izrecno ni mogoče, ker je vedno pristojno samo na evropskem odboru in se tukaj konča, da je vloga državnega zbora pri nas najmanj enaka, če ne večja. Vzpostavljena je bila jasna in odločna trditev, da brez zaupanja med poslanci, brez upoštevanja želje, da se oblikujejo skupni interesi, brez tega, da se sodeluje med vlado in državnim zborom oziroma parlamentom, dobrih rešitev ni. In še dvoje, jasno je bilo povedano, da parlamenti po novem niso razbremenjeni, ampak bolj obremenjeni, kot so bili pred tem. Tako da trditev, da državni zbor ne bo imel kaj delati, ni resnična in vsi priznavajo, da bo treba vprašanje o odnosu parlamenta z evroposlanci temeljito proučiti, ker nikjer na ustrezen način ni urejeno. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Potrč. To so bila stališča poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Kolega Podobnika ni v dvorani, kolega Štembergerja prav tako ne, kolega Peče pa želi predstaviti stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Za njim bo to storila še kolegica Širca v imenu poslanskega kluba LDS, potem bomo prešli na razpravo poslank in poslancev. Prosim, kolega Peče.
Spoštovani prisotni! Poskušal bom začeti z isto mislijo kot kasneje zaključiti. In iskreno upam, da boste dojeli smisel razprave. Zakaj se je slovenska država odločila, da bo vstopila v EU oziroma tovrstne integracije? Slovenska država se je odločila zaradi tega, ker upa, da bo v okviru Evropske unije nekaj več za to našo državo in ne nekaj manj. Dejstvo pa je, da je različen interes, po eni strani politikov, zakaj so se odločili, da Slovenija vstopi vEU, in žal drugačen interes prebivalcev in prebivalk. Na željo politike pod pretvezo zahteve Evropske unije smo spremenili ustavo v določbi 3.a člena, v katerem smo del do tedaj naših lastnih pravic prenesli v zameno za članstvo v Evropski uniji na institucije v okviru Evropske unije. V tistem obdobju, ko smo sprejemali oziroma ko ste sprejemali popravke ustave in ko se je veliko govorilo o vstopanju v EU, smo s strani slovenskih politikov, ki dosti hodijo v Evropo, in evropskih politikov, ki so tisti čas dosti hodili v našo državo, smo dobivali predvsem obljube o pravicah. Ampak zanimivo je, eno najpomembnejših treh svoboščin Evropske unije smo izgubili, še preden smo sploh postali člani Evropske unije, to je pravico do zaposlovanja. Ampak seveda, odzivnosti tega slovenskega parlamenta in odzivnosti slovenske vlade na izgubo te pravice, ki je drugače samoumevna, ni bilo. Celo več, mislim, da je eden izmed ministrov za notranje zadeve le skomignil z roko in rekel, poskušali bomo popraviti to še kako pomembno teorijo, zgolj na ta način, da bomo imeli dvostranske pogovore. Ampak, da bi Slovenija Evropi rekla ne, na to pa ne pristanemo, tako kot so druge pridružene oziroma kandidatke v tem obdobju to storile, Slovenija tega ni bila sposobna narediti. Kaj še bomo vse izgubili iz naslova tako imenovanih samoumevnih pravic Evropske unije, bo pokazal čas. Dejstvo pa je, da bomo izgubili veliko, posebej ob takih predlogih zakona, kot je danes na mizi. Predlog zakona, ki je danes na mizi oziroma na naših klopeh, ima naslov sodelovanje med vlado in pa parlamentom. Ne, po naši oceni ne gre za nikakršno sodelovanje, kajti sodelovanje se izraža v neki obliki obojestranskih pravic. Gre izključno za uveljavitev podložnega položaja, v našem primeru državnega zbora. Kljub jasni določbi ustave Republike Slovenije, katera bi še vedno morala biti najvišji pravni akt notranjega pravnega reda v naši državi, pozabljate vsi skupaj na čelu z vlado Republike Slovenije na določbo o delitvi oblasti. Ravno zato, da se ne bi korupcija pojavljala na vseh nivojih v naši družbi, smo oziroma so ustavodajalci zapisali, da imamo v Sloveniji izvršilno vejo oblasti, zakonodajno vejo oblasti in sodno vejo oblasti. Vse med seboj so ločene. Za izvršilno vejo oblasti je pač nekako zaželeno oziroma bilo zaželeno, da opravlja oziroma izvršuje zakone in druge predpise. Za zakonodajno vejo oblasti, torej ta parlament smo zapisali oziroma hoteli, da bi zakone sprejemal, in sodno vejo oblasti, ki bi nadzorovala celoten ta krožni proces. Žal, pa se je seveda izrodila oziroma ideja o delitvi oblasti več ni aktualna v naši državi, s tem ko sprejemate tovrstne zakone. Dejstvo je, da danes parlament na vlado Republike Slovenije prenaša izvršilno vejo oblasti in to ne zgolj za področje notranje politike, torej domače zakonodaje, ampak predvsem tisto, kar je pomembnejše, na področje primata prava Evropske unije. Dejstvo je, da bo slovenska zakonodaja, do sedaj sprejeta in bodoča, podvržena direktnim vplivom, tako primarnih aktov Evropske unije kot sekundarnih aktov Evropske unije. In na to parlament ne bo imel vloge in to kljub vedenju, ki ga seveda vedno pogosteje zanemarjate, da je parlament, torej državni zbor izvoljen s strani ljudstva. In da je edini organ v tej naši državi, gledano izmed organov izvrševanja oblasti, ki je tudi lahko podvržen kritiki ljudstva, z drugimi besedami, podvržen je volitvam. Za sodnike ste tako ali tako politiki rekli, da nočete, da jih je možno zamenjati in da se naj jim dodeli doživljenjski mandat, da lahko delajo karkoli. Vlada Republike Slovenije se ne voli na volitvah, na splošnih volitvah. Torej, edino parlament je tista institucija, ki je vsakih toliko časa podvržena volji ljudi, ko ljudje lahko povedo, ali so bili zadovoljni z odločitvami v zadnjih 4 letih ali niso bili. O čem bodo ljudje sedaj odločali na volitvah? O odločitvah državnega zbora definitivno ne, ker državni zbor s tovrstnim aktom izgublja svojo zakonodajno funkcijo. Dobimo novo funkcijo državnega sveta, za katerega se je pa tako ali tako pokazalo, da je izključno eden izmed administrativnih organov. Po naši oceni seveda delate predlagatelji in pa poslanke in poslanci veliko napako, ko ne samo, da celotno sfero suverenosti prenašate na institucije Evropske unije, ampak da delate veliko napako tudi, ko zamegljujete ustavno določbo o delitvi oblasti. Verjetno je za vse to krivo brezglavo hitenje v Evropsko unijo, brezglavo hitenje v Evropsko unijo, ki pa je posledica enoumja v naši politiki oziroma prevelike koncentracije moči. Posledice tega hitenja v Evropsko unijoso se pokazale dejansko že na področju gospodarstva. Vsak teden, po nekod celo večkrat na teden, zgubimo podjetje, ki iz naslova nekonkurenčnosti, ki iz naslova novih bremenitev, zaradi vstopanja v EU enostavno izgubi 100 ali pa nekaj 100 delovnih ljudi, ampak, seveda, to se vas sploh ne dotika. Nekateri direktorji v teh podjetjih imajo pogum in rečejo, da je to, zaradi vstopanja v EU, primer Tobačna, nekateri seveda tega poguma nimajo. Dejstvo je, da Slovenija ravno zaradi brezglavega hitenja ni zaščitilagospodarstva in z aktom, ki ga imamo danes pred seboj, ne ščitimo ustave Republike Slovenije v določbi delitve oblasti. Kaj je namen Slovenske nacionalne stranke? Namen Nacionalne stranke v teh, in če smo samokritični, bomo povedali, v odločilnih momentih torej zadnjih nekaj dni pred vstopanjem v EU, da popravimo pomanjkljivosti, dokler jih sploh še lahko. Dejstvo je, če izhajamo iz dosedanjega delovanja Vlade Republike Slovenije, pa naj vam bo všečno ali ne, je slovenska vlada na področju najsi bo zakonodaje predpisov Evropske unije bila izjemno neažurna. Dejstvo je, da smo naredili oziroma, da je slovenska vlada naredila celo "kikse" pri prevajanju iz dveh terminov, ki jih uporabljajo ločeno, vsebinsko ločene v Evropski uniji, evroprebivalec in evrodržavljan. Slovenska vlada pozablja, da ima vsak od teh dveh terminov svojo vsebino, svoje pravice in slovenska vlada je pa povedala, mi pa ne bomo uporabljali različnih terminov, kar napišimo samo eno in s tem je izgubila ogromno pravic iz naslova obeh terminov. Po drugi strani pa seveda govor obveščanja. Kot veste, rednega obveščanja ni, kvalitetnega obveščanja ni, ne tega državnega zbora ne državnega aparata, ampak kar je pomembnejše, ni kvalitetnega obveščanja državljanov in državljank, ki bi praviloma iz vstopanja v Evropsko unijo nekaj morali imeti. Ampak kako naj imajo, če ni obveščanja, če so tik pred zdajci seznanjeni z vsem, če jih slovenska vlada po moji oceni noče seznaniti s pravicami, ki bi jih lahko imeli v Evropski uniji! Po naši oceni se bo trend obveščanja, slabega obveščanja, seveda, nadaljeval in če izhajamo iz logične povezave obveščanja z danes deficitarno normo transparentnosti, kajti dejstvo je, da smo netransparentnosti danes priče na vseh področjih, bo to pomenilo in se tudi že odraža v aktu, ki je danes pred nami. Državni zbor je rekel, delovna telesa, ki se ukvarjajo z materijo Evropske unije, morajo biti zaprta za javnost. Novinarji ne smejo biti prisotni zaradi tega, da ne bodo pisali o zakonodaji Evropske unije, ki se bo tikala slovenskih državljank in državljanov. In kaj je namen vsega tega? Po naši oceni, seveda, da se nadaljuje netransparentnost. Da se nadaljuje sistem neobveščenosti državljank in državljanov. Na prejšnjem zasedanju, torej ob drugi obravnavi omenjenega zakona, smo vam v Nacionalni stranki ponudili v sprejem amandma, ki bi vsaj omogočal, da bi državljanke in državljani vedeli, kaj se dogaja [[Opozorilni znak za konec razprave.]] , da ne bomo vedeli samo, kaj so njihove obveznosti. Ampak je državni zbor rekel, ne, sejemorajo biti zaprte za javnost, zaradi tega, onega in tretjega, ampak zaradi ničesar kvalitetnega. Mnogo je še tega negativnega, tudi v tem aktu. Ne negativnega izključno za parlament, pomembnejše, negativnega za naše državljane. Naj zaključim z zadevo, s katero sem začel. V Evropsko unijo ne bi smeli vstopati zaradi nekaj političnih funkcionarjev, ki se vidijo v okviru institucij Evropske unije, temveč predvsem zaradi tega, da bi državljanke in državljani imeli nekaj iz tega naslova. V Nacionalni stranki predloga zakona seveda ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gremo naprej. Zadnje stališče bo stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije, ki ga bo predstavila kolegica Širca. Nato pa bomo prešli na razpravo poslank in poslancev. Prosim.
Spoštovani! Dosedanja razprava ob obravnavi in sprejemanju tega zakona je pokazala, da skorajda vse poslanske skupine zakonsko besedilo ocenjujejo kot dobro podlago za vzpostavitev razmerij med državnim zborom in vlado v evropskih zadevah. In sicer, v duhu nadaljevanja do sedaj uspešnega sodelovanja med obema vejama oblastmi iz obdobja predpristopnih pogajanj med Slovenijo in Evropsko unijo. V razpravi se je polemika vrtela zlasti okrog vprašanja, v kolikšni meri naj bodo stališča državnega zbora o evropskih zadevah zavezujoča za vlado. To vprašanje je bilo sicer deloma rešeno, z njim povezano pa je ostalo še naknadno vprašanje določb 4. člena zakona, ki govori, da državni zbor sodeluje pri oblikovanju stališč Republike Slovenije pri tistih evropskih zadevah, ki bi po svoji vsebini v skladu z ustavo in zakoni spadale v njegovo pristojnost. Največ pripomb je bilo slišati iz vrst opozicije, ki je izpostavljala nevarnost, da bi vlada s takšno nezavezujočo dikcijo pridobila preveč svobode, državni zbor pa bi bil omejen na vlogo posvetovalnega organa. V poslanski skupini LDS nikakor ne menimo, da gre za tovrstno nevarnost, to se pravi, da bi vladi omogočili čim bolj proste roke pri zastopanju stališč Republike Slovenije v EU, ampak smo pri tem upoštevali ustavno pravno vlogo državnega zbora tudi po nedavni spremembi ustave. Menimo, da predlog zakona in tudi 4. člen, tak kot je pripravljen za tretjo obravnavo, v ničemer ne krši osnovnega demokratičnega načela, da ima oblast ljudstvo, ki jo izvršuje prek poslank in poslancev. Potrebno je poudariti rešitve v predlogu zakona, ki odgovarjajo na realnost, in sicer na realnost novega sobivanja z drugimi evropskimi državami. V tem smislu državni zbor lahko ohranja zakonodajno funkcijo zgolj v tistem delu, ki bo ostala v domeni polne suverenosti države. Vlada bo v okviru odločanja v institucijah EU dobila poudarjeno vlogo, postala bo pomemben predstavnik Republike Slovenije v EU, pridobila pa bo tudi zakonodajno vlogo, saj je svet EU, ki združuje vlade, v Uniji osrednji zakonodajalec. Zato je v procesih odločanja v EU nujno, da bo v vseh fazah postopka in sprejemanja odločitev vlada morala zagotavljati sodelovanje državnega zbora. Še več, sprejeta stališča državnega zbora bo morala upoštevati in v čim večji meri tudi uveljavljati. Tu ne bi smelo biti dvoma, vendar pa bo, kot kažejo izkušnje v tujih državah, velikokrat prišla v položaj, ko bo morala zaradi drugačnih pogledov v institucijah EU prilagoditi stališče, ki je bilo sprejeto doma. Zato v tem primeru predlog zakona, govorim o 10. členu, predvideva, da v takih primerih vlada lahko odloči drugače, seveda pa mora o tem takoj obvestiti državni zbor in navesti okoliščine za takšno ravnanje. Od tu izhaja tudi dikcija 4. člena in predlagana, taka kot jo imamo v amandmaju. Dikcija uvaja bolj togo razmerje med državnim zborom in vlado, ki ni skladno z že navedenim 10. členom. Vloga parlamenta bo torej okrnjena samo v takih primerih, pa kljub temu državni zbor svoje vloge ne bo izgubil. Ohranil bo nadzor nad vlado, še vedno bo ta odgovorna parlamentu, ta ima tudi na voljo zadostne institute, določene v ustavi in poslovniku tudi v bodoče, da uveljavlja odgovornost vlade. Zato se ni bati, da bo državni zbor izgubil moč nad odločanjem o teh zadevah. Res da pa bo izvrševanje zakona zahtevalo uveljavljanje politike, načela zaupanja med vsemi političnimi strankami, ki so zastopane v državnem zboru, saj bo treba oblikovati in zastopati stališča Republike Slovenije in ne posameznih interesov političnih strank, kot tudi spoštovati eno vejo oblasti do druge. Gre predvsem za transparentnost vlade do državnega zbora, kar velja poudariti. Vlada pa bo morala, kar je bilo že danes slišati, pravočasno celovito obveščati državni zbor o sprejemanju odločitev v Evropski uniji, pri čemer bo še kako morala utemeljiti ravnanje, ki bo drugačno, kot ga je določil državni zbor. Konkretno o pripombah na druge člene, še posebej na 6. člen, bomo razpravljali v nadaljevanju, seveda bomo pa zakon brez pomislekov podprli. Hvala.
Hvala lepa, kolegica Širca. Z vašim nastopom smo sklenili predstavitev stališč poslanskih skupin. In sedaj bom šel po vrsti, tako kot so zabeleženi moji kolegi na seznamu in tistemu, ki je v dvorani, bom tudi dal besedo. Kolega Bernika ni, kolega Rokavca ni, kolega Štembergerja prav tako ne, kolega Baroviča prav tako ne, kolega Jakiča ne, je pa tukaj kolega Drobnič. Želite besedo? Prosim.
Ravno razprava oziroma predstavitev stališč kolegice Majde Širca kaže, da je potrebno sprejeti določila, ki bodo bolj jasno zavezovala vlado pri zastopanju stališč Republike Slovenije. Ne ni zadosti, da vlada zastopa neko svoje stališče in potem pravočasno obvesti ali pa spremenjeno stališče, kot ga je državni zbor, ne sme ga, tega. To so nam tudi med drugim povedali kolegi z Danske in s Finske. Jasno so povedali: "Vlada je zavezana se držati stališč." In smo jih vprašali tudi: "Ali se kdaj to zgodi, da se ne?" Ja, so rekli, v enem primeru se je to zgodilo. Niso imelistališč in so po svoje naredili. Treba je dosledno upoštevati, zato, ker evropski parlament ni pravo zakonodajno telo. Sprejemanje zakonodaje je precej komplicirano na evropskem nivoju, zato pa je vloga parlamentov toliko bolj izpostavljena. To je, če bi se držali te logike, ki je bila prej predstavljena, potem bi zadostovalo tudi, če je prenesena na nacionalni nivo. Saj, vlada pravzaprav lahko sprejme zakon, saj ga pripravi, zakon. Pripravljalec je v večini primerov vlada, kar naj samo obvesti državni zbor, saj ona tako ali tako razmišlja dobro in tako ali tako ima večinsko podporo v parlamentu. Saj zato je vendarle vlada, dokler ji ne spodleti. Na tak način seveda ne bomo mogli priti nikamor. Seveda bo vlada večino stvari, večino stvari pripravljala, pripravljala bo stališča, zato ker ima za to potrebne institucije in štabe, ki lahko v zadostni meri analizirajo gospodarsko, politično in ne vem še kakšno situacijo v naši državi in pripravljajo potrebne rešitve. Nekaj drugega smo v teh drugih parlamentih celo videli. Ker vladi ni mogoče čisto popolnoma zaupati, tudi njenim, tako imenovanim neodvisnim institucijam, imajo marsikje posebne institucije v okviru parlamenta, ki pripravljajo strokovne podlage, zato, da bi lahko državni zbor se suvereno odločal. Da tudi tako je. Ravno iz te predpostavke nezaupanja, ki ni nič škodljiva, kjer gre pravzaprav za metodični pristop in zato je tudi naš amandma v 4. členu, ne, da je dikcija, ki bi po svoji vsebini v skladu z ustavo in zakoni spadala v njegovo pristojnost.Nekakšen "pristojnik" druge stopnje, kot se reče v, bi, ki bi, če bi bilo lahko nekaj. Zato je tudi naša usmeritev. Seveda pa bo v luči tistega, kar se dogaja na evropskem nivoju, glede na to, kam gredo stališča, kam gre odločanje, bo morala pa presojati,kako narediti. Ali glasovati proti ali iskati drugi mandat ali pa modifikacijo. Modifikacijo tistih stališč, ki so bila že in da se bo prišlo do spremenjenih stališč v luči konstelacije na evropskem nivoju. Zato bo na nas tudi neka druga zahteva, da se bomo verjetno morali obnašati bolj modro, manj kot politični valjar. Večino stvari bo potrebno sprejeti ali pa poskušati sprejeti na način soglasja ali visokega soglasja, tudi z opozicijo. Boljše je doseči nižji imenovalec, kot se reče v matematični formuli torej nižji imenovalec, pa večji števec, kot pa iti v preseganje. Naslednje, kar velja poudariti, je še, da bomo pa pravočasno obveščeni, zaradi tega, da lahko še v fazi oblikovanja osnovnega papirja, ko se osnovne rešitve iščejo, da bomo takrat vplivali, ne pa takrat, ko bo "draft" pripravljen in se bo iskalo soglasje. Kajti tudi sprejemanje teh rešitev, ko je enkrat ta "draft" napisan, poteka po drugačni logiki, po logiki prepričevanja parlamentov, da se tisto sprejme. To so nekatere predpostavke, ki jih bomo morali upoštevati. Sam smatram, da je zakon dosegel tako stopnjo resnosti, strokovnosti, da ga je možno sprejeti in tudi uporabljati. Morda pa se bo pokazalo, da bomo morali kakšno spremembo že, ko bomo nekaj prakse imeli, tudi narediti. Tako kot so drugi parlamenti in druge države in ta forma odločanja odnosa med vlado, odnosno evropskim parlamentom, Evropsko unijo in pa državnim parlamentom, nacionalnim parlamentom, se še iščejo, niso čisto enake. Vsaka država pač išče tudi nekaj samosvoje poti, glede na svoj parlamentarni sistem. Torej večja stopnja zavezanosti, tisti, ki so, ki odločajo na evropskem nivoju, so zavezani tem stališčem. Zlasti pa tudi zato, ker se bo verjetno marsikdaj zgodilo, da ne bo minister zastopal na evropskem nivoju. Ker gapač preprosto ne bo, bo imel tudi druge obveznosti. Zadev je izredno veliko, tempo je izreden zahteven, to so nam tudi povedali. Ne glede na to, kako velik parlament imate, koliko državljanov imate, kako velike institucije imate, boste pravzaprav morali predihati približno enako količino zadev oziroma dokumentov. Zato je dobra organiziranost državnega zbora zagotovo prvi predpogoj za uspešno delo. In ta zakon delno posega tudi v organiziranost. Verjetno pa bomo morali dopolniti tudi poslovnik, zato da bi lahko vse to uredili na način, kot je treba. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ste želeli besedo kot predlagatelj ali repliko, kolega Anderlič? Kot predlagatelj. Imate besedo, kadarkoli. Aha, prav, boste na koncu. Kolega Brenčiča ni. Kolega Zlobec, želite besedo? Prosim.
Hvala lepa. Moram reči, da smo v zadnjih mesecih slišali mnogo velikih besed, mogoče prevelikih. Sam sem namreč pet let nazaj, ko sem bil še v ministrstvu za zunanje zadeve, delal analize. Te analize kažejo, da je evropski parlament institucija, s katero si pravzaprav države članice lahko zelo malo pomagajo. Zlasti si lahko zelo malo pomagajo majhne članice, ki so hkrati še novinke, kot je, recimo, Slovenija. In če gledamo nazaj, pet let ali deset let nazaj, kako je bilo z evropskim parlamentom, se izkaže, da je vsakih pet let stopnja volivcev nižja. To pa pomeni, spet analize pokažejo, da bolj, ko je nizka stopnja volivcev v evropski parlament, več je konservativnih volivcev, starejših volivcev, ruralnihvolivcev, tako da ima pravzaprav evropski parlament zelo, zelo luknjičavo odejo za celo Evropo. Dejansko se vse te stvari dogajajo v nacionalnih parlamentih in v nacionalnih vladah. Ne se pustiti nikomur pretentati, da je usoda nacionalnih parlamentov tako rekoč obsojena na dolgo ali pa krajše umiranje, kajti zlasti, kot sem rekel, majhna država, kot je Slovenija, ki ima sedem poslank oziroma poslancev, od tega v tem trenutku pač z najmočnejšo liberalno strujo, ki je v evropskem parlamentu zelo šibko zastopana, kar je kvečjemu argument, da v resnici moramo vse, kar je mogoče, tukaj narediti. Hvala.
Kolega Peterle, želite besedo?
Jaz čutim potrebo po repliki.
Za to nimate pravice, imate pa pravico do razprave.
Kot popoln ruralec gotovo za gospoda Zlobca bi rad povedal, da me čudi, da se toliko ljudi na nas opazovalce v evropskem parlamentu obrača, predstavniki Krke, predstavniki Leka, na tako majhno število ljudi se toliko lobistov obrača, da bi jim pomagali spraviti skozi ta ali drug interes. Rad bi povedal, da predstavitev vloge evropskega parlamenta, ki z vsako pogodbo pridobi večje pristojnosti, bi rekel, se ne sklada z resničnostjo. Torej, tu je šlo res za repliko, ker je šlo za pojasnitev, kako stvari so.
Pardon, najprej ni polemike v klopi. To velja za oba. Drugič, replika je lahko dana, če se nanaša na razpravo predhodnega razpravljavca in kolega Zlobec ni razpravljal o vas. V tem smislu je šlo pa za tipično polemiko, za razpravo v okviru razprave o predlogu zakona v celoti. Ker pa ste omenili sedaj kolega Zlobca, mu dajem besedo za pojasnitev napačne navedbe. Prosim.
Dejstvo je, da je vsakih 5 let manj volivcev, ki hodijo na volišče. Na Nizozemskem mlajši pod 25 let praktično sploh ne hodijo na volišče. 10%, 15% ljudi hodi na volišče za evropske volitve.
Dobro. Kolega Krambergerja ni, prosim, gospa Irma.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Predstavnika vlade, poslanke, poslanci! Da začnem s tem, ko je kolega Jaša končal. Demokratični deficit, to je pojav, s katerim se dolgotrajne članice Evropske unije vsakodnevno soočajo in se sprašujejo, kaj narediti, katere ukrepe sprejeti, da bi pripomogli k temu, da bo proces sprejemanja odločitev v Evropski uniji, ki bo seveda po 1. maju štela 25 držav članic, predstavljala 450 milijonov prebivalk in prebivalcev. Torej, kako poostriti nadzor nad tem procesom in kako naj ta proces sprejemanja odločitev postane bolj demokratičen, odgovoren, transparenten in bliže državljankam in državljanom te nove velike skupnosti. In naslednje vprašanje, ki si ga postavljajo članice Evropske unije in smo si ga v procesu priključevanja postavljali ves čas tudi mi, ali smo ob vedenju in najboljših praksah v državah članicah Evropske unije mi kot nacionalni parlament izkoristili tiste možnosti, priložnosti, ki so nam jih s transparentnim pogledom v svojo ureditev omogočile dosedanje članice Evropske unije. To, kar počnemo danes, je odgovor, da ja. Protokol o vlogi nacionalnih parlamentov, ki je sestavni del pogodbe, ustavne pogodbe, ki je v procesu sprejemanja na nivoju Evropske unije in ki ga je kolega Brejc danes omenjal v prvem delu, priporoča državam članicam Evropske unije, naj okrepijo vlogo nacionalnih parlamentov v odnosu do lastnih vlad, ki v procesu sprejemanja odločitev v okviru institucije Evropske unije sodelujejo. To, kar je danes pred nami, je odgovor na to vprašanje. Z, bom rekla, prizadevnim delom naših strokovnih služb imamo rezultat na ta odgovor, in v kolikor ga bomo sprejeli, bomo po enem izmed modelov sedanjih članic Evropske unije ohranili najboljšo možno prepoznavno vlogo nacionalnega parlamenta v procesu sprejemanja odločitev v okviru Evropske unije, ki ga seveda v nekem delu prenašamo v roke naših vlad. Moja ocena je, da nobenih sprememb v tem predpisu ni več potrebnih, temeljite razprave so se opravljale in amandmaji, ki so danes pred nami, sem prepričana, da nič ne prispevajo k temu, kar ste, gospod Drobnič, povedali, zavezujočnost itd. Mislim, da smo jasno in glasno zapisali, da državni zbor sodeluje pri oblikovanju stališč Republike Slovenije in ne pri vsakršnih zadevah, ampak pri tistih evropskih zadevah, ki bi po svoji vsebini v skladu z ustavno in zakoni spadale v našo pristojnost. Če pogledamo in primerjamo izkušnje držav članic Evropske unije in Finsko, ki nam je bila tu za model, lahko vidimo, da je takih aktov 80 do 100 na leto in ni strahu, da bi se ukvarjali s tehničnimi direktivami s področja notranjega trga, na primer, ki sodijo v pristojnost urejanja s podzakonskimi akti ministrov itd. Tako da, stališča, ki jih pa bomo sprejemali po postopku, ki ga v zakonu predvidevamo, pa je res potrebno pojasniti, pa mogoče potem pri amandmaju o tem nekaj več. V interesu nas vseh, vseh, ki v slovenskem nacionalnem prostoru živimo - parlamenta, vlade, itd., - je, da prihajajo predstavniki naše vlade v evropske institucije s stališčem Republike Slovenije, s stališčem, ki bov procesu sooblikovano, ampak to bo stališče naše države, gre za enotno stališče. Mislim, da tu prihaja do mešanja pojmov. V kolikor bo državni zbor oziroma pristojna delovna telesa se odločila in sprejela stališča, ta vežejo vlado Republike Slovenije v postopkih v okviru institucije Evropske unije. To ni bilo nikoli vprašanje, imamo celo postopek razdelan, če tega stališča ne uspe zagovarjati, kako potem naprej. Tako, da tukaj mislim, da ni nobenega dvoma. Ugotovimo lahko, da to, kar danes počnemo, je nekprivilegij, ki ga bomo vgradili v naš institucionalni sistem. Res pa je, da protokol o vlogi nacionalnih parlamentov v bodoče predvideva še bistveno več oblik intenziviranja, vključevanja nacionalnih parlamentov v evropske integracije, tako sodelovanje z evropskim parlamentom, tako sodelovanje med nacionalnimi parlamenti, med državami članicami Evropske unije in ne nazadnje na konferencah parlamentov držav članic Evropske unije, se že na nek način oblikuje vodič, kako te določbe protokola udejanjiti v praksi, da bi to sodelovanje bilo resnično intenzivno, transparentno in skozi nacionalne parlamente približano državljankam in državljanom evropskih držav. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Anderlič kot predlagatelj ima besedo. Prosim.
Samo še tri minute so, jaz bi pa vendarle rad nekatere stvari kot poslanec tudi povedal. Predvsem zaradi tega, ker sem imel občutek, da v tej dolgi razpravi od lanske pomladi oziroma od tez, ki so bile pripravljene že v letu 2002 v jeseni v komisiji za evropske zadeve tega parlamenta, da smo si pojasnili v tem času vse bistvene instrumente, načine delovanja in kaj pravzaprav to pomeni za jutrišnji dan, ko hoteli ali ne hoteli, se bodo, so se že delno, ampak se bodo definitivno razmere spremenile. Mi bomo morali delati na način, ki bo omogočal, da bodo ukrepi, ki jih bodo sprejemali kolegi in kolegice v evropskem parlamentu in pa seveda v evropskih institucijah kot takih, učinkovale, da bodo sprejete dovolj hitro in da bo tudi Slovenija k temu na eni strani prispevala, k tem odločitvam in da bo na drugi strani to tudi doma uspela udejaniti v vsakodnevnem življenju. Razumljivo je, da ko vstopaš v razmerje s tako velikim številom prebivalcev, državljanov, državljank drugih držav, da so nekatere manire, ki smo jih ubirali v usklajevanjih, v delovanju v nacionalnem parlamentu, odveč ali pa morajo iti v stran in se morajo nova pravila vzpostaviti. Sam se še kako zavedam, da bo lahkotnosti bivanja,če lahko temu tako rečem, konec od tistega trenutka naprej, ko bomo, ne samo upoštevali direktive, smernice in tako naprej, ki jih sedaj upoštevamo pri oblikovanju nacionalne zakonodaje, ampak ko se bomo morali tudi praktično obnašati v tistih pogojih, dabo temu drugače. Ne bo prilike, da bi lahko neko vprašanje, ki je vroč kostanj, recimo za naše diskusije, preprosto preložili pa rekli, jutri, pojutrišnjem, čez en mesec, čez dve leti bomo to obravnavali. Lahko, ampak vlak bo šel, upam, da ne iz Maribora v Graz, ampak iz Maribora v Hodoš in potem do Budimpešte. Imamo težave s tem, že v fazi, ko nismo tam, pa se ob prisotnosti naših kolegov dogajajo stvari, ko se glasuje o posameznih amandmajih in tako naprej. Hotel sem ponazoriti, da bo pravzaprav vztrajnost pri proceduri, pri opredeljevanju v času, ki je na razpolago, pri prispevanju svojega kvalitetnega deleža k oblikovanju tistih končnih stališč v Bruslju prek te notranje procedure, še kako pomembno. Pri vsem tem pa je vendarle treba povedati to, kar sva si z gospodom Drobničem pojasnjevala ob drugi obravnavi. Bil sem trdno prepričan, da sva si pojasnila, kako nastajajo stališča v Republiki Sloveniji in kaj pravzaprav ta stališča pomenijo. To, da iz Bruslja pride v vlado, vzporedno tudi v parlament ali pa prek vlade v parlament, je irelevantno. Te sodobne komunikacijske poti bodo najbrž omogočile, da bo v najkrajšem času vsak, ki mora dobiti neko gradivo, le-to dobil, da bo imel možnost, da ga sooblikuje in na koncu tudi zares pove, kaj si o njem misli. Ko pa rečemo, kaj je tisto, kar bo na koncu veljalo, je treba reči, da nimamo več vrst stališč. Da nimamo stališč, v narekovajih bom rekel, kurirjev, ki nosijo v Bruselj - v tem primeru so pač predsednik vlade, ministri in tako naprej -, ker teoretično bi lahko bila tudi to njihova stališča. Imamo lahko stališča vlade, ki jih sooblikuje in v vednost pošlje državni zbor, in na koncu imamo lahko tudi stališča parlamenta do tega vprašanja. Ampak vsa ta stališča so stališča Republike Slovenije. Če se bo parlament odpovedal, recimo, lahko bo rekel v nekem trenutku ta veliki odbor, sem se seznanil - ali pa celo tako, kot imamo sedaj pri nas urejeno glede sprejemanja zakonov. Če poslanci ne rečemo - biti nas mora ustrezna večina -, da bi želeli opraviti prvo obravnavo zakona, se z objavo v Poročevalcu državnega zbora smatra, da je bila prva obravnava opravljena. In na ta način se bo lahko zgodilo, da bo veliki odbor oziroma odbor, ki bo za to pristojen, rekel, niti sklicali ga ne bomo, razen [[to bomo najbrž uredili v poslovniku]] če kdo to želi, in se bo v poslovniku kvalificirana večina morala zapisati, kdo je tisti, ki - če bi šli, recimo, po tej poti. Vendar predpostavljam, da bosta odbora - vsaj eden, tisti, ki se bo s temi stvarmi kot glavni pravzaprav ukvarjal, če pustim ob strani tega varnostnega in zunanjepolitičnega. Predpostavljam, da bo vsak teden zasedal. Predpostavljam tudi, da bo tam obravnaval vsa vprašanja. Upam, da bodo pred tem lahko matična delovna telesa, ki sicer obravnavajo notranjepolitične zgodbe, če spet lahko tako rečem, da bodo dali ti odbori že do takrat ta stališča. Če tega ne bo, bo pač šlo sporočilo, ne matično delovno telo, ne vrhovno matično nima pripomb, nima posebnega stališča in vlada izvoli s stališčem, ki ga je poslala nam kot predlog in udejanjate naše interese. In to bo stališče sicer vlade, ampak bo stališče Republike Slovenije. Ko bodo pa poslanci rekli, mi pa hočemo, je predvideno, na kakšen način, v zakonu podrobno, na kakšen način pridemo na zbor, takrat bo pa zbor sprejel stališče, ki bo stališče Republike Slovenije. Ne tisto, ampak to, ki bo hkrati tudi, bom rekel, obveza za vlado. S tem, da je bilo razloženo tukaj, kaj pomeni, če to stališče. Ampak to stališče res je moralno, ima višjo težo zato, ker poslanci lahko zahtevajo glasovanje o zaupnici vladi, če ignorira stališča. Ampak po teži je pa pravzaprav in z vidika Bruslja je pa popolnoma vseeno, kdo je oblikoval to stališče tukaj, ali sama vlada ali parlament. Za nas in za naše notranje odnose je pa to še kako pomembno, ampak jaz predpostavljam, da bomo v naslednji fazi zelo kmalu v poslovniku nekatere stvari morali urediti, da ne bi takrat prihajalo do nesporazumov. Zato se mi je zdelo prav, da si pojasnimo to. Kljub temu, da sem verjel, da smo v drugem branju to pojasnili. Kako bo pa zares delovalo, sem pa prepričan, da bomo šele videli, kajti ne bi rad primerjal nekaterih situacij v našem lokalnem okviru, ker konec koncev bo Slovenija v pogojih EU lokalna stvar, čeprav gre za nacionalno, državno, da ne bi kdo napačno razumel, ampak hočem ponazoriti. Ko bo težko nekatere stvari doma pripeljati do nekega konsenza, ki bi na koncu zares moral biti odraz pričakovanj večine državljanov in državljank Republike Slovenije. Jaz se bojim situacij, ko bo prišlo do nizkega kvoruma ali pa do nesklepčnosti tistega velikega odbora in bo neko stališče oblikovano na minimalni večini in bomo potem kasneje pojasnjevali, da to pa vendarle ni, da je nekdo nekaj šel, bom rekel, prek tistega, kar smo mislili, ampak to seveda pustim za kasneje. Zato, da bi presegli blokade tudi v takih situacijah, je pa pomembno, da v zakonu ta prehodnost materialov in stališč od Evrope preko vlade, parlamenta in nazaj pa mora biti omogočena tako, da nikjer ne more obstati pa povedati, zato, ker je nekaj doma zaškripalo, pa mi nimamo stališča ali pa, dajte počakati v Bruslju, moramo se mi še nekaj doma zmeniti, to bi bilo seveda slabo.
Želite besedo tudi kot predlagatelj? Kolega Anderlič, želite besedo tudi kot predlagatelj ali gremo lahko naprej? Po zaključku splošne razprave? Prav, potem gremo na [[...]]prosim, vlada, želi besedo sedaj ali v razpravi o členih in amandmajih? Dobro. Gremo na dva člena - 4. in 6. K prvemu 4. členu vlaga amandma poslanska skupina Nove Slovenije. Želi kdo besedo? Prav, kolega Peterle. V okviru časa, ki ga imate.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Nam se zdi "bi" popolnoma neosnovan oziroma nepotreben, zato ta "bi" v svojem predlogu odpravljamo, ker mi nismo za v nekih kondicionalnih situacijah, kaj bi, če bi itd. 3. člen ustave je povsem jasen in je povsem povedal, kaj je posel parlamenta in kaj ni, zato ne vidimo nobene potrebe po "biju", ker se ukvarjamo navsezadnjelahko tudi samo s tem, kar spada v našo pristojnost, ne pa, kar bi spadalo. Mene čisto nič ne zanima, kaj bi spadalo, ker se nimam za kaj zagrabiti. Tako da, zdi se mi, da je to povsem, bi rekel, ali pa nam se zdi, da je to jasno.
Dobro. Želi še kdo besedo? Prosim, kolega mag. Drobnič.
Torej, tistemu, kar je v pristojnosti, nima smisla, da se odpovedujemo, lahko pa obravnavamo tudi stvari, ki sicer ne sodijo v pristojnosti po zakonu in to pa je seveda potem odstavek, zadnji odstavek v tem členu. Po lastni pobudi obravnava tudi druge EU zadeve, o katerih sprejema deklaracije ali pa kaj podobnega, lahko obravnava tudi, kar ni v njegovi pristojnosti. Tako da, mislim da, smo te stvari razčistili. Ravno, zaradi demokratičnega deficita, kar se strinjam s kolegico Krebsovo, moramo biti toliko bolj pozorni, da se tisto, kar je v pristojnosti tukaj, se odloča, vendar v državnem zboru. Kako je pa vsebina notri zapisana, stališče pa potem celo gradivo in kako ga uporabljajo v odločanju na evropskem nivoju, je pa seveda drugo vprašanje.
Kolegica Krebs.
Hvala lepa. Gospod Peterle, saj ni "bi" tisti, ki je problematičen v vašem amandmaju, problematično je, da govorite, da državni zbor oblikuje stališča Republike Slovenije in v nadaljevanju minimizirate oziroma obrazložite, da v kolikor bo ta vaša rešitev sprejeta, bo zmanjšana vloga državnega zbora oziroma da naša ureditev zmanjšuje vlogo državnega zbora na posvetovalni organ, kar ni res in to je gospod Anderlič, mislim, zelo večplastno pokazal, da do tega v trenutku ko bo veliki odbor ali drug pristojen, v zakonu določen organ sprejel stališče, je to stališče Republike Slovenije. Možnih je pa več variant. Torej še enkrat ponavljam, če ni, ne bomo sprejeli stališča, bo stališče Republike Slovenije stališče vlade, če se bomo odločili in ne obravnavali. V tem je problem, gospod Peterle. In mislim, da je osnovna dikcija resnično tista, ki ima vse atribute dobre norme. Hvala lepa.
Kolega Anderlič. Ni polemike v klopi. Kolega Anderlič ima besedo.
Ta amandma pravzaprav je nevaren. Nevaren je v tem smislu, da bi lahko ostali brez stališč Republike Slovenije. Kajti, če državni zbor ne sprejme stališča, potem pomeni, da ga ni. Predpostavka pa je, da ga vlada mora imeti in državni zbor se v tem kontekstu odpoveduje nadzorni vlogi, tisti, ki mu reče vlada, vi ste takrat in takrat v Bruslju spustili, kar se nam včasih že tudi sedaj dogaja, ste spustili neko stvar skozi, ne da bi imeli stališče in so neke nepopravljive posledice za Slovenijo. Če pa vi to prevzamete nase, pa ne uspete tega stališča oblikovati, pomeni, da ta republika, ta država nima stališča. To je lahko zelo nevarno in problematično. Lahko zavre neko oblikovanje stališča.
Gospod Drobnič.
Ne, gospod Anderlič, ker je ta varovalka, saj imamo v zakonu zapisano. To je princip molka organa. Če tega ne opravi državni zbor, potem vemo, kako je. V zakonu imamo zapisano, samo je ta nomotehnika takšna. Državni zbor sprejme, kolikor pa v določenem roku oziroma po teh postopkih ne sprejme, velja kot princip molka organa. In še vedno pri obravnavi na telesih na evropskem nivoju prihaja Slovenija s stališčem.
Gospod Anderlič.
Ampak poglejte - kot predlagatelj dajte, da bo tam še kaj časa ostalo - poglejte, to pomeni, da se lahko zgodi, da sploh stališč ni, če so stališča Republike Slovenije samo tista stališča, ki jih sprejme državni zbor. To je ta temeljna razlika. Mi menimo, in tako je tudi urejeno drugod, da del stvari prevzame vlada,predvsem tiste operativne. Tam je, kot jaz razumem in kot spremljam to dogajanje v tej Evropski uniji, cela vrsta uredb, usmeritev in tako naprej, ki jih skomunicirajo Evropska komisija in vlade in potem seveda v teh organih neka odločitev nastane. In za vsako tako stvar, da bi šele takrat bilo stališče Republike Slovenije, ko bi državni zbor sprejel stališče, bi bilo prezahtevno za celotno funkcioniranje.
Prosim, kolega, magister Drobnič.
Mislim, da je dikcija jasna. Poglejte, državni zbor oblikuje stališča Republike Slovenije pri tistih EU zadevah, ki po svoji vsebini v skladu z ustavo in zakoni spadajo v njegovo pristojnost. Če nekaj spada v pristojnost vlade, potem vlada sprejema tisto, kar je v njeni pristojnosti in so stališča Republike Slovenije. To je jasno. S tem se ne odpoveduje državni zbor ničemur, kar je v njegovi pristojnosti. Edino pod enim pogojem, če ne oblikuje, imamo pa postopek notri, da postanejo ta stališča tudi stališča Republike Slovenije. Ob kakšnih pogojih? Tudi če ne obravnava, pa postanejo to. Tako menim, da tudi ta "bi" je problematičen. Ta "bi" je problematičen, vsaj dikcijo "bi" bi morali dati ven. Naj "bo" - ne kondicional. Kot da se bojimo tega državnega zbora. Da bi se česa dotaknil. Torej, tudi norma ni, besedica "bi" ni prava nomotehnična beseda.
Kolega Anderlič.
Cela konstrukcija je narejena tako in vključno s tem členom, da vse pristojnosti po ustavi in zakonu, ki so v pristojnosti državnega zbora, so še naprej v pristojnosti državnega zbora. Res sem mislil, da smo sedaj v zaključni obravnavi, zato tudi nisem še enkrat razlagal posameznega člena posebej, čeprav sem tudi prej to razložil. To pomeni prvič: tisto, kar ima državni zbor po ustavi in zakonih za svoje naloge, ostaja in jih dela naprej. Vse druge stvari pa lahko tudi - če to želi, če hoče, če ima za to voljo, čas in tako naprej, lahko do prav vsake stvari, ki je predmet razprav in odločanja v institucijah Evropske unije, se lahko z njo državni zbor ukvarja in oblikuje stališče; in to stališče, če ga oblikuje, postane stališče Republike Slovenije. V nasprotnem primeru je stališče Republike Slovenije tisto, ki ga oblikuje vlada. Povsem jasno in mislim, da gremo lahko naprej. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Gremo lahko naprej na šesti člen? Lahko zaključim razpravo v zvezi s četrtim? Prav. Potem gremo na 6. člen. Tukaj imamo amandma poslanske skupine SNS in amandma poslanske skupina Nove Slovenije. Želi kdo besedo v zvezi s tem? Ne. Da prosim, kolega Peterle. Še nekaj minut je na voljo.
Ja, k 6. členu moram vztrajati, četudi gre za amandma druge poslanske skupine, pri besedi "praviloma", ker mislim, da nam omogoča veliko bolj fleksibilno možnost odločanja in nas vodi v manj težav, kakor če je zapisana stvar tako, da se razume, da mora za vsako stvar narediti stališče odbor po vsebinski plati, se pravi, neko matično delovno telo. Če ni besede "praviloma", se razume, da je to tako [[...]] [[opozorilni znak za konec]] [[...]]in se da razumeti tudi, da če tega ni, odbor o tem ne razpravlja, ker pa ne razpravlja, ima pa vlada itak svoje stališče. Zame je to tudi podpora lenobi.
Še kdo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo in s tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Danes bomo v skladu s časovnim načrtom začeli glasovati ob 19.55 uri in med drugimi odločitvami sprejeli tudi dokončno odločitev v zvezi s tem zakonom. Ob 16.05 uri, torej čez slabih deset minut, bo državni zbor prešel na obravnavo predloga odloka o sprejemu strategije prostorskega razvoja Slovenije. Tu je predvidena kar dolga razprava, vse do osme ure. Do začetka te razprave pa odrejam odmor.
Gospe in gospodje, dober dan! Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREJEMU STRATEGIJE PROSTORSKEGA RAZVOJA SLOVENIJE. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije, ki jo ob tej priliki lepo pozdravljam, ministra in sodelavce. In seveda dajem besedo ministru za dodatno obrazložitev predloga odloka.
Hvala spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanci. Strategija prostorskega razvoja Slovenije ali po domače rečeno nov državni prostorski plan prihaja pred vas po dolgih in obsežnih pripravah in lahko bi rekli pozno, morda že prepozno. Nove družbene razmere po letu 1991 oziroma že po letu 1990, pospešen razvoj tržnega gospodarstva, nova izhodišča prostorskega razvoja v Evropski uniji, vsesplošna globalizacija in drugi tovrstni procesi zahtevajo hiter odziv na razvojne potrebe ter na načrtovanje na državni ravni. In to na tako, ki ni usmerjeno k načrtovanju ciljnih stanj, temveč omogoča fleksibilnost in dolgoročnost sprejetih odločitev. Pri nas še vedno velja družbeni prostorski plan iz leta 1986, ki ga je čas že zdavnaj povozil. Tudi instrumentarij, ki sta ga prinesla nov zakon o urejanju prostora in nov zakon o graditvi objektov, je seveda popolnoma neprilagojen na obstoječi prostorski plan, ki se mu reče obvezna izhodišča, ampak predpostavlja nov, strateško usmerjen razvojni prostorski dokument, z naslovom strategija prostorskega razvoja. Nekaj malega v razlikah med veljavnim planom in pa strategijo. Veljavni plan natančno določa prostorsko opredelitev, strategija določa strateško prostorsko opredelitev. Veljavni plan je narejen v merilu 1:250 000, strategija prostorskega razvoja v merilu 1: 1 000 000. Veljavni plan predvideva, da je na nižjih ravneh, torej občinah, treba upoštevati obvezna izhodišča, strategija prostorskega razvoja govori o tem, da je treba upoštevati usmeritve in izhodišča, in to vse usmeritve in vsa izhodišča iz strategije prostorskega razvoja, torej ne delajo razlik med obveznimi in neobveznimi izhodišči. Veljavni plan zahteva preverjanje skladnosti z obveznimi izhodišči, strategija prostorskega razvoja od planov pod njo, torej na primer od občinskih, zahteva preverjanja vsebinske skladnosti prostorskih aktov s strategijo prostorskega razvoja Slovenije in na njeni podlagi še sledečega akta, ki se bo imenoval prostorski red Slovenije. Pravne podlage za strategijo so seveda podane v zakonu o urejanju prostora, ki je bil sprejet koncem leta 2002, sicer pa je sama strategija prostorskega razvoja nastajala dolgo, dlje od tega. Že koncem 90-ih let je tedanji minister dr. Pavel Gantar začel s pripravo novega državnega prostorskega plana, sicer še v skladu s prejšnjo zakonodajo in veliko strokovnega dela, ki nam še danes prav pride, je bilo opravljenega že takrat. Potem sem tudi jaz v času svojega mandata leta 2001 nadaljeval ta projekt, v letu 2002 pa smo ga že preusmerili v pripravo strategije prostorskega razvoja, ker je bila takrat v parlamentu že prva in kasneje druga obravnava zakona o urejanju prostora in smo imeli že zastavljen nov instrumentarij. No, na podlagi potem dejansko sprejetega zakona o urejanju prostora je formalno strategija nastajala še približno leto dni in v tem času smo opravili tudi prostorsko konferenco, kot to zakon predvideva, torej javno obravnavo, v katero so se, lahko rečem, precej množično vključile različne nevladne organizacije, predvsem pa posamezne občine. Tako je bila komunikacija z občinami pri pripravi tega dokumenta že zelo intenzivna. Cilje, ki jih prinaša strategija prostorskega razvoja, bi se dalo skrčiti v nekaj pomembnih alinei. Prvi cilj je racionalen in učinkovit prostorski razvoj. Drugi, ki bi mu lahko rekli osrednji cilj, je razvoj policentričnega omrežja mest in drugih naselij; na tem temelji kompletna strategija. Torej, ni več poudarka k centru, ampak temelji strategija na razvoju policentričnega omrežja mest in drugih naselij. Cilj strategije je večja konkurenčnost posameznih slovenskih mest v evropskem prostoru, nadalje kvaliteten razvoj in privlačnost mest in drugih naselij, skladen razvoj območij s skupnimi prostorsko-razvojnimi značilnostmi, medsebojno dopolnjevanje funkcij podeželskih in urbanih območij, povezanost infrastrukturnih omrežij z evropskimi infrastrukturnimi sistemi, preudarna raba naravnih virov, prostorski razvoj, usklajen s prostorskimi omejitvami, kulturna raznovrstnost kot temelj nacionalne prostorske prepoznavnosti, ohranjanje narave in varstvo okolja. Menim, da v tem uvodu ni treba podrobneje predstavljati tega dokumenta. Navsezadnje je po prostorski konferenci, ki jo je izvedla vlada, potekala tudi javna predstavitev mnenj o tem dokumentu v parlamentu. Rad bi na kratko pojasnil samo še to, zakaj v strategiji predvidevamo, da začne veljati 1. julija letošnjega leta. 21. julija letošnjega leta začne veljati evropska direktiva o celoviti presoji vplivov na okolje. Če te strategije ne sprejmemo pred 21. julijem letošnjega leta, na njeni podlagi pa moramo sprejeti še prostorski red Slovenije, ki je sicer vladni akt, za katerega tudi potrebujemo nekaj dni sprejemanja, čeprav je že vse vnaprej pripravljeno - skratka, če teh dveh aktov ne bomo sprejeli pred 21. julijem letošnje leto, potem si upam trditi, da jih ne bomo sprejeli še zelo dolgo. To seveda velja tudi za vse občinske prostorske akte, ki ne bodo zaključeni do 21. julija letošnjega leta. Zato strategija, ki je sicer nov strateški dokument, slučajno pa se sprejema v času tik pred začetkom veljavnosti omenjene direktive, ravno pravi čas prihaja v poslanske klopi, kajti na podlagi strategije prostorskega razvoja bo morala nastati tudi nova generacija občinskih prostorskih planov. V marsikateri slovenski občini so sstrokovnimi pripravami na izdelavo svoje, občinske, strategije prostorskega razvoja že pričeli. Zato seveda ta strategija mora biti sprejeta pred 1. julijem letošnjega leta, teoretično bi lahko rekli, imamo čas do nekje 10. julija, ker potem rabimo še vsaj 10 dni za obravnavo in sprejem prostorskega reda na vladi, ampak več od tega datuma pa odlašati ne moremo. Zato vas seveda prosim, da pristopite k razpravi o strategiji konstruktivno. Navsezadnje jo Slovenija resnično potrebuje, kajti živeti z 20 let starim prostorskim planom, ki je bil narejen za popolnoma drugačne razmere v tej družbi, je razvojno omejujoče. In zato ta akt potrebujemo. Ob koristnih dopolnilih, za katere sem prepričan, da se bodo v parlamentarni proceduri še pojavila, pa ga bomo seveda vsi skupaj lahko samo še obogatili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo gospod Ivan Kebrič, DeSUS.
Podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Stališče demokratične stranke upokojencev Slovenije DeSUS je ob predlogu odloka o spremembi strategije prostorskega razvoja Slovenije naslednje. Predlog odloka, ki je danes pred nami, je eden temeljnih dokumentov, s katerim dolgoročno usmerjamo razvoj prostora, na katerem živimo. Slovenija s svojimi 20.256 kvadratnimi kilometri spada med majhne evropske države, glede na raznolikost pokrajin na njenem prostoru pa spadamed države z najraznovrstnejšo geografsko strukturo terena. Še več! Rečemo lahko, da je Slovenija ena redkih držav, kjer na tako majhnem teritoriju in ob majhnih razdaljah najdemo tako visokogorje, Alpe, Mediteran, Jadransko morje kot predalpsko pokrajinoin Panonsko nižino. Zato je ta prostor v zgodovini bil vedno zanimiv s političnega in strateškega vidika, saj je predstavljal in danes zoper predstavlja enega od pomembnih evropskih križišč med severom in jugovzhodom ter zahodom in vzhodom Evrope. Pri oceni stanja prostora, na katerem prebivamo, je treba upoštevati družbene, zgodovinske, gospodarske, okoljske in druge dejavnike, ki so vplivali na razvoj našega prostora v preteklosti, ter skrbno pretehtati, kako bomo razvoj zastavili v prihodnosti. Na tem mestu se nam odpira novo poglavje, predvsem pa procesa evropizacije in globalizacije z vsemi prednostmi in slabostmi, ki jih s seboj prinašata. Evrointegracija slovenskega prostora v širši evropski prostor nedvomno predstavlja za nas posebni izziv, saj bomo morali zagotavljati sebi in okolju, v katerem živimo, kvaliteto, razvoj ter pogoje, v katerih bomo sposobni zagotoviti svoj nadaljnji obstoj, skupaj z našimi nacionalnimi in regionalnimi posebnostmi, ob permanentnem vplivu sedanjih številnih mnogih sosednjih številčnejših in močnejših centrov. Zato podpiramo vse tiste rešitve iz predloga odloka, ki predvidevajo skladen regionalni razvoj, pri čemer moramo stimulirati razvoj regionalnih urbanih središč, ki bodo s svojo infrastrukturo ter kvaliteto bivanja omogočila takšno koncentracijo prebivalstva, da bodo regionalna središča zagotavljala takšen nivo ekonomskega in družbenega življenja, da bodo zanimiva in privlačna za svojo neposredno okolico, tudi podeželje in še širše, s čimer bodo lahko suvereno nastopala in sodelovala s sosednjimi centri. Opozoril bi pa še na problem, ki je bistvenega pomena za realizacijo tega, o čemer sem sedaj govoril; namreč, zagotavljanja stanovanj mladim družinam, mladim ljudem. Njim moramo zagotoviti, da bodo imeli finančno možnost nakupa nepremičnin v nacionalnih in regionalnih središčih. Sedanje cene jim žal tega ne omogočajo in takšno situacijo lahko poimenujemo kot alarmantno. Glede na prometno lego Slovenije, ki leži na križišču koridorjev Barcelona-Kijev in Hamburg-Istanbul je poleg cestnega treba več pozornosti nameniti železniškemu prometu, ki je tako z vidika razbremenitve avtocest pomemben še z ekološkega vidika. Pri tem pa ne smemo zanemarjati drugih delov Slovenije, ki morajo imeti kvalitetno povezavo z domačim okoljem ter tudi regionalnim in nacionalnim. V ta sklop spada tudi druga infrastruktura, ki omogoča uspešen gospodarski razvoj in kvalitetno življenje, predvsem je to elektroenergetska, telekomunikacijska, vodna, itd. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]] V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije ocenjujemo, da je predlog odloka o strategiji prostorskega razvoja v Sloveniji dobro pripravljen in da vsebuje programe in cilje, ki bodo omogočili dovolj kvaliteten razvoj prostora, v katerem prebivamo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojz Sok, Nova Slovenija.
Spoštovani predsedujoči! Gospod minister, sodelavci, kolegice in kolegi poslanci! Minister je povedal, da je za ta dokument bila potrebna dolga pripravljalna razprava, na žalost pa moram ugotoviti, da mi poslanci v parlamentu nimamo veliko časa o tem razpravljati, saj se tako na hitro hoče spraviti skozi ta parlament. Kar se pa tiče strategije prostorskega razvoja moram ugotoviti, da ta dokument, ki je pred nami, deklarativno pojasnjuje dosedanje prostorske razvojne trende, pojasnjuje možne variante prostorskega razvoja z načelno predstavitvijo slabosti in pa prednosti. Ta dokument je poln izrazov, kot so: želimo, želimo si, prizadevamo si, moramo, smotrno je in tako dalje, kar so vrednostne podmene, ki se same po sebi ne morejo uresničiti, če k temu niso dodana merila in kriteriji za njihovo doseganje, če niso dodani ukrepi za uresničevanje razvojne in prostorske politike. Tovrstne želje si namreč vsak razlaga po svoje, na osnovi lastne vrednostne orientacije oziroma kot mu narekujejo trenutne razmere. Prav tako je tak odlok preobsežen. Namesto kompaktnosti se dokument razvleče v dolga pojasnila in razlage, ki se celo o istih vsebinah večkrat ponovijo. Prevelika gostobesednost, kar je sploh značilno naših resolucij, se izrodi v nepreglednost in takšen je na nek način tudi odlok, ki je pred nami. Strategija, ki je pred nami je, lahko bi rekel v grobem, takole v narekovaju, "načrt gradbene pozidave Slovenije". Temelj za to izvedbo pa je vsekakor zakon o urejanju prostora. Strategija ne bi smela biti nek zelo splošen dokument, kar ta odlok je, temveč operativen dokument na državni ravni, ki pa bi dal dovolj razvojnih možnosti lokalnim skupnostim. Vitalnost in privlačnost podeželja in mest pa bo odvisna ne samo od te prostorske strategije, ampak predvsem od socialne, infrastrukturem, ekološke in še drugih politik, vse te pa bodo seveda odvisne od finančnega instrumentarja, ki ga bo ta država za izvajanje teh politik ponudila. V tem dokumentu bi morali biti opredeljeni cilji in jasne usmeritve s predvidenimi roki, sredstvi, ukrepi in nosilci prostorskega razvoja. Jasno bi moralo biti opredeljeno, kdo je zadolžen za celotno izvajanje in tudi za kontrolo neizvedene usmeritve po tem odloku. Trditev, da je dosedanja politika policentrizma pomenila vsestranski razvoj regionalno pomembnih središč, kot je zapisano v obrazložitvi tega odloka pa po naše na drži. Slovenska vlada je policintrizem v smislu razvoja urbanih centrov zanemarjala in ni vodila urbane razvojne politike. Teorija o razvoju manj razvitih območij je ostala bolj ali manj na papirju, na deklarativni ravni. Tu bi lahko v dokaz te trditve izpostavil mogoče samo en primer, na primer, primer nekontrolirane rasti trgovskih centrov v večjih središčih in na račun tega propadanja malih in srednje velikih trgovin, kar povzroča odmiranje manjših podeželskih središč. Že zdavnaj bi bilo treba omejiti kvadraturo nakupovalnih centrov na periferiji glede na velikost naselja in tudi velikost v samih naseljih, kot ima na primer to urejeno sosednja Avstrija. Dosedanje prostorske razmere se izrazito negativno odražajo v vse večji pozidavi kmetijskih zemljišč. Zemljiška strategija mora biti v funkciji racionalnega razvoja mest in podeželja ob sočasnem varovanju okolja. Na 65. strani tega dokumenta je na primer zapisano, da naj se infrastrukturni objekti uvrščajo v prostor na način, da ne povzročajo drobljenja sklenjenih kmetijskih površin. Če bi se tega resnično držali, bi trase avtocest marsikje potekale drugače, kot danes v resnici potekajo. Vsi skupaj bi se morali zavzeti za vzdržen prostorski razvoj in predvideti takšno rabo prostora in prostorsko ureditev, ki bi varovale naravo in naravne dobrine brez ogrožanja prihodnjih generacij. Naravni viri bi morali imeti najvišjo prioriteto, naj navedem samo stanje na področju enega od teh naravnih virov, to je kmetijskih zemljišč. Leta 1950 je, kar se tiče vseh obdelovalnih zemljišč, na prebivalca v Sloveniji prišlo 0,66 hektarjev, leta 2000 pa samo še 0,35 hektarja, od tega je na njive in vrtove odpadlo v letu 1950 0,21 hektarja, v letu 2000 pa približno 0,11 hektarjev. Danes na prebivalca v Sloveniji odpade samo 0,09 njiv, kar nas uvršča na rep evropske lestvice. Če bomo s kmetijsko zemljo nadaljevali kot do sedaj, potem bo Slovenija čez 111 let, tako so izračunali strokovnjaki s tega področja, brez obdelovalnih kmetijskih zemljišč, brez njiv pa že čez 57 let. Pritisk na spremembo namembnosti iz njiv v gradbene parcele se v zadnjih letih povečuje tako s strani občin kot s strani projektivno-gradbene sfere. Gradbeni načrti so čedalje agresivnejši in mogočno posegajo v kmetijski prostor. Pri vsem tem igrajo pomembno vlogo špekulacije z zemljišči in s tem povezanoveliko zaslužkarstvo ob spreminjanju zemljišč v gradbene parcele. Nedvoumno bo ta proces še pospešila nacionalna varčevalska stanovanjska shema, ki pomeni dodatno povpraševanje po gradbenih parcelah. Ta vlada se očitno ne zaveda, da bi morali kmetijska zemljišča varovati, in to iz več razlogov. Prvič, vse industrijsko razvite države imajo močno kmetijstvo, le-tega pa seveda ni brez obdelovalnih površin. Nobena urejena evropska država ni prepustila kmetijske zemlje in gozdov liberalnim zakonom tržišča in špekulativnemu delovanju posameznikov, kar se dogaja pri nas. Ohranitev kmetijskih zemljišč dolgoročno zagotavlja razvoj gospodarstva, turizma, ohranjanje kulturne krajine, poselitve prostora, biotsko raznovrstnost in z vsem tem najširši nacionalni interes suverenosti in varnosti. Pozidava zemljišč je, tega se moramo zavedati, enosmeren in nepovraten proces. Država ne sme postati preveč odvisna od uvožene hrane, to je še zlasti nevarno, če pride do določenih kriznih situacij. Ker mi zmanjkuje časa, bi se želel v nadaljevanju opredeliti samo do enega vprašanja, in sicer predlagatelj na strani 82. omenja funkcijske regije. Pravi, da so funkcijske regije geografsko, funkcijsko in pa gospodarsko zaokrožena območja s povprečno 150.000 prebivalci. Na žalost pa moram ugotoviti, da je vlada v državni zbor vložila zakon o skladnem regionalnem razvoju, ki ne sledi principu, zapisanem v tem odloku. Ta zakon, ki je vložen, naj bi nadomestil do sedaj veljavni zakon o skladnem regionalnem razvoju. Razvojne razlike med najbolj razvitimi in najmanj razvitimi predeli v Sloveniji so se pravzaprav v tem času, odkar velja zakon o skladnem regionalnem razvoju, povečale, lahko bi rekel, poslabšale. Tudi nov zakon, ki je sedaj vložen v državnem zboru, ne govori v tej smeri, da bi se stanje na tem področju kaj spremenilo. Namesto dosedanjih 12 statističnih regij nam novi zakon ponuja 14 razvojnih regij, kar bo povečalo birokracijo in zmanjšalo finančna sredstva, ki bi jih država namenjala za skladen regionalni razvoj. V bistvu pa, če se tako odločamo, je vseeno, ali bomo imeli 13 ali 14 razvojnih ali, kot so v tem dokumentu imenovane, funkcionalnih regij. Razmisliti bi bilo namreč treba, da bi v bodoče regionalno podobo Slovenije okrepili, ne pa oslabili, kajti na drugi strani se regionalna funkcija v nekaterih državah v naši soseščini krepi, tako na primer v Avstriji zelo močno razvijajo območje Gradca, na drugi strani pa je tudi Italija s svojimi razvojnimi tendencami zelo blizu. In vprašanje je, kaj se bo na podlagi tega zgodilo v Sloveniji, če se v kratkem ne bomo zavedali, da je treba to regionalno podobo Slovenije povsem drugače urediti, kot pa sedaj poskuša vladajoča koalicija. Naj zaključim. V Novi Sloveniji tega odloka prav zaradi razlogov, ki sem jih navedel, ne bomo podprli. Rad bi pa še opozoril predstavnike vlade, da na strani 48 manjka cestna povezava Slovenska Bistrica-Ptuj-Ormož, kar smo sprejeli v resoluciji nacionalnega programa. Upam, da boste to zadevo do tretje obravnave tega odloka - ne vem, kako je sicer predvideno - popravili in to dodali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Jože Tanko.
Hvala za besedo. Vse prav lepo pozdravljam! Strategija prostorskega razvoja, ki jo imamo pravkar na mizi, je dokument, ki ga mora sprejeti državni zbor na osnovi določil zakona o urejanju prostora. Gre za zelo pomemben dokument, v katerem se odraža politika ravnanj in ciljev države pri upravljanju z nacionalnim prostorom. Ta dokument bi v veliki meri moral biti povzetek regionalnih programov, v katerih so izraženi interesi lokalnih skupnosti in interesi širših, zaenkrat še neformalnih teritorialnih povezav, z nadgradnjo oziroma dodatkom predvsem državnih vsebin. Gre za po mojem mnenju zelo pomemben dokument, ki je osnova za celo vrsto drugih, bolj podrobnih izvedbenih sektorskih dokumentov, s katerimi usmerjamo razvoj v prostoru. Zato mora biti nujno sinhroniziran in koordiniran, upoštevati mora težnje prostora, lokalne in regionalne interese, stališča in opozorila nevladnih organizacij, strokovnjakov različnih strok in tako dalje. Cilj vsake normalne države je, da svoj prostor uporablja in izrablja tako, da zagotovi čim bolj enakomeren razvoj teritorija in da v njem razvije tiste vsebine, kiprebivalcem nudijo primerne koristi ob vzdržnem obremenjevanju okolja. Dejstvo je, da ima Slovenija zaradi dokaj razpršene poselitve in nizke povprečne poseljenosti ugodne možnosti za relativno dobro nadzorovane in ne pretirano koncentrirane okoljsko obremenjujoče posege v prostor, da bi lahko ob upoštevanju potreb in prostorskih možnosti ter dobe dostopnosti ohranila vse vrednote našega prostora, vendar pa dejanska dogajanja kažejo precej drugačno sliko. Zaradi prilaganja vseh politik, tudi prostorske, izključno potrebam kapitala in razvoju večih središč, v katerem se koncentrirajo državljani, se je v zadnjih letih bistveno spremenilo razmerje med mestnim in podeželskim prebivalstvom. Trendi so očitni in predvsem zaradi odnosa vladajoče politike prav nič ne kaže, da se bo karkoli spremenilo. Vsi ukrepi, ki jih vlada predlaga in ki naj bi bili namenjeni skladnemu regionalnemu razvoju, to je policentrizmu, imajo več ali manj prav nasproten učinek, saj vsi negativni trendi, pa naj si gre za ekonomske, socialne, poselitvene, demografske ali katerekoli druge kazalce - to vse ostaja. To kaže, da ukrepi, zakoni in zakonski predpisi ne dosegajo želenega učinka, ga tudi ne morejo, ker je celo zakon o skladnem regionalnem razvoju neselektiven in meče v isti koš bogate in revne predele in imajo bogati predeli povsem isti pravice pri pridobivanju razvojnih sredstev in državnih pomoči. Pravzaprav je zakon o skladnem regionalnem razvoju podlaga, da se razvojna sredstva, namenjena skladnemu regionalnemu razvoju in podporeneperspektivnem okoljem, kanalizirajo v razvojne oziroma večje urbane centre in s tem posrkavajo tudi podeželsko populacijo. Nekatera večja in zaokrožena razvojno motena ali omejena področja so priključena razvitim centrom, s čimer se kazalci ogroženih območij povzdignejo na visoko povprečje, zaradi česar se zabrišejo njihove težave in posledično se zniža tudi delež državne pomoči. Če želimo razvojno motena področja resnično oživeti, potem bi morali iz takih območij oziroma regij izločiti bogata mesta in občine in sredstva usmeriti namensko oziroma izključno za ogrožene predele. Vemo, da država neposredno ne more ustvarjati novih delovnih mest ne v mestih ne na podeželju, mišljenja so gospodarska delovna mesta, vendar lahko s selektivnimi podporami veliko pripomore k odločitvam investitorjev. Ker pa država ni razvila zadostnih in stimulativnih spodbud za investiranje zunaj centrov, se kapital locira v mestih, včasih se locira in koncentrira celo na lokacijah, ki so naravna vrednota. Tak primer so na primer posegi in odpiranje raznih con na Ljubljanskem barju, pa čeprav je Ljubljana že pred posegi na Barju razpolagala z degradiranimi in neizkoriščenimi površinami. Včeraj smo sprejemali tudi zakon o davku o dohodku pravnih oseb. Opozicija je predlagala dopolnilno za dodatne olajšave v primeru vlaganj v deficitarne proizvodne programe na podeželju. Ni treba posebej poudariti, da je koalicijska večina dopolnilo zavrnila. Ena od možnosti, ki bi jo morala vladajoča politika mnogo bolje izkoristiti, če ji je resnično kaj do skladnega razvoja, so tudi javne, torej državne investicije na območja z razvojnimi problemi v objekte družbenega standarda, v objekte skupnega pomena, s katerimi se rešuje probleme določenih skupin prebivalstva, na primer probleme starostnikov, invalidov, probleme srednjega šolstva, srednješolcev in tako naprej. Marsikje bi država to lahko storila; še več, celo morala bi to storiti. Ti objekti bi na podeželju zadržali kvalitetno, strokovno usposobljeno delovno silo, to se pravi izobražence, ponujena bi bila kvalitetna, solidno plačana in varna delovna mesta. S tem pa bi bilo omogočeno ohranitev ali pa razvoj cele vrste servisnih dejavnosti. Bistveno bi se zmanjšala dnevna migracija in prometne konice. Na podeželju bi ostajala ali celo nastajala nova delovna mesta, ljudje bi se zaposlovali doma, dana bi bila možnost za nove podjetniške programe, razvijale bi se kulturne, športne in tudi druge aktivnosti. Tako je pa zelo težko pridobiti vlagatelje v območja, od koder vse beži. Prepričan sem, da bi seohranjala tudi krajina, ki sedaj nezadržno propada. Skladen regionalni razvoj je tako bolj delo zaradi dela, program zaradi programa, ter izgovor za dobavo dodatnih sredstev v večje regionalne centre, kjer nastajajo nova somestja in primestja, v katerih se progresivno koncentrirajo vsi družbeni problemi, podeželje pa ostaja brez kadrov in brez resnih potrošnikov. Zato tudi ne moremo govoriti o skladnem razvoju, niti ne o policentrizmu, vse skupaj je nekakšna priročna floskula. Migracijski procesi in selitve v večje centre puščajo za seboj številne prazne, komunalno urejene gospodarske oziroma industrijske cone in številna prazna stanovanja. Istočasno pa ta proces ustvarja pritisk na izgradnjo novih industrijskih con in stanovanjskih kompleksov. Zaradi neuravnoteženih ukrepov, vrste politik in strategij se po nepotrebnem pojavlja nesorazmerje in nepotrebne potrebe po urbaniziranem, torej trajno degradiranem prostoru, s čimer se po nepotrebnem uničuje krajina. Za ohranitev podeželja bi bilo potrebno bistveno manj sredstev, kot jih je za nepotrebno odpiranje novih urbaniziranih enot v mestih. Potrebno bi bilo samo pravočasno investirati v kakšen kos ceste ali železnice, da bi se povečala propustnost in dostopnost, odpreti bi bilo potrebno kakšen objekt širšega pomena in pa nameniti nekoliko bolj selektivne spodbude za zagon gospodarstva. Del tega imamo sicer že na razpolago tudi v državnem proračunu, del tega se tudi že izvaja, del pa bi bilo potrebno preoblikovati, dograditi, vsebinsko in časovno uskladiti, da bi dosegli cilje, za katere se zavzemamo v vrsti dokumentov. Izredno velike negativne posledice na podeželju so nastale tudi zaradi neizvedene kmetijske reforme. Ministri, tudi ta zadnji, so več ali manj skrbeli samo za to, da so preko ali mimo Bruslja poskušali zagotavljati pomoči in podpore za posamezne, tako imenovane okoljske programe, ki imajo med drugimi tudi vlogo socialnih oziroma predvsem socialnih podpor. Skoraj nič pa ni bilo narejenega pri prestrukturiranju kmetij. Komasacij je bilo malo, gledena razdrobljenost bistveno premalo. Še manj pa je bilo sistemskega pristopa k oblikovanju kmetijskih enot, ki bi imele dovolj površin, ki bi omogočale doseganje vsaj spodnjega praga finančnega obsega poslovanja kmetijskih gospodarstev, da bi kmetije vsaj dosegle ekonomski minimum, ki bi za kakšnega mladega fanta predstavljal izziv in poklic. Tako pa s kmetij vse beži v druge poklice in druge kraje, domov se vračajo pozno popoldan ali samo še za vikende. Vsako leto propade približno tri tisoč kmetij, deset na dan, s tem da velika večina obdelovalne zemlje ostane pušči oziroma zaraščanju. Tudi odsotnost resne kmetijske politike je povzročila precejšen odliv v mesta. Posledica neorganiziranega in sistematičnega zanemarjanja kulturne krajine in zaraščanje kulturne krajine oziroma zaraščanje kmetijskih zemljišč je, da propade približno procent kmetijskih zemljišč na leto. V zadnjih desetih letih jih je propadlo 10%, to je zaskrbljujoče. Izpad pa nadomeščajo kemija, biologija, genetika in uvoz. Karkoli od tega je kratkoročno, zagotovo pa dolgoročno slabo, pa naj gre za gensko spremenjeno ali s pretiranimi kemičnimi sredstvi in dodatki proizvedena hrana. Da o drugih posledicah za okolje niti ne govorimo, na primer o vplivu na podtalnico ali na zrak. Povečujejo se gozdne površine in narašča biomasa. Vendar, tudi pri izrabi lesne biomase nismo učinkoviti in jo čedalje večji delež in del propade tam, kje rje nastala. Energijska vrednost najmanj 70% lesne mase s procesom oksidacije, torej s procesom sonaravnega izgorevanja, izpuhti v zrak. Kljub izrednim možnostim za izrabo nismo razvili nobenih zadostnih stimulacij in podpor in nismo vpeljali nobenega režima cen energentov, s katerim bi povečali ekonomsko možnost za izrabo lesne biomase. Tega nismo storili, ker bi preveč direktno trčili na trgovce in preprodajalce s tekočimi gorivi na premogarje, na njihove zaslužke in morda tudi na njihove prispevke v davčno blagajno. Morda bi zaradi učinkovitega izrabljanja biomase potrebovali kakšen rezervoar manj za blagovne rezerve, morda bi bilo potrebnih nekaj 10.000 ton manj goriv in bistveno manjši bi bil tudi prispevek k slabemu okoljskemu izkazu oziroma k slabi bilanci toplogrednih plinov. Ponori bi v tem primeru odigrali dejansko in ne samo statistično oziroma obračunsko vlogo. Kmetje bi s tem dobili dodatne spodbude, tudi gozdarji bi lahko zaposlili še nekaj ljudi, lesna industrija, predvsem porabniki enormnih količin lesnih ostankov za proizvodnjo iveric, vlaknenk ali pa za proizvodnjo papirja, pa bi se lahko veliko večji meri naslonili na lastne resurse. V tej kombinaciji bi bilo dovolj surovin tudi za daljinske oziroma za energetske potrebe. Tako pa izpademo prav hecno. Smo druga ali tretja najbolj gozdnata država v Evropi, uvažamo pa lesne sekance in druge stranske ali nekoliko manj glavne lesne produkte od držav, ki imajo bistveno manjši delež gozda, pa imajo, recimo, dobro razvilo lesnopredelovalno industrijo in morda celo tudi večji delež daljinskega ogrevanja na lesno biomaso v energetski bilanci kot mi. Mi pa se obnašamo kot Amerikanci. Če ne bomo uspeli skoncentrirati in racionalno usmeriti vse ukrepe v gospodarske in kmetijske politike, potem so vse strategije, ki se nanašajo na prostorski ali pa na katerikoli drug razvoj, povsem neučinkovite in nepotrebne. Če se trendi ne obrnejo, potem so strategije in drugi višji ali nižji dokumenti in akti povsem nepotrebni. Politika, ki odgovorno opravlja svoje delo, bi si morala samoiniciativno izprašati vest oziroma bi morala izvesti tako imenovano tovariško samokritiko. Tako pa podeželje čedalje bolj postaja rezervat, namenjen samo prekomernemu staležu divjadi in predvsem zverem. Predvsem na jugu se hoče verjetno osnovati neke vrste genska banka, genska zaloga zveri za ves evropski prostor. Lepo, vendar tam živijo tudi ljudje, ki upravljajo in ohranjajo svoj del kulturne krajine. Ohranitev bi prav tako morala biti v interesu države. Vendar na tistih lokacijah konkurirajo z zaščiteno divjadjo in zvermi, ki ima tudi na območju kulturne krajine veliko prednost. Odškodnine za uničeno letino so nizke, odškodnine za nesreče pa je treba državi celo iztožiti, pa čeprav so mnogo, mnogo nižje kot odpravnine prerazporejenih LDS-ovih menedžerjev. Podeželje tako postaja v čedalje večji meri samo še rezervoar zdrave pitne vode in izredno priročen prostor za postavljanje velikih, centralnih odlagališč odpadkov; skratka, izredno priročno mesto za trajno odlaganje mestnih problemov. Izredno velik vpliv na sedanji in bodoči razvoj imajo posegi v transportne poti in koridorje. Tu je evidentno že dalj časa odsotna kakršnakoli politika, evidentno je, da je povsem odsoten sistemski pristop in da se vse dogaja izredno asinhrono. Na nekaterih področjih gradimo avtoceste in vzporedne ceste, drugje samo avtoceste, nekje pa niti ne naredimo spodobnegapriključka državne ceste na avtocestni križ, da o zastarelih železnicah sploh ne govorimo. Razvijamo samo okoljsko najbolj obremenjujoče vrste prometa: osebni, potniški in tovorni tranzitni promet. Pri tem pa nam celo gospodarska moč, strateški položaj inpotencial koprske luke ni zadosten motiv, da bi se lotili ureditve spodobne železniške povezave in s tem luki zagotovili in utrdili dominacijo na območju Jadrana. Če se bo razvila konkurenca, za kar ima vse možnosti, bomo lahko govorilo samo še o eni priložnosti več. Zmanjšanje prebivalstva na podeželju je tudi eden od vzrokov, da se znižuje potreba po linijskih povezavah, predvsem po avtobusnih prevozih. Število potnikov rapidno pada, povečuje se pritisk na že tako revne občine, da bi sofinancirale ohranitev prog in tako dalje. Instrumenti in viri, ki jih država namenja za subvencioniranje prevozov v javnem sektorju, pa so uporabljeni zelo neracionalno. Iz tekstov obrazložitev v strategiji jasno sledi, da se bo razvoj poselitve še naprej usmerjal v večje koncentracije, v večja naselja in da se bo nadaljeval proces selitev iz majhnih naselij v večja, kar bo probleme podeželja samo še poglobilo. Smiselno bi bilo, da se vlada uskladi tudi o tem, kakšne regije bi rada. Vsak minister, ki ima priložnost, razvijeob pojmu regije svoj prilastek. Tako že imamo statistične regije pa razvojno regijo, ki jo prinaša zakon o skladnem regionalnem razvoju, imamo upravne regije, ta strategija pa uvaja pojem funkcijske regije. Za državljane, ki so uporabniki umotvorov vlade in državnega zbora, je tak inovativen pristop povsem odveč. Nanizal sem samo nekaj problemov, ki so dnevno prisotni in pri katerih politika ni učinkovita, v katerih so prisotna bistvena odstopanja od zapisanih ciljev v raznih zakonih, strategijah, programih in še kje. Pričujoča strategija teh odstopanj ne bo odpravila, saj je v veliki meri povzetek posameznih strategij vladnih resorjev, je povzetek politike vladne koalicije, ta pa je zelo selektivna, do podeželja neprijazna, prirejena kapitalu ter večjim mestom in somestjem. Vse aktivnosti, povezane s skladnim in policentričnim razvojem Slovenije, so zgolj virtualne. In tudi ta strategija, ne glede na velike besede, ki jo bodo spremljale, pomeni samo utrjevanje te virtualnosti, prave stvari pa se dogajajo v paralelnih svetovih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Vsem lep pozdrav! Predlog odloka o sprejemu strategije prostorskega razvoja Slovenije je zagotovo eden najpomembnejših dokumentov, ki jih sprejemamo v tem mandatu, kajti to je vendar podlaga za pripravo drugih prostorskih dokumentov, kot so prostorski red države, regionalne zasnove prostorskega razvoja, strategija prostorskega razvoja občin in prostorski red občin. Torej, v vseh teh dokumentih bomo morali zelo natančno opredeliti tako razvoj infrastrukture kot tudi razvoj gospodarstva, poselitve in predvsem ohranjanje vodnih virov kot najosnovnejše surovine za preživetje v nekem okolju. Ob tem se nam v poslanski skupini, seveda, postavlja vprašanje, ali imamo dovolj kvalitetne podlage in dovolj kvalitetno pripravljene podatke, da lahko sprejmemo tako pomemben dokument. Zagotovo se pri tem lahko opiramo na že izdelane in sprejete resolucije, in sicer resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest, resolucijo o nacionalnem energetskem programu, nacionalnem stanovanjskem programu; lahko se opremo na nacionalni program o varnosti v cestnem prometu, na resolucijo o nacionalnem programu na področju kulture, strategije razvoja trga dela in zaposlovanja. Torej, to je le nekaj strateških dokumentov, ki omogočajo, da imamo dovolj informacij za to, da se lahko pripravi tudi ustrezen prostorski dokument. Seveda je pa veliko večje vprašanje, kako rešiti tista področja, ki še nimajo izdelanih teh strateških dokumentov. Predvsem tukaj pogrešamo prometno politiko v Republiki Sloveniji, pogrešamo nacionalni program povečanja kapacitet državnih cest, pogrešamo nacionalni program razvoja železniške infrastrukture, kajti sprejeti se ne izvaja v želenem obsegu, ampak samo v minimalnem, kar pomeni bistvena odstopanja od tega, kar je bilo zapisano v tem programu. In nenazdanje nimamo tudi nacionalnega programa razvoja civilnega letalstva. Tudi za regionalne zasnove prostorskega razvoja, ki so v teku in se pripravljajo na podlagi statističnih regij, ugotavljamo, da so v zaključni fazi, vendar se jih nekako s strategijo prostorskega razvoja zaustavlja in se bodo najbržda morali prilagajati temu, kar bomo sprejeli in zapisali v strategijo. To lahko povzroči, seveda, ponovne stroške pri pripravljanju regionalne zasnove prostorskega razvoja v posameznih regijah in seveda to je nekaj, kar ni dobro oziroma če dosedanje gradivo ni dovolj dobro vključeno v to strategijo, bo povzročilo veliko nejevolje. Dobro pri tem je, da se predlagatelj zaveda vseh teh težav in da teh dokumentov ni na razpolago in je v strategiji prostorskega razvoja tudi opredelil negativne učinke današnjega stanja. Predvsem se zazna pritiske na prostor, ki negativno vplivajo na stanje okolja, tisto najpomembnejše na obrobju večjih mest in zaposlitvenih središč, območjih ob priključkih na pomembnejše prometne koridorje in na krajinsko privlačnih območjih ter seveda na obali morja. Negativni učinek je zaznan tudi pri neustreznem gospodarjenju z naravnimi viri, ki povzroča različne degradacije in zaraščanje območij ter pretirana intenzifikacija kmetijstva in širjenje poselitve. Tudi z razvojnega vidika so urbana območja problematična zaradi pomanjkanja zemljišč za gradnjo in ne izrednih programov prenove. Posledice neustrezne zemljiške politike se odražajo v problemih pri organiziranju trga nepremičnin in tudi na področju neracionalne gradnje. Probleme zaznamo tudi zaradi geografskih značilnosti, različne prometne dostopnosti in posledično različne gospodarske rasti med posameznimi območji Slovenije, kajti razlike so danes, ugotavljamo, med šibkejšimi in bolj razvitimi še vedno zelo velike. Prepočasno se posodablja železniško in prometno omrežje in stalno povečevanje cestnega prometa povzroča zahteve po novi infrastrukturi, javni potniški promet pa izgublja pomen, vse bolj se seveda zaradi tega uveljavlja uporaba osebnega prometa. To so negativni trendi, ki jih je predlagatelj zaznal in jih seveda poskuša reševati, zato je tudi opredelil cilje v tem dokumentu, s katerim bi seveda želel sanirati to stanje. Te cilje zaznamo predvsem v tem, da naj bi šel razvoj in usmerjene dejavnosti v prostoru na način, da ustvarjajo največje pozitivne učinke za prostorsko uravnotežen in gospodarsko učinkovit razvoj, socialno povezanost in kakovost naravnega in bivalnega okolja. To je eden od pomembnih vidikov prostorskega razvoja Slovenije. Spodbujanja razvoja središč nacionalnega in regionalnega pomena ter razvoj regionalnih razvojni con za proizvodne in storitvene dejavnosti, zagotavljanje kvalitete bivalnega okolja z ustrezno in racionalno infrastrukturno opremljenostjo, z razvito mrežo gospodarskih in storitvenih dejavnosti ter dostopnostjo do družbene javne infrastrukture. To je seveda treba vključiti tudi v povezanost z omrežji, z evropskimi infrastrukturnimi sistemi in s temi izzivi in cilji je možno obvladovati te probleme, ki so bili navedeni. Pri tem je seveda treba opredeliti tudi prioritete in predlagatelj opredeljuje prioritete in vidi prioritete pri doseganju teh ciljev v zmerno velikih mestih in drugih urbanih naseljih, ki so medsebojno ustrezno povezana v okviru regionalnih območji. Omrežje železnic in cest, ki se funkcionalno povezujejo z evropskim prometnim omrežjem, se razvija usklajeno z omrežjem mest in drugih naselij. Tudi podeželje postaja prostor raznolikih dejavnosti, ki v povezavi z mesti deluje kot harmoničen mozaik naravnih in kulturnih kakovosti. In nenazadnje: z načrtnim razvojem obmejnih območjih in njihovih središč kot tudi z razvojem dejavnosti, ki pokrivajo ne le potrebe Slovenije, ampak s svojimi vplivi segajo tudi preko meja, se uravnoteži vpliv večjih sosednjih, mestnih področij in se omogoči večje povezovanje robnih predelov z osrednjeslovenskim prostorom. To so prioritete, ki bi resda tudi po našem mnenju pripeljale do boljšega razvoja, kot je zaznan danes na področju Slovenije. Seveda ukrepi in principi, kako doseči takšen razvoj, so opredeljeni v različnih variantah in te variante se odražajo predvsem v tem, da se lahko dosežejo te cilji na način, da se enostavno dopusti spontan prostorski razvoj, vendar ta spontan prostorski razvoj pomeni, da lahko pride do dveh skrajnih oblik. Ena je popolna poselitvena koncentracija urbanega območja in na drugi strani izredna razpršenost. Če govorimo o koncentraciji, bi pri spontanem prostorskem razvoju zagotovo prišlo do naglega povečanja privlačnosti Ljubljane in njene regije in seveda bi se tukaj tudi locirali sedeži proizvodnih in še bolj storitvenih podjetij ter najzahtevnejše storitvene dejavnosti in seveda visoko kvalificiran kader bi se koncentriral v tej osrednji regiji. Zato verjetno spontani prostorski razvoj ni primerna oblika. Hkrati pa tudi popolnoma razpršenost pomeni manjše koncentracije dejavnosti, saj se vse podreja zgolj načelom tržnosti, delovna mesta bi bila razpršena, ljudje bi bili najbržda zgolj zadovoljni s svojimi stanovanjskimi hišami in povečevalo bi se število dnevnih migrantov v vseh smereh. Mnenja smo, da spontani prostorski razvoj ni primerna oblika, tudi intenzivni prostorski razvoj kot drugi način urejanja teh problemov je seveda na oko izredno primeren, pa vendar; če ugotavljamo, da bi prišlo tukaj pri izkoriščanju vseh naravnih virov do velikih problemov, prišlo bi na vseh področjih do razvoja, tudi koncentracija kapitala bi povzročala, da bi se najbržda intenzivno razvijalo tako podeželje kot tudi ostali predeli Slovenije. Pa vendar, račun, ki bi bil za to položen zaradi izkoriščanja vseh naravnih virov, bi najbržda, za Slovenijo bil prevelik, če bi šli v intenziven prostorski razvoj. Naslednja skrajnost, ki se lahko pojavi, je aktivno varstvo prostorskih vrednot. Gre za drugo skrajnost. Intenzivno varstvena varianta se nanaša na Slovenijo kot ekološki rezervat. Varianta pomeni najvišjo stopnjo varstva in ob tem še zadovoljive razvojne možnosti, z njim naj bi se uveljavilo normativno varstvo naravnih in kulturnih vrednot na skoraj polovici prostora v Sloveniji. To hkrati pomeni, da naj bi bile nateh območjih razvojne dejavnosti omejene ali celo izključene. Tudi ta skrajnost je po našem mnenju nesprejemljiva in zato se tudi mi pridružujemo razmišljanju predlagatelja, da pripravi predlog vzdržnega prostorskega razvoja, vendar pri tem ugotavljamo, da vzdržni prostorski razvoj, ki seveda bi zagotavljal gospodarsko učinkovita, ekološko sprejemljiva in oblikovno skladna načrtovanja v prostoru, je po zdaj zapisani vsebini prostorskega razvoja nekoliko nerodno zapisan v ta dokument, saj ugotavljamo, da senekaterim območjem dejansko omogoča spontan prostorski razvoj, nekaterim intenziven prostorski razvoj, za nekatera območja pa je opredeljeno aktivno varstvo prostorskih vrednot. Če torej želimo vpeljati vzdržen prostorski razvoj, bi ta razvoj moral biti vvseh teh elementih razdeljen na celotno ozemlje Slovenije, sicer bo prišlo do Slovenije dveh hitrosti. Kajti, nevzdržno je, da bi 30% Slovenije, kolikor je predvideno v tem dokumentu, zavarovali z najrazličnejšimi varstvenimi režimi in s tem pravzaprav zavrli razvoj tega območja, drugi del ali pa dve tretjini Slovenije bi se pa seveda razvijalo veliko, veliko hitreje. Tako ta dokument v tem delu zagotovo ni ustrezno oblikovan in tukaj želimo predvsem opozoriti, da gre za 30% zavarovanega območja, ki sega nekako od južne meje, od Kočevske, prek Notranjske, Idrije do Triglavskega narodnega parka. Ni primerno, da se enostavno en pas izloči in rečemo: s tem območjem smo dosegli pa zdaj tisti naravovarstveni cilj, da zavarujemo 30% ozemlja. Nemogoče je izključiti 30% ozemlja kot nek kompleks iz razvojnih trendov. Ta področja varovanje vrednost, aktivno varstvo prostorskih vrednot in intenziven prostorski razvoj, spontani prostorski razvoj, morajo biti vključena v vsa ta območja na način, da lahko na celotnem območju Slovenije dosežemo 30% zavarovanih območij, nikakor pa ne smemo koncentrirati zavarovanih območij na enem mestu in pustiti razvoj drugje, da steče bistveno, bistveno hitreje. S temi opozorili pričakujemo, da bomo v nadaljevanju ta dokument lahko še dopolnili in ga tudi v predvidenem roku, kot je minister napovedal, sprejeli. Imamo pa tudi pomisleke v zvezi z že utečenimi postopki, ki jih peljejo predvsem občine pri pripravi prostorskih aktov, kajti hiter sprejem prostorske strategije bo povzročil tudi hiter sprejem državnega prostorskega reda in naprej občinskih drugih aktov - nekateri so pa še v teku. Najbrž bi bilo smotrno dopustiti dokončanje vseh začetih aktov in šele pozneje uveljavljati nove prostorske rede tudi na občinah, sicer bodo potrebna znatna sredstva za to, da se pripravijo novi akti. Če bi pa do tega prišlo, pa menimo, da bi ministrstvo za okolje, prostor in energijo kot nosilec tega projekta moralo zagotoviti vire na podoben način, kot jih je zagotavljalo za digitalizacijo prostora ins tem omogočilo hitrejšo izpeljavo novih dokumentov, sicer bodo nastopile zelo velike težave. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franci Rokavec v imenu poslanske skupine SLS. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav gospodu ministru z ekipo, poslankam in poslancem! Proces globalizacije, vključevanje v Evropsko unijo in posledično prilagajanje evropskim standardom, kakor tudi spremembe v gospodarski in socialni strukturi prebivalstva ter spreminjanje načina življenja pomeni spremembe tudi v prostorskem razvoju Republike Slovenije. Strategija je temeljni državni dokument za usmerjanje razvoja v prostoru in v povezavi s temeljnimi državnimi razvojnimi dokumenti določa strateške usmeritve razvoja, dejavnosti in izhodišča za koordinacijo njihovih razvojnih politik v prostoru. Prostorska strategija določa izhodišča za vse ravni prostorskega načrtovanja, torej tako za državno, regionalno kot tudi lokalno raven, in s tem tudi načrtovanje prostorskih ureditev državnega pomena, predvsem z vidika zagotavljanja uravnoteženega prostorskega razvoja v državi. Zakon o urejanju prostora določa, da je strategija eden od dveh strateških državnih prostorskih aktov. Poleg strategije je to že prostorski red RepublikeSlovenije, seveda na državni ravni. Določili smo cilje prostorskega razvoja Slovenije, vključno s prioritetami in usmeritvami za dosego le-te, s katerimi naj bi se omogočil skladen regionalni prostorski razvoj, vključenost v evropski prostor in ohranjanje nacionalne prostorske identitete. Pomembna se nam zdi enakovredna vključenost Slovenije v evropski prostor, saj se bo s tem poskušalo omogočiti povezanost z evropskim prostorom spodbujanja razvoja v obmejnih območjih in povezanost infrastrukturnih omrežij v evropska infrastrukturna omrežja. Ob tem so pomembni tudi skupni razvojni programi, na podlagi katerih se bodo lahko pridobivali dodatni finančni viri strukturnih skladov Evropske unije. Treba pa je omeniti vse večje število prebivalcev v mestih in praznenje hribovitih predelov naše države. Navedeno je, da območja praznenja obsegajo že skorajda 40% površja slovenske države, kar je zaskrbljujoče. Omenjenemu problemu je treba posvetiti pozornost, omogočiti tistim, ki vztrajajo na teh področjih, pogoje, da jim kljub oddaljenosti in težavam, ki jih imamo zaradi področja, kjer živijo, omogočimo takšen način življenja, da bodo v teh predelih vztrajali. V povezavi z omenjenim predlogom bi omenili nekaj dejstev, ki zadevajo podeželje. Treba je poudariti, da je slovensko podeželje prostorska, razvojna, zgodovinska kategorija, kjer živi 57,3% prebivalstva. Na podlagi omenjenega aspekta moramo razvoj podeželja poimenovati kot razvoj, ki je v interesu prebivalcev Republike Slovenije. Ohranjena kulturna krajina, pestra narava, velika biološka raznovrstnost, pestrost običajev so tudi tiste vrednote, ki jih moramo razumeti in se jih zavedati. Treba se je zavedati, da je slovensko podeželje posledica življenja in dela generacij ljudi, da je taka kulturna krajina živ organizem, h kateremu moramo pristopiti aktivno v njegovem ohranjanju, varstvu in razvoju. Zato potrebuje celostni razvoj, ki služi in pomaga ljudem na podeželju bolje živeti. Treba je izkoristiti pogoje za turizem, rekreacijo in podobno, ljudem iz urbanih središč pa nuditi prostor za oddih. Hkrati pa s ponovno poručitvijo ugotoviti, ali so vsa še nezazidana stavbna zemljišča v obstoječih prostorskih dokumentih smiselna oziroma kako bolje zaščiti najbolj kvalitetna kmetijska zemljišča pred pozidavo. Glede razvoja policentričnega urbanega sistema in regionalnega prostorskega razvoja je v strategiji zapisano, da ga tvori dvostopenjsko strukturirano omrežje središč nacionalnega in regionalnega pomena, na katerega se navezuje tudi omrežje drugih središč. Pri omenjenih središčih smo skeptični glede njihove določitve. Menimo, da so predlogi nastali iz ne najbolj razumljivih razlogov, in ob tem se postavlja vprašanje, ali so določitvi središč botrovali izključno le strokovni razlogi. Nadalje menimo, da je zaradi potreb in specifičnosti posameznega okolja pri določanju le-teh treba najti dogovor tudi z lokalnimi skupnostmi. Pri oblikovanju teh določil bi morali v posebnih primerih omogočiti hitrejši postopek za spremembo in dopolnitev prostorskega reda, tako imenovane tolerance pri sprejemanju prostorskih planov. Namreč, do leta 1996 je bila na ta način omogočena hitrejša sprememba namembnosti, treba bi bilo zagotoviti, da bi se ob soglasju urada za prostorsko planiranju in soglasju ustreznih strokovnih organov določil krajši, se pravi, enofazni postopek. Omenil bi tudi gradnjo na izvenposelitvenih območjih. Predlagatelj je v zvezi s to problematiko navedel, da jo obravnavamo kot negativen pojav, ki je sporen predvsem zaradi nizke gostote poselitve, zlasti še na obrobju mest in v obmestnih naselij. Poleg tega onemogoča racionalno komunalno opremo, onemogoča racionalno rabo energije in tako dalje. Kljub navedenemu menimo, da bi bilo treba v izjemnih primerih dati možnost razpršene gradnje, saj sanacija razpršene gradnje v določenih primerih ni vedno mogoča. Zato menimo, da je treba dati možnost, da lokalna skupnost oceni, da bi imela glede na ohranjanja krajine razpršena gradnja večjo korist, kot če je ne bi dovolili. Razpršena gradnja je v določenih primerih omogočila poselitev v bolj oddaljenih predelih naše države. Tudi zaradi trenda selitev v večja mesta je treba zagotoviti, da bodo manj poseljena in oddaljena območja ostala poseljena. Strategija prostorskega razvoja Slovenije je dokument, ki je dolgo nastajal tudi v skladu s priporočili in smernicami mednarodnih dokumentov prostorsko-razvojne strategije, agende Habitat ter mnogih mednarodnih konvencij. Poraja pa se nam vprašanje, ali je sprejetje predloga strategije prostorskega razvoja Slovenije v tako kratkem časovnem odboju smotrno, saj je to ključni dokument o prostorskem razvoju in bi bilo vsem segmentom treba zagotoviti možnost optimalne presoje in dodajanja pripomb. Zaradi navedenega v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da bi se nova prostorska strategija morala znebiti nekaterih planiranih infrastrukturnih objektov, na primer nekaterih spornih načrtovanih gradenj elektrarn, na podlagi tega pa bili smotrno seveda občinam dati dovolj možnosti pri vključitvi v javno razpravo na predlagani predlog prostorske strategije. Na podlagi vsega povedanega bomo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlog, da je prostorska strategija primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo podprli, seveda v upanju, da bomo tudi pripombe, ki smo jih nakazali ob prvi obravnavi, uspeli vključiti v sam projekt. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima verjetno, torej Bogdan Barovič bi moral biti [[..]]Boste vi, gospod Jelinčič, v imenu poslanske skupine? Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Ta program - kako se mu že reče -, odlok o sprejemu strategije prostorskega razvoja Slovenije je pravzaprav nek predvolilni kampanjski program, ki bi ga lahko podpisal tudi Spielberg. Dejstvo je, da gre za precej brezkonceptno pisanje, ki pa je polno zvenečih in pametnih besed, besedi, besedičenja in podobnih zadev. Žal glede na poslovnik ne moremo do potankosti pregledati vse problematike, ki je tukaj navedena, ampak pojdimo kar vsaj k nekaterim. Govori se o skladnem razvoju. Kakšnem skladnem razvoju? Še vedno se uporabljajo pesticidi, insekticidi in gnojila brez kakršnegakoli omejevanja. Nivo talnice pada - ministrstvo miži. Nič se ne naredi, vse skupaj je brez koncepta in ko se o usmeritvah za ohranjanje arhitekturne prepoznavnosti po drugi strani Združena lista socialnih demokratov gradi islamski center v Ljubljani oziroma ga bo v kratkem zgradila, v kratkem bomo dobili še 13 do 14 drugih po Sloveniji. Po drugi strani pa smo priče prepovedi gradnje rimoskokatoliške cerkve v Velenju, ravno tako s strani Združene liste socialnih demokratov. Kje je tukaj ohranjanje arhitekturne prepoznavnosti? Morda pri tem, da bomo dobili celo vrsto minaretov v Sloveniji? Ne vem, zelo čudno. Ko gremo naprej in govorimo o železniškem omrežju, nikjer ni videti, da bi ministrstvo sploh vedelo, kaj se dogaja s petim in desetim panevropskim koridorjem. Že zdavnaj je znano, da je ministrstvo za promet in zveze pravzaprav "zašuštralo" skorajda oba koridorja. Tukaj notri še vedno nekaj pišemo o nekakšnih povezavah, ne vem s čim vse. In naprej, ko se govori o letališčih in heliportih se je treba zavedati, da ima Slovenija zelo razvito infrastrukturo letališč, vendar nič ne vemo, kaj bi delali z njimi, tako da je ureditev na tem področju na Hrvaškem, ki ne bo vstopila v Evropo zdaj s 1. majem, bistveno boljša, bistveno bolj liberalna in bistveno bolj okoljsko naravnana. Pri nas se gremo zopet neka modrovanja - ne vem česa vsega tukaj. Govori se o kolesarskem omrežju, spominja me na čase, ko so bili v parlamentu še Zeleni in ko je Leo Šešerko v imenu Zelenih to imel kot eno od glavnih potez in glavnih alternativ. Kolesarske poti po vsej Sloveniji - dodatno asfaltiranje slovenske krajine. In potem, ko se govori o omrežju pešpoti, to se pravi, bomo asfaltirali tudi pešpoti. Dajmo, izgladimo pešpot in usekajmo še za stolpe, na katere bomo obesili žičnico, ki bo šla na Triglav. Naprej, imamo celo vrsto nesmislov, ki jim bi težko našel primerov. Govori se o oskrbi z vodo. Govori se, kaj je treba narediti, kaj bomo naredili, kaj naj bi naredili, kaj bi radi naredili; nič pa ne bomo naredili. Gospodje, to je predvolilni program, ki naj bi lepo izgledal, vendar niti ene konkretne rešitve ni tukaj notri. Niti ene same!. Niti enega stavka ni, ki bi rekel, kakšna nevarnost okuženja oziroma onesnaženja s pesticidi v Sloveniji je - ne, da nam grozi, ampak je. Ničesar. Ko govorimo o radioaktivnih odpadkih, mislim, da ni noben problem vedeti, kakšni so, kako se delijo na nizko, srednje in visokoradioaktivne. Niti ne piše, koliko jih imamo, niti kam naj bi jih dali, niti kako. Verjetno je pa že vsem znano, da smo Hrvatom že pokleknili in rekli, saj bomo mi spravili tudi vaše radioaktivne odpadke. Nič se ni storilo! Po drugi strani pa imamo ideje in želje oziroma že skoraj dirigirane želje, da naj bi se na Krasu, na Vremščici, na Čebulovici in na Selivcu gradile vetrne električne centrale. Če je gospod Drnovšek španskemu kralju obljubil, da bo špansko podjetje gradilo in postavljalo te vetrnice in da bodo nekatera LDS-ovska podjetja pri tem krasno služila, naj to izvaja sam ali pa naj obljublja komu drugemu. Ne pa, da bomo uničevali najlepši predel, enega od najlepših predelov Slovenije, to se pravi Kras. Kje so tukaj načrti o prihodnjem razvoju Krasa? Jih ni. In namesto da bi ministrstvo pripravilo koncept, kako zmanjšati potrošnjo električne energije, so pripravljeni, verjetno za dobrobit nekaterih, postavljati nove vire. Biotska raznovrstnost v Sloveniji je ena od zadev, s katero se lahko pohvalimo. Vendar, kako dolgo še? Verjetno ne več dolgo. In tisto, kar nam Evropa zavida, bomo kmalu uničili sami. Ali je že kdo naredil na ministrstvu kakšen program o rešitvi Ljubljanskega barja? Nič! Po dolgem in po širokem se postavljajo črne gradnje in nihče nič ne stori. Nobenega koncepta ni pri gradnji objektov v Sloveniji. Pojdite pogledat Slovenijo iz letala - kot sračje gnezdo, razmetano po dolgem in počez. Kjer ima kdo kakšnega prijatelja na občini, da dobi dovoljenje, da bo lahko tam gradil. Grozljivo in strašljivo. Skratka, žalostno. Žalostno. In take žalosti, takega fantazijskega projekta, pri katerem je gospodu Spielbergu verjetno pomagal tudi George Lucas - tega zagotovo ne bomo podprli.
Hvala. Besedo ima gospod Jože Avšič, Liberalna demokracija.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem skupaj! Rekel bi morda tako: hvala bogu, da imamo strategijo prostorskega plana končno v samostojni Sloveniji. Kajti [[...]]
Gospod Jelinčič, lepo prosim!
Kajti prvič, gospod Jelinčič, v samostojni Sloveniji sprejemamo strategijo države v duhu in na podlagi zahtev družbenega, ekonomskega in pravnega sistema v Republiki Sloveniji. Veljavni prostorski planski dokumenti na državni ravni so namreč še vedno prostorske sestavine dolgoročnega plana Republike Slovenije za obdobje od leta 1986 do leta 2000 in prostorske sestavine družbenega plana Republike Slovenije iz leta1986. Planski dokument iz leta 1986 smo sicer kar nekajkrat dopolnjevali in podaljševali, nikoli pa v resnici zamenjali z dokumentom, ki bi opredelil razvoj samostojne Slovenije; se pravi, samostojne države Slovenije v novih družbeno-ekonomskih pogojih, tehnološki globalizaciji in vstopanju Slovenije v evropske integracije. Leta 2003 smo sprejeli zakon o urejanju prostora, v katerem je določeno, da je treba strategijo prostorskega razvoja sprejeti pred 21. julijem 2004. Smo torej pred iztekom roka, ko lahko sprejemamo ta dokument brez posebne presoje vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje oziroma za okolje, v skladu z direktivo Evropske unije številka 2001/42. Torej, sprejemali jo bomo še na nek način samostojno. V letu 2003 sta bila sprejeta tako pravilnik o podrobnejši vsebini, obliki in načinu priprave strategije prostorskega razvoja in program priprave strategije, seveda na nivoju vlade. V pripravo in obravnavo predloga prostorske strategije so bile vključene strokovne in druge javnosti v obliki različnih sestankov, delovnih konferenc in predstavitev. Avgusta 2003 je bila organizirana prostorska konferenca, v državnem zboru Republike Slovenije pa je odbor za infrastrukturo in okolje pred nedavnim organiziral javno predstavitev mnenj. V okvirustrokovnega dela so bile v kontekstu ustreznega prostorskega razvoja obravnavane štiri različne možnosti prostorskega razvoja Slovenije. Strategija, ki jo obravnavamo, pa se je po tehtanjih med različnimi štirimi strategijami opredelila za strategijo vzdržnega prostorskega razvoja. Prostorska strategija, o kateri danes razpravljamo, določa izhodišča in cilje prostorskega razvoja, zasnovo prostorskega razvoja Slovenije s prioritetami in usmeritvami za dosego ciljev prostorskega razvoja, razvoj posameznih prostorskih sistemov z usmeritvami za razvoj na regionalni in lokalni ravni ter ukrepe za izvajanje le-teh. Vzdržni prostorski razvoj Slovenije je zasnovan na prioritetah enakovredne vključenosti Slovenije v evropski prostor, policentričnega urbanega sistema in regionalnega prostorskega razvoja, vitalno urejenih mest, usklajenega razvoja širših mestnih območij, povezanega in usklajenega razvoja prometnega in poselitvenega omrežja ter izgradnje gospodarske javne infrastrukture, vitalnosti in privlačnosti podeželja, krepitvi prepoznavnosti kakovostnih naravnih in kulturnih značilnosti krajine, prostorskega razvoja območij s posebnimi potencialnimi problemi. V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije se zavedamo, da obravnavana strategija prostorskega razvoja odpira številna vprašanja in dileme, zahteva tudi številna dodatna pojasnila. Zavedamo se tudi, da bo vlada Republike Slovenije na temelju zakona o urejanju prostora sprejemala tudi prostorski red Slovenije, ki bo na temelju te strategije določil temeljna pravila za urejanje prostora na državni, regionalni in lokalni ravni ter določil podrobnejša pravila za celotno območje države ali za njene posamezne dele, kar pomeni, da bo konkretnejši operativni dokument še sledil. Sledili bodo tudi prostorski dokumenti na lokalnih, pa tudi regionalnih ravneh. Ker pa predstavlja obravnavana strategija prostorskega razvoja temeljni prostorski akt, moramo biti do rešitev še posebej pozorni. Na javni predstavitvi mnenj v državnem zboru Republike Slovenije je bila ob tem dokumentu po našem mnenju udeležba sicer presenetljivo slaba, morda so bile tudi dosedanje razprave v okviru priprave dokumenta zadostne. Predstavljenih pa je bilo kar nekaj po našem mnenju zelo kvalitetnih in konkretnih prispevkov. Predlagamo, da jih predlagatelj temeljito prouči in vključi v končno oblikovani predlog strategije za drugo obravnavo oziroma za sprejem. Tudi poslanke in poslanci poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bomo na današnji seji predstavili nekatera konkretna vprašanja, dileme in tudi nekatere konkretne predloge v pričakovanju, da jih bo predlagatelj smiselno upošteval pri nadaljnjem oblikovanju tega dokumenta. Odlok o strategiji prostorskega plana Republike Slovenije za naslednje obdobje, kakršnega danes obravnavamo, pa bomo v prvi obravnavi v naši poslanski skupini sprejeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo bom dal Alojzu Soku kot prvem razpravljavcu. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Jaz bi se v tej dopolnitvi rad dotaknil enega izmed vprašanj, in sicer bi se rad opredelil [[...]]
Spoštovani kolega Sok, jaz sem spregledal, da imate že rdeče številke tako, da vam moram žal povedati, da nimate več časa na razpolago. Zato bom dal besedo naslednjemu razpravljavcu, dr. Mihu Brejcu.
Hvala lepa. Prej je gospod Jelinčič rekel, da je ta dokument volilni program Liberalne demokracije. No, jaz temu dodajam, če je to res, potem je to dobro za opozicijo. Kajti, Liberalna demokracija je potrebovala kar 12 let, da je oblikovala dokument, ki je zelo obsežen, zelo gostobeseden, nepregleden in dvomim, da bo prispeval k ustreznemu prostorskemu razvoju Republike Slovenije. Predlogu strategije je mogoče očitati, da je tudi zelo splošen, da sicer 38 ciljev podaja v 12 skupinah, vendar so ti cilji zelo ohlapni, premalo so definirani. In ker so zadnje čase v modi različni, kako naj rečem, pregovori, recimo, s področja islama, naj še jaz enega dodam. V koranu piše: "Če ne veš, kam greš, je vsaka pot dovolj dobra." In če berem tole strategijo - ne vem, kako to, da mi je ta misel prišla nekako. Sedaj, res je, da gre za krovni prostorski dokument, na podlagi katerega bodo sprejeti tudi prostorski akti, vsi ostali. Vendar so same definicije razvoja prostora zastavljene tako široko, da si je nemogoče predstavljati, v kakšni smeri, kako bo potekal prostorski razvoj nekega območja, ker ni preprosto jasnih ciljev, ki jih želimo s to strategijo doseči. Če podam samo konkretni primer, na 33. strani, citiram: "Gradnja objektov za turistično-rekreacijske namene zunaj poselitvenih območij je možna, če naravne razmere omogočajo izvajanje dejavnosti oziroma je prostorska ureditev prostorsko in oblikovno skladna z obstoječo rabo tamkajšnjim dominantam, topografskim položajem ter vedutami." Če bi upoštevali vse to, kar tukaj piše, potem je gradnja objektov za turistično-rekreacijske namene - ne nemogoča, tega ne trdim, ampak izjemno otežena. In če je Slovenija dala v svoje razvojne programe turizem kot eno od pomembnih, morda celo prioritetnih, gospodarskih dejavnosti v prihodnosti, potem takšna definicija deluje v nasprotni smeri. Ta definicija, ki sem jo ravnokar prebral, to je primer iz tistega dela strategije, ki govori o turističnih naseljih, kjer ni zaznati kakšne posebne usmerjenosti k turizmu, vemo pa, da je seveda ta usmerjenost pomembna tudi zaradi vstopa v EU in seveda pričakovanih sredstev iz številnih naslovov. Mogoče bi bilo dobro, če bi nam minister ali pa sodelavci pojasnili, kako gre sedaj ta definicija skupaj z, recimo, kakšnim drugim odstavkom. Recimo, ki govori takole: "Strategija opredeljuje turistično naselje kot poselitveno območje z razvito turistično infrastrukturo ter drugimi vsebinami, ki so pomembne za oblikovane turistične ponudbe." Kako gre sedaj prejšnja definicija skupaj s to, recimo, opredelitvijo in turistično infrastrukturo? V tem gradivu, če grem - seveda, nemogoče je sedaj, da bi, jasno, vse te posamične ugotovitve, ki sem jih našel v tem gradivu, omenjal, ker preprosto za to ni dovolj časa, obžalujem, da je tako. Ampak, če grem po straneh in ne po sklopih, potem se moram, recimo, ustaviti pri oskrbi z vodo in odvajanju ter čiščenju odpadne in padavinske vode, kjer v tretji točki na strani 53 govorite o vodovarstvenih območjih, omenjate kmetijska območja, kjer se tam, kjer gre za ogroženosti vodnih virov, uvaja ukrepe aktivne zaščite in umetnega bogatenja podzemne vode. Na misel mipride občina Ig, ki ima kar obsežno kmetijsko površino, pod katero je seveda pitna voda, ki oskrbuje tudi Ljubljano. Kmetje, ki so lastniki teh kmetijskih površin, so v neenakopravnem položaju z drugimi kmeti, zato ker pač ne smejo uporabljati vseh tistihsredstev, ki jih drugi kmetje lahko uporabljajo in so zato v pridelku in sicer gospodarsko gledano, eksistenčno gledano, prikrajšani. Se pravi, generalno - jaz dajem samo primer -, ampak generalno moja opazka je, da bi morali tam, kjer zahtevamo neke visoke standarde zaščite krajine - s čimer se jaz seveda strinjam - ali pa vodooskrbnih režimov itd., morali na drugi strani zagotoviti tudi neko odškodnino tistim, ki so zaradi teh standardov prizadeti in bi torej bili upravičeni do izravnave, če smem tako reči, s tistimi, ki niso pod temi težjimi vodovarstvenimi ali drugimi režimi - da ne bi sedaj koga posebej obremenjeval ali kakorkoli. Potem, recimo, odpadki. Večkrat sem ministra povprašal glede usmeritev pri ravnanju z odpadki, temu je posvečeno poglavje in v tem delu je posebej zanimiva formulacija, citiram: "Končno odlaganje odpadkov se zagotavlja na prostorsko racionalen način, ob upoštevanju zahtev za varstvo okolja in družbene spremenjljivosti lokacije". Zdaj me zanima ta "družbena sprejemljivost lokacije". Kaj to je? Zavedati se je namreč treba, da ni dovolj, da se predvidi usmeritev ali pa umestitev centrov za ravnanje z odpadki v prostor, pomembna je tudi sanacija odlagališč, ki jih je v Sloveniji kar precej. K temu tudi iz gradiva, ki ga je ministrstvo pripravilo, da bomo prešli z 51 odlagališč na 17 odlagališč, in tudi iz poročila o stanju okolja za leto 2002 ni bilo razvidno, pa tudi iz odgovora ministra za okolje ne, ki sem mu jih zastavil, kako bo ali kako se bo - ker izgleda, da bo kar tako - problematika odlagališč reševala v prihodnje. Ministrstvo naj bi pripravilo načrt ukrepov za tista odlagališča, ki ne bodo prenehala z odlaganjem in v predpisanem roku ne bodo posredovala programa, pri čemer iz poročila o stanju okolja, ni jasno, kakšni bodo ti ukrepi. Iz te strategije prostorskega razvoja Slovenije v poglavju Ravnanje z odpadki ni mogoče prebrati, kakšni bodo cilji na področju sanacije odlagališč - saj to ni pomembno iz čisto okoljskega vidika, ampak tudi prostorskega. In seveda je tudi pomembno, kako bodo lokalne skupnosti to problematiko reševale. Zdi se mi, da glede na to, da ni konkretnih ukrepov v poročilu o stanju okolja in da tudi iz strategije ni razvidno, kako bo potekala sanacija odlagališč in umestitev novih centrov ravnanja odpadkov ali pa objektov za termično obdelavo odpadkov v prostor, na tem perečem področju strategija ne ponuja nič novega. Naj temu še dodam, da od vseh odlagališč, torej teh 51, ki obratujejo, le 8 odlagališč izpolnjuje predpisane zahteve. 10 se k temu, menda, postopoma približuje, sedanja zakonodaja še omogoča obratovanje in širitev odlagališč na različnih rizičnih lokacijah do konca leta 2008. Seveda, v strategiji pa se nekako tem vprašanjem ne namenja ustrezne pozornosti. Potem bi želel opozoriti na stran 59 in Splošne usmeritve za ohranjanje prepoznavnosti krajinskih območij. O tem sem se poučil, kaj pomeni izraz "družbena javna infrastruktura" - kako se že reče. Se pravi, da vključuje tudi športne objekte. Ampak generalno gledano, ta dokument ne namenjašportnim objektom potrebne pozornosti. Naša mesta že tako ali tako ne slovijo po kakšnih prav velikih in lepih urejenih zelenih površinah, vse bolj jih omejujemo in pozidavamo. In tudi v bližini mest ne gradimo sistematično objektov, ki bi lahko služili mladini in seveda vsem ostalim za preživljanje prostega časa. Če že postavljamo neko strategijo, bi bilo po mojem mnenju primerno posebej povedati, da Slovenija kot turistična država razvija ali pa želi razvijati vsaj, športne objekte, ker bomo s tem mlade ljudi usmerili v zdrave dejavnosti, imeli bodo kam iti in se aktivno udejstvovati, pa tudi za vse ostale je to pomembno. Nadalje pravite, na območjih, kjer bi zaraščanje pomenilo izgubo velikega dela prepoznavnih kulturnih sestavin krajine, se spodbuja kmetijsko rabo. Po mojem mnenju je to preozko. Zakaj ravno kmetijska raba? Mislim, da je treba razmisliti, kakšna raba. Kajti, ni rečeno, da je pa ravno povsod, kjer govorimo o krajini, že mogoče govoriti o kmetijski rabi. Gre namreč lahko za različne druge dejavnosti, ki so lahko ravno tako, če ne še bolj pomembne. Na 78. strani, kjer je točka 22 namenjena gospodarskemu razvoju, ki obsega razvoj turizma, spet lahko ugotavljam, da je to besedilo polno nekih splošno znanih besed, daleč od tega pa, da bi bilo to bolj usmerjeno, kot se za strategijo spodobi. Strategija je namreč pot do cilja. In če smo tam na 9. strani oziroma če ste napisali neke cilje ali kakorkoli že, bi zdaj človek pričakoval, da bo zdaj v strategiji ta pot do cilja nekako trasirana, vendar se to ne dogaja. Če smem reči še glede regionalnega razvoja, to pa je v drugem tekstu, ki je številčen na novo, na 20. strani piše: "Na področju regionalnega razvoja ustanovi država regionalne razvojne agencije" - govor je izgleda o tehničnih regijah - "zaradi spodbujanja tehnoloških modernizacij in prestrukturiranja proizvodnje. V kriznih regijah potekajo občasne intervencije države" - in tako naprej. Torej, to me pa res zanima, kaj sploh to je. Skušal sem to razumeti, prebral sem tole poglavje v celotiin ne vem, ali se zdaj razvija o tem, da se oblikujejo novi organi, nove institucije, nove agencije, novi državni organi ali kako je s tem. Zlasti, ker jih že sedaj imamo na terenu oziroma v prostoru - agencije, ki so pač, dobro, tudi prostorske narave. Skratka, tu je zdaj cela vrsta lahko bi še našteval take primere še kar nekaj, ampak mislim, da je to čisto dovolj. Mogoče bi opozoril tudi na terminologijo. Vi sami navajate v posebnem srednjem delu slovar, razlago pojmov - tam 82., 83. stran in tako, vendar se, to opozarjam, ne držite terminov, ki jih sami razlagate na 82. in 83. strani. Tako bi morali paziti na dosledno uporabo pojmov, ki jih sami opredeljujete. So pa tudi take cvetke, če smem, recimo, vas opozoriti. Na primer, "v urbanih naseljih se omogoča zadostno ponudbo funkcionalno in tehnološko različnih infrastrukturno opremljenih površin za gospodarske dejavnosti, za industrijo, gradbeništvo, proizvodno obrt in druge oblike podjetništva." To pa je res ena taka latovščina in vas prosim, da jo uskladite z veljavnimi izrazi, ki jih poznamo v ekonomiji, v družboslovju, v tehniki in ki jih tudi sami pravzaprav pravilno tukaj navajate. Skratka, če sedaj zaključim. Ta dokument, ki zahteva veliko časa, da ga človek na hitro prebere, kaj šele preuči, ta dokument zahteva po mojem mnenju veliko pomembnega dodatnega dela. Strinjam se, da je to zelo važen dokument, da je to eden ključnih dokumentov za razvoj slovenske države in bi si zato zaslužil več časa, bolj poglobljeno analizo in bolj poglobljeno razpravo kot pa si jo lahko privoščimo v omejenem času. Tako takšen, kot je sedaj, se bojim, da ta strategija prostorskega razvoja Slovenije ni pot do cilja, kar bi strategija morala biti, ampak prej pot od cilja. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dobi Samo Bevk za svojo razpravo. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovani zbor. Nastajanje in obravnava nacionalnega energetskega programa in strategije prostorskega razvoja Slovenije sta deloma tudi upravičeno ponovno spodbudila razpravo o nesprejemljivi gradnji velike akumulacijske hidroelektrarne na reki Idrijci. Projekt gradnje HE Trebuša je namreč dokončno izginil iz prostorskega načrta države, ko je državni zbor leta 1999 sprejel moj amandma za črtanje tega objekta. Na podlagi takrat sprejetega odloka o spremembah in dopolnitvah prostorskih sestavin dolgoročnega in srednjeročnega družbenega plana Republike Slovenije, po katerem zasnovo varstva naravne dediščine tvorijo že zavarovana in za zavarovanje predvidena območja naravne dediščine, je reka Idrijca kot predlog za naravni spomenik sestavni del zasnove varstva naravne dediščine, kar pomeni, da je obvezno republiško izhodišče za področje ohranjanja narave. Moram posebej izpostaviti, da so tudi mene presenetile govorice in dejstva, da je občina Tolmin sicer po pomoti dobila obvezne smernice za pripravo prostorskega plana, v katerem naj bi rezervirali prostor za HE Kuk kot eno izmed različic megalomanske hidroelektrarne Trebuša. Sicer pa so javnost že pred več kot letom dni vznemirile podobne govorice in novinarski prispevki, ko je bil na internetni strani društva slovenskih strojnih inženirjev objavljen njihov nacionalni energetski program, ki je vseboval tudi HE Kuk. Po študiju gradiva sem ugotovil, da je bila v enem izmed neuradnih, delovnih osnutkov strategije prostorskega razvoja Slovenije iz avgusta 2003, ta dokument je bil posredovan tudi idrijski občini, omenjena HE Kuk. Tekst, ki ga v uradnem in objavljenem predlogu ni več, se je glasil, navajam: "predvidena je tudi akumulacijska elektrarna HE Kuk na Idrijci, ki bi bila zelo koristna za delovanje elektro-energetskega sistema. Največja denivelacija vode v bazenu bi bila 42 metrov, akumulacija pa 162 milijonov kubičnih metrov koristne prostornine. Pri instaliranem pretoku 170 kubičnih metrov na sekundo bi elektrarna dala moč 133 megavatov in povprečno letno proizvedla 175 gigavatnih ur visokovredne vršne električne energije. Vendar je objekt potrebno še preučevati. Možne so variante z več kaskadami, kar bi bilo ekološko bolj sprejemljivo." Konec navedka. Tega sedaj v strategiji ni več. V obeh dokumentih, tudi v nacionalnem energetskem programu piše, da se proizvodnja električne energije prvenstveno ohranja v obstoječih hidroelektrarnah na Dravi, Savi in Soči. Gradnja novih se načrtuje na Savi, prouči se izraba zgornjega dela Mure ter za zagotavljanje vršne energije preveri izgradnja črpalnih hidroelektrarn na Dravi, Savi in Soči. Nikjer ni govora o Idrici, toda kljub temu je nadzorni svet Holdinga Slovenske elektrarne predvčerajšnjem Idrico uvrstil v drugi prioritetni razred z začetkom gradnje leta 2010. V strategiji pa imamo tudi poglavje o kakovosti krajine in ohranjanju narave ter obveznosti naše države, ki izhajajo iz direktiv Evropske unije v okviru projekta Natura 2000. Evropska unija je sprejela dve direktivi, in sicer o ohranjanju ptic in direktivo o ohranjanju naravnih habitatov in prostoživeče flore in favne. Gre za projekt vzpostavitve evropskega ekološkega omrežja Natura 2000. Evropski okoljski program jasno navaja kot osnovni cilj na področju ohranjanja narave varstvo in obnov funkcij naravnih sistemov in ustavitev izgube biotske raznovrstnosti. Slovenija je kot kandidatka za vstop velik del uskladitve s pravnim redom EU že opravila s sprejetjem zakona o ohranjanju narave, območje Natura 2000 pa bodo na vladni ravni sprejeta na podlagi 33. člena, ki določa posebno varstvena območja. Republika Slovenija mora ta predlog evropski komisiji posredovati pred 1. majem 2004. Reka Idrijca je življenjski prostor ogroženih vrst rib iz seznama evropske direktive, te pa so soška postrv, primorski blistavec, grba in štrkavec ter so izrazito vezane na tekoče vode. Strokovne osnove za uvrstitev območja reke Idrijce v okvir Natura 2000 so že izdelane. Zaradi morebitne neuvrstitve na seznam bi se morala naša država zagovarjati pred evropski sodiščem v Luksemburgu, denarne kazni pa so za te prekrške izjemno visoke. Energetska izraba reke Idrijce bi poleg tega uničila in spremenila hidrološke značilnosti vodotoka in uničila njegove geomorfološke oblike. Status naravne vrednote državnega pomena, ki ga je država podelila reki Idrijci, je po mojem mnenju tudi v luči skorajšnjega vstopa Republike Slovenije v Evropsko unijo kvečjemu primerjalna prednost. Sočo od Mosta na Soči navzgor in reko Idrijco ne bi smeli prepustiti energetskim lobijem. Občine Idrija, Cerkno in Tolmin morajo zato skupaj z državno pomočjo čimprej izdelati dolgoročni razvoj te doline, ne parcialno, temveč za vse tri občine skupaj. Energetska izraba Idrice ni med mojimi prioritetami, mislim, da je to predvsem razvoj turizma, kot gospodarske panoge, ki nudi izjemno široke možnosti razvoja. Prav zaradi tega je namerna ministrstva, da še pred 1. majem 2004, da bi se izognili morebitnemu mednarodnemu razpisu dodeli koncesijo za energetsko izrabo domačemu koncesionarju; prvič, preuranjena, drugič - v nasprotju z evropskimi direktivami, tretjič - v nasprotju z veljavnim državno prostorskim planov in četrtič - v nasprotju s samo strategijo, ki jo danes obravnavamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Barovič.
Hvala, gospod podpredsednik. Glede na čas, ki mi je dopuščen, dovolite mi, da se dotaknem dveh poglavij iz strategije prostorskega razvoja Slovenije. Poglavje 7.2.5: Ravnanje z odpadki. Opozarjam kolegice in kolege, ki jih zanima, na stran 159. in na četrti in peti odstavek, kjer govori - strategija namreč - o ravnanju s komunalnimi odpadkih na ravni regijskih in medregijskih centrov in peti odstavek o smiselni vlogi države pri povezovanju občin. Vsebinsko dodelan tekst. Resnica: občina Trbovlje je bila med prvimi, dala je 240 milijonov za regijsko deponijo, se je zavezala, da bozaprla takoj - takoj svoje odlagališče. Država pa se je obvezala, da bo sofinancirala zapiranje v 60-ih oziroma 70-ih%, ne vem natančno, sigurno. Bilo pa je nekaj občin, ki jim je bilo prav malo mar, kaj se bo dogajalo z njihovimi odpadki. Rekli so: ne damo denarja za regijsko ureditev, mi bomo imeli, kar imamo. Kaj se je zgodilo? Po zadnjem dopisu je občina Trbovlje zato, ker je bila pripravljena, voljna narediti in tudi naredila tisto, kar je mogla, dala 240 milijonov za odpiranje regijske deponije, naredila program, zato da bo svojo zaprla v šestih mesecih, je bila iz države določena, da bo dobila ne 60 oziroma 70% državnih sredstev, ampak samo 20. Samo 20%. Zato, ker ti si priden, ti boš to naredil, dobiš samo 20%, ostale občine, ki so rekle: mi pa ne bomo nič, mi bomo počakali, mi bomo delali po svoje - so pa dobile od države nagrado in 80% sredstev sofinanciranja države! Hvala lepa za takšen program in za takšno realnost! Druga stvar, ki jo bom omenil, upam, da mi jo bo uspelo. V programu je jasno napisano na strani 152 - govorim spet za Zasavje. "V kolikor se bo izkazalo, da bo imelo podaljšanje proizvodnje rjavega premoga v rudniku Trbovlje-Hrastnik do vključno leta 2009 pozitivne učinke" - govorim tudi o termoelektrarni - bo "lahko po letu 2007 kurila domači premog, ki se bo proizvajal v mešanici z uvoženim". Jaz sem za to. Jaz sem že opozoril včeraj pri nacionalnem programu, da nikoli ne zapiramo in ni ničesar, kar imamo. Pa vendarle ti podatki, ki so idealni, so v nasprotju že z podatki v včerajšnjem nacionalnem energetskem programu. Najhuje pa je, da smo dobili pred nekaj dnevi iz ministrstva za finance neposredno dejstvo, s klicajem, da se rudnik Trbovlje zapira 1.1.2007 - pika, klicaj, konec. Neskladje nacionalnih programov in zakonov, spoštovane kolegice in kolegi [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]- ne velja nič. Prosim, gospod minister, vem, da je težko pripraviti takšno strategijo, pa vendar je nerodno, da prebiramo ene in iste vsebine in stvari, ki se seveda razlikujejo po vsebini, na treh različnih koncih. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Avšič.
Strinjam se z vsemi, ki poudarjate, kako pomemben dokument je v sprejemanju v parlamentu. Predvsem se lahko tega zavedajo vsi tisti, ki so se kakorkoli ukvarjali s prostorskim načrtovanjem tudi v prejšnjem režimu, pa tudi v samostojni Sloveniji, zlasti pa z vsemi težavami, ki so jih imeli občinski "prostorci", zlasti v postopkih za izdajanje različnih dovoljenj v primerih, kadar prostorski akti niso ustrezno opredelili določenih območij. Zato kaže dejansko tej temi posvetiti veliko pozornosti. Po mojem mnenju je strategija prostorskega razvoja Slovenija na nek način mati vseh strategij, ki smo jih doslej sprejemali in ki jih bomo še sprejemali, tako strategijo o nacionalnem programu za razvoj energetike, ki smo jo imeli včeraj, ali pa za avtoceste, ali za državne ceste, ali za železnice, ali za tudi varstvo naravne in kulturne dediščine ali samo kulturo; skratka, vse to je na nek način, ta dokument je na nek način krovni dokument vsem ostalim uporabnikom prostora. Zato bi seveda želel v tej moji razpravi opozoriti na nekatere, po mojem mnenju, pomanjkljivosti ali pa morda tudi zadeve, ki niso dovolj dobro opredeljene. Obravnavana strategija opredeljuje, da bomo v Sloveniji razvijali obmejna območja, tako ob meji na slovenski strani kot tudi čezmejna povezovanja. Vendar pa imam občutek, živim pač ob neki meji, ki ni tako stara, da v Sloveniji še vedno vidimo bolj zahodno in severno mejo kot pa jugovzhodno mejo, ki bo postala v kratkem evropska meja in morda v letu, dveh letih tudi schengenska meja s schengenskim režimom. Iz tega dokumenta v bistvu ne vidim kakšnih posebnih ukrepov za celotno območjeob slovensko-hrvaški meji, ki pa je zelo značilno, razen morda obalnega dela, v celoti so območja z razvojnimi težavami ali pa - če bi rekel v neki stari terminologiji - manj razvita območja Slovenije. Recimo, če pogledamo karto razvoja gospodarske javne infrastrukture, razvoja prometnega sistema, potem lahko vidimo, kako v Sloveniji izgleda cestni križ, kako bodo potekale avtoceste, hitre ceste, kako bo potekala železnica. Ugotavljamo lahko tudi seveda, da je skoraj celotna meja obkrožena s cestami, ki pomenijo nacionalni pomen. Da pa je, recimo, povezava, ki danes seveda obstaja in je vedno obstajala in pomeni iz, recimo, območja Posavja najhitrejšo povezavo na Ptuj do Murske Sobote, to je cesta Brežice-Rogaška Slatina-Ptuj-Murska Sobota, če tako naravno pogledam, sploh ni opredeljena kot cesta nacionalnega pomena. Morda je to ostanek starega prostorskega plana, ko so bila ta območja za povezavo z Mursko Soboto predvidena, da se bodo navezovala na pirinsko avtocesto preko Hrvaške. Vendar v samostojni Sloveniji menda ja moramo ščititi nacionalni interes na naši strani državne meje! In o tem ne mislim, da je potrebna tu kakršnakoli nova cesta, ampak namen ceste, ki je najhitrejša povezava danes tudi iz Novega mesta, dokler ne bo hitre ceste na Celje, je to najhitrejša povezava iz Novega mesta na Mursko Soboto, ki sploh ni opredeljena kot cesta nacionalnega pomena. Na drugi strani je približno podobna cesta, preko Trente seveda, cesta nacionalnega pomena. In zato govorim o tem, da se mi zdi, da se še vedno nezavedamo povsem dobro, da imamo tudi južno mejo, ki bo postala bodoča schengenska meja. Tudi razvojne smeri, ki so načrtovane v Sloveniji, recimo v smeri Koper-Ljubljana-Maribor - manjka razvojna smer iz smeri Jesenic do Brežic. Ljubljana je v obeh primerih v sredini. Na to so nekateri razpravljavci opozarjali tudi na javni predstavitvi mnenj. Potem želim opozoriti na nekatere konkretne probleme, ki jih imamo v Posavju in ostajajo tudi po tej strategiji nerazrešeni. To je trajno odlagališče vseh vrst jedrskih odpadkov. Verjetno je to tema, ki ni prav prijazna, ki se je nihče noče lotiti, ki nihče noče, vsaj variantno opredeliti možnih lokacij, pa vendar vemo, da imamo nuklearko, vemo, da imamo ves odpad od časa obratovanja nuklearke v Krškem na lokacijisame nuklearke, in v strategiji nimamo opredeljenega območja, kam s temi odpadki; pa vemo, da imamo tudi mednarodni sporazum, in do kdaj so lahko ti odpadki hranjeni na sami lokaciji. Območje obrambnih objektov je načrtovano v tej strategiji približno tako, kot so bili v času, ko smo imeli še JLA. Vemo, da jih imamo, pa ne smejo biti narisani. Vendar to ni dobro. Vsaj v nekaterih primerih ni dobro. Na območju brežiške občine imamo bivše letališče jugoslovanske armade, ki ga danes delno uporablja tudi slovenska vojska, delno se ne uporablja pravzaprav uradno za nič, celotne površine, ki jih imamo na ta način v Brežicah, so prek 500 hektarjev in njihova namembnost v bistvu ni opredeljena. Ponovno bi rad še na eno zadevo opozoril, ki zadeva južno mejo. Sporazum o obmejnem prometu in sodelovanju med Republiko Slovenijo in Hrvaško je bila nekoč burna tema v tem parlamentu. Danes vemo, da je dobro, da je sprejet, vendar, da je še vedno preozek za to, da bi v pričakovanih razmerah imeli obmejni prebivalci obeh držav nekoliko lažje življenje. Obmejne občine od Kolpe do Krke, do Bizeljskega, mislim, da tudi naprej, se pripravljajo na pripravo programov tako imenovanih čezmejnih turističnih con, v skladu s tem sporazumom. Niti omenjeno ni v področju turizma to dejstvo, da imamo tak mednarodni sporazum podpisan in da bi celotna meja bila lahko neka turistična cona, seveda v sodelovanju s sosednjo državo. Mislim, da je to izjemno pomembno! No, na področju turizma sem našel še eno fantastično cvetko, ki lahko dvigne kri v Krškem in v Brežicah. Nisem doslej vedel, da so Brežice v okolici Krškega. Kot turistična destinacija je navedeno, da je eno od pomembnih turističnih destinacij Krško, okolica Krškega z Brežicami, Mokricami in termami. Mislim, zares dobra [[...]]Kostanjevica pa ni omenjena! Skratka, zelo zanimiva zadeva je. To je v Poročevalcu, bom povedal, da bom točen, 80/1, na strani 183, skoraj na vrhu. To je malo za hec, pa tudi zelo zares, kajti, če ne bo tega popravka, bo treba vložiti amandma. Malo bi se pa ustavil tudi kot vprašanje, pri Naturi 2000, danes smo jo že nekajkrat omenjali. Vemo, da je ta dokument direktiva Evropske unije, jutri bomo sprejemali spremembe zakona o ohranjanju narave, kjer bomo tudi uzakonili to dejstvo, da moramo imeti program. Rad bi vprašal, v kakšnem obsegu bo to tudi izvajanje Nature 2000 omejitev v razvoju za določena področja v Republiki Sloveniji. Predvsem izražam danes bojazen, da bo predvsem to "cokla" lokalnim planerjem, kajti prepričan sem, da bomo znali za državo pomembne nacionalne projekte nekako uskladiti s to direktivo, da pa bodo lokalni razvojni programi zelo obremenjeni z določbami, ki jih pač bomo morali spoštovati. Mislim, da bi bilo dobro, da bi vsaj na nek način uveljavili v tem planiranju načelo, da ne smemo biti bolj bruseljski od Bruslja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Andrej Vizjak.
Hvala lepa za besedo. Občine, kar s pričakovanji in tudi z neko nestrpnostjo pričakujemo dejansko sprejetje strategije prostorskega razvoja, kajti to je v bistvu ta prva zelena luč, da pravzaprav pričnemo tudi sami izdelovati prostorske rede občin in strategije prostorskega razvoja občin oziroma po starem občinskoplanske akte. Seveda smo pravzaprav kar nekako v dilemi ali ob številnih potrebah, tudi po parcialnih spremembah prostorskega plana, pričenjati postopke ali ne, glede na to, da smo kar daleč že v postopku sprejemanja te državne strategije. Mislim, da velja to strategijo tudi obravnavati kritično, čeprav se po eni strani pojavlja ta potreba po hitrem sprejemu. Ne bom ponavljal tudi svojih pomislekov, ki jih je navedel že poslanski kolega Tanko glede tega, da bi le morala biti ta strategija nekako sinteza strateških dokumentov posameznih statističnih regij, glede gospodarskega, prostorskega in siceršnjega razvoja, ki so jih razvojne regije že naredile v skladu z zakonodajo. Vesel pa sem po eni strani, da je minister oziroma njegove službe, da so prisluhnile, govorim vis-a-vis regije Posavje in naše občine Brežice, pripombam, ki smo jih podajali. Še to bi povedal, da se je strategija zelo, zelo spreminjala v nekaj mesecih - jaz imam tukaj dokument iz maja oziroma iz januarja letos, pa sem hotel na podlagi tega diskutirati, na kar sem bil opozorjen, da je v Poročevalcu že povsem spremenjen tekst in je marsikaj upoštevanega, kar bi veljalo tudi poudariti. Osredotočil se bom na tri pomembne sklope, pa bom počakal spoštovanega ministra, da me posluša, ker se mi zdi, da je zelo pomembno, kar želim povedati. Prvič je nekaj, kar smo se v tem parlamentu kar precej trudili, prizadevali, pa vidim, da v strategiji ni našlo mesta ali pa se je ministru zapisalo tisto, kar ne želimo, da se zapiše, in sicer pod točko 2.5.1. - Radioaktivni podatki, v prvem odstavku piše, da trajno odlaganje nizko in srednje radioaktivnih odpadkov se zagotovi na območju države pred iztekom življenjske dobe NEK, medtem ko se trajno odlagališče visoko radioaktivnih [[...]]itd. Kot da nismo sprejeli dva zakonav tem parlamentu, ki govorita, da mora biti lokacija odlagališča odobrena do leta 2008 in odlagališče zgrajeno do leta 2013. Vsi pa vemo, da je življenjska doba jedrske elektrarne Krško bistveno daljša. Skratka, spoštovani minister, jaz prosim, da te navedbe glede lokacije odlagališč radioaktivnih odpadkov zapišemo v skladu s sprejeto zakonodajo. Mislim, da mora biti to bistveno prej, pred iztekom življenjske dobe. Ne vem in vas prosim za argumente, zakaj se je zapisalo, da, recimo, je to nedvoumno samo na območju države, zakaj je na nek način tudi izločena možnost morebitnega izvoza teh odpadkov bodisi na Hrvaško, bodisi kam drugam. To je prva ključna pripomba, kajti ob sprejemanju oziroma ob ratifikaciji meddržavne pogodbe o vprašanjih, povezanih z jedrsko elektrarno Krško, je bilo na to temo toliko diskusije, da se prav čudim, da je temu v tekstu, da je to ostalo v tekstu kljub vsemu. Zelo pomembno pripombo imam na točko 2.1.4. - Letališča in helioport. Jaz bi ministrstvo za okolje, prostor in energijo oziroma ministra in pristojne službe rad seznanil, da je podpisana pogodba med slovensko vojsko, ministrstvom za obrambo in javnim gospodarskim zavodom letalski center Cerklje o civilni uporabi letališča Cerklje. Ministrstvo za obrambo in slovenska vojskasoglaša, da se v prvi fazi, dokler je pač opremljenost vojaškega letališča v Cerkljah še takšna, kot je in ne ustrezna določenim standardom, da se lahko izvaja na tem letališču zgolj dejavnost civilnega letalskega šolanja in športa, v drugi fazi pa tudi ostale civilne letalske dejavnosti prevoza potnikov in blaga. O tem imamo dokumente in ti dokumenti so seveda na voljo tudi ministrstvu. Zato prosim, da nadalje opredeli letališče oziroma somestje Brežic Krško in Sevnica, da se dopušča možnost razvoja javnega letališča helioporta za mednarodni promet nižje kategorije ali višje kategorije, meni je vseeno, vendar za mednarodni promet. Ne bi želel tu poudarjati pomena obmejnosti tega somestja in s tem tudi nacionalnega središča in funkcijske regije zaradi bližine Zagreba in zaradi bližine dveh pomembnih prometnih koridorjev, to je železniškega in cestnega prometnega koridorja. Seveda se zaradi bodoče schengenske meje in bližine teh prometnih koridorjev in seveda dvomilijonskega zaledja Hrvaške ponuja takemu letališču, kjer je infrastruktura zgrajena, tudi v civilni sferi zelo velika perspektiva. Mislim, da bi veljalo to v strategiji predvideti, opredeliti in seveda dopustiti to gospodarsko dejavnost na tem mestu bodočemu razvoju, ki bo izhajal prav gotovo iz logike kapitala in gospodarskih interesov. V tem smislu bi rad poudaril tudi na točko 2.1.7 - Prometni terminali. Mislim, da so v tej točki opredeljeni prometni terminali na mednarodni ravni, ki naj bi se razvijali samo v Kopru, Ljubljani in Mariboru, prometni terminali nacionalnega pomena in prometni terminali regionalnega prometa, kjer se opredeljuje tudi prometne vozlišče v Brežicah. Še enkrat poudarjam, somestje Brežic, Krškega in Sevnice se nahaja strateško in glede na bodočo schengensko mejo na transportno logistično zelo zanimivi lokaciji bodoče schengenske meje med evropsko skupnostjo in seveda bodoče schengenske meje in meje med evropsko skupnostjo in drugimi državami. Zato se seveda že sedaj pojavlja velik interes po vzpostavitvi ustreznih logističnih, transportnih in siceršnjih podpor v tem delu, v bližini meje. Seveda se bojim, da če ne bo to somestje ali prometno vozlišče v Brežicah opredeljeno kot potencialno, to se pravi na mednarodni ravni ali vsaj na nacionalni ravni se mi zdi, da bo to slabo za nadaljnji razvoj teh gospodarskih dejavnosti v tem delu. Mislim, da mora strategija gospodarskega razvoja za nekaterim delom Slovenije, ki so se znašli zaradi vzpostavitve nove meje petindvajseterice z drugimi državami tudi s strategijo prostorskega razvoja omogočiti neko novo prihodnost. Kot je že povedal kolega Avšič, ta strategija te nove priložnosti ob bodoči meji ne ponuja. Zato sem navedel vsaj dva primera, kar se terminalov tiče in kar se letališča tiče, da jih, spoštovani minister, upoštevate pri nadaljnji pripravi tega, ker se mi zdi, da obstajajo vsi logični pogoji, da se zadeva razvije v tej smeri. Zelo me čudi tudi karta na strani 48 Poročevalca, sicer nimam nič proti, če se bo v Novem mestu razvijalo javno letališče za mednarodni zračni promet, samo vas sprašujem, kje. To je tu opredeljeno. Nimam nič proti, samo mi imamo pa v Cerkljah ob Krki zgrajeno letališče z vso infrastrukturo, pa tu ni opredeljeno, da bi se razvijalo to letališče v tej smeri, pri čemer vojska soglaša. Vojska soglašaz uporabo tega letališča za civilne namene. Zato vas še enkrat prosim, da to v strategiji tudi opredelite in s tem odprete morebiti neko novo prihodnost tem manj razvitim delom oziroma delom z razvojnimi potrebami ali kakorkoli že imenujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! V poglavju 2 - Zasnova prostorskega razvoja Slovenije s prioritetami in usmeritvami za dosego ciljev prostorskega razvoja Slovenije v točki 5, Povezan in usklajen razvoj prometnega in poselitvenega omrežja ter izgradnja gospodarske javne infrastrukture, je poleg dveh prometnih koridorjev navedena tudi tretja prometna razvojna os, ki bo povezala regionalna središča Avstrije, Slovenije in Hrvaške ter omogočala navezovanje tovornega in osebnega cestnega prometa vseh regij na tej osi na glavne prometne evropske smeri. Predlagam, da se potek te prometne povezave jasneje definira že v tem poglavju, tako kot je v tekstu kasneje sicer na strani 44 tudi zapisano, z malim popravkom, in sicer: cestna povezava poteka od avstrijske meje preko, ali ob Slovenj Gradcu in Velenju na avtocestni križ in potem od Celja preko Novega mesta ter Metlike proti Karlovcu. Prav tako sem zadovoljen z napovedjo posodabljanja in tam, kjer je potrebno, tudi dograditve obstoječe železniške infrastrukture. V tem delu se predvideva tudi železniška povezava od Celja proti Dravogradu, ki je nekoč že bila, in je bila iz meni nerazumljivih razlogov na relaciji Velenje-Dravograd ukinjena. Menim tudi, da morata biti resolucija o nacionalnem energetskem programu in danes obravnavan predlog odloka vsebinsko usklajena. Govorim o področju energetike. V nacionalnem energetskem programu je zapisana možnost nadomestitve termoenergetskih blokov TEŠ 1-3, ki bodo ugasnili leta 2008. V strategiji prostorskega razvoja Slovenije pa za blok 1-3, ki se bodo zaustavili med leti 2008 in 2010 ni predvideno nadomestilo. Blok 4, ki bo prenehal obratovati okoli leta 2020, pa bi nadomestili z novim blokom, z močjo cirka 350 megavatov, vendar še ni sprejeta odločitev glede energenta, plin ali ena od sodobnih premogovnih tehnologij. Gradnja novih termoelektrarn na premog z obravnavano strategijo prostorskega razvoja Slovenije ni predvidena. Imam tudi pripombo na poglavje, ki opredeljuje naš odnos do rabe voda, kjer se predvideva, da se za rekreacijo, skladno s prostorskimi možnostmi in omejitvami, namenja poleg nekaterih rek še Bohinjsko, Blejsko, Cerkniško jezero in jezera, ki so nastala z zajezitvami. Glede na velikost jezer v Šaleški dolini ocenjujem, da bi jih morali poimensko vključiti v ta predlagani tekst. Tudi sam, kot že mnogo drugih pred mano, opozarjam, da bo potrebno število regij, ne glede na to, kako se v posamezni resoluciji ali zakonu imenujemo, poenotiti. Predlog odloka o sprejemu strategije prostorskega razvoja Slovenije je torej pripravljen. Menim, da je lahko prvi korak danes opraviti, bo pa potrebno tekst do končnega sprejetja še temeljito dodelati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Terčon.
Hvala, gospod podpredsednik. Najprej bi čisto na kratko malo polemiziral kar z vami oziroma z vašim nastopom, gospod predsedujoči. Jaz vsekakor mislim, da pri strategiji ne gre za kakšno posebej eminentno politično vprašanje ali pa rivalstvo, in da je bolj vprašanje, bi rekel, ko se udari stroka. Čeprav seveda tudi te razprave dobijo neko politično konotacijo, pa vendar moram reči, da ocenjujem, da smo tudi mi v nekaterih elementih enako kritični kot opozicija do teh dokumentov. Čeprav jaz to strategijo jemljem pač kot neko izhodišče, ki je v večjem delu polna, bi rekel, nekih velikih in lepih besed, ima pa tudi neka konkretna, predvsem globalna izhodišča. In taka tudi je. Tej strategiji sledi prostorski red po zakonu, ki ga bo sprejela vlada, in dejansko v tem parlamentu dvomim, da bomo razpravo imeli. O tem bodo potem že konkretne rešitve. Na tej točki bi rekel, da bi lahko tudi postavil nekaj vprašanj ministru, tudi vis-a-vis enega drugega dokumenta, ki prihaja v vladno proceduro, po zakonu, ki ga bomo sprejeli. To je Natura 2000. Tam so zapisana neka obvezna izhodišča in sprejeta mora biti v relativno kratkem času. Sprašujem, ali je dokument Natura 2000 sinhroniziran s to strategijo. Predvsem pa sprašujem, ali bomo mi to Naturo 2000 videli in še bolj ali bo Naturo 2000 videla zainteresiranajavnost. O tem dokumentu se dolgo časa govori. Obstaja neka moja bojazen, da bo sprejet. In da se bo potem vsul nek velik plaz, ko bomo ugotovili, kaj vse je zaščiteno in kaj ni zaščiteno. Zato mislim, gospod minister, da bi morali temu problemu nameniti kar precej pozornosti. Prosil bi, da to tudi pokomentirate, ali mislite ta dokument odpreti nekoliko bolj do javnosti ali ne, ker bodo ene stvari po mojem v tej Naturi usklajene z Evropo, kot bi rekli, in zabetonirane za naše prebivalce, čeprav tega dokumenta širša javnost ni še videla. Razumem pa, da po proceduri bo to vladni dokument, vendar mislim, da bi morali prizadeti glede tega kaj reči. Jaz imam še nadalje vprašanje, gospod minister, mi imamo zarisana območja, območja ravnanja z odpadki, kjer imamo razdeljene regije. V posameznih regijah imamo različne centre državnega pomena, pa tudi nižjega pomena, in so že vzplamtele nekatere ostre razprave glede umestitve lokacije posameznih regionalnih ali območnih smetišč. Sprašujem ministra, na kakšen načinbomo rešili to kvadraturo kroga, če vendarle v nekem območju nikakor, bi rekel, v relativno dolgem času ne bo prišlo do potrebnega soglasja za umestitev lokacije posameznega območnega ali regijskega odlagališča. Veliko je bilo rečeno že glede posameznih povezav, bodisi prometnih, bodisi tudi nekaterih drugih. Jaz bom omenil nekatere. Ko govorimo o letališčih, o čemer je bilo tudi govora in jaz določenih stvari tukaj notri ne razumem, predvsem pa ocenjujem, da ni bila strategija narejena vis-a-vis obstoječemu stanju in vis-a-vis dejstvu, da bomo mi dobesedno čez zelo kratek čas, čez dober mesec v Evropi, in da moramo mi te komunikacije graditi tudi upoštevaje, da nekam gremo in od nekod pridemo v to Slovenijo, ne samo zato, da Slovenijo povežemo. In da imamo tudi z našo mejo neko populacijo ljudi, ki lahko koristijo to našo infrastrukturo in seveda obratno. Tako polemiziram z umestitvijo, torej če izvzamemo opredelitev mednarodnih letališč, potem imamo drugo kategorijo Novo Gorico in Novo mesto, kjer imamo izhodišče, da se lahko tam razvija letališče tudi za mednarodni promet nižjega ranga. Potem imamo pa opredeljeno še kot vojaško letališče Brežice, potem pa, po mojem vedenju obstaja v Sloveniji preko 20 letališč, ki so večinoma športna, pa tudi nekatera v funkciji in precej lepo razvita, zato se sedaj sprašujem, ali bo na teh letališčih možno delati tudi mednarodni promet, seveda ne z jumbo jeti pa z airbusi to razumem, ampak teh nekaj ljudi pripeljati s športnimi avioni ali pa poslovnimi avioni in vis-a-vis tega se mi zdi, če govorim iz mojega primera, je ena dikcija nemogoča. V mojem primeru, recimo, imamo letališče v Divači, ki je že zelo staro, deset kilometrov od Trsta, ki bo jutri praktično brez meje. Pa to letališče ni opredeljeno za to možnost, da bonekdo priletel, opredeljujemo pa neka druga letališča, ki so bistveno bolj oddaljena, celo obstoječe letališče za to mesto je trikrat bolj oddaljeno, kot pa je to. Zakaj ne bi izkoristili te priložnosti? Pa takih primerov je še nekaj. Jaz vsekakor mislim,da moramo to popraviti in omogočiti tudi ostalim letališčem, Lesce, Slovenj Gradec, Murska Sobota, da to prednost in možnost izkoristimo. Opozoril bi še na to, da imamo zelo veliko območje na primorsko-notranjskem, kjer nimamo locirana neka pomembnejša urbana regionalna središča in bi kazalo razmisliti tudi o tem, ker imamo precejšen del zahodne meje zelo prazne. Nekaj bi pa rad rekel glede tudi same opredelitve izhodišč za varovanje naravne krajine. O tem smo danes tudi že kar precej slišali. Jaz imam občutek, da imamo v naši državi dve predvsem antagonistični stališči, ki ju razumejo dve specifični grupaciji. Lahko bi poenostavili in bi rekli, da gre za nek boj interesov: urbani in ruralni. Po moje je žalostno, da so precej izključujoči z obeh strani.Imamo ljudi, ki živijo v zelo ruralnem območju, v prelepi naravi in sanjajo, kako se bodo najhitreje možno razvili, gledajo svet po televiziji, velikih centrov, in si želijo, da bi se čimprej približali temu. Po drugi strani pa nimajo možnosti oziroma nimajo osnovne infrastrukture, zato se lahko premalo tenkočutni pri umestitvi določenih stvari v prostor in ohranjanju narave, zato so pri tem svojem delovanjem lahko celo na videz agresivni. Na drugi strani imamo populacijo, ki živi v "trinajstem", seveda pod navednicami, nadstropju urbanega centra v Ljubljani nekje, in nostalgično sanja o prelepi naravi. In vidi v drugi grupaciji nesporno vedno nekega rušilca naravne kohezije in se nostalgično vrača v naravo, dejansko pa v naravi zelo malo prebiva ali pa nikoli, bolj malo kot nikoli. Po eni strani željo po svetu, ki ga gledajo po televiziji, na drugi strani želijo, ker smo Slovenci tudi v mesta več ali manj prišli z dežele, da se bi vrnili v tiste lepe gozdičke, z zverinicami in rožicami in Rdečimi kapicami in bi pasli ovčice in ne vem kaj. In oboji so precej agresivni in se izključujejo. In eden ni imel čuta za naravo, večkrat ga je zanemaril, drugi pa ni imel čuta za potrebe teh ljudi, ki v tej naravi prebivajo in imajo tudi dejanske potrebe in želje. In dobro bi bilo, če se bi ta stališča nekoliko zbližala. Gospod Jelinčič je tudi nostalgično omenjal, kaj se bo zgodilo s prelepo naravo na Krasu s postavitvijo teh vetrnic. Da se razumemo, jaz tudi imam zelo velike pomisleke glede lokacije teh vetrnic. Ampak me po drugi strani tudi skrbi, ker opazujemo nek Kras, ki ga imamo v glavah, pa ga več ni, ki je že 70% zaraščen. In tukaj nihče nič ne stori, razen da govori in pripoveduje, kako je to lepo v naravi in potem kar vse iz tega izgine, pa ponavadi še tisti, ki pravljice pravi, kako je tam lepo, izgine. Potem pa ni nič več. Dobro bi bilo, da bi se ti poli malo uravnotežili, da bi se malo streznili z obeh strani, in da bi naredili eno sprejemljivo stvar. Sicer mi imamo rešitev, lahko natrpamo vse v eno mesto, ali pa nekaj mest, pa bodo malo v mestu, ko se bodo pa naveličali, bodo pa šli malo v naravo. Zelo malo bo tistih, ki bi samo v naravi ostali, pa tistih, ki bi bili vedno v mestu. Sicer je način življenja že sedaj tako pripravljen, da živimo lahko na več lokacijah. Ampak to ni prava rešitev in ni rešitev iz strategije, tu na koncu, ni rešitev policentričnega razvoja. V kontekstu tega vas gospod minister tudi sprašujem naslednje. Mi imamo pri zaščiti naravne krajine ugotovitev, da imamo sedaj zakonsko zaščitenega 5,9% območja Slovenije, napovedujemo pa, da bi bilo potrebno zaščititi preko 30% tega območja. Jaz se sprašujem, prvič, koliko imajo evropske države, povprečne, primerljive. Ali je mnogo evropskih držav, ki imajo tako visoko stopnjo zaščite ali pa višjo, in katere so? To je ena stvar. V kontekstu Natura 2000 sprašujem, če je to usklajeno tudi z Naturo 2000. Seveda pa postavljam tudi eno dilemo za tako visoko stopnjo. Slovenija je država, ki ima dva milijona prebivalcev, približno. 20 tisoč kvadratnih kilometrov, z idealno evropsko poseljenostjo, skoraj 100 prebivalcev na kvadratni kilometer in z velikim številom naselij na kvadratni kilometer. Imamo tudi države, ki so večje, ampak imajo prebivalstva bolj skoncentrirano v enem ali pa več centrih,imamo pa zelo proporcionalno disperzirano poselitev. In zelo težko si predstavljam, da pri tako disperzirani, proporcionalni poselitvi države si lahko dovolimo tako visoko stopnjo obsega zaščite, ne da bi to trčilo ob različne interese, ki jih prinaša urbano okolje in ki jih prinaša okolje, ki ni urbano. Zato bi dobronamerno, gospod minister, prosil, če bi na teh mojih nekaj vprašanj odgovoril. Pričakujem pa, da te dileme in tudi nekatere evidentne anomalije, ki so v tej strategiji, da bomo do drugega branja po glavni obravnavi jih tudi odpravili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Butolen.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister s svojo ekipo. Kolegice poslanke in kolegi poslanci. Kot je bilo že danes rečeno, je strategija prostorskega razvoja izjemno pomemben dokument. Veseli me, da je ta dokument od takrat, ko smo ga prvič zagledali, do sedaj doživel nekatere popravke, ki so se v nekateri meri ublažili nekatere zadeve, ki so mene posebej motile. Kljub temu bi dejal, da je vsaj v enem poglavju še vedno notranje protisloven. Predvsem želim govoriti o poselitveni politiki. Zakaj je notranje protisloven? Na eni strani imamo lepo zapisane ukrepe za spodbujanje preprečevanja praznjenja prostora, na drugi strani pa vrsto ukrepov, ki preprečujejo gradnje na tem prostoru. In na ta način je v resoluciji, v analizi stanje zelo kakovostno analizirano. Ugotavlja se, da se podeželje prazni, predvsem se praznijo hribovita in odmaknjena področja, praznijo se območja ob bodoči schengenski meji. Leta 2020 naj bi tako bilo v Sloveniji na treh četrtinah ozemlja samo še četrtina prebivalstva in na eni četrtini ozemlja tri četrtine prebivalstva. Glede na takšno analizo stanja, bi človek pričakoval, da bodo v strategiji predlagani ukrepi, ki bodo vsaj ublažili, če že ne preprečili in zaustavili izseljevanje s teh področij. Vendar menim, da v ciljih poselitvene strategije ni tako in da je ravno nasprotno. Če seveda to strategijo gledamo skupaj z že sprejetim ZUREP-om in z zakon o graditvi objektov, se praktično razpršena gradnja, ki je avtohtona gradnja, na velikem delu slovenskega ozemlja praktično nemogoča. Razlogi so pa komunalni. Če citiram, "razpršena poselitev, veliko število naselij in topografske danosti močno vplivajo na obseg in strukturo komunalne infrastrukture". To se pravi, da presojamo to poselitev samo z vidika okoljske obremenitve in komunalne infrastrukture. Menim, da je problem večplasten in da bi moral biti obravnavan interdisciplinarno. Tu so še razni drugi vidiki, ki so izjemno pomembni. Predvsem bi dejal, da je izjemno pomembno stanje o bodoči schengenski meji, kot je tudi že danes bilo povedano. Bojim se, da bo tako sprejeta strategija poselitve še dodatno pospešila praznjenje že do sedaj demografsko ogroženih območij, še posebej ob tej južni meji, ki jo toliko poudarjamo. Slovenija je majhna dežela, sprašujem se, ali si lahko z nacionalnovarnostnega vidika privoščimo praznjenje zemlje ob bodoči schengenski meji. Kaj to pomeni? Ali v tem pogledu ščitimo s to strategijo tudi slovenski nacionalni interes? Bojim se, da ne oziroma, če že, ne dovolj. Predpostavka, da bo tri četrtine slovenskega prebivalstva živelo na eni četrtini slovenskega ozemlja, ob tej predpostavki se torej sprašujem, zakaj je potrebno tako zavzeto preprečevati razpršeno gradnjo, ki je avtohtona na velikem delu slovenskega ozemlja in pred kom ščitimo to ozemlje. Kdo ga bo pozidal, če praktično ugotavljamo da ni ljudi, ki bi želeli tam živeti? Morda bi bilo dobro, če bi v strategiji kje pisalo, ne samo, "sanacija razpršene gradnje je potrebna tudi s stališča varovanja kulturne krajine in urbanističnih vrednot", jaz bi ta stavek obrnil in bi napisal: "Ohranjanje poselitve krajine je potrebno tudi s stališča varovanja kulturne krajine in urbanističnih vrednot." Iz tega razloga, kot sem že prej poudaril, menim, da je strategija v taki obliki, kot jo imamo sedaj pred seboj, že precej izboljšana, vendar še ni v taki meri, da bi dala optimistično upanje, da se nadaljnja degradacija demografsko ogroženih območij na podlagi te strategije ne bo zmanjšala oziroma preprečila in sem zato glede te strategije v tem pogledu skeptičen. V ostalih delih pa je seveda strategija po mojem mnenju dovolj dobro pripravljena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Tanko.
Hvala lepa, za besedo. Najprej bi podobno, kot so ugotavljali mnogi razpravljavci pred mano, opozoril, da imamo pred seboj zelo načelen dokument. Parlament praktično ne odloča o ničemer, razen o tem, da sprejme ta dva poročevalca, vse kar je izvedbenega, vse to ostane v rokah vlade in vlada o tem vsem suvereno odloča. Prebral bi iz tega obsežnega materiala en odstavek na 113. strani, to je v obrazložitvah, kjer piše točno takole: "Na področju regionalnega razvoja pride do oblikovanja regij oziroma pokrajin z davčno avtonomijo, soliden partner za medregionalno sodelovanje na evropski ravni. Regionalne razlike se zmanjšujejo tudi zaradi spodbujanja medregionalnega in prekomejnega sodelovanja z regijami sosednjih držav. Opuščajo se historične regije, ki nimajo več življenjske možnosti, kot posledica razvojne inercije še odzgodnjega srednjega veka. Razvijajo se lokalna in regionalna informacijska omrežja, ki spodbujajo razvoj virtualne lokalne demokracije. Potem še naprej piše: "Nakazana varianta vzdržnega razvoja je brez dvoma temeljnega pomena za spodbujanje pestrega, kakovostnega in polnega življenja v vsakem kraju in vsaki regiji". Zanima me, ker to je verjetno izbrana varianta, to je varianta D, ki zagovarja oziroma opredeljuje vzdržni prostorski razvoj, pa me zanima, kaj pravzaprav pomeni razvoj virtualne lokalne demokracije. Kaj si predlagatelj pod tem pojmom pravzaprav predstavlja? To je ena od stvari, ki bi jo rad še bolj natančno vedel. Naslednja stvar, ki je tudi v tej varianti, govori o vzdržnem prostorskem razvoju, je zapisano, da se bodo dogajale koncentracije. Se pravi, da potem ne moremo več govoriti o vzdržnem ali pa recimo o enakomernem prostorskem razvoju, ampak je v ozadju nekaj drugega. To se pravi, v obrazložitvi piše, da se bodo tudi v tej najoptimalnejši varianti za Slovenijo dogajale koncentracije, to se pravi zgoščevanja, poselitve v večjih urbanih centrih, poselitve ob avtocestnem pasu. Vse to lokalno, regionalno prebivalstvo se bo enostavno selilo v ta propulzivna območja, v te regijske in pa tudi centre, ki nastajajo ob avtocestah. To je po moje zelo problematično, kajti vsaj v tej izbrani strategiji bi morali opredeliti boljšo pot. Obmejna področja, je bilo tudi že poudarjeno, se praznijo. Že iz zgodovine vsi dobro vemo, kaj se je zgodilo povsod tam, kjer meja ni bila poseljena oziroma kjer meja ni bila branjena. Jaz mislim, da zavarovanje meje tudi z nekaj policaji ali pa z nekaj deset policaji ni možno. To področje lahko varujejo in nadzirajo samo tisti, ki tam živijo. Samo ti ljudje vedo, kdo je prebivalec in kdo emigrant. Samo ti vedo, in to zelo dobro, ker tudi upravljajo s tem prostorom, ker tam živijo, obdelujejo, urejajo gozd in polje, kaj se pravzaprav na tem področju dogaja. Mi pa smo zastavili koncept, ki bo najprej iz teh perifernih, prav obmejnih delov, kasneje pa še iz drugih, posesal praktično vse prebivalstvo. In nastaja brisan prostor, prazen prostor. Prostor, kjer se bodo srečevale samo velike zveri. Jaz razumem interese kapitala. To se pravi, kapital pač želi tja, kjer se najlažje in najhitreje obrne, kjer je najbolj na dosegu vse, kar potrebuje. Vendar razumem pa tudi interese države, to se pravi, da ohranijo poseljeno površino, da ohrani podeželje in država bi morala s protiukrepi, to se pravi s spodbudami za ohranitev in tudi s spodbudami za rekultiviranje opuščenega oziromadegradiranega prostora, da se ta prostor ponovno oživi, bodisi za stanovanjski, bodisi za poslovne namene. Prav tako nisem prepričan, da se bo s to strategijo, ki ste jo tukaj obdelali, da se bodo zmanjšale razlike med regijami. Jaz mislim, da ta trditev ne drži, kajti tudi sedaj imamo vrsto ukrepov, vrsto mehanizmov, zakon in sklad,ki omogoča črpanje sredstev namensko za taka področja, pa vendar se v tem delu kaj posebnega ni premaknilo in razlike med regijami se celo povečujejo. S tem, kar ste pa vgradili pod pojmom "vzdržni regionalni razvoj", pa si upam trditi, da bodo še bistveno bolj povečale razlike znotraj regij. Kajti prišlo bo do koncentracij prebivalstva v nekaj večjih središčih, v nekaj večjih naseljih, ostalo bo pa praktično čisto vse zamrlo Mislim, da na tak način ne bo možno izpeljati variante, ki ste jo tukaj predvideli kot osnovno. Že prej v razpravi sem omenil, da vidim enega izmed pomembnih ukrepov državne investicije v lokalnih področjih za razne institucionalne oblike, to se pravi razne domove za starejše, domove za invalide, s čimer bi z dobrimi, kvalitetnimi delavnimi mesti, in to z relativno primerno količino delovnih mest, zadržali z varnimi plačami prebivalstvo v teh območjih. Zadržali bi šolstvo, zadržali bi inteligenco in istočasno omogočili tudi pogoje za razvoj drugih dejavnosti, ki jih sicer to področje ne bo nikoli imelo, ker ne bo pogojev. Tu bi samo še to dodal, da je ta trenutna politika na tem področju povsem drugačna, kajti ne dolgo od tega smo sprejemali določene zakone, s katerimi smo institucije, ki so bile po takih manjših lokalnih območjih, v smislu racionalizacije državne uprave zapirali in selili v večja središča. Skratka, vse tisto, kar naj bi prispevalo s strani države k skladnemu regionalnemu razvoju in pa k dostopnosti delovnih mest, smo podrli. In potem pišemo deklaracijo o skladnem regionalnem razvoju in nevzdržnem razvoju. Ni mogoče, ker država točno tam, kjer lahko ukrepa, to pa je v tem javnem sektorju, dela ravno nasprotno. In ni pričakovati, da bodo pa potem drugi gospodarski subjekti ravnali tako, kot država ne počne in ne izvaja te politike. Ena od zadev, za katero ocenjujem, da v tem programu, v tej strategiji ni dobro obdelana, pa je področje parkov. Spomnim se začetka mandatov, ko so se po terenu dogajale in razvijale številne razprave o vzpostavitvi novih krajinskih parkov, kočevski in snežniški park in tako naprej. Govorilo se je, ne vem, o 25-ih oziroma 30-ih odstotkih slovenske površine, ki jo je potrebno zaščititi. In parki naj bi bili eden pomembnejših razvojnih turističnih argumentov, atributov v teh področjih. Ta del je v neki organizirani politiki, v nekem organiziranem delu popolnoma zamrl. Mislim, da že kakšno leto se na tem področju s strani institucionalne politike, se pravi vladne politike, nič posebnega ne dogaja. Mislim, da je to področje, ki bi ga morali mnogo bolj natančno, mnogo bolj precizno obdelati in tudi v bistvu napisati v strategiji, kdaj se kaj pričakuje, kje se kaj pričakuje in kaj pravzaprav za to potrebujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Veber. Prav na kratko.
Hvala lepa za besedo. Želim izraziti protest za tako škandalozno pripravljen dokument s prostorskega razvoja za področje Kočevske. Nerazumljivo mi je, da ni predvidena niti cestna povezava, kot je danes že predvidena, da ni železnice, da ni plinovodnega omrežja, da ni ne nazadnje niti statusa središča nacionalnega pomena na tem območju. Tako na kratko želim povedati samo naslednje. Pričakujem, da bo v nadaljevanju vključen v ta program, čezmejna cestna povezava, da bo imela ta status, da bo imela železniško povezavo nacionalnega pomena, da bo tudi središče nacionalnega pomena Kočevje, zato ker se nima kam drugam povezovati. Seveda želim tudi to, da [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]območje skrčite na obseg pragozda in na kanjon reke Kolpe. Vse ostalo je ekonomska raba, od katere zavisi življenje in delo 1 600 ljudi. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Komljanec.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Moje mnenje je, da je ta dokument, ne samo potreben, ampak tudi prepotreben. Na splošno bi rekel, boljši je slab kot nobeden, ampak mislim, da ni slab. V zadnjih mesecih je doživel že marsikakšno dopolnitev, pa tudi pričakujem, da bo marsikakšno današnje mnenje še upoštevano in bo izboljšalo ta dokument. Resolucija je pač neka prognoza obstoječega na bodočnost in mislim, da ta mogoče še premalo poudarjena, glede na to, da verjetno ni dovolj podatkov, ampak pričakujem, da jo bo možno dopolnjevati, kar je logika. Zdi se mi škoda, bila bi lahko veliko boljša, ampak seveda teh 12 let, ko je nastajala, verjetno intenzivno v zadnjih letih, tudi ni bilo mogoče, če bi bile izdelane vse regionalne, razvojne, prostorske, vse zasnove regionalnega prostorskega razvoja, vseh 12-ih statističnih regij, zaenkrat vemo, da je to izdelano samo za Koroško in za Savinjsko in da se izdeluje še za Koprsko, ta trenutek še ni dokončana, potem bi verjetno bilo veliko lažje. Ta dokument se sprejema prav tako na ministrstvu za okolje in prostor, izdeluje ga vsaj v teh primerih urbanistični institut v sodelovanju z regionalnimi razvojnimi agencijami, se pravi na terenu, če tako rečem in seveda te vsebine, ki bodo sprejete v teh dokumentih, če bi danes mi imeli ta dokument, 12 takih dokumentov, potem bi bilo to zelo enostavno sestaviti. Tudi pričakujem, da se bo upoštevalo v tem dokumentu vse, kar bo sprejeto v tem dokumentu, da bo to prišlo tudi v strategijo. To je verjetno tudi, kar nekateri kritizirajo s svojih področij, verjetno tudi ravno ta pomanjkljivost, da tak dokument ni povsem izdelan. To pomeni, to je nek osrednji dokument, ki bo seveda med državno strategijo in med občinskimi prostorskimi plani in je seveda potrebno, da se ve, kaj se na nekem regionalnem nivoju začrtuje kot regionalne posebnosti in potrebe, ne samo, posebnosti. Dajmo se malo spomniti, ta dokument je nekje sredi lanskega leta bil potem še kar bistveno spremenjen, tako v decembru pa v februarju pa tudi danes je na klopi v Poročevalcu že pravzaprav četrta sprememba, kar jo jaz osebno poznam. Mogoče je bila pred tem še tudi kakšna. Naj izrazim zadovoljstvo, da je končno recimo tudi ravno v februarju dokončno bila potegnjena tudi tako imenovana nova tretja prometna razvojna os, ki je ne samo, ampak izredno pomembna za Koroško, posebej pa še pomembna za vse regije, ki jih sedaj povezuje. Gre za hitro cesto, za smer, ki bo povezala, avtocesto Celovec-Gradec z avtocesto preko Slovenj Gradca in Velenja Ljubljana-Maribor, pa potem avtocesto Ljubljana-Zagreb, šla seveda mimo Novega mesta in Metlike na Karlovac ali mogoče tudi preko Črnomlja na Bosiljevo in bo tako pravzaprav povezovala tam, kjer je Slovenija najširša in najmanj povezana, direktno S-J, regije karlovško-reško, belokranjsko-dolenjsko, posavsko, savinjsko, šaleško, koroško regijo, in Koroško, mislim na avstrijsko. In seveda bo steklo neko življenje med temi regijami. Seveda na nek način, če jih pogledate, so zelo zapostavljene oziroma večina njih spada v manj razvite. To se zagotovo ne bo zgodilo v trenutku, je pa življenjskega pomena, da odpremo te regije. Vemo točno, da tam, kjer ni ceste, ni prometa. Vemo tudi, kaj pomeni dobra prometna povezava s središči, kaj pomeni odprtje v svet, in to posebno mi Korošci znamo še kako dobro ceniti. Prav ob tej osi se bo razvila s povezavo z dograditvijo železnice, ki je bila že enkrat porušena med Dravogradom in Šoštanjem, bo prav na isti relaciji stekla in bo dokončno povezana tudi železniška proga. V dokumentu sem mimogrede opazil in verjetno pomotoma ni narisana železniška povezava Sevnica-Trebnje, verjetno je izpuščena pomotoma. Obstaja že in seveda z dograditvijo med Dravogradom in Šoštanjem bo tudi ta vertikala od Karlovca pa do Dravograda zopet vzpostavljena in naprej proti Avstriji. Še enkrat poudarjam, da je sprejetje tega dokumenta, ki ga je treba in ki se bo zagotovo v naslednjem času izdelalo za vse statistične regije, pomembna zasnova in tudi razprava na lokalnem nivoju vseh teh potrebah in določevanju teh, če hočete mednarodnih. Te so več ali manj že dobro stacionirane, potem pa še za nacionalne in regionalne in seveda tudi naprej občinske pomembne razvojne poteze v tem dokumentu, kar se tiče prostora in seveda tudi drugih vsebin. Zadovoljen sem tudi, da dobro piše, kaj bomo počeli z gozdovi. Mogoče drugače, da je dobro ugotovljeno, da je to največji naravni sistem v Sloveniji. Moram reči, da tudi zagotovo eden najbolj bogatih naravnih sistemov. In prav je, da je zapisano, da se bo spodbujala lesna proizvodnja, da se pa ne bo spodbujalo povečanje gozdnih površin. To so nekateri kolegi govorili o nekakšnem drugačnem, prenesem pomenu, ampak mislim, da je to pomembno. Potrebujemo kvalitetne gozdove, ne pa zaraščene Slovenije. In rad bi še tudi rekel, jaz se pridružujem, da je potrebno zavarovati 30%, jaz nisem proti temu slovenskega ozemlja, s parki takšnimi ali drugačnimi. Tukaj notri verjetno ne spadajo varovalni gozdovi in pa gozdni rezervati, ki so drugačna posebnost in jih tudi potrebujemo. Je pa verjetno v teh parkih zelo pomembno, da ljudje, ki bodo v teh parkih živeli, morajo imeti bistveno več možnosti za boljše življenje, kot jih imajo zdaj. Se pravi, park mora biti privlačen za življenje tistih prebivalcev, ne pa da jih spravi v črne kuhinje, tam se ne da živeti. To je lahko lepahiša za muzej, ampak v črni kuhinji danes pač noče več nihče živeti. In mislim, da se bodo tudi na lokalnem nivoju in povsod tam, kjer bo do parkov prihajalo, tudi trudili za to, da bo regulativa v tem parku tako zgrajena in tako urejena, da bo interes živeti v tem parku, da bo park ponujal možnosti, ki jih največkrat zdaj ne in se te prostori prej razseljujejo kot pa naseljujejo. Jaz pričakujem in želim, da bi se določene stvari v tem času, ko je dokument v parlamentarni proceduri, še s pripombami, ki so pač na mestu in ki sodijo v dokument, še dopolnil in mislim, da bomo imeli v letošnjem letu, v našem mandatu dokument, ki ga nujno in zelo potrebujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kremžar.
Hvala lepa predsedujoči. Težko je napisati dokument s takšnim naslovom, kot je, da bi vsi bili zadovoljni. To je praktično nemogoče. Zato je konec koncev namenjena tudi ta razprava, da se stvari dopolnijo, saj tu ne gre za ocenjevanje dela ministra ali ministrstva ali so dobro opravili nalogo ali ne. Zato seveda me veselijo razprave, ki gredo v smer izboljševanja dokumenta. To je namen tega, dodajmo še stvari, ki jih je treba dodati, amandmirajmo v drugem delu in sprejmimo dokument, ki bo dejanska osnova tako pomembnega področja, kot je prostorski razvoj Slovenije. Zato bom poskušal opozoriti samo, ne bom ponavljal vsega tega, kar je bilo rečeno, samo na eno malenkost, ki bi lahko povzročila neljube posledice in je še čas in možnost, da se zadeva popravi. Gre namreč za, mogoče v tem trenutku slišati nepomembno zadevo, kdaj začne veljati ta dokument. Tako kot piše tu, naj bi začel veljati s 1. julijem leta 2004. Ta datum za seboj potegne seveda nekatere posledice, povzroči lahko nekatere težave in zato ta hip in danes opozarjam na to, kar je to možno seveda popraviti do končnega sprejetja. V teku so ta hip v Sloveniji spremembe prostorskih aktov, občinskih, kar v velikem številu, mislim, da so tam nekje okoli 30, če ne več občin, kolikor je meni znano, na ministrstvu gotovo imate natančne podatke. To so prostorski akti, ki so jih začeli v lokalnih okoljih spreminjati leta 2001 in pozneje, se pravi, da so nekje v zaključni fazi. Zna se zgoditi in bi bilo dobro, da bo velika večina teh do 1. julija končana in potem seveda ne bo nikakršnih težav. Tam, kjer temu ne bo tako, in govorim izključno o teh, ki so že v fazi, ne samo začetka, ampak kar krepke izdelave, se pa stvari seveda bistveno spreminjajo. Po tej strategiji je potrebno najpozneje enem letu sprejeti prostorski redSlovenije in tako naprej na osnovi te strategije občinske, vse skupaj pa je po nekih ocenah približno tri leta. To ni nič slabega, ker pač se rabi svoj čas tudi to. Ampak če se bo to zgodilo 1. julija, tiste lokalne skupnosti, ki ne bodo imele dokončanih teh prostorskih aktov, bodo praktično veliko dela, postopkov in tudi denarja vrgle stran in bodo morale, kar je še huje, počakati kar dve ali tri leta, da bodo določene stvari v svojih okoljih, ki so jih zdaj začele, tudi uresničile. To za seboj lahko potegne veliko težav na gospodarskem področju, infrastrukturi in tako naprej. Zato bo moj predlog in jaz upam, da bomo to lahko uredili in dogovorili do naslednjega branja in do končnega sprejetja, da se tam, kjer se to ne bo, in velja seveda izključno in govorim o teh, ki ne bodo uspeli končati teh postopkov, da se naredi izjema. Dve možnosti sta, ena je ta, da začne strategija veljati recimo 1.1.2005, ni pa nujno, lahko bi bilo tako s tem, da se lahko prostorski red začne pripravljati takoj, ker bo že sprejeta. Druga, verjetno lažja, varianta je, da se pa v nekih končnih, ali pa ne vem kakšnih določbah tega odloka opredeli, da za te in te, ki so že začeli, da se jim dovoli, da dokončajo postopek po starem. Seveda ne velja za koga, ki bi to začel sedaj, in dana ta način se izognemo težavam in tudi seveda velikim stroškom, ki se že v teh fazah nastali. Hvala lepa.
Hvala lepa kolega Kremžar. Lidija Majnik dobi besedo za razpravo. Prosim.
Hvala lepa. Če smo strategijo gospodarskega razvoja opredelili kot krovni dokument, iz katerega morajo izhajati vsi ostali strateški dokumenti, mora tudi strategija prostorskega razvoja vsebovati iste cilje in vizije. Za te iste cilje in vizije pa morajo skrbeti prav vsi vladni resorji. To zahtevo bi rada ilustrirala le na primeru strategije razvoja prometa. Na karti, objavljeni v Poročevalcu, so narisani slovenski interesi v mednarodnem povezovanju, predvsem 5. in 10. koridor. Tudi teksti govorijo o teh naših interesih, naj jih citiram, v začetnih poglavjih, kjer govorimo o enakovredni vključenosti Slovenije v evropski prostor piše: "Pri pospeševanju povezanosti s širšim evropskim prostorom se krepi konkurenčnost slovenskih mest v evropskem urbanem omrežju,skrbi za učinkovito povezanost slovenskih infrastrukturnih omrežij v evropska infrastrukturna omrežja", tako imenovani TEN in naprej, "Slovenija mora kot del velikih evropskih regij, alpske, mediteranske, podonavske, srednjeevropske in lege na obrobju balkanske prevzeti aktivno vlogo in izkoristiti svoj položaj". Še dalje: "V tem povezovanju mora biti Slovenija enakovreden partner, zato krepi obmejna urbana naselja in s tem povečuje vpliv slovenskih obmejnih regij. Slovenija se s svojo gospodarsko javno infrastrukturo vključuje v evropska infrastrukturna omrežja TEN, ki se v Sloveniji uresničuje v okviru 5. in 10. panevropskega prometnega koridorja. Na vplivnih območjih velikih sosednjih mest, Trsta, Zagreba, Gorice, Gradca, Reke, se spodbuja tak razvoj skupnih regij, ki bo pospeševal prostorski razvoj na slovenskem ozemlju z načrtovanjem učinkovitih mestnih mrež, gospodarskih con, turističnih središč in drugih dejavnosti". Vsi teksti so praktično stari že več kot desetletje, sedaj so samo novelirani. Zato je še toliko bolj zaskrbljujoča nečuječnost ministrstva za promet in ministra Jakoba Presečnika. O spreminjanju našega dela 5. koridorja, panevropskega železniškega koridorja, smo bili obveščeni posredno, in sicer šele takrat, ko je kolega Vili Trofenik postavljal poslansko vprašanje na prejšnji seji državnega zbora. V ponedeljek pa mu je minister odgovarjal. Njegov odgovor je bil sicer zelo optimističen, toda sprejetju amandmaja na odboru, kjer je bil opazovalec gospod Podobnik, bi lahko vsaj pravočasno nasprotoval in tako preprečil glasovaje v Evropskem parlamentu. Saj se vendar poslanci in naši opazovalci v Evropskem parlamentu že sedaj povezujejo s sorodnimi strankami. Zato sem prepričana, da so bili gotovo obveščeni o tem, kakšen amandma se pripravlja glede na to, da so ga vložile evropske ljudske stranke. Če bodo z njihovo pomočjo na prihajajočih volitvah uspeli, se bojim za usodo naših nacionalnih interesov. Upam, da bo vsaj sedanje pozno reagiranje obrodilo sad, in bomo skupaj z Madžarsko uspeli ohraniti staro traso in smer Ljubljana-Pragersko-Hodoš-Budimpešta. V nasprotnem primeru bo severovzhodni del Slovenije, pri tem mislim predvsem na spodnje Podravje in Pomurje, pa tudi Luka Koper, saj je bil sprejet amandma tudi za tisti del petega koridorja, izrinjen iz vseh razvojnih priložnosti. Razvojni tokovi na petem koridorju, od Barcelone do Kijeva, bodo v glavnem namenjeni razvoju naših konkurenčnih mest, na našem koncu sta to Gradec in Zagreb in ob morju Trst. Ali so severovzhodna Slovenija lahko le še zelena oaza, ekološka zelena oaza, ki bo zaradi zaščite vodnih virov morala biti omejena tudi pri tem? V zvezi s prometnimi tokovi opozarjam tudi na karto, ki prikazuje usmeritve za razvoj prometnega sistema in kjer ni vrisan del hitre ceste Slovenska Bistrica-Ormož, in sicer v delu od Slovenske Bistrice do Hajdine. Pričakujem seveda popravek na tem delu tega strateškega dokumenta. Hvala.
Hvala, kolegica Majnikova. Besedo dobi Aleksander Merlo za svojo razpravo. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Jaz ne bom ponavljal, kar so moji predhodniki že danes večkrat povedali. Jaz mislim, da, kot je kolegica Majnikova povedala, jaz upam, da bomo ostali zelena in cvetoča pokrajina, prijazna za življenje ljudi, dobromiselnih in zaščitnikov okolja. Pri vseh teh zadevah pogrešam danes tu, ko je bilo že govora o letalskih prevozih in kdo bo imel dovoljenja in kdo ne bo imel dovoljenja za pristajanje mednarodnih letov oziroma manjših letal, se pojavljajo problemi v področjih, kjer imajo interese v turizmu, to so recimo, Kras z Lipico in bližnjo Divačo, ki ima mini letališče in v enakem položaju je Postojna, ki prav v zadnjem času poskuša ponovno revitalizirati naš svetovno poznani biser Postojnsko jamo. V tem kontekstu vidimo, da bo, kakor že neštetokrat, Postojna nekje zaobidena s strani države in imela bo še večji občutek, da postaja odlagališče za to, kar tej državi ne koristi oziromačesar bi se ta država rada rešila. To veste, da smo v preteklem obdobju dobivali marsikaj, kar si nismo želeli, obdržali smo proti volji naših občanov vadbišče, vojaško vadbišče Poček in od tega praktično nič iztržili. Sedaj, ko se usmerjamo v turizem, jaz upam, da bodo predstavniki ministrstva prisluhnili tudi zadevam turističnih delavcev, ki nekje želijo in vidijo v kategorizaciji našega letališča tudi v tem kontekstu neko implementacijo turistične ponudbe in storitev, ker je ekipa, ki je prevzela vodstvo Postojnske jame, perspektivna in že dela z voljo in zagnanostjo tudi v tujini in ponovno poskuša vračati to svetovno slavo, ki je Postojnska jama imela in je šla na žalost v tujini že v pozabo. Vemo pa, kaj v tujini vse turistom prikazujejo in kaj jim imamo mi za pokazati. Tako jaz vidim absolutno, da v javni, detajljni razpravi vključimo vse te manjše letališče objekte v to strukturo, kajti to državo ne bi nič stalo, pač pa bi za lokalne skupnosti ogromno pomenilo. Tako upam, da bo ta želja padla na plodna tla. Hvala lepa.
Hvala lepa kolega Merlo. Jožef Špindler ima besedo.
Hvala lepa predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci. Prisrčen pozdrav. Mislim, da je ta prostorska strategija ob pravem času nekako prišla ne svetlo, ker smatram, da je to nujno potrebno za našo državo Slovenijo. Iz prostorske strategije v glavnem izhaja, da so tukaj upoštevanje družbene, gospodarske, okoljski, kakor tudi lokalni dejavniki prostorskega razvoja Slovenije. Na prostorski razvoj Slovenije vplivajo spremenjene družbeno ekonomske razmere ter z njimi povezane razvojne opredelitve države. Ob tem ima vsekakor pomembno vlogo proces regionalizacije, po mojem večanje vloge lokalne ravni, krepitve pomena prostorske [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]predvsem posamičnih lokalnih dejavnikov, demografskih trendov, migracije, kakor tudi spremembe gospodarske in socialne strukture prebivalstva. Spreminjanje vrednostni in načina življenja, v vsakem primeru prostorska strategija mora upoštevati zahteve po zagotavljanju ter varovanju kakovosti okolja. Ohranjanje narave, varstvo prostorske identitete in kulturne dediščine ter varstvom in izboljšanje kvalitete bivalnega delovnega okolja so vsekakor temeljne razvojne zahteve, ki jih prostorska strategija vključuje kot sestavni del usmerjenega prostorskega razvoja. Vendar ne na račun tistega, ki je to kvaliteto življenja znal očuvati skozi našo zgodovino. Sedaj se mu pa velikokrat omogoča njegov nadaljnji gospodarski razvoj. Republika Slovenija v strategiji opredeljuje svoja izhodišča, kakor tudi cilje razvoja, ter globalno zasnovo prostorskega razvoja države, podaja razvojne usmeritve za posamezne prostorske sisteme, poselitev, infrastrukturo in krajino ter določa ukrepe za njihovo izvajanje večkrat tudi brez posluha do želja posameznih lokalnih skupnosti, kljub temu da se velikokrat onemogoča njihov nadaljnji razvoj in kljub zatečenemu stanju in upoštevanju predpisanih ukrepov. To so stvari, ki nas na nek način mučijo. Pa tudi mislim, da bi tu med te kraje pisane pod 14. točko, pomembno mesto Ptuja in naprej, tu bi morali biti tudi po moje Ormož, Ljutomer in Gornja Radgona. To so neverjetna strateška mesta, ki gravitirajo - Ljutomer in Ormož na hrvaško področje, Gornja Radgona pa na avstrijsko področje. V nasprotnem primeru se bo odhod delovne sile posebej v sosednjo pokrajino Avstrijo kar nadaljeval s tega obmejnega območja. Nadalje pa bi tudi rad povedal, da sta Ormož in Ljutomer vseeno železniški in cestni križišči. Tako v Ormožu proti Hrvaški, naprej proti Ljutomeru, naprej proti Madžarski in proti Avstriji. Na drugi strani pa je Ljutomer tudi tisto železniško križišče, ki ima še vedno navezavo z Gornjo Radgono oziroma bodoča nova navezava na avstrijsko Radgono, ki jo nekako želijo pripeljati iz avstrijske Radgone proti Murski Soboti. Mislim, da je to nemogoče sprejeti, glede na to, da je ta proga obstoječa do Gornje Radgone praktično. Tam je samo treba zamakniti tisti del proge, ko so praktično Avstrijci zdaj zgradili, tisti stari del proge in bi jo morali malo peljati okrog avstrijske Radgone in mislim, da so tu prav gotovo te stvari nujno potrebne. Naslednja stvar, na katero želim opozoriti, je pa predvsem Ormož-Ljutomer in pa morda še ta del občina Razkrižje, ki so striktno obmejna območja. In ta območja se nam močno praznijo. Mislim, da je to nujno potrebno, da se ta strategija razvoja, da se malo več posveti mogoče tem trem mestoma, ki sem jih omenil. Mislim, da imamo tudi še čas v tej strategiji to popraviti. Veliko je teh stvari, ki jih ima prav gotovo to območje, ki ga mi domačini imenujemo Prlekija. Ali pa ste pozabili na to ime? Prlekija je bila vedno prisotna in ni nič manj vredno področje od Prekmurja. In to še posebej, kar ješe v Prlekiji, imamo zelo kvalitetne vrtine vode, imamo zelo kvalitetno vodo, vsaj ljutomersko območje. Ljutomersko vodno zajetje spada, mislim, med najkvalitetnejše vodno zajetje v Sloveniji, kar bi morali še posebej čuvati na tem območju. Mislim, da je teh zajetij možno še več poiskati in da bi lahko zadostili potrebam, ne samo tega konca, ampak tudi večjega dela Slovenije po kvalitetni pitni vodi. Druga stvar, to ruralno področje, to je že večina mojih kolegov povedala, da ga je treba na nek način obvarovati, pa tudi mogoče omogočiti malo posamične gradnje na posameznih področjih, še posebej v teh obmejnih območjih. Kaj se nam dogaja? Kjer so vinogradniška območja se ponavadi to podeželje prazni, glede na težko delo, na nemogoče delovne razmere. Tako bi morali ljudi na tem področju zadržati. Če izgubimo ljudi s teh področij, potem si ne moremo več predstavljati kvalitetne vinogradniške proizvodnje. Danes je širše kmetijsko področje razumljivo po tej strategiji kot ravninski predel. Vendar v tem delu Prlekije in Slovenskih Goric pa so ravno ti ruralni predeli izredno pomembni za nas, posebej tam, kjer raste vinska trta, ker praktično druge kulture na takih strmih legah ni moč gojiti. Mislim, da je to en velik prispevek države Slovenije, kakor tudi širšemuobmočju. Vsaj moramo se zavedati tega, da slovensko vinogradništvo spada, ali pa bom rekel, to območje severovzhodne Slovenije spada v 5% svetovnih špic najkvalitetnejših vin. Toliko na kratko. Mislim, da bomo ostale stvari še v drugi obravnavi popravili in še marsikaj mogoče k tej strategiji tudi dodali. Tudi z razumevanjem ministrstva za okolje in prostor in ljudi, ki na tej strategiji delajo. Hvala.
Hvala kolega Špindler. To je bila razprava poslank in poslancev. Zdaj bi pa dal besedo vladi, gospod minister imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Poskušal bom na kratko, 15 minut imam časa, preleteti nekatere od pripomb oziroma nanje odgovoriti. Najprej generalno na teme, o katerih so govorili poslanec Sok, Tanko, Veber, Kebrič, še nekateri. Mnogi od vas ste se pridruževali naši oceni, ki je vsebovana v poglavju o ocenah stanja in razumem, da so izhodišča skupna. Skratka, da se v vsem tem strinjamo. Pri tem je potrebno poudariti, da je pred nami, ko smo pisali strategijo, bila dilema, kako rešiti ali kako zastaviti reševanje nakazanih problemov: konceptualno ali projektno. Nekateri od razpravljavcev ste si želeli projektno, posamezne lokacije, drobne točke na zemljevidu. Nam zakon o urejanju prostora, tega si tako ali tako nismo želeli, ampak tudi zakon o urejanju prostora nam tega ne dopušča, zavezuje nas h konceptualni zastavitvi reševanja problemov. Strategija prostorskega razvoja, ki je pred vami, kaže smer, konkretna merila določa prostorski red Slovenije, ki je podzakonski akt na podlagi strategije. Veliko je bilo diskusije o posameznih ukrepih. Lahko jih dopolnjujemo, ni problem, vendar se je potrebno zavedati, da mnoge ukrepe prinašajo druge strategije, na primer nacionalni program izgradnje avtocest, ki ste ga tu imeli pred kratkim. To je eden od ukrepov, ne moremo tega ponavljati v strategiji prostorskega razvoja in tudi ne moremo čakati na spremembo strategije, da bi potem nek resorni strateški dokument šele lahko sprejemali. Del ukrepov je tudi v pristojnosti občin. Skratka, nabor ukrepov, ki se tu lahko pojavijo, je omejen, ampak to ni slabost strategije, strategija pač daje samo nastavek tudi za potem sektorske ukrepe. Drugo tematsko področje - naselja. Mi strategijo prostorskega razvoja Slovenije naslanjamo na omrežje naselij. To predvsem zaradi usmeritve tako imenovane družbene infrastrukture. Rabimo to omrežje zaradi usmerjanja stvari, ki jih lahko na regionalni ravni učinkoviteje rešujemo. Moram povedati, da imamo tu omrežjenaselij razdeljeno na 40 večjih naselij, najprej tri, Ljubljana, Koper, Maribor, potem je druga raven, 14 pomembnejših naselij, tretja raven je 20 pomembnejših naselij. In na to omrežje naselij se obeša cela strategija. S tem poskušam pojasniti morda tudi nerazumevanja pri nekaterih diskusijah. Naslednja tema, ki ste se jo dotikali - gradnja. Mnogo je bilo govora o razpršeni gradnji, zakaj ne bi bilo več razpršene gradnje, nekateri pa, zakaj je še tisto, kar je, dovoljeno. Zakon o urejanju prostora eksplicitno, pa to piše v strategije ali pa ne, narekuje, da mora najprej biti gradnja znotraj obstoječih naselij. To je zakonska omejitev. Znotraj obstoječih naselij najprej na degradiranih in na zapuščenih zemljiščih. Mimo tega ne moremo, ne vi, ne mi, pri presojanju recimo občinskih prostorski aktov. Prioritete morajo določiti občine same. Izven naselij pa je moč iti oziroma v širitev naselij pa je moč iti izjemama, že zakon določa izjeme, in možno je iti tudi v razpršeno gradnjo tam, kjer je to avtohtonivzorec. Ta avtohtoni vzorec je tu posebej poudarjen. V prostorskem redu Slovenije pa bomo to specifiko nekaterih slovenskih območij, kjer je to avtohtoni poselitveni vzorec, kot so na primer Haloze, še poudarili. Gospod Brejc je imel veliko diskusijo o turizmu. Mi smo tu izhajali iz iskanja ravnovesja med željo po množičnem turizmu, v posameznih območjih, in pa željo po popolni zaščiti narave. Strategija prostorskega razvoja mora iskati kompromis med skrajnostmi. Zato smo seveda predvideli izven naselij,da se mora turizem predvsem prilagajati naravi. Smučišča tam, kjer je to primerno. Vodno smučanje tam, kjer je to primerno, in tako naprej. Govoril je o vodovarstvenih območjih, da bi morala biti deležna večjih denarnih spodbud. To sicer ni tekst strategije ali pa tema strategije, ampak kmetijsko-okoljski programi posebej to na primer izpostavljajo. Govoril je o sanaciji odlagališč komunalnih odpadkov. Tu seveda ni generalne usmeritve v strategiji prostorskega razvoja. To je predvsem v pristojnosti občin. Ponekod imajo na tem celo golf igrišča. Zakaj pa ne? Govoril je o tem, da bi morali na, tam, kjer naj bi se preprečevalo zaraščanje, predvsem spodbujati kmetijsko rabo. Spraševal je zakaj ne druge rabe, na primer rekreacijske. Se strinjamo, takih konkretnih pripomb smo veseli in z njimi je treba seveda ustrezno dopolniti tekst. Potem je gospod Veber in mnogi drugi so spraševali, zakaj ni vrisana, recimo Avšič, cesta med Brežicami in Rogatcem oziroma Rogaško Slatino, Veber pravi, zakaj ni vrisana že obstoječa železniška proga in tako naprej. Mislim, da je to malo nesporazum. Mi v ta dokument nismo risali regionalnih cest, obstoječih. Niti predvidenih. Nismo risali obstoječih regionalnih železnic, ki niso predvidene za daljinsko povezovanje ali prekomejno povezovanje. Zato vsega tega ni. To seveda ne pomeni, da bi se to ukinjalo ali karkoli. Je pač drugačen način priprave. Če bi želeli risati še vse to, teoretično je tudi to možno, potem bi morali priložiti še eno karto z zelo mnogimi črtami. Nekateri so govorili o 5. koridorju. Na primer Lidija Majnik, pa Jelinčič. 5. in 10. koridor v tem dokumentu planiramo tako, kot menimo, da je prav. Tako kot menimo, da so slovenske potrebe. Če kdo drug, Italijani ali Avstrijci, planirajo 5. koridor drugače, je to pač v njihovi pristojnosti. Mi menimo, da mora tak biti. Zato se seveda ne menimo za želje sosedov, kako to izpeljati. Potem je gospod Vizjak govoril o tem, da bi morala strategija biti v sozvočju z regionalnimi plani. Mi izhajamo iz predpostavke, da je strategija prostorskega razvoja nadrejena, da morajo torej regionalni plani biti v sozvočju s strategijo prostorskega razvoja države. Omenil je stavek, morda je res nekoliko nerodno napisan, v zvezi s časom izgradnje odlagališča radioaktivnih odpadkov. Res je, zakonodaja govori, da je do leta 2008 to potrebno narediti. Strategija je splošen dokument in ima pač splošnejšo dikcijo pred koncem obratovanja. Če to koga moti, lahko to tudi popravimo na 2008. Govoril je o letališču Cerklje in nekateri drugi ste tudigovorili o letališčih: Postojna, Sežana in še nekateri drugi. Kar se tiče letališča Cerklje, je treba reči, da so letališča, ki utegnejo biti letališča mednarodnega pomena, to sta dve letališči Gorica in Novo mesto, nakazani v strategiji zaradi približne enakovredne dostopnosti vseh območij v Sloveniji. To seveda ne pomeni, da kdaj bosta dobili to vlogo. Pomeni, da je nakazana. Pri čemer pa seveda letališče Novo mesto ni opredeljeno, ali je to Prečna ali je Cerklje. Takšna stvar se v karto ne riše. Morda pa se lahko zapiše v tekst, ampak to je potem vaša odločitev. Ta hip je v resnici večji poudarek dan letališču Prečna. Zato bi poudarek iz Prečne na Cerklje zahteval ustrezen amandma. Če se je res že začel uporabljati za civilno uporabo, potem bi morda to res bilo celo smiselno. Govoril je gospod Vizjak o tem, zakaj Brežice niso omenjene kot prometni terminal na mednarodni ravni. Gre za nesporazume. V karti so eksplicitno zarisane kot prometni terminal na mednarodni ravni. Gospod Terčon in še nekateri drugi so govorili o Naturi 2000 in o problemih, ki izhajajo iz tega. Dejstvo je, da so strokovne podlage za razglasitev posebnih varstvenih območij opredelile 38% Slovenije za določitev območja Natura 2000. In dejstvo je, da je določitev nekega območja kot posebnega varstvenega območja predstavlja določeno omejitev za ravnanje v tem prostoru. Ta zemljevid bomo zelo v kratkem razposlali v neko zelo krajšo javno diskusijo. Dejstvo pa je, da smo tukaj dolžni spoštovati direktivo in da tam, kjer se pojavlja pomembnejša populacija ogrožane rastlinske in živalske vrste, ki je pač na ustrezni listi, priloženi k ustrezni evropski direktivi, mi moramo, hočeš-nočeš, to območje razglasiti za posebno varstveno območje. Nek manjši manever je možen, vendar kjer se pojavlja pomembnejša populacija, to ni možno. Zato se bomo kakšnemu od konfliktov, ki bi se pojavil na podlagi sedaj predvidenih 38% z neko krajšo javno razpravo lahko morda izognili, mnogim pa verjetno ne. Nekateri so spraševali o tem, ali, se opravičujem, prej pri letališčih nisem dokončal vsega, kar sem mislil povedati. To, da letališče ni opredeljeno kot mednarodno, tudi ne mednarodno nižjega ranga, ne izključuje, da se neko zelo lokalno letališče, neka steza ne uporablja tudi za pristajanje letal iz tujine. Vendar to seveda pomeni, da mora spoštovati ustrezne norme iz zakona o letalstvu. To, da se pa v strategiji ne pojavlja kot letališče mednarodnega pomena, pa seveda pomeni, da ni usmeritev države prednostno usmerjena v določitev neke točke kot letališča mednarodnega pomena, da država tega ne spodbuja, preprečuje pa ne. Potem je gospod Kremžar govoril o začetku veljavnosti. Še enkrat bi rad poudaril. Nam, se opravičujem, ker bom uporabil ta izraz, zastavica pade 21. julija letos zaradi direktive o celoviti presoji vplivov na okolje. Do takrat moramo spraviti pod streho strategijo prostorskega razvoja in prostorski red. Prostorski red že nastaja sedaj vzporedno in bo v maju tudi že neka mini javna obravnava. Tako ga bomo imeli do 1. julija pripravljenega v celoti. Čim bi bila sprejeta strategija, ga lahko naslednji teden sprejmemo na vladi. To je naša ambicija. Ne bomo čakali eno leto, kot zakon omogoča, ampak takoj, v nekaj dneh šli v sprejem. Mi sicer lahko strategijo uveljavimo, morda ne s 1. julijem, ampak z10. julijem, morda teoretično celo s 15. julijem, ampak do 21. julija morata biti pa oba teksta sprejeta. Zato hitimo. Časa mi je zmanjkalo. Moram pa reči, da sem hvaležen za marsikatero sugestijo, ki je opozorila, kje je kakšen nedosleden tekst [[...]]
Minister, dokončajte, normalno.
[[...]]včasih pa tudi na kaj, kar smo morda slabo napisali. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]To bomo seveda poskušali urediti do druge obravnave v obliki ustreznih amandmajev. Še gospodu Baroviču nisem odgovoril, čeprav del njegove diskusije nisem razumel, pa pri njem bi rad posebej poudaril to, mnogi, mnogi ste diskutirali o posameznih tekstih iz obrazložitve. To morda nam ni v čast. Ampak ta obrazložitev je nastajala kot plod več deset avtorjev, ki imajo med seboj tudi neusklajeno dikcijo, ki so pisali tekst v času, ko nekatere stvari še niso bile znane, pa sedaj zanje že dobro vemo. Tako obrazložitev morda o vseh stavkih ali pa vseh točkah, ni povsem ustrezna. Prosil bi vas, da temu ne posvečate prevelike teže. Ključno je, kaj piše v odloku. Tekst, ki je zmotil gospoda Baroviča, je bil v zvezi z deponijami komunalnih odpadkov, kjer je potem podal trditev, kako država obremenjuje občino Trbovlje. In tu bi rad samo zanikal to njegovo trditev. Regionalna deponija stane 440 milijonov, od tega je 220 milijonov dala država občini, mora dati skupaj 220 milijonov, od tega odpade 55 milijonov po mojih podatkih na Trbovlje, in še to bo občina Trbovlje lahko plačala iz državne takse. Morda pa imam tudi kakšen napačen podatek ta hip, pa se že vnaprej opravičujem. V glavnem upam, da sem na najbolj pomembne pripombe odgovoril. Če pa na kaj nisem, pa bom morda še opozorjen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ostalo je še nekaj časa na voljo. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati, da bi še ta čas porazdelil? Najprej bom zapisal. Mamić, Veber [[...]]Še kdo? Sok se mi ni javil. Sok, želite razpravljati? Zdaj je čas. Torej kolega Mamić, Veber in Sok. Zaenkrat po pet minut. Prosim, kolega Mamić, imate besedo.
Hvala lepa. Danes smo slišali dosti zanimivih stvari, zelo pomembnih. Jaz bom govoril o stvareh, ki mene še najbolj zanimajo, kar sem že izpostavljal tudi lansko leto. Me zanima, recimo, pri prenovi naselij, kjer so stare hiše posebno v strnjenih naseljih že v takem stanju, da so nevarne tudi za mimoidoče, kako se ta problem rešuje drugod, če ga mi ne znamo rešiti? Če ga znamo, hvala bogu. Mislim, da je to en tak pereč problem. Največji problem je v tem, da lastniki ali so nedosegljivi ali je toliko dedičev in tako naprej. Ampak problem je pa ljudi, ki živijo blizu takih objektov. Zato jaz predlagam, če se da na kakšen način rešiti, da se tisti objekti obnovijo, kar bi bilo dosti bolj poceni, posebej za mlade družine, da pridejo do stanovanjskih površin oziroma do stanovanja, ali pa naj se porušijo, da ne ubijejo kakšnega mimoidočega. V Sloveniji je ostalo precej objektov bivše JLA, vojašnice ali pa kakšna skladišča. Po moji presoji, gradbeniški, mislim, da jih velika večina ni primerih za obnovo iz konstrukcijskih razlogov. Statik bi gotovo rekel, da je to za porušiti. Pa tudi v arhitektonskem smislu po moje bi bilo najboljše, da se to enostavno odstrani in se sama lokacija nameni za kakšno industrijsko cono ali pa tudi naselje ali pa karkoli. Lahko se da tudi malim podjetnikom v uporabo tiste objekte, ki so dobri ali pa na novo naj jih zgradijo. Bilo bi prav, da bi tukaj država tudi pripomogla, stimulirala te ljudi, niti proizvodnja ne steče, pa že plačajo take davke, da je grozljivo, da ne govorimo o vlaganju v infrastrukturo itd. Prebral sem danes v časopisu, da v Benkovcu na Hrvaškem, ki je redko naseljeno in so zapuščene hiše, država ponuja parcele zastonj in kupi toliko gradbenega materiala, da se mlade družine vračajo. Če se vam zdi smešno, vam bom prinesel časopis in boste videli, kaj piše. Ne mislim jaz, da bi Slovenija morala biti toliko dobrodušna, pa delati ravno take usluge, ampak neke omilitve bi morale biti tukaj za te ljudi, da jih malo stimuliramo za življenje. S tem se tudi obnavlja zapuščeno podeželje. Vemo, kakšno je podeželje, da ne bi o njem govoril, se je govorilo o tem podeželju še in še. Ker mi časa zmanjkuje bi omenil samo še vetrnice. Jaz sem v začetku bil zelo navdušen nad gradnjo vetrnic. Ko pa sem malo bolj spoznal detajlno, da so to stebri pet metrov premera pri tleh, 52 metrov visoko, plus vetrnica, ki je, mislim, 30 metrov, tisto pero ali kar je že, pride na 80 metrov višine. Tu se bodo morali sami ljudje odločiti, kje bodo te vernice. Ne vem, kako bo šlo skozi. Glede na vse to, kar smo danes slišali, ker je to, kar smo danes slišali, ker je toliko pripomb, toliko vprašanj, toliko pobud, predlagam, da bi se to vse upoštevalo in bi se naredil nov Poročevalec, da bi se izognili velikemu številu amandmajev, tako kot smo recimo za zakon o graditvi objektov elegantno, dvakrat se je delal oziroma trikrat Poročevalec, tako da je bilo amandmajev še vedno dosti, ampak neprimerno dosti manj, kot jih je bilo na začetku. Hvala.
Hvala lepa. Janko Veber, ima besedo.
Na odgovore ministra bi rad povedal, da seveda nisem zadovoljen z njimi, kajti želim opozoriti na to, da se pogovarjamo o razvoju. Če želimo napraviti posnetek obstoječega stanja, potem je to to, kar je zarisano oziroma nekaj manj, ampak resno manj. Cesta Ljubljana-Kočevje-Petrinja-Delnice se navezuje na avtocestni križ Hrvaške Reka-Karlovacin ima status čezmejne cestne povezave. V tem dokumentu ima zgolj status, cesta nacionalnega pomena. Nima pomena ceste za čezmejno povezavo. Dejstvo pa je, da že danes ta cesta je temu namenjena. In to, kar predlagam in pričakujemo v tem razvoju, da bo v tej strategiji prostorskega razvoja ta cesta opredeljena kot cesta za čezmejno povezavo. Samo to. Legalizacija tega, kar v bistvu že danes je. Če se pa ta cesta neha na Kočevskem, potem bi razumel, OK. se neha, ampak se ne, gre naprej in je pomembna. Glede železnice. Nacionalni program razvoja slovenske železniške infrastrukture je bil pred leti sprejet, vendar danes ugotavljamo, da se ne izvaja in da so se nekatere stvari tudi ob tej progi že bistveno spremenile. Država se je odločila, da bo imela ob tej progi pomembno skladišče naftnih derivatov nacionalnega pomena. Ugotavljamo, da ta proga ne izpolnjuje pogojev, da vlak zapelje s polno cisterno do tega skladišča, kar pomeni, da je prevoz dražji in nevarnejši, ker pač pa pol prazna cisterna je izredno nevarna za to, da se vagon prevrne. Torej se je vmes že nekaj zgodilo, ker je potrebno potem tudi z infrastrukturo ustrezno rešiti in zapisati. Samo mesto Kočevje izpolnjuje kriterije po tej strategiji, ki so zapisani, kdaj lahko neko mesto postane kraj oziroma središče nacionalnega pomena. Deset tisoč prebivalcev je pomembno za razvoj tega območja, Kočevska se nima kam drugam navezati, na Belo krajino ne gre, Ljubljana vemo, da je poglavje za sebe, za smer Notranjske nimamo nobenega razvojnega potenciala v tej strategiji. In to območje lahko živi samo od tega, kar tam ima in status - središče nacionalnega pomena Kočevje pač mora imeti, če želimo premakniti razvoj na tem območju naprej. In ker izpolnjuje resnično te pogoje, pričakujem, da bo to tudi zapisano.Tudi če pogledate razporeditev središč, mest z nacionalnim pomenom, je samo ne vem, področje Karavank pa Julijskih Alp primerljivo s Kočevsko. Ampak vendarle Karavanke in Julijske Alpe so povsem drug svet. Kočevska je povsem normalna dežela, ki se lahko razvija in ima vse pogoje, klimatske in višinske in ne vem še kakšne. Zato govorim o tem, da moramo peljati razvoj tudi na tem območju naprej. Če pogledamo razvod plinovoda, ravno tako ne vem, zakaj ne bi bilo možno načrtovati, ker gre za načrtovano izgradnjo plinovodnega omrežja, ki je tudi vprašanje, kdaj in kako bo, pa vendarle, zakaj to območje ne bi smelo biti priključeno na to omrežje, ki gre skorajda v neposredni bližini mimo. Gre za odsek Novo mesto-Nova Gorica in to je vsega, ne vem, mogoče 20 kilometrov od predvidene trase, ki še ni niti locirana natančno. To v tem programu ni zarisano. Vsi ostali večji kraji so priključeni, na železniško omrežje in na to plinovodno omrežje in na ustrezno cestno omrežje. To območje je pa žal primerljivo po tem, kar je sedaj zarisano, samo s Karavankami in Julijskimi Alpami.
Hvala lepa. In še kolega Alojz Sok ima besedo za razpravo.
Hvala lepa za besedo. Rad bi še enkrat opozoril, kar sem že v uvodni obrazložitvi, da so dejansko nekatera naša področja danes v Republiki Sloveniji tako razseljena, tako prazna, da bi bilo smiselno razmišljati o nekih spodbudnih ukrepih. In če bo dejansko se uresničevalo to, kar je napisano na 134. strani, ko pravite, da jetreba absolutno preprečevati razpršeno gradnjo, in sicer piše med drugim: "Razpršena gradnja je sporna predvsem zaradi nizke gostote poselitve, zlasti še na obrobju mest in v obmestnih naseljih. Razpršena gradnja naselij onemogoča racionalnost komunalne opreme, onemogoča racionalno rabo energije, saj so sistemi prenosa preveč razvejani, zapleteni in energetsko potratni." V tem sistemu, ko sprejemamo neko novo resolucijo o energetskem programu, bi bilo možno tudi drugače razmišljati. Se pravi, če bomo v Sloveniji uvajali uporabo obnovljivih virov energije, biomase, potem seveda takšna predpostavka o energetski potratnosti in pa razvejanosti v tem kontekstu odpade. Bojim pa se, če bi na celotnem področju Slovenije preprečevali razpršeno gradnjo, da bi nekatera področja, kot so na primer področje Slovenskih goric, ali pa področje Haloz, v bodoče še hitreje zgubljala prebivalstvo, kot se to danes že dogaja. Če se do neke mere dovoljuje razpršena gradnja, zagotavljamo to, da ta območja kljub vsem tem trendom, ko se ljudje preseljujejo iz podeželja v mesta, da nekako še ohranjamo ljudi na tem področju in da v zvezi s tem tudi obdržimo to kultiviranost kulturne krajine. Ne da bi jo pravzaprav s tem uničevali. Če so se na ta področja priselili določeni ljudje, s tem je tudi seveda bila vzpostavljena komunalna infrastruktura, posodobile so se ceste, napeljeval se je, ne vem, vodovod, telefonija, in kraji kot takšni so s tem pridobili. Moram še to povedati, da so to infrastrukturo največkrat ti priseljenci sami investirali, ali pa dobršen del sredstev, ob tem seveda, da so jim pomagale tudi občine. Zelo malo je k temu prispevala država. Zato bi bilo nesmiselno, da bi v bodoče na celotnem področju Slovenije ta problem obravnavali enako. Jaz mislim, da bi o teh zadevah morali v tem odloku o prostorskem planu nekoliko drugače zapisati in mogoče te zahteve iz zakona o urejanju prostora, ker to izhaja od tam, nekako omiliti, videti, če je smiselno. Če namreč nekdo ne dobi gradbenega dovoljenja, sam vem, da smo v naši občini na ministrstvo poslali okrog 330 vlog v tej smeri, da se ljudem dovoli investirati, pa je potem bilo rešena pozitivno manj kot polovica vlog v prostorskem planu naše občine. Če pa pogledam področje, kjer sem se sam odločil graditi hišo, pa je nekoč vitalna vas, kjer je bilo, ne vem, mogoče za en razred otrok, danes v bistvu brez, mislim, da na celem hribu, celem tistem področju je samo en učenec. Če bomo imeli takšno politiko preprečevanja, so ogrožene ne samo poselitev, ampak tudi delovanje tistih institucij, v prvi vrsti šolstva, za katerega pa smo v preteklosti namenjali ogromna finančna sredstva. Jaz vam predlagam, da o tej zadevi razmislite in mogoče v samem odloku to nekoliko blažje zapišete in da bi bilo možno na takšnih področjih, kot so Haloze, Slovenske gorice, pa tudi druge bi lahko našteval, le do neke mere graditi tudi na takšen način. Hvala lepa.
Hvala lepa. In zdaj je prav, da dam še besedo ministru za odgovore na ta tri vprašanja oziroma razprave. Prosim.
Hvala za besedo. Najprej to zadnje, da ne bo nesporazuma. 134. stran, kjer ste brali to, gospod Sok, eksplicitno pravi, čeprav je to obrazložitev ne odlok: "V Sloveniji je poleg razpršene poselitve, ki je avtohton poselitveni vzorec, močno prisotna razpršena gradnja." Skratka, to poglavje govori o razpršeni gradnji, ki ni avtohton poselitveni vzorec. Torej o tisti, ki se nam zdi z urbanističnega vidika slaba oziroma najslabša možna rešitev. To je predvsem v okolici večjih mest. Pri tem paje treba reči, da je ena od oblik sanacije razpršene gradnje, to je tiste, ki ni avtohtoni poselitveni vzorec, tudi zgoščevanje. Gospod Mamić je govoril o prenovi naselij oziroma o konkretnih ukrepih v zvezi s prenovo v naseljih. To sicer ni stvar neposredno te strategije, pa vendar inšpekcija ima možnost v primeru, da se podira objekt, ki ogroža mimoidoče, odrediti rušenje, v skrajnem primeru lahko to celo sama zruši, tudi nekaj takih primerov imamo v Sloveniji. Lansko leto smo tudi sami rušili. Drugačepa je ključna stvar predvsem davčni sistem, zakon o davku na nepremičnine, ki žal že vse predolgo hodi v parlamentarne klopi, ima v tistem tekstu, ki ga jaz poznam, tudi določbo, po kateri se država v primeru neplačanega davka lahko usede na nepremičnino,potem ko dolg nanese določen znesek, lahko to na dražbi proda. Ključni problem pri takih razpadajočih objektih je v glavnem solastništvo. Spodbujamo pa tudi na drug način, na primer že z obstoječim nadomestilom za uporabo stavbnih zemljišč se da spodbujati tudi raba in obnova. Tako da nekaj instrumentarijev že obstaja. Gospod Veber, kar se plinovoda tiče, mi smo usklajevali z energetskim sektorjem oziroma z geoplinom. Tovrstne plinovodne povezave nikakor niso želeli predvideti zaradi neekonomičnosti. Teoretično bi jo lahko celo vrisali, vendar vnaprej bi vedeli, da tega v realnosti verjetno ne bo. Kar pa se cest tiče, pa moram reči, da prihaja do nesporazuma, malo tudi zaradi terminologije, ki smo jo noter uvedli. Cesta nacionalnega pomena, to je cesta Ljubljana-Kočevje in naprej na Hrvaško, je cesta, ki res gre čez mejo, ampak se ji ne reče čezmejna, kajti čezmejna se reče hitrim cestam, takim pa se reče, cesta nacionalnega pomena oziroma glavna cesta, v bolj znani terminologiji. Tako morda izhaja nekajteh hudih besed tudi iz nesporazuma, zaradi terminologije, ki smo jo uporabili pri poimenovanju cestnih povezav. Sicer pa, kar se tiče kraja nacionalnega središča, pa je seveda stvar posebne diskusije. Hvala lepa.
Kolegice in kolegi, s tem zaključujem splošno razpravoČas je za prehod na glasovanja. O predlogu sklepa, da je predlog odloka primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru glasovanj, ob 19.55. Prekinjam to točko dnevnega reda. Vsem hvala za sodelovanje.
Vabim vse kolegice in kolege v dvorano. Preden bomo prešli na glasovanje, vas samo želim obvestiti, da je včeraj prišlo do ene računalniške napake, ki jo moramo upoštevati pri našem delu. Ko je včeraj podpredsednik kolega Pohorec dal na glasovanje predlog vlade glede uveljavitve prvega odstavka 138. člena pri predlogu zakona o varstvu okolja, je glasovanje na izpisu pokazalo, da je bilo 63 navzočih, 42 za in 21 proti. Kot veste, sklep ne more biti sprejet, če je več kot ena tretjina proti. Računalnik je pokazal, da je bila proti sklepu več kot ena tretjina dejansko jih je bilo pa ena tretjina, ker je bil napačno programiran, tako da moramo to upoštevati. Na podlagi navedenega vas obveščam, da bomo tretjo obravnavo predloga zakona opravili v torek po končani zadnji točki dnevnega reda, ker to ustreza dejanski odločitvi volji državnega zbora sinoči pri glasovanju. Računalnik je bil programiran na eno tretjino, poslovnik pa določa več kot eno tretjino, 21 pa je od 63 točno ena tretjina, tako da se to upošteva. Prosim, kolega Sok.
Moram vas vprašati. Kaj pa je potem z izglasovanim sklepom, ker takoj za tistim smo izglasovali sklep, da vlada pripravi predlog za tretje branje?
Ja, to je drug. To je proceduralni sklep. Ta proceduralni sklep stopi v veljavo, če proti njemu glasuje več kot ena tretjina. Bila je točno ena tretjina računalnik je pa napačno pokazal, da ni izglasovan. Boste dobili tudi pisno to informacijo Na podlagi navedenega vas obveščam, tako so tukaj pripravili, da bo državni zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek 30.3. po končani zadnji točki dnevnega reda. Pregled sprejetih amandmajev in členov, h katerim so bili ti amandmaji sprejeti, boste prejeli na klop. Kvalificiran predlagatelj lahko amandmaje k temu členu vlaga do začetka tretje obravnave predloga zakona. Vam bom dal to informacijo tudi v pisni obliki. Mislim, da je prav, da jo imate pred seboj in če bo še kakšna diskusija, se lahko med to sejo pomenimo, do torka je še dovolj časa. Hotel sem vas samo obvestiti v zvezi s tem vprašanjem. 6. točka dnevnega reda - druga obravnava predloga zakona o podpornem okolju za podjetništvo. Prosim.
Glede na to, da se že vračate na včerajšnjo sejo, je potrebno povedati. [[Ali lahko prosim pustiš, da govorim?]]
Prosim za mir v dvorani.
Glede na to, da se vračate na včerajšnjo sejo, je potrebno jasno ugotoviti, da ste včeraj pri točki, ko je že bila zaključena razprava, dali besedo gospodu Ivanu v oklepaju Janezu, Janši in to mimo procedure. In seveda ni bilo mogoče izvesti polemike. In kar je najhujšeje to, da gospoda niste opozorili, niste mu dali opomina, v trenutku ko je žalil in to grobo užalil poslance in poslanke Liberalne demokracije. Danes sem šele dobil magnetogram. In potem sem šel gledat tudi televizijski posnetek, kjer direktno gospod obtožuje poslance in poslanke Liberalne demokracije, da so, "do tega ste pripeljali s takšno politiko" in tako naprej, "na koncu kradete celo iz stečajnih mas". In gospod predsednik, prosim, da zagotovite ustrezno opravičilo poslankam in poslancem s strani kolega poslanca in tudi z vaše strani, kajti vi niti slučajno niste opozorili gospoda poslanca, da prvič ne govori o stvari, ki je na dnevnem redu, drugič, da seveda sploh ni imel možnosti takrat govoriti in tretjič, kar je najhuje, ob taki žalitvi, kleveti, ki je tukaj povedana, niste odreagirali in ga niste opomnili, da žali poslance in poslanke druge stranke. Magnetogram je tukaj, poglejte si še video posnetek. Sicer bomo pač morali zahtevati to javno še na drugačen način. Preberite si še enkrat.
Poglejte, navajate del odgovora, ki je bil predsinočnjim, jaz sem utemeljeval svojo odločitev glede dajanja možnosti za replike, to pravico ima predsedujoči, tudi pojasnjeno, kdaj. Prosim vedno, tudi sedaj, da pri svoj nastopih in vsi odgovarjamo zanje, se poskušamo izogniti čemurkoli, kar bi kdo lahko razumeli za žalitev. To je neko osnovno izhodišče, iz katerega je treba izhajati. Predlagam, da se vsi po svojih močeh vključno z mano, kot najbolj odgovornim, potrudimo, da delo poteka v tem državnem zboru tako. Najprej in predvsem sem včeraj prosil in tudi danes oziroma predvčerajšnjem za mir v dvori, ko se vodi seja in tudi sedaj vas to prosim, tako da je mogoče lahko dajati besedo, opozoriti na kakšne spodrsljaje, napake ali kakšne besede, ki ne sodijo in potem pričakovati ustrezno reagiranje. 6. točka, predlog zakona o podpornem okolju za podjetništvo. Prosim, za mir v dvorani. Vsak od nas je odgovoren za besede, ki jih izrečemo v tem državnem zboru. Kot predsedujoči, predsednik, skupaj z mojimi kolegi pozivam, ne bom dal besede za polemiko, rekli ste, samo odgovarjam na vaše besede, pozivam, da se vsak pri svojem nastopu izogne sleherni navedbi ali kvalifikaciji, ki bi jo lahko kdo razumel za žaljivo. Ali ni mogoče, da bi vsakdo v vsakem trenutku posegel v debato, če bi to delal, bi se utegnilo zgoditi, da bi preprosto motil normalen potek seje, prosim vse, da se kolikor je to mogoče in seveda se moramo, držimo poslovnika. Kolega Anderlič, predlagam, da ne nadaljujemo te diskusije. Prosim.
Jaz sem zahteval v imenu poslank in poslancev, ki so ogorčeni sprejeli to izjavo in tudi potem nekajkrat gledali posnetek na televiziji in zahtevajo opravičilo od vas in od gospoda, ki je to izjavil. In to je vaša dolžnost, da zagotovite, ker med sejo, ko je to izjavil, ko so bili protesti iz klopi, tega niste zagotovili. Vi se boste odločili, kaj boste storili, mi se bomo pa pač odločili, kako bomo ravnali v zvezi z vašo odločitvijo.
Kolega Anderlič, vam in vsem ostalim pravim, ne bom odpiral diskusije, nikomur drugemu ne bom dal besede. Prosim, za mir v dvorani. Te diskusije ne bomo vodili naprej. Svoje delo opravljam tako, kot menim, da je najbolje. Če se kdaj zgodi nekaj, kar kdo sodi za napako, se opravičujem. Tudi v tem primeru to lahko storim. Prosim, za mir v dvorani. Mislim, da ni potrebno, da nadaljujemo to polemiko in jo bom prekinil. Povedal sem, da je treba voditi seje tako, kot zahteva poslovnik. Če se kdaj to ne zgodi, in to z moje ali vaše strani, je mogoče tudi izreči opravičilo. Zame to ni nikoli problem. Nikogar tudi ne morete, ne morem prisiliti, da to stori. Meni to ni bilo nikoli problem, tudi v tem primeru ne. Vam zagotavljam, da bom tudi poslej vodil sejo tako, da bom takrat, ko bom ocenil, da je bila izrečena žalitev, to tudi opozoril, ko bo posegla beseda izven predmeta razprave, ga bomo na to tudi opozoril. Prosim za malo strpnosti v našem delu. Sem tudi rekel, kaj je moj odnos. Kdo drug lahko da tudi še kakšno drugo izjavo. Jaz sem svojo dal, predvsem zavezo, da bomo vodili sejo naprej tako, da bo tekla v skladu s poslovnikom in tudi z eno kulturo, ki jo naše delo zahteva. 6. točka dnevnega reda. Prehajamo na 6. Proceduralna. Prosim.
Gospod predsednik, spregledali ste, da se je gospod Janša javil k besedi in verjetno bi se želel opravičiti, pa mu ne dovolite. Prej ste rekli, da ga ne želite, da nikogar ne želite prisiliti. Dajte mu prosim možnost, da se opraviči. Hvala.
Gremo na 6. točko dnevnega reda. Glejte, naj rečem eno stvar. Pred nami je še nekaj mesecev trdega dela, predvsem do izteka dela v tem semestru, do začetka parlamentarnih počitnic. In naše delo bomo lahko dobro opravili le, če bomo z maksimalno potrpežljivostjo delali stvari, ki jih zahteva ta čas. Te so pa izjemno zahtevne. To vemo. Pred nami so še ustavne spremembe, evropska zakonodaja. To bo od vseh nas zahtevalo kolegialnost in potrpežljivost. Nihče od nas tudi ni popoln. Sem in tja bo kdo kaj rekel ali naredil, kar komu drugemu ne bo všeč. Ali bo to interpretiral kot prekoračitev poslovnika, za vse se je tudi mogoče opravičiti. Za vse se je treba torej znati obnašati. Prosim vas za eno kolegialnost in eno potrpežljivost pri našem delu. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Smo pri prekinjeni 6. točki dnevnega reda K 3. členu imamo vložena dva amandmaja, amandmaja poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin ZLSD, SLS in DeSUS k 3. členu. Imamo tudi amandma poslanske skupine k 3. členu. Oba dajem v razpravoSprašujem, ali želi kdo besedo za obrazložitev glasu. Potem pa bomo ločeno seveda tudi odločali. Lahko odločamo? Lahko prosim preverite vaše glasovalne naprave? Lahko odločamo? Najprej glasujemo o amandmaju poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin ZLSD, SLS in DeSUS. Glasujemo. 64 navzočih, 53 za in nihče proti. Za je glasovalo 53.) [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine SDS k 3. členu. Glasujemo. 68 navzočih. 51 za in 6 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 6.]] Ta je sprejet. Pri 4. členu želi kdo besedo za obrazložitev glasu? Odločamo. 67 navzočih, 27 za in 34 proti. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 34.]] Ta ni bil sprejet. Peti je umaknjen. Amandma poslanske skupine SDS k 5. členu je umaknjen. Ne bomo odločali o njem. K 7. členu imamo vložen amandma poslanske skupine SDS. Želi kdo obrazložiti glas? [[Ne.]] Odločamo. 69 navzočih, 26 za in 40 proti. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 40.]] Ni bil sprejet. K 9. členu ista poslanska skupina vlaga amandma. Ta je spremenjen, imate ga pred seboj na klopi v spremenjeni dikciji. Lahko odločimo o amandmaju k 9. členu, tako kot je bol spremenjen. Glasujemo. 67 navzočih, 27 za, 38 proti. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 38.]] Ni bil sprejet. K 11. členu imamo amandma poslanske skupin SDS k 11. členu. Samo hipec. 10. in 11. sta umaknjena. Drži? O 16.a členu pa bomo odločali. Želi kdo obrazložiti glas? Sicer bomo glasovali. Prosim. 66 navzočih, 20 za in 40 proti. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 40.]] Ni bil izglasovan. K 20.a členu imamo amandma poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin ZLSD, SLS in DeSUS. Lahko odločimo? [[Da.]] Glasujemo. 69 navzočih, 43 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 3.]] Bil je sprejet. Gospa ministrica, želite besedo? Prosim.
Hvala lepa. predsedujoči. Glede na to, da je bilo sprejetih amandmajev manj kot 10% vseh členov, predlagam, da se bo opravila še tretja obravnava na isti seji.
Gospa ministrica je torej predlagala, da se ta predlog zakona obravnava še na tej seji. Prehajamo na odločanje o tem sklepu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslank in poslancev. Glasujemo. Zaradi že omenjene ugotovljene računalniške napake, bom ugotavljal tukaj [[...]] 69 navzočih, 50 za in 15 proti. Sklep je sprejet. Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet in da bomo opravili obravnavo v torek 30.03.po končani zadnji točki dnevnega reda seje. Službe bodo pripravile pregled v katerem bodo vključeni sprejeti amandmaji. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave. S tem je ta točka dnevnega reda prekinjena. Smo pri prekinjeni 7. točki dnevnega reda - pri drugi obravnavi predloga zakona o spremembah in dopolnitvah z akona o obrambi. Prehajamo na odločanje o enem vloženem amandmaju. Pri tem vas želim obvestiti, da bo v skladu s prvim odstavkom 124. člena ustave predlagani amandma sprejet, če bosta zanj glasovali dve tretjini navzočih poslank in poslancev. Enaka večina velja tudi za sprejetje zakona v celoti. Se ne sliši, ali se slabo sliši? Smo pri 7. točki dnevnega reda - imamo drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o obrambi. Ali je boljše? Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju. Pred tem vas želim obvestiti, da bo v skladu s prvim odstavkom 124. člena ustave predlagani amandma sprejet, če bosta zanj glasovali dve tretjini navzočih poslank in poslancev. Enaka večina velja tudi za sprejetje zakona v celoti. Imamo torej amandma poslanske skupine SDS k 24. členu. Ali želi kdo obrazložiti glas? Prosim kolega Petan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vsebina tega amandmaja opredeljuje dolžnost države Republike Slovenije do ljudi, ki jih ta amandma obravnava. Glede na to, da je na dopoldanski razpravi bila manjša zasedba, bom na hitro povedal, za katere pripadnika gre. Gre za pripadnike stalne in vojne sestave, ki so delali v teritorialni obrambi Republike Slovenije in slovenski vojski najmanj 15 let, bili pripadniki manevrske strukture narodne zaščite leta 1990 in sodelovali pri pripravah in osamosvojitveni vojni leta 1991, ter imajo najmanj 30 let, to velja za moške, in 25 let za ženske, pokojninske dobe. Imajo pravico do predčasne upokojitve z 80% pokojninsko osnovo. Za vsako leto nad 30 let pokojninske dobe pa se poveča pokojninska osnova za 1%, vendar največ do 83%. S tem bi to kategorijo, ki seveda ni številčna izenačili v prvi meri s tistimi, ki so prestopili iz JLA in so imeli to dobo s povečanjem vseskozi že upoštevano. Tu gre bolj za voljo kot pa za denar. Doslej smo to omogočili že več kategorijam državljanov Republike Slovenije. V poslanski skupini SDS smo omenjeno tematiko obravnavali glede na obravnavo, ki je bila, in na izrečeno podporo ali nepodporo, ki je bila izrečena v razpravi popoldan. Sklenili smo, da če ta amandma ne bo dobil potrebne podpore, zaradi dolžnosti naše države, zaradi dolžnosti Republike Slovenije do teh ljudi ne moremo podpreti zakona. Hvala lepa.
Prosim, najprej kolega Maršič, potem kolega Drobnič.
Spoštovane kolegice in kolegi! Čeprav je bila dvorana danes prazna, je potekala kar pestra razprava v zvezi z amandmajem kolegov iz SDS. Moram reči, da me preseneča, če sem prav razumel gospoda Petana, so se premislili, kajti tako na odboru za obrambo kot tudi v današnji razpravi so vseskozi trdili, tudi če ta amandma ne bo sprejet, ne bodo s tem pogojevali sprejetja samega zakona. Čudno, ampak stvar odločitev in očitno zadnjih pritiskov še in izsiljevanj. Še enkrat bom ponovil čisto na kratko tisto, kar smo povedali danes dopoldan. V Liberalni demokraciji Sloveniji se točno zavedamo, da je treba status veteranov urediti in urejati. To se v vseh teh letih ni počelo. Ali pa se je počelo, pa se ni naredilo tako, kot bi bilo potrebno. Tako smo vsaj slišali danes iz razprave. Amandma kolegov iz SDS je nekonsistenten in ni pravilno pripravljen. To je ugotovila tudi zakonodajno-pravna služba. Razlogov ne bom našteval, ker so bili našteti tako na odboru za obrambo kot tudi tukaj v tej dvorani. Ker kolegi niso,mi smo danes slišali, pa dajmo ga podpreti, ga bomo že popravljali v nadaljnjem postopku, ampak kolegi tega niso naredili, lahko pa bi. Lahko bi upoštevali mnenje zakonodajno-pravne službe in spremenili amandma, čeprav so vedeli, da preprosto ne vzdrži in da ima celo protiustavne elemente. Jaz tega amandmaja ne bom podprl in obžalujem odločitev v zadnjem trenutku kolegov.
Kolega magister Drobnič, za njim kolega Jelinčič. Obrazložitev glasu je to.
Hvala lepa. Lahko rečemo, da zakon ima vrsto dobrih rešitev, ki jih velja podpreti, so pa stvari, podobno kot ta amandma, h katerim je potrebno pristopiti na drugačen način. Mislimo, da je skladno in pravi pristop k razreševanju odnosa do naše preteklosti, to je zagotovo odnosa do ključnega dejanja osamosvojitve. Mi menimo, da je razumno sprejeti ta amandma. Če mu manjka kakšna rešitev oziroma popravek, ki ga je potrebno narediti v smislu skladnosti, kot pravi zakonodajno-pravna služba, lahko to še storimo. Ne moremo pa storiti, če tega amandmaja ne bomo sprejeli. Naše odločanje o tem amandmaju je vezano tudi na odločanje oziroma podporo k zakonu. Če je kaj spornega, je lahko še možno v tretji obravnavi dopolniti rešitev. Če pa boste kolegi iz vladajoče koalicije to zavrnili, pa je stvar zaustavljena, tako kot sami veste. Mi bomo ta amandma podprli.
Kolega Jelinčič. Ali potem še kdo želi besedo? [[Ne.]] Prosim kolega Jelinčič, potem bomo šli na glasovanje.
Hvala lepa. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli ta amandma. Na enak način se je upokojila kar velika številka oficirjev JLA, ki so takrat biliprivilegirani in jim je slovenska država podarila ogromno denarja. Slovenska država je zgleda navajena, da nagrajuje izdajalce lastne države in protidržavne elemente. Tiste, ki so pa slovensko državo branili in jo ustvarjali, tiste bomo tolkli po glavi. Pri nas v Slovenski nacionalni stranki nas je sram, da imamo taka čudna dvojna merila in da uničujemo vse tisto, kar je nekaj naredilo za Slovenijo in dvigujemo v višave tiste, ki hočejo uničiti slovensko državo. Mislim, da gre za eno veliko sramoto, ki jo s sprejetjem tega amandmaja zmanjšamo vsaj do neke znosne mere.
Ugotavljam, da lahko pridemo na glasovanje. Še enkrat opozorilo na 124. člen in dve tretjini navzočih poslank in poslancev za sprejetje tega amandmaja in potem zakona v celoti. Odločamo. Prosim, za pozornost, smo sredi odločanja. 67 navzočih, 29 za in 35 proti. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 35.]] Ta amandma ni bil sprejet. Želi minister besedo glede tretje obravnave?
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Glede na to, da amandma ni bil sprejet, predlagam, da bi opravili tretjo obravnavo predloga zakona o obrambi še na isti seji.
Glasovali smo o amandmaju. Prosim, je kakšen problem? Če slišim kakšen ugovor, se nanj odzovem, da ne bi bilo potem kakšnih nesporazumov. V skladu s 139. členom poslovnika bomo tretjo obravnavo predloga zakona opravili v torek 30.3.2004 po končani zadnji točki dnevnega reda te seje. Amandma ni bil sprejet. Ni nobenega amandmaja, torej lahko gremo na obravnavo te točke oziroma na tretjo obravnavo v torek. 24 ur mora miniti med drugo in tretjo obravnavo. Sedaj ne bi rad, da v tem dialogu gremo skozi vse člene poslovnika, sem pa pripravljen, rade volje, vedno dati pojasnilo, zato, da ne bi bilo nesporazumov v zvezi s potekom odločanja. Sedaj smo pri 9. točki. Torej o prejšnji bomo odločili dokončno v torek. Pri 9. točki imamo tretjo obravnavo predloga zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije Najprej, da ne pozabim, prosim imejte pred očmi dejstvo, da v skladu s četrtim odstavkom 3.a člena ustave sprejemamo odločitve, če bosta zanje glasovali dve tretjini navzočih poslank in poslancev. Imamo amandma k 4. členu in dva amandmaja k 6. členu. Najprej gremo k 4. amandmaju. Imamo amandma poslanske skupine Nove Slovenije.Želi kdo obrazložiti glas? Prosim, kolega doktor Bernik.
Gospod predsednik, gospod minister, kolegice in kolegi! Po mojem osebnem mnenju je ta zakon v nekaterih členih veliko preveč plašen in pohleven in tudi zmanjšuje pristojnosti tega zbora. Zato mislim, da bi bil popravek v 4. členu nujno potreben. Kot vemo, nekateri pravni strokovnjaki mislijo, da je naš sedanji poslovnik za državni zbor vse preveč skupščinski in pa s tem daje manj možnosti vladi, da se uveljavlja nasproti državnemu zboru. Nekateri tisti, ki ste bolj poznali skupščinski sistem, boste to verjetno sami vedeli bolj kot jaz. V drugem modelu, parlamentarnem, ima vlada večje možnosti kot v prvem, kot sem ga omenjal. Naj omenim na kratko samo to, da je prejšnji poslovnik bil nekoliko bolj naklonjen državnemu zboru, ta pa ni. Zaradi tega mislim, da je potrebno ta amandma sprejeti. Čeprav je bilo ogromno besed izrečenih danes ob tem zakonu, mislim, da je povsem nelogično pričakovati, če ostane sedanja dikcija, ki se imenuje, da državni zbor sodeluje pri oblikovanju stališč, kaj pomeni sodelovanje, pa vsi vemo. Zato mislim, da nova dikcija bo veliko boljša, kot je bila prejšnja. Zato bom glasoval zanjo. Hvala.
Dajte biti prosim pozorni tudi na čas za obrazložitev glasu, da ne bom prekinjal, sicer bom to storil. Želi še kdo obrazložiti glas. Lahko odločimo? [[Da.]] Še enkrat opozorilo v zvezi s potrebno večino. Odločamo o amandmaju poslanske skupine NSi. Navzočih 67, 23 za in 40 proti. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 40.]] Ni bil sprejet. Poslanska skupina SNS vlaga k 6. členu amandma, k 6. členu vlada amandma tudi poslanska skupine NSi. Bomo šli po vrsti. Najprej o amandmaju poslanske skupine SNS. Smo pri 6. členu. Odločamo o amandmaju poslanske skupine SNS k 6. členu. Navzočih 67, 20 za in 41 proti. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 41.]] Ni bil sprejet. Sedaj glasujemo še o amandmaju poslanske skupine NSi k 6. členu. Glasujemo. Tudi ta amandma ni bil sprejet. Navzočih 65, 21 za in 40 proti. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 40.]] Amandma ni bil sprejet. Tako smo opravili z glasovanjem o amandmajih. Nimam opozorila o neusklajenosti, tako lahko preidemo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Želi kdo obrazložiti? Prosim, kolega dr. Bajuk, to je prej bila druga obravnava, sedaj je pa tretja. Ali moram pojasniti vse korake? Hvala. Smo v tretji obravnavi in ker nimam obvestil o neusklajenosti, lahko preidemo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Še enkrat opozorilo glede potrebne večine za sprejetje odločitve. Glasujemo o sprejemu zakona v celoti. Navzočih 66, 50 za in 7 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 7.]] Zakon je sprejet. S tem je ta točka dnevnega reda zaključena. Smo pri prekinjeni 12. točki dnevnega reda, to je pri prvi fazi obravnave predloga odloka o sprejemu strategije prostorskega razvoja Slovenije. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog odloka o sprejemu strategije prostorskega razvoja Slovenije, prva faza, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Želi kdo obrazložiti glas? Nihče. Potem bomo prešli na odločanje. Glasujemo. Navzočih 68, 47 za in 16 proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 16.]] Sklep je sprejet, točka dnevnega reda pa zaključena. Pri 10. točki dnevnega reda naj ugotovim, da predloga zakona v tretji obravnavi ne moremo obravnavati zaradi vložene referendumske pobude. Na podlagi razlage komisije za poslovnik z dne 25.3.2004 bomo v okviru te točke kot predhodno vprašanje obravnavali predlog sklepa po 15. členu oziroma 16. členu zakona o referendumu in ljudski iniciativi. Jutri ga bo obravnaval odbor za notranjo politiko. Ko bomo prejeli na klop sklep in poročilo odbora, bomo lahko prešli na to točko. Ker sedaj niso izpolnjeni pogoji zanjo, gremo naprej na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O PRISTOPU EVROPSKE SKUPNOSTI K MEDNARODNI KONVENCIJI EUROCONTROL O SODELOVANJU ZA VARNOST ZRAČNE PLOVBE Z DNE 13. DECEMBRA 1990, KI JE BILA VEČKRAT SPREMENJENA IN USKLAJENA S PROTOKOLOM Z DNE 27. JUNIJA LETA 1997. Ta predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada. Ali želi vlada besedo? Ugotavljam, da ne. Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko. Ne vidim interesa za dopolnilno obrazložitev. Želi kdo obrazložiti stališče? Prosim, kolega Janko Veber. V imenu poslanske skupine? Prosim.
Pri teh ratifikacijah, ki se nanašajo na pristop k evropski skupnosti in ki se nanašajo pravzaprav tudi na Eurocontrol, ki govori in je ustanovljen pravzaprav zato, da se vzpostavi enovit evropski sistem upravljanja zračnega prometa smo v poslanski skupini opozarjali že takrat, ko se je sprejemal zakon o navigacijskih službah. Želeli smo, da bi te ratifikacije bile opravljene prej, preden smo sprejemali takratni zakon, ker seveda ratifikacija tega zakona pri 15. točki in tudi naprej pri 17. pomeni tudi zelo konkretne obveznosti za naše navigacijske službe oziroma v tem primeru naše javno podjetje, ki smo ga ustanovili za izvajanje te službe. Verjetno bi bilo veliko lažje, če bi imeli te obveznosti že takrat znane. Tako želim opozoriti samo na to, da težave, ki bi morebiti nastopile pri organizaciji in delovanju slovenskih navigacijskih služb zaradi sprejetja teh dveh ratifikacij nikakor ne more biti krivda mogoče državnega zbora ali zakonodajnega telesa, ker smo na to pravočasno opozarjali. Pričakujemo predvsem od teh služb, da se bodo uspešno vključile v Eurocontrol, da bodo zagotavljale sredstva, da bodo zagotavljale naprave, ki bodo skupne, in da bodo seveda tudi uskladile kadrovske potrebe, ki bodo najbrž da nekaj manjše pri slovenski navigacijski službi, ker bodo določene naloge seveda za nas opravljal tudi Eurocontrol. Želim jim nekako, bom rekel, razsodnosti in uspeha pri reševanju problemov, ki po našem mnenju ne bi nastopili, čebi ratificirali te protokole že prej. Hvala.
Matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja. Razprave o členih in amandmajih ni. Prehajamo na tretjo obravnavo. Prosim za pozornost, ker potem kdo pravi, da se me ne sliši, morda tudi zaradi pretiranega hrupa v dvorani. Prosim za pozornost. Prehajamo na tretjo obravnavo - to je na odločanje o predlogu zakona. Lahko odločimo. Glasujemo o predlogu zakona. 64 navzočih, 51 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet, točka pa zaključena. PRI 16. TOČKI DNEVNEGA REDA IMAMO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE FINSKE O MEDNARODNEM CESTNEM PREVOZU POTNIKOV IN BLAGA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada. Razpravljalcev ni, ni tudi amandmajev, ni razprave o amandmajih, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Ali želi kdo obrazložiti glas? Odločamo o predlogu zakona. 56 navzočih, 49 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Zakon je bil sprejet. S tem je zaključena ta točka dnevnega reda. PRI 17. TOČKI DNEVNEGA REDA IMAMO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA ZA USKLADITEV MEDNARODNE KONVENCIJE EUROCONTROL O SODELOVANJU ZA VARNOST ZRAČNE PLOVBE Z DNE 13. DECEMBRA 1990. Želi kdo obrazložiti glas pred končnim odločanjem o predlogu zakona? [[Nihče.]] Potem prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Odločamo o predlogu zakona. 61 navzočih, 54 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet, točka pa zaključena. Smo pri 18. TOČKI DNEVNEGA REDA - PRI OBRAVNAVI PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O SPREMEMBI MEDNARODNE KONVENCIJE O POENOSTAVITVI IN USKLADITVI CARINSKIH POSTOPKOV. Lahko odločimo o predlogu zakona, če ne želi nihče obrazložiti svojega glasu? [[Da.]] Glasujemo o zakonu. 58 navzočih, 52 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet, točka pa zaključena. Smo pri 19. TOČKI DNEVNEGA REDA - TO JE PRI OBRAVNAVI PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN REPUBLIKO BOLGARIJO O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA IN PREPREČEVANJU DAVČNI UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA IN PREMOŽENJA. Lahko preidemo na odločanje o predlogu zakona, če ne želi niče obrazložiti glasu? [[Da.]] Prehajamo na glasovanje. Odločamo o predlogu zakona o ratifikaciji. Navzočih 57, 52 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet, točka pa zaključena. Smo pri 20. TOČKI DNEVNEGA REDA, to je pri obravnavi PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN REPUBLIKO FINSKO O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA Želi kdo obrazložiti glas? Nihče.) Glasujemo. Glasujemo o zakonu. Prosim za pozornost. Ne bi rad koga izpustil, če se bo prijavil k besedi, ampak to lahko ugotovim samo, če je mir v dvorani. 56 navzočih, 52 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet, točka pa zaključena. Pri 21. TOČKI DNEVNEGA REDA imamo obravnavo predloga ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN SLOVAŠKO REPUBLIKO O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA IN PREPREČEVANJU DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA IN PREMOŽENJA S PROTOKOLOM Lahko preidemo na glasovanje o zakonu, če ne želi nihče obrazložiti glasu. [[Da.]] Glasujemo. Smo sredi odločanja o zakonu. 57 navzočih, 54 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Nihče proti.]] Zakon je sprejet, točka zaključena. Še nekaj odločitev imamo. Smo pri 22. TOČKIDNEVNEGA REDA, pri obravnavi predloga ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO UKRAJINE O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA IN PREPREČEVANJU DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA IN PREMOŽENJA Lahko preidemo na odločanje? [[Da.]] Glasujemo. Smo sredi glasovanja. 59 navzočih, 55 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet, točka pa zaključena. Pri naslednji, 23. TOČKI DNEVNEGA REDA imamo obravnavo predloga ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO KRALJEVINE TAJSKE O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA IN PREPREČEVANJU DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA Želi kdo besedo za obrazložitev glasu? Odločamo. Smo sredi glasovanja. 59 navzočih, 56 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet, točka zaključena. Sedaj imamo odločanje o štirih sklepih, o tem da se potrdijo uradna prečiščena besedila zakonov, 37. točka dnevnega reda. Prosim za pozornost, da ne bi bilo nesporazumov pri posameznih odločitvah. Šli bomo po vrsti. Uradna prečiščena besedila je pripravila zakonodajno-pravna služba zbora in jih zbor potrdi brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Potrdi se uradno prečiščeno besedilo obrtnega zakona. Glasujemo. Glasujemo o potrditvi uradnega prečiščenega besedila obrtnega zakona. Državni zbor je to uradno besedilo potrdil. 58 navzočih, 54 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Potem imamo sklep, da se potrdi uradno prečiščeno besedilo zakona o upravnih taksah. Glasujemo. Navzočih 60, 54 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Nihče proti.]] To prečiščeno besedilo smo potrdili. Imamo še dve taki odločitvi. Najprej za potrditev uradnega prečiščenega besedila zakona o izvršbi in zavarovanju. Glasujemo. Navzočih 60, 55 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Nihče proti.]] To je sprejeto. Sedaj še zadnje, predlog sklepa, da se sprejme uradno prečiščeno besedilo zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament. Glasujemo. Navzočih 60, 55 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Nihče.]] To uradno prečiščeno besedilo je sprejeto. S tem je zaključena ta točka dnevnega reda in do jutri prekinjam sejo zbora. Odbor za notranjo politiko se bo sestal jutri ob 9. uri v velikem salonu. S tem obvestilom zaključujem sejo in se zahvaljujem vsem za sodelovanje. Jutri nadaljujemo z delom zbora ob 10. uri. Prijete večer, kolikor ga je preostalo še.