Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo 6. sejo Državnega zbora. Za danes so se opravičili: dr. Andreja Črnak Meglič, Roberto Battelli in Janez Vasle. Nadaljujemo s prekinemo 3.a točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnost bank v okviru nujnega postopka. Včeraj sem sejo in to točko prekinil zaradi tega, ker je bil prejšnji petek na posvetu vodij poslanskih skupin sprejet nek gentlemanski dogovor, da bodo amandmaji koalicije vloženi en dan pred obravnavo tega zakona. Žal se to v ponedeljek ni zgodilo. Amandmaji so prišli na mizo šele včeraj, tako mislim, da je bilo sedaj dovolj časa, da jih vsi pregledamo, tudi poslanke in poslanci opozicije. Pozitivna Slovenija za to točko najavlja obstrukcijo. Mi je zelo žal. Naredil sem vse, kar je bilo v mojih močeh, da bi bili izpolnjeni vsi procesni pogoji, da bi lahko normalno delali, vendar so se pač tako odločili, tako da bomo danes to točko opravili brez njih. Prehajamo na razpravo o posameznih členih in amandmajih. Najprej dajem v razpravo 2. člen in dva amandmaja k 2. členu. To je amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov in amandma poslanskih skupin koalicije. Odpiram prijavo za razpravo. Prosim, če se prijavite. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. K 2. členu vlagamo amandma, s katerim želimo definirati, katera podjetja naj bi bila predvidena za odkup terjatev od bank zaradi slabih naložb. Menimo, da bi to lahko bila podjetja, ki so uvrščena v bonitetna razreda D in E v skladu s sklepom Banke Slovenije, ki ureja ocenjevanje izgub iz kreditnega tveganja. Namreč, sam zakon ne definira, kaj sploh je slaba terjatev. To je že na samem izhodišču ključna pomanjkljivost tega zakona; ne vemo, o čem se pogovarjamo, ne vemo, kaj je slaba terjatev. Presenečen sem, da danes ob tej temi med nami ni predsednika Vlade, ki je prišel v Slovenijo, ni ministra za finance, tukaj imamo državnega sekretarja gospod Krušca, ob vsem spoštovanju, ampak glede na pomen odločitve o slabi banki bi pričakoval bistveno težjo zasedbo, če lahko tako rečem, tudi s strani Vlade, da se vključi v to razpravo. Tako je eno ključnih vprašanj prav na začetku: Kaj sploh je slaba terjatev? Kdo mi lahko odgovori – ali predsednik Vlade, ali minister za finance, ali gospod Krušec, ali kdor koli –, kaj je slaba terjatev? Ni je definirane nikjer v zakonu. Pogovarjamo pa se o 4 milijardah, za katere naj bi dali poroštvo, ker se bodo odkupovale od bank in prenašale na družbo za upravljanje teh terjatev. Danes smo po radiu slišali, da minister za finance govori o 6 milijardah slabih naložb. O čem se pogovarjamo pri tem zakonu?! Kaj bo danes Državni zbor odločil? Te odgovore bi radi dobili. Kanček tega rešujemo z našim amandmajem, ko pač definiramo, da so tista podjetja, ki imajo bonitetno oceno D in E, predmet odkupa terjatev iz bank in prenos na družbo za upravljanje teh terjatev. Vse ostalo sploh ni določeno, ni definirano, nimamo nobenih obrazložitev v zakonu, kaj želimo doseči s tem zakonom, kakšne bodo posledice takšnega zakona. In ta zakon omogoča prenos tudi dobrih podjetij na družbo za upravljanje slabih terjatev. Zakaj dobrih?! Tudi tega odgovora ni. Resnično želim spomniti na dejstvo, da je iz Slovenije bilo že prenesenih več kot 20 milijard evrov sredstev v davčne oaze. Ali ne delamo s tem zakonom možnost, da ta denar, ki je v davčnih oazah, po najnižji mogoči ceni odkupi naša podjetja, s katerimi bo upravljala družba za upravljanje teh slabih terjatev, in ali ni cilj tega zakona mogoče tudi to, da teh 20 milijard pomeni dejansko, po domače povedano, pranje denarja in legalizacija poslov, ki so se odvijali v teh letih tranzicije Slovenije. 20 let se je Slovenija izčrpavala, preko 20 milijard premoženja, ugotavljamo, je v teh davčnih oazah in zdaj jim očitno s tem zakonom odpiramo pot, da bodo tisti, ki so ta denar kanalizirali ven, prišli do poceni premoženja v naših podjetjih in v naših bankah. Zato je zelo pomembno, da definiramo, kaj je slaba terjatev. Še enkrat poudarjam, prosim najprej odgovor, da potem lahko opravimo razpravo o tem zakonu. Ta zakon slabe terjatve ne definira. Hvala.
Mag. Katarina Hočevar.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Zdaj pa jaz sprašujem vas, gospod Veber, če bi se zakon omejeval samo na razreda D in E, kje pa je tu garancija, da bi zajeli vse slabe terjatve?! Po našem mnenju bi takšna opredelitev v zakonu po določeni oceni zajela le polovico teh terjatev in tako bi banke sanirali le delno, kupili bi jim pač nekaj časa, vendar čez nekaj let bi ta postopek morali ponoviti. Slabe terjatve lahko nastanejo bodisi zaradi rigorozne zakonodaje, zaradi slabega tako notranjega kot zunanjega nadzora in zato so lahko razvrščene tudi v razred B. Zato je po mojem mnenju smiselno, da to področje opredelimo v podzakonskem aktu. Zato amandmaja Socialnih demokratov ne bom podprla. Hvala.
Mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Spoštovani! V zvezi z 2. členom koalicija tudi predlaga, da se v drugem odstavku 2. člena črta 4. točka, ker menimo, da je ta 4. točka, ki se nanaša na odgovornost, da jo je smiselno uporabljati v drugih členih, predvsem v 10. členu. Glede na to, da so Socialni demokrati tudi predlagali amandma k temu 2. členu, kjer naj bi se opredelile kot slabe terjatve tiste terjatve, ki jih bo Banka Slovenija opredelila z bonitetno oceno D in E, bi v zvezi s tem dejal naslednje. Prvič. Takšnega amandmaja ni mogoče podpreti iz različnih razlogov, izključno strokovnih razlogov. Prvič zaradi tega, ker različne terjatve imajo v različnih bankah različne bonitete. Drugič. Iste terjatve ali pa isti kreditojemalci imajo v različnih bankah različne bonitete. Tretjič. Banka Slovenija ni tista, ki bi dejansko ocenjevala, v kateri banki ima isti kreditojemalec za isti kredit boniteto D, E, C, B, ali A. Zakaj imajo iste terjatve različno boniteto? Zato ker so, prvič, merila v bankah različna in, drugič, zaradi tega ker je lahko v eni banki ista terjatev zavarovana zelo dobro in ima lahko boniteto A, v drugi banki ima tisti kreditodajalec slabo zavarovano terjatev in zaradi tega je lahko v bonitetni oceni D ali E. Skratka, če sprejmemo takšno rešitev, bi dejansko prišli do tega, da bi naredili zelo veliko zmedo v bančnem sistemu, ker so poslovne banke vedno posamezne kredite oziroma kreditojemalce ocenjevale z določenimi bonitetnimi ocenami. Takšen sistem bi prispeval samo k temu, da bi bila zmeda in da se ne bi vedelo, kaj se dejansko dela v tej novi družbi. Po drugi strani bi prispevalo k temu, da to sploh ne bi bilo operativno. Ne bi bilo tudi operativno zaradi tega, ker je ne nazadnje Banka Slovenije dala na podlagi anketnih listov in tudi na podlagi drugih ocen v Državnem zboru že informacijo o tem, koliko je slabih terjatev po eni varianti, po drugi varianti, po tretji in četrti varianti. Banka Slovenije bi navsezadnje vse to že lahko naredila. Banka Slovenije bi že lahko spodbudila te banke, da ustanovijo, če želite, neke pravne osebe, ki bi menedžirale te terjatve, upravljale s temi terjatvami, pa to dejansko ni naredila, kar z drugimi bankami pomeni, vsaka banka za sebe je ocenila, kakšno bonitetno oceno ima posamezni kreditodajalec. Banka je na podlagi ankete te podatke pridobila in jih tudi predstavila Državnemu zboru. To je bila ena izmed tistih ocen, koliko je slabih terjatev, ni pa v popolnosti, ker to so vseeno anketni podatki in dejansko s tem ne bi prišli do tega, da bi bil ta zakon učinkovit in da bi se na učinkovit način lahko to naredilo. Vsi poslanci tukaj – tisti, ki smo bili prisotni – pa smo dobili podatke o tem, koliko je dejansko slabih terjatev po različnih metodologijah. Zaradi tega je številka, ki ste jo omenili, ena izmed številk. Zaradi tega je tista številka, ki je omenjena, za koliko bo dala država jamstvo v tem zakonu, tudi ena izmed številk. Drugače je pa treba vse to pregledati in oceniti, kaj dejansko je slaba terjatev in kaj seveda tudi z njo narediti – ne samo, ali jo prodati, ampak ali narediti iz te slabe terjatve boljšo terjatev, na primer, da se nedograjena nepremičnina dogradi in potem dobi večjo vrednost. Tako s čisto strokovnega vidika tega amandmaja v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli. Hvala lepa.
Gospod Matevž Frangež.
Najprej nekaj o splošnem. Kar se mene tiče, bi v 2. členu, v drugem odstavku lahko brez slabe vesti črtali prvo, drugo in četrto točko besedila. Tako bi kot edini ukrep za krepitev stabilnosti bančnega sistema v državi ostalo tisto, kar je evidentno najcenejša in najefektivnejša pot za to, da dosežemo želeni cilj; in to je povečanje kapitala bank. Kapitalska ustreznost bank je ključni vir za to, da so naše banke v neugodnem položaju pri pridobivanju sredstev na medbančnem trgu, in na drugi strani zaradi obstoječih obveznosti do istega medbančnega trga so prisiljene v stiskanje mnogih svojih bančnih naložb. Mi smo že večkrat skušali dopovedati tej vladajoči koaliciji, da je osnovni problem, ki ga ima Slovenija, visoka prezadolženost gospodarstva. Naša naloga je, da zagotovimo sistemski okvir, znotraj katerega se bo lahko v gospodarstvu učinkovito razdolžilo. Torej, da bo imelo definirane poti za to, da svojo obveznost v doglednem času poplača. Ne želim se vračati v preteklost, govoriti o tem, da je bruto zunanji dolg, ki danes kaže na visoko stopnjo zadolženosti gospodarstva, nastal v specifičnem obdobju; ne želim govoriti, da so od takrat odpovedali nadzorni mehanizmi tako znotraj bank – se pravi vloga nadzornih svetov – kot tudi regulatorja torej Banke Slovenije. Mislim, da se moramo osredotočiti na problem in na trezno in racionalno razpravo o tem, kje so rešitve tega problema. Zdaj pa: Vlada torej predlaga izdajo 4-milijardnega poroštva, s katerim se bo refinanciral odkup slabih terjatev iz bilanc bank na Družbo za upravljanje terjatev bank. Namen našega amandmaja je opozoriti na temeljno nedoslednost celotnega koncepta. Mi v osnovnem zakonskem okviru, ki definira sanacijo bank, ne določamo, kaj je v teh bankah treba sanirati. Avtorji, denimo Jože Mencinger – verjamem, da ga nimate najbolj radi –, opozarja, da je lahko slaba naložba, ki jo ima banka danes, jutri tudi dobra naložba; samo banka mora storiti tisto, kar je treba storiti. Vsi skupaj ugotavljamo, banke so bile slabo upravljane. Zgodba okoli, recimo, velikih slovenskih gradbincev, kjer sta, recimo, SCT in Primorje potrebovala nekaj deset milijonov evrov za financiranje obratnih sredstev, odločitev bank, da ne podaljšajo ročnosti, da ne zagotovijo obratnih sredstev, je povzročila takojšnjo insolventnost in propad teh firm. Tukaj pa se je začel verižni učinek. Zaradi tega ker banke niso bile pripravljene stopiti naproti potrebam gospodarstva, ne glede na vprašanje, kdo so bili lastniki teh podjetij, ker bi detajkunizacijo lahko izvedli tudi drugače, smo v bančnem sistemu povzročili nekaj stomilijonsko luknjo, ki bo jutri predmet reševanja Družbe za upravljanje slabih terjatev. Spoštovani! Mi v zakonu potrebujemo temeljno opredelitev tega, kaj sploh slaba naložba je. Ne vem, če sploh vemo. To, kaj je slaba terjatev, je danes podvrženo zgolj odločitvi Banke Slovenije, ki pravi, "slaba terjatev je obseg celotnega dolga, katerega del odplačila je 90 dni v zamudi". To ni regulativa evropskega bančnega organa! Tega vprašanja v Evropi sploh nimamo unificiranega. Mislim, da smo pristali na to, da smo radikalizirali problem, da smo z določeno politično agendo pristali na to, da se stanje v državi prikazuje hujše, kot je. Imamo jasno nalogo, to je sanacija bank, imamo v temelju dva različna koncepta, znotraj tega pa vrsto detajlov, ki jih je treba z zakonom dobro predvideti. Ugotoviti moramo, da z rešitvami, kot predlaga koalicija, ni varne poti. Ni varne poti. Bojim se, da nas bo zelo hitro bolela glava, ker bomo ugotovili, kaj smo si na glavo nakopali s konceptom sanacije bank. To bo na koncu bistveno bistveno večji problem, kot je danes.
Par rok sem še videl dvignjenih, tako da bom odprl še en krog. Lahko se kar prijavite. Gospod Bojan Starman.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Prav malo jezen sem, poslušam te stvari in takoj povem, da tega 2. člena ne morem podpreti. Žalostno je, ker nobeden od naših strokovnjakov, vključno z Banko Slovenije, ne ve, kaj je slaba terjatev in kdaj nastane slaba terjatev. Slaba terjatev je tista, ki nima možnosti, da bi se realno vrnila v bančni sistem. To je slaba terjatev. Slabe terjatve so bile in Banka Slovenije bi morala preprečiti dajanje slabih kreditov že takrat, ko so se dajali, s točno določenimi predpisi. Vemo, da vsak občan, če hoče dobiti 5 tisoč evrov: kreditna sposobnost, ali si za določen čas ali nedoločen čas – tisoč preverk je vsega skupaj pa vseh zadev, da dobi 5 tisoč evrov kredita! In malo šans ima, da ga dobi! Zdaj še celo mora imeti eno tretjino prostega [[...]]Se pravi, vse mora biti zagotovljeno, vse mora podpisati, hipoteke, da bo dobil 1 evro kredita. Za podjetje, po navadi, in vedno je bilo tako, da se je naredil elaborat: prvič, za kaj boš porabil kredit. Po navadi se je porabil za to, da si lahko zagnal investicijo, če si imel nove programe, za obratna sredstva, za to in to, kar je imelo za posledico neko proizvodnjo, neko dodano vrednost in nek dobiček, da si lahko vrnil. Ja, kdo si je zamislil, da lahko neko podjetje, kot so bili naši finančni holdingi – ti, ki so najemali kredite za odkup podjetij –, kdo takrat ni vedel, da ta podjetja ne bodo mogla vračati niti obresti, kaj šele kreditov?! Ugotavljamo slabe terjatev, štejemo to, kar je kolega Frangež rekel – zdaj so ugotovljene take: ugotovljene imamo štiri variante različnih stvari; če se obresti ne plačujejo, če se anuiteta toliko časa ne plačuje, to se jemlje za slabe terjatve. V naših bankah je sigurno še cela vrsta velikih terjatev, ki bodo jutri slabe terjatve, ker zdaj vemo, da so bili dani tako veliki krediti, da jih ne morejo vračati: recimo SCT, recimo Mercator. Zakaj so tem podjetjem dajali brez potrebe kredite, če niso mogli izračunati, koliko ta podjetja lahko vračajo? Za menedžerske odkupe so dajali celo kredite za dve, tri leta. Pa nemogoče je, da bi nekdo vrnil 100 milijonov, plus obresti na takšne stvari! In problem je bil tukaj in zaradi tega tukaj sedimo in zaradi tega se tukaj prepiramo, kako bomo stvar reševali. Nikoli nismo – in noben nadzorni organ, noben ne ve, da je osnova, da daš kredit in da je to edina možnost. Nobena tuja banka ni dajala za odkup, za finančne holdinge, ki nimajo nobene proizvodnje, niti za odkupe, ki služijo samo špekulacijam – vsi so špekulirali, kako bodo preprodali to premoženje in tako naprej. Mislim, da je žalostno, da se tukaj že pol leta kregamo, pa že pet let gledamo to stvar, kjer smo vsako leto v 10 letih vsako leto vrgli skozi okno 1 milijardo evrov samo skozi bančni sistem. Ni čudno, da je dovolj denarja zunaj. Pravim, da kakršna koli varianta je, je tukaj neka rešitev, za katero tudi sam nisem prepričan, da je dobra; ampak, ne vem, zakaj imamo Banko Slovenije, zakaj imamo vse institucije – ali bomo znali pogledati in ugotoviti osnovno logiko? Vsak pastir, vsak kmet, vsak posameznik zna izračunati, ali je sposoben vrniti kredit; če tega banka ne zna računati, pa vodstvo ne zna ugotoviti, ja sramota za vse nas, pa za vse nas, ki to poslušamo, rešujemo v nedogled, pa nikoli nič ne rešimo! Povem vam, da vse te ugotovitve okoli slabih kreditov – jutri bo spet naslednjih 3, 4, 5 milijard zraven. Zato se pa ne morem strinjati z amandmajem, da bi kar opredelili, kateri so, ker vem, da jih je ogromno, preveč, in to samo v naših državnih bankah, kjer dopuščamo tak sistem. Cel sistem, vsa politika, vse znanje. Kako more Banka Slovenija dajati licence našim bančnikom, če sami ne znajo ugotoviti, kako se dajejo krediti in na kakšen način? Hvala lepa.
Gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Nekdanji premier Borut Pahor je v pogovoru z novinarji dejal, da njegova vlada ni imela pravih informaciji o nezavarovanih bančnih posojilih. Tako je dejal: "Absolutno pa smo podcenili probleme v slovenskem bančnem sistemu, ki so se začeli kopičiti v letih 2006 do 2007, pa tudi v letu 2008, ko so banke, bom rekel, z majhno, premajhno disciplino dale velike kredite brez ustreznih zavarovanj. Ali me sprašujete, ali sem jaz vse tisto, kar vem danes, vedel takrat? Nisem vedel, vendar je to moja odgovornost. Morda bi takrat, če bi pravilno diagnosticirali problem, to tudi uspeli izvedeti." Konec citata. Tako iskrenost bi pričakoval tudi od sedanjega predsednika vlade, Janeza Janšo. Če bi danes vprašali takratnega voditelja opozicije Janeza Janšo in predsednika največje takratne opozicijske parlamentarne stranke, ali se je zavedal, da bodo zaradi rušenja vseh reformnih projektov Pahorjeve vlade danes problemi reševanja finančne, gospodarske in socialne krize bistveno težji kot sicer. Ne vem, kakšen bi bil odgovor današnjega predsednika. Samo špekuliram. Najbrž se ni zavedal takrat tega problema. Zato bi bilo danes za slovensko državo, pravzaprav za vse nas, tako za vladno kot opozicijsko stran, da bi to nekdanji opozicijski voditelj priznal in to tudi slovenski javnosti jasno povedal. Za to pa je treba nekaj državniškega poguma. Vsem nam bi bilo bistveno lažje. Tako bi lahko stopili na pot narodne enotnosti za izhod iz krize, kajti osebno sem prepričan, tako kot je dejal predsedniški kandidat Borut Pahor v svoji programski izjavi, da dogovor o skupnem naporu za izhod iz krize ne suspendira demokracije, temveč jo zavaruje pred nevarnostjo prevlade demagogije, ki jo utegne ogroziti. Pred nekaj dnevi smo bili s predsednikom Državnega zbora na obisku na Češkem, v Pragi, in smo se pogovarjali z njihovimi državniki. Tam nimajo problemov v bančnem sistemu. Je pa ras, da so lastniki vseh njihovih bank multinacionalke. Kajti, oni so svoj bančni sistem rešili v 90. letih z razprodajo vseh teh njihovih bank. Vendar so tudi tam mnenja o tej potezi različna in tudi tam niso enotni, kajti to ima tako svoje pozitivne kot tudi negativne plati. Zato bi apeliral, da vseeno naredimo razmislek, ali je to prava pot iz te bančne zagate, ki je danes v Sloveniji, ali ne. Hvala lepa.
Gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Najprej naj povem, da sem razočaran, žalosten, če sem pa zelo grob, pa protestiram, da ni z nami danes ministra za finance, gospoda Šušteršiča, na najbolj pomembni točki, na najbolj pomembni zadevi, kar se tiče okrevanja slovenskega gospodarstva. Zakaj sem razočaran? Ker bi ga rad nekaj stvari vendar vprašal, pa verjetno ne bom dobil odgovora, pa se bom moral odločati o tem slabem zakonu, kar sicer meni ne bo težko, ker bom seveda glasoval proti. Nisem eden tistih, ki govorijo, da je treba nekaj narediti, pa tudi če stane, kolikor hoče. Preveč bo ta zadeva stala davkoplačevalce. Najprej bi vprašal gospoda Šušteršiča eno zadevo. Kje je razlog, da je v pol leta spremenil svoje mišljenje, da je slaba banka resnično slaba rešitev, kot je govoril pred pol leta, danes pa jo zagovarja, bom rekel, z vsemi štirimi. Ga bom pa citiral. Gospod Šušteršič je pred pol leta rekel: "Slaba banka je ta čas slaba rešitev. Ključni problem, ki ga je treba rešiti, je, kako bi preko bank prišel sveži denar v gospodarstvo. Če le preneseš terjatev v slabo banko, ne rešiš nič. S tem ne bo novega denarja v gospodarstvu. Ker se te slabe terjatve v glavnem lastniški deleži v podjetjih, bi država spet postala lastnica podjetij, kar pa ni smiselno." To je rekel gospod Šušteršič pred pol leta. Zanimivo pa je, da je rekel še en stavek na koncu; in tukaj je zdaj ključno in tukaj je, bom rekel, srž tega problema zato, gospe in gospodje, ker ste se dogovorili in odločili, da boste razprodali slovensko premoženje, kar ga še imamo. Če ga ne boste mogli prodati vsega preko slovenskega holdinga, ga boste pa prodali preko slabe banke. Zakaj to trdim? Ker je ta isti gospod Šušteršič rekel, citiram: "Bi bilo pa resnično dobro, če bi..." – samo malo – "Precej učinkovitejša rešitev bi bila, da bi banke same prodajale terjatev z nekim diskontom ali pa bi jih unovčile, če gre za delnice. S tem bi pridobile likvidnost. Potem pa o slabi banki ne bi razmišljali. Seveda pa gre za to, da bi naredili to slabo terjatev samo takrat, če bi imeli že dogovor o prodaji banke." Se pravi, vi boste danes z davkoplačevalskim denarjem, 4 milijarde, rešili slabe terjatve in ker ste že vnaprej dogovorjeni – to trdi gospod Šušteršič, da boste banko prodali za, bom rekel, majhen denar –, ste šli v to slabo terjatev, ker drugače si ne znam razlagati. Ker bom imel potem še čas, bom še citiral gospoda Šušteršiča, ki je sicer v svojih kolumnah pisal marsikaj. Verjamem, da je kolumno lahko napisati, težko je pa voditi ministrstvo za finance. On ima diametralno drugačno stališče v svojih kolumnah, v svojih izjavah kot pa je danes to, kar dela. Zdaj bom gospoda Krušca, ker drugega ne morem ta moment vprašati, vprašal eno stvar; pa prosim, če mi odgovorite, gospod Krušec. Bom potem še spraševal, verjemite mi. Vi ste rekli, da boste potrebovali 4 milijarde za to, bom rekel, poroštvo, da bomo dali 4 milijarde v to slabo banko: Na kakšen način boste to naredili? In če ste naredili analizo – verjamem, da ste naredili analizo –, če bi dokapitalizirali banko: Koliko bi to stalo tudi davkoplačevalce? Kolikor imam podatek, nimate denarja ne za poroštvo, za slabo banko, teh 4 milijard tudi ne, nimate milijarde za dokapitalizacijo. Ampak vi ste se vendar odločili, da boste raje naredili 4 milijarde dolga tem našim davkoplačevalcem, kar je jasno povedal gospod Šušteršič, da gre to v javni dolg. Ne razmišljate pa o dokapitalizaciji banke, ki bi verjetno stala 1 milijardo, 1,5 milijarde. Ampak, kakor jaz znam računati, je 4 milijarde bistveno več kot milijardo in pol, s tem da bi, če bi dokapitalizirali banko, izrinili KBC tudi iz lastništva, bi imela Slovenija na nek način lastništvo banke skoraj 100 % v svoji lasti. In kar je še bolj pomembno: banka bi bila dokapitalizirana in bi lahko za dokapitalizacijo dobila tudi več virov v tujini in cenejše. Ampak vi greste raje na takšen način, zato ker ste se odločili, da boste banko, ki bo očiščena, prodali nekim institucijam in za to, kar gospod Veber že vseskozi pravi, za to dobili tudi provizijo. Določeni ljudje. Zato vas sprašujem: Od kod boste dobili denar za 4 milijarde in zakaj ni milijarda dovolj za dokapitalizacijo?
K besedi se je javil državni sekretar.
Hvala lepa. Na to vprašanje glede poroštva bi želel še enkrat razjasniti situacijo. Se pravi, poroštvo se bo dalo za obveznico, ki jo bo izdala ta družba, in s to obveznico se bodo odkupile terjatve. Se pravi, ne gre za denar, ampak se bo ta obveznica zamenjala za terjatev. Se pravi, dobra terjatev, kar bo ta obveznica, se bo zamenjala v banki za slabo terjatev, ki bo šla na družbo. Ta transakcija je brez denarja, [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]Denarja, tega ne rabimo. Šla bo v javni dolg, vendar, kar je bistveno, je pa to, da bo povečanje tega javnega dolga začasno, ker bo imela družba nekaj za unovčevanje. Se pravi, te slabe terjatve se bodo sčasoma unovčevale in bistveno je, kolikšno bo končno povečanje tega javnega dolga. Ker bo cenitev teh terjatev narejena po neki realnimi ekonomski vrednosti, je pričakovanje, da se bo v celoti ali približno v celoti ta javni dolg v času obstoja te družbe poplačal. Se pravi, v petih letih bo to začasno povišanje spet šlo na nivo, kot je bilo pred prenosom teh terjatev. Mislim, da je to bistven element celotne transakcije. Hvala.
Replika, gospod Han.
Gospod Krušec, zdaj pa vas bom še nekaj vprašal. Niste mi odgovorili, na kakšen način pa bi lahko dokapitalizirali. Verjetno na isti način, samo da bi imeli milijardo in pol, ne pa 4 milijard. To je ena stvar. Ampak, vaš gospod nadrejeni, šef, gospod Šušteršič, pravi, da bo to, kar vi zdaj trdite, pogoj, če bodo realno ovrednotili te slabe terjatve. Vi se pa še danes niste odločili, na kakšen način boste vrednotili te slabe terjatve: ali jih bo vrednotila država ali jih bo vrednotila, na nek način, banka. Če boste – ali ena ali druga stran vrednotila, se zadeve ne bodo pokrile. Tako danes sprejemamo neko zadevo, kar bo davkoplačevalce stalo štiri milijarde, ne vemo pa, na kakšen način bomo vrednotili te slabe terjatve. Bi mogoče še to povedali, če že imate nek matematični izračun, šimel, ali kakor koli rečemo, kako boste vi vrednotili te slabe terjatve. Nimate jih! In greste v zgodbo štirih milijard evrov, da bodo davkoplačevalci plačali, brez nekih analiz. To je skrajno, skrajno neodgovorno. Skrajno neodgovorno.
Gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Vesel sem, da sem spodbudil razpravo na temo slabih terjatev, in sem prav hvaležen tako gospodu Širclju in še posebej kolegu Starmanu, ki je zelo jasno povedal, kdaj slaba terjatev nastane in iz česa moramo izhajati. Ampak, ta zakon tega sploh ne definira, to moram še enkrat poudariti. Tudi se zahvaljujem gospodu Širclju, da je opisal, da imajo nekatera podjetja lahko boniteto v eni banki A, v drugi D, E, za neko terjatev. Ampak, vse te situacije je treba predvideti in nikakor ne moremo tega prepustiti Vladi, da bo v podzakonskem aktu opredelila, kaj je slaba terjatev in na kakšen način bo te stvari reševala. Državni zbor se odloča o 4 milijardah poroštev. Naj vas spomnim, da je avtocestni program stal, recimo, 7 milijard. Mi se danes v enem trenutku odločamo o 7 milijardah, in to prepuščamo Vladi, kako se bo opredelila, kaj je slaba terjatev, katero podjetje je uvrščeno v to in katero ne. Ampak, navezal bi se na opozorilo gospoda Starmana. Veliko terjatev je nastalo zato, ker so najemali kredite zavestno, da ne bodo vračali teh kreditov, ker so odlivali denar v tujino. In 20 milijard je tega denarja v davčnih oazah. Vse, na kar želim opozoriti, je tudi to, da slaba terjatev lahko nastane tudi takrat, ko neko podjetje normalno odplačuje zaradi svojega proizvodnega procesa in trga, ki ga obvladuje, te terjatve. Vendar se lahko zgodi, da Družba za upravljanje terjatev bank, ker bo lahko odkupila tudi dobra podjetja in jih imela v svojem upravljanju, si zaželi, da te kredite vrne prej, kot jih je sicer sposobna glede na svoj proizvodni proces. V tistem trenutku Družba za upravljanje terjatev bank zavestno povzroči slabo terjatev in zavestno omogoči, da to dobro podjetje propade in ga da na razpolago tistim, ki imajo v oazah 20 milijard. Skoraj enostavneje ne vem, če se lahko razloži, do kakšnih momentov lahko prihaja, ker zakon ne določa, kaj je slaba terjatev. Tudi zavestno lahko ta družba povzroči slabo terjatev, če naloži nekemu podjetju, da mora kredit vrniti prej, kot pa je bilo prvotno predvideno. Ali pa recimo, če zaradi spremenjenih gospodarskih razmer banka ne podaljša dobe odplačevanja kredita. V tistem trenutku, ko ji ne podaljša, ostane to zaradi poslabšanja gospodarskih razmer slaba terjatev. In te mahinacije s tem zakonom ne preprečujemo, ampak uzakonjamo. Legaliziramo to, kar se je – po mojem mnenju in tudi upam, da po vsem vašem –, nelegalno počelo, ko so nekateri dobivali kredite na lepe oči in se je vedelo, da jih ne bodo vračali. S tem zakonom se to legalizira. Torej, ne odpravljamo problema, ampak ga samo na legalen način omogočamo s sprejemom tega zakona. Ko pravite, da Banka Slovenije ni kompetentna za to, da bi ocenila, kakšno bonitetno oceno kakšno podjetje ima oziroma ali je kakšna terjatev slaba ali ne. Sami ste prej povedali, da je naredila kompletno anketo, te podatke ima – Banka Slovenija to lahko počne in to predlagamo v našem amandmaju! Ampak vaš predlog v tem zakonu je, da edino politika, in to vladajoča politika, lahko odloča o tem, kdaj bo v nekem podjetju nastala slaba terjatev, če mu ne podaljša odplačila kredita, ali pa se odloči, kateri posel je bil dober, kateri slab v preteklosti. Politika bo sedaj odločala o tem. Uzakonjamo pravzaprav korupcijo, ki jo bo zagotovo lahko izvajala politika na legalni način, ker smo v Državnem zboru sprejeli tak zakon. Ne more politika odločati o tem, kaj je slaba terjatev, kaj ni slaba terjatev. To ni naloga politike in na to tudi stroka opozarja. Zato je zelo pomembno, da ta pojem natančno definiramo v tem zakonu, da se izognemo številnim manipulacijam, ki bodo sledile, ko bo ta zakon sprejet.
Mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Spoštovani! Z gospodom Vebrom se popolnoma strinjam, da politika ne more odločati, kaj je slaba terjatev – in tudi ne bo! Po tem zakonu politika ne bo, in tudi ne zna, odločati, kaj je slaba terjatev, v tem je tudi problem. V tem zakonu so narejene osnove, določene, po kakšni vrednosti se bo slaba terjatev prenašala, omenjena je dolgoročna tržna vrednost itd. V tistem poglavju je vse to določeno in ve se, stroka določa, kakšne so metode vrednotenja za posamezno slabo terjatev, če želite. O tem sem govoril na eni prejšnjih sej in na odboru itd. Vemo, kdaj se uporabljajo različne metode vrednotenja, likvidacijska vrednost, metoda bodočih donosov itd. To je v tem zakonu podlaga, da se te metode dejansko napišejo in se bodo napisale pač strokovno in po stroki delalo. Drugo. Dejali ste, gospod Veber, družba naloži podjetju, da vrne prej kredit in s tem nastane slaba terjatev. Družba ne bo nič naložila, družba nima nič pristojnosti, da bi ta družba naložila – mislili ste seveda družbo za upravljanje terjatev – drugi družbi, da bo vrnila prej kredit. Zakaj bi naložila? To banka dela! Spet ni res, da če banka ne podaljša kredite, naredi s tem slabo terjatev. Ne gre za podaljšanje kredita, ampak za nov kreditni posel. V bankah se dela nov kreditni posel, ne gre samo za podaljšanje. O podaljšanju govorimo v slengu o tem, da nekdo ni nekomu nečesa podaljšal. Mora biti pa nova kreditna pogodba, nova zavarovanja, nove zadeve, vse se na novo naredi. Če po treh mesecih želite še en trimesečni kredit, je to novi kreditni posel, to ni isti kreditni posel. Se pa govori, se strinjam, da se na ulici govori o tem, da se nekaj ni podaljšalo, tudi v časopisih to piše, ampak za samo vsebino gre za neko drugo zadevo. Vrednotili bomo! Seveda, ta družba bo vrednotila in najemala strokovnjake in ti bodo vrednotili. To banke lahko delajo, če govorimo o državnih bankah, že danes, pa tega ne delajo. S temi stališči se pač ne morem strinjati in tudi ne s tem, da je treba napisati vsako malenkost, vsako podrobnost v ta zakon in da zaradi tega, ker nimamo opredelitve, kaj je slaba terjatev, ta zakon ni dober. Slaba terjatev je opredeljena v vsakem bančnem predpisu; vsaka ga na drug način opredeljuje, vendar lahko podobno, za določena zavarovanja podobno. Tako to ni res. Rekel bi tudi, da dejansko stalen očitek poslušamo, da banke niso dale – pa je bilo tukaj večkrat omenjeno Primorje pa SCT, – še 20 milijonov kredita in zaradi tega potem ni prišlo do tega, da bi te družbe naprej delale itn. Veste, koliko kredita so dale? Celo v časopisu sem prebral, koliko kredita so dale, pa ga ta podjetja ne morejo vrniti. Nikoli se pa ne vprašamo, kje so ti lastniki. S tem, ko pravite, da je gospodarstvo najbolj zadolženo, zelo zadolženo – gospod Frangež, ti lastniki so se zadolžili in te lastnike je treba pozvati, da bi kaj naredili! Ampak stalno gre tukaj za neko dvoličnost; dajmo še malo kredita, lastniki pa nič, pa točno vemo, kdo je lastnik. Se strinjam, da ima lastnik tisto osnovno vlogo, ki jo mora narediti. Če še odgovorim gospodu Bevku glede tega, koliko je sedanja vlada pripravljena sodelovati z opozicijo. Mislim, da je sedanja vlada dala predlog in bila je ponujena ideja o skupnem izhodu iz krize. Vendar, kot vem, ni odgovora ali pa ni bilo odgovora. Tako se ne morem strinjati z gospodom Samom Bevkom, ki pravi, da prejšnja vlada je naredila tako in tako, sedanja vlada pa tega ne želi. Ne, tudi vlada Janeza Janše je v letih 2004–2008 formirala Partnerstvo za razvoj, kjer ste Socialni demokrati bili prisotni in tvorci tudi tiste politike. Ne pretiravam, lahko vam pa opišem sestanke, recimo o sprejemanju davkov in davčnih reform, kjer ste bili prisotni in ste se z njimi strinjali. Lahko vam povem tudi imena, kdo je tam bil – gospod Pahor. Tako zavračamo to, da ta vlada ne želi [[...]]
Boste spomine obujali? Izvolite, gospod Han. Replika.
Gospod Šircelj, vam bi rad repliciral, čeprav vem, da ste dober makroekonomist, ampak izgleda, da z gospodarstvom pa niste imeli veliko zveze. Veste, zakaj? Ko pravite, da se ne bodo dobre terjatve spreminjale v slabe terjatve. Se bodo. Ker banke – kaj delajo? Gospodarstvenik, ki je vzel sto enot kredita pred pol leta in želi podaljšati ta kredit še za pol leta, se mu spremeni zavarovanje. Če zavarovanja nima, mora vrniti kredit, postane insolventen ali se mu pa obresti zvišajo. Potem postane kar naenkrat slaba terjatev. Gre pa za isti znesek. In s tem imajo naši gospodarstveniki ta moment težavo in zato se bodo spreminjale takšne terjatve v slabe terjatve. To bi, po mojem, gospod Andrej lahko vedeli.
Dajmo se tako zmeniti, kolega Frangež. Replika je tisto, ko vas je nekdo napačno razumel, vašo razpravo. V tem primeru, mislim, da ni bilo. Bom še odprl eno rundo razprave, pa pojdimo po vrstnem redu, prosim. Gospod Braniselj bo najprej. Saj niste bili omenjeni.
Spoštovani gospod predsednik, dovolite, da zdaj povem najprej proceduralno. Vem, kaj je replika, in vem, da ni povod za repliko samo to, da me je gospod Šircelj omenil, pa me je, ampak, da je narobe interpretiral mojo razpravo. Točno to želim tukaj poudariti. Gospod Šircelj, absolutno se strinjam: odgovornost lastnika je prva, ampak pazite, da vam to prepričanje ne pride z zadnje strani v vam neželen scenarij interpretacije problema. Lastnik bank, vendar tistih problematičnih, je država in zato ima država prvo odgovornost. Nikjer ni bil izbran takšen koncept sanacije bank v situacijah, ko je bila država lastnik, in nikjer ni bil izbran tak koncept sanacije bank v situacijah, ko so bile banke solventne; in naše banke so solventne! Ampak v osnovi sva se narobe razumela pri drugem vprašanju. Vloga lastnika in vprašanje detajkunizacije, povzročene v specifičnem obdobju slovenske tranzicije. Nihče jih ne mara. Jaz nedvomno ne! Nesramno lastninjenje slovenskega gospodarstva je v veliki meri pripomoglo k temu, da smo naš bančni sistem zapacali do te stopnje. Še več, da smo preko tega zaradi tega, ker se akumulacija ni vlagala v razvoj, osvajanje novih trgov, povečevanje konkurenčnosti družb, razvoj novih izdelkov, da je akumulacija šla v vprašanje, čigava je sedaj ta firma, ne pa, kakšna firma ta jutri bo, nam je v osnovi nakopalo velike probleme. Trdim pa, da je, recimo, tisti Lahovnikov zakon, Lahovnikovo zavzemanje za to, da preprečimo ustrezno prestrukturiranje tudi tajkunskih kreditov povzročilo ne to, da smo detajkunizirali ta podjetja, ampak smo v mnogih od teh situacij uničili podjetja. Povem vam, tajkunov se je treba lotiti po sodni poti in dokazovati goljufijo. Treba je na druge načine doseči to, da dosežemo, da je to premoženje "res furtiva". Res furtiva po latinsko pomeni predmet kriminalnega izvora. In kar je pridobljeno s kriminalnim dejanjem, ne more biti tvoje. Dragi moji, težava, in ves čas se sedaj zapletate v tehnične podrobnosti zgodbe. Jaz vem, kako rešiti ta problem: ne da zahajamo v vprašanje vrednotenje, kaj je boniteta, kaj ni. Zelo jasno je treba povedati, da je treba izbrati cenejše in učinkovitejše metode. Za to bi moralo iti v tej razpravi, spoštovani gospod Šircelj!
Hvala. Besedo ima gospod Rihard Braniselj, ki je potrpežljivo čakal.
Hvala, predsednik. Amandmaja Socialnih demokratov k 2. členu ne morem podpreti. Kolega Veber je omenil 20 milijard se je izteklo v davčne oaze v zadnjem času iz te naše države. Istočasno se boji, da bo teh 20 milijard prišlo nazaj. Teh 20 milijard mora priti nazaj v Republiko Slovenijo, in sicer na način, kot ga tudi ta zakon predvideva. Procesirajmo tiste stvari, ki imajo znake kaznivih dejanj; in ta zakon predvideva trikratno podaljšanje vseh zakonskih rokov, da to lahko storimo. Tega do sedaj nobena vlada ni bila sposobna narediti in računam, da se bo to izvedlo. Če pa pride do tega, da dela teh odlitih sredstev ne bomo mogli po tej poti vrniti v državo, potem pa seveda rečem, da je treba ta sredstva dobiti na drug način, da se investirajo nazaj v Republiko Slovenijo. Veliko je bilo besed glede slabih terjatev. Veste, slabe terjatve se izkažejo za slabe takrat, ko jih je treba iztirjati. Terjatev, ki je sedaj slaba, je lahko jutri dobra, in obratno. Zato bomo o slabih terjatvah govorili takrat, ko bo dokončno jasno, koliko za te terjatve lahko dobimo, jih lahko izterjamo ali ne. Slabe terjatve oziroma terjatve so živa materija, ki se sčasoma spreminjajo. Kolega Frangež je vehementno trdil, in še trdi, da je evidentno najcenejša način reševanja bank v težavah dokapitalizacija. Sem vas prav razumel? Očitno ste eden redkih v tej državi, da si to upate na tak način trditi, da je to evidentno. Namreč, guverner Banke Slovenije je v včerajšnjem časopisu, beremo, o tej zadevi rekel nekako tako oziroma kar točno tako: "Neposredna dokapitalizacija bank bi bila verjetno cenejša." Poudarek je na "verjetno". To se pravi, niti on sam si tega ne upa zagovarjati. Kakšna je stopnja gotovosti med "verjetno" in med "gotovo", pa verjetno vemo. Hvala lepa.
Še je interes za razpravo o 2. členu. Še enkrat odpiram. Gospod Mirko Brulc.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Danes vidim v pozicijskih vrstah pri nekaterih smeh, pri nekaterih jezo, verjetno pričakovanja – gremo na glasovanje, preglasujemo in gremo domov. Gre za denar davkoplačevalcev in odgovornost vseh nas je izjemno velika. Recimo, da ima vsak nekaj prav, ampak tako kot je bilo sedaj rečeno, kar je rekel guverner Banke Slovenije, ampak tudi naš minister za finance ni kredibilen. Glejte, govori se o nekih ocenah, dvakrat nima enakih izjav v javnosti o tem, kaj bi radi s temi bankami, kakšna so sredstva, o katerih govorimo, enkrat 4 milijarde, enkrat 6 milijard. Kar tako, čez palec. Nevarnost je ta, da bomo banke očistili in jih potem prodali in potem bomo tako kot Čehi brez lastne banke, ampak tudi brez dobička, ki ga te banke lahko ustvarjajo. Poudaril bi, da je res to, kar je bilo rečeno že neštetokrat; nobene analize ni in nobenih podatkov o tem, kakšno je realno stanje, kakšen je dolgoročen cilj države z lastništvom državnih bank, kaj hočemo s tem. Odločitev za napačen model bo davkoplačevalce stal ogromno. Čudno je to: glejte, tu imam celo vrsto člankov strokovnjakov, ki so proti takšnim slabitvam. Mi nismo ovrednotili maksimalno negativnih finančnih učinkov te slabe banke. Morali bi vedeti, kakšen je negativen učinek. Verjamem, da ne more biti vse samo zlato, kot ga nam danes tu nekdo predstavlja, ampak tudi negativen učinek in vemo, da bo davkoplačevalce to nekaj stalo. Sedaj, ali nas bo stalo 4 milijarde, kot je bilo danes že pojasnjeno, na kakšen način bi to pokrili – v končni fazi iz naših žepov –, ali bi bila milijarda, milijarda in pol za dokapitalizacijo boljša in drugačna rešitev. Zastonj je, stroka pravi – stroka pravi ne jaz, laik –, da bi v zakonu morali predvideti natančno postopek vrednotenja slabih bank. Da imamo sedaj to na mizi, da vemo potem, na kakšen način bomo prišli do teh rezultatov in potem lahko šele govorimo, koliko nas bo to vse stalo. Sedaj govorimo vsi na pamet – tukaj, politika –, stroka pa ima neko svoje, čisto deljeno mnenje od predloga Vlade. Še vrsta vprašanj se pojavlja: da bo vrednotenje zelo drag finančni zalogaj, da bo treba angažirati zunanje sodelavce, da ne vemo, koliko bo zaposlenih – o tem bi se vsaj na odboru lahko tudi kaj povedalo –, obenem pa stiskamo javni sektor, znižujemo plače, napovedujemo odpovedi in podobno. Tako v tej državi res ne vemo, pri čem smo. To je slabo, zato bom težko glasoval za ta zakon. Mislim pa, da ta 2. člen le določa, kaj je lahko v katerem bonitetnem razredu, in ta 2. člen – predlog amandmaja bom podprl. Hvala.
Mag. Dejan Židan.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, lep pozdrav! Danes se tukaj pogovarjamo verjetno o najbolj pomembnem zakonu tega sklica parlamenta, verjetno celo o najbolj pomembnem v nekaj zadnjih letih, zato ker govorimo o obremenitvi države, ki bo dosegla do 4 milijarde evrov. To je strašno dosti, tega se verjetno vsi zavedamo. Ker je pa številka tako zelo velika, si marsikdo tudi težko predstavlja, zato so verjetno nekatere razprave takšne, da je posmeh bolj prisoten kot pa resni obrazi, ki bi morali biti. Kar bi rad poudaril, je, da mislim, da vsi v tej dvorani vemo, da so v Sloveniji v tem trenutku največja težava, sploh za razvoj Slovenije in gospodarstva, banke. Ta likvidni krč, ko banke ne posojajo denarja, ko predvsem terjajo denar, tudi od dobrih podjetij in iz dobrih podjetij delajo slaba podjetja in iz normalnih terjatev slabe terjatve. To je največja grožnja razvoju in obstoju mogoče celo Slovenije. Dejstvo je, da imamo na razpolago dva scenarija; o teh se danes pogovarjamo. En od scenarijev je v bistvu investicijski, to je scenarij dokapitalizacije, s katerim postane država potem, jasno, tudi lastnik bank, ki jim pomaga, da jim na voljo likvidna sredstva, da potem banke delujejo, vendar na način, da se spremeni lastniška struktura. Slabi lastniki se izženejo, ostanejo pa potem v lasti države in potem država lahko to premoženje, če želi, čez čas tudi proda. In pogovarjamo se o drugem scenariju. Nekateri govorijo o darilnem scenariju, preko katerega se lastniška struktura trenutnih lastnikov ne spremeni, samo razbremenijo se bremena slabih terjatev. Težava obeh scenarijev pa je naslednja. Poznate, ker slovenski in tuji strokovnjaki o tem dosti pišejo, da je potrebna količina angažiranega denarja na eni in drugi strani neprimerljiva. Če na eni strani govorimo verjetno o milijardi in pol, na drugi strani v državi, ki ima pomanjkanje denarja, govorimo o štirih milijardah. To je prva težava. Druga težava, ki jo tudi strokovnjaki enotno povedo, da v primeru reševanja s pomočjo slabe banke učinek ni takojšen. Bistveno dalj časa se potrebuje, da pride do tega, kar mi dejansko iščemo, to je, da bodo banke posojale denar tako kmetom, obrtnikom, podjetjem in tudi posameznikom. Tretja stvar, ki je pri slabi banki pa generalno vprašljiva, pa je, da je v bistvu ta neznanka s prenosom slabih terjatev. Prvič, definicija, kaj je slaba terjatev, še bolj pomembno pa je, kako oceniti vrednost prenosa, torej vrednost slabe terjatve, v trenutku, ko se prenaša. Tu učene ekonomske glave ne dajo pravega odgovora niti ne v tem trenutku. Potem ko imamo na mizi dva scenarija, prvi scenarij, o katerem nočete slišati, ki zahteva bistveno manj angažiranega denarja, in drugi scenarij, kjer imamo garancije za štiri milijarde evrov, je tisto, kar nas more begati kot državljanke in državljane, pa naslednje. Na eni strani imamo zagovornike, to so eminentni slovenski ekonomisti, tuji ekonomisti, bančniki, na drugi strani pa imamo finančnega ministra, ki si ne vzame časa, da v dnevu, ki je najbolj pomemben v tem letu in tudi širše, da bi prišel na sejo, pošlje državnega sekretarja. Vsi bi verjetno celo pričakovali, da je pri tako pomembni odločitvi prisoten predsednik Vlade – ga tudi ni. Res je sicer, da sam malo slaboviden, ampak ga ne opazim med nami, in teh pomembnih ljudi danes tukaj ni. Govorimo pa o tem, kako v bistvu slovenske državljanke in državljane obremeniti potencialno s štirimi milijardami evrov. Torej, vidna je zelo velika neresnost s strani Vlade, na to moram posebej opozoriti. Po mojem bi vi, gospod predsednik Državnega zbora, morali poskrbeti, da če o tako pomembni temi razpravljamo, da so tukaj eminentni ljudje. Druga zadeva pa je, da imamo na eni strani tehtnice mnenja eminentnih slovenskih in tujih strokovnjakov, na drugi strani tehtnice pa mnenje finančnega ministra in ministrstva, ki pa je v kaosu. Vsi se zavedamo, saj beremo članke, da ima minister danes eno mnenje, čez tri dni drugo, pred pol leta pa neko tretje mnenje. Torej, imamo ministra, ki nima svojega mnenja, ampak se očitno obrača po vetru, kakor veter zapiha – ne vem, iz katere smeri je to, ali je to Nemčija, Amerika ali še kaj bolj pritlehnega. Imamo potem državne sekretarje, ki med vami zbujajo smeh, sami se jim smejite. In to dajemo na tehtnico. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana vladajoča koalicija! Ko tehtate, dajte še enkrat preveriti, ali verjamete pravim ljudem ali ne verjamete pravim ljudem, seveda z nekim dobrim namenom, da naredite korist tej državi. Hvala.
Gospod Bojan Starman.
Hvala lepa. Prav siguren sem, da v nobenem zakonu ne bomo napisali oziroma preprečili vseh možnih negativnih scenarijev, ker tudi do zdaj smo imeli zelo dobre zakone – Zakon o bančništvu, ki je predvideval [[...]]; imamo institucije, ki zelo dobro in budno spremljajo, videl sem sam, kako se spremljajo banke in vse: zelo učeno, zelo pametno, pa nič ne pogruntajo! Ne pogruntajo neumnosti, ki se dogajajo. Enako je na Računskem sodišču in povsod, ker smo preveč zbirokratizirani, imamo pa premalo poštenih ljudi, ki bi lahko zelo hitro in zelo učinkovito in brez da bi potrošili veliko denarja, ugotovili marsikaj. To sem sam povedal in velikokrat že pred osmimi, sedmimi leti, da taki krediti, ki se dajejo podjetjem za odkup, taki krediti, ki so nezavarovani, se ne smejo dajati po nobeni stvari in cel bančni sistem tega ni ugotovil. Ko poslušam zgodbo o tajkunih, še vedno, večkrat sem že to povedal, da imajo tajkuni ime in priimek in ve se, koliko denarja so dobili in kam so ga nakazali. Tajkuni niso [[...]]Ta možnost izhaja res iz privatizacije, ker nismo – tudi to sem takrat povedal – postavili, ko smo dobili te kupone, moratorija najmanj 10, 15 let. Vrgli smo na trg in popolnoma razvrednoti vse naše premoženje, ki je z dveh milijonov ljudi prešlo na mesto 2, 3 tisoč ljudi, ki so postali lastniki vsega premoženja in kaj je bilo še potem treba – ko so imeli vse deleže v podjetjih, na katere so računali, da jih bodo lahko unovčili – dobiti še neke kurirje, posrednike. To so dobili v bankah, po teh raznih tajkunih, kot jih imenujemo, ki so pač šli po denar na banko, ki so jim ga banke ponujale, in prenesli do teh ljudi. Točno se ve, kdo je od Merkurja dobil 5 milijonov evrov, ko je prodal, kdo je od tega, od tega, od tega – točno se zadeva ve. Vendar jaz dajem tajkunom tudi druge kategorije, ker tukaj je šlo in toliko denarja smo zapravili – ko se vrnem na to, kar je kolega Veber rekel, da je 20 milijard zunaj v oazah. Denar ni prihajal samo iz privatizacije, denar je prihajal tudi iz pidovskih vrst, denar je prihajal iz več ali manj državnih podjetij, ki so subvencionirala raznorazne stvari in sodelovala v tej kraji, ki se je dogajala. Denar je prihajal tudi od davčnih utajevalcev iz več mest in dejansko ni čudno, da smo v taki situaciji, ki izgleda skoraj brezupna. Vendar tudi zakon o državnem holdingu, tudi ta zakon, ki je pred nami, tudi vsi, ki kritiziramo ZUJF, preveliko porabo. Vendar se vidi, da smo na pravi poti. Na primer, v drugem četrtletju smo z ZUJF skoraj razpolovili primanjkljaj, ki je bil v prejšnjem letu. Tudi drugi ukrepi se kažejo. Tako mislim, da če naredimo drugače, preprečimo, da bi se še naprej kradlo in nekaj več prinesemo v te blagajne, potem bi lahko naredili. Da bi pa vse zapisali [[...]]Pozabil sem še, da tudi vedno omenim, da skozi javno naročilo preplačamo 25 %; od avtocest, vseh stvari – vrabci že čivkajo. Tudi zakonodajo imamo tako kompleksno, vsak lahko išče, pa motovili po njej, pa tudi zdaj imamo pred seboj razne spremembe. Ko bi eden znal napisati zakon o javnih naročilih, na eni strani povedati bistvo, potem ne bi bilo toliko goljufij. Pač, vsako javno podjetje je dolžno pridobiti najmanj tri ponudbe in izbrati najboljšo in to dokumentirati. Nič več ne rabimo 485 strani in ne vem kakšnih členov, pa naj bo to za nakupe velikih projektov ali pa malih – zadeva je povsem enostavna. Pravim tudi, da Računsko sodišče nikoli ne bo odkrilo velikih prevar, ker tiste so na žalost zelo legalne in zakonite, in nihče ne bo mogel teh stvari dokazati in priti do tega denarja. Tako verjetno tudi ne do tajkunskega denarja. Hvala lepa.
Mag. Damjana Petavar Dobovšek.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni, predsednik Državnega zbora, pozdravljeni, državni sekretar na ministrstvu in kolegica na Ministrstvu za finance, poslanci in poslanke! Dejstvo je, da so bile banke slabo upravljane in tudi slabo nadzirane. Tudi Banka Slovenija je slabo opravila svojo funkcijo nadzora in regulacije. Slabo so bili nadzorovani krediti, posledice danes vidimo, kreditna tveganja so bila podcenjena in danes imamo stanje, kakršno imamo. Zato sama osebno podpiram pobudo za ustanovitev evropske bančne unije, ki bo prevzela nadzor nad nacionalnimi centralnimi bankami, med drugimi tudi, realno gledano, nad 160 nacionalnimi centralnimi bankami, med katerimi bodo tudi naše sistemske banke, ki so v neposredni ali posredni lasti države. Zato je tudi nujno, da preprečimo negativen vpliv slabih terjatev na kapitalski položaj bank, kar pa lahko storimo s postopki, ki so predlagani s tem zakonom – torej Vlada predlaga konkretne rešitve s tem zakonom. Konkretne rešitve, ne pa samo populističnih ukrepov, kot smo jim bili priča tudi na Odboru za gospodarstvo, z raznimi populističnimi sklepi, da naj banke pomagajo. Na primer poziv bankam, da pomagajo glede odločitev o kreditiranju v primeru konkretnih podjetij. Torej, to so samo populistični ukrepi, sedaj pa Vlada predlaga sistemske ukrepe, ki bodo reševali problem kreditiranja celotnega gospodarstva. Meni osebno se zdi ključno, da bodo banke v zameno za slabe terjatve dobile, torej konkretno govorim, obveznice z državnim poroštvom. Slišali smo, zgornja meja obsega poroštva države je 4 milijarde. Ta javni dolg se bo odplačeval na različne načine. Prišlo bo sicer do začasnega povečanja javnega dolga, vendar je predvideno, da se bo v petih letih tudi poplačal. Kar se tiče dolga oziroma to dejstvo, ki ga je gospod Veber omenil, da je prej kot 20 milijard šlo v davčne oaze, pa v končnem smislu tudi vidim dobro rešitev, da se bodo ti odlivi v bančne oaze enkrat vrnili nazaj v Republiko Slovenijo, lahko tudi v ta sklad, ki ga ustanavljamo. Nič hudega. Potencialni utajevalci in tisti, ki so oprali denar v teh davčnih oazah, so ga sedaj že tudi pošteno posušili in bi bilo tudi v redu in v tem vidim priložnost, da bo denar prišel nazaj, torej v ta sklad. Denar pa je sledljiv in tudi naše nadzorne institucije so danes pripravljene, da ugotavljajo sled denarja in tudi vir financiranja in bodo tudi ugotavljale vir financiranja za odkup teh slabih terjatev, če bo do tega prišlo. Torej, v tem vidim tudi pozitiven smisel. Kar se meni osebno zdi ključno, je to, da se slabe terjatve prenesejo na sklad, banke se očistijo teh slabih terjatev in postanejo čiste. Seveda se tudi dokapitalizirajo z zasebnim kapitalom ali pa s tujimi vlaganji. Eden izmed ciljev te vlade je odprava kreditnega krča in pomagati skozi te sistemske rešitve mikro, malim, srednjim podjetjem in samostojnim podjetnikom dati možnost za financiranje dejavnosti in s tem tudi za ponovni zagon gospodarstva in za nova delovna mesta. To se mi zdi ključno. Zato tega vašega amandmaja ne morem podpreti, podpiram pa predlagani zakon.
Replika. Gospod Han.
Repliciral bom gospe Damjani Petavar Dobovšek, ker sem se spoznal, ker sem bil eden izmed tistih Socialnih demokratov, ki smo sklicali Odbor za gospodarstvo, kjer smo poskušali, pa naj bo to tudi s populističnimi zadevami, reševati 300 delovnih mest v občini Radeče. Zanimivo, da prihaja poslanka iz občine, kjer je danes brezposelnost v takšnih razmerah, da ljudje težko živijo. In če je bil to populistični ukrep Socialnih demokratov in mene – tudi to sprejmem. Drugače pa, gospa Damjana Petavar Dobovšek, ko se spravljate na to sfero bančništva, naj vas malce podučim. Centralna banka in sistemska banka sta dve različni zadevi. To je ena stvar. In drugo. Zelo zanimivo je, ko pravite, da najprej rešimo banke. To potrdi tisto, o čemer sem prej govoril, kar tudi govori gospod Šušteršič: prvo rešimo banke s 4 milijardami davkoplačevalskega denarja, potem pa dajmo možnost, da bodo z malimi sredstvi dokapitalizirali, vi ste rekli, zasebniki oziroma tuji vlagatelji. Vidite, tu se pa mi zelo razlikujemo! Očistiti banko, zato da bomo dali možnost, da bodo prišli z malimi sredstvi tuji vlagatelji – za takšno razprodajo slovenskega premoženja pač jaz nisem. Hvala lepa.
Gospod Matevž Frangež.
Bil sem izzvan, zakaj sem tako vehementno prepričan, da Vlada izbira nedvomno dražjo in manj učinkovito pot. Pa si sedaj predstavimo številke. Mislim, da je slabih naložb sicer manj kot 4 milijarde, ampak dobro, zaradi lažjega računanja recimo, da bomo celoten obseg dovoljenega poroštva, 4 milijarde evrov, namenili za odkup slabih terjatev v bankah. S tem bomo na strani davkoplačevalcev zajeli ogromno količino denarja in ga v obliki obveznic sicer namenili bankam, zato da bodo te banke na Družbo za upravljanje terjatev bank prenesle svoje slabe naložbe. Slaba naložba seveda ni izguba, ni ničla, ampak ima, bom rekel, vsaka naložba praviloma tudi neko določeno vrednost. Gre pa seveda za vprašanje, kako bo Družba za upravljanje terjatev bank uspela s prestrukturiranje teh naložb, za njihovo odprodajo in tako dalje, poplačati del obveznosti, ki jih je na račun davkoplačevalcev ustvarila s samim prenosom. Mimogrede, banke so pri tem evidentno uspešnejše kot države. To ne govorim na podlagi slovenskih podatkov, ampak na podlagi tega, kakšne so izkušnje s tem v tujini. Banke v povprečju iztržijo okoli 50 % vrednosti slabih terjatev, države ali državne agencije pa bistveno manjši delež, tudi okoli 20 %. Se pravi, 4 milijarde evrov smo opravili prenosa, pa recimo, da po najbolj optimističnem scenariju – takšnem, ki bo šel najbolj na račun te vlade –, recimo, da iztržimo 50 % vrednosti iz te terjatev. Torej, dobimo povračilo v družbo za upravljanje s terjatvami za 2 milijardi evrov. Super posel smo naredili! 2 milijardi evrov smo iztržili iz slabih terjatev. To je, kot rečeno, optimističen scenarij. Minister in sam koncept zakona pa seveda pravi, da bomo obseg 4 milijard evrov poroštev financirali tudi z odprodajo bank. Sedaj pa poglejmo, kakšna je danes vrednost bank. Pa recimo, zelo optimističen scenarij, da potem ko bomo banke sčistili, tržno vrednost, pa na drugi strani določili tudi povpraševanje, imeti morate kupca – in v Evropi vemo, da je večina bank takih, ki so v takšnih ali drugačnih ukrepih in imajo vse po vrsti dolžnost, da se dezinvestirajo. Se pravi, da ne širijo svoje kapitalske naložbe, ampak da odprodajajo svoje kapitalske naložbe. Ampak, prav. Gremo na optimističen scenarij in recimo, da za banki, ki sta danes po nekih merilih vredni, recimo, 500, 600 milijonov, iztržimo enkrat toliko. Recimo, milijardo dvesto. Ne pozabite torej, to gradimo na predpostavki, da je danes Nova KBM vredna 100 milijonov vredna, jutri bo vredna 200 milijonov evrov. Na koncu potegnemo črto in ugotovimo, da smo dali 4 milijarde evrov poroštev, iz slabih terjatev in iz prodaje bank smo pa skrajno optimističnem scenariju iztržili 3,2 milijarde evrov. To pomeni, da smo javni dolg obremenili z 800 milijoni evrov. Kot rečeno, to je skrajno optimističen scenarij. Želim vam, da ga tako uspešno zaključite, ampak ne boste ga tako uspešno zaključili. Sedaj pa poglejmo drugo pot. Drugi koncept, alternativa. Namesto da delamo celoten problem z vrednotenji, z izvedljivostjo, z vprašanjem, kaj je slaba terjatev kaj ne, dokapitalizramo banke in, tako kot je nakazal v svojem razmišljanju guverner, prisilimo banke, da z internimi prenosi ali s povezovanjem slabih naložb med bankami dosežejo njihovo upravljanje. Po oceni Banke Slovenije mislim, da je potreben obseg dokapitalizacije 1,4 milijarde evrov. Recimo, da je to nek zgornji znesek, ker nekateri drugi – recimo, AUKN je izračunal 1,2 milijardi, nekateri drugi spet manj. Na koncu ugotovite, da ste dali 1,4 milijarde evrov namesto 4 milijard, pa še banke imate v rokah, ki jih lahko jutri prodate. Če upoštevamo enako optimistično sedaj kot v prvi varianti, boste prodali banke za 1,2 milijarde evrov in s tem povzročili samo 200 milijonov evrov učinka na javne finance. Evidentno cenejše, spoštovani!
Sonja Ramšak.
Hvala za besedo. Lep pozdrav predsedujoči, vsem kolegicam in kolegom, seveda tudi državnemu sekretarju s sodelavko! Žal sem se morala tudi sama oglasiti, čeprav verjamem, da so v tej dvorani drugi, ki imajo več znanj s področja bančništva in urejanja javnih financ. Sama žal tega amandmaja Socialnih demokratov k 2. členu ne morem podpreti predvsem zato, ker v vsem tem, kar je bilo povedanega s strani mojih kolegic in kolegov, me ni prepričalo v to, da si dejansko želijo reševati bančni sistem in s tem tudi slovensko gospodarstvo in državo kot celoto. Veliko ste v razpravah omenjali, da v Slovenski demokratski stranki nismo bili pripravljeni tudi v času prejšnje vlade reševati sistem bank. Naj vas opozorim, da je Slovenska demokratska stranka marsikaj predlagala v prejšnjem mandatu, pa žal vladajoča koalicija [[...]]Gospod predsedujoči, prosim, če lahko opozorite prisotne. Mislim, da sem bila zelo korektna do njih in nisem posegala v njihove besede [[...]] Namreč, če pogledamo v leto 2009, ko je bilo jasno, da je tudi Slovenija zašla v hudo gospodarsko, finančno in socialno krizo, je bilo s strani Slovenske demokratske stranke predlaganih kar nekaj stvari tudi v Državnem zboru. Če grem najprej na paket ukrepov za izboljšanje gospodarske in socialne situacije v Sloveniji, aprila 2009, so bili med njimi tudi ukrepi za stabilizacijo in normalno delovanje finančnega sistema ter finančnega trga. Predlagali smo tudi novelo Zakona o jamstveni shemi, v kateri smo predlagali prepoved državnim bankam odobravanje in reprogramiranje tajkunskih posojil, pa smo, žal, bili tudi preglasovani. Zahtevali smo sklic izredne seje Državnega zbora s točko dnevnega reda predlog sklepa v zvezi s prikrivanjem podatkov Državnemu zboru Republike Slovenije s strani Banke Slovenije itd., in isto smo ponovili decembra 2009 itd. Drage kolegice in kolegi! Mi se ne smejimo temu, kar danes obravnavamo, nam gre zelo za stvar, da državo izpeljemo iz te hude gospodarske in finančne krize. In ko tako vehementno govorite, da nam dejansko ni za reševanje države in da želimo privatizirati pod mizo, pa mislim, da je ravno obratno; da postajajo nekateri zelo nervozni, ker bo končno s tem zakonom utemeljena odgovornost tistih, ki državo pripeljejo v tako stanje, kateremu smo danes tudi priča. Verjamem, da bomo s tem zakonom preprečili vse to, kar vi govorite, da ne, da bomo tako preprečili tudi koruptivna dejanja, ki danes obstajajo. Marsikdaj se banke obnašajo tudi, predvsem govorim za tiste, ki so v državni lasti, nerazumljivo. Namreč, da ne odobravajo kreditov za dobre projekte, na drugi strani pa slišimo po TV, da lahko kar nekdo pokliče predsednika uprave in dobi kredit na lepe oči. Tega, kolegice in kolegi, nikoli nisem podpirala, nikoli ne bom in bom prva, ki bom tudi kritik tega, če bo prišlo do tega na podlagi tega zakona. Hvala.
Mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Menim, da je težko danes v popolnoma razdeljeni politiki in tudi strokovni javnosti ter pristojnih institucijah sistema z gotovostjo trditi, da bo model konsolidacije bančnega sistema učinkovit, pravičen in predvsem da bo omogočil rast in razvoj gospodarstva, kar je temeljni cilj, ter bo povzročil optimizem prebivalstva, da živimo v državi, ki nudi perspektivo delovnim in podjetnim državljanom. Ni moj cilj, da ocenjujem primernost rešitve. Želim opozoriti na drugo dimenzijo problema ter zgodovinsko izkušnjo. Leta 1993 smo izdali lastninske certifikate za lastninjenje družbenega premoženja. V teh certifikatih je pisalo naslednje: "Lastninjenje podjetij z družbenim kapitalom je eden od pomembnih procesov naše novejše zgodovine. S tem procesom bomo v Sloveniji olastninili vrednost več kot 2 tisoč podjetij. Z lastninjenjem je lahko del te vrednosti postane tudi vaš." Kakšen procent naših državljanov je bil deležen učnikov tega lastninjenja, pa vemo danes. In problemi, s katerimi se soočamo danes, segajo globoko v preteklost. Koristi od tega lastninjenja ima le peščica, ki je bila "dovolj blizu" in dovolj dobro informirana o procesu lastninjenja. Danes pa sprejemamo zakon, ki bo dodatno zadolžil slovensko družino za cca 8 tisoč evrov. Ali bo ta zadolžitev slovenskih družin pripeljala v procesu konsolidacije bančnega sistema in države v stanje rasti in razvoja, stanje optimizma in ne strahu, bo znano v enem do dveh letih. Kam nas je pripeljalo lastninjenje pa naša krepitev javnega sektorja, pa tudi vemo. Lastniki dobršnega dela podjetij in bank je država. Tudi ta država ima osebe z imenom in priimkom. Zakaj se na odgovornost kliče vedno in samo titularne lastnike in zastopnike zasebnih podjetij in zasebnega lastništva in nikoli državni? Ko bomo na tem področju napravili pravično in enako obravnavo, bomo hitro prešli v stanje rasti in razvoja. Konsolidacija bančnega sistema žal ni zadela v ničemer, tudi Zakon o uravnoteženju javnih financ ne. V bankah, ki so v državni lasti, se niso plače znižale prav v ničemer, tudi ostale bonitete ne, in upam, da bo resnično ta zakon prelomnica v dosedanji praksi. Glejte, ko sem jaz naredil napako v podjetju, plačujem vse posledice sam. Ali vi veste, koliko napak je bilo narejenih pri upravljanju s tako imenovanim državnim družbenim premoženjem? Ve se, natančno se ve, kdo so bili nosilci javnih pooblastil. In če se nas, ki smo iz nič ustvarili to, kar smo ustvarili, zašli v težave, obravnava tako, kot se nas obravnava – saj vsi vemo, kako –, zakaj nimajo enakovredne obravnave tudi vsi drugi? Ko bomo to rešili bomo hitro prišli iz zagate. Hvala lepa za pozornost.
Gospod Roman Žveglič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik! Najprej bom povedal, da amandmaja Socialnih demokratov k 2. členu ne bom podprl, ker ga ocenjujem kot omejevalnega z vidika tehničnega omejevanja dela strokovnjakov, se pravi tudi tistih, ki naj bi vrednotili te terjatve. Težko je biti pameten, večkrat je bilo vprašanje, kdo bo to vrednotil. To bodo vrednotili, in tako tudi naj bi bilo, strokovnjaki; verjetno tega ne bo ovrednotil Roman Žveglič, ker za to nima nobenih ustreznih znanj, pa tudi ne moj dragi kolega Matjaž Han verjetno ne – ali pač, ne vem. Tako kakor si ti zelo vehementen z oceno, da bo to stalo 4 milijarde, do 4 milijarde lahko največ, tako si tudi zelo vehementen, da bi ta druga, vaša stvar, stala milijardo in pol. Pa sprašujem, ali za dva meseca ali za eno leto. Pa bomo imeli še spet potem – koliko? Še eno milijardo in pol! Ta stvar me moti. Če se mi ne bomo okoli lastništva – na žalost, bom rekel, da tistega, ki ga piči kača, se boji zvite vrvi. In z državnim premoženjem enostavno ne znamo, vsaj do zdaj v teh 20 letih, pa naj je bila na oblasti ta ali druga opcija, nismo ravnali gospodarno. Kaj pa pomeni enemu Janezu s kozjanskih hribov, če imamo največjo banko v državni lasti, če ne more priti do nje, do pametnih kreditov ali pa če že pride, pride pod težjimi pogoji kot pri tuji banki, ki jo ima, recimo, tam zraven te banke v tistem zakotnem kraju. Kaj pa ima proračun od lastništva v državnih bankah, razen da vsake toliko časa mora dati finančno injekcijo iz proračuna? Se pravi, da očitno imajo povezave, omrežja ljudi, kar pa mislim, da ni dobro. Seveda bi si želel, da mi to banko prodamo s slabimi terjatvami vred, ampak ne, da jo šenkamo, ampak da jo dobro prodamo, pa najdimo kupca. Pa si se ti, Matjaž, pripravljen odpovedati, ne vem, svojemu premoženju na Hrvaškem, pa dati ta denar, svoj lastni, v to banko?! Verjetno ne – ali pa, ne vem. Jaz ga nimam. Pa tudi če bi ga imel, ne vem, kakšna garancija bi morala biti, da bi dal v takšno upravljanje, kot smo ga že v preteklosti v Sloveniji imeli, svoj denar – zato ker bi imel slabe obete, kaj se bo s tem denarjem naredilo. Ekonomist, ki ga danes vsi zelo radi omenjamo – ne bi ga z imenom in priimkom omenil –, je pa, normalno, velik nasprotnik slabe banke. Se pravi, tudi tisti gospod, ki je v začetku 90. rekel, da so certifikati ničvredni papir, zato so se jih ljudje zelo hitro znebili in smo dobili prve certifikatske tajkune. Tisti gospod je tudi rekel, da so investicije zlo za Slovenijo, največje, državno lastništvo pa rešitev za vse slovenske težave. Mislim, da so ga dejstva v teh zadnjih 20 letih kar fino demantirale. Seveda ga lahko poslušate in ga lahko upoštevate, tu so lahko tudi še kakšne druge, ideološke ali ostale teme, da se ga. Ampak, ne bom rekel, da v finančnih, ampak v gostilniških krogih pa kroži šala, da kar koli ta gospod reče, zdaj je še zelo moderno, je velika verjetnost, da se bo zgodilo obratno in je dobro na to staviti. To pa je zdaj, če malo povežemo to stvar z aktualnostjo. Še enkrat, tega amandmaja Socialnih demokratov ne bom podprl. Hvala.
Replika, gospod Matjaž Han.
Dragi moj Roman! Midva se lahko zdaj tukaj prepirava, kako bi zadevo rešila, te moram pa spomniti, da veš, zakaj se midva prepirava – zato, ker nimava ne analiz, ne izračunov ne za eno in ne za drugo stran! Težje ti bom dal izračune za našo kalkulacijo, ker pač nismo v vladi in nimamo svojega ministra, za razliko od vas, ki ste v vladi, ki vladate, ki imate vse podatke. Ne samo to! Gospod Šušteršič in gospod Janša imata edina podatke o vseh slabih terjatvah, in ti gospodje bi morali že narediti neko analizo, neko izračune, preden predlagajo zakon, takšen ali drugačen. Ti se velikokrat na nek način nasloniš na kmečko pamet, ampak po moji kmečki pameti je milijarda, milijarda pol manj kot štiri milijarde. V zakonu piše štiri milijarde. Samo od tu črpam. Koliko pa je treba za dokapitalizacijo, pa tudi jaz ta trenutek ne vem, ker vsem tem ekonomskih strategov iz vaše opcije ni uspelo povedati, kaj bi to pomenilo, če bi dokapitalizirali to banko. Kar se tiče mojega premoženja na Hrvaškem – sem te prav razumel? Mislim, da je ena tvoja krava bistveno več vredna kot moje premoženje na Hrvaškem; pa se ti eni kravi odpovej, jaz pa se bom tistemu premoženju na Hrvaškem, pa ju dajva v banko. Hvala.
Gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem! Danes poslušam, kje imamo analize, izračune, realno stanje, kakšno je realno stanje. Ampak, glejte, če se ozremo okoli sebe, pogledamo gospodarstvo, vidimo, kakšno je naše trenutno realno stanje. Mislim, da se preveč pregovarjamo in prepričujemo eden drugega, kdo ima prav, kdo nima, nihče pa ne pogleda, kaj se dogaja v gospodarstvu. Gospodarstvo dejansko preveč dolgo že trpi od samega kreditnega krča. Če vam povem, kaj konkretno pomeni kreditni krč v gospodarstvu, pa niti ne v tistem delu gospodarstva, ki naj bi bil za Slovenijo prihodnje gibalo. To so mala in srednja podjetja, tam nekje do 25 zaposlenih – ne dobijo zaradi kreditnega krča likvidnostnih kreditov. Podjetja so primorana v zadnjem letu odpuščati ljudi. Poznam podjetje, ki je s 25 zaposlenimi kljub dobri viziji, projektom in trgu, kamor bi svoje izdelke lahko prodajali, bilo primorano zmanjšati število zaposlenih na šest. Kreditni krč, pa ne govorim o nekih velikih likvidnostnih kreditih. Govorim o kreditu 5 tisoč do 10 tisoč evrov – ne dobijo že dve leti! Mislim, da je tega vse preveč in če hočemo pomagati temu gospodarstvu, za katerega vsi vemo, da je gibalo prihodnosti slovenskega gospodarstva, dajmo se nekaj zmeniti in podpreti. Najlažje je, kot otroci vsak na svojem bregu jokati, kako ima eden prav, drugi ima prav. Mislim, da se tukaj res premalo upošteva, kakšno je dejansko stanje slovenskega gospodarstva in kaj se z ljudmi, ki so zaposleni v takih podjetjih, dogaja. Lahko se samo sprašujemo, ne nazadnje, kam to vodi. Vprašanje časa je, koliko časa bodo ta podjetja [[...]]Da za svoj obstoj, za obratna sredstva prodajajo svoje poslovne prostore pod ceno, da bodo lahko sploh preživela mogoče še mesec ali pa dva - če ne bomo nič naredili, bo še slabše stanje! Kateri koncept je pravilen za sanacijo bank? Podoben koncept, ki ga podpiram, ki ga je predlagala vlada je uporabila tudi Nemčija. Nemčiji je uspelo, je ena najbolj vodilnih v Evropski uniji – zakaj ne bi tudi mi bili? Sama bom ta koncept podprla, vladni.
Mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Govora je o različnih konceptih. V bistvu sta dva koncepta. Navsezadnje se lahko tudi prepletata: eno je dokapitalizacija in nič drugega. Dokapitalizacijo smo delali za državne banke 20 let. Dali smo v državne banke nekaj čez dve milijardi 200 milijonov v Novo Ljubljansko banko, 1,5 milijardo in pol in še nekaj. In koliko smo dobili dobička? In koliko je država kot lastnik dobila dividend? In koliko je to vplivalo pozitivno na javne finance? Bora malo ali nič! Kar seveda pomeni, da nekatere banke – pa guverner Banke Slovenije je povedal, da so tiste banke z državno lastnino najslabši gospodarji. To je bilo povedano. Pa ne samo, da je povedal on, navsezadnje rezultati to kažejo. Danes imajo zasebne banke v Sloveniji dobiček. Kljub krizi, kljub finančni krizi, kar z drugimi besedami pomeni, da je nekaj v teh bankah narobe. Če zdaj govorimo o tem in če preberete tudi obrazložitev Ministrstva za finance – ne izključuje dokapitalizacije, ne izključuje tudi, kar je nujno potrebno, drugačnega upravljanja in drugačnega vodenja bank. Tukaj ne gre samo za en proces, za prenos terjatev, je pa res, da je ta prenos terjatev na posebno družbo najbolj transparentno dejanje. Kakor koli že – glede vrednotenj še enkrat: stroka je postavila In kakor koli že me gospod Han hvali kot makroekonomista, čeprav imam več izkušenj skoraj kot mikroekonomist ali pa na mikro ravni; ampak kakor koli že, jaz si ne upam postavljati takih finančnih učinkov, kot jih postavlja gospod Frangež, ker je že vnaprej jasno, 4 milijarde minus dve milijardi itn., za koliko se bodo banke prodale. Oprostite, to so resne in strokovne zadeve in morda je težko vpletati čisto politiko v te zadeve zaradi tega, ker to pač tako ne gre. To pač tako ne gre, da se tukaj v parlamentu določa, kakšna je vrednost bank. Mi si morda želimo banko prodati po neki ceni ali pa država si to želi, vendar na drugi strani potrebujemo kupca. Mi smo cenejše in "učinkovitejše metode", kakor pravite, uporabljali 20 let in smo prišli dejansko v kreditni krč in v bančno krizo z državnimi bankami! Gospe in gospodje, mislim, da če obstaja še nek drug model, ki je bil tudi že preverjen v drugih državah, in če si pogledate poročilo Evropske unije, koliko držav je dejansko naredilo neke uspešne ukrepe na bančnem področju tudi s tem, da so te sporne terjatve oziroma te slabe terjatve prenesle na posebno institucijo, potem teh držav ni malo. In če teh držav ni malo, ne razumem, zakaj bi bil v slovenskem prostoru to takšen problem, kot ga dejansko predstavljate. Mi iz vsake stvari lahko naredimo, in jih zapletemo, izreden problem, izredno težavo. Vendar, če mislimo tukaj odkrito, če smo odkrito zaskrbljeni, to razumem. Če pa so za tem, da obstajajo neke težave, v ozadju nekateri, ki ne želijo, da se kreditne mape na transparenten način prenesejo na drugo institucijo, da se ponovno ocenijo, da se ugotovi odgovornost, kazenska in odškodninska, potem je pa to druga zadeva. Strinjam se: ja, bili so krediti, dajali so se krediti z majhnim zavarovanjem, ali brez zavarovanja, ali z napačnim zavarovanjem! Menedžerski odkupi podjetij! Poglejte, imamo veliko tega. Ni problema! Ampak model, ki smo ga imeli 20 let, to se pravi, dokapitalizacija na dokapitalizacijo itn., ni bil učinkovit. Zato zdaj predlagamo nekaj novega, nekaj drugega, kar bo bolj učinkovito. Hvala lepa.
Replika, gospod Matjaž Han.
Gospod Šircelj, vesel sem, da ste rekli, da ste mikroekonomist. Se pravi, da če neke odločitve sprejmete, daste na papir nekatere zadeve in izračunate. Zakaj vpletamo politični jezik tudi v to zgodbo? Zato, ker smo vsi skupaj hendikepirani, ker nimamo točnih analiz, nimamo točnih finančnih učinkov in nimamo izračunov, kaj pomeni, če sprejmemo eno rešitev oziroma kaj pomeni, če sprejmemo drugo rešitev. Mi s temi podatki – vsaj opozicija, Socialni demokrati, ker nam ni vseeno za to državo, nekaterim je, pa so raje doma, nimamo podatkov, kaj se bo naredilo, če sprejmemo zakon, ki ste ga napisali vi oziroma vaša vlada. Nimamo tega. In še nekaj drugega! Če pa beremo gospoda Šušteršiča, ki je glavni akter te zgodbe, ki je leta 2009, ko je gospa Ramšakova rekla, kaj vse ste predlagali, rekel, da "državni odkup terjatev od poslovnik bank pomeni neupravičeno darilo lastnikom in menedžerjem, ki so banke pripeljali v situacijo, v kakršni so danes. Darila ni samo v primeru, če država odkupi terjatve po tržni ceni. Toda, to bi bilo nesmiselno, če tržna cena obstaja. Se pravi, da je na trgu nekdo pripravljen kupiti te terjatve, naj jih pač odkupi in naj v to državo ne meša. Državni odkup je potreben samo v primeru, da država za te terjatve plača več, kot bi banka zadnje dobila..."
Gospod Han, zlorabljate repliko.
Nisem [[...]]Mislim, da nisem porabil časa. Ampak to je vaš minister govoril pred tremi leti!
Opozarjam še enkrat. Prosim, držimo se res tega, kaj je replika. Vsi se lahko javite. Nismo omejili razprave, pa se držimo nekega vrstnega reda. Gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovani! Na mizi imamo izjemno pomembno materijo, formiranje tako imenovane slabe banke. Zaradi tega sem razočaran in presenečen, da največja stranka v parlamentu ne želi sodelovati pri teh razpravah. To je slab znak za naprej. To je, po mojem mnenju, tudi znak neke stiske, kajti materija se jih vsekakor dotika – če ne direktno poslancev, pa preko njihovih ustanoviteljev iz magistrata. Začel bom tu, ker se mi je zdelo prej, ko je predhodno poslanec rekel, da nimate analiz. Navajal je tudi drugačna stališča sedanjega ministra. Ob tem, ko je kolega Veber razkril cifro odlivov v davčne oaze, 20 milijard, ki je mene presenetila, ker sem menil, da je nižja; ob tem, da te informacije gotovo niste dobili včeraj, pa tudi ne pred enim letom, da ste nekaj kot vladna stranka teh informacij morali imeti v trajanju vašega mandata, domnevam, da ste vsaj analize takrat naročali. Res jih niste obelodanili, ampak danes vidimo, da z inštituta, s katerega je prišel prejšnji minister gospod Križanič, imajo polno rešitev in polno analiz. Zakaj jih niste preko ministra Križaniča uveljavili prej, ko je bilo mogoče? Zakaj niste začeli ukrepati, ko je bilo teh nakazil v davčne oaze 10 milijard? Ali ni bi to znak za alarm? Ali ni bi že čas in znak za alarm? Če se ponašate s tem, da imate v zaledju dobre makroekonomiste, finančnike, zakaj njihovega znanja niste želeli uporabiti v dobrobit te države? Danes sem slišal kar nekaj dobrih razprav, moram reči, in ne kritiziram po vsebini, ker kot sem rekel, da tu ni stranke, ki ima verjetno ima večjo vednost o teh odlivih državnega denarja iz države, morda celo [[...]] [[nerazumljivo]] Moram reči, da teh korakov enostavno niste začeli delati. Sedaj je tu očitek, o katerem premišljujem, da uzakonjamo korupcijo na legalen način, kot je bilo z vaše strani rečeno. Država mora storiti neke korake. Lahko je to nevarno področje. Samo, glede na to, da vi s prejšnjo vlado niste znali narediti čisto nič, ne morem reči, da je ta koncept, ki ga sedaj uveljavljamo, najslabši ali slab. Mislim, da je to realen poskus. Naša skupna odgovornost pa je, da bomo te korake na poti, ko se bo uveljavljalo, in te težnje po zlorabah, ki se tudi vedno pojavijo, sproti odpravljali, preprečevali. Strinjam se tudi s tem, kar je rekel kolega Frangež, da se je treba tajkunov lotiti po sodni poti. Mislim, da so bili nastavki dani takrat, ko smo še v času prejšnje vlade imeli posebno sejo in so bili tajkuni prineseni na mizo. Zaradi tega sem zadnjič postavil ministroma Gorenaku in Pličaniču vprašanje, zakaj se ne izvaja zakon o zaplembi premoženja nelegalnega izvora. Štirje meseci so minili, tožilstva ali sodišča niso naredila še nič! Sprašujem se, recimo, zakaj prejšnji teden, če so utemeljeni sumi, niso zaplenili nekaj premoženja družine Janković. Zakona osnova je legalna! Saj gospod, ki je bil, izgleda, mlad mladenič [[...]] [[izklop mikrofona]]
Gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. V tem delu razprave o slabih terjatvah bom najprej poskušal dati odgovor glede ukrepov prejšnje vlade, ker je bilo jasno izpostavljeno, zakaj ni ukrepala. Dejstvo je, da je prejšnja vlada sprejela ukrepe, s katerim je preprečila nadaljnja izčrpavanja slovenskih državnih podjetij. Če boste spremljali, v tem obdobju treh let, ko je bila za vlado najbolj odgovorna Socialna demokracija, banke tudi niso podeljevale kreditov za tajkunske prevzame. To je dejstvo. Če pa se je kakšen tak tajkunski prevzem zgodil, je pa potem treba tudi to zadevo razčistiti pri datumu, ki ste ga sami dali v ta zakon – 1. september 2012. Če se želimo temu izogniti, bi bilo treba dati ta datum vsaj na leto 2010 ali še nižje. Ampak, pogejte! Banke v glavnem niso kreditirale – večkrat je tudi kolegica jasno povedala, da je nastal bančni krč. Ja, in se krediti niso podeljevali! Ampak to, da je prejšnja vlada ustanovila Agencijo za upravljanje kapitalskih naložb, je konkreten korak, s katerimi je preprečila nadaljnje izčrpavanje slovenskih državnih podjetij. Zakaj je prejšnja vlada padla? V največji meri iz razloga, ker je preprečila to izčrpavanje. Ni padla zato, ker ne bi predlagala pokojninske reforme. Jo je! In tudi reforme trga dela in tudi ukrepe za pomoč gospodarstvu, tudi ukrepe za pomoč bankam, vse to je predlagala in ni zaradi tega padla. Padla je zato, ker je prekinila te kapitalske interese. Znotraj vlada je te kapitalske interese takrat želel udejanjiti gospod Gregor Golobič s svojo stranko, ki je bila v vladi, kot opozicijska stranka pa je zelo nasprotovala ustanoviti agenciji prav stranka SDS, ki danes vodi vlado. Pri obeh lahko odkrito govorimo, da gre za kapitalski interes, ne gre za stranke socialnega značaja, ampak stranke, ki definitivno zagovarjajo interes kapitala. To, da danes tudi ni ene od opozicijskih strank v teh klopeh, me ne preseneča, ker je še vedno, bi rekel, ideološko nekako vodja te druge opozicijske stranke Gregor Golobič in je samo odraz tega, kaj se je dogajalo. Socialni demokrati smo tisti, ki resno opozarjamo na to, kaj se dejansko v državi dogaja in kaj se dogaja z našim premoženjem. Prej je gospod Šircelj rekel, da politika ne bo odločala o tem, kaj je slaba terjatev; ampak poglejte, v Družbi za upravljanje terjatev bank je vlada skupščina te družbe. Vlada predstavlja skupščino te družbe. Vlada je politična. Ta vlada bo imenovala tiste, ki bodo vodili to družbo; ta vlada bo določala, kakšno plačo bodo imeli ti, ki bodo vodili to družbo in ne bo jih treba spoštovati omejitev plač v državnih organih in v državnih podjetjih. Lahko bodo imeli plače tudi 30 tisoč evrov. Kolikor se boste dogovorili, toliko jim boste dali! Ni omejitev! Tukaj bom zopet izpostavil, čeprav so še naslednji členi, ker sem nameraval več debatirati o tem, razlika med tem, kar mi trdimo, je zopet, da ni pametno ustanavljati takšne družbe, ampak bi bilo bolje, če že, agencijo, ki je bila prvotno načrtovana v prvi verziji zakona, ker je podvržena potem zopet pregledovanju Računskega sodišča in plače ne morete določati sami. Ko boste vi določili plačo tistim, ki bodo v teh upravah Družbe za upravljanje terjatev bank, bodo sledili vladne interese; politične interese bodo sledili. To je dejstvo! Politika bo neposredno odločala o tem, kaj je slaba terjatev in kaj ni slaba terjatev! Tukaj ni stroke! Banko Slovenije ste izločili, ostane samo še politično odločanje, kaj je slaba terjatev. V nadaljevanju bom poskušal dati še zelo jasen odgovor, da tistih 20 milijard, za katere smo iz Odmevov oziroma v Pogledih slišali, da obstajajo. To je bil objavljen podatek in iz tega tudi izhajamo. Ampak še enkrat, to bom potem v naslednji razpravi, ker bo časa zmanjkalo, razložil, da to ne bo denar, ki bo prišel nazaj v Slovenijo v državni proračun [[...]] [[znak za konec razprave]] ali pa bo povečal državno premoženje. Nasprotno!
Replika, gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Repliko bom imel zaradi tega, ker se mi zdi, da je bila dobra razprava, ampak so pa bile netočnosti. Gospod Veber je že v svoji prejšnji razpravi nekako implicitno nakazal, kot da zdaj ta koalicija – in predvsem kaže na našo stranko – dela zakon, ki bo omogočil, tako je tudi rekel, da bodo ti iz davčnih oaz za poceni denar kupovali to premoženje. Seveda, ti so edini, ki v Sloveniji imajo denar! Zdaj je gospod Veber mojo stranko in koalicijo obsodil kolaboracije s tajkuni in kriminalci! To pa je podton tega. Zdaj pa, če sva poštena, gospod Veber, če bi imeli na mizi analizo teh, ki imajo denar v davčnih oazah – koliko, si upate trditi, da bi jih lahko bilo takšnih, ki so kdaj z našo stranko navidezno sodelovali? Prepričan sem, da bi šlo 80 % na Forum 21, ki pa v zadnjih dveh letih podpira to stranko, ki tukaj manjka. Isti podporniki so zdaj tudi za predsedniškega kandidata gospoda Türka. Čisto isti. To je velika nevarnost za Slovenijo, da tudi v bodoče ne bomo reševali, če bodo ljudje temu nasedli. Tisti, ki so že v domovini najmočnejši in imajo tudi po vašem mnenju v tujini največ denarja, ukradenega, tisti bodo krojili usodo te države! Veseli me, da ste poudarili, da je v ozadju kot ideološki vodja te stranke še vedno gospod Golobič. Ampak bi bilo dobro, da bi omenili tudi tiste, ki so se vas kot otroka odpovedali, in vašega kandidata, in so očetovstvo priznali samo tej stranki. Še to. Glede teh nakazil v davčne oaze. Ko govorimo o tem, kdo je pravočasno kakšno stvar želel narediti, sem lani, junija na izredni seji, postavil vprašanje o teh odlivih v davčne oaze, ko je gospa Debeljakova, takrat direktorica Davčne uprave, povedala, da je več 100 milijonov, takrat še ni bilo rečeno o kakšnih milijardah, šlo v davčne oaze. Tudi smo izglasovali splošno razpravo, ampak potem je vlada padla in te razprave nismo imeli. Ampak, iniciral sem ta problem! Vlada pa ga takrat očitno ni hotela sprejeti; lahko bi šla v ofenzivo na tem področju in bi morda lahko danes govorili, da je v tujini 12 milijard, pa bi jih 8 ostalo in bi to šlo za dokapitalizacijo bank in mogoče ta zakona danes ne bi bil potreben.
Replika še mag. Šircelj.
Hvala lepa. Glede na to, da je bilo rečeno kaj bo vlada vse delala in kaj bo vlada dejansko tudi ugotavljala – slabe terjatve, o čemer sem govoril. Vlada, pač glede na to, da je ta družba v lastništvu države, seveda predstavlja skupščino in vlada tudi postavlja kot skupščina tudi upravo, kakršna koli že tukaj dejansko je. Slabe terjatve pa vrednotijo strokovnjaki, ker vlada tega ne zna delati. Glejte, vlada ne zna delati, in vsaka vlada ima za sabo strokovnjake, tako kot jih ima tudi opozicija, jih najema, tudi vi jih najemate ali pa se na njih sklicujete, tako pač vsaka vlada deluje. Vlada predlaga tudi člane svetov, če želite, socialnih in zdravstvenih zavodov in tako naprej, vendar to še ni potem prvovrstno politično vprašanje, ampak za te zavode, kjer so tudi člani s strani vlade predlagani, ne moremo reči, da so pa to zdaj zavodi ene politične stranke in podobno. Toliko samo v informacijo oziroma moje mnenje, da je politika na tem področju omejena in še kako omejena. Hvala lepa.
Gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani gospod državni sekretar! Najprej želim nekoliko zajeziti ta pogrom nad slovenskim bančnim sistemom in želim povedati tukaj zelo jasno, da zaupam slovenskim bankam v državni lasti. Ampak, če danes ne bo sprejet Predlog zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnost bank, bom o tem temeljito razmislil – o nadaljnjem zaupanju. Ta očitek kolegov Socialnih demokratov, ko obravnavamo njihov amandma k 2. členu predloga zakona, očitek, da ne bomo znali definirati slabih terjatev, ostro zavračam. Mislim, da slovenska finančna, bančna, računovodska stroka ima dovolj metodologij, standardov, tudi evropskih, če hočete, da se bodo te slabe terjatve lahko zelo jasno, strokovno in eksaktno definirale. Ne bo jih definirala ne politika, ne bodo se definirale in izbirale ad personam. To tukaj zelo odgovorno trdim. Ocenjujem, da je amandma k 2. členu kolegov Socialnih demokratov nekako preveč tehnicističen, tudi se sklicuje na sklep Banke Slovenije, postavljam pa si vprašanje, kako bi to komentirala Banka Slovenije. Tega njenega mnenja namreč nimamo. V nadaljevanju pa bi želel najprej slovenski javnosti sporočiti nekaj, kar smo morda ves ta čas razprav o sanaciji slovenskih državnih bank izpuščali. Slovenski javnosti in tistemu zadnjemu, poštenemu državljanu, ki redno plačuje davke, vse svoje obveznosti, ki je zvest tej državi, bi želel sporočiti to, kar smo zapisali v koalicijski pogodbi, zato bom to prebral, da ne bom kakšne vejice izpustil: "S priznanjem slabih kreditov se bo sprožil tudi postopek ugotavljanja odgovornosti za njihov nastanek." Torej, sprožil se bo tudi postopek ugotavljanja odgovornosti za nastanek slabih kreditov. Ker vidim, da v slovenski javnosti obstaja dvom, češ da bomo zdaj naredili slabo banko in da bodo potem na nek način odrešeni vsi tisti, ki so slovenske banke v državni lasti naredili za slabe banke. Dokler bom sedel na tem mestu št. 90, si bom prizadeval za to, da se bo dejansko iskala odgovornost in da se bo sankcioniralo vse te ljudi, ki so slovenski bančni sistem pripeljali do te faze, v kateri smo. Na tem mestu se želim zahvaliti strokovnemu timu, ki je pripravljal osnutek zakona. Osnutek je bil vendar skupno delo. Res je, mi se razlikujemo v konceptih, opozicija, vi pravite – predvsem Socialni demokrati, ker Pozitivna Slovenija pač zdaj denar služi nekje drugje, istočasno pa dobiva plačo tudi tukaj v državnem zboru. Socialni demokrati pravite, da je treba še enkrat iti z dokapitalizacijo. Kaj se lahko mi iz večnih dokapitalizacij slovenski bank naučimo? Da niso bile uspešne in da kritizirate, da nastavlja vlada kot skupščina teh delniških družb svoje ljudi. Torej pravite, da naj ljudje ostanejo. Kako naj ljudje, ki so banke pripeljali do te faze, ostanejo in sami sanirajo znotraj bank to, kar je treba sanirati? Mi pravimo, da je slabe terjatve treba prenesti na tako imenovano slabo banko, in v Novi Sloveniji še enkrat in stotič poudarjamo, da je izjemno pomembno, kakšen menedžment bo upravljal s slabo banko. To bo namreč izjemnega pomena. Poglejte, naš nekdanji poslanski kolega in minister v prejšnji vladi dr. Matej Lahovnik je leta 2009 povedal, da bi takrat že morala nastati slaba banka. In takrat ni bilo politične volje. Ne bom na dolgo razlagal, kdo je temu nasprotoval, ker od tega dejansko slovenski davkoplačevalci ne bi imeli nič. Pozivam, da danes sprejmemo ta zakon, in verjamem, da se bo za slovenske banke v državni lasti začelo novo obdobje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Meh.
Gospe in gospodje! Zmotno je razmišljanje, da dokapitalizacije državnih bank ne bo potrebna. Danes smo tukaj slišali, in prosim za odgovor, da tudi po prenosu slabih naložb bo potrebna dokapitalizacija državnih bank. Kot prvič. Naslednje. Protestiram ponovno, da tukaj ni predsednika Vlade, niti ministra in da ne dobimo odgovorov. Zadovoljen sem, da gospod Šircelj odgovarja v imenu Vlade, ampak oprostite, prav bi bilo, da nekdo spregovori tudi v imenu Vlade. Še tako bi rekel. Veste, povedali ste, da imamo dve možnosti in da bi bilo dobro, da bi pri reševanju tega problema, ki ga imamo, imeli primerjavo med eno in drugo možnostjo. Nobene primerjave ni! Samo ena rešitev je predlagana in ta je kot sveta. Mislim, da je osnovni problem v tem, da ni bilo tega postopka po normalnem postopku, da je bilo po nujnem. Stroka pravzaprav ni imela prostora, kjer bi govorila, in da se stroka ni mogla tako angažirati, kot bi se lahko: da bi znotraj stroke dobili primerjavo med tem, kar se lahko zgodi in kar bi bilo seveda boljše. Zato bi bilo prav, da vedno znova govorimo o tem, kaj dejansko misli stroka, potem se pač politika odloča, kakšne rešitve so boljše. Ampak vendar moje vprašanje: Kaj boste naredili pri poračunu, recimo, slabe naložbe Zvona Ena, Zvona Dva? Pravijo za milijardo 270 milijonov – koliko se bo ta naložba, slaba naložba poračunala? Koliko bomo od te dobili? 1 milijon slovenskih evrov je v premoženju. To je tisto, kar bomo naredili?! Slovenski javnosti povejmo, da rešujemo v bistvu naložbo milijardo 270 milijonov tistega, kar je Zvon Ena zamočil v celoti. To je treba slovenski javnosti povedati! Potem govorite ali govorimo o tem, da naj bi Banka Slovenije ne dala podatkov o tem, kakšne so slabe naložbe in koliko je teh slabih naložb. Oprostite, Banka Slovenije ne predlaga tega zakona. Ta zakon predlaga slovenska vlada. Slovenska vlada mora povedati, kaj se bo zgodilo; in to pričakujem od slovenske vlade! In še nekaj. Govorimo o tem, da rešujemo slabe naložbe v državni lasti. Gospe in gospodje, rešujemo vse slabe naložbe vseh bank v Sloveniji, ki spadajo pod Banko Slovenije. To je najbrž treba povedati. Če to ni res, naglas povejte, da to ni res. To se pravi, čisto vse slabe naložbe, ki jih ima katera koli banka v tej Sloveniji in spadajo pod Banko Slovenije, bomo reševali na ta način. To je Slovencem treba povedati. Ni res, da rešujemo samo državne banke! Rešujemo prav vse banke, vse privatne, vse ostale banke, ki tukaj v slovenskem prostoru so. Še eno vprašanje. Ali bomo, gospe in gospodje, kreditni krč s tem, ko bomo rešili s slabimi naložbami slovenske banke – ali potem kreditnega krča ne bo? Ali se bodo krediti sprostili? Podpišite se pod to in povejte, da tisti trenutek, ko bomo to naredili, bodo krediti tekli tako, ko si želimo in kot jih potrebujemo. Ne bodo! Ni mogoče! To se pravi, ni res, da se bo s tem sprostilo. Še eno vprašanje imam. Poglejte, tri banke imamo v delni državni lasti. Sprašujem vas: Zakaj ostale banke, ki so uspešne, ki imajo dobiček, ki so odlične banke v privatni lasti, ne kreditirajo slovenskega gospodarstva in prebivalstva? Zakaj te banke tega ne delajo? Problem je v tistem, na kar smo Socialni demokrati opozarjali: gospodarstvo je prezadolženo, lahko je tudi prebivalstvo prezadolženo. Zato bi bilo prav, da opozicija in pozicija skupaj iščemo rešitve, pa jih nismo reševali. Ko sem poslušal, kakšne razprave so bile na odboru, sem bil nezadovoljen, ker razprav ni bilo, ker smo Socialni demokrati in "Pozitivci" odšli, ker ni bilo mogoče razpravljati. Danes tukaj vsaj lahko razpravljamo in verjamem, da bomo dobili tudi kakšen odgovor. Slovencem pa moramo povedati, vsem prebivalkam in prebivalcem, da rešujemo vse banke, ne rešujemo samo državnih bank.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Krušec, državni sekretar. Prosim.
Hvala lepa še za priložnost za nekaj pojasnil. Slaba terjatev je definirana po mednarodnih računovodskih standardih in skrbnik o tem, kaj je slaba terjatev, je Banka Slovenije. Tudi je Banka Slovenije zahtevala, da se definicije slabe terjatve, ki je že definirana tudi v Zakonu o bančništvu, ne daje ponovno v ta zakon. Skrbnik nad tem, kaj je slaba terjatev, po mednarodnih računovodskih standardih za banke je Banka Slovenije in nihče drug. Problem pa je, če imamo solventne banke, kot Banka Slovenije omenja, pa vendar ni dovolj zaupanja v banke, da bi se lahko te zadolževale na mednarodnih trgih, in ni dovolj zaupanja v banke oziroma niso dovolj kapitalsko ustrezne, da bi lahko kreditirale gospodarstvo. Se pravi, imamo neko dihotomijo: na eni strani regulator pravi, da so banke solventne, na drugi strani pa ni kreditov. Kako se lahko ta situacija preseže? Poglejmo, recimo, druge države. V drugih državah se zaupanje v banke vrača z neodvisnimi pregledi stanja v bankah, govorim o tistih državah, ki imajo krizo, recimo, Španija, Irska; ustanavljajo se posebne institucije, ki so specializirane za razrešitev nasedlih naložb – Španija, Irska. Če pogledamo ti dve državi, kdo je ugotavljal dolgoročno, recimo, vrednotenje; ali je to ugotavljala Asset Managament Agency oziroma NAMA na Irskem. Ne! To so ugotavljali neodvisni finančni strokovnjaki. Se pravi, zakaj dvom pri nas, da je to tako velik problem, ko pa vemo, da v drugih državah, kjer so tudi Mednarodni denarni sklad, Evropska centralna banka in Komisija predpisali, ker sta ti dve državi v programu, da to mora izvesti mednarodni kredibilni cenilec. Naslednja stvar. Tudi če mi tega cenilca ne bi upoštevali, je tukaj Evropska komisija. Ta lahko, ker gre v vseh primerih prenosa terjatev ali znotraj bank ali zunaj bank za državno pomoč bankam, v okviru svojih pristojnosti, ki so zelo velike, takšno operacijo prepove. Se pravi, Evropska komisija bi lahko rekla, da so terjatve neustrezno ovrednotene, pomoč bankam je bila previsoka, povračilni ukrepi so prenizki. Se pravi, se ta operacija zaustavi. Se pravi, mora biti dolgoročna ekonomska vrednost kredibilno predstavljena in odobrena s strani Evropske komisije, drugače takšna operacija sploh ni mogoča. Se pravi, je to tisti dodatni kontrolni mehanizem, ki bo ugotavljal, da ne bodo terjatve ocenjene previsoko in da si s tem ne bi dajalo darila bankam, kot nekateri govorite. Tudi recimo, ko se je omenjalo 4 milijarde poroštva in 2 milijardi unovčenih terjatev. Ja, vendar: to bi držalo, če bi takšne terjatve vrednotili previsoko, ker bi z unovčenjem terjatev dobili premalo. Se pravi, Komisija že a priori takšne operacije ne bi niti odobrila, zato je ta strah odveč, ker s strani Komisije takšna operacija ne bi bila odobrena. Komisija ima svoje time za vrednotenje terjatev. Komisija tudi najame svoje svetovalce, ki lahko preverijo, ali so terjatve ustrezno vrednotenje. Če pa pogledamo v druge države. V drugih državah je prav tako bil regulator, recimo, v tistih državah, ki so v krizi, pa vseeno ni zadoščalo za pridobitev zaupanja. Recimo v Španiji je moral mednarodni cenilec oceniti kapitalsko potrebno in oceno velikosti slabih terjatev. Oliver Wyman! Ni bilo zadosti, da je centralna banka v Španiji rekla, to so slabe terjatve, to so D in E. Potrebno je bilo nekaj več. Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Spoštovani državni sekretar! Kar smo sedaj poslušali, me še bolj prepriča, da imamo mi definitivno prav. Eno vprašanje, gospod sekretar, pa če mi nanj resnično odgovorite. Če bomo sprejeli ta zakon in prenesli slabe banke na to družbo, ali pomeni avtomatsko, da ne bo treba dokapitalizirati slovenskih bank? Ali je to jasno? Da ne bo potem gospod Jože Horvat rekel, da že 20 let dokapitaliziramo zadeve in da jih ne bo treba več, da moremo s tem nehati. Ali pomeni, če sprejmemo ta zakon, da ne bo treba dokapitalizirati bank? Mislim, da ne – kar sem vas poslušal –, ker v primeru, da bomo vrednotili zadeve zelo nizko, zaradi tega ker nam Evropa tako veleva, bo jasno, da bo treba potem še dokapitalizirati banke, ker drugače te naše banke ne bodo mogle delati tistega, kar si pa vsi najbolj želimo, začeti na nek način kreditirati gospodarstvo, ker enostavno ne bodo mogle po vire v Evropo. Se pravi, mi bomo najprej naredili slabo banko, pa še dokapitalizirali. Samo na to mi odgovorite. Ali v primeru zakona, da bo sprejet – in če mi to rečete, da bo ta zakon omogočil, da ni treba dokapitalizirati banke, tega zakona ne bom zavrnil. Samo to mi zdaj garantirajte.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. Vidim roke, zato odpiram prijavo za razpravo. Prosim, prijava teče. Gospa Patricija Šulin. Prosim.
Predsedujoči, hvala za besedo. Pozdrav vsem prisotnim! Še zmeraj smo pri amandmaju SD k 2. členu, ki ga ne morem podpreti, ker predlaga nekaj, kar je bilo danes tukaj že obrazloženo. SD predlaga, da se v bonitetni razred D in E v skladu s sklepom Banke Slovenije vključijo nekatere terjatve. Torej, prepustimo stroki, da bo določila, kaj je slaba terjatev. Kot smo slišali, je to tudi v skladu s stroko, z mednarodnimi računovodskimi standardi, kot smo tudi slišali, da obstaja več modelov pri tem ocenjevanju. Da je pa predlagani zakon, ki je pred nami, torej ukrepi za krepitev stabilnosti bank, dober, pa priča tudi dejstvo, da amandmaje, ki jih je predlagal SD – na tem listu so le trije k skoraj več kot 30 členom, kot jih vsebuje predlagani novi zakon. Ravnanje Pozitivne Slovenije, ki obstruira, ne da bi sploh vložila kakšen boljši predlog, sploh kakšen amandma, pa tudi verjetno priča o tem, da nekih boljših predlogov k temu zakonu ni. Tako ravnanje s strani Pozitivne Slovenije se je žal zgodilo že na delovnem telesu. SD, mogoče bi vas spomnila na vašo koalicijo, ko konkretizirate vaše bivše koalicijske partnerje. Sami ste jih izbrali in skupaj ste delovali – kako, vemo vsi, in kam ste pripeljali državo, tudi vemo. Tudi vemo, da ste se zadolžili za 9 milijard evrov, kar se žal ni odrazilo v gospodarstvu in zdaj smo tukaj, kjer smo. Tudi ta vaš vsemogočni AUKN je zelo slabo odigral vlogo. Če ostajam pri bankah, potem vemo, da je bila Nova Ljubljanska banka večkrat dokapitalizirana in da kljub temu AUKN ni predlagal razrešitev članov nadzornega sveta. Mogoče bi se še opredelila do teh 20 milijard evrov, ki so odtekle v te davčne oaze ali kam drugam. Pozabljamo, da če bi teh 20 milijard evrov ostalo v naši državi in bi bile vključene v gospodarstvo, bi to pomenilo, če lahko ocenjujem, nekako 5 milijard evrov pritoka v državni proračun. Torej, zmanjkuje nam s tem odtokom denarja v davčne oaze za skoraj celoletni proračun naše države. Deloma so za to krive banke, deloma ali skoraj v celoti, vsaj z vidika mojega gledanja, tisti, ki so te kredite najemali in ki so potem sprožili, da je ta denar odtekel drugam. Če navedem še eno drugo ravnanje, ki se je dogajalo na bankah, bi rada omenila tudi to gotovinsko dvigovanje denarja, ko je podjetje pooblastilo nekoga, da je odšel na banko in dvignil gotovino, seveda le do višine 12 tisoč evrov, kar je dovoljena vsota, ko ni treba zneska oziroma tega prijaviti Uradu za preprečevanje pranja denarja. Če zelo hitro izračunamo, če se je to desetkrat zgodilo na dan, je zelo hitro tako podjetje prišlo do 120 tisoč evrov, ki jih je potem, kot smo ugotavljali tudi z davčnimi inšpekcijami teh podjetij, potrebovalo za plačevanje dela na črno. Torej, spet smo pri sivi ekonomiji, spet smo pri neplačevanju davkov. Tako je Banka Slovenije s takim načinom svojega ravnanja povzročila ves ta začarani krog. Ta zakon bom podprla, ker po mojem mnenju pomeni v tem trenutku edini način, da se rešimo teh slabih terjatev oziroma da na tak način poskušamo tudi banke razbremeniti, da bodo spet imele svojo kapitalsko ustreznost in da bodo lahko dober suport gospodarstvu, kar vemo, da danes niso, predvsem za mala in srednja podjetja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala. Prav vesel sem, da je državni sekretar končno po dveh urah in 15 minutah današnje razprave povedal, kaj je slaba terjatev in kdo je skrbnik slabe terjatve. Banka Slovenije je skrbnik slabe terjatve. Naš amandma govori samo o tem, da lahko slaba terjatev postane predmet odkupa samo na podlagi sklepa Banke Slovenije. Vi Banko Slovenije izključujete iz tega procesa. Z Banko Slovenije se samo posvetujete. Banka Slovenije ne odloča po tem zakonu o ničemer. Samo posvetujete se. In pisati v zakon, da se posvetuješ z Banko Slovenije, je, oprostite, malo omalovaževanje Državnega zbora, ker se kot vlada lahko z Banko Slovenije posvetuješ kadar koli. Tega ni treba pisati v zakon. Dejstvo pa je, da Banko Slovenije izključujete kot tistega, ki je ključna ustanova, da ugotovi, kaj je slaba terjatev. Zato ta zakon ni dober, zato ga ni mogoče podpreti. Tisto, kar je državni sekretar naprej razložil, da ko bo prišlo do cenitve teh terjatev, bo zelo velika nevarnost, da lahko ta cenitev pomeni državno pomoč. In če je to državna pomoč, je lahko tudi neupravičena državna pomoč tej družbi in bo Evropska komisija razveljavila ta ukrep. Ali je tako? Če pa ne bo pomenila državne pomoči, pa na drugi strani lahko pomeni zopet tudi oškodovanje državnega premoženja. Poglejte, ta zakon prinaša tudi zaradi tega, ker bo vse to, kar se bo ocenjevalo, potem lahko in morala pregledati tudi Evropska komisija. In kaj, če Evropska komisija ugotovi, da gre za nelegalno in nedovoljeno pomoč? Potem bo ta zakon postal neoperativen. Ničesar ne bomo rešili. Zato je ta zakon neprimeren. Če pogledate naš predlog, ki smo ga obrazložili, če gremo v postopek dokapitalizacije banke, to odpade. Če se odločimo za dokapitalizacijo banke, jo dokapitaliziraš in potem mora banka prevzeti odgovornost tudi za te nasedle terjatve in se truditi, da jih reši. Zdaj bomo pa mi banko razbremenili tega, torej banka te odgovornosti ne bo imela več. Družba za upravljanje slabih terjatev bo tista, ki se bo s tem ukvarjala. Tisti, ki so to povzročili, pač s tem ne bodo imeli nobenih težav več. Resnično bi rad še enkrat opozoril, pa tudi prosil državnega sekretarja, da še enkrat razloži zelo natančno, kaj se lahko zgodi z odkupom terjatve, če ni ta cenitev takšna, da ne bo pomenila na eni strani oškodovanje državnega premoženja, na drugi pa prepovedano državno pomoč družbi, kamor bo pač ta terjatev prenesena. V tistem trenutku ta zakon postane neoperativen, nič ne reši. Prav nič. Mogoče še okoli teh 20 milijard, o katerih se pogovarjamo. Poglejte, težava je v tem, da teh 20 milijard ne bo prišlo v proračun Republike Slovenije. To je največja težava. Ta zakon in zakon o Slovenskem državnem holdingu bo omogočal samo to, da bo ta kapital po najnižji mogoči vrednosti kupil slovenska državna podjetja, zavarovalnice in banke. Po najnižji mogoči vrednosti. Zapisali ste, da je to mogoče po realni vrednosti. Današnja realna vrednost je izjemno nizka. Tega se danes sploh ne bi smeli lotevati, da gremo v prodajo. Ni čas za prodajo, vendar vi boste to izpeljali, po najnižji možni vrednosti. Poglejte, tisti, ki bo kupil Zavarovalnico Triglav, tisti, ki kupi Petrol, tisti, ki kupi Telekom, tudi banko [[...]]Naj bo vsem jasno, mi nimamo slabih državnih bank! To sploh niso slabe banke. Tisti, ki bo kupil te ustanove, bo ta vložek dobil v petih letih nazaj. In iz 20 milijard bo nastalo v tujini 20, 40, 50, pa še ne bodo podvrženi nobenemu pregledu in nobenim očitkom v Državnem zboru, ker jim boste po tem zakonu to omogočili, da postane to zasebna lastnina. Od tistega trenutka nimamo nobenega vpliva več na to. Denar bo samo lepo odtekal. In se bo iz 20 naredilo 30, 40, 50.
Hvala lepa. Gospod Matevž Frangež. Prosim.
V dosedanjih nastopil sem se namenoma skušal oddaljiti od tega, da bi danes iskali krivdo, da bi iskali odgovorne v letih 2004–2008 ali v katerem koli drugem obdobju, ker mislim, da za današnjo razpravo to ni bistveno. Ampak gospa Šulin, še enkrat si preberite, kaj točno predlagamo, ker mi ne predlagamo, da te slabe terjatve dodatno uvrščamo v razrede D in E, ampak predlagamo, da je to merilo slabe terjatve, vezano na metodologijo, ki je v rabi Banke Slovenije oziroma jo Banka Slovenije določa. Pa vendar, zakaj je mednarodna svetovna gospodarska kriza tako močno prizadela Slovenijo? Zaradi tega, ker na to krizo nismo bili pripravljeni; zaradi tega, ker smo v obdobju pred krizo slabo gospodarili; zaradi tega, ker smo v obdobju pred krizo povzročili obseg slabih naložb v bankah, ki so slabe naložbe postale v veliki meri zaradi krize; zaradi tega, ker se je njihova tržna vrednost v krizi tako zmanjšala. Ampak veste, ko govorimo o enotnosti, za pot za izhod iz krize. Če mene vprašate, bi se mi lahko hitro dogovorili, kaj je pot za izhod iz krize, če bi vedeli, kako Slovenijo hočemo po krizi. Ampak naše razlikovanje je v tem, da vidimo dve Sloveniji po izhodu iz krize. Mi želimo, da je to ena država, ki bo dobro upravljana, ki bo imela ekonomijo, temelječo na lastnem znanju in ki bo kapitalske resurse tega naroda usmerjala v poudarjen razvoj. Menimo, da je pomemben garant za to – ker domače ekonomske elite nimamo, en poskus ustvarjanja domače ekonomske elite iz vašega obdobja se je izjalovil in edini garant tega je država. Je država. In ne bomo edina država na svetu, so države v zahodni Evropi, ki že desetletje vztrajajo na konceptu močnega državnega lastništva strateško pomembnih panog. Mi pa se moramo dogovoriti, kaj je strateško pomembno. Poglejte, ko govorite, češ samo državne banke so zapacane. Tukaj imate, to so podatki Banke Slovenije, delež nedonosnih terjatev po skupinah bank v odstotkih. Vidite, da so zasebne banke in zasebne banke v tuji lasti vse do leta 2010 v obsegu takšnih naložb bile na isti ravni kot državne banke. Zakaj pa se je kasneje spremenilo in zakaj je obseg države v zadnjih dveh letih v deležu nedonosnih terjatev narasel? Zakaj? Zaradi tega, ker so se predvsem tuje banke v Sloveniji izrazito umikale, iz kreditiranja. Ena banka, jaz bi jo lahko imenoval, pa danes ne bom tega storil, je zmanjšala svoj kreditni portfelj za eno tretjino, se pravi za 30 %, druga banka, ki ima lastnika v drugi državi, je zmanjšala obseg kreditnega potenciala za 40 %, tretja banka z lastnikom iz tretje države za 45 %. Edine, ki so vztrajale pri kreditiranju slovenskega gospodarstva in slovenskega prebivalstva so bile sistemske banke, ker so se zavedale, da bi enak učinek, se pravi umik kreditiranja, umik likvidnosti v gospodarstvu, pravzaprav naredil dodaten zastoj. Tako je kreditna aktivnost kljub pojavu krize rastla do septembra 2010. Tam smo prišli do nesrečne nove regulative Banke Slovenije, ki je povečala in poostrila kapitalsko ustreznost, in spet smo imeli dodaten problem. Državne banke so lahko dobro upravljane banke, ampak tukaj imamo spet problem, da nekateri vztrajate na politični intervenciji v podjetjih. Se pravi, isti politični intervenciji, ki nam je sploh ustvarila probleme v teh bankah. Oprostite, kaj je Slovenski državni holding drugega kot politična institucija, ki bo odločala, kako se bo razpolagalo s premoženjem in kako se bo to premoženje upravljalo? Tudi banke. Mi se moramo enkrat zmeniti, da politika v gospodarskih družbah nima kaj iskati. Žal ste od tega koncepta že odstopili in to je velika škoda, gospodje, ker to je bila velika priložnost, da se slovenska politika iz svojih napak končno nekaj nauči. Žal ponavljate napako, politiki na široko odpirate vrata v tem procesu – in to sami dobro veste – in to delate zato, ker imate agendo. Agenda je razprodaja; razprodaja zaradi tega, ker hočete v temelju spremeniti ustroj slovenske družbe, zato zastrašujete ljudi že celo leto, zato znižujete njihova pričakovanja, da bodo na koncu pripravljeni sprejeti marsikaj. Edino, kar vam pri tem gre na roke, je ta naveličanost ljudi z dokapitalizacijami bank, jaz pa predlagam, dajmo realno oceniti, kaj se nam bolj splača in kaj vodi do učinkovitejših rešitev. In to ni vaš recept.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič. Prosim, replika, gospa Patricija Šulin. Prosim.
Hvala lepa. Sem bila omenjena. Kolega Frangež, dobro razumem, kaj vi predlagate v vašem amandmaju k 2. členu. Srčno pa upam, da ne ponavljamo vaših napak zadnjih treh let. Mislim, da smo to dokazali tudi s sprejetjem vseh zakonov do zdaj, da smo tudi to enormno zadolževanje zmanjšali, da smo prihranili in tako naprej. Ko se bodo odpirale te bančne mape in se bodo ugotavljale slabe terjatve, se bo lahko tudi ugotovilo, kdo je te kredite dal; kdo je dal kredite tudi slamnatim podjetjem, kdo je dal kredite podjetjem brez premoženja. Verjamem, da se bo z ustanovitvijo te družbe ugotavljajo tudi to, kajti strinjam se z vsemi, ki pravite, da je to nujno potrebno, če hočemo kot država oditi naprej. Odgovornost je ključna pri vsem, kar počnemo. Tudi to velja za nas. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič. Prosim.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Uvodoma moram povedati, in sem zelo vesel enega stavka, ki ga je izrekel moj kolega Frangež, in sicer dejal je, da politika v gospodarstvu nima kaj iskati. Hvala bogu, ampak tudi upam, da je ta gospod Frangež, ki je član Poslanske skupine SD, to mislil resno! Predvsem zato, ker se tudi o tem pogovarjamo, vse to, o čemer zdaj govorimo, je medsebojno povezano. Če želimo državo umakniti iz gospodarstva, moramo družbam poiskati kvalitetne lastnike; lastnike, ki bodo s tem premoženjem upravljali ne politično, temveč v skladu s pravili, ki veljajo v tržnem gospodarstvu. Sedaj pa moram povedati, da tega amandmaja k temu členu ne bom podprl, bom pa podprl vse amandmaje, ki so vloženi s strani koalicije. Zakaj prav stranka SD in Pozitivna Slovenija gospoda Jankovića najbolj nasprotujeta temu zakonu? Prepričan sem, da je eden in edini razlog – vsaj okoli večine dela vsebine ni nobenega problema, se bomo z lahkoto poenotili. Ključni problem, ki je – in to je tudi razlika med dokapitalizacijo in rešitvami, ki jih predlaga ta zakon –, je ravno v tem, da tukaj uveljavljamo odgovornost. Prav odgovornost je tista, ki skrbi, drage kolegice in kolegi, vas, iz SD in Jankovićeve liste. Prav odgovornost je tista. Ta zakona bo omogočil, da se bodo odprle tudi te bančne mape, ampak ne v tistih zaprtih krogih, kot je bilo to doslej, da mi nismo imeli nikakršnega vpliva in smo danes krivci za stanje, kakršno je v bančnem sistemu. Vendar ta zakon uveljavlja to možnost, da se bo odkrilo, kdo je tisti, ki je take kredite prejel, kdo je tisti, ki je takšne kredite s podpisom dajal, in kdo je tisti, ki je iz ozadja poklical po telefonu in dejal, da temu in temu morate dati ta kredit po takšni in takšni ugodni obrestni meri ali pa skoraj brez obresti. Če takšnih ljudi, takšne mreže v ozadju ne bi imeli, takšnega stanja in tako klavrne situacije na tem področju v naši domovini ne bi imeli. To je tisto, kar je nujno treba spremeniti. Prepričan sem, da bo ravno ta zakon naredil red tudi na tem področju. Naši ljudje komaj čakajo, da enkrat naredimo red na tem področju. Hvala bogu, da je ta vlada skupaj z ministrom Šušteršičem na pravi poti, predlaga prave rešitve, ker imamo podpore, če ste gledali, iz Mednarodnega denarnega sklada, iz Evropske unije itd. Vsi trdijo, da stopamo po pravi poti, prihajamo s pravimi rešitvami. Velikokrat je bilo danes rečeno tudi, kako smo krivi, da so v prejšnjem mandatu padle vse reforme. Drage gospe in gospodje, če bi imeli malo posluha, ko smo vam predlagali samo enega, dva ali pa tri amandmaje za določeno zakonodajo, če bi sprejeli, bi vsi ti zakoni bili sprejeti. Vendar niste bili sposobni poslušati in to je temeljni problem, zakaj se je v tistem mandatu tako dogajalo. Niste bili sposobni se pogovarjati niti s socialnimi partnerji. Ne nas obremenjevati s tem in trditi, da smo mi, Slovenska demokratska stranka in ta koalicija, krivi, da v prejšnjem mandatu te rešitve niso bile sprejete! Mi smo zelo veseli vsake vaše pripombe na vsak zakon, ki ga sprejemamo. Včeraj je predsednik Vlade, gospod Janez Janša, naštel kje smo vam šli nasproti, ko ste predlagali določene drugačne rešitve, kot so bile predlagane v prvem zakonu; povedal je in naštel. Ga ni v Državnem zboru ki bi lahko trdil, da ne želimo z vami sodelovati, da bi to državo pripeljali do tiste točke, da bodo naši ljudje imeli v tej državi približno enake pogoje za življenje.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Pogačnik. Prosim. Ni replike, ker vas je sicer imenoval, ampak vas je dobro razumel, celo strinjal se je z vami. Besedo ima gospod Marko Pogačnik. Gospod Frangež vi imate pa še neskončno minut časa za razpravo, ko bo seveda čas za to.
Predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovana predstavnica Vlade, kolegice in kolegi! Nedvomno je, da danes razpravljamo o zelo pomembnem zakonu. Vsi se verjetno strinjamo, da je za zagon gospodarstva potrebna temeljita sanacija bančnega sistema. Verjetno imamo različna mnenja, na kakšen način bančni sistem sanirati. Ocenjujem, da se pogovarjamo o tem, ali banke sanirati eksterno ali interno. Mislim, da je prišel skrajni čas do tega, da banke začnemo sanirati na eksterni način, zato ker interni način sanacije bančnega sistema ni prinesel izboljšav. Dejansko so se težave še poglobile. NLB smo doslej sanirali s približno 1,6 milijarde davkoplačevalskega denarja. Poslovni rezultati banke so pa vse slabši in slabši. Naštel bom vsaj dva pomembna argumenta, zakaj je boljše sanirati banke eksterno kot interno. Osnovna dejavnost banke je kreditiranje prebivalstva in gospodarstva. Če bomo zapeljali te slabe naložbe eksterno, to pomeni, da se banke ne bodo več ukvarjale s slabimi terjatvami, za katere tudi niso usposobljene, in se je do sedaj pokazalo, da temu niso kos. Po drugi strani naloga bank ni, da se ukvarja z lastniškimi deleži. S tem, ko bomo mi prenesli te slabe terjatve ven, se bodo banke lahko ukvarjale s svojo osnovno dejavnostjo. Na drugi strani je pa treba reči, da verjetno ta zakon, katerega bomo sprejeli danes, verjetno ne bo rešil bančnega sistema, ampak bo le vzvod, da se bo bančni sistem lahko začel sanirati. Verjetno bo potrebna dokapitalizacija. Ampak pomembno bo, da bo takrat banka dobila svež kapital in se bo s tistim svežim kapitalom lahko začelo nekaj dogajati, ne da bodo 80 % svojega časa uporabljali za to, kaj je to slaba terjatev, katere so slabe terjatve in kaj se bo naredilo. Nedvomno je tudi to, da Banka Slovenije nosi odgovornost, čeprav to zanikajo. Ni bil uporabljen 23., 44. in 45. člen, po katerem bi Banka Slovenije lahko ukrepala. Nedvomno se mi zdi današnja razprava s strani Socialnih demokratov na eni strani čudna, kajti dejstvo je, da za slab bančni sistem veliko odgovornost nosijo tudi prav Socialni demokrati. Imeli ste oblast tri leta, imeli ste predsednika vlade, na koncu ste imeli tudi finančnega ministra. Povejmo samo nekaj rezultatov NLB. Leta 2009 je NLB ustvarila skupina za 56 milijonov evrov izgube. Dejali ste, dokapitalizirajmo, minister je zagovarjal, da bomo s tem rešili banko, uprava je rekla, da bodo rezultati boljši. Leta 2010 ustvari skupina 206 milijonov evrov izgub – ponovno. To je zadnji slab rezultat – bomo šli na boljše. Leta 2011 – 282 milijonov evrov izgube. To pomeni, interno reševanje bank je neustrezno in ne daje rezultatov. Edini, ki tukaj izgubljajo, so davkoplačevalci. Efekta pa ni. Na drugi stani je pa vam v treh letih uspelo banke obrniti na glavo. Zakaj? Neto efekt v letu 2011 je bil takšen, da je gospodarstvo vrnilo več denarja bankam, kot so banke dale v gospodarstvo. Smo posebna država v Evropi! In to pomeni, da je gospodarstvo kreditirala banke, ne pa, da bi banke kreditirale gospodarstvo. Se vi zavedate te odgovornosti? V času vašega mandata je pa NLB izgubila pri bonitetnih agencijah za sedem razredov ocen. Za sedem razredov je padla NLB in s tem vi nosite tudi odgovornost. Prepustite sedaj to novi vladi, ki je našla način rešitve, s tem bo prevzela tudi svojo odgovornost. Verjetno je pa predvsem to najbolj moteče za opozicijo, da je ta vlada našla rešitev. Po drugi strani pa bo pri eksternem modelu jasno lahko tudi določena odgovornost, kdo je odgovoren za slabe terjatve.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Pred dnevi smo bili soočeni z izjavo nekdanjega predsednika vlade, da je njegova vlada podcenila problem bank in da je postavila napačno diagnozo reševanja problemov v državi v svojem mandatu. Torej smo se tri leta ukvarjali z nekimi rešitvami in podcenjevali probleme na tistem delu, ki je ključen. Zakaj je Pahorjeva vlada to diagnozo postavila narobe? Morda zato, ker je imela v svoji ministrski sestavi bivšega guvernerja in je dobila napačna sporočila, napačne informacije, zavajajoče informacije. Spoštovani gospodje, tudi ne drži, da nimate podatkov! Tu že cel dan poslušam samo o podatkih, številkah, milijardah, kako, kam, zakaj, kaj bo, kaj ne bo in tako naprej. Sprašujem se, od kod ti podatki. Ali so to neki hišni izračuni ali pa so to dejansko podatki, s katerimi operirate. Tudi je treba na nek način ugotoviti, da so bile slovenske banke v bistvu neke vrste samopostrežna trgovina, v katero so nekateri vstopali in izstopali mimo blagajne. Nihče jih ni vprašal, zakaj vstopajo mimo blagajn in dobivajo blago po zelo diskontirani ceni ali celo praktično brez ustrezne marže. Tudi Banka Slovenija, če ji rečemo sokolje oko – na tem področju ni zaznalo nič, ni izpeljalo nobenih sankcij, nobenih ukrepov in nobenih tudi ugotovitev ni bilo na tem področju, vsaj ne, da bi bilo javnosti o tem kar koli znanega. Tudi mi, ki smo se s tem ukvarjali, nismo uspeli priti do nobenih podatkov, do nobenih izjav. Ključni problem tega trenutka pa najbrž ni odločitev, da je treba s tem bančnim sistemom nekaj storiti, ker to zdaj po vsem tem času, to vsi vemo, da je treba nekaj storiti. Ključni problem tega trenutka je to, na kakšen način. Ali tako, da se bo v tem postopku nekaj ugotovilo, ali pa tako kot do sedaj, da se v tem procesu ne bo nič ugotovilo; da bomo naredili proces pregleden, da bomo vedeli, kdo so bili tisti, ki so na eni strani odločali o tem, kdo bo dobil brezplačno ali pa zelo poceni zadevo, in na drugi strani, da bodo tudi znani prejemniki teh bonitet. Ta nabor teh najbrž ni bil zelo širok: ne tistih, ki so odločali, in ne tistih, ki so prejemali. Mislim, da je razlika med nami in vami tudi v tem, da je na vaši strani ideja za neke brezciljne dokapitalizacije, permanentne dokapitalizacije v bančnem sistemu, zato ker se bo to samo nalivalo gor in se ne bo nič vedelo za koga, kam in pod kakšnimi pogoji, in na drugi strani imamo ta predlog, kjer se ti dosjeji slabih naložb, slabih terjatev bank prenesejo z vsemi tistimi spremljajočimi stvarmi in po potrebi se tudi stvar, potem ko je očiščena, dokapitalizira. To se pravi, da bo zadeva v tem delu povsem pregledna in znana. Ta razprava, ki jo spremljamo na drugi strani, je pravzaprav razprava v obrambo privilegiranih; tistih, ki so uživali bonitete, ki so prejemali zadeve pod ugodnimi pogoji, ki so te zadeve obilno izkoristili. Tudi takrat, ko smo vedeli, da so v bančnem sistemu velike težave, to pa je bilo lani in predlani, se je na političen način dokapitaliziralo tudi enega izmed projektov, to so ljubljanske Stožice – na političen način. Nihče ne zanika teh posebnih intervencij, da je tukaj kar koli narobe. Mislim, da je tem stvarem počasi treba reči konec in zagotoviti, da bodo nadzorni mehanizmi delovali. Tudi ni dobra rešitev v vašem naslednjem predlogu amandmaja, ko ste za skupščino določili Banko Slovenije, kajti to je nezdružljivo. Regulator ne more biti tudi lastnik.
Hvala lepa. Sicer, gospod Matjaž Han, niste bili omenjeni prej, vendar je bila omenjena in poslanska skupina in prejšnja vlada, ki ste jo vodili, zato vam dajem repliko. Replika gospod Matjaž Han.
Nisem jo jaz vodil, ampak [[....]] Gospod Jože Tanko, zmotila me je vaša trditev, da mi branimo v tej razpravi privilegirance. Se pravi tiste, ki so dobili neke kredite pod, bom rekel, takšnimi ali drugačnimi pogoji. To ne drži. Vsi, ki so danes v upravi banke – to upravo banke in tudi nove nadzornike je vaša vlada nastavila in proti temu nimam nič. Mislim, da imajo oni odgovornost, da najdejo svoje krivce; tiste krivce, ki so dajali kredite pod takšnimi in drugačnimi pogoji, in ni naš namen, da bi zaradi tega, ker vam na nek način pri tej zakonodaji nasprotujemo, da ščitimo privilegirance. Privilegiranec nima barve: ne strankarske, ne takšne ali drugačne; imajo pa samo vsi isti cilj: dobiti premoženje na takšen ali drugačen nelegalen način. Upam, da bo gospod Medja z ekipo in nadzorniki to odgovornost odkril na banki. Zaradi tega ne potrebujemo neke nove institucije, ker to institucijo, gospod Tanko, bo pa vodila politika! Hvala.
Hvala lepa. Proceduralno gospod Matevž Frangež.
Gospod podpredsednik, prosil sem vas za repliko. Prej ste mi jo odrekli, četudi je tudi gospod Pojbič govoril o prejšnji vladi in marsičem drugem. Sedaj mi odrekate repliko, kolikor razumem, zaradi tega, ker je v imenu poslanske skupine pravkar nastopil Matjaž Han. Vljudno vas prosim, da najdete utemeljitev v poslovniku za takšno ravnanje. Jaz sem bil prej imenovan in mislim, da je bil kontekst moje razprave prej napačno razumljen in vas vljudno prosim, da pri vodenju seje uporabljate enake vatle in enaka pravila za vse.
Hvala lepa. Prej ste bili imenovani, vendar niste bili napačno razumljeni. Zdaj v tem primeru sem dal pa vašemu kolegu Matjažu Hanu besedo zaradi tega, ker je bila omenjeno direktno in prejšnja vlada, ki ste jo vodili, in vaša poslanska skupina. Že prej sem rekel, da boste imeli še vsi dovolj časa za razpravo in v nadaljevanju te razprave ima besedo tudi vaša kolegica iz vaše poslanske skupine, mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik! No, me veseli, da sem slišala, da ta zakon, o katerem razpravljamo, ne bo rešil bank. To je samo vzvod za sanacijo. Saj mi ves čas trdimo, da ta zakon ne bo odpravil problema! Bi pa pripomnila, da bo ta vzvod zelo drag, 4 milijarde, in to bo šlo na račun davkoplačevalcev. Kar zadeva slabo banko, še ena splošna opomba. Rečeno je bilo, ne samo enkrat, ampak dvakrat v kratkem času, da je bila slaba banka izločena iz Slovenskega državnega holdinga na zahtevo Socialnih demokratov. Res! Ampak, če je bila samo iz tistega zakona izločena, imamo pa zdaj o slabi banki poseben zakon in v zvezi s tem posebnim zakonom ima stroka številne pripombe. Denimo pripombo, da bo to prineslo transakcijske stroške dvojne narave. Ker ta slaba banka na eni strani povečuje fiskalne stroške, na drugi stopnjuje nekredibilnost naše države na finančnih trgih in v razmerju do ECB. To se mi zdi, da je vredno povedati, ker o kredibilnosti naše države in o tem, kako smo odgovorni za izboljšanje bonitetne ocene naše države, veliko govorimo. Res so banke tiste, o katerih je treba v tej krizi razpravljati, ampak enako odgovorno bi se morali lotevati reform, do reform je pa imela zdajšnja največja koalicijska stranka v prejšnjem mandatu zelo, zelo drugačen odnos, kot ga ima zdaj. Naj spomnim morebiti še na eno stvar, ki sodi v polje tistega, čemur bi lahko rekli pretekle zasluge. Antonio Spilimbergo je po navedkih STA rekel to: "Velika ovira za Slovenijo so zaostrene mednarodne razmere, razlog za tako globoko krizo pa je tudi v nevzdržni rasti, ki jo je Slovenija beležila pred začetkom krize leta 2008." To so izjave IMF oziroma predstavnika IMF, ne zdajšnje opozicije. Samo toliko. Če se sklicujem še na druge strokovnjake, potem bi naše nasprotovanje institucionalni rešitvi v slabi banki našla oprijemališča tudi v tem, če že gledamo tuje zglede in je bil irski primer že navajan, pa tudi španski – kolikor jaz vem, ne Irska ne Španija še nista opravili s krizo, ampak pravijo tudi, da je povečanje kapitala bank z odkupom slabih terjatev prek slabe banke bistveno dražja rešitev kot pa neposredna dokapitalizacija bank. Pri irskem primeru je treba povedati, da se je primanjkljaj v prvem letu dvignil na prek 30 % bruto domačega proizvoda, javni dolg pa za več kot 53 % BDP. To je irska izkušnja in mi, očitno, bomo to upoštevali. Veliko govora je bilo o zakonu, o tem, kako se zakona lotevamo. Naj samo povem: zakon v drugi obravnavi na Državnem zboru ni imel počrnjenih samo dveh členov: 5. in 36; 5. določa sedež in 6. začetek veljavnosti. Da je naša poslanska skupina vložila samo tri amandmaje, je ob tem, da nasprotujemo zakonu, logično, malo slabša izkaznica je pa za koalicijo, da je v tretji obravnavi na 36 členov zakona 23 amandmajev. To samo dokazuje, kako se je v zadnjem hipu zakon zelo intenzivno spreminjal in ste lahko zadovoljni, da smo prestavili obravnavo zakona, da ste lahko vsebinske amandmaje pripravili. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ivan Grill ima besedo. Mislim, da niste bili omenjeni, je bila splošna razprava gospe mag. Majde Potrata in besedo ima gospod Ivan Grill. Prosim.
Hvala lepa. Današnja razprava ponovno nedvomno kaže, da če bi o tem zakonu razpravljali še teden dni, mesec dni, bi bila razprava vedno ena in ista, kot pokvarjena plošča. Ene in iste insinuacije, ene in iste neresnice, ene in iste trditve, metanje nekih številk na pamet iz rokava, vsebinske razprave praktično ni. Če bi vsi tisti, ki danes ponovno sprašujete nekatera vprašanja, na katere je minister Šušteršič v petek v svojem nastopu zelo natančno pojasnil – kdor tega ni razumel, pa verjamem, da marsikdo ni, ker ni to tako enostavna materija, naj si prebere magnetogram in mu bo marsikaj jasno. Ves čas tukaj pričakujete neke analize, neke številke. Sami dobro veste, da tega ni moč pripraviti, ni moč dobiti, ker tega enostavno ne moreš eksplicitno pripravljati, ker se stvari v ekonomiji ves čas spreminjajo. Kdor se je z ekonomijo ali s študijem ekonomije srečal še kako drugače kot samo s prebiranje člankov časopisa, z učbeniki in tako naprej, se bo zagotovo strinjal, da je ekonomija veda z nešteto neznankami in se praktično teorija naslanja na primere iz zgodovine, s katerimi skuša pripravljati neke prognoze za naprej, za katere pa vedno velja, da so negotove in ne moremo natančno trditi, da se bo tako odvijalo. Naj povem za pojasnitev samo en primer iz mojih študijskih dni, ko smo pri predmetu makroekonomija in mikroekonomija poslušali o tako imenovanem new dealu, ki je 1933. leta dvignil Ameriko iz recesije, pa sem takrat povprašal priznanega profesorja, zakaj se ta model ne uporablja vedno, kadar pride neka država v tako težavo. Odgovor je bil zelo preprost: "Tisti model je lahko učinkoval samo v tistem času, v tistih ekonomskih razmerah pa v tisti državi in je to neponovljivo." Ravno tako sta tudi ta dva modela, o katerih tako delimo mnenja tako v Državnem zboru kot tudi stroka: ali slaba banka ali dokapitalizacija. Kateri model je boljši? Nobeden ni dober in nobeden ne bo rešil bank sam od sebe! To priznajmo, da bomo davkoplačevalci vedno plačevali grehe iz preteklosti – tako en ali drug model. Res pa je, če bi se ta vlada, ta koalicija odločila za dokapitalizacijo, sem prepričan, da bi obrnili ploščo in bi ves čas zagovarjali model sanacije s slabo banko. V to sem trdno prepričan! Ne, ni časa, gospod Meh, da bi se lahko tukaj igrali kot v peskovniku. To ste se v prejšnjem mandatu tri leta! Da ni bilo pravih podatkov, lahko podkrepi ta vaša ugibanja, zakaj minister Šušteršič spreminja izjave ali pa stališča, mnenja. Pred petimi, šestimi meseci je zagotovo na podlagi podatkov, ki so bili pomanjkljivi, ki niso bili pravi, lahko sklepal drugače kot danes. Kdaj smo dobili podatke o slabem stanju naših bank? Nedolgo nazaj bivši predsednik vlade gospod Pahor je lepo dejansko predstavil, da je prejšnja vlada dejansko ta problem spregledala oziroma mu ni posvetila dovolj pozornosti in se s tem problemom ni soočala, on je vsaj priznal. Bivši minister Križanič se pa ob vprašanjih za nazaj skriva in beži pred kamerami, pa je zagotovo najbolj odgovoren in verjetno, da je imel marsikakšen odgovor na vprašanja, katerega še danes nimamo. Kateri model bomo sedaj v nadaljevanju uporabljali za reševanje tega? Sam sem mnenja, da je ta, ki ga bomo, vsaj upam, skozi zakon sprejeli, v tem času najbolj primeren. Če bi bilo pa to res tako enostavno, kot nekateri trdite, zakaj naši ekonomisti, katerih mnenja se še bolj krešejo kot v Državnem zboru, ne napišejo rešitve v nekem zakonu, ki bo vse te zadeve točno definiral, model za naprej, posledice, prihranki itd. Z lahkoto, sem prepričan, bo tak zakon podprla tudi vlada in koalicija! Ampak, spoštovani, tega ni! Soočimo se z dejstvom, pred katerim smo, in podprimo to rešitev, ki je po mojem, zagotovo najboljša.
Hvala lepa. Proceduralni predlog ima mag. Dejan Židan. Prosim.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Verjamem, da vsi poznamo 235. člen našega poslovnika, v katerem jasno piše, kdo lahko na tej seji predstavlja Vlado. Tukaj je omenjen tako minister, predstojnik vladne službe, državni sekretar. Gospe sam ne poznam, ampak predvidevam, da ni ne državna sekretarka ne predstojnica; torej ugotavljam da: prvič, Vlade ne zanima to področje, kar je vsebinsko zelo težko. Predsedujoči, prosim vas, da zagotovite delovanje Državnega zbora v skladu s poslovnikom.
Hvala lepa. Vlado predstavlja dr. Dejan Krušec, državni sekretar. Je pa samo trenutno odsoten in prihaja nazaj. Besedo ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa za besedo. Glede na to, da je bilo veliko besed povedanih s strani različnih sogovornikov tudi na sam postopek, je treba vseeno tukaj nekaj povedati. Ta postopek se je začel konec meseca junija oziroma v začetku meseca julija. Takrat je bila ustanovljena delovna skupina in ta delovna skupina je bila sestavljena tako, da so v njej sodelovali tako predstavniki koalicijskih kot opozicijskih strank. Kar z drugimi besedami pomeni, da ta zakon ni prišel na mizo v enem dnevu in da se je spremenil v treh ali štirih dneh. Naslednje, kar je treba povedati. Glede na to, da so v zadnjem trenutku ali v zadnjih tednih ali zadnjem tednu dajale pripombe različne institucije, različne strokovne institucije, so se pojavljali predvsem dodatni amandmaji, zato da so bile te pripombe oziroma ti amandmaji upoštevani oziroma da bodo upoštevani, če bo zakon izglasovan. In sicer so to pripombe Evropske centralne banke, pripombe Mednarodnega denarnega sklada, protikorupcijske komisije, Banke Slovenije in tako naprej, kar pomeni, da tukaj ne gre za neko solo akcijo. Če govorimo o modelih, in o teh modelih največkrat govorimo, potem lahko pridemo do nekega zaključka, vsaj po mojem osebnem mnenju. Prvo, da je dokapitalizacija za državne banke danes premalo. Zaradi tega je treba postaviti tudi sistem tako imenovane slabe banke oziroma posebne družbe za upravljanje terjatev, in sicer tako, da se te terjatve prenesejo tja. Ni pa izključena, in tukaj ni nič novega, in tudi v obrazložitvi zakona piše, da so mogoče tudi dokapitalizacije državnih bank, tudi v tem primeru, vendar verjamem, da v manjšem znesku, kot bi bilo brez tega. Vedno pa so se te dokapitalizacije, ker gre samo za dokapitalizacije, brez čiščenja banke, se uporabijo za slabitve. Te slabitve so potem tako velike, da kreditnega krča niti ne rešimo. In tretje, kar je nujno potrebno: drugačno upravljanje in vodenje bank. In glede tega je od vsega začetka slišati v tej dvorani, in ni to nič novega. Tako bom rekel, da ne odkrivamo ničesar novega. Navsezadnje smo že veliko tudi o tem govorili. Je pa dejstvo, da vsekakor, kot je rekel sogovornik danes, ali bomo potem imeli dovolj kreditov, kot jih potrebujemo. Ne! Po potrebah pa ne bo šlo. Po potrebah bi morda šlo nekje drugje, v nekem drugem sistemu, ki je preživet in zavržen. Tako po potrebah vsekakor ne, vendar pa odgovorno in tudi na podlagi tega, da bodo banke dejansko dobile nazaj vse tisto – se pravi denar z obrestmi, ki so ga dale. Naslednje vprašanje se je pojavilo: kako je v drugih državah. Če govorimo o Irski. Irska je danes država, ki ima napovedano in tudi dejansko že gospodarsko rast. Vendar, če se omenjajo druge države, potem je treba vedeti še nekaj, da Irska je naredila tako imenovano slabo banko oziroma NAMA, kakor je kratica za to banko, vendar je najprej na nek način nacionalizirala privatne banke; tam so reševali privatne banke in ne državnih bank. Pri nas pa imamo državne banke. Kako pa so to naredili – tako, da so te banke izdajale obveznice, država pa je kupovala te obveznice. Kar z drugimi besedami pomeni, da ne moremo kar tako prenašati enih rešitev iz nekih držav v Slovenijo, ampak je treba to delati s primerjavo in s pametjo. Ko govorimo o prodajah in o tem, da danes ni čas za prodajo. To poslušam že približno 4 ali 5 let, ko vedno nekdo govori o tem, da danes ni čas za prodajo. Mislim, da če bi se neka zadeva, neka stvar prodala pred štirimi leti, bi danes lahko rekli, da je bila to izredno uspešna prodaja. Zaradi tega sprašujem vse tiste, ki govorite, kdaj je čas za prodajo, da danes ni čas za prodajo – kdaj je čas za prodajo? Mislim, da tega odgovora danes verjetno nimate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin, prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi! Imamo problem; to je, da slovenski bančni sistem ne deluje tako, kot bi moral. Lahko nekaj naredimo ali pa še naprej brez konca in kraja filozofiramo. Seveda je odločitev naša. Mi smo se odločili, da bi poskušali nekaj narediti. V tej luči se pojavljata dva koncepta reševanja tega našega sistema: eno so dokapitalizacije, eno pa je izločitev slabih terjatev. Če je kaj znano, potem je znano zagotovo to, da dokapitalizacije enostavno ne delujejo. Danes ste lahko dobili kup informacij, da smo v dokapitalizacije zmetali že več kot 2 milijardi evrov, to je dva tisoč in več milijonov evrov, ampak rezultatov ni. Primeri iz sveta so prav tako zgovorni. Skandinavske države, po katerih se Socialni demokrati vedno radi zgledujejo, so se na primer odločali v 90. letih za podoben primer, kot se danes odloča Slovenija. To pomeni, da so izločili slabe terjatve in omogočili, da so banke začele delovati normalno. Na drugi strani imate primer Japonske iz 90. let, ko se je odločila za primer, ki ga danes zagovarjajo Socialni demokrati, to pa je dokapitalizacija. Na Japonskem pravijo, da so bila 90. leta izgubljena leta in da se enostavno banke niso na takšen način sanirale, kot bi se morale. Druga tema, o kateri želim govoriti, so slabe terjatve. Na to temo je bilo izrečenih že na tisoče manipulacij. Slabe terjatve so opredeljene kot tiste terjatve, katerih plačilo zamuja 90 dni. Vprašanje pa je, zakaj to plačilo 90 dni zamuja. Lahko da je šlo podjetje enostavno "cugrund" in tega denarja ne bo nikoli več. To je dokončno izgubljena terjatev. Lahko pa to podjetje samo zaradi trenutnih težav zamuja s plačilom kredita in bomo določen del teh sredstev dobili nazaj. Zaradi tega je včasih naravnost smešno, ko se v parlamentu operira s številkami, ki imajo razlike tudi po 5, 6 milijard, čeprav vsi dobro veste, vsaj tisti, ki ste v parlamentu na zaprti seji poslušali guvernerja, da so razlike v teh številkah predvsem odvisne od metodologije, kaj bi banke dale kot slabe terjatve in česa ne bi dale in tako dalje. Zato tisti, ki govorite, da je treba takoj danes natančno izračunati, koliko nas bo to stalo. Upam, da vsak, ki razmišlja, razume, da se to ne da. Ker mi, kolega Han, danes ne vemo, koliko bomo lahko od neke terjatve izterjali. Lahko da bomo jutri tisoč evrov, pojutrišnjem pa samo še 800 evrov. Jaz tega ne vem, tudi vi tega ne veste in nihče tega ne ve! Zaradi tega tisti, ki govorite o nekih izračunih, enostavno ustvarjate neka lažna upanja, ki jih ni mogoče uresničiti. Naslednja stvar, kreditna aktivnost. Nekdo je govoril o kreditni aktivnosti privatnih bank, pa kreditni aktivnosti državnih bank. V Sloveniji se je pokazala bistvena razlika med državnimi in privatnimi bankami ta, da privatne banke delujejo na ekonomski osnovi. To pomeni, če je projekt dober, banke za ta projekt načeloma dajo kredit. V državnih bankah se je pa poleg tega argumenta pojavil tudi politični razlog, da je nekdo dobil kredit na dobro ime. Mislim, da obstajajo celo politiki, ki so na televiziji povedali, da so šli v banko lobirat in prosit za denar. Eden izmed takih je zagotovo Zoran Janković. Ne spomnim se, kdo je govoril, ampak nekdo je rekel, da so tam po letu 2008, 2009 tudi privatne banke začele zmanjševati kreditiranje slovenskega gospodarstva, medtem ko so pa državne banke še vedno to počele na polno. To vidim prav v tem duhu: prišla je kriza, privatne banke so se na to krizo odzvale na takšen način, da trhlim projektom enostavno niso dajale več kredita, medtem ko so državne banke delale še kaj drugega. Res bi prosil opozicijo, ker se mi zdi škoda, v tem trenutku imamo že tako kup težav in mi in ljudje in vsi skupaj, da se še naprej ustrahuje z raznimi tezami, kot je totalna razprodaja državnega premoženja, izguba delovnih mest in tako dalje. Verjamem, da boste Socialni demokrati kolegu Janku Vebru dali posebno nagrado, ker on vztrajno ponavlja ta stališča. Ampak, mislim, da z vztrajnim ponavljanjem teh strahov enostavno ne pridemo nikamor.
Hvala lepa. Saj niste bili imenovani, ampak ima besedo zdaj mag. Dejan Židan, potem pa bo odprta lista še za razpravo. Prosim, mag. Andrej [[...]]Dejan Židan.
Podpredsednik, spreminjate mi ime, dajete me v slabo vlado – kaj mi boste danes še naredili?!
Se vam še enkrat opravičujem za lapsus.
Spoštovane kolegice in kolegi! Danes je pomembno, da o dveh stvareh govorimo čim manj. Prvo je, da danes v bistvu ne seciramo delovanja prejšnjih vlad, kajti če bomo to delali, verjemite, da mi Socialni demokrati tukaj bomo govorili do jutri zjutraj in naštevali, kaj vse je naredila vlada od leta 2004 do 2008 in kaj dela zdaj, in ne bomo končali. Po drugi strani pa, spoštovane kolegice in kolegi, tudi ko boste vi mogoče kakšen naš, spodrsljaj iskali, boste tudi mogoče našli dva ali tri. Torej, dobro je, da o tem ne govorimo, ker mi rešujemo stvari za naprej. Druga stvar, ki je tudi pomembna. Mi ne smemo blatiti slovenskih bank. Danes, če nas državljanke in državljani Slovenije gledajo, dobijo občutek, da so naše banke nekaj najslabšega, kar je mogoče v Evropi in na svetu. Pa to ni res! Zanimivo je to, da to ni res! Res pa je, to pa moram povedati, da do zdaj država v delovanje slovenskih bank na način, da bi jim pomagala tudi z državnim denarjem, ni zelo posegla. Kar naprej govorimo o silnih dokapitalizacijah, pa moram številko povedati še enkrat, ker v bistvu kar naprej govorimo o številkah, ki jih potem ne povemo. Res je, v času krize je Slovenija investirala v obliki dokapitalizacije v banke v Sloveniji 600 milijonov evrov. To je strašno velik znesek in smo zelo strašno slabe volje, vendar ostale države, s katerimi živimo v Evropski uniji, so večinoma investirale bistveno več. Še enkrat vam povem: v tem času, ko smo mi investirali manj kot 2 % svojega BDP v delovanje bank, ki so krive, da v tem trenutku gospodarstvo stagnira oziroma nazaduje, je Nemčija v delovanje svojih bank brez velikih razprav v Bundestagu, brez tega, da bi na ta način dražila svoj in tuje trge in svoje državljanke in državljane, investirala 11 % svojega BDP. Če bi Slovenija toliko investirala v zadnjih dveh, treh letih v času krize, to ne bi bilo 600 milijonov, ampak 4 milijarde. Druga stvar, ki jo je treba povedati, je naslednja. Res je, da banke so si v tujini sposodile preveč denarja v letih 2004 do 2008. Ne želim valiti krivde na prejšnjo vlado, tudi ne na regulatorja, ker mi vse podrobnosti niso poznane, res pa je, da smo živeli od leta 2004 do 2008 vsako leto zelo na puf, vsako leto se je dolg, bruto dolg Slovenije, ki so ga v osnovi generirale slovenske banke oziroma banke, ki delujejo tukaj, povečeval za 6 milijard evrov letno. Mi smo torej gospodarsko rast, ki smo jo takrat imeli, potrošnjo, ki smo jo financirali tako ali drugače, financirali z denarjem, s 6 milijardami, ki ni bil slovenski denar, ampak sposojen denar. Takrat bi nekdo verjetno moral stopiti na zavoro, vendar tega ni storil. Vendar, kar je, je. Ne pa govoriti, da bi se ta trend dodatnih milijard, milijard, milijard, ki bi povečevale slovenski bruto dolg, moral nadaljevati naprej, ker se ni. Slovenski bruto dolg se je v času Pahorjeve vlade celo zmanjšal, kar pa boli. Ampak zmanjšal – govorim o bruto dolgu. Če hočete, pa vam kasneje povem tudi definicijo bruto dolga. To se potem enostavno ni dogajalo, ker tudi več kapacitete v Sloveniji ni bilo, vendar tiste napake so povzročile tudi težave, ki so v Sloveniji. Zato vas, spoštovane poslanke in poslanci, pozivam k naslednjemu. Lepo prosim, ne več strašiti ljudi, kajti s tem strašenjem ne boste dosegli, da bodo slovenske državljanke in državljani bili tiho in sklonili glavo, dosegli boste samo to, česar nočete – ne bodo več trošili. Ker pa ne bodo trošili, pa v državnem proračunu ne bo več denarja in potem jih boste dodatno dejansko mučili. Če mislite res napredno in pozitivno, dogovorimo sistem, kako rešiti slovenske banke na način, da ne bomo v to investirali 4 milijarde, ampak milijardo in pol. Dajmo neko upanje tudi našim javnim uslužbencem, da niso največje zlo, ampak so lahko tudi priložnost za to našo državo, in potem verjamem, da boste imeli tudi enotno podporo opozicije, česar si očitno tako zelo želite. Hvala.
Hvala lepa. Ugotavljam, da še obstaja želja po razpravi, zato odpiram prijavo k razpravi. Besedo ima gospod Srečko Meh.
Gospe in gospodje! Mogoče tri, dve vprašanji in ena trditev ali eno mnenje. Ali je čas za prodajo danes ali pred nekaj leti? Nikoli ni pravi čas! Bilo pa bi prav, da bi se v državnem zboru, ko se bomo o tem odločali, poenotili: da je čas za prodajo, da bomo vedeli, kaj bomo prodali, kakšne bodo posledice in koliko bomo za to dobili. Tega danes ne vemo. S Slovenskim državnim holdingom, s temi bankami – ne vemo prav nič: ne kdaj bomo prodali, ne komu in ne vemo tudi tega, kakšne bodo posledice. Za nas pa so bistvene posledice, če prodamo neko firmo, ki je zelo pomembna za narodno gospodarstvo in na veliko zaposluje in jo bo tujec potem osiromašil tako, da do zapiral delovna mesta ali da ne bo kupoval naših proizvodov, potem je za nas to hudo. Na področju gradbeništva smo blizu temu, da nam bodo gradili vse tujci. Drugič. Gospod Šircelj je rekel nekaj, kar sem morda narobe razumel. Rekel je, da bodo banke s tem, ko bomo oblikovali slabo banko, dobile tisto, kar so posodile. Če je to res, potem je to – jaz verjamem, da kako bo, saj drugače ne bi šlo – potem gre za vprašanje, da banke ne morejo dobiti tistega, kar so dobile; ker če bi dobile, potem je to tisto, o čemer smo govorili danes vseskozi. Tega nisem dobro razumel in morda bi kazalo, da nekdo razloži, kaj pa bodo banke dobile. potem ko bomo ustanovili slabo banko. Še nekaj bi bilo treba slovenski javnosti zelo na glas povedati. Poleg tega, da bomo oblikovali slabo banko, bomo državne banke dokapitalizirali. Nihče ne ve, koliko, in nihče ne ve, kdaj. In povedati je treba slovenskim davkoplačevalcem in državljankam in državljanom, da bomo v slabo banko dali vse slabe terjatve vseh bank, ki so v Sloveniji, in da kreditni krč zato ne bo popustil. Če je v Sloveniji 21 ali 22 bank in jih 18 dela dobro, potem je treba slovenskim državljankam in državljanom povedati, zakaj za vraga te banke ne kreditirajo gospodarstva in prebivalstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Krušec, državni sekretar, prosim.
Hvala lepa. Rad bi še nekaj pojasnil glede dokapitalizacij, ker je bilo nekaj vprašanj, ali se bo ob prenosu tudi dokapitaliziralo banke. V bistvu je tako: prenos bo izveden po realni ekonomski vrednosti. Če bo za to vrednost v teh slabih terjatvah ugotovljeno, da je nižja kot tista vrednost v knjigah v bankah trenutno, kar v nekaterih primerih, ker so slabe terjatve, je, potem bo potrebna tudi dokapitalizacija. Bistveno pri tem pa je, da če se ne izvede prenosa terjatev in se izvede samo dokapitalizacija, je ta kapital namenjen dodatnim oslabitvam že slabih posojil. Medtem ko če se izvede prenos, je ta kapital namenjen novim kreditom. To je tudi odgovor na naše vprašanje, zakaj bo kreditni krč popustil. Zato, ker tisti kapital, ki bo vložen v banke, bo namenjen novim kreditom, ker bodo banke že očiščene. Medtem ko banke ne bodo očiščene, mi bomo samo dali kapital v banke, banke bodo pa s tem kapitalom ravnale varčno, ker ga bodo varčevale za dodatne slabitve slabih terjatev. Vidite in to je tudi ta fokus, zakaj v dosedanjih dokapitalizacijah ni bilo efekta na novih kreditih. Banke so namreč s svojim kapitalom zelo varčevale z namenom dodatnih slabitev slabih kreditov in je bil fokus bank na slabih kreditih, ne na novih kreditih. To je bistvena zadeva. Druga bistvena zadeva je, da če dokapitaliziramo banke, brez da bi izločili slabe terjatve, bodo banke izgube prepoznavale postopoma, ker banka tudi že po mednarodnih računovodskih standardih pa tudi zaradi previdnosti izgube prepozna postopoma, ne prepozna takoj vse izgube, kot meni, da je treba, ampak izgubo, kot je minimalno nujna. Se pravi, če bi izvedli samo dokapitalizacijo brez izločitve slabih terjatev, ta rešitev tudi ni transparentna, ker trg bi pa videl, da banke sicer imajo dodaten kapital, vemo, da bo ta kapital namenjen večinoma prepoznavanju izgub slabih terjatev in zaradi tega to še ni transparentna rešitev in je verjetno večja možnost, kljub temu da se dokapitalizirajo banke, da bankam ne bo omogočeno financiranje na mednarodnih trgih. To je pa bistven končni rezultat tega ukrepa. Se pravi, zato želimo transparenten rez, ker želimo, da banke – tudi s strani trgov in bonitetnih agencij, ki sedaj menijo, da banke niso čiste, ne bodo še ustrezno obravnavane, četudi bodo banke imele kapital. Če pa bi želele banke po dokapitalizaciji doseči same transparentnost, pa bi morale odprodati slabe naložbe takoj. Družba bo imela pet let časa. Če bi to izvedli takoj, bi marsikatero zavarovanje oziroma zavarovanje za terjatev odprodale pod realno ekonomsko vrednostjo. Zakaj? Ker realna ekonomska vrednost ne upošteva likvidnostnih rizikov. V Sloveniji imate ogromno trgov ali pa nekaj trgov je tistih, ki so nelikvidni. Recimo, trg stanovanj, kjer je zelo malo transakcij, trg poslovnih nepremičnin ali pa zemljišč. Se pravi, če bi banke to izvajale na silo, tako rekoč fire sale kot se reče v strokovni terminologiji, bi dosegali nižjo vrednost; se pravi, je ta rešitev ne samo enako draga, ampak je tudi dražja za ceno transparentnosti To je bistvena razlika. Se pravi, slaba banka – in v drugih državah imajo slabe banke tudi možnost več kot pet let. Na Irskem je, recimo, možnost narejena na deset let, zato da se slaba banka lahko sama odloča, kdaj je tisti ustrezen trenutek za maksimizacijo dosežene vrednosti pri odprodajo in skozi to tudi za minimizacijo stroška za davkoplačevalce. Se pravi, rešitev za dokapitalizacijo brez izločitve je dražja kot izločitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Zdaj smo pa slišali tisto, kar smo v bistvu mi zadnja dva dni, sploh pa intenzivno zadnje tri ure, trdili. Zdaj bi pa rad slišal vse tiste poslanke in poslance, ki so vehementno trdili, da dokapitalizacija v zadnjih dvajsetih letih ni prinesla nič. Se strinjam. Ampak gospe in gospodje, še bomo morali dokapitalizirati, vendar bomo morali prej narediti slabo banko; in to smo mi trdili. Za podkrepitev, pa verjetno niste vsi tudi zakona prebrali, 2. člena, kjer vam že v samem členu piše, vam piše najprej to, da bo treba narediti slabo banko, in pod tretjo alinejo, "glede na razpoložljive podatke se ocenjuje, da vrednost dokapitalizacije ne bo presegla ene milijarde". Ampak to ste že v zakon zapisali, da bo vendar treba tudi dokapitalizirati. In še nekaj, gospe in gospodje – škoda, da je šel gospod Tonin ven, ko pravi, kakšen super zakon je! Ampak danes ne vemo, koliko bomo iztržili od teh slabih terjatev! Mi pa danes trdimo, da je to super zakon. Kje pa piše, da bomo lahko v petih letih takšno slabo terjatev, kot je slaba terjatev Zvon Ena, pa ne vem še katero, prodali? Kje pa to piše? Se pravi, da bo ostalo vse na plečih davkoplačevalcev. Štiri milijarde ste zapisali v zakon, milijardo ste zapisali tudi v zakon, da bo treba dokapitalizirati. In še nekaj, ravno tako dolgo sem v tem parlamentu, da vem, da ko zakon vložiš, je treba napisati tudi finančne učinke, drugače ti ga Zakonodajno-pravna služba zavrne. Tudi tega nimamo mi! In zato smo skeptični. Tako Matej, govoriti o zakonu, pa ne veš, po kakšni ceni, po kakšni tržni vrednosti boš prodal, je skrajno neodgovorno. Zdaj ti je državni sekretar jasno povedal: slaba banka, 4 milijarde in še dokapitalizacija. Alternativna rešitev, gospe in gospodje, je pa ovrednotiti zadeve realno in v bilancah bank predstaviti slabe terjatve in s takšnimi zadevami iti na trg v Evropo po denar. Mi bomo naredili zdaj 5 milijard minusa našim davkoplačevalcem, s tem da bo imela nad to agencijo ali družbo politika bistven vpliv, kar pa ni dobro. In kdo se bo ukvarjal s firmami, ki še niso propadle, ki so samo uvrščene v to kvoto slabih terjatev, ki še živijo? Kdo se bo v tej družbi ukvarjal z denarnim tokom, s poslovanjem, zavarovanjem, z garancijami – kdo? Tistih 20 ljudi? Ne! Nazaj na banko boste dali in banki boste spet plačevali provizije. Kar je pa najhujše, ko bomo vse to naredili, boste banko prodali zasebnim kapitalom. Gospe in gospodje, nedomišljeno!
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Ja, replika, bili ste imenovani, zdaj pa pojasnite v čem niste bili razumljeni. Prosim.
Mislim, da gospod kolega Han malo pretirava, ko o tem govori, da enostavno mi ničesar ne razumemo [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]– no, jaz sem tako razumel, potem boš pa še ti meni [[....]]
Besedo ima mag. Matej Tonin.
[[...]]potem boš pa še ti meni repliciral, če sem te narobe razumel.
Ne, ne bo vam repliciral [[...]]
Okej. Ampak, hočem to povedati, da vztrajno govorite o tem, kako se bo 4 milijarde evrov kar vrglo notri. Ampak piše, da so to poroštva, nihče pa ne ve, ali bodo porabljene 2 milijardi, 3 milijarde [[...]]Hočem vam samo to dopovedati, ker me vi nočete razumeti oziroma me napačno razumete, da vi ljudem stalno poudarjate, da tukaj imamo mi 4 milijarde evrov, ki jih bo država vrgla v banke, in to je konkreten denar in zaradi tega bo imel ta manj, tisti manj; ampak ne gre za konkreten denar! To je gospod državni sekretar že neštetokrat pojasnil in vi to vedno znova ponavljate, ker dobro veste, da gre za poroštva in ne za denar. In tudi to dobro veste, da ni nujno, da bo vseh 4 milijarde evrov poroštev izkoriščenih, lahko bo tudi 2 ali 3, lahko se bo zgodilo, da je to premalo, prav imaš, lahko se bo zgodilo in bomo morali sprejeti popravek zakona, kjer bomo to povečali. Vse to je mogoče. Ampak, kolega Han, dolgo časa ste že tukaj in ste lahko točni, ampak vem, da včasih nočete biti, ker vam to ustreza zaradi političnih razlogov. Pa samo še en dodatek v smislu procedure. Meni že to malo preseda, ker eni in drugi stalno govorimo, kdo je v dvorani, pa koga ni v dvorani,! Tudi na WC ne morem iti. In kolega Židana, ki stalno govori, kako državnega sekretarja ni tukaj – zdaj spet ni tu! Grem staviti, da je v dvorani manj kot državni sekretar. Mislim, da imamo poslanci in državni sekretarji pravico do WC in sendviča.
Hvala lepa. Ampak, mag. Tonin, vi ste sicer specialist za navajanje imen in za vzbujanje replik. Tako bi le dal besedo gospodu Tomažu Liscu. Prosim? Se vam opravičujem. Mag. Majda Potrata.
Hvala. Gospod podpredsednik, vi ste korektno dali besedo postopkovno mojemu kolegu Židanu, ki se je skliceval na določila poslovnika, po katerem so predstavniki Vlade pri obravnavi v zakonodajnem postopku dolžni biti v dvorani in zato imajo navadno tudi dva predstavnika navedena. Kako je pa s poslankami in s poslanci, pa poslovnik ne govori, samo o tem govori, da ga pri glasovanju nihče ne more nadomestiti, kar za plenarno zasedanje velja. In to, gospod Tonin, je nekorektno bilo, da ste tu se spravili na kolega Židana, ki je v skladu s poslovnikom opozoril na odsotnost predstavnikov Vlade pri obravnavi zakona.
In kakšen je vaš proceduralni predlog?
Da upoštevate to, da je po poslovniku nemogoče enačiti status poslanca in status predstavnika Vlade. In tu obstaja razlika. Prosila bi, da bi v prihodnje pazili na to, da imamo ustrezno zastopanost s strani Vlade, da ne bo treba nam postopkovnih predlogov dajati. Hvala.
Hvala lepa. Prej sem v odgovoru pojasnil, da je državni sekretar samo trenutno odsoten in da prihaja. Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala. Lep pozdrav vsem skupaj! Bolj poslušam to razpravo, bolj se mi utrjuje prepričanje, da je stanje na področju bančništva v Sloveniji res slabo. Občutek imam, da v Sloveniji obstajata dve kasti: ena je tista peščica, ki dobi kredit na lepe oči ali pa s kratkim klicem v neko upravo neke državne banke, in imamo 99 % vseh tistih državljanov, ki ne dobijo kredita oziroma v končni fazi zanj niti ne zaprosijo, ker je ta kredit predrag. Potem pa pridemo zdaj, v začetku oktobra, do tega absurdnega stanja, kljub temu da smo se junija dogovorili, da bomo nekaj storili z bančništvom v Sloveniji, spet nekateri težijo s tem, naj hitimo počasi oziroma se ukvarjajo z novimi in novimi modeli pri reševanju oziroma sanaciji bančnega sistema. Danes je bilo zelo malo govora glede odgovornosti sedanjih in bivših guvernerjev. Že zadnjič sem povedal, da je nek bivši guverner za nagrado dobil celo mesto ministra za razvoj. V neki normalni evropski državi verjetno tega ne bi doživeli, ampak v Sloveniji smo vsega hudega navajeni. Niti nismo govorili o odgovornosti članov uprav oziroma članov nadzornega sveta v posameznih državnih bankah. Ko sem se v tem tednu z ljudmi pogovarjal glede bančništva, dal sem se malo podučiti, in marsikateri od njih je rekel, da je glavni problem guverner Banke Slovenije, ki pri marsikateremu državljanu, pa tudi strokovnjaku, o strokovnjakih nekaj kasneje, nima več zaupanja v njegovo delovanje. Marsikdo reče, da prav Banka Slovenije je eden izmed glavnih krivcev, zakaj je stanje na področju bančništva v Sloveniji tako slabo. Govorimo o dokapitalizaciji; različne številke, preko 2 milijardi naj bi bilo v teh letih vloženo v državne banke. In kaj imamo davkoplačevalci od tega? Nič oziroma imamo probleme! Zakaj? Kot sem prej rekel, je 99 % tistih, ki želijo imeti kredit, pa ga niti ne dobijo oziroma je predrag. Pravim, hvala lepa za takšno dokapitalizacijo! Nekaj govora je bilo glede nacionalnega interesa. Še enkrat pozivam vse tiste junake, ki želijo kupiti npr. Novo Ljubljansko banko za 1 evro, ob tem dobite tudi nekaj milijard nezavarovanih oziroma slabih terjatev. Z veseljem, izvolite! Mene ne zanima, kdo kupi to banko, ali naj bo to slovenski državljan, ali pa naj bo nek ameriški multimiljarder, ali nekdo, ki ima interes, da bi v Slovenijo sploh še kaj vlagal. Mislim, da se moramo danes dogovoriti, in to ta zakon tudi prinaša, da potrebujemo drugačne menedžerje v slovenskih bankah, da potrebujemo neko ekipo strokovnih in odgovornih ljudi, ki bodo zagotovili stabilizacijo bančnega sistema in transparentno delovanje državnih bank, dokler bodo še v državni lasti. Veliko je bilo govora o tem, kaj smo storili, česa nismo storili, kaj je bilo upoštevano. Pokazalo se je težko konstruktivno delo te komisije, ki je pripravljala ta zakon. Bile so verjetno zelo vroče debate na vladi, tudi tu v postopki znotraj državnega zbora. Kljub vsemu imamo še vedno debate, ogromno amandmajev, tako da mislim, da ko bo prišel čistopis, bomo lahko vsi videli, da ta zakon prinaša veliko dobrih stvari. Kar me je v zadnjih dneh zelo zmotilo, sicer kolega Jakiča ni tukaj, ampak veliko je bilo govora o teh tako imenovanih strokovnjakih. Bili so neimenovani. Zelo malo besed je bilo o pravih imenih, pa mi dovolite, da citiram dva strokovnjaka, enega iz tujine, enega pa iz Slovenije, za katera lahko kasneje povem tudi imena. Prvi iz tujine pravi: "Prvo kar je, treba se je agresivno in resno lotiti bančnega sektorja. To pomeni sanacijo bank, ki so v državni lasti, seveda NLB, NKBM in s tem totalen umik države iz finančnega sektorja." Se pravi, te banke je treba sanirati in ustanoviti slabo banko. Drugi strokovnjak: "Natanko tri leta in pol je, odkar smo s kolegoma objavili poziv politiki, naj se nemudoma loti reševanja problema slabih kreditov prek tako imenovane slabe banke. O sposobnostih vlade, ki je vodila Slovenijo v prejšnjem mandatu, pove vse dejstvo, da se sanacije banke ne samo ni želelo lotiti, pač pa njeni nekdanji ministri še danes govorijo, da banke sploh niso v tako slabi kondiciji..." in tako naprej. Preden me čas prehiti, naj povem, da me mnenje Banke Slovenije ob tem zakonu niti ne zanima. Zakaj? Menim, da njihovo delovanje pri tem zakonu ni strokovno, ampak želijo oziroma čutijo potrebe po [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]zaradi nedelovanja oziroma neukrepanja pri slabostih v slovenskem bančnem sistemu.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Plevčak. Prosim.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni vsi prisotni! Govorimo o bančništvu in o bankah, ki nas spremljajo 20 let naše osamosvojitve. V teh 20 letih so se menjavale vlade in z vladami tudi lastništvo nad temi bankami in ne moremo govoriti zdaj samo o času od leta 2004, 2008 do 2011 in tako naprej. Država se je vseskozi zadolževala, res pa je, da precej nenadzorovano takrat in v tistem času, ko je bilo odobrenih največ kreditov; odobrenih mimo vseh pravil, kot pravimo, na lepe oči. Kdo je tukaj kriv, ne bi posebej o tem razglabljala in razpravljala. Vemo vsi, da smo zapadli v težki gospodarski položaj. V parlamentu se zdaj pač ubadamo z administrativnimi rešitvami, nismo pa na koncu koncev doprinesli k temu, da bi v gospodarstvu napravili korak naprej. Ostajamo še vedno na mestu. Tudi naše reforme niso dale potrebnega učinka. Iz tega naslova mislim, da je treba nujno pristopiti k preurejanju bank, k ustanovitvi družbe za upravljanje terjatev bank. Veliko bo odvisno od nadaljnjega postopka uresničevanja tega zakona, kajti menim, da bodo največjo odgovornost v tem delu nosili tisti, ki bodo imenovani na funkcije izvršnih in neizvršnih direktorjev. Tu bo velika naloga nas vseh, tako opozicije kot pozicije, da bomo res nastavili tiste prave ljudi, ki jim bomo lahko zaupali; tiste, ki ne bodo imeli slabega ozadja; tiste, ki ne bodo po mojem osebnem prepričanju preveč vpleteni v politiko. Kajti vemo, da doslej je politika še vedno imela svoje prste pri gospodarjenju. Govorimo o oslabitvah v bankah, a do zdaj enega posebnega spiska še nismo dobili. Upam, da ga bomo vsaj v parlamentu ali pa na posebnih zaprtih sejah imeli moč videti in razpravljati tudi o tem, kar bi bilo izjemno zanimivo, še posebej za nas, ki smo malo starejši in mogoče drugače gledamo na zadeve kot pa mlajša populacija. Bančne oslabitve lahko delimo na dva dela: ene so tiste, ki se dajo rešiti, ene so pa tiste, za katere rešitve ni več mogoče opraviti in bo verjetno nujno, da se bodo dale v prodajo, da se bo z njimi pač nekaj naredilo. Naše banke so še vedno likvidne. Upam, da bodo in da bodo naši varčevalci ostali zvesti bančnemu sistemu, kajti če gledamo vse ostalo, delnice in obveznice in vse skupaj, je to nesigurna naložba. Še vedno so najbolj sigurne naložbe za mali kapital, za posameznike v bankah, čeprav res za dokaj skromne obresti. Mislim, da je treba pristopiti k temu zakonu. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev ga bomo podprli, s tem da moram povedati, da smo uspeli tudi v tem, da je treba opraviti revizije in ob ugotovljenih napakah takoj poročati, takoj podati informacije naprej oziroma prijave na ustrezne organe in da se izdajo začasne prepovedi za upravljanje s svojim premoženjem. Mislim, da bi bilo prav, da tisti, ki bodo na tej listi, ki bodo zapadli pod ta nadzor, da sami dokazujejo, od kod je njihovo premoženje tako veliko; od kod so dobili toliko denarja in toliko osebnega premoženja. Mislim, da je to edina možna rešitev.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matevž Frangež, prosim.
Moram reči, da me nobena intervencija, tudi nekateri odgovori, dobrodošli odgovori državnega sekretarja, niso prepričali v to, da je vlada izbrala optimalno pot. Še enkrat je treba povedati, da ta pot ne temelji na eni sami finančni projekciji, zgolj na tem, da bo država garantirala s poroštvom v vrednosti 4 milijarde evrov. Ker mislim, da se razprava pri prvem amandmaju preveša v svoj konec želim poudariti, da mislim, da je treba okrepiti sodelovanje vseh relevantnih institucij pri razreševanju tega, gotovo enega največjih problemov v dani situaciji. Ampak želim si, ker želim dobro tej državi, ker želim, da Vlada sprejema najboljše odločitve, da sprejmemo takšne recepte, ki bodo tudi najbolj izvedljivi in ki ne bodo predstavljali potencialno prevelikega bremena za javni dolg, s tem pa za naše davkoplačevalce, da ta pristop ima tudi dobre strani. To pomeni priznanje problema v vsej njegovi veličini in posledično ustrezen signal relevantnim finančnim trgom, da je Slovenija pripravljena ta problem rešiti in da ima vzvode za to, da ga bo rešila. Kljub temu pa proti temu konceptu govori več razlogov. Najprej, evidentno je, da to predstavlja velik strošek za davkoplačevalce, da bomo posledično breme javnega dolga in naš strukturni primanjkljaj radikalno povečali in da se lahko javni dolg nevarno približa tudi 60 % bruto domačega proizvoda, kar veste, da je maastrichtska meja. Zadeva ima nedodelano finančno konstrukcijo. Pri tako resni operaciji, spoštovane gospe in gospodje, kot je takšen prenos denarja na eni strani – tudi obveznica je denar, je obveznica, ki ga država obrestuje za prihodnji donos –, bi vendar pričakovali bistveno bolj razdelano shemo. Bojim se, da se je Vlada odločila za koncept čim manj informacij, izkoristiti visoko zaupanje, ki ga ima ta vlada v vrstah vladajoče koalicije, in izpeljati postopek. Ampak, dragi moji, način sprejemanja tega zakona že prejudicira vse tisto, s čimer bomo soočeni nato pri njegovem izvajanju, in to bo kronično pomanjkanje informacij javnosti zato, da se prikrije tudi odgovornost. Mnogi ste danes zahajali v pretekla obdobja. V času vlade Janeza Janše je bila že izvedena ena takšna masovna finančna operacija. Spomnite se, poroštvo oziroma prevzem dolga Darsa. Takrat je bila sprejeta politična odločitev: avtocestni križ bomo končali takoj. Kaj se je s tem povzročilo? Seveda so gradbinci želeli temu ustrezno parirati in zato so se zadolževali, zato da so pridobili osnovna sredstva, najeli ljudi in tako dalje, in so bili v skladu s povečano dinamiko in spremenjeno finančno konstrukcijo financiranja avtocest – 80 % iz zadolževanja, 20 % iz sredstev za cestninjenje – prisiljeni najemati kredite. Takrat so jih, seveda v času blagostanja in debelih krav, tudi dobili. Danes so posledice takšnih odločitev evidentne, ker ti krediti predstavljajo pomemben del tudi slabih terjatev v bankah. Hočem vam reči, da poteze, ki jih delamo v tem parlamentu, imajo lahko dolgoročne in nevarne posledice. Želim si, da smo pri tem previdni in da stisnemo tipko "za" le, če smo zelo zelo prepričani v to, da je izbrana pot pravilna. Ne znam si predstavljati, brez kakršnega koli izračuna, brez tega, da je ovrednoten maksimalni učinek, ne samo finančni za javne finance, ampak tudi opredeljen učinek na to, ali bo dejansko s temi ukrepi zagotovljeno tisto, kar si vsi skupaj želimo; in to je sprostitev kreditnega potenciala in posledično zagon gospodarske rasti. Ne, nobenih zagotovil za to nimamo! Zakon je slabo pripravljen, slabo popravljen v fazi parlamentarnega postopka in bojim se, da ne more prinesti nič dobrega. Še enkrat rečem želim si, da bi se mi motili in da imate vi prav, ampak zaenkrat nimam prav nobenega [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod Frangež. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati ob 2. členu in amandmaju za 2. člen. Ugotavljam, da ne. Dajem v razpravo 3. člen in amandma, ki so ga vložile poslanske skupine koalicije. Želi kdo razpravljati? Gospod Janko Veber. Prosim. Se opravičujem. Odpiram listo. Gospa Patricija Šulin.
Predsedujoči, hvala za besedo. Amandma koalicijskih poslanskih skupin k 3. členu je predvsem določitev namena zakona in ciljev teh družb. Res je s strani koalicijskih poslanskih skupin vloženih 24 amandmajev k 36 členom, vendar je treba povedati, da so bile upoštevane pripombe tako Banke Slovenije kot Komisije za preprečevanje korupcije, Mednarodnega denarnega sklada in Evropske centralne banke, vse z namenom, da se zakon še izboljša. Tudi misija Mednarodnega denarnega sklada ima pozitivno mnenje do tega zakona. Poslanci SD, vsi, ki danes tukaj sedite v parlamentu, ste sedeli tudi v prejšnjem sestavu vlade in takrat so vas opozarjali strokovnjaki, da pristopite k reševanju bank, k njenim sanacijam. Zakaj tega niste storili? Imeli ste finančnega ministra iz vaših vrst, gospoda Križaniča. Po nekaterih informacijah minister ni želel pristopiti k sanaciji bank in danes je gospod Križanič, menda, svetovalec družbe Hit v Novi Gorici. Se bojim, kaj bo s to družbo, če ima takšnega svetovalca – ki že ob rdeči luči, ki je gorela za sanacijo bank v prejšnjem mandatu, k temu ni pristopila. Ta zakon predvsem predvideva tudi merila, ki naj se določijo, katera banka je upravičena, da se vključi v ta sistem reševanja. Ta merila so pomen banke za stabilnost finančnega sistema, potem tudi velikost problema in kapitalska ustreznost banke. Tako te zadeve ne bodo izbrane kar tako, po prostem preudarku, poleg tega bo pa banka, ki bo vključena v program te družbe, morala pripraviti tudi poslovno strategijo, iz katere bo razvidno, kaj njena sanacija pomeni za gospodarstvo in na kakšen način in v kolikšni meri bodo stroške tega reševanja nosile same banke oziroma njihovi lastniki. Kot smo že tudi slišali; prosim, da se več ne sprenevedamo okoli teh 4 milijard poroštev. Res je to v prvem trenutku, na prvi pogled to takojšen javni dolg, vendar se bo s temi 4 milijardami tudi poplačalo oziroma unovčilo zavarovanje in z unovčevanjem terjatev in tudi z odprodajo državnih deležev v bankah se bo potem to zmanjševalo. Tako vlada kot tudi ugledni strokovnjaki ocenjujejo, da je sprejetje tega zakona nujno in da se lahko tudi ti postopki začnejo šele takrat, ko se to družbo ustanovi. Pri starem modelu dokapitalizacije, upam, da smo tudi danes v vsej tej razpravi, ki je bila potrebna, spoznali, da tako ne gre več. Tako prosim tudi koalicijske poslance, da mogoče razrešimo še kaj v teh razpravah, vendar da na koncu tudi opozicijski pristopite k sprejemu tega novega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber.
Pravzaprav, hvala za prijazno povabilo. Mi smo pristopili k sprejemanju tega zakona že od samega začetka, ko se je začelo o tem zakonu pogovarjati, seveda pa rešitve v zakonu niso take, da bi jih lahko podprli, in žal tudi amandma, ki ga vlagate kot koalicija k 3. členu, ni takšne narave, da nam bi omogočal podporo tega amandmaja in tudi samega zakona. Zakaj ne? Pogovarjamo se o cilju, namenu zakona, ki ustanavlja družbo za upravljanje terjatev bank. V okviru tega bi želel dodatno pojasnilo – pozdravljam ministra med nami –, zakaj je prišlo do odločitve, da je cilj tega zakona ustanovitev družbe za upravljanje terjatev bank in zakaj ne agencije, recimo, za upravljanje terjatev bank? Razlika je v tem, ker je družba pač podjetje in ni podvržena nadzoru Računskega sodišča, ni podvržena nadzoru Nacionalnega preiskovalnega urada, ni zavezanec za informacijo javnega značaja, če pa bi bila agencija, gre za državni organ, ki je zavezanec za vse informacije javnega značaja, je podvržena pregledu Računskemu sodišču in ne nazadnje Državni zbor ima bistveno večje pristojnosti do agencije kot pa do družbe, recimo, za upravljanje terjatev bank. To je ključno vprašanje tudi pri ciljih. Še celo tekst, torej obrazlaga tega zakona je v nekem trenutku tekla v smer agencije in potem si je kar naenkrat Vlada premislila in posredovala rešitev z družbo. Res, najprej to vprašanje. Zakaj ne zagovarjate ustanovitve agencije za upravljanje terjatev bank? Dejstvo je, da potem tudi plače na tej agenciji so podvržene omejitvam in ne bo mogoče izplačevati plače v višini 15 tisoč evrov, kot ste nekako med vrsticami napovedali, da bodo plače v Družbi za upravljanje terjatev bank, ampak bi bile, recimo, štirikrat nižje. Kar poglejte, kakšne plače imajo, recimo, v Agenciji za upravljanje kapitalskih naložb! Štirikrat nižje od tega, kar planirate! Zakaj takšni cilji in te spremembe – na to bi ponovno želeli dobiti odgovor. Če se ustanavlja ta družba za upravljanje terjatev bank kot cilj, je v veliki meri, ker se govori o štirih milijardah poroštev v tem zakonu in s tem povečanjem javnega dolga, tudi eno ključnih vprašanj, kar pa v teh ciljih ni zapisano. Solastnica Nove Ljubljanske banke je tudi belgijska banka. Ko prenesemo terjatev po tem zakonu na Družbo za upravljanje terjatev bank, bomo sanirali tudi belgijsko banko. Sprašujem vas, ali je res cilj, da Slovenci saniramo tudi belgijsko banko. Ta pojasnila, upam, da bom dobil; kajti, če gre za prenos terjatev, gre za sanacijo tudi belgijskega lastnika, ki ima svoj delež v banki. Če bi šlo za dokapitalizacijo banke, bi tega lastnika lahko razlastninili in nima nobenih pravic do tega, da bi, recimo, črpal naša sredstva ali pa našo garancijo, ki jo dajemo za to, in bi obremenjeval naš proračun. Tako bomo pa Slovenci reševali tudi belgijsko banko in res ne vem, zakaj nam je to potrebno. Poleg tega je treba opozoriti, da predstavniki belgijske banke v Novi Ljubljanski banki so bili zadolženi za slabe terjatve. Torej člani uprave te banke so bili odgovorni za preverjanje slabih terjatev oziroma naložb, ki jih je banka odobravala. Naslednje vprašanje: Zakaj imamo v Novi Ljubljanski banki celo več predstavnikov te banke, kot jih je bilo prej, kolikšen je trenutni delež belgijske banke v Ljubljanski banki in ali so sploh upravičeni do tega, da imajo svojega predstavnika? In potem bomo mogoče cilje tega zakona lažje razumeli in vedeli, za kaj gre. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Matevž Frangež. Prosim.
Prej je bilo veliko razprave o tem, kaj je bilo v času prejšnje vlade storjeno, zato da bi bil ta problem manjši. Soglašam, da ne dovolj, ker danes ne bi bili v tej situaciji, ampak vendar. Pahorjeva vlada je še v sodelovanju z odhajajočo Janševo vlado sprejela zakon, na podlagi katerega država jamči za vloge naših državljanov do vrednosti 100 tisoč evrov. To je bil pomemben signal te države, da stojimo za svojimi bankami, da stojimo za depoziti, ki jih imajo naši državljani v teh bankah. S tem je bila takrat preprečena velika sistemska kriza. V situaciji, ko so predvsem tuje banke iz države odnesle 3 milijarde evrov, je hkrati Republika Slovenija z uspešnim plasmajem obveznic nadomestila to izgubo in to je obseg 3 milijard evrov depozitov, kolikor jih je bilo takrat vloženih v slovenske banke, da se je zagotovila likvidnost bančnega sistema. Tudi danes je vsakršno strašenje državljank in državljanov in prikazovanje situacije v slovenskih bankah slabše, kot je, nepotrebno in škodljivo. Upam, da smo vsi skupaj letos zaradi neprimernih izjav na tem področju že dobili svojo lekcijo. Kljub temu moram ugotoviti, da je besedilo 3. člena oziroma amandmajev, ki v celoti popravlja besedilo zakona, en paradoks. Drugi odstavek koalicijskega amandmaja pravi, da "cilji ustanovitve družbe za upravljanje terjatev bank so izvajanje ukrepov po tem zakonu na način, da se zagotovi gospodarna uporaba javnih sredstev" in tako dalje. Ugotavljam, da je to besedilo v nasprotju s koncepcijo celotnega zakona, ker ni izbrana najgospodarnejša oblika sanacije problemov. Še enkrat bi spomnil na tisto, o čemer smo govorili že prejšnji petek. Združene države Amerike so se ob začetku krize odločile za podoben koncept. Njihov program se je takrat imenoval Troubled Asset Relief Program, za katerega so namenile 750 milijard dolarjev in kjer je bila koncepcija enaka: prenos slabih terjatev na posebne institucije in nato upravljanje teh slabih naložb. Ta proces je tehnično izjemno zakompliciran. Ko so opravili 5 tisoč cenitev, so ugotovili, da zadeva nima nobenega smisla in se odločili za drugo pot – dokapitalizacijo. Kaj je naša realna težava pri tem, ko zagovarjamo dokapitalizacijo? Da uspešno ponavljate to mantro, "država je v banke že vložila toliko in toliko sredstev in zaenkrat ni bilo nobenega učinka". Skupaj pa ugotavljamo, da so bile banke slabo upravljane. Zdaj pa, spoštovani, ali smo pripravljeni to spremeniti? Sam imam v upravo Nove Ljubljanske banke, nastavila jo je politična koalicija vaše vlade, polno zaupanje. Verjamem, da bo ta uprava in da bosta nadzorni svet, nadzorna sveta obeh bank poskušala narediti največ za to, da se banke ustrezno očistijo in da se začne delati tako, kot se je treba z državnim premoženjem začeti obnašati: odgovorno in v interesu čim višjih donosov in sprostitve kreditiranja gospodarstva, ker brez tega gospodarske rasti ne bo. Vi ste nastavili nadzorna sveta obeh bank, vi ste nastavili upravi obeh bank. Spoštovani, zdaj ni več izgovorov! Ni več izgovorov, ker ne moremo več kupiti, da niste nič vedeli o tem, kaj se dogaja 2004–2008, ker sta člana vaše stranke, člane Slovenske demokratske stranke, vodila nadzorna sveta obeh največjih državnih bank, ki jih danes vsi skupaj tukaj kriminalizirate. Da! Situacija v teh bankah je problematična, ampak je rešljiva! In ne prikazujte zasebnega lastništva kot vsemogočnega, ki reši vse probleme, ker to preprosto ni res. Tudi država kot lastnik lahko na normalen način reši ta problem. In to je pot po dokapitalizaciji. Seveda pa ima ta smisel le, če izboljšamo upravljanje in takoj prekinemo prakso političnega vmešavanja v nekaj, kar je stvar bank, kar je stvar poslovnih odločitev, ki seveda morajo biti odgovorne in v interesu lastnika te države. Priporočam, da gremo po tej poti, ker to predstavlja gospodarno rabo javnih sredstev.
Hvala lepa. Razpravljamo o amandmaju koalicije k 3. členu. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Da, odpiram prijavo. Besedo ima mag. Dejan Židan.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci in spoštovani gospod minister! Imam vprašanje za gospoda ministra. Minister, brali smo vaše pretekle izjave, kjer niste bili zagovornik slabe banke, sedaj se koalicija sklicuje na vaša mnenja. Zanima me: Kaj je bil tisti razlog, da ste spremenili mnenje? Hvala.
Hvala lepa za vaše vprašanje. Minister se lahko vključi kadar koli to želi. Sicer pa je na vrsti gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. V okviru razprave okoli 3. člena bi rad dal resnično še pojasnilo, zakaj ni prejšnja vlada naredila več na tem področju. Poglejte, iz preprostega razloga. Vlada Janeza Janše v mandatu 2004–2008 se je tako močno hvalila, in še danes govorite, da je bila to tako velika gospodarska rast in da je to nekaj čudežnega, kar se je takrat zgodilo. Moram priznati, da smo vam verjeli. Ni bilo razloga, da bi imeli slabo mnenje o tem, zakaj so se banke zadolžile, zakaj se je gospodarstvo zadolžilo. Verjeli smo vam. Kajti, dejstvo je, da se je v mandatu od leta 2004 do 2008 bruto zunanji dolg enormno povečeval. Vsako leto so se banke zadolžile za 27 %; torej so se v štirih letih s 15 milijard na 39 milijard zadolžile banke v tem mandatu, za katerega ste trdili, da je bil famozen in res enkraten za Slovenijo, za slovensko gospodarstvo, za banko, za vse. Dejstvo pa je, da smo potem res v roku enega leta, leta in pol ugotovili, da je bila vsa ta gospodarska rast pravzaprav farsa in je temeljila na zadolževanju. Takrat so se banke in gospodarstvo zadolžili; s 15 na 39 milijard, to je za 24 milijard, so se takrat zadolžila podjetja, banke in tudi prebivalci. Ampak mi preprosto nismo mogli verjeti, da je bila takrat takšna politika, da bi se lahko zadolževali za kredite oziroma za namen, ki bo nepovraten za razvoj gospodarstva oziroma bo škodljiv za razvoj gospodarstva in se sredstva ne bodo vračala v banke. Dejstvo je, da se je takrat tudi največ sredstev dodelilo za tajkunske kredite, za špekulativne prevzeme podjetij in potem izčrpavanje podjetij in se je potem velik delež teh 20 milijard iz tega nabiral v tujini. Najprej smo takrat želeli sanirati javni dolg kot tak. Banke so se tudi vmes sanirale in bile dokapitalizirane, vendar v premajhni višini. Namesto 300 milijonov bi dejansko morali dokapitalizirati banke v višini ene milijarde in bi najbrž ta problem bil bistveno manjši oziroma ga sploh ne bi bilo. Če pa bi banke dokapitalizirali v takšni višini, kot vi predlagate ta hip, 4 milijardah, bi pa to bila raven, ki bi dosegala nekje Nizozemsko, Nemčijo in druge razvite države. Namreč, mi smo banke dokapitalizirali vsega z 1 % BDP. Zakaj so se v Nemčiji odločili, recimo, da dokapitalizirajo svoje državne banke v višini 5 % BDP? Torej, petkrat več kot v Sloveniji so vložili v svoje državne banke. Nizozemska je 7 % BDP vložila v dokapitalizacijo svojih državnih bank. Mi v Sloveniji se pa pogovarjamo o tem, da je bil še 1 % preveč, in poslušam, kako je to slabo, da kakršen koli evro damo v našo državno banko, je to narobe. Lepo vas prosim! Zakaj druge razvite države potrebujejo svoje nacionalne banke, samo Slovenija ne!? Dajmo si odgovoriti na to vprašanje, zakaj imamo tak cilj. Ministra sprašujem: Ali je cilj te vlade, da ohranimo banke v državni lasti? Ali je to cilj? V tem zakonu ni zapisan, zato sprašujem, ali je cilj, da ohranimo banke v slovenski lasti. To je ključno vprašanje. Če nam to ni cilj, potem razumem, zakaj so predstavniki belgijske banke v upravi, ker so tudi usposobljeni za to, da izpeljejo prodajo tudi Ljubljanske banke in ta zakon bo pravzaprav Ljubljansko banko očistil vseh terjatev in potem bodo z veseljem to banko za male denarje prodali. In ponovno poudarjam, tisti, ki bo kupil Novo Ljubljansko banko, bo glede na donos te banke dobil ta strošek po petih letih nazaj in potem bo veselo črpal vse naše depozite, ki jih imamo tam in živel od obresti srečno naprej, mi kot država bomo pa ostali brez pomembnega instrumenta, ki nam omogoča normalen razvoj. Hvala.
Hvala lepa. Minister se je javil k besedi. Izvolite.
Najprej lep pozdrav vsem skupaj, spoštovane poslanke in poslanci, podpredsednica! Žal danes ne morem biti ves čas z vami, ker imamo tudi jutri pomembno sejo vlade, ki jo je treba še pripraviti do konca itn., in kup sestankov, ki jih že ves čas prelagamo tudi zaradi razprav v Državnem zboru, pa tudi neke odsotnosti načrtujemo v naslednjem tednu, službeno seveda, tako da vse enostavno ne gre. Naj skušam odgovoriti na nekaj vprašanj, ki ste jih postavili. Prvo vprašanje ali prvi komentar, ki bi ga rad dal, je glede tega vprašanja: agencije ali gospodarske družbe. Nikoli sicer ni bila sprejeta odločitev, da bo to agencija. Se je govorilo, nekaj časa se je uporabljala beseda agencija, vedno s pridržkom, da to še ni odločeno. Zakaj gospodarska družba? Zaradi tega, ker je to oblika, ki je najbolj enostavna, najbolj fleksibilna, pa tudi zaradi tega, kar bo ta družba počela. Ta družba bo te terjatve odprodajala, pa ta zavarovanja unovčevala. To je normalna gospodarska aktivnost. V tistem delu, kjer pa to pomeni izvrševanje nekih javnih nalog, in to je bistvo te družbe, ko bo šlo za odločitev o tem, kako se prenaša te terjatve, katere, koliko, na osnovi kakšnega programa prestrukturiranja bank, ki se jim bo pomagalo, ker bo šlo za odločitev, da se neki banki na ta način preko programa prestrukturiranja terjatev pomaga ali ne, pa seveda te odločitve ne bo sprejemala ta družba sama, niti ne njen izvršni odbor. To odločitev bo pripravila komisija, v kateri bodo predstavniki Vlade in Banke Slovenije in to odločitev bo na koncu sprejela Vlada. Tako kar se tiče same vsebine dela, se pravi tistega dela, ki pomeni dejansko pomoč bankam, so tukaj odgovornosti takšne, kot po mojem mnenju morajo biti. Kar se tiče transparentnosti. V zakonu, dopolnjenem z amandmaji, piše, da so člani izvršnega odbora zavezanci za prijavo premoženja, tako kot funkcionarji, da jih bo na ta način lahko preverjala tudi Komisija za preprečevanje korupcije, in piše, da enkrat letno poslovanje te družbe revidira Računsko sodišče. Tako so te zadeve v zakonu ali pa v predlogu zakona oziroma v predlogih amandmajev. Kar se tiče mojih stališč glede slabe banke. Gre za diskusijo, ki je stara približno toliko kot finančna kriza. Takrat na začetku finančne krize se je pojavila ideja slabe banke in predvsem takrat je bilo o tem debata, ali bi v to šli ali ne. Ponujali so se modeli oziroma kot zgled dajali modeli iz kakšnih drugih držav; recimo Švedske, kjer so podobno operacijo izvajali, sicer so imeli ločene slabe banke za posamezne banke, ampak z državnimi garancijami. Se pravi, podoben model, kot je zdaj tukaj predlagan. Takrat je šlo za to, da so se najprej zasebne banke podržavile, potem se je pa za prodajo tega in sanacijo bank zagotovila povrnitev teh sredstev. Moji argumenti v tistem času so bili predvsem ti, da je zelo težko podržaviti državno banko; se pravi, banke, ki so se znašle v težavah pri nas, so bile v glavnem državne banke, so še vedno v glavnem državne banke. Ta situacija se ni spremenila, meni se je zdelo takrat kot primerna kazen za lastnika, če sklepamo po analogijo, če so ponekod podržavili zasebne banke, ker so zasebni lastniki vodili tako, da so se znašle v krizi, potem bi bilo treba sedaj državne lastnike kaznovati tako, da se jim lastnina vzame. Približno to so bili takrat argumenti. Druga stvar, ki je zelo pomembna, je bila, da ni bilo v teh pogovorih, v idejah nobenih zagotovil, da ne bo prišlo do dodatnega podržavljanja državnih bank. Tudi to smo danes poslušali take predloge, da je treba zasebne lastnike izločiti, pa potem nobenih zagotovil, da se ta sredstva povrnejo. V tem zakonu ta zagotovila so. Ta družba bo morala terjatve, se pravi, svoje premoženje odprodati, piše v zakonu, morala bo del teh operacij povrniti, stroške, tudi z odprodajo državnih deležev na podlagi strategije. Vlada je sprejela sektorsko strategijo, kjer je določila cilje deleže 25 % za ti dve banki. Tega doslej še nismo spreminjali v tem roku [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]Državni zbor na podlagi strategije, ki bo predlagana. To so te ključne zadeve, ki sem jih želel glede tega pojasniti. Če je še kakšno vprašanje, pa lahko odgovorim.
Hvala lepa. Predvidevam, da je še želja po razpravi, vidim več rok, zato odpiram prijave. Prosim, prijavite se k razpravi! Gospod Jožef Jerovšek in gospod Janko Veber. Še vedno smo –je kaj narobe mag. Židan? Vse v redu? Gospod Jožef Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Precej časa imamo že to razpravo, v tem času tudi poslušam kolege iz socialne demokracije, vendar sem vedno manj prepričan, če lahko sledim njihovi intenci. Namreč, prej je kolega Bevk poročal, da je bil skupaj s predsednikom parlamenta na Češkem na obisku in da imajo tam zdravo situacijo glede kreditiranja bank, da banke sicer niso v njihovi lasti, ampak da češko gospodarstvo cveti. Gospod Meh je prej razlagal, da če neko firmo ali pa neko banko kupi tujec in jo potem privatizira in ukine delovna mesta, je to slabo. Seveda je slabo! Samo problem je, da je cel kup direktorjev, ki so vaša klientela, Pavček, Kordež, Zidar in ne vem kateri, olastninilo podjetja in jih uničilo. In je ravno tako greh, še hujše je pravzaprav, ker del tega denarja, ki ga je omenjal gospod Veber, 20 milijard, je verjetno iz teh podjetij izpuhtelo na varno v davčne oaze. Potem je pa kolega Veber spraševal v zadnjem nastopu, ali je cilj, da ohranimo banke v državni lasti. Seveda tukaj tega odgovora verjetno eksplicitno ne boste dobili, ne bomo dobili; cilj je, da imamo operativne banke, ki bodo servisirale naše gospodarstvo, tega v tem trenutku nimamo. Kajti, zopet je to na liniji tistega, ko smo v 90. letih imeli, ko sta bivši predsednik, gospod Kučan, pa stric, ki vas je sedaj razdedinil, gospod Stanovnik, govorila, da je nacionalni interes, kaj vse mora ostati v državni lasti, sedaj smo pa fuč na podlagi teh prizadevanj. Njihovi, vaši kadri pa so sedaj šli k gospodu Jankoviću. Prej ste omenili, da je zdaj gospod Golobič ideolog te opcije, torej vodi tudi kampanjo predsednika republike gospoda Türka, tako da so te informacije verjetno točne, in to je zdaj izrazito slaba opcija, ki nas državljane skuša zopet farbati za nadaljnjih 10 let. Zdaj pa se izjasnite: ali hočete imeti zdrave banke ali hočete imeti državne banke, ki jih boste spet preko svojih kadrov izpraznili, potem ko bodo spet ozdravele. To je bila tehnologija zadnjih 20 let in nič ne nakladajte, da so drugi krivi. Ta leva opcija je kriva in ta opcija, ta klientela, ima na Cipru in drugod 20 milijard denarja. In ga noče vrniti! Kako ga tej opciji vzeti? Vrnite v naše državne trezorje – ne vi, vaša klientela naj vrne ta denar – in bomo normalna država. Samo predpogoj pa je, da skozi to debato ne zavajate, da izvolimo pravega predsednika, recimo gospoda Zvera, ki nima s tem nobene zveze, nobene hipoteke nima iz preteklosti, in da bomo spet normalna država. Hvala lepa.
Gospod Janko Veber. Ne vidim razloga za repliko, vas prosim, da se prijavite v naslednjem krogu, pa boste imeli možnost razpravljati. Izvolite, gospod Veber.
Hvala za besedo. Nesporno, Socialni demokrati zagovarjamo stališče, da potrebujemo državne banke. Nesporno zagovarjamo, da tudi če se jih prodaja v nekem deležu, se jih ne sme prodajati po nizki ceni, ampak z jasno določenim ciljem. In želim še enkrat poudariti, če bi se mi v Državnem zboru v tem mandatu lotili upravljanja premoženja na način, da res najprej tukaj sprejmemo, v Državnem zboru, strategijo upravljanja premoženja, ki je v lasti Republike Slovenije in vključuje tako banke kot vsa energetska podjetja, infrastrukturna podjetja, telekomunikacijska in tako naprej, potem bi bila to resnično konstruktivna razprava, ker bi v strategijo zapisali, da do tega odstotka se lahko tudi ta gospodarska družba proda ali pa tudi banka in ostalo ostane v državni lasti. Vendar tega nimamo. Zdaj en drugega prepričujemo, ali je bolje imeti agencijo, ki je pod nadzorom Računskega sodišča, ali je bolje imeti podjetje, na katerega, recimo, se prenese 12 milijard, pa nikoli več ne bo po tem v državni lasti. Ta zasuk je tako drastičen, da enostavno ne moremo podpirati teh rešitev. In če mi dovolite, tudi glede teh ciljev. Slabe terjatve, ki so nastale, so tudi takšne, ki so zelo slabo ali pa sploh ne zavarovane. Ena od najvišjih slabih terjatev je v bistvu terjatev holdinga Zvon, ki znaša eno milijardo. Torej, gre za poslovanje Cerkve v Sloveniji, ki je ustvarila eno milijardo škode znotraj bančnega sistema Republike Slovenije. In gospod minister, ta družba za upravljanje slabih terjatev bo delovala do leta 2017. Kaj če do leta 2017 ne bodo s prodajo, kot ste napovedali, poplačane te terjatve? Kaj po letu 2017 s terjatvami, ki jih ne bo mogoče prodati, ker niso zavarovane? Cerkev nima nobene terjatve zavarovane. Neposredno je posegla v slab bančni položaj naših državnih bank. Če te terjatve ne bodo rešene do 2017, pomeni da bomo s tistimi 4 milijardami, ki jih dajemo mi, sanirali tudi Cerkvene dolgove. Namreč, po letu 2017, kar ne bo rešeno, bo ostal dolg oziroma bo odpisano. Torej, Cerkvi bomo odpisali eno milijardo, ker nima zavarovane te terjatve, in bomo vse to pokrili z davkoplačevalskim denarjem. Ali je to en od ciljev tega zakona ali ne? Še enkrat: Kaj se bo zgodilo s temi terjatvami, ki jih ne bo mogoče rešiti do leta 2017? Trdimo, da bo prišlo do odpisa, in ko pride do odpisa, je tudi po našem mnenju v tem primeru Cerkev razbremenjena kakršnihkoli obveznosti, ki jih bi sicer imela. Tako da ti cilji iz tega zakona resnično niso jasno opredeljeni, lahko pa iz znanih podatkov pokažemo smer, kje je tisti cilj, in zakaj sprejemamo na takšen način zakon o ustanovitvi družbe za upravljanje slabih terjatev bank. To so ključna vprašanja, ki bi jih morali imeti zelo natančno pojasnjena, če bi lahko odločali o tem zakonu. Ampak odgovorov na ta vprašanja ne dobivamo in ni dobro za Državni zbor, da danes sprejmete nek zakon, ki bo popolnoma odmaknil Državni zbor od odločanja glede tega, kaj se bo dogajalo in bo družba pod nadzorom Vlade odločala o tem, katero slabo terjatev bomo opredelili kot slabo terjatev, katero bomo reševali, katero ne bomo reševali, ampak dejstvo je, da nekatere terjatve in ta, ki sem jo navedel, je v celoti v eni milijardi popolnoma nezavarovana, ta bo prešla na naša pleča. Ali je to cilj?
Še prej bom dala besedo ministru, ker je zaprosil za besedo. Izvolite.
Ta logika, da lahko unovčiš tiste terjatve, ki so zavarovane, jaz to prvič slišim. Ampak, pustimo to. To boste morali malo razmisliti pri sebi, kako to v resnici gre. Ampak, glejte, zakon ni napisan z namenom, da se pomaga cerkvi in da se odpisujejo terjatve. Kot sem jaz že večkrat razlagal, terjatve bodo morale biti prenesena po oceni tega, kaj je možno za njih izterjati, in zavarovanja po tej isti oceni. Ta ocena mora biti potrjena pri Evropski komisiji. Metodologija za to početi, mora biti tam potrjena. Če vi mislite, da bo Evropska komisija reševala slovensko cerkev, potem imate visoka upanja, ki verjetno ne bodo uslišana. Druga stvar, kaj se bo zgodilo s tem, kar bo ostalo na tej družbi, če te terjatve ne bodo unovčene, če bodo ostale neke terjatve, če bo ostalo neko premoženje, recimo iz zavarovanj. Zelo jasno piše prenese se na pravnega naslednika družbe Sod, kar bo, če bo zakon uveljavljen, Slovenski državni holding. Če bo kaj ostalo. Je pa v zakonu tako napisano, da ne bi smelo kaj dosti ostati in da se v petih letih te zadeve dejansko unovčijo karseda. Kaj se bo zgodilo z zasebnimi lastniki bank? Zakon zelo jasno govori o tem, da je treba plačati provizijo za ta poroštva in za to reševanje. S tem, če bi banke danes prodajali, bi jih lahko prodajali za ceno, ki bi vsebovala oceno, ki bi bila nižja za ocenjeno kapitalsko luknjo v teh bankah. Če to kapitalsko luknjo očistimo, potem bomo banke lahko prodajali za višjo ceno. Tudi zakon napotuje v to smer, da ko bomo deleže države v bankah prodajali, potem je takrat namen tega, da se povrne stroške financiranja te operacije čiščenja bančnih terjatev, kar pomeni, da že to napotuje k temu, kaj je približno treba za to dobiti. Zdaj, ali je naš cilj imeti državno banko? Mi smo sprejeli odlok v Državnem zboru, ki se sklicuje na sektorsko strategijo, kjer je določen ciljni delež 25 % plus ena delnica. Kot sem rekel, to lahko Državni zbor spremeni ali pa tudi ne takrat, ko bo odločal o klasifikaciji na podlagi Zakona o slovenskem državnem holdingu, ali če ta zakon ne bo uveljavljen, se do strategij na podlagi Zakona o upravljanju kapitalskih naložb, za katero mislim, da jo bo zdaj AUKN, če bo treba, končno tudi uspela in znala pripraviti. Naslednja reč, ki bi jo še omenil, se mi zdi pomembna, situacija danes v bančnem sistemu je tudi bistveno drugačna, kot je bila pred tremi, štirimi leti, tudi mislim, da je bistveno drugačna, kot smo vedeli vsi skupaj pred pol leta. Naj to še enkrat ponovim, ko smo februarja prevzeli mandat, smo bili opozorjeni na problem Nove Ljubljanske banke. Bili smo opozorjeni na to, da se že pol leta nekako to skuša reševati, ker je pol leta prej Banka Slovenija postavila neke zahteve na podlagi zahtev evropskega bančnega organa oziroma Evropske bančne uprave. Zdaj, reševalo se ni kaj dosti, razen tega, da je bilo nekje rezerviranih 130 milijonov, pakiranih na Kadu in Sodu, zato je morda še za tretjino potrebne dokapitalizacije. S tem problemom smo se intenzivno ukvarjali nekaj mesecev, kot veste. Skušali smo na podlagi izraženega preliminarnega interesa zagotoviti sodelovanje zasebnih lastnikov. To ni uspelo iz razlogov, ki smo jih že razlagali. Hkrati so pa prišli novi rezultati poslovanja Kreditne banke Maribor, ki so pokazali potrebo po dokapitalizaciji. Vsak četrletni račun pokaže dodatne potrebe. Pojavlja se še ena banka z resnimi težavami. Izkazalo se je, da je problem sistemski in veliko večji, kot nam je kdorkoli povedal pred pol leta in kot je verjetno kdorkoli, razen morda neposrednih regulatorjev, tudi vedel. Zato predlagamo, tako kot sem rekel, interventno rešitev, ki naenkrat skuša rešiti ta problem, ga nasloviti v celoti, ne postopoma, ne z delnimi dokapitalizacijami in tako, da menimo, da bodo učinki tega najhitrejši. Skupni strošek, še to bi rad povedal, je pa približno enak na koncu tisto, kar neto ostane na mizi, potem ko terjatve unovčiš [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]kar je primanjkljaj kapitala v bankah zaradi teh slabitev. In je čisto vseeno, da dokapitaliziraš banko za to luknjo ali pa ti na koncu na skladu ostane takšna luknja. Učinek je na koncu enak, samo v tem primeru [[...]] [[izklop mikrofona]]
Dobro. Samo, da spomnimo, smo pri 3. členu, pri amandmaju k 3. členu in želite še razpravo. Izvolite. Samo trenutek. Čas za prijavo teče. Prijavljeni so trije razpravljavci. Prvi je na vrsti mag. Dejan Židan.
Podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Še enkrat vsem pozdrav! Današnja razprava kaže, kako ni prav, da en del poslancev ni prisoten v tej dvorani, saj puščice letijo, ne morejo se pa odbiti. Mi pa nismo tisti, ki bomo odbijali. Edino nekaj pa le moram povedati. Ko se govori, da je klientela, pa gledalo se je to stran, ki je prazna, bila njihova. Jaz osebno dejansko ne verjamem, da je bila slovenska cerkev s svojo gospodarsko zgodbo, ki je naredila luknjo v slovenski bančni sistem milijardo evrov, njihova klientela. Jaz osebno tudi ne verjamem, da je bila njihova klientela iz leta 2004 do leta 2008, ko je šlo največ denarja za tajkunske prevzeme v Sloveniji, pa kolikor vem njihova stranka takrat ni obvladovala slovenske države oziroma vsaj vlade ni vodila, kolikor jaz vem. Bi pa rad, gospod minister, vas nekaj vprašal. Ne mi pobegniti, prosim lepo. Ne bom o cerkvi ali pa tudi, če boste želeli odgovoriti. Ali je res bila cerkev njihova klientela ali njihova klientela – jaz tega ne vem, mogoče me bo kdo naučil. Bo ta številka milijarda luknje v bančni sistem, ki se govori? To so številke iz javno dostopnih, iz medijev v bistvu. Vas pa, gospod minister – je pa vezano dejansko tudi na ta člen, pa tudi na model, ki ste ga vi izbrali in vam sedaj koalicija sledi –, vas pa sprašujem, zakaj bi morali verjeti vašim besedam bolj kot besedam Velimirja Boleta, ki je recimo nekaj stvari povedal. Ena od teh stvari je, bom prebral zelo počasi, na glas in čim bolj razločno, v slovenščini, "že samo tehnične težave bi bile velike", govori o slabi banki, "administrativni postopki bi trajali neprimerno dlje kot neposredna dokapitalizacija." Govori se seveda o tem, da vsi vemo, da je kreditni krč, ki je prisoten, stanje, ki v tem trenutku Slovenijo tišči tja, kamor nočemo. Vsi želimo pomagati, vsi želimo, da je učinek takojšen. Gospod Bole, ki je, kolikor vem, avtoriteta za večino slovenskih strokovnjakov s tega področja, trdi, da je način, ki ste ga vi izbrali, da je bistveno počasnejši, vi pa trdite, da je najbolj učinkovit. Pa mi prosim razložite, zakaj se je gospod Bole, tokrat pa motil. Drugo vprašanje pa je, gospod minister. Ves čas se pogovarjamo, kako se bo določila tržna vrednost, sploh neka poštena vrednost terjatev, ki se bodo prenašale oziroma kupovale z garancijo s strani države. Vi sami ste leta 2009 napisali, da če bi obstajala tržna vrednost, potem naj se država ne vmešava, ampak naj tam, kjer je tržna vrednost, tisti, ki ponudi neko tržno vrednost, po tej vrednosti tudi odkupi. Ne pa da državo tišči v neke finančne operacije, za katere težko dobi denar. Kolikor mi je poznano, kolikor so kolegi povedali in kolikor sem uspel prebrati strokovne članke, tudi Američani niso znali v bistvu tega postopka speljati zaradi tega, ker je ocena vrednosti slabih terjatev tako zapletena in vedno znova nepoštena, da so nad tem obupali. Kakšen model boste vi uporabili? Nikjer v gradivih, ki so meni dostopni, tega ne najdem. Hvala.
Boste kar takoj, minister, odgovarjali? Izvolite.
Poglejte, najprej glede klientele. Jaz bi rekel, da nekomu smo pa že morali stopiti na žulj, ker toliko novinarskih vprašanj, kot sem jih pa danes dobil, ali sem slučajno bil z nekom na kosilu, ali je kdo lobiral pri meni, ali moj državni sekretar komu kaj naročil, ali bo kdo plačal ne vem koliko denarja, bom koga in koga razrešil itn., toliko jih pa še nisem dobil od kar sem minister. Ravno danes, poglejte no. Ali ni to nenavadno? Ja, saj, seveda. In sprejemamo zakon, v katerem piše, da je treba ugotoviti tudi odgovornost za te štiri milijarde, kam so šle. In sprejemamo ta zakon potem po tri, štiri leta regulatorji, ki so za to pristojni, niso bili sposobni niti ugotoviti odgovornosti niti zagotoviti dokapitalizacijo teh bank. Sedaj, če greva h gospodu mag. Boletu. Jaz bi najprej rekel, da me nekoliko moti ta razprava, da tukaj sem jaz, ki nekaj predlagam, na drugi strani so pa neki strokovnjaki. Jaz nisem iz lune padel sem, kjer zdaj sedim, to verjetno veste, zato tudi lahko citirate kakšne moje članke od prej. Moj državni sekretar tudi ni iz lune padel sem, ker zdaj sedi, ampak je padel iz Frankfurta, kar je, poglejte, v smislu kvalitete življenja kar hud padec. Kaj je pa v Frankfurtu počel? [[oglašanje iz dvorane]] Ja, saj, poglejte, še huje. Kaj je tam počel? Ukvarjal se je točno s temi stvari, ki jih tukaj predlagamo. Tehnično niso tako zapletene, marsikatera država na svetu to že naredila. Predvsem pa, še enkrat, dokapitalizacija ni isto kot to, kar mi počnemo. Če dokapitalizirate banko, mora banka še vedno narediti vse, kar lahko naredi za čiščenje bančnih terjatev. Poglejte, banka, ja, ampak jaz bom dal tja denar, davkoplačevalski, 500 milijonov, milijardo, potem bom pa skušal kaj vplivati na to, kaj naj s tem denarjem počnejo, pa bomo spet v vseh teh istih časopisih dobili vseh teh 230 vprašanj, ali se to sme pa komu bom za to odgovarjal, pa če sem se Klemenčiču samoovadil pa takšne stvari. In je to brezveze. Tam, tudi kjer se dokapitalizirali, tega tudi v Sloveniji nismo naredili, in to je eden od problemov. Tam, kjer je država drugje dokapitalizirala banke, jim je dala zelo jasne pogoje, kaj morajo s tem denarjem početi, in tudi zagotovila, kako se ta denar tam upravlja. Ne preko nekih nadzornih svetov ne preko nekih normalnih oblik korporativnega opravljanja, ker očitno ne moreš preko normalnih obliko korporativnega opravljanja to zagotavljati, ampak kadar daješ denar in poroštvo, imaš tudi izredne ukrepe na voljo. Eden od razlogov, zakaj KBC ni dokapitalizirala Nove Ljubljanske Banke, so na koncu koncev ukrepi, ki so jih dobili takrat, ko so dobili državno pomoč. Tako da, zakaj se ne strinjam z gospodom Boletom. Ja, zaradi tega, ker menim, da ne gre za vprašanje, zdaj pa dajmo tja, ja, dokapitaliziramo lahko v enem dnevu. Mislim, da smo 30. 6. pokazali, da smo sposobni v enem dnevu dokapitalizirati banko, kadar je to res potrebno. In če bo še kdaj res potrebno čez noč dokapitalizirati kakšno banko, da bo slovenski finančni sistem stabilen, bomo to tudi naredili. To mi lahko verjamete. Ampak s tem nismo rešili nobenega problema. Če bi ga rešili, danes ne bi imeli te razprave, tukaj ne bi imeli poročilo o slabih terjatev in tako naprej, enostavno je, ampak nič nisi naredil še s tem. Tehnično moraš pa enake postopke zagotoviti. Kako se to dela, gospod Židan, tudi glede tega obstajajo zelo jasne metodologije. Zakoni niso stvar, kamor bi pisal metodologije. Jaz sem že enkrat ali dvakrat ali trikrat rekel, da smo te metodologije tudi že uporabljali, ko smo določali ceno, po kateri se je dokapitaliziralo NLB. To se da početi in je zelo jasno, te metode obstajajo. Sklicujemo se na pravilo Evropske komisije. Tudi tukaj v zakonu in v obrazložitvah, mislim, da so te zadeve tudi zelo jasne. Lahko vam pa tudi enkrat pridemo posebej to še razložiti, če želite. Hvala lepa.
Hvala lepa za pojasnila. Gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Minister, želim samo še enkrat pojasniti, da nima nobenega smisla, da sam s seboj razglabljam, kako bodo ti postopki tekli. Želim z vami razpravljati o tem, ker v zakonu resnično ni nobenih razlag, kako naj bi potekala ta sanacija, kaj se bo dogajalo s temi terjatvami. Žal tega v zakonu ni. Želim res s predstavniki Vlade te stvari razčiščevati. Temu je tudi namenjen parlament. In zato tudi Vlada je odgovorna parlamentu, ne pa obratno. Glede odgovornosti bi pa vendarle spomnil, če boste to sprejeli, bo odgovornost na Državnem zboru, ne na Vladi. Državni zbor bo tisti, ki bo nosil odgovornost, da je sprejel slabo odločitev. In to izgovarjanje, da bo Vlada nosila odgovornost – daleč od tega. Tega še nismo doživeli in tudi ne bomo. Vedno se potem konča: Državni zbor je sprejel odločitev. Sem pa zadovoljen s tem, kar mi je minister odgovoril, in to je bilo tudi meni ves čas kristalno jasno, kaj bo s slabimi naložbami v tej družbi za upravljanje terjatev bank, ki pač ne bodo sanirane do leta 2017. Končno sem dobil odgovor, da dobo te terjatve prišle na Slovenski državnih holding, torej na ustanovo, ki ste jo ali jo poskušate uzakoniti s sprejetim zakonom. To je pomembna informacija. Namreč, če pogledamo, kaj se dogaja s temi holdingi, lahko še enkrat izpostavim, v Avstriji je državni holding od leta 1946 do leta 1995 ustvaril 35 milijard evrov izgube. V Italiji v sredini 70. let do leta 1992 je ustvaril 58,2 milijardi izgube. Torej, nismo nič rešili. Rešili smo v toliko, da smo razbremenili banke slabe terjatve. In tisti, ki so te slabe terjatve povzročili, seveda ne bodo nosili nobene odgovornosti, v to sem prepričan, bo pa ta terjatev očitno ostala na holdingu. Če se vrnemo nazaj na holding, kakšne vire holding ima. Edini pomemben vir je energetika, ki ustvarja tam nekje pol milijarde evrov letno sredstev, ki se jih lahko vlaga v razvoj. Dejstvo je, da bo del teh sredstev očitno potem šel ponovno za poplačilo teh slabih terjatev, ne pa v razvoj. Te stvari, ki nam jih ponujate skozi slovenski državni holding in skozi družbo za upravljanje slabih terjatev bank, pač, enostavno ne moremo podpreti, ker ne prinašajo rešitev za Slovenijo, ne prinašajo rešitev za Slovenijo, ne prinašajo rešitev za veliko večino prebivalcev v Sloveniji, ampak prinašajo rešitev samo za tiste, ki želijo oplemeniti svoj kapital, ki ga imajo v tujini. Zagotovo. Nobena druga želja po sprejetju tega zakona ni v ozadju. In to nas skrbi. Zato opozarjamo na te stvari in res upamo, da ne bo prišlo do odločitve, da se ta zakon sprejme, in da vzamemo ponovno resen premislek o vseh kapitalskih naložbah v Sloveniji oziroma o strategiji upravljanja kapitalskih naložb v Sloveniji, se dogovorimo najprej, kako bomo upravljali s tem oziroma določimo v parlamentu, kaj je res za nas nacionalnega pomena, kaj pa lahko pomeni potem tudi predmet prodaje in pridobitve novih trgov, novega kapitala, ne pa izčrpavanje slovenskih podjetij. To so, mislim, teme, o katerih bi se ta hip resnično morali pogovarjati bistveno bolj resno in odgovorno, ne pa tako pavšalno, ko pač tudi minister oceni, da to zdaj, kar Vlada predlaga, je edino pravo. Kaj se bo zgodilo, pa nihče ni napisal v nobeno obrazložitev in zato tudi ne nobene odgovornosti. Hvala.
Mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa za besedo. To, kar seveda v tem popoldanskem delu razglabljamo, je več ali manj ponovitev. Te zgodbe smo že slišali. Če nadaljujemo zgodbo gospoda Vebra glede avstrijskega holdinga, ta holding je bil potem prodan, privatiziran in danes ima dobiček. To je bilo že tudi povedano na eni izmed razprav v holdingu. Jaz sem si pač ta podatek dejansko zapomnil in danes vsi ti delajo z dobičkom, v prvem trenutku pa niso delali z dobičkom. Druga zadeva je, da se tukaj, zdaj pa moram že reči, ker toliko časa se že o tem pogovarjamo, namenoma in resno zavaja, kaj se bo dogajalo, pa če želite, z Zvonom 1 ali Zvonom 2. Tukaj je bilo med drugim rečeno, da cerkev nima zavarovanih terjatev. Banke so povzročile terjatve itd., gospod Veber in vsi tisti, ki še ne zastopijo tega zakona in tega delovanja zakona, gre za to, da imajo banke nezavarovane terjatve, da ni cerkev tista, ki ima nezavarovane terjatve v tem kontekstu. Banke imajo nezavarovane terjatve. Jaz vas tukaj citiram, to, kar govorite in potem tudi izpeljete neko zgodbo, ki gre v popolnoma napačno smer. Za te terjatve, ki so tako ali drugače zavarovane ali nezavarovane, bo ta družba izdala obveznice z državnim jamstvom in jih bo ocenila. Teh obveznic z državnim jamstvom ne bodo banke dobile v takšni višini, kakor je knjigovodska vrednost, ampak kolikor bo predstavljalo to vrednotenje to vrednost. Tukaj je popolnoma zavajanje o tem, kako se bo tudi, potem v nadaljevanju to zgodilo. Če bodo pač nekatere slabe terjatve bank, so popolnoma nezavarovane, zato banka ne bo dobila nobene obveznice. V tem je zdaj ta zadeva in tukaj vaša zgodba o Zvonu 1 in Zvonu 2 pa, če želite, o kateremkoli drugem finančnem holdingu pade že na začetku. Pade že na začetku. Zato govorimo sploh o vrednotenju. Tudi, ko govorimo o tem, kar je bilo še danes govorjeno, kako je državna lastnina tista vsemogočna, ki bo pa rešila vse te probleme. Poglejte, zgodovinski razvoj v zadnjih stoletjih pač tega ni potrdil. Zgodovinski razvoj je pač zavrgel najbolj učinkovito državno lastnino in mi smo se odločili za tržno gospodarstvo. Tržno gospodarstvo pa v večini primerov temelji na zasebni lastnini. Takšen je svetovni, če hočete, razvoj. So pa še nekatere države, kjer imamo pretežno državno lastnino, imamo tudi državni kapitalizem in tako naprej, tam gre pa za največje kršenje človekovih pravic, po mojem osebnem prepričanju, in za najmanj socialne države, pa so to državne lastnine. Danes res ne vidim nobene potrebe, ampak moram odgovoriti na to, da gremo na čista izhodišča, kaj je bolj učinkovito in kaj ne. O tem, da smo mi za tržno gospodarstvo, smo se odločili pred 20 leti. Če govorimo o obdobju, jaz tukaj odgovarjam 2004–2008 in o bruto zunanjem dolgu, ja, takrat so se banke najbolj zadolžile. Kdo je tisti, ki nadzoruje banke? Kdo je regulator bank? Mislim, da ni vlada. Mislim, da toliko o tem v Državnem zboru vemo, da je Banka Slovenije tista, ki nadzoruje tudi kreditiranje slovenskih bank s strani drugih bank, tudi to, koliko lahko Banka Slovenije določi, kakšen kreditni portfelj lahko določena banka ima oziroma glede na kapitalsko ustrezno ga lahko tudi načrtuje. Tudi vlada Janeza Janše prevzame svoj del odgovornosti za to. Ne bi zdaj rad govoril o vladi 2008–2011, kaj se je pa zgodilo z državnim dolgom in državnim primanjkljajem. Stalno poglabljanje in stalno govorjenje o tem, ni nobenih problemov, nimamo problema z odgovornostjo. Težava pa je, da se potem toliko manj o tem govori in potem zadeve enostavno ne razumete – da so tukaj obveznice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odpiramo še en krog za razpravo k 3. členu. Izvolite se prijaviti. Trije prijavljeni, prvi mag. Židan. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, jaz verjamem, da razumete, zakaj toliko govorimo. Težava današnje razprave je, ker govorimo o tako zelo velikih številkah, o milijardah, da so dejansko postale zopet nepredstavljive, zato včasih izgleda, kakor da se pogovarjamo o stvari, ki ni pomembna in da mora steči takoj mimo nas. Bi pa vas rad vse skupaj v bistvu opozoril, da smo pri tem členu razpravljali tudi o tem, če si želimo najbolj učinkovito rešitev, zakaj minister misli, da je to rešitev, ki je drugačna, kakor jo Velimir Bole predstavlja v svojih gradivih. Torej, zakaj on mislim, da lahko hitreje rešimo kreditni krč z ustanovitvijo slabe banke, ostali strokovnjaki pa govorijo, da je to počasnejša pot, težja pot in težko izvršljiva pot. Jaz odgovora, spoštovana predsedujoča, nisem dobil. Noben še danes ni povedal, da če se sprejme ta zakon in bi slučajno, kar bi bilo škodljivo za Slovenijo, zaživel, v kolikem času lahko navaden podjetnik v tej državi pričakuje, da bo imel podobno stanje, kakor ga ima avstrijski v Avstriji, nemški v Nemčiji, ker velikost posega, to pa le ne pozabimo vsi skupaj, 4 milijarde pa predstavlja velikost posega, ki jo je Nemčija v zadnjih letih krize z 11 % BDP namenila v sanacijo svojih bank. 4 milijarde je nekaj več kot 11 % slovenskega BDP in me zanima prognoza ministrstva, kakšen učinek bo in v kakšen času? Jaz pričakujem, da bo tudi nekaj več povedano o prognozah pri tem zakonu, če bi začel veljati v slovenskem prostoru, kaj pomeni v bistvu izvrševanje tega zakona tudi potem na gospodarsko rast, na aktivnost bank in podobno, torej vse stvari, o katerih danes kar naprej govorite, da ne moremo nič povedati, ker terjatve so danes takšne, jutri drugačne, govorimo pa o štirih milijardah. Spoštovana predsedujoča, jaz vas dejansko prosim, naj razložijo, kako hitro bo začel učinkovati ta zakon, če ga sprejmete, tako s stališča mikroekonomije, s stališča navadnega obrtnika? Hvala vam.
Hvala za vašo pobudo. Kot poznate poslovnik, predlagatelj ima kadarkoli možnost, da se vključi. Pričakujem, da bo tudi na ta vaša vprašanja odgovoril. Tudi minister je bil kar obširen pri svojih odgovorih. Zdaj pa gremo naprej. Gospod Matevž Frangež.
Mogoče bi gospoda Širclja malo zadržal v dvorani. Debata okoli vprašanja, politika iz gospodarstva ali ne. Absolutno, politika mora absolutno pustiti gospodarstvo na miru. Razen tistih vprašanja, ki so seveda regulatorne narave. Ampak veste, mi se razlikujemo pri tem vprašanju, ker potem, ko smo z novim zakonom o upravljanju kapitalskih naložb politiki rekli ne, ni več mešetarjenja po gospodarstvu. Vi zdaj politiko na velika vrata vračate nazaj notri. Slovenski državni holding je sestavljen po delegatskem principu in tako bodo posledično tudi gospodarske družbe. Ta institucija je politična institucija, o kateri danes govorim. In to je težava. Tisto, o čemer bi se morali strinjati, je to – politika nima vstopa v gospodarstvo, država pa lahko tam, kje je to smiselno, zaradi strateških ciljev nacije seveda ostane tudi lastnik. Mi bi morali imeti to razpravo. In mimogrede, gospod Šircelj, v to krizo v svetovnem merilu nas niso spravile ne države in ne države banke, spravile so nas špekulacije zasebnih bank, predvsem investicijskih bank. In od leta 2008 imamo v svetu ponovno velik trend porasta državnega lastništva v pomembnih gospodarskih sektorjih. In ni vprašanje, država lastnik ali ne, vprašanje je, na kakšen način bomo državo usposobili za to, da bo upravljala to premoženje na pameten način, v interesu čim večjih donosov za državne finance, v interesu zadovoljstva zaposlenih in v interesu tistih ciljev, zaradi katerih se kot nacija odločimo, ja, to banko, to elektrarno, to infrastrukturo bomo obdržali v lasti Republike Slovenije. Ne razumite, da mi nasprotujemo temu zakonu, zaradi tega, ker vidimo v njem biblijo neoliberalizma. Mi seveda vidimo strahove v eni širši plejadi scenarijev, ki jih je vaša vlada že naredila, se pravi, zastraševanje ljudi, krčenje domače porabe, zniževanje pričakovanj za to, da bomo na koncu vsi skupaj sprejeli absolutne scenarije, ki jih podaja pred nas Vlada, vključno z razprodajo državnega premoženja. Ne, ne gre za to. Jaz sem trdno prepričan, da je ta zakon težko izvedljiv in da je dražji od drugih alternativnih rešitev. Ta zakon je tako težko izvedljiv, da niti temeljnih določb izvajanja tega zakona niste zapisali v ta zakon, ker tega ne znate, ampak ste si pustili čas, da rešujete stvari še s podzakonskimi akti. Temeljne stvari niso razčiščene, ko govorimo o tem zakonu. In gospodje, to je problem. To je problem. Pričakujete, da vam bomo zaupali, na drugi strani pa seveda sami s svojimi političnim ravnanjem v ničemer ne prispevate k temu, da bi se v tej dvorani oblikovalo normalno ozračje zaupanja. To je težava. Jaz si želim enotnosti v Slovenski politiki, ampak enostnost na temelju nekih racionalnih argumentov, dajmo pogledati, kakšne so alternative, in dajmo to prosim izračunati. Ker ne gre za občutek, ne gre za občutek, kako bomo ravnali s štirimi milijardami evrov državnega denarja, kar lahko jutri postane državna obveznica, obrestovana. Za to gre pri tej razpravi.
Gospod Janko Veber.
Hvala. Glede tržnega gospodarstva nimam nobenih pomislekov. Mislim, da je to preizkušena varianta na celem svetu, in funkcionira. Tisto, kar moramo pa preprečevati v Državnem zboru, pa je, da se ne zlorablja tržno gospodarstvo za izčrpavanje državnega premoženja. To pa je korupcija. Jaz si zelo želim, da bi tržno gospodarstvo v Sloveniji funkcioniralo na način, da bi resnično imeli mnogo milijarderjev, ampak ne na moj račun, ne na račun države. In danes se pogovarjamo o tem, da so nekateri na račun države postali pomembni menedžerji, ki naj bi nekaj veljali v tržnem gospodarstvu. Ugotavljamo pa, da so pravzaprav zlorabili naše premoženje za to, da se promovirajo v okolju, ki naj bi veljalo za tržno gospodarstvo kot pomembno okolje in izmenjavo nekih izkušenj na tem področju. Tako da, gospod Šircelj, tukaj gre dejansko predvsem za to, kako bomo to preprečili, da ne bo prihajalo do zlorab. In poglejte, vi izključujete nadzor Državnega zbora, izključujete s to organiziranostjo nadzor preko Računskega sodišča. Zakaj? S kakšnim namenom? Zato, da se lahko prikrivajo ti postopki. Prihajalo pa bo do odprodaje slovenskih gospodarskih družb, tako tistih, ki imajo slabe terjatve, kot dobrih. Vse. In poglejte, kje v tem zakonu piše, gospod Šircelj, da nezavarovane slabe terjatve, pa ne glede na čigave so, ne bodo prišle na Družbo za upravljanje slabih terjatev bank. Kje v tem zakonu piše, da nezavarovane slabe terjatve ne bodo prišle na Družbo za upravljanje slabih terjatev bank? Nikjer. Nikjer. Torej tudi tiste nezavarovane terjatve bodo prišle na to družbo. Če pa ne bodo prešle, potem pa res ne vidim smisla tega zakona. Če bodo nezavarovane terjatve ostale na bankah še naprej, potem ne vem, zakaj ne bi ostale tudi tiste, ki so zavarovane. Veliko lažje. Za kaj gre? Pri tem zakonu dejansko ni osnovnih kriterijev razčiščenih. Ko govorite o Banki Sloveniji, poglejte, Banka Slovenije ima po zakonu, po našem pravnem redu ima pristojnost kot regulator, da spremlja delovanje bank in da odloča o tem, kot smo danes tudi že slišali s strani državnega sekretarja, o tem, kaj je slaba terjatev. Ampak vi to Banki Sloveniji jemljete. To pristojnost jemljete in pravite, politika bo tista, ki bo pa to ugotavljanje opravljala uspešneje, ampak to je v nasprotju s pravnim redom. Banka Slovenije ima svoje pristojnosti določene po naši ustavi, po Zakonu o bančništvu, skratka, jemljete nekaj, kar je izvirna pristojnost Banke Slovenije in vseh nacionalnih bank v vseh drugih državah. In mi trdimo samo to, da če so banke povzročile slabe terjatve, potem morajo tudi banke prevzeti odgovornost za to, da rešijo te slabe terjatve. Mi jim lahko pomagamo na ta način, da zagotovimo ustrezen kapital, da pomagajo zdravemu gospodarstvu naprej. Od njih pa moramo terjati, da rešijo tiste probleme, ki so jih sami povzročili. In to je vsa zgodba. Če pa je interes tega zakona razprodaja slovenskih bank, potem je to zgrešena odločitev, ki bo dejansko imela zelo škodljive posledice za našo generacijo in za bodoče generacije.
Ali lahko postopkovno? Izvolite. Replika? Postopkovno. Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani kolegi! Razprave, ki se odvijajo v Državnem zboru od 11. ure naprej, pravzaprav v teh zadnjih treh urah, ne prinašajo nobene dodane vrednosti. Gre samo za rolanje istih zgodb, istih stvari. Bivši predsednik Vlade, ki je zdaj ušel iz dvorane Državnega zbora, se k razpravi o bankah ne prijavi, pa bi lahko veliko resnic povedal o tem, tudi to, zakaj prejšnja vlada ni ukrepala, tudi o vseh teh dvomih, povedal bi lahko marsikaj, kar so mu povedali strici, ampak očitno to ni interes. Zato predlagam, da na podlagi petega odstavka 67. člena glasujemo o tem, da lahko govornik o tem vprašanju, ki je na dnevnem redu, razpravlja le enkrat. Hvala lepa. Predlagam, da date predlog na glasovanje.
V redu. Najprej dajemo proceduralni predlog na glasovanje in bomo glasovali o proceduralnem predlogu, ki ga je podal gospod Tanko, potem boste dobili vi besedo. Gremo na glasovanje. Pri postopkovnih predlogih ni obrazložitve glasu. Prosim še enkrat za pozornost. Začenjamo z glasovanjem. Za ta predlog je glasovalo 39 poslank in poslancev, proti jih je bilo 5. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 5.]] Predlog je bil izglasovan. Če ponovimo, vsak govornik lahko o istem vprašanju razpravlja le enkrat. Gospod Han, imate zdaj proceduralno.
Hvala lepa. Bom imel podoben predlog kot gospod Jože Tanko, s tem, da bom jaz pozval aktualnega predsednika Vlade, da pride v dvorano in da nam tudi on obrazloži, ne kaj se je dogajalo zdaj, ampak kaj se bo dogajalo naprej. Tako, da bi prosil, če date, predsedujoča, na glasovanje, da Državni zbor oziroma vi kot predsedujoča pozovete gospoda predsednika Vlade Janeza Janšo, da pride v dvorano in da nam na nek način obrazloži, ne kaj je bilo, ampak kaj bo. Hvala lepa.
Hvala lepa za vaš predlog. Jaz še enkrat na tem mestu spomnim, da predstavniki Vlade so prisotni v Državnem zboru, lahko dajo pojasnilo. Zahtevali ste pa, čisto posebno željo imate in spoštujem vaš predlog in ga dajem na glasovanje. Torej pozornost, čas za glasovanje teče. Proti temu predlogu, gospod Han, je bilo 42 poslank in poslancev, za jih je bilo 7, torej vaš prelog ni sprejet. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 42.]] Nadaljujemo razpravo. Trenutek, da razčistimo, kdo je prej na vrsti. Gospod Veber, me opozarjajo, da imate proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala za besedo. Glede na izglasovan sklep, kjer omejujete razpravo opoziciji, zahtevam polurni odmor za posvet v naši poslanski skupini, ker se s takšnim delovanjem koalicije seveda nikakor ne strinjamo in smo pravzaprav ogorčeni. Poglejte, pet, šest nas je tu, sedem in pariramo 50, 60 tukaj [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, tudi 10 nas bi bilo lahko, ampak poglejte, bojite se razprave petih, šestih poslancev in nimate argumentov in zato omejujete razpravo. Zato, predsedujoča, prosim, da upoštevate ta proceduralni predlog in odredite polurni odmor za posvet v Poslanski skupini Socialnih demokratov.
Kakšen posvet, gospod Veber, če vas smem vprašati, pa je to? Načeloma Poslovnik dovoljuje prekinitev pred odločanjem.
Tako je. Odločitev v Državnem zboru je bila sprejeta, da nas omejite pri razpravi. Žal nismo uspeli pojasniti svojih stališč, preden je prišlo do tega predloga. Želimo se posvetovati, kako bomo ravnali pri odločanju pri tej točki dnevnega reda na tej seji. Torej gre za posvet, kako bomo ravnali pri odločanj o amandmajih in o tem zakonu. Hvala.
Dobro. Glede na to, zakaj zahtevate prekinitev, da se boste posvetovali, ko bo odločanje aktualno, vas prosim, da se takrat, ko bo zadeva prišla tako daleč, da bomo dejansko odločali, ponovno oglasite s tem proceduralnim predlogom. Zdaj zaenkrat pa bi nadaljevali z razpravo. Želite še en proceduralni predlog? Izvolite.
Če ne želite upoštevati našega, moram reči, korektnega predloga, da se posvetujemo, kako dejansko delovati naprej, potem predlagam, da nam omogočite pol ure za posvet v poslanski skupini, da se dogovorimo, kdo bo tisti, ki bo razpravljal o posamezni temi, ker lahko razpravlja samo eden in enkrat o posamezni temi. Hvala.
Mi lahko pomagate, gospod Veber, in navedete člen Poslovnika po katerem ste podali ta predlog.
Predsedujoča, ali mi lahko navedete, kje v Poslovniku je omejitev, da se ne moremo posvetovati, kdo bo nosilec posamezne teme, ker ste nas omejili pri razpravi?
Poglejte, vi lahko vsi razpravljate o vsakem amandmaju, vsi iz poslanske skupine. Nikomur ni kratena ta možnost. To se pravi, da tukaj dogovor pravzaprav ni potreben. Zato, še enkrat, nadaljujemo z razpravo in vsakdo se ima priložnost prijaviti, iz vseh poslanskih skupin. Tudi ta sklep, ki smo ga sprejeli ravnokar, velja od zdaj naprej. In še enkrat dajem možnost, da se prijavite za razpravo k 3. členu in amandmaju k 3. členu. Še enkrat procediralno?
Želim samo proceduralno še enkrat ugotoviti, da je koalicija očitno povozila odločitev predsednika Državnega zbora. Predsednik Državnega zbora je zagotovil pri tej točki dnevnega reda, da bo omogočil neomejeno razpravo pri tej točki dnevnega reda. Torej, gre za evidentno in eklatantno kršitev ali pa, bi rekel, ignoranco do odločitve predsednika Državnega zbora. Ta je jasno povedal, da ne bo prišlo do omejitev pri razpravi. Očitno ste se vmes odločili in povzročili tudi predsedniku Državnega zbora, mislim, da kar zelo težko situacijo, ko ste njegovo napoved enostavno preglasovali in se, po domače povedano, požvižgali na to. To je tudi zadnji proceduralni predlog. Jaz se tudi ne nameravam več oglašati pri tej točki. Ne vem, kako bodo ravnali ostali, zato sem dejansko tudi zaprosil, da se posvetujemo v poslanski skupini. Bilo bi korektno, da nam to omogočite. Z večino lahko odločite vse, prav vse, ampak prav predsedujoča in predsednik ima vedno nalogo, da da prednost v parlamentu manjšini, ne pa večini. Ta itak lahko odloči kakorkoli in kadarkoli. Hvala.
Hvala lepa. Predvsem pa se moram držati poslovnika, ki je tukaj popolnoma jasen. Državni zbor je odločil, kot je odločil. Nadaljujemo z razpravo in smo pri 3. členu in pri amandmaju k 3. členu. Jaz ponovno odpiram, predvidevam, da je še želja po razpravi, čas za prijavo k razpravi. Izvolite. Imamo dva prijavljena, prvi je gospod Franc Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa. Glede na to, da je bila končno po 5 urah brezplodne razprave sprejeta odločitev, da pri vsakem amandmaju vsak poslanec razpravlja enkrat, se mi zdi korektno in glede na silno modrost zdajšnje opozicije, bivše največje vladne stranke, ki smo jo v teh 5 urah poslušali, človek ne more verjetni, da se lahko v opoziciji v tako kratkem času stvari tako obrnejo. Namreč, če bi ta silna modrost veljala tudi, ko ste bili na oblasti; kolega Židan je rekel, da ga je nekdo danes dal v slabo vlado. Bili ste verjetno v slabši vladi, ker če bi to modrost imeli, bi verjetno vladali 6 let, ne samo 3 oziroma 8 let. Ali verjetno ne bi iz 28 prišli na 8 ali 9 poslancev, ki jih imate danes. Pa vendar, okrog tega amandmaja bi rekel, vsega tega ne bi bilo treba, in bom tudi podprl ta vladni oziroma koalicijski amandma, vsega tega ne bi bilo treba, če bi prav tisto, o čemer ste toliko govorili – zadolževanje zasebnega sektorja v času Janševe vlade. Zadolževanje zasebnega sektorja je potekalo preko koga? Preko bank. V glavnem preko teh državnih bank, ki danes nimajo zavarovanih kreditov. Zadolževanje preko teh državnih bank je potekalo, tudi Zvon 1 in Zvon 2. In ker danes toliko govorite in naslednji amandma, o katerem bomo razpravljali pri sedmici, bo prav vaš, da bi nadzor dali Banki Slovenije ne pa Vladi, da je to zdaj čista politika, se sprašujem, kaj je pravzaprav Banka Slovenije naredila oziroma nič se ne sprašujem, vem, da nič ni naredila. Pa če že nič drugega, bi naj vsaj Banka Slovenije posredovala in zahtevala kakšne so garancije za zavarovanje kreditov, ki jih je Zvon 1 in Zvon 2 najemal, če že seveda zaradi političnih botrov – ko je Zoran Janković poklical na Ljubljansko banko, tako je tudi sam razlagal v medijih in rekel, poslušajte tem in tem boste dali toliko in toliko stotinov milijonov –, če že tega ni nadzorovala Banka Slovenija, zakaj potem vsaj tega ni. In seveda za nič do zdaj nihče ni odgovarjal. Pa vendar, v času vaše vlade je bilo direktno, pa za to tudi nihče ni odgovarjal, iz proračuna, torej iz davkoplačevalskega denarja, vzeto skoraj 7 milijard evrov na tak ali drugačen način – direktno zadolževanje. Se še spomnite moje razprave ob eni proračunski razpravi, ko sem se tukaj jezil, da bo prav to zadolževanje pomenilo nadaljevanje tajkunskih kreditov, ne samo nadaljevanje odplačevanja tajkunskih kreditov, kar se je dejansko še nekaj časa dogajalo. Zato tudi naša vlada več kot šest mesecev ni dobila poročila od Banke Slovenije oziroma celo več, iz tega zadolževanja država je potem seveda prišla tudi možnost zadolževanja in za gradnjo teh Stožic in seveda poloma celotne investicije, takšne, kot je, in ponika v stotinah milijonih denarja. Druge možnosti, kot sprejetje tega zakona in dati upanje državljanom, da se bodo stvari vendarle premikale v pravi smeri, jasno, da drugega nimamo. Seveda vse te blodnje okoli prodaje Nove Ljubljanske banke in tako dalje, pa so, bom rekel, zopet neki navadni populizem, ki sami veste, da tako ni, tako ne bo. Ampak glede na vse to, kar ste pač omenjali, je končno prišlo do streznitve v Državnem zboru, da bomo o teh zadevah omejili tudi te razprave. Če je tudi vas razočaral predsednik Državnega zbora, tudi nas je. Je bilo obljubljeno, da bo ta seja včeraj potekala, pa žal ni potekala včeraj, ampak danes.
Najprej gospod Matjaž Han, razen če imate proceduralno. Replika. Izvolite.
Me je omenjal. Moram povedati gospodu Pukšiču, če da predlog za razrešitev predsednika Državnega ubora, moj glas imate, ker tako slabega vodenja Državnega zbora, kot v tej sestavi, verjetno parlament ni doživel. In tukaj bi se mogoče lahko strinjali opozicija in koalicija. Drugače pa, replika je pa na tole. Govoril je slaba vlada, slabša vlada. Res odvisno od kriterijev. Prejšnja vlada je bila takšna, da karkoli je naredila, je opazovala majhnega človeka, tudi njegov standard, in je delala v okviru tega. Ta vlada očitno dela in gleda nekaj drugega. Tisto, kar pa je treba povedati, res je, prejšnja vlada se je zadolžila. Zadolžila se je tudi za to, da smo obdržali standard, tudi takšen, kakršen je v Sloveniji, vendar so povsem podobno počele tudi vse ostale vlade. Poglejte Nemčijo. Nemčija, kar mogoče ne veste, v tem trenutku, da vzdržuje standard svojih ljudi, iz proračuna plačuje 80 milijard evrov letno za pokojnine. To je podatek, ki ga večino ljudi verjetno ne ve. 80 milijard evrov plačuje Nemčija za to, da vzdržuje standard svojih ljudi. V času krize, kar je zanimivo, se je v procentu BDP Nemčija povsem enako zadolžila kakor Slovenija, tako da lahko rečemo, prejšnja vlada je Nemčijo opazovala, kaj počne, vi jo pa opazujete, kaj govori, in to je slabo. Hvala.
Gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Ko poslušal Francija Pukšiča, si bi včasih želel, da je več potovanj v Državnem zboru, da lahko poslanci potujejo, ker bi bili včasih nekateri bistveno olajšani pri poslušanju nekaterih zakonov. Glede na to, da sem poslušal gospod Širclja, in hvala bogu, da ima SDS tudi gospoda Širclja, me vendarle zanima, gospod Šircelj, vi ste rekli, če sem vas prav razumel, da nezavarovanih terjatev ne bo moč prenašati na to družbo za upravljanje slabih bank. Jaz mislim, da to ne drži, ker v zakonu tudi jasno piše, da je možno poplačati iz stečajne mase, ker če bi po vašem bilo, verjetno sem se zmotili, potem ne bi bilo potrebno slabe banke delati. Jaz bi prosil, če že vi ne morete odgovoriti, naj odgovori državni sekretar, ker se mi zdi, da je to ključno, da bomo slabe terjatve, ki so nastale tudi zaradi nezavarovanj in slabih odločitev gospodarstvenikov, lahko prenašali na to slabo banko. Jaz mislim, da nezavarovane terjatve bomo v vsakem primeru prenašali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika. Izvolite, mag. Šircelj.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, za repliko. Jaz nisem rekel tega, da ne bo možno prenašati nezavarovanih terjatev na to družbo, ampak [[...]] [[oglašanje iz dvorane]]
Naj spomnim, da je to replika. Bil je izzvan. Izvolite, dokončajte repliko.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Ko bo ta terjatev ocenjena, bo lahko ocenjena z nulo ali pa z enim evrom ali pa z dvema evroma. In v temu primeru bo ta družba izdala obveznico za en evro ali za nič oziroma sploh ne bo izdala in sploh ne bo za to potem nič dobila. Terjatev še vedno bo, ampak ta bo dejansko nezavarovana. V tem je zadeva, ker ta družba bo na novo vrednotila te terjatve, pri tem pa bo upoštevala, seveda, koliko je tega kredita bilo danega in kakšna so zavarovanja. In če ni zavarovanja in če nekdo je v stečaju in ali ga sploh ni več na trgu, potem je ta terjatev nič. Obstaja prazen kredit in to bo seveda nosila že prejšnja banka, če se gre za takšne kredite. In zdaj, če pa vi ne želite upoštevati osnovnega koncepta in govorite seveda o tem, kako bo, ne vem, Zvon pa Cerkev in tako naprej tista, ki bo imela nezavarovane terjatve in tako naprej. Ne, zavarovane terjatve ima banka, vedno, v temu primeru. Ne, vi ste rekli, da jih ima Cerkev, Cerkev jih ima lahko do koga drugega, ampak to je drugo vprašanje. Tako da ne moremo iti od tega osnovnega koncepta k nekemu drugemu konceptu in potem iz tega delati seveda različne zgodbe, kako se bo preko tega vse sprivatiziralo in tako naprej in tako naprej, ker tega enostavno ni. Jaz se celo bojim, da je zelo, zelo malo kupcev, ki bi seveda želeli kupiti te terjatve in da je zelo, zelo malo povpraševanja po tem. Jaz bi se prej tega bal kot pa tega, da bo šlo tukaj spet za neko novo razprodajo in tako naprej in tako naprej. Tako da seveda vse te vaše besede so lahko velike besede, ampak so brez kakršnekoli vsebine in brez kakršnekoli osnove, po mojem mnenju.
Izvolite, želite repliko? Gospod Pukšič, replika.
Kolega Han, kar se tiče potovanja gospoda Pukšiča, to naj tebe ne skrbi, ker jaz v glavnem potujem tudi s kolesom in v času dopustov. Kar se pa tiče opravljanja funkcije predsednika Komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu je pa določeno to v ustavi, poslovniku in tudi v zakonu. v zakonu, ki je bil sprejet tudi s tvojim glasom takrat, ko sem bil predsednik te komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu in kasneje tudi državni sekretar. Res pa je, da se je iz te poti Komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu naredil celotni cirkus, to pa zato, ker ga je povzročila generalna sekretarka, Mojca Prelesnik, ki si jo v prvem mandatu oziroma v prejšnjem mandatu izglasoval tudi ti in jaz sem bil proti njej in tudi v temu mandatu si ti verjetno dal glas za njo, jaz pa tudi proti in, seveda, to je pač posledica. Očitno se je generalna sekretarka spravila tako na to komisijo z osebnih razlogov, ki seveda govori o 25 tisoč evrih, šlo pa je za 8 in nekaj tisoč evrov oziroma njene službe so našle karto za 4 tisoč 700 evrov, jaz na internetu pa, mimogrede, v treh minutah za 623 evrov. Toliko, da ti bo jasno, kdo je odgovoren za to.
Hvala lepa. Malo smo zašli iz vsebine, ki jo obravnavamo – 3. člen zakona in amandma. Tiste, ki še niso razpravljali, pozivam, da se prijavijo, če želijo. Izvolite, gospod Srečko Meh.
Če sem do te zadnje razprave gospoda Širclja še mislil, da razumem, zdaj ne razumem več nič. Namreč, če [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Saj govorim o sebi, ne govorim o vas. Govorim o sebi! Torej, kaj jaz razumem, je moja stvar. In govorim o sebi. Zdaj pa tako, če preprosto govorimo o, recimo, Zvonu 1 ali Zvonu 2 in govorimo o milijardi in 200 milijonov iz časopisov, to se pravi, obveznosti oziroma terjatev in premoženja na drugi strani en milijon, bi potem rad vedel, kaj se v tem primeru prenaša na slabo banko. In če ostane nezavarovan del terjatev v banki, potem mi je pa kristalno jasno, da bomo morali narediti še dokapitalizacijo banke in da bomo s tem še veliko več naredili, slabega seveda. Zato je osnovno vprašanje danes tukaj: na kakšen način, kaj prenašamo, kaj bomo naredili. In še nekaj, gospe in gospodje, mi danes imamo v bankah, kakršnekoli te banke so in kakršenkoli je ta menedžment, vendarle upravljanje s temi slabimi naložbami. Nekdo se s temi slabimi naložbami ukvarja. Mi bomo s to slabo banko naredili to, da bomo dali v slabo banko vse te slabe naložbe in začeli iskati nov menedžment, ki bo moral upravljati z vsem tem, kar se tukaj dogaja, ker ne znam drugače si predstavljati, na kakšen način bomo [[...]]Saj sem zadnjič poslušal, da naj bi to delala kar banka sama. Se pravi, da naj bi delali tisti, ki se na to spoznajo. Tako se z državnim premoženjem, ki bo v slabi banki, ne more upravljati. Zato ne gre za nič drugega, kot to, da nekdo razloži, da bom razumel, zakaj bom dvignil roko za ali proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Državni sekretar je želel še besedo. Izvolite.
Hvala lepa. Nekaj bi še rad pojasnil. Najprej bi rad povedal, da so mnenja stroke, so pa tudi mnenja uprav bank. Recimo, predsednik uprave največje banke je pred časom javno dejal, da uprave ne morejo več obvladovati slabih terjatev. Teh je v bankah preveč. Se pravi, ocena uprav bank, da niso zadostno kadrovsko močne in nimajo zadostnih procesov, da bi znotraj bank same razreševale te terjatve. Tudi to je treba obravnavati v luči, da je fokus uprav na slabih terjatvah, ker so pereč problem, ne pa na novih kreditih, o čemer tožijo tudi uprave drugih večjih bank. To je prva zadeva. Drugič. Zakaj bo učinek hitrejši, če se to centralizira zunaj bank? Če banke ustanavljajo svoje oddelke za razreševanje nasedlih naložb, in kot vemo je največ naložb v Sloveniji kreditov nefinančnim družbam, ki so bili indicirani, potem ima vsaka banka svoj oddelek za isto naložbo, za isto terjatev. Se pravi, dejansko podvajamo. Se pravi, če je potrebnih ukrepa več bank, bo več ljudi delalo na isti terjatvi, stroškovno je to dražje, kot če dela centralizirano samo ena ekipa na slabi terjatvi. Druga zadeva, kot je že bilo omenjeno, je, da so privatne banke, predvsem pa tuje banke, te oddelke za razreševanje slabih naložb naredile že pred leti, takoj ob začetku krize. Državne banke te oddelke šele ustanavljajo. Se pravi, so tukaj v nekajletni zamudi. In vprašanje je, če se njim prepusti nadaljnje upravljanje s temi naložbami, kdaj bodo te oddelke dejansko vzpostavile. Naslednje stvar je, ali so takšni kadri v bankah. Seveda je takšna rešitev znotraj bank ustrezno stroškovno ugodna, če kadri obstajajo. Vendar v bankah so kadri, ki se ne ukvarjajo z razreševanjem slabih terjatev, ampak s posojanjem dobrim komitentom. Tako da tudi banke bi morala same še zaposlovati ljudi. In dejansko, če sledite medije, ena večjih državnih bank je dodatno zaposlila nekaj strokovnjakov, da se ukvarjajo z nasedlimi naložbami, ker znotraj svojega kadra niso našli ustrezne strokovne podpore. Naslednja stvar je, recimo, če pogledamo, da je ogromno slabih terjatev vezanih ali pa zavarovanih z nepremičninami v velikih bankah, mnoge banke teh oddelkov za cenitve nepremičnin niti nimajo. Se pravi, banka sama ni usposobljena na nek kredibilen način ocenjevati te nepremičnine oziroma so se banke zatekale celo k zunanjim ocenjevalcem. Se pravi, banke so dejansko že pooblaščale zunanje cenilce, ker same niso imele kadra. V drugi veliki banki, recimo, ta oddelek šteje štiri ljudi, kar je absolutno premalo za uspešen boj s slabimi terjatvami. Naslednja stvar, ki je pomembna, je, da seveda ta družba ne bo banka, se pravi, Banki Sloveniji se ne jemlje nadzor, ker družba ne bo banka in dejansko je Banka Slovenije ne nadzira. Nadzor v dobrih bankah, očiščenih bankah bo še izvajala naprej Banka Slovenije oziroma kot je trenutna ideja v bančni uniji, celo neka mednarodna institucija, najverjetneje Evropska centralna banka. Naslednja stvar, ki je še zelo pomembna je, da se s tem ukrepom ne bodo razreševale samo tiste naložbe posojilojemalcev, ki so že v stečaju, ampak tudi tiste, ki bodo šele potencialno v stečaju, kjer so posojilojemalci sicer so še zdravi, vendar pa so prezadolženi. In če se kovertira del dolga v kapital, je dosti bolj ustrezno, da se to naredi centralizirano, ker trenutno, če se pogovarjate z bankirji, imajo izjemne probleme pri koordinaciji znotraj sindikata bank, ker če se samo ena banka ne strinja za reprogramom propade celoten reprogram in dejansko lahko gre podjetje v stečaj. Hvala.
Hvala lepa za ta pojasnila. Predvidevam, da k 3. členu ni več želje za razpravo. Ne vidim nobene roke, torej zaključujemo razpravo k temu členu. V razpravo dajem 4. člen in amandma k 4. členu. Amandma so vložile koalicijske stranke. Želi kdo besedo? Nihče ne želi besede [[...]]Gospod Frangež, želite besedo? Izvolite.
Dvignil sem roko. Verjetno z določenim namenom. Kajne, gospa podpredsednica? V 4. členu prihaja do ene zelo pomembne spremembe, ki kaže na to, da je bil v fazi sprejemanja tega zakona spremenjen sam koncept. Najprej je bilo to zastavljeno kot agencija, ki je seveda drugače zavezana za poročanje. V spremembi 4. člena daje koalicija amandma, da družba za upravljanje terjatev bank razkriva javnosti informacij, ki so pomembne za njegovo poslovanje, kot velja za javne delniške družbe, razen v primeru podatka, ki je po zakonu, ki ureja bančništvo, zaupen. To torej pomeni, da bomo v tej družbi, ki bo upravljala z izjemno pomembnim procesom, pravzaprav obsojeni na zelo skope informacije, ki jim bo družba kot delniška družba pravzaprav zavezana za posredovanje javnosti. Jaz mislim, da to preprosto za tako pomemben proces, za tako pomembno dejavnost, od katere je odvisno uresničevanje cilja, da zaženemo kreditno aktivnost in posledično pogoje za gospodarsko rast, in predvsem z vidika, da bo družba upravljala s pomembnim delom premoženja, ki bo financiran z davkoplačevalskim denarjem, ne more biti dovolj. Jaz razumem formalne razloge, da kot delniška družba poroča kot delniška družba, ampak vendarle prosim Vlado za utemeljitev tega. Vprašanje je, ali meni Vlada, da je s tem odgovornost do javnosti zaradi potencialnega angažmaja 4 milijard evrov davkoplačevalskega denarja v tem pogledu zadostna. Ne pričakujem odgovora gospoda Šircalja, pričakujem ga od vas, gospod državni sekretar.
Dobro, kot že večkrat rečeno, kadar se bo Vlada želela oglasiti, bo to jasno nakazala in bo dobila besedo. Želi še kdo razpravljati k temu členu, k 4. členu? Samo ena želja po razpravi, zato vam kar dajem besedo gospod Brulc.
Hvala lepa. Saj to je ista zadeva kot pri holdingu, ko se je v zakonu zavarovala javnost oziroma, da ne pride pred Državni zbor neko poročilo o prodaji, o strategiji tako dalje, tam jasno piše, v primeru, ko gre za poslovno skrivnost. Slovensko industrijo jekla še danes poslovna skrivnost varuje, da ne bi prišlo v javnost, kakšna bedarija je bila narejena. In tukaj je enako, tukaj bo šlo za pa bančno zaupen podatek, ki ga tudi Državni zbor in pa tudi drugi organi ne bodo smeli vedeti, ker bi s tem razkrili marsikaj. To so varovalke, ki omogočajo, da se bo lahko reševalo zadeve pod mizo. Jaz takšnega amandmaja ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Še je želja po razpravi k 4. členu. Vidim več rok, ali lahko damo besedo gospodu Mehu? Gospod Meh in potem gospod Han. Izvolite.
Gospa podpredsednica. Gre seveda, gospe in gospodje, za vlogo tega parlamenta. Kadar poslanec ali poslanka postavi vprašanje državnemu uslužbencu ali funkcionarju, potem ta mora odgovoriti. Mi si ne moremo dovoliti tega, postavimo vprašanje in se potem državni sekretar sam odloči o tem, ali bo odgovoril ali ne bo, ko se bo prijavil k besedi. Postavljamo vprašanja, to je naša pravica in na tem moramo vztrajati, ker sicer smo že zelo nizko seveda s slovesom oziroma z imidžem Državnega zbora, še nižje lahko zagotovo pademo, če se bomo tako obnašali. Zato jaz mislim, da je te odgovore treba dati, ne, če Vlada želi odgovoriti, Vlada mora odgovoriti. Lahko reče tudi, da ne ve. Zdaj pa vendarle gre za to, da če mi informacij ne dobimo, da smo se mi s tem zakonom, s prejšnjim zakonom okoli Slovenskega državnega holdinga odločili, da mi več ne odločamo, da mi več tudi informacij ne bomo dobili, da ne bomo dali niti soglasja. Torej ne bomo vedeli niti o tem, kaj se je prodalo, na kakšen način se bo prodalo in kaj se bo potem zgodilo. To je pa najslabše, kar se lahko zgodi in za to jaz ne morem glasovati. Jaz seveda ponovno sprašujem, na kakšen način bomo prenesli 1,2 milijarde terjatev Zvona in koliko bo to stalo slovenske davkoplačevalce. In pa zelo skrbelo me je, ko je državni sekretar na nek način povedal, pa se vam zahvaljujem za to, absolutno dobro, zaskrbelo me je zaradi tega, ker je bilo rečeno, da se lahko neka naložba spremeni v slabo naložbo in ta slaba naložba se potem prenese v slabo banko. V temu primeru lahko gre seveda za del dobrega podjetja, za del podjetja, ki ima vse, kar lahko dela, in potem gre v temu primeru lahko za prodajo tega dela premoženja, ki je sicer državno, torej slabo naložbo, in v temu primeru se lahko v tej družbi zgodi tisto, kar si mi najbrž ne smemo dovoliti, da se ta družba proda kupcu, ki ni strateški kupec, ki je seveda strateški zapiralec delovnih mest in ki ni strateški kupec pri tem, da bomo svoje proizvode lahko proizvajali in prodajali. Zato ta naša skrb. Jaz sem tukaj nekajkrat govoril o tem, da me skrbi tako za to, kaj se bo zgodilo z energetiko, in da me skrbi seveda tudi za družbo, ki je v temu slovenskemu prostoru zelo pomembna, govorim seveda o Gorenju in o tem, da je država kar pomemben lastnik in če se tukaj lahko kaj takšnega naredi. In gre seveda za to, da bi ljudje imeli pravico zvedeti, kaj bomo pravzaprav naredili z vsemi temi slabimi naložbami pa tudi eventualnim prodajami oziroma karkoli se bo zgodilo. Še vedno mislim, da je oblikovanje uprave oziroma vodenja teh slabih naložb izjemno odgovorna, to se pravi, specifična funkcija oziroma vedenje, ki ga človek mora imeti, ali znanje, ki ga mora imeti, in da je to stvar, da bomo morali oblikovati skupino, ki bo s tem znala delati. Tudi to me ponovno skrbi. Ampak na vsak način, gospe in gospodje, ta parlament bo imel veljavo, če si jo bomo sami izborili, drugi nam je ne bodo dali.
Hvala lepa, gospod Meh, tudi za vaše pripombe. Ampak, če bi želeli vaš predlog upoštevati, potem prelagam, da predlagate spremembo poslovnika, ki tega v tem trenutku ne omogoča oziroma ne zahteva od Vlade. Gremo naprej z razpravo. Če je še kakšna želja? Četrti. Bom odprla, da ne bo kakšnih zadreg, možnost za prijavo. Prosim, prijavite se za razpravo k 4. členu. Gospod Matjaž Han je prvi.
Samo stavek. Tri dni nazaj sem z zanimanjem v Državnem zboru poslušal gospoda, lahko bi rekel starosto Državnega zbora, gospoda Jerovška. Pa moram reči, da ta moment ne najdem po magnetogramu, za katero temo je šlo. Mislim, da je šlo za nadzorni svet RTV, kjer je rekel, se bom malo, na pol, Jože, izmislil, da ne dopušča, da se Državni zbor ne bo seznanil s to in to tematiko, in da to ni dobro. Jože, s tem zakonom, ki ga bomo danes sprejeli, tudi potem, ko boš v opoziciji, in jaz verjamem, da bo še poslanec, ne boš mogel razpravljati, kaj se dogaja s slabimi terjatvami, kako se dogaja s slabimi terjatvami in tako naprej. Boš lahko šel na internet, pa boš tam prebral vse o teh delniških družbah, boš sicer seznanjen, vpliva pa žal ne boš imel. In tega ti kot star parlamentarec, demokrat, ne bi smel dovoliti. Jaz tega ne dovolim in tega člena ne bom podprl.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Dejan Židan.
Hvala, predsedujoča. Tudi pri tem členu, mislim, zdaj bi rad opozoril, da na vprašanje, ki je bistveno za odločanje, generalno pa tudi o tem členu enostavno odgovora še vedno ni, torej, kdaj lahko pričakuje obrtnik, ki ima danes težave, ob tem, da ima dober poslovni načrt, s slovenskimi bankami, ker so nelikvidne in ne delujejo, kdaj bo po mnenju predlagateljev, če bo ta zakon sprejet in bo deloval, kdaj bo ta obrtnik čutil kakršnokoli korist od tega? Hvala.
Hvala lepa tudi za to vprašanje. Mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa za besedo. Jaz mislim, da vsekakor ni treba, da bi v tem parlamentu kogarkoli prisiljevali, da bi odgovarjal ali da bi se javljal k besedi ali da bi karkoli počel. To dejansko ne piše v poslovniku in če poslovnik tega ne zahteva, potem se vsekakor lahko obračamo na Vlado, vsekakor pa ni fer, če želite, da se tukaj obračamo na državnega sekretarja. Mislim, da take zadeve in seveda take pritiske ni dolžan oziroma ni treba, da dejansko tukaj prenaša take zadeve. In mislim, da tudi s strani poslancev je treba seveda to debato dvigniti na neko raven, ki ne bo izpostavljala tukaj nobenega posameznika, še posebej ne tistega, ki ni v ta parlament prišel na podlagi volitev. Druga zadeva pa še enkrat, gospod Meh. Vi ste prej rekeli, da nič več ne zastopite, kar sem povedal. Jaz lahko še enkrat ponovim. Upam, da boste več zastopili, ampak Zvon in ostali finančni holdingi, v katere bodo prenesene terjatve, terjatve bank, ki so jih banke dale tem holdingom, hkrati bo preneseno tudi to zavarovanje in to zavarovanje bo ocenjeno, koliko je tega zavarovanja, in na podlagi tega se bodo izdale banki obveznice z državnim poroštvom. In na podlagi tega bo vse skupaj delovalo. Zato tukaj ni vprašanje zdaj, koliko bo dobil holding ali ne bo dobil holding, ampak je vprašanje, koliko bo dobila banka. Mi tu ne rešujemo nobenih holdingov. Takih holdingov imamo še ogromno. Imamo tudi druge holdinge, pa jih ne bom zdaj navajal. Rešujemo banke, ne holdinge, v tem je zadeva. In seveda tukaj je vprašanje, kaj mora Državni zbor, katere podatke bo dobil. Jaz mislim, da je vam vsem znano, katere podatke je dolžna posredovati javna delniška družba in kateri so standardi, ki določajo, katere podatke mora posredovati javnosti javna delniška družba. [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Han, vi lahko odločate o čemerkoli, vi lahko predlagate zakon v tem parlamentu, vi lahko naredite karkoli, vi kot poslanec, mislim, da imate možnost, tako kot jaz, da predlagate zakon, ukinitev zakona, karkoli seveda želite. Gospod Han pravi, da ne more odločati in da ne mora vplivati. Na vse lahko vplivate. [[oglašanje iz dvorane]]
Samo malo, če lahko dokonča [[...]]
A vi morda veste, kaj določa delniška družba, da je treba poročati?
Gospod Šircelj. V redu. Poglejte, lahko boste govorili pri naslednji točki, lahko tudi pri tej, gospod Veber, ker še niste razpravljali. Medtem ko vaš kolega gospod Matevž Frangež ne more več razpravljati k tej točki, ker ste bili že prvi razpravljavec. Če ni več želja po debati [[...]]Gospod Jerovšek. Še prej pa proceduralno, najprej gospod Frangež.
Postavljeno je bilo jasno vprašanje. Poglejte, mi danes odločamo o pomembnih stvareh za reševanje pomembnega problema. In ni mogoče iti mimo enega relevantnega vprašanja poslanca, poslank, predvsem pa celotne poslanske skupine opozicijske stranke brez tega, da dobimo ustrezen odgovor pri vprašanjih, ki smo jih sprožili pri 4. členu. Naj spomnim, sedanja verzija tega zakona, tolikokrat ste ga spreminjali, da priznam [[...]]
Vaš proceduralni predlog, gospod Frangež, je?
Takoj bom povedal. "Družba za upravljanje terjatev bank je zavezanec za posredovanje informacij javnega značaja v skladu z zakonom, ki ureja dostop do informacij javnega značaja, razen glede informacij, ki jih v skladu z zakonom, ki ureja bančništvo, ne sme posredovati." Dikcija, kot jo koalicija predlaga pri tem členu, je bistveno ožja in zmanjšuje možnost javnosti za to, da vpogleda v relevantne podatke o tem, kako se uporablja 4 milijarde evrov davkoplačevalskega denarja, ki bo v obliki obveznic izdana bankam. Spoštovani in spoštovane, na podlagi teh obveznic bo družba za upravljanje terjatev bank dobila neko premoženje in javnost ne bo imela vpogleda v to drugače, kot vpogled v bilanco stanja in bilanco uspeha družbe za upravljanje terjatev bank. Spoštovani gospe in gospodje, to je nedopustno. Zato prosim državnega sekretarja za odgovor preden gremo naprej.
Hvala za vaše proceduralno vprašanje. Poslovnik je popolnoma jasen glede tega. Nadaljujemo razpravo. K razpravi pa se je javil državni sekretar.
Hvala lepa. Na kratko bi pač pojasnil. Vključitev javnosti v to, kdaj se bo kaj odprodajalo, lahko materialno ogrozi poslovanje družbe in s tem poveča strošek za davkoplačevalce. Zaradi tega je amandma predlagan, kot je. Drugače pa, kar se tiče poročanja Državnemu zboru, bo to izvedeno vsakega pol leta. Družba bo tudi revidirana vsako leto. Računsko sodišče bo izvajalo nadzor, tako da je s tega stališča varnost nad nadzorom ali nadzor nad družbo zagotovljen. Hvala.
Hvala lepa. Jaz predlagam, da ne odpiramo direktnih vprašanj, ampak razpravljamo o členu in amandmaju k členu in v okviru tega so lahko vprašanja. Gospod Veber, proceduralno, izvolite.
Predsedujoča, zdaj bi pa prosil, da mi pojasnite, kje v poslovniku imate podlago, da nam onemogočate postavljanje konkretnih vprašanj? Hvala.
Gospod Veber, jaz se vam opravičujem za mojo nerodno formulacijo. Želela sem samo izpostaviti, da je razprava v nadaljevanju omogočila, da bomo vsa ta vprašanja, ki jih še imate, opravili in jih boste postavili v okviru vprašanj ob razpravi k naslednjim točkam. Gremo naprej z razpravo, če ni več želja po razpravi k 4. členu. Gospod Jerovšek, vi bi še razpravljali k 4. členu? Izvolite.
Bil semtudi izzvan prej, pa se nisem k repliki javil. Tukaj se s kolegom Hanom strinjam, jaz sem vedno proti, nisem navdušen z omejevanjem pristojnosti parlamenta. Tudi v tej zadevi enako. Tako da celo mislim, da dejansko to ni preveč posrečena formulacija, čeprav menim, da Komisija za nadzor proračuna podatke mora dobiti tudi mimo tega. In imamo namensko komisijo v temu parlamentu. Drugo pa je, kolegi, ker me je kolega prej citiral, pa me je ob napačnem nadzornem svetu. Tu pa želim reči to, slabi zgledi se hitro širijo, vi ste tam dali en zelo slab zgled, kako se odvzamejo pristojnosti parlamenta s tistim amandmajem. Iz parlamenta ste prenašali na predsednika republike ne vem kaj. In potem seveda se takšni slabi zgledi primejo tudi v vladi pa birokrati in vse to. Jaz sem vas zadnjič pozival, ne delajte tega, da odnašate pristojnosti Državnemu zboru. In naj še tudi nekaj rečem v zvezi s prejšnjo razpravo. Kolega Židan je prej govoril, da je rešitev, ki jo predlaga gospod Bole boljša od tega, kar je pripravilo ministrstvo. Zdaj pa jaz bivšega ministra, prejšnje Vlade, sprašujem, zakaj niste koristili nasvetov gospoda Boleta, gotovo ste delali kakšno študijo delati temu inštitutu pravne fakultete, od koder je prihajal tudi minister Križanič in gospod Mencinger je iz istega inštituta pa gospod Pahor je prej zadaj sedel, pa ne vem, zakaj takrat niste koristili teh zveličavnih nasvetov, danes nam jih pa ponujate, vključno z gospodom Boletom. Ko sem jaz najprej bral Boletove predloge, so se mi tudi zdeli v redu, samo sem si pa potem rekel, če jih njegova vlada ni hotela sprejeti, saj ni bil slep takrat v prejšnjem mandatu. Če so bili gluhi in slepi za njegove predloge, zakaj bi jih pa sedaj naj naša, potem je pa to podtaknjena zadeva, na podlagi katerega bi lahko tisti, ki so znali črpati iz državnih sredstev, črpali še naprej. Jaz si tako laično razlagam, ker nisem strokovnjak za finančne zadeve. Saj pa je ja logično, da sodelavec iz inštituta, gospod Križanič, angažira svojega kolega z inštituta pa da ni gluh za njegove nasvete. In tudi ko je gospod Pahor izbiral ministre, bi lahko gospoda Boleta že takrat izbral za ministra, pa bi imeli zveličavne rešitve v tej državi, pa tega ni storil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj samo sprašujem, predvidevam, da imate replike, ampak mislim, da je bil prvi gospod Han z repliko.
Res je. Jože, jaz se ti opravičujem, ker sem omenil, da si razpravljal, ko smo govorili o nadzornem odboru RTV – ni res, razpravljal si o tistem amandmaju, ko smo mi pri holdingu rekli, da bi imel predsednik možnost imenovati člane v nadzorni svet. Ti si tam jasno povedal, kaj moramo v Državnemu zboru narediti, da si ne bomo vejo, na kateri sedimo, odrezali. Moram ti pa povedati, da če si tako razmišljal pred tremi dnevi, potem tudi danes tako razmišljaj. In ti moram povedati, da Komisija za nadzor javnih financ ni pristojna, da bo razpravljala o tej družbi. Ni pristojna. Tako kot nismo mi pristojni za razpravljanje o drugih delniških družbah, kjer je tudi država solastnik ali kakorkoli že, tako da mi sistem onemogočamo, vsak kakršno razpravo. Bomo pa na neki način obveščeni, kaj se bo naredilo.
Hvala. Naslednja replika. Gospod oziroma mag. Židan.
Saj tudi, če rečete tovariš, bom čisto zadovoljen. Naš kolega, gospod Jerovšek, se verjetno spomni, da sem bil kmetijski, ne pa finančni minister, ampak za razliko od te vlade, ki jo je strah odgovoriti na moja vprašanja, pa jo vi branite, bog ne daj, da bi bil to pritisk na vlado, pa vam jaz bom odgovoril. Prejšnja vlada je pomagala tudi bankam, zato pa smo imeli leta 2011 gospodarsko rast 1 %, ne pa kot vi v letošnjem letu v drugem četrtletju minus 3,2 %, kar je drugi najslabši rezultat v Evropi. To je rezultat vaše vlade. Zakaj pa ni bilo možno bolj pomagati ljubljanski banki, pa tudi vsi tukaj veste, tudi verjetno državni sekretar, ki se je skupaj z ministrom letos opekel pri dokapitalizaciji Ljubljanske banke, ker je bilo nemogoče zamenjati nadzorni svet, v katerem kot skupščina ima v lastniški strukturi KBC več kot četrtino in predčasna zamenjava, dokler mandat poteče, ni možna. Ta banka, ki dela škodo Ljubljanski banki tudi sedaj, je zelo učinkovito delala škodo tudi tisto obdobje, ko smo bili mi na vladi, pa verjetno še kdaj, in jih ni bilo mogoče zamenjati. Če pa bi jih bilo mogoče in če tega ne bi storili, bi pa to bila napaka. Vendar kljub vsemu, banke so delovale v prejšnjem sistemu in ne govoriti, da niso delovale, saj je posledica tega tudi 1 % gospodarska rast, za razliko od stanja, v katerega ste nas pripeljali letos. Hvala.
Smo zaključili z 4. členom? Se opravičujem, vas nisem videla, gospa Potrata. Trenutek. Gospa Potrata, imate besedo.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospod Jerovšek je načel vprašanje odnosa med Vlado in Državnim zborom pa Državnim zborom in predsednikom republike. Kadarkoli smo kakršenkoli ali katerikoli zakon sprejemali in smo razpravljali o tem, kdo naj ima besedo pri predlaganju ali odločanju, smo Socialni demokrati vedno zagovarjali tezo, da je predsednik države zaradi tega, ker je na neposrednih volitvah izvoljen, tista institucija, ki se šteje za reprezentanta Republike Slovenije manj politična kot Državni zbor. Če gledam Državni zbor v tem mandatu, potem bi se morali spoštovani članice in člani koalicije vprašati, s katerimi svojimi odločitvami so demantirali dejstvo, da so podaljšana roka Vlade in da so samo potrjevali vladnih odločitev. Sama bom pa s tremi primeri, z 10., 22., in 31. členom povedala, na kakšno raven je, potem zakonu Državni zbor postavljen. Vlada lahko obvesti Državni zbor o tem, da je izdala, sprejela ali spremenila podzakonski akt. Oprostite. O sprejemu podzakonskega akta lahko obvesti. Zdaj mi pa povejte, o katerih podzakonskih aktih smo pa v Državnem zboru odločali. To je objavljeno in se lahko poučimo, ampak to ste pisali v zakon. Tam, kjer bi pa moral imeti Državni zbor pristojnost soodločati, biti pravočasno obveščen, vplivati na odločitve, tam ste pa to rezali. Za to vprašanje gre, da razpravljamo o zakonu, o katerem je veliko vprašanj, malo odgovorov, predvsem pa ne dobimo jasnih odgovorov na tista vprašanja, ki so bistvena. Oprostite. Tukaj se govori o denarnem toku, kot da je denarni tok brez denarja. Jaz se sicer bolj spoznam na miselni tok, ampak vem, da jr na koncu miselnega toka misel in na koncu denarnega toka, predvidevam, da je denar ali vsaj tisti, ki bi moral nekaj plačati, ki bo moral nekje vzeti in tudi če se to poroštva, se na koncu ve, kdo je tisti in kaj v posamezni situaciji sledi. Če hočete, da vam to na drobno razlagam, vam tudi lahko, ampak se mi zdi nevredno tega parlamenta, da bi to razlagala. In to je tisto, na kar ne dobimo odgovora. To je tisto, da je v zakonu zapisana dokapitalizacija. Ja, menda ja ne boste trdili, da bo ta tudi brez denarja. Tako da nam ne dokazovati, da ne dokazujemo ustrezne stopnje razumevanja besedila. Hvala.
Hvala lepa. Na kaj pa bi imeli repliko gospod Jerovšek? To, če vas je omenjala, še ni dovolj velik razlog za repliko. Tokrat ne bo replike, gremo naprej z razpravo. Gospod Jerovšek, boste lahko tudi v nadaljevanju pojasnili. Samo trenutek [[...]]Lahko zaključimo z razpravo k 4. členu? Lahko zaključimo. Prehajamo k 7. členu in k amandmaju, ki ga je vložila Poslanska skupina Socialnih demokratov. Odpiram čas za razpravo, če je kakšna želja po razpravi. Izvolite se prijaviti. Dva prijavljena razpravljavca. Mag. Dejan Židan, izvolite.
Spoštovana predsedujoča! Ne vem, kako naj zelo vljudno postavim vprašanje, da ne bo kdo razumel, da skušam pritiskati na Vlado. Ker so možnosti opozicije, da pritiska na Vlado, neverjetno velike, grozne in vzbujajo strah pri koaliciji. Ampak še enkrat bom izjemno vljudno, naj mi nekdo razloži, tukaj danes v Državnem zboru imamo zakon, s katerim nas državljanke in državljane želite obremeniti potencialno s 4 milijardami evrov. Vsi se strinjamo, da je vzrok za težko gospodarsko in potem tudi splošno stanje v Sloveniji kreditni krč. Predvidevam, da s tem namenom je danes v parlamentu, v Državnem zboru te države tudi ta zakon prisoten, ampak naj nekdo pove, če že mislite na naš račun podariti 4 milijarde, kdaj bo učinek. Ne z velikimi besedami, ampak na praktičnem primeru. Da ponovim, zelo vljudno, brez želje, da bi kakorkoli pritiskal na kogarkoli ali kakorkoli tega strašil, tega dejansko ne želim, dajte nam razložiti, lepo prosim, če danes obrtnik ima dober poslovni program, ne dobi posojila pri slovenskih bankah, zato ker so v kreditnem krču, če bo danes sprejet ta zakon, ki mu mi sicer nasprotujemo, v kolikšnem času bodo slovenski obrtniki brez te težave? Hvala.
Hvala lepa, mag. Židan. Zdaj ste že nekajkrat postavili to vprašanje. mene skrbi, ker imamo do konca še 20 odprtih členov oziroma amandmajev in lahko pričakujemo še vašo razpravo, ampak imate vso pravico. Zdaj pa je na vrsti gospod Matevž Frangež.
Z amandmajem k temu členu želimo depolitizirati institucijo, ki jo bomo ustanovili na podlagi tega zakona. Družba za upravljanje terjatev bank je politična institucija. Skupščina te družbe je po predlogu Vlade Vlada Republike Slovenije. Upravni odbor te družbe bo sestavljen po zanimivem političnem ključu, kjer bo pravzaprav Vlada imenovala celoten nabor neizvršnih direktorjev, medtem ko bodo neizvršni direktorji nato izbrali izvršne direktorje. To bo politična delegacija in to je povsem jasno. Mi skušamo depolitizirati to institucijo in dati moč odločanja o temeljnih vprašanjih v tej družbi, v tem ukrepu za sanacijo bank strokovnim institucijam. Da, tudi mi ne mislimo, da je v Banki Slovenije vse v redu. Tudi mi ne mislimo, da je regulator opravil svojo vlogo v procesih nastajanja problema. Evidentno je, da so takrat odpovedali vsi nadzorni mehanizmi, tudi mehanizmi v Banki Slovenije. Ne pozabite pa, da so najprej odpovedali nadzorni mehanizmi v bankah. In tisti, ki so imeli predsednika Nadzornega sveta Nove ljubljanske banke in predsednika Nadzornega sveta Nove Kreditne banke Maribor, se danes zelo težko izgovarjajo na Banko Slovenije, češ, kje je bila centralna banka s svojim nadzorom, potem ko so bili njihovi ljudje, člani njihovih strank predsedniki nadzornega sveta. Zunanji nadzor je pomemben, ampak prav tako je pomemben notranji nadzor. In odpovedala sta oba. Zato smo tukaj, kjer smo. Ne zato, ker je država lastnik bank, ampak zato, ker nekdo v imenu države kot lastnika ni opravil svoje naloge, in to so bili politično inštalirani posamezniki. Zato predlagamo, da vlogo skupščine družbe za upravljanje terjatev bank opravlja Banka Slovenije. Banka Slovenije je neodvisna institucija, odgovorna Državnemu zboru. Prepričan sem, da bomo s tem korakom nekoliko zmanjšali tiste domneve, ki jih v zvezi s procesom sanacije bank imamo. Jaz vam ga lahko opišem. Povedali smo, česa se bojimo. Bojimo se, da bo ta proces predrag, da bo zaradi tehnične zapletenosti, predvsem obsega potrebnih cenitev, potrebnih postopkov, ki jih je treba izvesti, ne glede na to, da ste pri tem izključili, bom rekel, velik del sistemske zakonodaje, tako zapleten, da ne bo izvedljiv. Bojimo se tega, da boste na koncu procesa mnoge od teh naložb prodali pod mizo, bojimo se tega, da nekje že čaka opran denar za to, da se to premoženje pokupi in se preko tega ustvari tisto, kar je bila intenca mandata 2004–2008, pa ni uspelo – novo ekonomsko elito, ki bo podlaga nove politične elite, politične elite, ki se bo napajala v prijateljskih medijih, v kapitalski moči neke oblasti. Je bila to intenca levice? Ne. O tem je nekoč javno govorila slovenska desnica. In tega procesa se bojim. Dajmo ta proces narediti bolj transparenten. Pomagajte nam, da odstranimo te sume, dajte vlogo skupščine družbe za upravljanje terjatev bank Banki Slovenije. Na ta način boste pokazali, da vam je res do sanacije bank in da sanacija bank ni izgovor za nek drug proces, ki ga utegnete preko tega zakona uresničiti. Pomembno je, da v sanaciji bank Banka Slovenije sodeluje, ne glede na to, kaj ji lahko zamerimo v preteklosti, danes lahko ugotovimo, da se ta zakon sprejema z jasnim in evidentnim nasprotovanjem Banke Slovenije, da Banka Slovenije ne želi tiste vloge, obrobne vloge, ki ji jo želite dati s tem zakonom, ker bo s tem prevzemala samo odgovornost, ne more pa imeti ustreznega vpliva na to, da bi sanacija bank potekala tako, kot si želimo – na nesporen strokoven način, tehnično čim bolj izvedljiv in čim bolj ugoden za pleča davkoplačevalcev in davkoplačevalk. To bi moral biti naš skupni interes. Sprejmite naš amandma.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati o amandmaju k 7. členu? Odpiram razpravo. Odprl bom prijavo, s tem, da bi vas prosil naslednje. Mi smo pri 2. členu razpravljali na splošno, takšna je uveljavljena praksa v Državnem zboru. Prosim pa, da pri naslednjih amandmajih oziroma naslednjih členih razpravljamo v skladu s poslovnikom o amandmaju. Jaz bi prosil vse razpravljavce, da se tega tudi držite. Zdaj pa odpiram prijavo. Prosim za prijavo. Samo nekaj še, gospod Frangež, saj nisem pri tem vas mislil, jaz sem mislil, da to velja za razpravo v nadaljevanju. Gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Zopet smo pri tistem vprašanju, ali se pomikamo v pravo smer. Jaz sem prej rekel, da sem za intenzivni nadzor in bom tudi pri tistem členu še premislil, ali nam ga omogoča, drugače ga tudi ne bom podprl, to kar je gospod Han problematiziral. Tu pa menim, da gre vaš predlog zopet v napačno smer, tako kot smo zadnjič pri nadzornem svetu. Namreč, če je skupščina – mi nad Vlado imamo politične instrumente, da njeno odgovornost zahtevamo, nenezadnje imamo interpelacije, imamo čisto vse, ministri so občutljivi, tudi Vlada je na tankem ledu, večno. Dočim Banka Slovenije, tja pa naš vpliv absolutno ne seže, absolutno! To je današnje stanje, ki to dokazuje. Banka Slovenije je babilonski stolp, v katerega je nemogoče priti skozi vpliv parlamenta. Dodatni argument, gospod Pahor, prejšnji predsednik Vlade, je vsaj post festum priznal, da so ga zavajali, da mu niso dali pravih podatkov, da se je Vlada na podlagi tega napačno odločala. Banka Slovenije in guverner pa nič, zadnjič je ne televiziji izjavil, mi nismo tolerirali nobenih napak v bankah. Pomislite, mi nismo tolerirali nobenih napak, kakor da so to slovenske državne banke brezmadežne. Brezmadežno so odnesli 6 milijard, to je res, brezmadežno za njih, za bankirje, zaenkrat brezmadežno. Vendar za ljudstvo so pa grešniki veliki. In, še enkrat pravim, tukaj pa mislim, da imamo preko Vlade, če je Vlada skupščina, bistveno večje možnosti, da nadziramo. Kajti vem, da bo vsakršna opozicija, kakor hitro se bo nekaj razvedelo – in razve se pa vedno, sploh iz vlade, kjer ni možno nič držati v tajnosti –, hitro reagirala z izrednimi sejami, z interpelacijami in inštrumenti, ki jih ima parlament na razpolago. In takšne inštrumente je seveda treba uporabljati v tem primeru. Tu pa imam na sumu vaše mnenje, da v Banki Slovenije boste večno imeli več vpliva kot naša stran, kajti bankirji imajo zaenkrat zvezane roke s starimi grehi in bodo eden drugega ščitili še dolgo. Na ta način skušate svoj vpliv zagotoviti. In tudi prej je gospa Potrata, ko je govorila, da sem jaz začel debato, kaj prenesti na predsednika Republike, mislim, da je tista zadnja moja razprav pri vas povzročila nekatere diskusije in meni se tako vsaj zdi, da je malo gospod Pahor na vas vplival, ja kaj ga pa lomite, zato je danes gospod Veber priznal, da je ideološki vodja te stranke, ki je danes tukaj ni, gospod Golobič, s tem pa je dejansko tudi vodja kampanje gospoda Türka [[...]]
Gospod Jerovšek, govorimo o amandmaju k 7. členu. Prosim, da se držite tega [[...]]
Ja to so širše razsežnosti, mogoče vi tega ne razumete, ampak [[...]]
Ne, širše smo obravnavali pri 2. členu, zdaj obravnavamo pa ožje, prosim lepo.
[[...]]ampak država je interakcija vseh nivojev. Veste, če imate pravega predsednika, potem je v bankah več reda. Mi zaenkrat ga nimamo, reda, in je treba na tej poziciji tudi nekaj spremeniti. In sem že prej rekel, sprememba je gospod Zver, tako da smo si na jasnem. In ta vaš člen ščiti sedanje stanje, da ne bi imeli pogleda v to, kaj se bo dogajalo znotraj te družbe. In to ni dobra rešitev in je tudi v nasprotju s tistim, kar ste pri prejšnjem členu govorili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Andrej Šircelj, prosim.
Hvala lepa. Samo o temu členu bom govoril, in sicer o amandmaju, ker menilo se je, da tudi amandma Socialnih demokratov zahteva na nek način odgovor, zakaj ne. Zaradi tega, ker, prvič, mi imamo lastnika in vemo, kdo je lastnik. Lastnik je država, državo v temu primeru predstavlja Vlada in Vlada ima seveda tudi odgovornost do Državnega zbora, kot je lepo razložil kolega Jerovšek. Druga zadeva, kar je izredno pomembno, je, da sta po mojem vedenju Ministrstvo za finance in Vlada sodelovalo z Banko Slovenije pri pripravi tega predloga zakona, s tem, da je seveda Banka Slovenije izrazila, da verjetno to ne bi bila najboljša rešitev, kot je bilo danes že povedano, skratka, v pogojniku in tako naprej. In je seveda tudi tukaj zdaj vprašanje soglasja Banke Slovenije, ali bi ona sploh želela biti skupščina, ne glede na to, da je v bistvu lastnik in predstavnik lastnika Vlada, to ni primerno. Nenazadnje gre tukaj za terjatve poslovnih bank, ki jih nadzoruje Banka Slovenije. In tukaj se postavlja vprašanje, ali je možno obe funkciji, se pravi vloga nadzornika, biti na eni strani, in na drugi strani tudi vloga skupščine, da bi jo imela Banka Slovenije. To po mojem mnenju ni sprejemljivo in zaradi tega tudi ne morem podpreti amandmaja Socialnih demokratov. Se pa strinjam z nečim drugim oziroma plediram na nekaj drugega, da tako, kot je že v tem zakonu, ne glede na to, da ima Banka Slovenije velike zadržke do tega koncepta, je Ministrstvo za finance oziroma Vlada sprejelo precej predlogov ali kar nekaj predlogov Banke Slovenije v tem zakonu. In za sanacijo slovenskih bank je nujno sodelovanje na eni strani Družbe za upravljanje terjatev bank, Banke Slovenije in Ministrstva za finance, v najožjem krogu. In tukaj jaz mislim, da je izredno pomembno, da te tri institucije sodelujejo med seboj, zato da bo tudi ta družba učinkovita, uspešna. Uspešna tudi v tej smeri, da bo čim večji izplen iz tako imenovanih spornih terjatev. Amandmaja pa zaradi razlogov, ki sem jih povedal, ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati, pa ugotavljam, da ne, zato zapiram razpravo. In odpiram razpravo k 8. členu oziroma amandmaju k istemu členu. Želi kdo razpravljati? Gre samo za drugo izrazoslovje. Očitno ne želi nihče razpravljati. Nadaljujemo z 9. členom oziroma amandmajem k 9. členu. Amandma poslanskih skupin koalicije. Ugotavljam, da je želja po razpravi, zato odpiram prijavo. Prosim, da se prijavite. Mag. Dejan Židan, prosim.
Spoštovani predsedujoči. Ta člen pa govori tudi o ukrepih in načinu delovanja, zato ponovno pri tem členu postavljam vprašanje, že šestič, pa ga bom tudi še 20-krat če bo treba. Jaz dejansko želim imeti odgovor, zakaj sploh ta zakon sprejemamo, če mi ne znate niti povedati, kdaj naj bi začel učinkovati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Državni sekretar se bo oglasil k besedi takrat, ko bo presodil, da se bo. Jaz ga seveda pozivam, če [[...]]Ali želite besedo? Dr. Krušec, državni sekretar, prosim.
Hvala lepa. Se pravi, vprašanje glede kreditnega krča. Eden izmed ciljev zakona je tudi odprava kreditnega krča. Kreditni krč se lahko odpravi takrat, ko imajo banke dovolj kapitala in ko se ukvarjajo z novimi posojili, ne pa s starimi oziroma ne s slabimi terjatvami. Se pravi, kreditni krč se lahko začne odpravljati po prenosu slabih terjatev iz bank. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Ne želi, zato odpiram razpravo k 10. členu. V razpravo dajem 10. člen in amandma k 10. členu, to je amandma poslanskih skupin koalicije. Ali želi kdo razpravljati? Da, vidim roke, zato odpiram prijavo. Prijava teče. Mag. Dejan Židan, prosim.
Vklopim mikrofon, vidim obliko tega člena, tako da mi omogoča, da postavim vprašanje. Jaz bi želel, da ne pozabite, da je ta Državni zbor suveren. Ne se obnašati, kot da imate opravka z otroci v otroškem vrtcu. Dobili ste konkretno vprašanje, ta zakon ima neki učinek, predvidevam vsaj, če je namen, da damo kot država 4 milijarde evrov garancij in obremenimo državljanke in državljane, vsak si bo izračunal, koliko je to na glavo. In mene dejansko zanima, kdaj bo učinek, saj edini razlog tega zakona je, da se odpravi kreditni krč. Rekli ste, ko bomo izvršili dokapitalizacijo, ampak kolikor jaz vem, ta zakon ne govori o dokapitalizaciji. Torej še enkrat vprašujem, če bo danes zakon sprejet, kdaj naj obrtnik pričakuje, da bo lahko na banki prišel po normalni poti do posojila, kakor Avstrijec v Avstriji, Nemec v Nemčiji, Francoz v Franciji in, kar si želimo, slovenski obrtnik tudi v Sloveniji. Ne pozabiti, danes želite, da sprejmemo zakon, ki bo državo obremenil za 4 milijarde. Predvidevam, da ste vsaj projekcijo učinkov naredili, če pa niste, pa to povejte in zakon umaknite. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo. 10. člen obravnava dejavnost in pravila delovanja družbe. In v Poslanski skupini DeSUS smo predlagali alinejo k temu členu, in sicer se tako glasi, jo bom prebrala: "Na osnovi revizijskih ugotovitev kršitev mora Družba za upravljanje terjatev bank v treh delovnih dneh predlagati v skladu s prvim odstavkom 32. člena tega zakona pristojnemu sodišču začasno prepoved razpolaganja s premoženjem kršitelja. V dokaznem postopku mora lastnik v roku šestih mesecev po zasegu dokazati pridobljeno lastništvo. Nedokazana sredstva iz protipravno pridobljene premoženjske koristi postanejo vir za sanacijo slabih naložb v bankah. Za izdajo začasne prepovedi se v skladu s tem odstavkom smiselno uporabljajo določbe zakona, ki urejajo izvršbo in zavarovanje o odredbi za začasno zavarovanje." Mislim, da rešitev, ki jo predlagamo oziroma ki je v amandmaju zajeta, je predlagana predvsem zato, da se čim hitreje razreši vprašanje izvora premoženja. Kar je pa še drugo v zvezi z bankami, bi pa še dodala, da mi govorimo samo o delovanju glede na gospodarstvo, mislim pa, da imajo precej negativen učinek tudi na nas individualne koristnike bančnih uslug. Predlagam, da bi mogoče razmislili tudi v to smer, da vsa hipotekarna posojila, ki so dana za nakup stanovanj ali stanovanjskih hiš, iz 30 let podaljšamo na 50, kajti vseeno je to lažje odplačevati mladim družinam in vsem tistim, ki so se na ta račun zadolžili. Mogoče je tudi en del rešitve v tem, ne pa da to prodamo, dobimo zadaj nove socialne probleme, ljudi, ki ostanejo brez. Se mi zdi, da bi bilo mogoče to tudi v prihodnje, ko se bo detajlno reševal ta zakon oziroma naprej odvijalo nadzor in imenovanje vseh teh izvršnih in ne izvršnih direktorjev, tudi vnesti v ta predlog. Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati? Da, odpiram prijavo, prosim, da se prijavite. Gospod Matevž Frangež.
Na dve stvari bi želel opozoriti pri koalicijskemu amandmaju pri 10. členu. Za trinajstim odstavkom, to je med drugim določilo tega amandmaja, se doda nov štirinajsti odstavek, ki se glasi: "Družba za upravljanje terjatev bank mora vsako leto odprodati vsaj 10 % ocenjene vrednosti pridobljenih sredstev na podlagi tega zakona." Želim vedeti, zakaj je notri takšno določilo. Vprašanje, če to določilo sledi tistemu, kar ste napisali v 2. členu, da je namen tega zakona gospodarno ravnanje z javnim denarjem. Dejstvo je namreč, da v dani situaciji, ne glede na morebitne razlike med nami, se lahko strinjamo, da je verjetno tudi čas pomemben pri določanju elementa, kdaj je mogoče za neko premoženje doseči optimalno kupnino. Sprašujem se, ali je za to smiselno ob jasnem konceptu, da se vložena sredstva iz naslova izdaje obveznic v višini 4 milijard evrov zagotavlja tudi določeno povračilo tega, je vendarle vprašanje, ali je z vidika tega, da se ta sredstva na optimalen način povrnejo, smiselno določati letne kvote obveznosti prodaje tega premoženja. Novi dvajseti odstavek določa možnost zasega pridobljenega lastništva, če se izkaže, da je bilo to lastništvo pridobljeno na protipraven način. Soglašam, bom rekel, z vsebinsko intenco tega odstavka, pa vendarle želim opozoriti, da je člen, tako kot je napisan zdaj, nerazumljiv in pozivam koalicijo, da v izogib različnim pravnim interpretacijam pripelje pred Državni zbor popravek tega amandmaja. Namreč, "na osnovi revizijskih ugotovitev kršitve mora Družba za upravljanje terjatev bank v treh delovnih dneh predlagati v skladu s prvim odstavkom 32. člena tega zakona pristojnemu sodišču začasno prepoved razpolaganja s premoženjem kršitelja. V dokaznem postopku mora lastnik v roku šestih mesecev po zasegu dokazati pridobljeno lastništvo", pravzaprav se opravičujem, člen je korektno zapisan. Pri devetnajstem odstavku pa se sprašujem, zakaj brez odločitve skupščine. Skupščina ima po Zakonu o gospodarskih družbah določeno vlogo. Sklic skupščine ni tako zamudno ravnanje, da ne bi mogli tega narediti na način, ki je predpisan s sistemsko zakonodajo. Zato sprašujem, zakaj prihaja tukaj do odstopa. Najlepša hvala vnaprej za vaše odgovore.
Hvala lepa. Mag. Andrej Šircelj, prosim.
Hvala lepa. Vsekakor tisti poslanci in poslanke, ki sledimo celotnemu zakonu in tudi časovnemu okviru zakona, lahko nekako predvidimo, ocenimo tudi kdaj bo ta zakon imel določen učinek oziroma kdaj bo učinkoval. In če sedaj govorimo seveda o tej spremembi, ki jo je omenil tudi gospod Frangež, namreč, da naj bi se najmanj 10 % teh sredstev prodalo letno, potem seveda imamo nek okvir in imamo tudi okvir, če vemo, da je ta družba časovno omejena, in sicer omejena na pet let. Meni je izredno žal, da gospoda Židana, poslanca Židana ni v dvorani, s tem, da je on postavil to vprašanje, mislim, da že petkrat ali šestkrat, kakorkoli že. Tukaj je ocena učinkov. Prvi učinek bo, ko bo ta zakon sprejet. Prvi učinek bo, ko bo ta zakon uveljavljen in ko bo dan signal mednarodnim trgom, da smo v Sloveniji pripravljeni zelo resno sanirati bančni sistem. Drugi učinek bo takoj, ko se bo zgodil prenos slabih terjatev na družbo. Glede na zakonske določbe, kjer tudi piše, v kolikšnem času je treba ustanoviti družbo, v kolikšnem času je treba sprejeti podzakonske akte, je to vsekakor to leto. In tretji učinek bo takrat, ko bodo banke same pri sebi sanirale svoje bilance, ko bodo popravile morda kakšne, bom rekel, premalo popravljene terjatve. In največji učinek oziroma tisti končni učinek bo, ko bodo sprejete še pokojninska reforma, reforma trga dela, ko bo konsolidacija celotnega finančnega sistema oziroma sistema javnega sektorja. Ti učinki se bodo pokazali takrat. To si zdaj seveda časovno lahko opredelite, ampak jaz mislim, da se tu govori o mesecih in takrat bodo, seveda, učinki. Jaz upam, da je poslanec Židan poslušal in slišal ta odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata.
Hvala. Tole se je pa že skoraj kot pravljica slišalo, da bo kar na mednarodne denarne trge pa na bonitetno oceno verjetno tudi že sam sprejem zakona vplival. Jaz sem pa prej poslušala tudi nekoga iz poslanske skupine največje koalicijske stranke, ki je pa rekel, da problema bank s tem zakonom ne bomo odpravili. To je šele vzvod za sanacijo. Zdaj se zmenite, kaj je. In tudi ne verjamem, da je sprejem zakona, o katerem ima strokovna javnost ne samo pri nas, ampak tudi kod drugod tako zelo različne sodbe o tem, ali je to najboljša možna rešitev bančnega sistema ali ne, tako različna stališča, da bo sprejetje takega zakona že kar samo po sebi rešitev in učinek. Ni res, ker oprostite, to kar sem poslušala tudi s strani gospodarstva – in mi se pravzaprav ukvarjamo z bankami zato, ker so banke hrbtenica gospodarstva in ker hočemo, da bi gospodarstvo dobilo kapital –, da niso niti tisti prejšnji ukrepi, dva paketa ukrepov, ki jih je Vlada do zdaj sprejela, pokazali kakšne učinke, ampak tole bo pa kar sprejem tega zakona [[...]]
Gospa Potrata, govorimo o amandmaju k 10. členu.
Ja, gospod podpredsednik, je tudi gospod Šircelj govoril.
Ja, o amandmaju k 10. členu govorimo. Prosim lepo.
Ja, seveda. In to bo kar zdaj razblinilo vse in bo dvignilo rating države Slovenije. Čudno, kje je bila ta stranka v prejšnjem mandatu, ko nam je boniteta padala zaradi nesprejetih reform. To samo mimogrede. Ampak zdaj, tukaj je v tem amandmaju tudi osmi odstavek. Če ta osmi odstavek, amandma osmega odstavka preberete – moram reči, da je jezikovno zelo zapleteno napisan, mislim, da sem ga štirikrat prebrala, da sem ujela njegov smisel –, gre za to, da je naznanitev suma kaznivega dejanja že zdaj po uradni dolžnosti "pregonljivo" dejanje in morajo tisti, ki zaznavajo sum kaznivega dejanja, to javiti. To postavljati v zakon omejenega roka, ker ta zakon naj bi trajal do leta 2017, je pa verjetno res zasilni ukrep, ki naj bi imel učinek samo, po mojem, za tisto za nazaj. Ker če berem, to, kot ste rekli, gospod Šircelj, ta 10. člen v verigi vseh členov zakona, nekateri pa po izjavah tako menijo, da je srž zakona v 32. členu, potem je to omejen rok in si jaz lahko predstavljam, da so stvari postavljene v časovni rok delovanja te vlade. Malo čez bodo pa stvari že tako utečene in napeljane, kakor bodo. In zdaj k tistim velikim zgodbam o tem razmerju med Državnim zborom in Vlado. Ravno tukaj se kaže, kako Državni zbor ne bo imel pa res absolutno nobene vloge. O vsem bo odločala Vlada in od Vlade imenovana uprava – DUTBA. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Replika, gospod Matevž Frangež. Replika na mag. Andreja Širclja ali kaj? Izvolite. Ja, ker se je prej javil.
Gospod Šircelj, pravite, da s tem kažete na namen celotnega procesa. Poglejte, to, če je že namen, da se zadeva razproda in logično je, če damo neko premoženje, moramo iz nekega premoženja tudi poplačati to, da na koncu zadeva ne obtiči na breme javnega dolga, tisto, kar se je zgodilo na Irskem, logično je, da se seveda to premoženje potem odproda. Ampak, spoštovani, to bi morali vi zapisati v neko pričakovano projekcijo v obrazložitvi zakona. Tako, kot ste zapisali sedaj to v zakon, ni optimalna rešitev, če želite resnično dobro gospodariti z javnimi sredstvi, ki bodo v procesu sanacije bank angažirale. Vi ste rekli 10 %, lahko bi rekli 20, lahko bi rekli 30, lahko bi rekli 5, popolnoma po administrativnih merilih rekli, toliko moramo letno prodati, ne glede na to, ali bomo na ta način dosegali optimalno poplačilo. Pri čemer ne pozabite, da vsaj v prvem letu glede na prenos verjetno ne bo še neko obsežno premoženje pripravljeno na ustrezno razpolaganje. Recimo, v prvem letu se še marsikaj ne bo razjasnilo in podobne stvari in na ta način si administrativno, po mojem mnenju, nepotrebno vežete roke brez tega, da bi bil uresničen namen, in to je, da resnično gospodarno uporabite javna sredstva, ki si jih boste v ta namen angažirali za sanacijo bank. Odstopite od tovrstnih zavez. Nevarne so. Še posebej, če želimo s 4 milijardami javnega denarja, davkoplačevalskega denarja resnično doseči, bom rekel, učinek. Potem tovrstne obresti – vsako leto vsaj 10 %, če pa pogledamo, da je celotno obdobje veljavnosti zakona pet let, to vidimo, da bi potemtakem morali prodajati po 20 % na leto. Pa ste verjetno ugotovili, da to ni optimalno zaradi tega, ker je smiselno to premoženje prodajati takrat, kadar bo imelo optimalno ceno, da se vrednost davkoplačevalskega denarja na optimalni način poplača. Na ta načni ne boste dosegli tistega, o čemer govori gospod minister za finance, da bo 4 milijarde evrov obveznic iz privatizacije bank, iz privatizacije premoženja, ki bo na ta način preneseno na družbo za upravljanje bank, pa bomo te 4 milijarde evrov povrnili. Ne boste, na ta način ne!
Hvala lepa. Da ne bo kdo protestiral, mag. Šircelj ima repliko na razpravo mag. Majde Potrate. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo. No, tukaj pa res mislim, da sem bil napačno razumljen. Jaz nisem rekel, da bo ta zakon prinesel čudež in da bodo vse težave v državi prešle v med in mleko, daleč od tega. Vprašanje je bilo, ki ga je vaš kolega poslanec Židan nekajkrat ponovil, kdaj bodo vidni učinki tega zakona. In jaz sem povedal, da bodo prvi učinki, ko bo zakon sprejet in uveljavljen, drugi učinki, ko bo prišlo do prenosa terjatev in seveda takrat, ko bodo banke dodatno sanirane, ko bodo opravile v svojih bilancah še določene popravke in ko bodo seveda tudi uprave v bankah in nadzorni sveti začeli delovati drugače in ne pod bremenom teh slabih terjatev. In nadalje, ko bo sprejeta pokojninska reforma, reforma trga dela, ko bo opravljena sanacija javnih financ. To so seveda tiste zadeve, ki jih od nas danes pričakujejo vse mednarodne, če želite, tudi strokovne in politične inštitucije vključno z Mednarodnim denarnim skladom, Evropsko komisijo, Evropsko centralno banko in tako naprej in tako dalje. In to sem govoril, da sem bil napačno razumljen, zato še enkrat ponovim, to so prvi ukrepi, ki bodo seveda vplivali na to, da se bo Slovenija lahko tudi po nižjih obrestnih merah zadolževala in da se bodo te banke lahko tudi zadolževale zato, da bodo krile obstoječe kredite po nižjih obrestnih merah in da se bodo bonitetne ocene, padec bonitetnih ocen, da se bo zaustavil in da se bo začel dvigovati. To je več postopkov in to ni en dan in to ni en trenutek.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati o amandmaju k 10. členu? Vidim da ja, zato odpiram prijavo za razpravo. Gospa Damjana Petavar.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Jaz podpiram ta amandma. Družba za upravljanje terjatve bank bo opravljala po temu amandmaju tudi revizijo zakonitosti, gospodarnosti in učinkovitosti procesov odobravanja kreditov in naložb ter rabe sredstev kreditov, ki se vodijo kot oslabitve v bilancah. Tudi druge morebitne ugotovljene nepravilnosti mora takoj in na ustrezen način sporočiti pristojnim organom. Glede na novi 20. člen in povezavo s 16. členom, odstavkom tega amandmaja, glede na današnje stanje, ko ugotavljamo, da v teh bankah v preteklosti ni bila prisotna le malomarnost pri dajanju kreditov, ampak tudi namerno neustrezno ravnanje pri presojanju kreditnega tveganja in tudi kazniva dejanja, mislim, da je nujno ugotavljanje odgovornosti za nastanek slabih terjatev bank zaradi tega podcenjevanja kreditnega tveganja. Ta zakon in ta amandma omogoča revizijo, zato glasujem za ta amandma. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Srečko Meh, izvolite.
Jaz bi še verjel, gospe in gospodje, da gre za odgovornost, če bi bil nastanek pred 1. septembrom leta 2012, torej tveganja, če bi bil ta datum za nazaj. To se pravi, da gre za pokritje tudi svežih, slabih naložb in vsega oziroma kreditov. Ampak vprašati sem želel k 10. členu pravzaprav tole. To se pravi, "DUTB lahko za namensko premoženje, ki ga predstavlja SSB, pridobi ali z drugimi sredstvi krije tveganja, ki so nastala pred 1. septembrom 2012, zlasti terjatve, vrednostne papirje, izvedene finančne instrumente, pravice in obveznosti iz odobrenih kreditov ali garancij in deležev, v vsakem primeru skupaj s pripadajočim zavarovanjem..." To je res tako napisano, da je kristalno jasno, kaj lahko naredimo in kako bomo potem delali po tem prvem odstavku 10. člena. Zato menim, da bi bilo danes treba na glas povedati slovenskim državljankam in državljanom, da s sprejetjem tega zakona ne bomo odpravili kreditnega krča, da zato podjetniki, državljani ne bodo dobivali kreditov, če jih do zdaj niso. Je treba povedati, da imamo tudi danes 18 ali 19 bank, ki niso v državni lasti in dobro poslujejo, pa ne dajejo kreditov. Treba je povedati, da s tem, kar danes tukaj delamo, pravzaprav zamegljujemo situacijo, ki je danes bila vsaj čista na ta način, da smo v bankah imeli vse tiste slabe naložbe in terjatve in da jih bomo danes prenašali v neko družbo, za katero ne vemo niti, kdaj bo začela delati, ne vemo, pod kakšnimi pogoji bo prodajala in najmanj, kar vemo, ne bomo vedeli tudi mi, kaj se s tem dogaja, ker tudi informacij ne dobimo. Zato se mi zdi, da teh sprememb ne morem podpreti.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Očitno ne, zato nadaljujemo z 11. členom oziroma dvema amandmajema k 11. členu. Prvi je amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov in drugi amandma je amandma koalicijskih poslanskih skupin. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Vidim eno roko, zato odpiram možnost prijave. Gospod Matevž Frangež, izvolite.
Spoštovani! Predlagamo, da se prvi odstavek 11. člena spremeni in se naredi naslednje: Za financiranje odkupov terjatev bank v skladu z 10. členom tega zakona lahko Družba za upravljanje terjatev bank izda obveznice ali druge finančne instrumente in najema posojila s poroštvom države, ki so odobrene na podlagi sprejetega posebnega zakona o poroštvih. Posebni zakon o poroštvih med obveznimi sestavinami vsebuje oceno tveganj odkupa terjatev. Obveznice ali drugi finančni instrumenti, ki jih izda Družba za upravljanje terjatev bank se lahko vplačajo s prenosom terjatev bank na posebni sklad. Predlagamo torej, da se poroštva odobrijo s posebnim poroštvenim zakonom, ki bo jasneje, kot je jasno doslej, opredelil tveganja. Mi z zakonom, ki ga sprejemamo danes, dajemo bianko menico vladi za to, da državo potencialno zadolži za 4 milijarde evrov, s čimer javni dolg potencialno že doseže 60 % našega bruto domačega proizvoda. To je nevarni proces. Predlagamo, da Družba za upravljanje terjatev bank naj na podlagi dogovarjanj in analize stanja v bankah ugotovi, kakšen bo obseg potrebnih prenosov, ovrednoti ta tveganja in nato s posebnim zakonom še enkrat pride v Državni zbor, da ne bomo danes brez finančnih analiz, brez kakršnekoli finančne projekcije odločali o 4-milijardnem poroštvu države za obveznice Družbe za upravljanje terjatev bank. To je naša skupna odgovornost do javnih financ te države, do stabilnosti javnih financ. Jaz mislim, da je to zelo razumen amandma, ki zmanjša tveganja, ker bo na tisti točki tveganja že mogoče bolje opredeliti, bolje predvideti. Teh tveganj danes ne poznamo. Prosim vas, da sprejmete predlagani amandma.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Da. Odpiram možnost prijave. Prosim, da se prijavite. Mag. Andrej Šircelj, izvolite.
Hvala lepa, še enkrat za besedo. S tem amandmajem bi dali dejansko podlago, da se v Državnem zboru še enkrat sprejema zakon in bi preložili dejansko izvajanje tega zakona v prihodnost. Jaz ne vem, kje bi ta prihodnost bila, mislim pa, da bi zaradi tega, ker bi odložili izvajanje reševanja slabih terjatev bank, da bi dejansko bil to negativen vpliv na mednarodne finančne trge in s tem bi država bila lahko še v slabšem položaju, zato tega amandmaja vsekakor ne moremo sprejeti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala. Jaz upam, gospod podpredsednik, da boste opazili, da bom govorila o dveh amandmajih k 11. členu, ker mene ste prej v obili meri opozarjali na to, o čem govorim, gospoda Širclja pa ne pri njegovi razpravi ne pri njegovi repliki. In tukaj se kaže, s kakšno aroganco, cinizmom in še čim drugim koalicija lahko ravna z maloštevilno opozicijo, ki sme o vsaki stvari, o vsakem amandmaju se javljati samo enkrat in ne more proti večkrat izraženim rečem reagirati. Amandmaja koalicije k temu členu ne bom podprla, ker se mi ne zdi vsebinski. To je take narave, kakršne smo v drugi obravnavi srečali na tone, bom rekla, sem že povedala, k vsakemu členu razen k 5., in 36. ne, ampak tisti, ki ste pa poprej imeli polna usta pomembne vloge državnega zbora nasproti vladi, bi pa ta amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov morali podpreti, ker s tem amandmajem se pravzaprav državnemu zboru daje možnost odločati o stvareh, za katere ob tem zakonu nismo dobili ustreznih odgovorov. Mi se o poroštvih 4 milijard kar tako, ne ve se komu, ne ve se koliko, ne ve se kdaj, ne ve se, s kakšnimi učinki odločamo. Baje bo začel ta zakon učinkovati takoj, kot je rekel gospod Šircelj, takoj s sprejetjem zakona bo prvi učinek, potem bodo sledili še naslednji, ampak tukaj je pa vendarle neko načelo postopnosti, da se o teh 4 milijardah odloča v državnemu zboru po posameznih odsekih. In jaz ne vem kakšne usodne posledice bo to imelo na mednarodne denarne tokove, morebiti na kakšne druge pa. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Da. Odpiram prijavo in prosim, da se prijavite. Gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala. Kljub vsemu da sem smatral, da je nekorektno, da sploh opozicija razpravlja pri odločitvi, ki ste jo sprejeli, da lahko samo enkrat govorimo o vprašanju, kajti, poglejte, pet nas je, petdesetkrat lahko seveda tako povozite, kot si pač zaželite, naša stališča, pa ne moremo na to odreagirati. Ampak to, kar sem slišal s strani koalicijskega poslanca, pa vendarle potrebuje dodatno pojasnilo, dodatno reakcijo tudi s strani opozicije in ne nazadnje Socialnih demokratov kot predlagateljev tega amandmaja. Poglejte, pri celi obravnavi tega zakona smo ugotovili, da ne vemo, za kakšno višino slabih terjatev gre in kako jih bomo reševali in na kakšen način bomo porabili 4 milijarde poroštev. Mi predlagamo samo, da ko boste izčistili te terjatve, sprejme potem Državni zbor poseben zakon, v katerem boste morali pa natančno opredeliti, za kakšne slabe terjatve gre in koliko poroštev bomo namenili za te slabe terjatve. Tukaj gre pa resnično za transparentnost delovanja tako Družbe za upravljanje slabih terjatev, Vlade, ki ga omogoča Državni zbor s sprejetjem posebnih zakonov, kjer odobrimo višino poroštev za tiste terjatve, ki bodo predmet financiranja po zakonu, ki ga bi obravnaval Državni zbor. Tukaj je, bi rekel, razgaljena vsa sprijenost tistih, ki slepo zagovarjate ta zakon, da bo reševal banke in da bo to rešitev in da bo ne nazadnje vsa javnost seznanjena s tem, kaj se v državi dogaja. Zavestno preprečujete, kaj se dogaja, in če ta amandma ne bo podprt, če ta amandma ne bo sprejet, s tem samo dodatno potrjujete naša stališča in pravzaprav kažete svojo nemoč, ker nimate argumentov, želite pa to prikriti s tem, da nasprotujete našim predlogom. Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati? Da. Odpiram možnost prijave, prosim, da se prijavite. Mag. Dejan Židan, prosim.
Hvala, predsedujoči. Saj v bistvu bi ta amandma morali sprejeti, če so dobre namere prisotne. Vendar po zadnji razpravi, ki je tudi jasno pokazala, zakaj državni sekretar ne more ugotoviti učinka. Ne more, ker ga ne bo. Učinek, da bo kreditni krč popustil v tej državi in da se bomo normalno razvijali naprej, bo takrat, ko bomo banke dodatno sanirali, mislim, da lahko to prevedem, dokapitalizirali in zamenjali, recimo temu, nesposobne uprave. To tako ali tako bomo morali narediti, edino vprašanje je, če se gremo vmes igrat oziroma če se vi greste igrat z našim denarjem dedke Mraze in različnim delite darila v vrednosti 4 milijarde evrov iz naših žepov, 4 milijarde je garancijska shema, ki ste jo predlagali, ali pa se gre direktno v investicije, ki se imenuje dokapitalizacija, ki imajo za posledico, da to niso darila, saj na ta način dobi država vsaj lastništvo že v prvem koraku. S tem amandmajem, ki smo ga predlagali, vsaj delno onemogočamo, da bo darilo, res darilo dedka Mraza iz naših žepov, zato predlagam, da ga sprejmemo. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Očitno ne, zato zapiram člen. Prehajamo na 15. člen in amandma poslanskih skupin koalicije. Želi kdo razpravljati? Vidim, da ne. V razpravo dajem 16. člen in amandma poslanskih skupin koalicje. Želi kdo razpravljati? Vidim, da ne. V razpravo dajem 19. člen in amandma poslanskih skupin koalicije. Je želja po razpravi? Da. Odpiram možnost razprave oziroma prijavo k razpravi. Gospod Matevž Frangež, prosim.
Da bo ta razprava razumljiva, je treba povedati, kaj je medresorska skupina. Tretji odstavek 19. člena določa, da o uporabi ukrepov, za katere je bila dana pobuda v skladu s prvim odstavkom, se pravi za uporabo enega od ukrepov, ki jih določa ta zakon, odloči Vlada na predlog medresorske komisije iz četrtega odstavka tega člena ob upoštevanju pomena zadevne banke za finančno stabilnost, bremena tveganih postavk za samo banko, nujnosti ukrepov zaradi zagotavljanja kapitalske trdnosti banke ter najučinkovitejše in ekonomične porabe javnih sredstev oziroma sredstev sklada. Vendarle velja opozoriti, kaj je ta medresorska komisija. Kot določa ta amandma koalicje, medresorsko komisijo ustanovi Vlada, medresorska komisija ima 8 članov oziroma članic, 5 članov medresorske komisije, torej absolutno večino, imenuje Vlada oziroma se imenuje na predlog Vlade, izmed katerih enega predlaga kabinet predsednika Vlade, tri ministrstvo in enega Ministrstvo za gospodarstvo, ministrstvo je mišljeno kot Ministrstvo za finance, se pravi tri, Ministrstvo za finance, enega Ministrstvo za gospodarstvo in enega Kabinet predsednika Vlade. Tri člane medresorske komisije imenuje Banka Slovenije, ob tem pa lahko imenujejo tudi druge člane, ki potem nimajo glasovalne pravice. Zanima me, zakaj tako politični režim medresorske komisije, ki bo sprejemala ključne odločitve o tem, katera banka bo lahko deležna ukrepov po tem zakonu, katero premoženje se bo prenašalo na družbo za upravljanje terjatev bank in podobno. To bodo politične odločitve. Vljudno vas prosim, da državni sekretar zelo jasno utemelji, zakaj je izbran model, kjer bo imela vlada kot politični organ države absolutno pristojnost pri presojanju vprašanj, ki so izrazito strokovne narave. Zakaj je politika na ta način globoko vpeta v koncept sanacije bank? Ali ne bi bilo modreje, da to nalogo prepustimo strokovnjakom brez političnih meril? Ves čas opozarjamo, da je ta institucija politična institucija in iz tega izhaja tudi del nezaupanja do tega koncepta, ker ne zaupamo tej vladi. Jaz bom hvaležen za vaše odgovore.
Hvala lepa. Dr. Dejan Krušec, državni sekretar.
Hvala lepa. Glede te komisije, takšna ureditev je tudi v drugih državah, v tistih, kjer je bila slaba banka uspešna. Takšna ureditev je v Nemčiji, takšna ureditev je na Irskem. Gre za vprašanje accountability oziroma odgovornosti, ker gre za davkoplačevalski denar. Če ne bi bilo 5 članov s strani Vlade, kdo bi bil tisti garant, da bo rešitev resnično najcenejša za davkoplačevalce, če bi bil neodvisen strokovni svet? Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Mag. Majda Potrata, prosim.
Hvala. Jaz imam za gospoda državnega sekretarja eno zelo preprosto vprašanje. Na podlagi česa lahko trdite, da je vlada edino zagotovilo in edina pristojna in edina v resnici razmišlja o interesu državljank in državljanov? Če bi to v resnici držalo, bi v tej državi bilo samo omejeno število odgovornih ljudi. Vsa druga politika, z državnim zborom vred – to pa so kakšni ljudje? Ki ne govorijo in ne ravnajo v interesu ljudi? To je prvo vprašanje, ki vam ga zastavljam in mislim, da je zelo zelo vprašljivo. Po katerih kriterijih – bi mi morali še povedati – deluje ravno vlada samo v imenu interesa ljudi? Ali je odločitev za zvišanje DDV na medije v interesu ljudi? Samo zadnjo odločitev sem vam za primer dala. In tole o svetovalcih. Svetovalci so lahko ravno tako člani vlade. Kdo so lahko? Brez glasovalne pravice so. Ne ve se, koliko članov teh svetovalcev je še lahko dodatnih. To je zelo nedorečena odločitev. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Breznik, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes smo odšli malo s teme. Glede današnje teme bi bilo treba povedati sledeče. Danes se ukvarjamo z neko rešitvijo, ki se ji reče ozdravitev slovenskih bank, predvsem sistemskih bank, ki so zbolele v zadnjem času za hudo boleznijo. Prva zadeva je, preden sploh začnem z argumentacijo, da povemo nekaj o politiki. Politika je proces odločanja. Odločiti se je treba. Vlada, spoštovani kolegi in kolegice, da ne bo gospa Potrata slabe volje, se je odločila pred tremi leti, da je ta anemneza, ki jo je sedanja vlada sprejela, ki je potrdila [[...]]
Gospod Breznik, moram vas opozoriti, da govorimo o 19. členu, ne pa o tem, ali govorimo o pravi politiki ali ne. Danes govorimo o pravi temi. Prosim, da se držite obravnavanega amandmaja.
Spoštovani gospod podpredsednik, dovolite mi, da povem svoja opažanja, ker je problem tega, da smo zašli čisto izven poti.
Naj nas opozorim, da nismo nič zašli.
Lahko vas opozorim, da smo zašli. Prva zadeva, ki je, je anamneza, da so te banke izredno zbolele v zadnjem času, in da je potrebna neka rešitev. Rešitev je danes na mizi. Torej samo zdravljenje je danes na mizi. In poglejte, imenovanje, ker govorimo o 19. členu, gospod podpredsednik, imenovanje je vedno stvar politike. Politika je tukaj, da se odloči, zaradi tega je politika dobila svojo moč in svojo vlado na najboljših zadevah, kar je, ki se imenujejo volitve. Volitve so tisti osnovni "in put" demokracije, zaradi katerega danes kolegi iz opozicije govorijo, da imajo samo 5 ali pa 6 poslancev, nas pa je tukaj 26 poslancev. To je ta problem, ker ta anamneza ni bila pravilna pred tremi leti. In ta problem imamo danes tukaj in zaradi tega je danes tukaj druga vlada in ta vlada je prevzela v izvršilni veji oblasti, da reši nastali problem. In ta vlada je v najkrajšem času sporočila javnosti in temu parlamentu in dala osnovne rešitve tega problema, torej zdravilo, ki se mu reče očiščenje slovenskih bank. In v 19. členu, o katerem me opozarjate, piše natančno, kako bo medresorska komisija, ki jo bo ustanovila vlada, kako bo imenovala članice oziroma člane te medresorske komisije. In tukaj ne vidim nobenih problemov. Poglejte, ne vem, česa se bojite. Vlade padajo, v nekem normalnem demokratičnem sistemu pride ena vlada, pride druga vlada. Kot vidite, današnja vlada ima pet strank. Pet strank se mora usklajevati. Eden drugemu gledajo tudi v koaliciji pod prste. In ne vidim nobenih strahov. V čem vidite vi tukaj problem? Kot veste, slovenski politični prostor je izredno, lahko bi rekel, uravnotežen na eni strani. V sedanjem primeru vidim, da ni, ker vidim, da je [[...]]
Ali je to predmet 19. člena?
Ja, to je predmet 19. člena.
V redu. Jaz sem mislil, da govorite na splošno. To je bilo treba govoriti pri 2. členu.
Vprašanje je bilo in vprašanje tega člena je predvsem to, kdo imenuje to medresorsko skupino. In to je ta argumentacija. Vlada imenuje, vlada je kredibilna in bo v najkrajšem času to naredila in rešila ta problem, ki ga imamo. Zato je vlada tudi kot vrh izvršilne veje oblasti. To je ta ugotovitev, in menim, da nimamo tu kaj dodati.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Vas je smiselno omenjal, drži, zato imate repliko. Mag. Majda Potrata, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Saj bom zelo kratka. Ni to vprašanje mojega razpoloženja in volje, ampak je vprašanje vzgojenosti, ali opazite, da so v državnem zboru ženske in moški. Hvala.
Hvala lepa. Jaz sem že davno opazil. Saj verjetno ni letelo name? O. K. Ker mislim, da ni več razprave k 19. členu oziroma amandmaju, dajem v razpravo 21. člen oziroma amandma k 21. členu poslanskih skupin koalicije. Želi kdo razpravljati? Mislim, da ne. Zato dajem v razpravo 22. člen in amandma poslanskih skupin koalicije. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Ne. Nadaljujemo in dajem v razpravo 23. člen in amandma koalicije k 23. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. V razpravo dajem 26. člen in amandma poslanskih skupin koalicije k 26. členu. Želi kdo razpravljati? Vidim, da ne. Zato prehajamo na 27. člen in amandma poslanskih skupin koalicije. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Vidim, da ne. Nadaljujemo z 28. členom in amandmaju k 28. členu. To je amandma poslanskih skupin koalicije. Želi kdo razpravljati? Da. Odpiram prijavo. Gospod Matevž Frangež, prosim.
Ta člen in ta amandma v tretji svoji reinkarnaciji izključuje uporabo vrste sistemskih zakonov. Zakaj se je vlada odločila, da izključi uporabo obligacijskega zakonika? Obligacijski zakonik je temelj našega civilnega prava in med drugim določa tudi pogoje za odstop, razvezo, spremembo pogodbe zaradi spremenjenih okoliščin, čezmerno prikrajšanje, oderuško pogodbo in še vrsto drugih civilnopravnih institucij. Zanima me, zakaj je z vidika operativnega izvajanja sanacije bank, prenosa terjatev in podobno potrebna tako radikalna izključitev temeljnih civilnopravnih predpisov. Jaz razumem, da imamo rahlo težavo, ker je kreditna pogodba recimo sklenjena med banko in posojilojemalcem, seveda obligacijskopravno razmerje, in da bi za prenos bilo potrebno soglasje posojilojemalca. Tako razumem praktično potrebo, vendar se sprašujem, zakaj ni mogoče z zakonom ožje opredeliti tistih obligacijskopravnih razmerij, do katerih pride in jih je treba zaradi operativnosti prenosa oziroma odkupa terjatev v ta namen izključiti. Zakaj se sistemska zakonodaja, temelj civilnega prava, izključuje generalno? To je relevantno vprašanje. Ravno izjeme od sistemskih pravil, ravno to, da smo odstopali od tega, kar je v mednarodnem pravu običajno, je Slovenijo na mnogih področjih spravilo v težave. In to je povzročilo zapacano situacijo, to povzroča ribarjenje v kalnem, ker ni jasnih zgledov, kaj neka pravila pomenijo. In potem si dodatno nakopljemo še nesrečo s tem, da naša sodišča, višja in vrhovna, različno tolmačijo, bom rekel, določene pravne predpise. Najboljša garancija za urejeno pravno državo je vztrajanje pri sistemskih pravilih, je to, da ne odstopamo zaradi kratkoročnih potreb od tega ali onega, da vztrajamo na tem, kar je v našem pravnem okolju, in to ni samo Slovenija, ker pripadamo širšemu pravnemu okolju v korporativnih zadevah, v veliki meri vezanega na nemški pravni krog. Zakaj torej izključujemo sistemsko zakonodajo? Posebej problematično se mi zdi tudi določilo petega odstavka, ki pravi, "ne glede na določbe zakona, ki ureja postopke zaradi insolventnosti, se postopki glede terjatev bank, ki so deležne ukrepov po tem zakonu, do stečajnih dolžnikov obravnavajo prednostno in končajo v šestih mesecih od pravnomočnosti sklepa o začetku stečajnega postopka". Jaz sem zelo naklonjen hitrim stečajnim postopkom, ampak opozarjam, če želimo doseči ustrezno in pravično poplačilo vseh upnikov, ne samo bank, tudi drugi upniki morajo biti relevantni, ko odločamo o temu vprašanju, ker so to naši državljani in naše gospodarske družbe. Absolutna prednost v tem postopku pomeni, da bodo neki drugi stečajni postopki porinjeni na rob. In to ni prav, ker na ta način se sistemske stvari ne urejajo. Jaz vas želim opozoriti na to, da je tudi začetek stečajnega postopka ob zakomplicirani insolvenčni zakonodaji, kot jo imamo in bi jo bilo treba generalno začeti spreminjati, nemogoče, nimate nobene garancije, da bo postopek na zakonit, transparenten in pravičen način do vseh upnikov končan v roku šestih mesecev. Tega ni mogoče zapisati v zakonu. To je ravno tako, kot da nekdo ukrade banko, vi pa v kazenski zakonik napišete, da mora policija storilca odkriti v enem dnevu. Dobro, lepo se sliši, nimate pa nobene garancije, da bo zakonska norma uresničljiva. In namen tega parlamenta je, da določa jasna abstraktna pravila, ne pa da za neke režime in za neke potrebe uveljavlja, bom rekel, poseben režim. Naj povem, da je Zakonodajno-pravna služba tega parlamenta zelo jasno opozorila na odstop od sistemskih ureditev. V tem členu so v veliki meri tudi zajete. So tudi v drugih členih. In to je nevarno. S tem ne prispevate k transparentnosti zakona, k temu, da bo ta zakon zaživel v predvidljivem pravnem okolju. In to je z vidika pravne varnosti pomembno. To je pomembno tudi z vidika enakopravnosti in enakosti vseh pred zakonom, vseh udeležencev. Na podlagi tega člena to [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati o amandmaju k 28. členu. Vidim, da ne, Zato dajem v razpravo 29. člen in amandma poslanskih skupin koalicije. Želi kdo razpravljati? Ne. Pri naslednjem imam opozorilo, da je koalicija vložila en amandma k naslovu, 5. poglavju, torej za 30. členom, ki je pa nepravilno vložen, zato se o njem ne razpravlja in o njem tudi ne bomo glasovali. Zato odpiram oziroma dajem v razpravo 31. člen in amandma k 31. členu koalicijskih poslanskih skupin. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Ne želi. V razpravo dajem 32. člen in amandma poslanskih skupin koalicije. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne želi. V razpravo dajem 32.a člen in amandma k 32.a členu poslanskih skupin koalicije. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi. V razpravo dajem 32.b člen in amandma poslanskih skupin koalicije k 32.b členu. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne želi. V razpravo dajem 33. člen in amandma poslanskih skupin koalicije k 33. členu. Vidim, da je želja po razpravi, zato odpiram prijavo k razpravi. Prosim, da se prijavite. Gospod Matevž Frangež, prosim.
Se globoko opravičujem. Pomembna tema je danes, o pomembnem problemu razpravljamo in v Socialni demokraciji želimo biti prepričani, da je koalicija razmislila o vseh stvareh. Družbo za upravljanje terjatev bank ustanavljamo z omejenim rokom trajanja – za obdobje petih let. V procesu petih let, upajmo, da bo zakon pokazal svoje učinke. Mi ne dvomimo v to, da zakon ne bo prinesel izboljšanja v bilancah bank. Bojimo pa se, da to čiščenje bilanc bank predstavlja izjemno veliko breme za javne finance. Tudi predlagatelj se večkrat sklicuje na irski primer. In Irska je s konceptom razreševanje slabih naložb povzročila radikalen poraz svojega javnega dolga in radikalno povečanje svojega strukturnega primanjkljaja. Ne ponavljajmo napak, ki so jih storili drugi! Družba za upravljanje terjatev bank preneha obstajati 31. decembra 2017. V procesu petih let boste premoženje, ki se bo preneslo iz bank, seveda v veliki meri tudi razprodali. Določili ste minimalno dinamiko te razprodaje: 10 %, ne glede na to, ali bo v nekem trenutku dosežena tudi optimalna vrednost tega premoženja. To so slabe odločitve. In dovolite mi, ker je to eden od zadnjih vsebinskih amandmajev, da opozorim na to, da sta samo dva argumenta za ta zakon. Prvič, da jasno priznamo problem vsej njegovi veličini in damo simbolni učinek finančnim trgom, da pa obstaja vrsta nevarnosti, ki jih, koalicija, kljub trem rundam amandmajev ni popravil. Številni pomisleki, ki predstavljajo veliko tveganje za naše javne finance, da bomo velik del 4 milijard evrov poroštev za obveznice na koncu tudi de facto prelili v javni dolg, v breme naših davkoplačevalcev, da zakon sloni na neizdelani finančni konstrukciji, brez ene finančne projekcije, brez ene resne analize samega problema. In zato trdimo, da obstaja alternativa, ki je cenejša, ki je učinkovitejša, ki ne pomeni, da se problem v celoti prepušča bankam, ampak pomeni dodaten napor za to, na kakšen način bodo banke medsebojno tudi v ustreznem zakonodajnem okviru upravljale s slabimi naložbami, zato da pridobijo na medbančnem trgu tisto, kar danes primanjkuje. Danes ni problem v likvidnosti bank, problem je v dostopanju do dolgoročnih virov financiranja. In prav tako je to ključni problem številnih gospodarskih družb, številnih podjetij, tovarn, ki slonijo na nitki, ker nimajo dolgoročnejših virov financiranja in jih kratkoročne obveznosti do bank silijo pod vodo. Izboljšajmo kredibilnost bank, izboljšajmo njihovo kapitalsko ustreznost. Mi smo danes na 9 % pri kapitalski ustreznosti bank, se pravi na minimumu prvovrstnega kapitala. Povprečje v srednji Evropi je 12 do 13 %. Poglejmo primere drugih držav, ki so v sanacijo bančnega sistema, v izboljšanje kapitala teh bank namenile bistveno večje deleže bruto domačega proizvoda in zato je ta problem pri njih manjši. Lotimo se problema na pameten in racionalen način, ki ne bo povzroči milijardne luknje v naših javnih financah, ampak bo dal bankam izboljšano kapitalsko strukturo, s tem pa bistveno izboljšano kredibilnost, da bodo dostopale do dolgoročnejših virov financiranja, s tem pa marsikatero slabo naložbo, ki jo že imajo v bilancah, uspešneje tudi prestrukturirale. Naj banke skupaj ali posamično izločijo slabe naložbe, ampak v lastni režiji, zato da se bodo uprave bank lahko ukvarjale s svojim "core businessom", s kreditiranjem, na drugi strani pa znotraj banke usposobile ekipe, ki bodo znale restrukturirati slabe terjatve in jih na koncu na trgu tudi dobro prodati. Spoštovana koalicija, vem, da vam je ta zakon pomemben. Mi ocenjujemo problem kot pomemben. Želimo si, da ga rešimo na pravi način, ker ne želimo, da nas zaradi projekta še čez leta krepko boli glava.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Odpiram prijavo. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala. Amandma 33. člen razširja s prvotnih štirih odstavkov na sedem. Obrazložitev je skopa. Samo novi četrti odstavek pojasnjuje, zakaj je tak, kakršen je dodan, in potem še tudi za šesti odstavek. Recimo, drugi odstavek ni pojasnjen. Mene pa vendarle zanima. Tu vpeljuje drugačno možnost trajanja te strašne družbe. Prej je veljalo, da bo prenehala z 31. decembrom 2017, takrat se neha uporabljati tudi ta zakon. Lahko pa se zakon preneha uporabljati, če se proda več kot 75 % prevzetih obveznosti. Ne ve se, kdaj. Ve se samo, da prve stvari se bodo odprodale v letu 2013. Nekatere stvari bodo po šestih mesecih začele teči. Jaz pa zastavljam retorično vprašanje, ki je pa stvarno. Kaj pa če do tistega datuma ne bo uspelo odprodati niti 75 %? Lahko samo 50 %. Kaj pa potem? Na to vprašanje bi pa rada imela odgovor, ker je bilo prej veliko govora o tem, kako so to samo poroštva, nobenih obveznosti, nič drugega. Tu se vendarle s tem amandmajem suponira, da bo uspešnost odprodaje precejšnja in da se bo uspešnost iztekla pred letom 2017. Sedaj, če sem jaz hudobna, bi lahko rekla: ali bo to morebiti leta 2015? Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati? Dr. Krušec, državni sekretar, izvolite.
Hvala lepa. Glede na to točko samo kratko pojasnilo. Gre pač za to, da v zakonu tudi piše "lahko predlaga". In nesmiselno bi bilo, če bi po nekem scenariju družba odprodala terjatve prej kot v petih letih, da bi vse zaposlene še plačevala za čas do konca obstoja, četudi več ne bi bilo terjatev oziroma njene osnovne dejavnosti.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati o amandmaju k 33. členu. Ugotavljam, da ne. Zato dajem v razpravo 34. člen in amandma poslanskih skupin koalicije k 34. členu. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, tudi zaključujem razpravo. Odločanje o amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili čez 30 minut v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in prekinjam tudi 6. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 18.50.
Spoštovane kolegice in kolegi, nadaljujemo sejo. Prehajamo na glasovanja, zato preverite delovanje glasovalnih naprav. Najprej imamo glasovanje pri 1. točki dnevnega reda, to so Vprašanja poslank in poslancev predsedniku Vlade Najprej dajem na glasovanje predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje gospoda Janka Vebra v zvezi s transparentnostjo upravljanja z državnim premoženjem. Glasujemo o predlogu sklepa. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 46. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 46.]] Sklep ni bil sprejet. Na glasovanje dajem še naslednji predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade na poslansko vprašanje gospoda Janija Möderndorferja v zvezi z napovedanem odpuščanjem v javnem sektorju. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine ima gospod Jani Möderndorfer. Prosim.
Spoštovani zbor! V imenu poslanske skupine bi rad obrazložil, zakaj bom glasoval za. Glede na odgovore, ki jih je premier podal v tej dvorani na vprašanje, kakšna bodo merila in kriteriji pri kadrovanju, tako zaposlovanju kot tudi razrešitvah, in glede na to, kako se je odzval, lahko rečem, da je bila ta želja po tej razpravi tudi posredovana s strani predsednika Vlade. Če boste pogledali magnetogram, je v svoji razpravi zelo jasno povedal, da ima premalo časa, da bi lahko razložil celotno problematiko, zato mislim, da je prav, da Državni zbor končno omogoči predsedniku Vlade, da tukaj v tem hramu demokracije razloži, kakšni bodo novi pristopi znotraj demokratičnih procesov, kadar Vlada bodisi nastavlja, odloča o kadrovski politiki, nastavlja nove ljudi, strokovne, in predvsem kakšna bodo merila in pogoji pri razrešitvah. Tukaj imam v mislih tudi sama odpuščanja. Zato mislim, da je to vse skupaj pravzaprav ena pomoč predsedniku Vlade. Apeliram tako na koalicijo kot opozicijo, da bo omogočila to javno splošno razpravo, kjer bomo lahko tudi postavili, če bo le takšna volja, tudi nova merila. Hvala lepa.
Glasujemo o predlogu sklepa. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za 30, proti 46. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 3.a točko dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo Predloga zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Odločali bomo o vloženih amandmajih, in sicer na podlagi pregleda amandmajev, ki ste ga dobili danes. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija to točko, kot veste, obstruira. Prehajamo na odločanje o amandmajih k 2. členu zakona. Najprej imamo amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov pod zaporedno številko ena. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima gospod Janko Veber.
Hvala. S tem amandmajem smo omogočili razpravo danes v Državnem zboru okrog tega, kaj slaba terjatev dejansko sploh pomeni. In resnično smo po dveh urah končno dobili odgovor državnega sekretarja, da slabo terjatev pravzaprav definira Banka Slovenije in našemu amandmaju seveda želimo omogočiti, da je Banka Slovenije tista, ki tudi s svojim sklepom opredeli, katero podjetje bo opredeljeno kot tisto, ki jo bo treba reševati zaradi slabih terjatev. Banka Slovenije je tudi sicer institucija, ki je že po Zakonu o bančništvu odgovorna, da to nalogo opravlja. Seveda ji pa ta zakon to nalogo jemlje. Tako ne samo da jasneje definiramo, kaj slaba terjatev je, za katere namenjamo 4 milijarde evrov, je tudi s tem amandmajem omogočeno, da Banka Slovenije resnično izvršuje svojo zakonsko nalogo, ki jo ima po Zakonu o bančništvu tudi pri tem zakonu, ki govori o Družbi za upravljanje slabih terjatev v bankah. S tem amandmajem se približamo tistemu, kar bi bilo v normalni pravni državi, in upamo, da bo ta amandma sprejet.
Glasujemo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za 10, proti 46. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo še o amandmaju pod številko dve. To je amandma poslanskih skupin koalicije k 2. členu. Obrazložitev glasu ima gospod Srečko Meh.
Tega 2. člena ne morem podpreti iz več razlogov. Pa naj še enkrat danes ponovim, kateri so tisti razlogi, ki jih slovenska javnost mora slišati. Najprej ta, da niso bili upoštevani strokovni argumenti in noben predlog opozicije, da torej široke in javne razprave ni bilo, da je to sprejeto po kratkem, hitrem postopku, da danes tukaj v parlamentu ni bilo ne predsednika Vlade, ne ministra, pa smo obravnavali enega najpomembnejših zakonov in da na naša vprašanja nismo dobili odgovorov, da kreditni krč s tem zakonom ne bo prenehal, da dajemo v banko slabih naložb, če se tako lahko izrazim, vse tiste naložbe iz vseh slovenskih bank, ne samo državnih bank, kot se je govorilo, in da dajemo v to banko slabih naložb tudi vse, kar koli je bilo narejeno v Zvonu Dva in da bomo čisto vse plačali davkoplačevalci. Prav tako bi bilo treba povedati, da niso krive za kreditni krč državne banke, ki so slabo vodile vse, kar koli se je lahko delalo in kar je bilo treba narediti, da je bilo torej očitno slabo vodenje vseh bank, kajti tudi tiste banke, ki niso državne banke, ta trenutek ne dajejo kreditov, in gospodarstvu s tem ne bomo pomagali. Zato, gospe in gospodje, ne morem podpreti amandmaja k 2. členu, s katerim pravzaprav prav nič ne spreminjate, in 2. člena v celoti ne morem podpreti.
Glasujemo o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 2. členu zakona. Glasujemo. Zaključujem glasovanje. Navzočih je 57, za 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 3. členu. Obrazložitev glasu ima mag. Dejan Židan v imenu poslanske skupine.
Ta amandma omogoča, da dejansko poslanska skupina zelo jasno pove, zakaj temu zakonu nasprotujemo. Danes je bila razprava koristna. Med razpravo smo ugotovili, kakor verjetno tudi vse gledalke in gledalci, da je to zakon, ki je narejen čez prst, to je zakon, ki nima projekcij, finančni učinek je jasen, šlo bo za 4 milijarde evrov, temu lahko rečemo tudi darila, ampak tisto, kar je najpomembnejše, ta zakon ne omogoča, da bo šlo slovenskemu gospodarstvu, kmetijstvu, obrtništvu in navadnim ljudem boljše. Ta zakon ne razrešuje ne delovanja slovenskih bank oziroma bank, ki delajo v Sloveniji, in ta zakon ne razrešuje kreditnega krča. Zelo jasno je bilo med razpravo povedano, da tudi po tem zakonu bo treba banke sanirati, beri dokapitalizirati, z davkoplačevalskim denarjem in tudi po tem zakonu bo treba zamenjati nesposobne uprave bank, tudi državnih bank. Zato mi ne razumemo, zakaj se zapravlja davkoplačevalski denar oziroma se namerava v vrednosti 4 milijard evrov, ko bi boljši učinek lahko dosegli z bistveno manj denarja. In še enkrat dovolite, spoštovane, spoštovani, želimo si, da bi še enkrat razmislili o svojem ravnanju, saj bi država Slovenija 4 milijarde lahko bolj koristno porabila kje drugje. Hvala.
Obrazložitev glasu ima mag. Andrej Šircelj v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa. Danes sprejemamo dejansko strokoven in lahko tudi rečemo nekoliko finančno težji zakon o posebni družbi za upravljanje bančnih terjatev. Ta družba bo vodila te bančne terjatve. Določen je rok, do kdaj bo to delala, določena so načela, po katerih bo upravljala te terjatve, določeno je ne nazadnje tudi vrednotenje teh slabih terjatev. Razprava o slabi banki, če želite, v slovenskem prostoru poteka od leta 2009. In to strokovna razprava, politična razprava. V teh strokovnih razpravah je bilo v zadnjih treh letih napisanega veliko, razpravljanega veliko, bilo se organizirane posebne okrogle mize o tem, kako se to rešuje in kako so reševali to v drugih državah. Zato to, da se o tem ne razpravlja, da je to narejeno na hitro, vsekakor ni res. Vprašanje pa je, kdaj in kako je bil kdo tudi v tej dvorani aktiven pri tem vprašanju. V slovenski politiki se to vprašanje ni obravnavalo v času prejšnje vlade, začelo pa se je o tem pogovarjati v mesecu juniju tega leta. Julija je bila ustanovljena delovna skupina, kjer so bili prisotni tako predstavniki opozicije kot predstavniki koalicije. Ta delovna skupina se je sestala štirikrat in dogovorjen je bil, ne sicer soglasno, način, kako se bodo urejale te terjatve. Ne gre za to, da gre avtomatično za 4 milijarde davkoplačevalskega denarja, gre izključno za to, da se bodo za slabe terjatve izdale obveznice, za katere bo jamčila države in ki bodo lahko poplačane. Gre za to, da se s tem načinom reševanja bank omogoča, da bodo banke lahko opravljale svojo osnovno vlogo, se pravi, da bodo kreditirale gospodarstvo, kmete, podjetnike, prebivalstvo in da bodo pri tem uspešne. Nesprejemljivo bi bilo in neodgovorno od vlade, da bi na eni strani omogočila jamstvo za 4 milijarde, na drugi stran pa ne imela nadzora nad tem, kako se ta denar dejansko porablja. Vsekakor je to danes ena izmed rešitev, ki pa ji sledijo še druge: boljše upravljanje in vodenje bank ter tudi, če bo treba, dokapitalizacija. Hvala lepa.
Hvala. Prosil bi vas vse, da se držite okvira obrazložitve glasu, da ne ponavljamo razprave o zakonu, o amandmajih. To smo delali že sedem in več ur. Glasovali bomo torej o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 3. členu zakona. Obrazložitev glasu ima gospod Srečko Meh.
Se opravičujem za poglede in za to, kar bi marsikdo od nas rad naredil, torej šel domov. Pa vendarle, gre za nekaj tako pomembnega, gre za tako pomemben zakon, o katerem ne moremo reči, da smo ga kar takole sprejeli in da nismo povedali svojega mnenja, zato želim tudi k temu členu povedati svoje mnenje. Mi smo seveda res lahko razpravljali od leta 2009, gospe in gospodje, o tem zakonu od včeraj, ko smo dobili amandmaje. Lahko je strokoven ta zakon, ampak strokovna javnost se pri tem ni poenotila. To je osnovni problem našega zakona. Problem tega, da na koncu nismo dobili tiste rešitve, ki bi bila usklajena in ki bi bila za nas vse skupaj najboljša. Zato se mi zdi, da je lahko nadzor, oprostite, saj smo ves čas trdili, da bo nadzor nad tem, kar se bo dogajalo v tako imenovani slabi banki imela slovenska vlada, kakršnakoli že ta bo, da bo torej politični nadzor. Saj proti temi se vseskozi borimo, da ta nadzor ne bi bil politični, da bi bil predvsem strokovni. In sedaj nekdo pravi, da bi naj to bil argument, zakaj sprejemamo, in pa govorimo o krepitvi bank s tem zakonom. Prav. Mi moramo krepiti gospodarstvo, mi moramo gospodarstvu omogočiti, da se bodo lahko odpirala nova delovna mesta. Pa nismo slišali nič, kdaj bodo nova delovna mesta, nismo slišali niti tega, kdaj se bo kreditni krč sprostil in tudi govorimo samo o tem, da bomo sanirali banke. In ko beremo časopise, eden med njimi je tudi tukaj, lahko preberemo o tem, da se sklepajo, tako pravijo novinarji, ki vse vedo, že zadaj kupčije o tem, o čemer se danes v tem zakonu pogovarjamo. Ne morem ga podpreti. Hvala lepa.
Hvala. Prosil bi, če nehate z direktnim kršenjem poslovniških določb, ker smo pri glasovanju in lahko samo obrazložite svoje glasove. Glasujemo o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 3. členu. Glasovanje teče. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 4. členu. Obrazložitev glasu ima gospod Matevž Frangež.
Besedilo zakona, kot ga zdaj spreminjate, določa, da je Družba za upravljanje terjatev bank zavezanec za posredovanje informacij javnega značaja. To s koalicijskim amandmajem bistveno ožite, tako da bo Družba za upravljanje terjatev bank zdaj razkrivala javnosti zgolj informacije, ki so pomembne za njegovo poslovanje, kot to velja za javne delniške družbe. V operacijah Družbe za upravljanje terjatev bank bodo angažirane do 4 milijarde evrov davkoplačevalskega denarja. Nedopustno je, da bo javnosti pri tem razkrita zgolj informacija o tem, kakšna je bilanca stanja, kakšna je bilanca uspeha te družbe. Treba bi bilo razmisliti o boljših, učinkovitejših informacijah javnosti, te iste javnosti, v imenu katere in na račun katere boste za napačen koncept sanacije bank uporabili 4 milijarde evrov davkoplačevalskega denarja, brez kakršnekoli garancije, da bi večji del tega zneska tudi povrnili in da se ne bi trajno prelil v javni dolg in ne v strukturni primanjkljaj te države. Socialni demokrati bomo takšni rešitvi nasprotovali in napovedujem, da bomo glasovali proti predlaganemu amandmaju.
Glasujemo o amandmaju k 4. členu. Glasovanje teče. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 8. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Smo pri amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 7. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima gospod Matevž Frangež.
Banka Slovenije si zasluži, da smo do nje kritični. Izostanek vloge regulatorja in nadzornika bančnega sistema v letih 2004–2008 je vreden obsodbe enako, kot je vreden obsodbe izostanek notranjega nadzora v obeh največjih državnih bankah, ki sta jih vodila člana Slovenske demokratske stranke. Vendar je Banka Slovenije pomembna sistemska institucija, ki soupravlja s celotnim evrosistemom. Banka Slovenije je po svoji vlogi na podlagi Zakona o Banki Slovenije in na podlagi Zakona o bančništvu tista institucija, ki mora biti vključena v proces sanacije bank. Tej vladi ne zaupamo in zato ji ne zaupamo tudi tega, da bo korektno v interesu zdravih javnih financ, v interesu čimprejšnjega preseganja kreditnega krča, čimprejšnje sanacije bank in s tem zagona kreditne aktivnosti in s tem oblikovanja pogojev za zagon gospodarske rasti ravnala v Družbi za upravljanje terjatev bank tako, kot je treba. Predlagamo da na ustrezen način vključimo Banko Slovenije v celoten proces sanacije bank in vlogo skupščine Družbe za upravljanje terjatev bank poverimo neodvisni centralni banki. Vabimo vas, da naš amandma podprete.
Glasujemo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 7. členu. Glasovanje teče. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 46. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 46.]] Amandma ni sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 8. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 57, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 10. členu. Glasujemo. Navzočih je 57, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Pri 11. členu imamo dva amandmaja. Najprej amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov pod zaporedno številko ena. Obrazložitev v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima gospod Janko Veber.
Hvala. Pri amandmaju k 11. členu želimo še enkrat poudariti, da omogočimo Državnemu zboru, da sprejme poseben zakon o poroštvih in takrat tudi lahko Državni zbor dobi neposredno informacijo o tem, za kaj bomo dali poroštva, za katere slabe terjatve. Ta zakon daje bianko menico za 4 milijarde evrov vladi, da odloča o tem, kaj bo opredelila kot slabo terjatev in zakaj bo namenila te 4 milijarde. Ta amandma omogoča, da sprotno sprejemamo poseben zakon, s katerim natančno definiramo, za te terjatve bo, recimo, namenjena ena milijarda, za druge druga milijarda, za tretje tretja milijarda in tako naprej. Samo to želimo doseči, da odločanje o razdeljevanju milijard ne bo šlo mimo Državnega zbora. In seveda bomo podprli ta amandma.
Matevž Frangež, obrazložitev glasu.
V dani situaciji nimamo nobenih finančnih ocen, nimamo nobenih finančnih projekcij. Z bianko menico državo potencialno zadolžujemo za 4 milijarde evrov. V zgodovini te države ni mogoče najti večje enkratne finančne operacije z javnimi sredstvi, kot je ta. Zato vas vljudno prosim, da resno razmislite, ali ste pripravljeno to bianko menico dati za terjatve, ki danes niso ocenjene, o katerih nimamo nobenega podatka, o katerem nimamo prav nobenega [[...]]
Gospod Frangež, rad bi vas opozoril, da v obrazložitvi glasu nekako ne morete prositi drugih, kako naj glasujejo. Obrazlagate svoj glas.
To bom tudi storil.
Prosim.
To bomo tudi storil. To vprašanje je prepomembno, da bi z njim lahkotno odločali brez relevantnih podatkov. Naš amandma omogoča Državnemu zboru, da takrat, ko bomo po ustanovitvi Družbe za upravljanje terjatev bank videli natančnejši vpogled v slabe naložbe, o tem dejansko v tej državi vesta nekaj samo guverner, finančni minister in premier, ne ta državni zbor, ne parlament kot najvišji organ demokratične oblasti v tej državi. Zato predlagamo, da poroštvo uredimo s posebnim zakonom. Tako ali tako ga boste predlagali po nujnem postopku, tako da ni bojazni, da bi ta proces trajal predolgo. Ko ocenimo, kaj bomo plačali, takrat izdajmo poroštvo države in takrat bomo imeli več zagotovil za to, da bomo dane 4 milijarde evrov poroštev dejansko povrnili, ne pa, da bo to v breme davkoplačevalcev trajno del našega javnega dolga in trajno povečan strukturni primanjkljaj. Socialni demokrati bomo predlagani amandma podprli.
Glasujemo o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 11. členu. Glasujemo. Navzočih je 57, za je glasovalo 10, proti 46. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 46.]] Amandma ni sprejet. In še amandma pod številko dve. To je amandma poslanskih skupin koalicije k 11. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 7. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 7.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 15. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 7. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 7.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 16. členu. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 8. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 8.]] Amandma poslanskih skupin koalicije k 16. členu je bil sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 19. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 21. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 22. členu. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 6. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 6.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 23. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 26. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 8. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 27. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov ima gospod Matevž Frangež.
Zakonodajno-pravna služba je v svojem mnenju o tem zakonu jasno opozorila, da ta zakon pomeni resen odstop od sistemske ureditve, od izključitve uporabe vrste sistemskih zakonov v tej državi. Takšna okoliščina gotovo ne prispeva k temu, da bi lahko zaupali predlagateljem o dobronamernosti pri reševanju sanacije bank. Izključuje se uporaba temeljnih civilnopravnih institutov, izključuje se uporaba obligacijskopravnih razmerij. In če te institute še lahko razumemo, da jih je treba izključiti pri samem vprašanju prenosa terjatev, kjer je težko posegati v pogodbeno razmerje med kreditorjem in posojilojemalcem, ne moremo razumeti, zakaj se izključujejo temelji našega obligacijskega prava v celoti. To ni dobra popotnica. Prav tako ni dobra popotnica za vero v pravno državo določba tega amandmaja, ki določa absolutno prednostno razrešitev postopkov v insolventnih postopkih, kadar gre za vprašanje stečajnega dolžnika in naložbe, ki so predmet obravnave v Družbi za upravljanje terjatev bank. Ta absolutna prednost pomeni, da bo nekdo drug, nekdo, nek državljan, neka gospodarska družba, ki ima prav tako kot upnik interes v svojih postopkih, delavci v teh postopkih čakali na razrešitev stečajnih postopkov dlje. Od kod državi ta pravica, da se postavlja pred druge udeležence, pred državljane, pred druge gospodarske subjekte, ko za to ni nobene argumentacije? Nevarno je tudi določilo, da se mora stečajni postopek končati v absolutnem roku šestih mesecih. Vsi si želimo, da bi bilo tako. Zato posežimo in spremenimo našo insolvenčno zakonodajo, ne pa na temelju zakompliciranih, zapletenih postopkov pričakovati, da bo sodišče speljalo postopke v šestih mesecih, ker nimate nobene garancije, da bodo to postopki, ki bodo transparentni, zakoniti in pravični, k čemur naj bi tudi insolvenčna zakonodaja težila. Napačne kriterije uporabljate v tem zakonu, odstopate od sistemske ureditve. Mi menimo, da zato, ker se zadaj skriva uresničenje velike agende: razprodaja državnega premoženja in možnost za participacijo pri provizijah takrat, ko se bo to premoženje razprodajalo. To ni namen tega zakona, to ni namen nujnosti, da saniramo naše banke, to ni namen tega, kar bi danes morala biti skupna naloga, in to je zagon kreditne aktivnosti, kar je predpogoj za to, da začnemo gospodarsko okrevati v tej državi. Vašemu amandmaju bomo nasprotovali.
Glasujemo o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 27. členu. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 8. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 28. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 7. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 7.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 29. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 8. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 8.]] Amandma sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 31. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 32. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 32.a členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 32.b členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 33. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 8. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Amandma sprejet. In še amandma poslanskih skupin koalicije k 34. členu. Glasujemo o amandmaju. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 8. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Zakonodajno-pravna služba in Vlada me nista obvestili o kakršnikoli neusklajenosti zaradi sprejetih amandmajev, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Proceduralno. Gospod Janko Veber, prosim.
Glede na to, da ni predstavnika Vlade tukaj, predsednik, kako vam naj verjamemo, da Vlada ni opozorila Državnega zbora oziroma vas, da zakon ni usklajen?
Lahko mi verjamete, ker ni opozorila. Amandmaji so bili poznani, Vlada je pri njih sodelovala, tako da bi vedela, če bi bilo kaj neusklajeno. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo podprli Predloga zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank iz preprostega razloga, ker enostavno ne zaupamo tej vladi, ki je sama v mandatu 2004–2008, v veliki sestavi je bila takšna, omogočala, da so se banke zadolževale preko vseh razumnih meja. Iz 15 milijard se je povečal bruto zunanji dolg na 39 milijard. Takrat so nastajale slabe terjatve, ki so ogrožale tudi bančni sistem v Republiki Sloveniji, predvsem tisti, ki je v državni lasti. Preprosto ne moremo zaupati tisti, ki so to dovolili in sodelovali pri tem, da bodo danes ta problem reševali. Da pa to nezaupanje lahko utrdimo in dokažemo, pa je zagotovo tudi sama vsebina zakona in amandmajev, ki so bili sprejemani med obravnavo v državnem zboru, kjer je zelo jasno, da boste mimo državnega zbora razdelili 4 milijarde evrov davkoplačevalskega denarja za terjatve, za katere nihče ne ve, kako bodo ovrednotene, po kakšnih merilih in zakaj bodo nekatere reševane, druge ne bodo reševane, in kakšen bo na koncu rezultat tega početja. Niste pristali niti na to, da bi lahko državni zbor v vmesnih fazah sprejemal posebne zakone o poroštvih, s katerimi bi recimo opredelili, da je pol milijarde ali pa milijardo poroštev možno dodeliti za konkretne slabe terjatve, ki bi jih morala Družba za upravljanje terjatev bank, če bi bili naši predlogi upoštevani, predložili državnemu zboru, razložiti, za kaj gre. Resnično menimo, da danes, če boste sprejeli ta zakon, uzakonjate korupcijo, ki jo boste lahko izvajali kot vladajoča politika na legalen način. Temu nasprotujemo in svoje nasprotovanje bomo izrazili v tistem številu, kolikor pač moči Poslanska skupina Socialnih demokratov ima. Vendar upamo, da bo to trajno zapisano v zgodovini slovenskega parlamentarizma in da bo odgovornost resnično znana takrat, ko bo do posledic prišlo. Hvala.
Odpiram prijavo za obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin. Glasove Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo obrazložil gospod Mihael Prevc.
Hvala lepa za besedo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo zakon podprli. Mislim, da po današnjem dnevu nihče ne more reči, da priložnosti za razpravo ni bilo. Praktično razpravljamo že od začetka poletja. Samo zadnji teden pravzaprav več kot 10 ur. Poslanci koalicije, nekateri so se s tem zakonom tudi bolj poglobljeno ukvarjali, smo bili deležni težkih obtožb, da bomo legalizirali krajo, da smo poniglavi, celo sprijeni, torej pokvarjeni. Vse samo zato, ker smo se odločili za nekaj drugega, nekaj novega. Po tem zakonu bomo uporabili največ milijardo evrov za dokapitalizacijo in največ do 4 milijarde zgolj poroštev, ne denarja. Vse ostalo je zavajanje, ki si ga brez težav lahko privošči opozicija, tako kot tudi vse navedbe o načrtnem ropanju, ki naj bi ga uprizorilo kar pet koalicijskih strank skupaj. Imamo samo dve možnosti, spoštovane poslanke in poslanci, pri problemu, za katerega se strinjamo, da obstaja, torej sanirati moramo banke. Ali naj še naprej v banke nakazujemo državni denar in upamo, da se bo kaj zgodilo samo od sebe, torej tako kot do sedaj? 250 milijonov danes, 250 milijonov jutri, verjetno bo treba do konca leta še pol milijona, in tako dalje, ne da bi vedeli, kdaj bo temu konec. To je torej edini recept, ki so nam ga ob več kot deseturni razpravi danes ponudili kolegi iz tiste stranke, ki je ta recept "uspešno"uporabljala zadnja tri leta. Lahko pa pogledamo drugače. Prenesli bomo slabe terjatve na posebno družbo, ki bo specializirana. Ne jaz, ne kdor koli drug izmed nas, spoštovane kolegice in kolegi, ne bo proučeval, kaj je to slaba terjatev, katera je primerna za prenos in katera ni. To bodo preučevali ljudje, ki se s tem poklicno ukvarjajo, ki imajo s tem izkušnje. Pri tem bo s svojimi strokovnjaki sodelovala tudi Banka Slovenije. Oba koncepta bolita, oba koncepta bosta zahtevala tudi državni denar. Danes se seveda nismo mogli zediniti o tem, kaj stane več. Opozicija je prepričana, da nadaljevanje njihovega načina, torej postopna dokapitalizacija, prinaša manj stroškov. Mi, vladna koalicija ne mislimo tako. Bi pa želeli, da opravimo sanacijo čim hitreje, da če že bomo vlagali določena finančna sredstva in zagotavljali poroštva, je prav, da vsaj vemo, kaj se s tem denarjem tudi dogaja. Še enkrat, podpora zakonu s strani Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke in potem naj se delo začne. Hvala.
V imenu Poslanske skupine Državljanske liste bo glasove obrazložil gospod Rihard Braniselj.
Hvala, predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi! Zakon, ki ga ta trenutek sprejemamo, je obravnavan po nujnem postopku. Čeprav se intenzivni dogovori usklajevanja dogajajo že dva meseca, ne moremo reči, da ta zakon ni bil delan z roko v roki s širšo politiko, s celotno politiko in pa celotno stroko te države. Zgledovalo se je po praksah drugih držav in ta trenutek imamo pred seboj zakon, za katerega bi težko rekli, da je idealen, lahko pa rečemo, da je optimalen. Državljanska lista bo ta zakon podprla, ta zakon pravzaprav prinaša neke rešitve bankam, ki ni nujno, da jih bodo uporabile, lahko pa imajo na razpolago celoten nabor različnih ukrepov, ki jih ta zakon prinaša. Zakaj se banke rešujejo? Zato, da se zavaruje davkoplačevalski denar. Zakaj je Družba za upravljanje s terjatvami lahko učinkovita oziroma lahko tudi najbolj učinkovita pri izterjavi? Zaradi tega, ker se bodo vse slabe terjatve opravile na enem mestu, s strani ene organizacije, ene družbe. Imamo nepremičninske izvršbe, izvršbe in izterjave na podlagi nepremičninskih zavarovanj, patentov premičnin in vsekakor lahko sledimo neki logiki in rešitvi, da bo to lahko delala družba na enem mestu – centralno in upravljala učinkovito na vseh terjatvah. Zakon prinaša tudi daljše zastaralne roke, zato ni nobenih ovir, da tukaj sprocesiramo in zahtevamo tako odškodninsko kot kazensko odgovornost. To ta zakon prinaša. In ne moremo se slepiti, da lahko pridemo do rešitve, ki bo za davkoplačevalce brezplačna. To ni možno. Ta rešitev pa mislimo, da je zelo dobra. In še nekaj, kar je pomembno pri vsakem zakonu in tudi pri temu zakonu: ni ključna zakonska rešitev, ključna bo izvedba. Mi smo prepričani, da bodo postavljeni strokovni ključni kadri, in da bo ta zadeva tudi učinkovito izpeljana. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima besedo mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Spoštovani! V Slovenski demokratski stranki bomo ta zakon podprli. Razlogov je več. Prvi razlog je v tem, da se s tem zakonom sanira bančni sistem, del bančnega sistema, žal tisti del, kjer je država lastnik. To pomeni, da bodo s tem zakonom reševane predvsem državne banke. Ne zaradi tega, ker bi bilo to namenjeno samo državnim bankam, ampak predvsem zato, ker so po podatkih Banke Slovenije te v najslabšem položaju. Danes se je veliko govorilo, da ni podatkov, da ni analiz. Guverner, dr. Marko Kranjec je temu visokemu zboru julija predstavil podatke, ki jih je razčlenil po posameznih skupinah bank. Če kogar ni bilo tukaj, če kdo morda tega ni slišal, potem to ni razlog, da bi poslušali tukaj očitke, da ni podatkov o tem. Ne nazadnje je tudi Odbor za finance poslušal analizo slovenskega bančnega sistema prav tako s strani Banke Slovenije. Ta zakon je bil usklajevan z mnogimi in ta zakon zahteva tudi pri izvedbi sodelovanje mnogih, in to Banke Slovenije, Ministrstva za finance in seveda Družbe za upravljanje terjatev bank. Poleg teh institucij so bile upoštevane tudi pripombe Evropske centralne banke, Mednarodnega denarnega sklada in protikorupcijske komisije, kar pomeni, da je bila razprava široka in upoštevane so bile seveda tudi pripombe. Ta zakon daje odgovornost vladi, da sanira banke zato, da bo služilo gospodarstvu. Ta banka pa ne uzakonja korupcije na legalen način. Ta zakon morda preprečuje nadaljnje klientalistične povezave. Ta zakon morda preprečuje dajanje prijateljskih ali političnih kreditov. Ta zakon transparentno ureja odgovornost za podeljevanje teh kreditov. Ta zakona na hitro, bom rekel, na učinkovit in hiter način želi razrešiti problematiko slabih terjatev v slovenskem gospodarstvu. Zaradi teh razlogov bo Slovenska demokratska stranka podprla ta zakon.
V imenu Poslanske skupine DeSUS ima besedo gospod Franc Jurša.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini DeSUS bomo predlagani zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank podprli. To pa zaradi tega, ker smo imeli od poletja vso možnost z našimi strokovnjaki sodelovati pri oblikovanju tega zakona. Mislim, da so vsi skupaj naredili takšen zakon, ki bo prinašal nujno potrebne rešitve za sanacijo slovenskih bank in s tem tudi za sanacijo našega gospodarstva, saj se bodo s sredstvi bank lahko tudi delili krediti in s tem se bo pomagalo na sploh gospodarstvu. Nekdo mi je prišepnil na glas, bolj na glas kot po tiho, ja, nisi govoril tokom dneva. Ne nisem, ker v tem Državnem zboru govorimo dva jezika. Eden drugega ne razumemo. Mi, ki pa ne razumemo nobenega, pa ne govorimo in smo tiho. Predvsem zaradi tega, ker mislimo, da to, kar počnemo v tej hiši, ne prinaša k rešitvam in boljšemu stanju države in situaciji, v kakršni smo. 9 ur smo govorili in nismo naredili nobenega napredka. Spoštovani, preizkušene metode – dovolite, gospod Han, da povem do konca – rešitve, ki smo jih v preteklosti imeli večkrat na dlani oziroma so se izvajale dokapitalizacije slovenskih bank, so pokazale, da niso prava rešitev. Veste, če kmetici dvakrat na vrtu ali pa na njivi ne zraste česen, ona ga več tam po kmečki logiki nikoli več ne bo sadila. Šla bo v neko novo obliko, nekaj novega bo tam posadila. Mi pa, ne vem kolikokrat, želimo na isti način reševati slovenske banke z dokapitalizacijo. To je preživela metoda in upam, da smo vsi skupaj, tisti ki smo, našli boljšo rešitev za sanacijo bank. Hvala lepa.
V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije ima besedo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Najavljam podporo s strani Poslanske skupine Nove Slovenije Predlogu zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Gospe in gospodje, danes se izteka več kot 8-mesečno obdobje, od kar je s podpisom koalicijske pogodbe 25. januarja letos koalicija zelo jasno napovedala, kako bo reševala problem slabih kreditov in kako bo spodbudila kreditno aktivnost slovenskih bank v državni lasti. Hvala vsem, ki ste se trudili za to rešitev, o kateri bomo kmalu odločali. Hvala tudi kolegom iz Socialne demokracije. Žal se ne morem zahvaliti kolegom in kolegicam Pozitivne Slovenije, ki jim je malo mar za to Slovenijo. Debata o tako imenovani slabi banki v Sloveniji traja že najmanj tri leta. Torej ne gre za nobeno hitenje. Veliko smo o tem poslušali, brali in se tudi prepričevali. Gre za zahtevno zakonsko materijo, ki bo ob kompetentnem menedžmentu, poudarjam, ob kompetentnem menedžmentu, ki ve, kaj je poslovna etika, dala učinke. Mi verjamemo v Poslanski skupini Nove Slovenije, da bo ta rešitev dala učinke. Amandmaji. Res je, veliko jih je bilo, ampak z njimi smo dejansko uspeli, da je prvotna rešitev konvergirala k boljši in dobri rešitvi. To je povedal tudi guverner Banke Slovenije. V zadnjem času se v Sloveniji mudijo predstavniki eminentnih mednarodnih institucij. OECD podpira to vlado v prizadevanju za stabilizacijo javnih financ in za sanacijo bank. Prav tako Evropska komisija. Prav tako IMF. IMF podpira to vlado v prizadevanjih za stabilizacijo javnih financ in sanacijo bank. Prav tako je Evropska centralna banka dala zeleno luč tej rešitvi. In ponavljam še enkrat danes našo zavezo tukaj pred slovensko javnostjo, berem koalicijsko pogodbo, "s priznanjem slabih kreditov se bo sprožil tudi postopek ugotavljanja odgovornosti za njihov nastanek". In ta vrsta odgovornih ljudi, ki so bili odgovorni za slabo stanje v naših bankah, bo izjemno dolga. Poslanska skupina Nove Slovenije torej to rešitev podpira in bo tudi spremljala njeno implementacijo. Hvala lepa.
Po osmih urah debate prehajamo na odločanje o Predlogu zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Je pa še želja po obrazložitvi glasu. Kaj drugega kot da vas poprosim ali pozovem, da se obrazložitvi odpoveste oziroma da se vsaj držite poslovniške določbe o obrazložitvi, ne morem, bi pa vendarle še enkrat rekel, 8 ur že o zakonu razpravljamo in mislim, da je bilo vse povedano. Želite obrazložiti glas? Da. Odpiram prijavo za obrazložitev glasu posameznih poslank in poslancev v njihovem lastnem imenu. Besedo za obrazložitev glasu ima mag. Borut Ambrožič.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pozdrav vsem prisotnim! Težko bi danes kako drugače obrazložil glas, kot sem ga že prejšnji teden, ko smo pravzaprav prestavljali odločanje na včerajšnji oziroma potem posledično na današnji dan. Danes je bilo že večkrat povedano, lahko bi rekli, da je šlo za nek trk dveh razmišljanj, leve ali desne strani v tej dvorani, ali iskanje rešitev. Predlagani rešitvi, kot sem že zadnjič povedal, je množica eminentnih strokovnjakov in institucij nasprotovala, zato tudi sam pritegnem njihovemu nasprotovanju in predlaganega zakona ne bom podprl. Bi pa kljub temu povzel besede kolega Branislja, sem si jih nekako zapomnil, da se strinjam, da je važna predvsem implementacija predlaganega zakona in ne zakon kot tak na papirju, tako da bom tudi sam z velikim zanimanjem spremljal rešitve, ki so jih predlagatelji kot argumente za sprejetje predloga navajali, ali se bodo v praksi tako tudi res izvrševali. Hvala.
Za obrazložitev glasu ima besedo gospod Srečko Meh.
Gospe in gospodje! Naj nocoj poskušam še enkrat povedati, da danes ne vemo, ali bo 4 milijarde dovolj, ker je lahko tudi 6 milijard slabih naložb. In ne drži, da bomo s slabo banko odpravili dokapitalizacijo tudi naših treh bank. Kljub temu bomo naše tri banke morali dokapitalizirati. S tem, kar delamo, kreditnega krča ne bomo odpravili. Nihče danes ni povedal, kdaj bomo lahko začeli s kreditiranjem gospodarstva, kdaj bomo spremenili odnos bank do kreditojemalcev. Danes dajemo zeleno luč, da bo Vlada Republike Slovenije poleg Slovenskega državnega holdinga odločala o prodaji družb iz Slovenskega državnega holdinga, odločala tudi o vseh ostalih naložbah, ki jih danes prenašamo v slabo banko, če tako rečem. 4 milijarde so, gospe in gospodje, namenjene vsem bankam, vsem slabim naložbam, ne samo državnim bankam. To je treba jasno povedati, in to davkoplačevalci morajo vedeti. Nekaj pa je kristalno jasno. Kristalno jasno je, da bomo 1,2 milijarde v celoti plačali za Zvon Ena, za naložbe, ki so v Zvonu Ena, in zato odločno nasprotujem proti temu zakonu zaradi njegove rešitve. Sprejemali smo ga po hitrem postopku, včeraj smo dobili amandmaje in danes bomo odločali o tem, kar je zame daleč od normalnega postopka.
Gospod Mirko Brulc.
Spoštovani! Res je, 9, 10 ur je tekla razprava, toda nekateri se niti oglasili niso, tako da gospod Jurša ima lahko čisto vest. Prizadevanje Socialnih demokratov pa je bilo, da bi ta zakon izboljšali, vendar pri tem seveda nismo uspeli. Vlada s tem zakonom ne razbremenjuje denarnic občank in občanov, ampak jih bo še naprej ropala. V to sem prepričan zato, ker te 4 milijarde poroštev bo na nek način enkrat treba poračunati, in to bo šlo iz denarnic davkoplačevalcev. Zame je pomembno, da predloga tega zakona ni sprejel Državni zbor, ampak koalicija. Glasoval bom proti temu zakonu.
Mag. Dejan Židan, izvolite.
Hvala, predsednik. Še zadnjič, spoštovani poslanke in poslanci! Glasoval bom proti temu zakonu. Ne zato, ker ne vem, da je kreditni krč, ki je v državi, trenutno najhujše zlo, je najhujše zlo, ampak zato, ker je koalicija na predlog Ministrstva za finance ubrala napačno pot. Ubrala je pot z zakonom, ki bo Slovenke in Slovence, državljanke in državljane obremenil do 4 milijarde evrov, ne da bi bile banke sanirane, saj je bilo danes med razpravo jasno napovedano, da bo treba banke dodatno sanirati in poskrbeti za boljše vodenje. Prav tako je koalicija izbrala pot, ki ji nasprotuje večina eminentnih slovenskih strokovnjakov, pot, ki ji tudi mednarodni tuji strokovnjaki niso naklonjeni, in pot, ki bo dala učinek čez daljše obdobje – ne takoj, kar bi dala dokapitalizacija. Zlasti pa vzbuja skrb, ker pri tem ni izdelan način, kako v bistvu prenesti slabe terjatve, kar bo omogočalo mnogo zlorab. Da so zlorabe možne, pa nakazuje tudi danes mnenje koalicije, da ni treba, da vsaj nekatere dele zakona ponovno preverijo v Državnemu zboru. Torej nek namen imeti koristi od tega zakona je vsaj meni bil zelo jasno nakazan. Proti temu zakonu bom glasoval, ta zakon bo brez potrebe slovenske državljane in državljane preveč obremenil, ampak kriva za to pa je koalicija, z vami, predsednik, na čelu.
Gospod Matevž Frangež, izvolite.
V situaciji, ko bi moralo biti vsem nam v interesu, da na čim bolj učinkovit in čim bolj poceni način rešimo vprašanje sanacije naših bank, uresničuje vladna večina svojo politično agendo. Krčenje socialnih pravic, vnašanje strahu, zmanjševanje kredibilnosti države in zniževanje pričakovanj ljudi ima zelo jasen politični cilj. Danes sprejemate zakon, ki je eden od dveh temeljev za razprodajo državnega premoženja. Ne rešujete sanacije bank, ne zaganjate kreditne aktivnosti, s tem zakonom vgrajujete sistemsko potrebo po tem, da ne glede na vprašanje, kaj neka naložba pomeni za razvoj te države, za delovna mesta, čim prej po najkrajšem postopku prodamo. Sanacija bank in Slovenski državni holding sta dvojčka. Dvojčka, ki bosta pripeljala do slabih rešitev. Na voljo ste imeli cenejše, dostopnejše, transparentnejše in tehnično izvedljivejše alternative, ki bi izboljšale kapitalsko ustreznost bank, s tem bankam povrnili kredibilnost na mednarodnih finančnih trgih, omogočili novo najemanje posojil na medbančnem trgu, s tem pa podaljšanje ročnosti posojil podjetjem in na ta način prelitje marsikatere slabe naložbe ponovno med stabilne odplačevalce dolga. Odločili ste se za napačno pot. Ne zato, ker bi bilo to pametno, ampak zato, ker to hočete. Jaz bom Predlogu zakona o ukrepih za stabilizacijo bank nasprotoval.
Gospod Matjaž Han.
Lepa hvala. Spoštovani in spoštovane! Sigurno smo imeli danes vsi skupaj en cilj oziroma dva cilja. Prvi cilj, da saniramo banke, in drugi cilj, ki je za moje pojme zelo pomemben, da odpravimo kreditni krč. Dejstvo pa je, da sta naša dva koncepta totalno in bistveno različna. Zdaj bom pa povedal zakaj. Vi boste za ta dva cilja porabili za moje pojme bistveno preveč davkoplačevalskega denarja. Prvič, porabili boste 4 do 5 milijard zato, da boste izdali poroštvo, da boste slabe terjatve prestavili iz bank v to družbo, in drugič, da boste kreditni krč odpravili, boste morali še dokapitalizirati banke z milijardo evri. In temu se ne boste mogli izogniti. Drugo, kar mislim še povedati, preveč nejasnosti je v tem zakonu. Če se ustavim samo pri vrednotenju teh slabih terjatev, kar je gospod Krušec jasno povedal, če bodo previsoke, bo Evropa smatrala, da gre za državno pomoč, če bodo prenizke, bomo morali pa dokapitalizirati banke. In mi smo si danes podpisali na nek način dokument, kjer bomo, že vemo, v startu zapravili 5 milijard davkoplačevalskega denarja, da bomo zasledovali ta dva cilja. Jaz mislim, da je naš koncept bistveno lažji, bistveno boljši, res pa je, da nimamo ta moment tudi mi prave analize, samo bolj žalostno je, da je vi nimate, pa vladate. Jaz bom vašemu načinu na nek način nasprotoval. Strah pa me je za vašo ekonomsko politiko, ker vemo, da jutri sprejemate zakon, ki bo dvignil DDV na medije, in bo gospodarstvo še bolj, bom rekel, na nek način zategnil, da ne bodo mogli na nek način poslovati. Mislim, da je vaša ekonomska politika zgrešena. Hvala lepa.
Krog obrazložitev bo sklenil, vsaj upam tako, mag. Ivan Vogrin.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Vsi bomo imeli koristi, če se bodo izpolnile obljube predlagateljev zakona. To bo znano že v enem do dveh let. Nekoliko moti le izredna popolna razdeljenost, diametralna nasprotnost med predlagatelji zakonskih rešitev in vsemi ostalimi: opozicijo, Banko Slovenije, Združenjem bank Slovenije, strokovno zainteresirano javnostjo. Doslej se je pokazalo, da velika neenotnost običajno ne prinese rešitve, ki so koristne za večino, ampak nasprotno – za manjšino. Upam, da bo tokrat drugače. Upamo lahko, da se ne bo ponovilo dejstvo izpred skoraj 20 letih, ko je deljenje lastninskih certifikatov vsem državljanom prineslo koristi le peščici. Sedaj pa delimo dolgove državljanom, in le upamo lahko, da ne bo na ta račun imela koristi le manjšina, ki ve, kako se dela in ki ima dovolj informacij. Zaradi velike neenotnosti in ker menim, da je takšno zakonodajo vendarle treba sprejemati po redni poti, sem pa seveda aktivno sodeloval tudi v delovni skupini in pri razpravah, bom ohranil aktivno nevtralnost in se bom pri glasovanju vzdržal. Hvala.
Hvala. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala. Nisem pravnica, pa vendarle menim, da slabega zakona ni mogoče popraviti ali spremeniti v dobro realizacijo. Nisem tudi prepričana, da centralizacija ukrepanja in nova politizacija zagotavljata bistveno boljše ukrepanje, ker ne pristanem na tezo, da edino vlada ve, kaj je dobro za ljudi. Če bi to bilo, potem bi ljudje tudi izrekali višjo javno podporo vladi. Ne morem pozabiti, ne morem mimo tega, da je podpora izjemno nizka. Tudi se ne morem zadovoljiti s tem, da samo ena politična opcija ve, kaj je dobro za ljudi. In pričakovala bi, da bi bila stroka, Banka Slovenije, strokovnjaki, ki niso delali za našo stranko kakšnih političnih ali strokovnih analiz, ampak smo tisto, kar smo citirali, vsaj zase lahko trdim, brali v javnih občilih. Zato so mi javna občila zelo dragocena in to, da bo DDV dvignjen za medije, zagotovo ni v dobro ljudi in ne pomaga [[...]]
Kolegi, minuto pozornosti še prosim.
[[...]]k boljši obveščenosti. Zdaj lahko koalicija kolikor hoče glasno protestira, ampak jaz zakona ne bom podprla. Zakon ne govori ne o tem, kakšni bodo socialni učinki, kakšni bodo direktni učinki na gospodarstvo, samo preberite si, kaj piše v uvodu zakona, kakšni bodo na razvojno načrtovanje – ničesar od tega. Samo verjeti bi bilo treba, da bo to rešitev, ki bo začela učinkovati takoj in ki bo dobra za vse. Bo za nekatere. In tisti zagotovo hočete imeti svoj prav. Hvala.
Mag. Majda Potrata je imela zadnjo besedo danes. Po točno 9 urah debate prehajamo na glasovanje o Predlogu zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 9. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in mu želim srečno pot do uveljavitve in do uspešne izvedbe. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in tudi 6. sejo Državnega zbora. Obveščam članice in člane Odbora za zdravstvo, da se bo čez 10 minut začela 5. nujna seja Odbora za zdravstvo v sejni sobi 212.