Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje, pričenjam z nadaljevanjem 23. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem in vas obveščam, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci in poslanka: Anton Anderlič, Samo Bevk od 15. ure naprej, Zmago Jelinčič Plemeniti, Aurelio Juri, Bojan Kontič od 18. ure naprej in Marjetka Uhan. Preden preidemo na obravnavo 16. točke dnevnega reda, vas želim obvestiti, da Odbor za promet na včerajšnji seji ni dokončal obravnave Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu, zato tega zakona Državni zbor danes ne more obravnavati. S tem v zvezi bo predsedujoči danes v okviru glasovanj na podlagi 74. člena Poslovnika Državnega zbora predlagal zboru, da se razprava in odločanje o navedenemu predlogu zakona preloži na eno naslednjih sej. Prosim, če upoštevate navedeno ob tem, da vas seznanjam, da bo Državni zbor iz tega naslova prešel na glasovanje ob 18. uri in 30 minut. Mi pa prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA POROČILA NADZORNEGA ODBORA SKLADA KMETIJSKIH ZEMLJIŠČ IN GOZDOV REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2004. Ob tem vas seznanjam, da imamo za to točko predviden čas 2 uri in 55 minut. Poročilo je v obravnavo zboru predložil Nadzorni odbor Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, zato besedo dajem dr. Mariji Osvald, predsednici Nadzornega odbora Sklada za dopolnilno obrazložitev predlaganega besedila. Izvolite, prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! Na današnje poročanje sem pristala zaradi kontinuitete dela, sicer pa bi moral to delo opraviti moj predhodnik gospod dr. Vojtic, ki je bil predsednik Nadzornega odbora v obdobju do sredine leta 2005. Stališče takratnega nadzornega odbora pred ugotovitvami Računskega sodišča so bili, da računovodski izkazi razen v delu, ki se nanašajo na stanje kmetijskih zemljišč in gozdov, v vseh pogledih podajajo resnično sliko finančnega stanja sklada, čeprav je bilo v letu 2004 prenesenih na sklad več kot 6.000 hektarjev kmetijskih zemljišč, prenosi še niso v celoti realizirani, zaradi česar ni mogoče natančno dopolniti dejanskega stanja vrednosti premoženja, s katerimi gospodari sklad v imenu Republike Slovenije. Takrat je nadzorni odbor ugotavljal še naslednje: da sklad izvaja zadane naloge v skladu z zakonskimi določili, da je sklad zaključil leto 2004 s presežkom prihodkov nad odhodki v višini 555 milijonov tolarjev, da je imel sklad sklenjenih več kot 15.0000 pogodb za nekaj več kot 64.000 hektarjev zemljišč, da so sklenjene zakupne pogodbe v skladu z Zakonom o kmetijskih zemljiščih, da v posameznih primerih bodisi zakupa ali prometa s kmetijskimi zemljišči, s katerimi se je nadzorni odbor podrobno ukvarjal, bile so fizične in pravne osebe, glede na razpoložljivo dokumentacijo ni ugotovil protipravnih ravnanj. Za leto 2004 je nadzorni odbor izpostavil še naslednja dejstva: da ima sklad z uporabo sodobnih tehničnih in tehnoloških pripomočkov omogočen celovit vpogled v gospodarjenje z zemljišči; da je sklad v zaključni fazi uveljavitve sistema certificiranja gozdno-lesnih sortimentov pri koncesionarjih; da sklad do konca leta 2004 ni v celoti uskladil poslovanja z Zakonom o dostopu do javnih informacij. In potem je bilo kontradiktorno navedeno, da nadzorni odbor do konca mandata ni uspel preveriti zakonitosti poslovanja sklada, zaradi česar je povabil Računsko sodišče, da takoj pristopi k temeljitemu pregledu poslovanja sklada zaradi suma, da obstajajo nepravilnosti na vseh segmentih poslovanja. Sledila je revizija Računskega sodišča, ki je ugotovilo za leto 2003 in 2004 v vrednosti 1,5 milijarde SIT napak in nepravilnosti s podrobnim opisom posameznih dogodkov in ugotovitvijo, da je sklad deloval negospodarno in neučinkovito pri posameznih poslovnih transakcijah, predvsem ko je kmetijska zemljišča prodajal pod ceno, v zakup ni oddal vseh kmetijskih zemljišč, kmetijska zemljišča je oddajal brezplačno in zaračunaval prenizko zakupnino, zemljišča, predvidena za stavbna, je prodajal po nesorazmernih nizkih cenah in z neposrednimi pogodbami, je investiral namene, ki niso pomenili vlaganj v izboljšanje kmetijskih zemljišč in gozdov, je neupravičeno priznaval stroške zakupnikom, ni zagotovil izvedbe javnih dražb pri prodaji lesa, ni poskrbel za vzpostavitev popolnih evidenc zemljišč, ni vpisal kupljenih nepremičnin v zemljiško knjigo, ni odvedel razlike prihodkov nad odhodki v državno blagajno, ni ustrezno načrtoval in vzpostavil sistema za merjenje uspešnosti sklada pri doseganju razvojnih ciljev. Revizijskemu poročilu so sledili popravljalni ukrepi. Odzivno poročilo je Računsko sodišče ocenilo v porevizijskem poročilu kot pozitivno. Vrednotenje je bilo nezadovoljivo le v segmentu nakazila razlike prihodkov nad odhodki za leto 2004 v višini 470 milijonov v državno blagajno. Z zadovoljstvom lahko danes poročam, da je tudi ta segment v nizu nepravilnosti odpravljen in da so bila že prejšnji mesec sredstva nakazana v proračun. S sedanjim načinom dela je na skladu vzpostavljeno tako podporno okolje, da se izvajajo vsi predvideni popravljalni ukrepi. Navedla bi jih samo nekaj: urejajo se evidence; sistemski način odpravljanja napak in usklajevanje dejanske rabe se izvaja s projektom potencialne proste površine pod imenom PPOV [[?]] , ki ga usklajujejo s projektom GERK - grafične evidence rabe kmetijskih zemljišč. S tem je sklad dobil možnost prekrivanja teh podatkov in identifikacijo napak v smislu odkrivanja uporabnikov površin, ki s skladom niso imeli sklenjenih zakupnih pogodb. Pridobile so se manjkajoče pogodbe za nakup poslovnih prostorov v letu 1995 in opravil se je vpis v zemljiško knjigo. Sproženi so postopki za sklenitev aneksov k naknadno kupljenim prostorom v letu 2000. Svet sklada je sprejel zahtevane manjkajoče dokumente, med njimi kot najpomembnejšo Razvojno strategijo sklada. Najlepša hvala.
Hvala vam. Poročilo je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Alojza Soka, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovana predsednica nadzornega odbora in ostali prisotni! Podal bom poročilo, čeprav v tem trenutku nisem več predsednik Odbora za kmetijstvo. Kar se tiče tega poročila, je bilo v preteklosti tako, da je poročilo vedno obravnaval samo odbor, sprejel ugotovitveni sklep, tokrat pa je zaradi številnih polemik, ki so se pojavljale v javnosti, odbor odločil drugače in je predlagal, da to poročilo obravnava Državni zbor. Sicer pa je Odbor za kmetijstvo začel z obravnavo tega poročila že 13. oktobra leta 2005, in sicer se nanaša na poročilo na leto 2004. Takrat v oktobru, takoj po volitvah, poročilo smo prejeli v Državni zbor 12. julija 2005, to je nekako slab mesec po tistem, ko je prejšnjemu nadzornemu odboru potekel mandat in je že bil imenovan novi nadzorni odbor. Tako je v Državnem zboru prišlo do manjšega zapleta. Predsednik nadzornega odbora, dr. Igor Vojtec - ki bi danes, tako kot je bilo ugotovljeno, tudi moral to poročilo najverjetneje, ne vem, če je temu tako, ampak najverjetneje tukaj predstavljati -, najprej poročila za leto 2004 ni želel podpisati, po neki določeni korespondenci med menoj in njim je potem poročilo le podpisal, potem pa ni prišel na sejo odbora, brez opravičila, na kateri bi tudi to poročilo predstavil. Naj povem, da je poročilo potem na Odboru za kmetijstvo predstavila dr. Marija Osvald, ki je predvsem opozorila na dva, tri zapise v tem poročilu. Eden od teh je znesek 556 milijonov slovenskih tolarjev, ki bi ga moral Sklad za kmetijska zemljišča nakazati v državni proračun. Opozorila je tudi na dejstvo, da je prihajalo do prelivanja sredstev za različne namene znotraj sklada, prav tako pa je opozorila na dva sklepa, ki ju je sprejel prejšnji nadzorni odbor v prejšnji sestavi in sicer prvi sklep se nanaša na to, da naj Računsko sodišče pregleda poslovanja sklada, in drugi sklep, da se določi drugo revizijsko hišo za redni pregled poslovanja sklada. Zaradi tega in še nekaterih drugih dejstev, ki so se pojavljala v javnosti, se je takrat odbor odločil, da sejo odbora in obravnavo poročila začasno prekinemo in smo potem s svojim delom nadaljevali 13.6.2006, se pravi v tistem trenutku, ko smo dobili poročilo Računskega sodišča, ki je danes tudi na mizi pred vami. Ugotovitve Računskega sodišča so takšne, da je bil naš sklep, da z obravnavo poročila počakamo, utemeljen. Računsko sodišče je ugotovilo številne nepravilnosti, jaz jih sedaj tukaj ne morem predstavljati, ker bo potem mi zmanjkalo časa, vendar smo tudi takrat, junija 2006 nekako po krajši razpravi skupaj ugotovili, da dokler ne bomo imeli porevizijskega poročila Računskega sodišča, ni potrebe, da Odbor za kmetijstvo naredi dokončno obravnavo. Tako smo sejo prestavili, in sicer smo počakali do 9. novembra 2006, ko je tudi porevizijsko poročilo prišlo in takrat je odbor za kmetijstvo dokončno opravil svojo obravnavo in obravnavo sprejel z dvema zaključnima sklepoma, o katerih boste tudi danes odločali in za katere bi v imenu odbora predlagal, da ju tudi sprejmete. Prvi sklep se glasi: Državni zbor predlaga Vladi Republike Slovenije, da čim prej pripravi ustrezne spremembe Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije in Zakona o kmetijskih zemljiščih. To smo predlagali zato, ker tako nadzorni odbor v novi sestavi kot tudi Računsko sodišče ugotavlja, da gre za pomanjkljivost v samem ustanovnem aktu, ali sklad deluje kot sklad, ali deluje kot javni zavod; in je to treba zakonsko urediti. In potem še drugi sklep: Državni zbor predlaga Vladi Republike Slovenije, da prouči možnost skrajšanja koncesijskih pogodb za gozdove v državni lasti. Hvala lepa.
Hvala vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima kolega Sok za podajanje stališča poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa. Se bom potem v nadaljevanju dotaknil tiste točke, za katero mi je prej zmanjkalo časa. V imenu poslanske skupine Nove Slovenije bi povedal, da smo zelo veseli, da je prišlo v Državnem zboru do obravnave tega poročila. Veseli zato, ker je Računsko sodišče ugotovilo številne nepravilnosti. Če navedem samo nekatere: sklad je organiziran kot območne in lokalne izpostave sklada, pri čemer pa v samih dokumentih oziroma statutu sklada ni opredelitev obsega območij območnih izpostav, kar pomeni, da pravzaprav predstavlja neke vrste način dela, kjer območne enote ne vedo, na kakšnem teritoriju so pravzaprav pristojne za vodenje postopkov v zvezi z delovanjem sklada. Nadalje je Računsko sodišče ugotovilo nekaj, kar smo že večkrat v prejšnjih obravnavah poročil ugotavljali na Odboru za kmetijstvo, da evidence o zemljišču sklada še vedno niso popolne, da niso usklajene s stanjem v naravi. Zaradi nepopolnih in neusklajenih evidenc pravilnega stanja premoženja v lasti države pa seveda lahko prihaja do številnih nepravilnostih. In te nepravilnosti so se v bistvu tudi pojavljale in Računsko sodišče jih je na veliko opisalo v tistem delu, kjer je pač Računsko sodišče lahko opravilo svoj nadzor. Seveda je jasno, da Računsko sodišče ni moglo opraviti nadzora nad celotnim poslovanjem sklada, ampak je opravilo nadzor samo nad nekim določenim delom in v tistem delu ugotovilo številne napake, predvsem po našem prepričanju zaradi neurejenih evidenc. Če evidence o stanju premoženja, ki ga država ima v tem skladu, niso urejene, potem seveda se takšne napake lahko tudi zgodijo. Sklad v preteklosti ni sprejemal dokumentov o dolgoročnih razvojnih načrtih, zaradi tega pa sklad ni imel ustreznih usmeritev za poslovanje; in če ni bilo usmeritev za poslovanje, potem si je seveda tudi lahko predstavljati, zakaj je prihajajo do številnih napak pri delovanju sklada. Zelo alarmantno je, da je Računsko sodišče ocenilo, da sklad ni zagotovil preglednega, gospodarnega, učinkovitega in uspešnega poslovanja, ker ni vzpostavil ustreznega sistema finančnega poslovodenja, niti sistema notranjega kontroliranja in notranjega revidiranja, ni sprejel usmeritev in internih pravic za gospodarjenje s kmetijskimi zemljišči, kmetijami in gozdovi in drugih pravil, finančnih načrtov pa ni pripravil v skladu s predpisi. Sklad ni pripravljal letnih programov prodaje stvarnega premoženja države, s katerim je opravljal, kot zahteva to zakonodaja. To je zelo kritična ocena Računskega sodišča in takšen netransparenten, negospodarni način delovanja sklada je seveda nas tudi pripeljal v situacijo, v kateri smo se v nekem trenutku znašli. Nadalje. Računsko sodišče ugotavlja, da je sklad s petnajstimi koncesionarji sklenil koncesijske pogodbe v nasprotju s 7. členom uredbe o koncesiji za izkoriščanje gozdov v lasti Republike Slovenije, saj nobena pogodba ne vsebuje natančne opredelitve gozdov, za katere je bila koncesija podeljena, niti seznamov gozdov, ki so jih koncesionarji pridobili odplačno. Torej zelo, bi rekel, kritično za samo delo sklada, čeravno danes nekateri pravijo, da se je pravzaprav tresla gora in rodila miš, ampak nam v Novi Sloveniji se te ugotovitve zdijo zelo kritične za samo delovanje sklada. Tukaj govori seveda samo o 15-ih koncesionarjih, že prej sem povedal, da je sklad oziroma Računsko sodišče opravilo neki določen obseg pregleda poslovanja, da pa ni moglo pregledati celotnega poslovanja sklada za leto 2003 in 2004. Mi smo prepričani, če bi to bilo možno narediti, da bi seveda ta številka 15-ih koncesionarjev bila bistveno višja. Nadalje. Sklad je koncesionarjem v koncesijskih pogodbah dovoljeval, da so les prodajali na podlagi neposredno sklenjenih pogodb in se s tem izogibali javnim dražbam, kar zahteva 9. člen uredbe o koncesiji. S tem so seveda tudi iztržili bistveno manj. Naslednje, kar se tiče delovanja zavodov za gozdove. Sklad je v letu 2003 z Zavodom za gozdove Ljubljana sklenil pogodbo, tako kot vedno, o pripravljalnih delih v državnih gozdovih. Zavod je v skladu s tem izstavljal račune, ti računi pa niso bili v ničemer specificirani in se pravzaprav ni vedelo, na kakšen obseg dela se ti računi nanašajo. O delovnih mestih in sistemizaciji ne bi, ker to se pravzaprav pojavlja kot težava na številnih področjih, in sklad ni nobena izjema, kar se tega tiče, ampak bolj v naši državi kot pravilo. Eno mogoče od zadnjih pripomb, da sklad v zaključnem računu izkazanega presežka prihodkov nad odhodkih ni nakazoval v državni proračun, kar bi moral. Torej, lahko bi še nekatere druge nepravilnosti omenil ali pa šel tudi nekoliko v detajle, pa mislim, da danes niti ni za to priložnost niti ni potrebe, kajti v tem času lahko z zadovoljstvom ugotovimo, da je Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov po tem poročilu Računskega sodišča s popravljalnimi ukrepi vse te pomanjkljivosti že odpravil, nazadnje tudi tega, da je nakazal presežek prihodkov nad odhodki v državni proračun. Ostaja pa eno od odprtih vprašanj, ki pa niti ni vezano na samo delo sklada, ampak je stvar našega organa, se pravi Državnega zbora in Vlade, to pa je sprememba Zakona o skladu kmetijskih zemljišč. Tako nadzorni odbor sklada kot tudi Računsko sodišče ugotavljata, da sklad v imenu nosi ime sklad, deluje pa po Zakonu o zavodih, torej to neusklajenost bo potrebno v kratkem s spremembo zakona popraviti in v kolikor bosta danes sprejeta sklepa, ki jih predlaga Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, to pa je, da se Vladi naloži, da v najkrajšem možnem času pripravi ustrezno spremembo Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, bo ta napaka oziroma ta neusklajenost, ta netransparentnost v delovanju sklada tudi dejansko odpravljena in poslanci bomo imeli možnost pri pripravi tega zakona aktivno sodelovati, še zlasti sedaj, ko imamo pred sabo tudi poročilo Računskega sodišča in ko nas Računsko sodišče opozarja, kaj vse bi bilo potrebno v poslovanju sklada popraviti. Druga zadeva, ki pa je verjetno težje izvršljiva, zato smo tudi v odboru predlagali, da naj Vlada prouči možnost, pa je, da se skrajšajo koncesijske pogodbe za gozdove v državni lasti. O tej zadevi je potrebno povedati, da smo zadevo podedovali, nasledili. Te pogodbe segajo v čas delovanja prejšnje Vlade, prejšnjih vlad, podpisane so za 20-letno koncesijsko obdobje in v teh 20-ih letih so najboljši slovenski gozdovi podeljeni v koncesijsko upravljanje gozdnim gospodarstvom, ki so danes vse po pravilu preoblikovani v delniške družbe. S tem se je po oceni Nove Slovenije naredila velika napaka, kajti z državnimi gozdovi bi v nekem določenem obsegu morali predvsem gospodariti tudi naši visokogorski kmetje, če želimo, da bomo na teh višinah obdržali kmetije. Tako pa še enkrat povem, da s temi gozdovi gospodarijo gozdna gospodarstva, ki so se spremenila v delniške družbe. To so menda takrat dobili zato, da so ohranili status vsem zaposlenim, tudi invalidom, vendar lahko v tem trenutku kritično ugotovimo, da so se tako zaposlenih kot tudi invalidov ta gozdna gospodarstva v tem trenutku že znebila, so jih po različnih poteh upokojili, z odpravninami zmanjšali število zaposlenih in podobno, in so tako povsem, kar se tega segmenta tiče, izenačeni z ostalimi gospodarskimi družbami. Ali je možno v tej situaciji te najemne pogodbe oziroma koncesijske pogodbe skrajšati ali ne. To naj prouči Vlada in če je možno skrajšati, potem tudi se postavlja vprašanje, pod kakšnimi pogoji. Vsekakor pa je potrebno zadeve urediti tako, kot jih je Računsko sodišče zapisalo v svojem poročilu in kot že danes tudi s strani sklada potekajo, da se lesni asortimenti ne prodajajo neposredno, ampak da se prodajajo na dražbi. In potem bo tudi država iz tega koncesijskega razmerja dobila več denarja, kot ga dobi sedaj. Sedaj je ta znesek napram milijonom, skoraj milijonu prodanih kubikov gozdov na letni ravni izredno nizek, par sto milijonov, in če bo iz tega koncesijskega razmerja pridobljeno več sredstev, potem bo možno uresničiti tudi tisto, kar vedno znova opozarja poslanski kolega Veber, to pa je, da se od prodaje lesa nameni tudi več denarnih sredstev za vzdrževanje gozdnih cest. Mi v Novi Sloveniji se s tem vsekakor strinjamo, vendar je potrebno najprej zagotoviti, da bodo koncesionarji za prodani les tudi primerno vsoto denarja odšteli državi, ne pa da vse dejansko gre v njihovo blagajno ali pa skoraj vse, država pa bi jim naj ob vsem tem še vzdrževala in popravljala gozdne ceste. To enostavno ne gre, to razpravo smo v tem Državnem zboru že opravili, ker je kolega Veber na to temo, če se ne motim, že tudi sam vložil spremembo Zakona o skladu kmetijskih zemljišč. Bo pa vsekakor, ko bo prišlo do predloga tega zakona, treba rešiti tudi status nezazidanih stavbnih zemljišč, potem razmerij občin do sklada in tudi vprašanje vzdrževanja gozdnih cest. V Novi Sloveniji bomo zelo aktivno sodelovali pri spremembi tega zakona. Hvala lepa.
Hvala vam. Mag. Janez Kramberger bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, predstavniki sklada, kolegice in kolegi. Čisto na kratko želim povedati par besed v imenu naše poslanske skupine. Res je prvič, da danes tu, v Državnem zboru obravnavamo Poročilo Nadzornega odbora Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije za leto 2004. Ponavadi smo to storili v Odboru za kmetijstvo. Mislim, da ni nič narobe, da tudi v parlamentu spregovorimo nekaj besed o delovanju sklada. Rompompom, ki se je zgodil takrat, ko sta se menjala predsednika nadzornih odborov, sedaj po dobrem letu vidimo, da je pravzaprav bilo samo ropotanje in za tem je bore malo stvari, ki jih lahko dokažemo. V imenu poslanske skupine želim povedati, da je bil to pravzaprav političen konstrukt, v katerega se je hotelo potegniti Slovensko ljudsko stranko in jo v tistem času, času volitev, nekako očrniti. Mislim, da to ni uspelo. Sicer je pa uspelo, da je direktorica sklada iz zdravstvenih razlogov odstopila. Vsi vemo, da je problem v zvezi s slovensko kmetijsko zemljo, tako z gozdovi kot kmetijsko obdelovalno zemljo, problem, ki ga vse od začetka slovenske države nismo uspeli rešiti. Mislim predvsem, da je bilo premalo oziroma v nekih segmentih sploh ni bilo politične volje, da bi lahko to vprašanje slovenskega kmetijstva uredili na evropsko primerljiv način. Še danes beležimo strukturo slovenskega kmetijstva predvsem v smislu velikosti slovenskih kmetij daleč pod povprečjem. In če gledamo samo ta segment velikosti slovenskih kmetij, bodo težko slovenske kmetije primerljive z evropskimi. Tu je potrebna politična volja, da bomo tako na Vladi kot tudi v slovenskem Državnem zboru to zadevo razumeli in jo uredili na evropsko primerljiv način. Trdim, da smo pri tem vsaj deset let v zamudi na nekih 30 ali 40 let podlage. Poročilo, ki je bilo podano tako s strani prejšnjega predsednika, kot tudi komentarji zdajšnje, aktualne predsednice nadzornega odbora in odzivno poročilo pa tudi seja, ki smo jo imeli kot Odbor za kmetijstvo, ne vem, če bi komentiral vsa ta izvajanja. Mislim, da gre tu za pomanjkanje strategije. Vesel sem, da je zdajšnji direktor Davolio uspel napraviti neko strategijo, in njegova izjava, če ne bo 25% tega zastavljenega cilja mogoče uresničiti, bo potrebna sprememba zakona. Jaz mislim, da bomo morali razmišljati o spremembi zakona in strategije. Tukaj sem prepričan, da gre za nacionalno strategijo, in tudi mislim, da imamo v Poslovniku zapisano, da nacionalne strategije sprejema Državni zbor, in mislim, da bi, kar se tiče zemljiške politike, morali priti v ta prostor in tukaj govoriti in tudi sprejeti strategijo. Na koncu, kolegice in kolegi, želim še enkrat poudariti, da je vprašanje zemljiške politike resna zadeva in kar se je pač dogajalo okoli tega poročila, trdim in najbrž boste mi tudi pritrdili v tem, da je šlo tukaj za diskreditacijo tako nekaterih vidnih članov naše stranke kakor tudi direktorice sklada. Dokazil o teh domnevnih nepravilnosti pa jih ni oziroma jih je zelo malo. Hvala lepa.
Hvala vam. Kolega Rudi Veršnik bo predstavil stališče poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov je bil ustanovljen z Zakonom o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije z namenom, da upravlja in razpolaga s kmetijskimi zemljišči in gozdovi v lasti Republike Slovenije. Sklad je istočasno tudi zavezanec v denacionalizacijskih postopkih. Organi upravljanja sklada so Svet sklada, direktor oziroma direktorica sklada in Nadzorni odbor sklada. Poleg naštetih organov upravljanja in Nadzornega odbora je v njihovo poslovanje v letu 2004 [[...]] [[Nerazumljivo.]] tudi zunanja revizijska hiša in Revizija d.o.o. Njihova ugotovitev za revizijo bilance stanja na dan 31.12.2004 je bila, da izkazuje pošteno sliko finančnega stanja sklada. Podobno ugotovitev je sprejel tudi takratni Nadzorni odbor. V letu 2005 je Računsko sodišče Republike Slovenije izvedlo revizijo pravilnosti in smotrnosti poslovanja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Le-to je v svojem poročilu z dne 31. maja 2005 izreklo negativno mnenje o pravilnosti poslovanja in enako tudi za smotrnost delovanja sklada v letih 2003 in 2004, še več. Računsko sodišče je zahtevalo od vodstva tudi odzivno poročilo. Odziv na ugotovitve Računskega sodišča je bil hiter in učinkovit, tako da je novo vodstvo pravočasno in uspešno odgovorilo na vseh 12 zahtev po popravnih ukrepih. Računsko sodišče jih je ocenilo kot zadovoljive. K odpravi nepravilnosti, ki jih je ugotovilo Računsko sodišče, se je aktivno vključilo tudi Ministrstvo za kmetijstvo in gozdarstvo s pripravo sprememb Zakona o kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Kljub izvedbi vseh popravnih ukrepov ostaja odprto vprašanje nemotenega delovanja sklada. Zakon o skladu kmetijskih zemljišč v 10. členu nalaga skladu, da mora presežek prihodkov nad odhodki sklada plačati v državni proračun. Sklad je v skladu z zahtevo za odzivno poročilo to razliko že nakazal v državni proračun. Delovanje samega sklada pa bo zaradi te zahteve iz 10. člena zakona v prvih mesecih novega leta blokirano, saj s tem ostane sklad brez likvidnih sredstev vse do dotoka finančnih sredstvih tekočega poslovanja. Odgovorni na skladu se z namenom, da bo poslovanje sklada potekalo čim bolj nemoteno, še v naprej prizadevajo najti ustrezno rešitev. Kljub temu zaenkrat še nerešenemu problemu v Slovenski demokratski stranki menimo, da je delovanje Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije po izvedeni reviziji Računskega sodišča ustrezno sanirano in da so zagotovljeni vsi pogoji za njihovo uspešno delo še v naprej. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Kolega Geza Džuban bo podal stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav predvsem predstavnikom sklada. V poslanskem klubu Liberalne demokracije ocenjujemo, da je obravnava tega poročila v tem času v Državnem zboru nesmiselna. Obravnavamo poročilo za leto 2004, kot prvi razlog. V tem času se je veliko stvari zgodilo, ki so bile izmišljene ali pa rešene na drug način. Da je običaj, da se tovrstna poročila obravnavajo v Državnem zboru nenavaden. Res je, da smo pričakovali od pristojnih institucij, ki so potem nadzirale dogodke, ki naj bi se zgodili v skladu, pričakovanja so bila takšna, da bi morda res ugotovili nekaj alarmantnih stvari, ki bi jih bilo potrebno sanirati tudi skozi organe pregona, vendar se to ni zgodilo in danes imamo na mizi zadevo, ki je v primerjavi s tistim, kar je obetala, skoraj nič. Prva seja Odbora za kmetijstvo je bila 13. oktobra 2005. Danes smo konec leta 2006. V tem času, ko je odbor prvič srečal to poročilo in naj bi se zgodile alarmantne zadeve, ki so v glavnem bile povezane z imenom Kuster, se je na naslednjih sejah ugotovilo, da v zvezi s temi zgodbami ni nič in da je predvsem to neki spopad z vidika kadrovskih čistk znotraj koalicije, vmes pa se je polotila druščina, ki je zlorabljala ta način diskreditacije, tudi katerih drugih iz opozicije ali še koga zraven. In res je, da je revizija in morda novo vodstvo prineslo neka opozorila, da so se zadeve na skladu uredile na način, da lahko funkcionira nekoliko drugače, vendar pričakovanja, ki so bila, se niso uresničila, kar je morda po svoje dobro. In prvo, kar je bilo, je bilo odzivno poročilo sklada, ki je bilo takšno, da je veliko stvari ovrglo na je Računsko sodišče, na ugotovitve Računskega sodišča, mi smo pa ugotovili, da Računsko sodišče ugotovilo tudi stvari, ki se niso zgodile. Pomeni, da smo postali pozorni tudi na poročilo Računskega sodišča in smo z rezervo obravnavali tudi ta dokument. Zanimivi so popravljalni ukrepi, ki so v šestih mesecih popravili vse napake na skladu, čudež, ki se je zgodil, za čestitati ljudem, če se je res to zgodilo. Postavlja pa se vprašanje: Ali zaradi tega, ker je novo vodstvo sklada, sedaj tečejo vse stvari tako, kot je treba; ali pa se lahko tam počenjajo tudi stvari, ki ne bodo nadzirane in bo nekomu marsikaj dovoljeno? Zastavljam kot vprašanje. Pred sabo imamo dva sklepa, do katerih se bodo člani poslanskega kluba Liberalne demokracije opredelili vsak po svoji vesti, ker je morda en sklep primeren, drugi pa je lahko ustavno sporen, zaradi tega se bomo vsak po svoje odločali o teh sklepih. Veliko je govora o sredstvih, ki se obračajo na skladu, gre za nekaj čez 500 milijonov, ki se obravnava vsak dan drugače; in tudi za ta sredstva je že aktualna Vlada sprejela sklep, da se ta sredstva zadržijo na skladu, in so se zgodbe na skladu dogajale tudi po želji sedanje Vlade. Torej, če kdaj v bodoče, potem bi morali tovrstno poročilo obravnavati sprotno, dokler so zadeve aktualne. S takšnim zamikom, kot je ta, posebej pa zaradi dogodkov, katere omenjam, pa se mi zdi, da je obravnava tovrstnega poročila v Državnem zboru nesmiselna. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Kolega Janko Veber bo podal stališče poslanske skupine SD. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. V poslanski skupini Socialnih demokratov ugotavljamo, da je bilo potrebno 13 let od ustanovitve Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, da je končno prišlo do razprave v Državnem zboru o poročilu Nadzornega odbora Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov. Tokrat je v obravnavi poročilo za leto 2004, kajti na podlagi poročil nadzornega odbora je vendarle bilo izpostavljeno toliko problemov, da ni šlo na odboru drugače, kot da je odbor izglasoval sklep, da obravnavo opravi tudi Državni zbor. Ključni problem, zakaj je do teh težav pri delovanju sklada in nepravilnosti pri delovanju sklada prihajalo, pa je zagotovo tudi v njegovem statusu, kajti gre za paradržavni sklad, ki deluje vzporedno z Vlado in vzporedno z Državnim zborom. Dejstvo je, da neposrednega vpliva in odgovornosti na delovanje sklada posamezno ministrstvo nima, kajti Državni zbor imenuje predstavnike v svet sklada, Državni zbor imenuje predstavnike nadzornega odbora in Državni zbor imenuje direktorja sklada. Seveda vse skupaj večinoma na predlog Vlade, tako da je nenazadnje nekako Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano edini, ki je do sedaj obravnaval ta poročila, in nikoli pri teh poročilih ni bilo možno dobiti natančnega vpogleda v poslovanje sklada. Šele revizijsko poročilo Računskega sodišča o pravilnosti in smotrnosti poslovanje sklada je dokončno utemeljilo vsa ta leta podane očitke, da sklad ni sprejel internih pravil za gospodarjenje s kmetijskimi zemljišči, s čemer ni zagotovil preglednega, gospodarnega, učinkovitega in uspešnega poslovanja. Sklad tudi ni opredelil operativnih del in obsegov moči svojih območnih izpostav. Torej ni izvedel tudi prenosa vseh kmetijskih zemljišč v državno last. V zakup ni dajal vseh zemljišč, ni poskrbel za vpis zakupnih pogodb v zemljiško knjigo, nepravilno je obračunaval zakupnino ali je tudi neupravičeno pobotal zakupnino za odplačno pridobljena zemljišča in tudi ni pravočasno sklepal koncesijskih pogodb in ne nazadnje v proračun Republike Slovenije ni nakazoval presežka prihodkov nad odhodki. Vse to je bilo tudi predmet interpelacije, katero smo poslanci Socialnih demokratov vložili že leta 1999 proti takratnemu ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, gospodu Cirilu Smrkolju. Interpelacija je takrat bila zavrnjena, češ da so očitki neutemeljeni. Računsko sodišče oziroma revizijsko poročilo Računskega sodišča je, lahko rečemo, dokončno potrdilo tiste očitke, ki smo jih leta 1999 predstavili v interpelaciji. Takrat smo očitali ministru, da omogoča skladu nezakonito, negospodarno, samovoljno poslovanje sklada in v poslovanju sklada zaradi pomanjkanja internih pravil ni korektnega in poštenega razpolaganja s kmetijskimi zemljišči in gozdovi, dovoljuje pa se tudi posebno okoriščanje in okoriščanje na podlagi strankarskih interesov in zvez. Torej vse to je bilo takrat predmet te interpelacije in tudi ocena škode za državni proračun zaradi neurejenih razmer je po naših ocenah bila skorajda milijardna. Zato seveda danes v poslanski skupini Socialnih demokratov ponovno pozdravljamo, da je prišlo do pregleda Računskega sodišča in da je sklep Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano bil takšen, da Državni zbor obravnava to poročilo. Nismo pa zadovoljni z dejstvom, ki je že sledilo obravnavi poročila za leto 2005, ko je odbor ponovno sprejel sklep, da ni potrebna obravnava poročila nadzornega odbora za leto 2005 na seji Državnega zbora. Namreč, porevizijsko poročilo Računskega sodišča je sicer zadovoljivo, ni pa seveda dokončno odpravljeno na vseh področjih, torej na vseh področjih še vedno niso dokončne odpravljene vse pomanjkljivosti. Že samo dejstvo, da naj bi prenos zemljišč na državo, ki ga opravlja sklad, trajal do leta 2010, je vreden temeljite razprave, zakaj si je sklad ponovno vzel še obdobje do leta 2010, da prenese vsa zemljišča v upravljanje in gospodarjenje oziroma v državno last. To je izjemno dolgo obdobje, če vemo, da sklad deluje že od leta 1993. Gre tudi za ostala vprašanja, ki so še vedno sicer zadovoljivo utemeljena, da se bodo reševala, recimo evidenca kmetijskih zemljišč naj bi se vzpostavljala, vendar še vedno so postavljena opozorila, da ni zagotovil, da bo sklad vzpostavil evidenco prav na vseh zemljiščih. Dolgoročni razvoj sklada je nekaj, kar je do sedaj vedno manjkalo pri poslovanju sklada, in ne bi bilo odveč, če bi dolgoročni razvoj sklada tudi znotraj poročila nadzornega odbora obravnaval Državni zbor, kajti vendarle gre za daleč največje površine v Republiki Sloveniji oziroma premoženje, s katerim ta sklad upravlja in gospodari, kajti v letu 2004 je imel sklad sklenjenih 15.526 zakupnih pogodb na 54.604 hektarjev površin. Skratka, gre za izjemno veliko premoženje, s katerim sklad gospodari, in mi menimo, da bi bilo prav, da se Državni zbor letno na svoji seji seznanja z dolgoročnim razvojem sklada in tudi sprotnim spremljanjem gospodarjenja na kmetijskih zemljiščih in seveda tudi na državnih gozdovih. Gre pa tudi še za celo vrsto nerešenih vprašanj, ki ostajajo pravzaprav v zraku ravno zaradi tega, ker se evidenca kmetijskih zemljišč očitno še ne bo vzpostavila vsaj nekje do leta 2010, po oceni. Namreč, vsa zemljišča, s katerimi sklad gospodari in upravlja, se vendarle nahajajo tudi na območjih lokalnih skupnostih. Dejstvo je, da v organih sklada ni predstavnikov lokalnih skupnosti. Sklad prodaja komunalno opremljena stavbna zemljišča in od koncesij v državnih gozdovih ne pripada občinam del odškodnine, ki sicer pripada državi, državi, torej so tudi občine na tem področju pri gospodarjenju s temi naravnimi dobrinami oškodovane. Gre za edino koncesijo v Republiki Sloveniji na naravnih dobrinah, od katerih del odškodnine za izkoriščanje te naravne dobrine ne pripada občini, na kateri se ta prihodek ustvarja niti tolar. In ob dejstvu, da se zavedamo, da je sklad tudi zavezanec pri denacionalizaciji, bi Državni zbor moral tudi spremljati, kako se izvaja denacionalizacija, kajti v interesu nas vseh je zagotovo, da se denacionalizacija zaključi čim prej. Namreč, sklad je tudi postal zavezanec za izplačilo odškodnin za nezmožnost uporabe zemljišč po 72. členu Zakona o denacionalizaciji in dlje kot bo trajalo vračilo zemljišč v postopku denacionalizacije, večje oziroma višje bodo te odškodnine, ki pa že sedaj presegajo zmožnosti, ki jih sklad ima pri svojem poslovanju. Torej, to so vprašanja, zaradi katerih bi zagotovo Državni zbor moral letno obravnavati to poročilo in s tem poskuša doseči cilj, da se čim prej zaključi denacionalizacija, da se čim prej zmanjšajo te obveznosti do sklada in da tiste obveznosti, ki jih sklad ne more prevzeti, prevzame država in da zato tudi primerno oblikujemo svoje javne finance. Seveda pa tudi pričakujemo, da bo sklad resnično čim prej prenehal gospodariti in upravljati s stavbnimi zemljišči in če že prodaja ta zemljišča, da postane prihodek sklada tisti del vrednosti zemljišča, ki je ovrednoten kot kmetijsko zemljišče, razlika do stavbnega zemljišča pa zagotovo mora pripadati občinam, ki tudi komunalno opremljajo takšna zemljišča in vlagajo svoja sredstva v višjo vrednost zemljišč. Sklad ne vloži niti tolarja v komunalno opremljanje, jih pa drago proda. Je pa to tudi eden od največjih problemov pri delovanju sklada, kako in na kakšen način oblikuje zemljiško politiko, predvsem pri stavbnih zemljiščih. Še najmanj problemov je pri kmetijskih zemljiščih, veliko več problemov ima sklad pri prodaji stavbnih zemljišč, ki so na trgu veliko bolj zanimiva. Kot sem že povedal, pričakujemo, da bi tudi pri sklepu, ki ga odbor predlaga, da Državni zbor predlaga Vladi, da čim prej pripravi novelo Zakona o javnih skladih ter vloži v zakonodajni postopek, s katero bo določila osrednje spremembe Zakona o skladu kmetijskih zemljišč, da o teh spremembah upošteva tudi ta naša opozorila, da v organih sklada ni predstavnikov lokalnih skupnosti, da sklad gospodari tudi s stavbnimi zemljišči, da se ne obračunavajo oziroma ne vrača del odškodnin iz koncesij na območje lokalnih skupnosti. S tem bi zagotovo prišli do bistveno bolj realne slike pri poslovanju sklada, kot je to danes zagotovljeno. Povsem nepotreben se nam pa zdi sklep odbora, ko predlaga Vladi, da preuči možnost skrajšanja koncesijskih pogodb za gozdove v državni lasti. Dejstvo je, da je ta proučitev bila že velikokrat preizkušena na Ustavnem sodišču in da ta sklep pravzaprav nima nobene podlage, da se ponovno nekaj prouči, kar je bilo do sedaj resnično že velikokrat proučeno tako s strani Zakonodajno-pravne službe kot tudi Ustavnega sodišča. Tako da nekateri sklepi, ki jih je odbor sprejel, jih je resnično sprejemal nekako po nepotreben, ker je to že vse bilo opravljeno. Kot sem povedal, pa pričakujemo tudi povsem drugačen pristop do tistih vsebinskih vprašanj pri delovanju sklada, ki se nanaša predvsem na gospodarjenje s največjim premoženjem, ki ga ta sklad ima v svoje upravljanju, in da je to gospodarjenje urejeno predvsem na učinkovit in gospodaren način, ki ga pa omogoča seveda tudi sprejem ustreznih pravilnikov in ne nenazadnje tudi uredb Vlade, kar je v pristojnosti Vlade in kar lahko dejansko sprejema na podlagi sprejete zakonodaje. Hvala.
Hvala tudi vam. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev o poročilu in o predlogu sklepov. Besedo ima poslanec Martin Mikolič. Izvolite.
Hvala vam za besedo. Prisrčno pozdravljeni. Moram povedati, da tudi sam smatram, da je prav, da danes Državni zbor obravnava poročilo v letu 2004; tudi sam bi bil bolj vesel, če bi poročilo predstavil bivši predsednik Nadzornega sklada. Moram pa povedati, da čestitam dr. Osvaldovi ravno zaradi tega, da je sprejela to pomembno in odgovorno funkcijo in da je zastavila pravilno oziroma dokaj optimistično delovanje sklada, predvsem z vidika nadzornega odbora v prihodnje. To se, pravzaprav moram povedati, kaže tudi na osnovi porevizijskega poročila. Sam bom razpravljal o poročilu Računskega sodišča, ker me pravzaprav neke politične spletke, kar je bilo prej povedano, ne zanimajo oziroma v to se ne bom spuščal, kar ste nekateri prej razlagali ampak ravno, zaradi poročila Računskega sodišča danes obravnavamo to poročilo. Iz poročila Računskega sodišča se vidi, katere nepravilnosti so v letu 2004 bile prisotne pri poslovanju oziroma delovanju sklada, jaz bi predvsem govoril o gospodarnosti in transparentnosti. Veste, spoštovane kolegice in kolegi, tu moramo priznati, da se je s tega vidika res delalo čisto po domače. Jaz sem prav presenečen, glede na to, kar večkrat zasledim v poročilu Računskega sodišča o delovanju posameznih občin o gospodarnem oziroma v večini primerov predvsem negospodarnem delovanju. Ampak veste, pravzaprav si ne predstavljam, da pa je nek Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov v letu 2004 tako deloval. Dobro, neka mala občina s slabim kadrom, to nekako še razumem. Ampak, kot veste, tudi večina lokalnih skupnosti je pri obiskih Računskega sodišča potem dobila negativno mnenje. Na podlagi porevizijskega poročila, ki je pripravljeno na osnovi odzivnega poročila, pa moram povedati, da sem optimist glede delovanja v prihodnje. Kajti sedanje vodstvo je odzivno poročilo pripravilo na takem nivoju, kjer se lahko vidi, da bo v prihodnje prisotno transparentno poslovanje. Jaz samo upam, da se bo tako tudi delalo. Moram pa povedati, da me je malo presenetilo tudi to, da se je Računsko sodišče zadovoljilo s popravljalnim ukrepom, recimo, na področju pogodbe z Zavodom za gozdove Slovenije iz leta 2004, kjer je bilo kot popravljalni ukrep treba navesti le to, kako se bo ta pogodba oziroma ta obseg nalog predal Zavodu za gozdove za leto 2006. Veste, da je bila leta 2003 in 2004 enkrat sklenjena pogodba za 161 milijonov, enkrat za 163 milijonov, se pravi da se ne zahteva od sklada, kjer pa ni bilo nič opisano, na kolikšnih površinah, se pravi, ne obseg dela ne na osnovi nekih detajlnih popisov oziroma popisov sploh ni bilo, kaj se bo izvajalo. Da se je Računsko sodišče zadovoljilo samo s tem, da se bo pravilno delalo v prihodnje - to je tako ali tako logično -, da se ne zahteva za leto 2003 oziroma 2004 podrobna dokumentacija, iz česar bi se videlo, ali se je sploh za 320 milijonov tolarjev kaj naredilo. To govorim ravno zaradi tega, ker se pa v drugem delu nekako dopušča oziroma kritično ocenjuje glede nakazila finančnih sredstev drugim javnim zavodom. Kot vemo, so to javni zavodi Triglavski narodni park, Park Škocjanske jame, Javni zavod Kozjanski park in Javni zavod Krajinski park Goričko. Seveda pa sam tudi smatram, da bi bilo potrebno, da ti javni zavodi dobijo denar na osnovi razpisa na ministrstvu, da ne more biti to direktno prikazilo finančnih sredstev. Še drugo bi rekel, ker je to pravzaprav namenski denar, zakaj sklad kmetijskih in gozdnih zemljišč direktno ne izvaja preko svojih izvajalcev ta dela na tistem delu, kar se tiče sklada. Iz poročila Računskega sodišča, to moramo priznati, res vidimo, da so bile velike nepravilnosti, celo samo na podpisovanju pogodb je prišlo do oškodovanja državnega premoženja preko 1,5 milijard slovenskih tolarjev. To so dejstva. In to je prav, da danes govorimo o problemih, ki so se dogajali v letu 2004. Vsekakor pa pričakujem, da v prihodnje se bo transparentno [[..]] [[izklop mikrofona.]] [[..]]
Hvala. Besedo ima poslanec Franc Sušnik. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije nedvomno gospodari z, mirno lahko rečemo, največjim premoženjem, ki ga država najbrž ima. In ob dejstvu, da so zemljišča vroče blago, je razumljivo tudi zanimanje za delo sklada, za razpolaganje, za upravljanje, za gospodarjenje s temi zemljišči, ki so v lasti države. Dejstvo, da nadzorni odbor v preteklem obdobju, govorim za obdobje prejšnjega mandata, ni pri delovanju sklada zaznal nekih večjih nepravilnosti, je verjetno vodilo poslance, tudi mene, da smo se takrat odločali, da ni razlogov za to, da bi vsakoletno poročilo nadzornega odbora obravnavali v Državnem zboru in je ta obravnava bila začeta in zaključena v okviru pristojnega delovnega telesa. Nekako po čudežu se je nadzorni odbor ob zaključku svojega mandata le zbudil. Zgodil se je primer Kuster, ustrezna medijska podpora in tudi to, da predsednik najprej niti ni hotel podpisati poročila nadzornega odbora. In delovanje nadzornega odbora, ki ga je imenoval Državni zbor v tej sestavi, pa je pokazal na to, da je le prišel čas, da je treba obravnavo nadzornega odbora za leto 2004 opraviti tudi v Državnem zboru. Jaz mislim, da je bila celotna razprava pravilno in konsistentno vodena. Prav je, da smo dobili tudi mnenje Računskega sodišča, prav je, da smo dobili mnenje Računskega sodišča o popravljalnih ukrepih, vse to imamo danes na mizi. In vse to je tisto, kar je potrebno imeti za to, da lahko opravimo kompleksno in korenito razpravo, ki Državni zbor kot zakonodajalca usmerja k ukrepom, ki pa so v naši pristojnosti. Tako je potrebno razumeti tudi ta dva predlagana sklepa. Že uvodoma smo videli, da smo se s tem poročilom srečali sredi leta 2005, ga začeli obravnavati v oktobru in takoj pri tej obravnavi smo sprejeli na Odboru za kmetijstvo tudi sklep, da se obravnava nadaljuje šele po tem, ko bo Računsko sodišče, opravilo temeljit pregled poslovanja sklada za obdobje 2003 in 2004. Računsko sodišče je ugotovilo kup nepravilnosti, nesmotrnosti pri poslovanju in s svojimi izsledki seznanilo ta Državni zbor in pa slovensko javnost koncem maja 2005. Mislim da je prav, da smo počakali potem tudi na popravljalne ukrepe. Jaz sem osebno zelo zadovoljen, da so popravljalni ukrepi oziroma porevizijsko poročilo in ocena teh popravljalnih ukrepov s strani Računskega sodišča takšni, kot so, in da kažejo pravilnost usmeritve in pravilnost delovanja Ministrstva za kmetijstvo, ki je skozi imenovanje novih članov sveta Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov in skozi imenovanje direktorja pristopilo k urejanje razmer na skladu. Vsi ti popravljalni ukrepi v 12-ih sklopih so zadovoljivi in odražajo dejansko stanje na področju delovanja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov. Zadostili so zahtevam Računskega sodišča. Pri tem bi rad povedal še nekaj, da je najbrž milo rečeno čudno, da Računsko sodišče do sedaj, v 10 in večletni zgodovini sklada ni našlo potrebe za to, da bi proučilo in preverilo smotrnost in gospodarnost delovanja sklada, ki gospodari z največjim državnim premoženjem. Vendar prav je, da se je to sedaj končno zgodilo. Če dovolite bi jaz izrekel eno mnenje glede določene oziroma ugotovljene škode, ki je bila ugotovljena s strani Računskega sodišča. Mislim, da je ocena, da so nepravilnosti vredne milijardo in pol, milo rečeno zelo blaga. Sedaj bom pa poskušal to utemeljiti in prepričan sem, da bo vsakomur, ki vsaj malo pozna razmere na slovenskem trgu, možno to dokazati oziroma to sprevideti. Vse skupaj izhaja iz negospodarnega, nerazumnega, nesmotrnega ravnanja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov in posredno države z državnimi gozdovi. Preko 200 tisoč hektarjev je teh gozdov. S temi gozdovi gospodari 15 koncesionarjev, ki imajo, mimo grede, podeljene koncesije tudi z ugotovitvijo Računskega sodišča v neskladju z uredbo, v neskladju z zakonom. In pomislite, teh 15 koncesionarjev vplača za kubik posekanega lesa na leto vsega skupaj sedaj v zadnjem obdobju šele eno milijardo slovenskih tolarjev. To je tisoč tolarjev po kubiku. Zamislite si, tisoč tolarjev po kubiku. Ob povprečni prodajni ceni lesa v tem trenutku, ki se dosega na trgu in znaša tam med 7 in 8 tisoč tolarjev, je že pri prvi oceni tega izplena vsem lahko jasno, da gre tukaj nedvomno za eno največjih kraj državnega premoženja. S tega vidika jaz v celoti podpiram drugi sklep, ki napotuje ta Državni zbor na to, da je treba na tem področju narediti red, da je na tem področju treba narediti red tudi z vidika presoje možnih ukrepov v smer odprave koncesij. Moram reči, da je nerazumno, da dopuščamo, da vsa ta leta dopuščamo potek približno polovico koncesijske dobe, da se potem, ko so bile koncesijske pogodbe podeljene z očitno naklonjenostjo takratnim gozdnim gospodarstvom, dopušča, da s tem bogastvom opravlja nekaj fizičnih oseb, zelenih baronov, ki so si pridobili v last ta gozdna gospodarstva in skupaj s temi gozdnimi gospodarstvi, ki so jih sprivatizirali, tudi koncesijo za opravljanje s temi gozdovi. Meni nič tebi nič. Nihče, noben finančni minister do zdaj, noben predsednik Vlade do sedaj tega ni uvidel in ničesar naredil. Jaz bi rad na tem mestu še enkrat poudaril, da sem vseskozi, pričenši z obravnavo poročila nadzornega odbora sklada za leto 2000, opozarjal na to pomanjkljivost. Poglejte, takrat v tistih obdobjih v začetku let tega desetletja je sklad dobil za kubik posekanega lesa v državnih gozdovih tam med 450 in 500 tolarji. Smešno, šele te razprave, šele stalno ponavljajoče zahteve, ki smo jih izpostavljali v okviru Odbora za kmetijstvo in Državnega zbora, so prisilile, da so ti tajkuni, ti zeleni baroni se odločili dati nekaj več. In zdaj smo prišli na 1000 tolarjev v posmeh ceni, v posmeh trenutnemu položaju na trgu. Navsezadnje tolikokrat omenjeno sporno lastništvo cerkve v gozdovih nam to potrjuje. Cerkev se je pokazala kot dober in gospodaren lastnik, prodaja lesa po pet, šest, sedemkrat višji ceni kot država. In upoštevajoč to, kar sem povedal, mislim, da je popravljalni ukrep, ki ga je ukazalo Računsko sodišče, to pa je uvedba dražb za prodajo državnega lesa, nujno potreben ukrep, ki se bo zgodil, po mojem, prepozno. Jaz ne verjamem in si ne upam upati, da bi se lahko na področju koncesij, ob stanju duha, ki je prisotno pri razsojanju Ustavnega sodišča, lahko kaj na hitro spremenili. In vidim rešitev tega problema samo v tem, da v skladu z uredbo država pride vsaj do primernih odškodnin oziroma do primeren cene prodanega lesa, čeprav sem prepričan, da bi bilo nujno v skladu s prvotnim namenom sklada te slovenske gozdove dati v upravljanje kmetom na območjih z omejenimi dejavniki, ker bi na ta način bistveno okrepili ekonomsko moč teh kmetij, ki to okrepitev potrebujejo, da bodo preživele v novih pogojih gospodarjenja. In to verjamem in upam, da nam mora biti to osnovni cilj, ki je povezan z našimi prizadevanji za ohranitev poseljenosti podeželja in za izgled slovenske krajine. Poglejte, to ni edini problem pri gospodarjenju s slovenskimi gozdovi, da iztržimo tako malo ali nič, niti omembe vredni niso ti dinarčki, ki jih država dobi za vsak kubik posekanega lesa. Drugi je problem je še to, da so vprašljive evidence o obsegu poseka v državnih gozdovih. Jaz mislim, da tukaj javna gozdarska služba na območjih, ki so predmet koncesij, ne opravi svoje naloge v celoti in da bi evidence poseka morali tudi in dokončno urediti. Kot nasprotovanje poskusom, da se to uredi, pa razumem tudi v preteklosti večkrat izraženo namero in voljo politike, da se javni gozdarski službi, Zavodu za gozdove prepove delovanje na območju, ki so predmet gospodarjenja s strani gozdnih gospodarstev, ki so predmet oddanih koncesij. Glejte, tukaj zadeve tako "fejst", bom rekel, "štrlijo" in se soočamo s takimi neskladji, da kar kličejo po ukrepanju. Zaradi tega bom jaz s posebnim zadovoljstvom podprl drugi predlog sklepa. Vsekakor pa mislim, da je treba podpreti tudi prvi predlog sklepa, ker to, ali je zavod sklad ali je sklad zavod, to je dilema, ki jo je treba razčistiti. S tega vidika bi kazalo popraviti zakonodajo tudi glede prenakazovanja presežkov prihodkov nad odhodki v državni proračun in s tem izraženo dilemo okoli opravilne sposobnosti sklada skozi celo leto. Jaz verjamem, da bo ta razprava koristna, da je ta razprava podpora in pa svojevrstno priznanje ukrepom aktualne kmetijske politike, ukrepom aktualne kmetijske politike pri poskusu sanacije in urejanju razmer na skladu. Bom pa osebno izjemno zadovoljen, če bo prišlo do vsaj opaznega premika na področju izplena gospodarjenja s slovenskimi gozdovi. Jaz sem prepričan, da bi to končno morali uvideti, da bi morali končno spoznati, da nam tukaj težke milijarde polzijo iz rok in da se na račun tega neupravičeno bogatijo posamezniki, ki so uspešno polastninili gozdna gospodarstva, ki so pred 13-imi leti na podlagi protekcije in pa z veliko naklonjenostjo dobila koncesije za gospodarjenje z državnimi gozdovi. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanka Breda Pečan.
Hvala lepa. Rekla bi, da so ugotovitve Računskega sodišča za leto 2003 in 2004 jasen odraz stanja, ki je nastajalo od leta 1993 dalje v navezi Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov. To je naveza, ki je pripeljala do tega, da je, ne samo v Ministrstvu za kmetijstvo, ne samo v Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov, ampak tudi v Agenciji za razvoj podeželja, pa še kje drugje, zaradi netransparentnosti, zaradi čudnih načinov delitve javnega denarja, zaradi, bom uporabljala nežnejše besede, kot jih je moj predhodnik, ker mislim, da uporabljati izraze tajkuni in zeleni baroni za ljudi, ki delajo v gozdnih gospodarstvih in skrbijo za to, da so naši gozdovi, ki so še zaenkrat v državni lasti, resnično kvalitetno upravljani, da ni golosekov, tako kot se dogaja v denacionaliziranih gozdovih, da ne prihaja do uničevanja gozdov, ampak da so gojitveni načrti vedno uresničeni tako, kot so pripravljeni na Zavodu za gozdove. Jaz takih besed ne mislim uporabljati, vendar pa bi jih verjetno lahko. Ko govorimo o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov, si upam trditi, da vse od leta 1993 ni, ne glede na to, kdo ga je vodil, ni opravljal svoje osnovne naloge, ki mu je bila podeljena in določena s sprejemom zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov. Jaz se zelo dobro spomnim, takrat sem bila poslanka in zelo dobro vem, kaj smo se pogovarjali ob sprejemanju tega zakona, kako je bilo dogovorjeno in rečeno, da bodo občine dobivale vrnjena zemljišča, ko bodo končani postopki denacionalizacije na njihovih območjih. Niti ena občina, kjer so se že končale denacionalizacije, še ni dobila vrnjenih zemljišč, ki ji pripadajo glede na ta zakon. In če razmišljamo o tem, da je bil cilj takrat, zlasti ljudske stranke, ki je takrat bila zelo aktivna pri sprejemanju tega zakona in sploh pri oblikovanju kmetijske politike v naši državi, postopno povečanje kmetij, da bo ekonomska cena pridelkov, da bo tudi racionalnost pridelovanja hrane v Sloveniji močno porasla. Vendar Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov, ki je imel vso možnost, da bi vplival in tudi pospeševal povečevanje kmetij, če že ne prek lastnine na kmetijskih zemljiščih, pa zagotovo tako, da z načrtnim oblikovanjem kompleksov kmetijskih zemljišč in s podeljevanjem teh kompleksov kmetijskih zemljišč dokazano dobrim kmetom, ni naredil ničesar. Ne tam, kjer je največ kmetijskih zemljišč v državni lasti, to je na južnem Primorskem, na Kočevskem, pa še kje drugje, tam je razdrobil zemljišča in jih dal v zakup raznim popoldanskim kmetijskim pridelovalcem. To je bil rezultat dela Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov. Da ne govorimo o tem, da je spotoma še oddajal v zakup kmetijska zemljišča, ki sploh niso bila državna last, ampak so bila zasebna ali pa, glej si ga čuda, občinska lastnina. Nikoli niti tisti zasebniki, ki so imeli veliko srečo, da je Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov njihovo zemljo dajal v zakup, niti občine nismo videli denarja, ki ga je sklad pokasiral. In ko se govori o tem, da je bilo v letu 2004 ustvarjenega kar, po domače povedano, 556 milijonov tolarjev dobička - in Računsko sodišče ugotavlja, da sklad ni uspel izvesti pregleda nad državno lastnino, ki jo upravlja, da nima niti jasno ugotovljene rabe zemljišč, ki so v njegovem upravljanju, niti nima jasno določenega, kaj sploh ima v lasti, kakšna je vrednost teh zemljišč. Mimogrede, vrednost zemljišč, zanimivo, tudi kar višine zakupnine tiče, je, recimo, na južnem Primorskem, zlasti v obmorskem območju, štirikrat večja, kot pa je zemljišč v notranjosti Slovenije. Ko sem nekoč vprašala, zakaj je tako, so mi na skladu odgovorili, da zato, ker se lahko na južnem Primorskem, zlasti seveda v ožjem mediteranskem pasu, zavrtita dve letini. Zanimivo! Jaz še nisem videla oljke, ki bi rodila dvakrat na leto, nisem še videla jablane, ki bi rodila dvakrat na leto, tudi za breskve sem se zaenkrat naučila, da rodijo samo enkrat letno. Solata, peteršilj, zelena in podobne stvari pa pri nas bolj tako, tako uspevajo, ker je potrebno pač namakanje. In sklad nikoli ali pa zelo redko sodeluje pri gradnji namakalnih sistemov, da ne govorimo o tem, da celo za dostopne poti do kmetijskih zemljišč, ki so v njegovem upravljanju, ne poskrbi. Zato bi rekla, da govoriti o tem, da koncesionarji slabo ravnajo oziroma slabo gospodarijo z gozdovi, da izkoriščajo državo s tem, da plačujejo prenizko koncesnino, to je seveda problem Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov. Zakaj pa ni poskrbel v preteklih letih, da bi koncesija postopoma in sistematično naraščala. In predvsem, da bi poskrbel za to, da se ta koncesnina uporablja za namene, za kakršne se pravzaprav mora uporabljati, na primer, za vzdrževanje in gradnjo gozdnih cest. Ali morda kdo misli, da bi moral koncesionar tudi gozdne ceste graditi? Jaz mislim, da bi v tem primeru morali potem reči, da koncesnine pač ni in da mora to koncesionar početi iz sredstev, ki jih dobi s prodajo lesa. Govoriti o tem, da lastniki denacionaliziranih gozdov boljše gospodarijo z gozdovi, da iztržijo več za les kakor pa gozdna gospodarstva, pa naj bodo v zasebni lasti zaposlenih ali pa tudi tako imenovanih zelenih baronov. Prvič slišim za ta izraz. Vem, da smo imeli pred II. svetovno vojno lastnike gozdov, ki bi se jim lahko reklo rjavi baroni, ker so poskrbeli, da je zelenje gozdov na Pohorju, pa še marsikje drugje, izginilo pod njihovimi sekirami in žagami. Ti gozdovi so bili šele po II. svetovni vojni znova obnovljeni, zasajeni in so sedaj eni najboljših in najlepših gozdov v Evropi. Tako bi si upala trditi, da so gozdna gospodarstva naredila, ne glede na to kakšne so posledice privatizacije, mnogo več koristi kakor pa škode, kar pa se žal za Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov ne bi dalo trditi. Da je naredil veliko škode zaradi tega, ker ni svoje osnovne temeljne naloge izvajal, to drži. Da je pa naredil kaj veliko koristi, se pa ne bi dalo reči zlasti po poročilu Računskega sodišča, ki je ugotovilo celo vrsto pomanjkljivosti, o katerih lahko trdimo, da se jih ne da odpraviti. Nobeno porevizijsko poročilo ne more vrniti nazaj denarja, ki ga je izgubil sklad zaradi tega, ker je kmetijska zemljišča prodajal pod ceno, ker ni oddajal vseh kmetijskih zemljišč, ki jih je imel v upravljanju, v zakup, pri tem pa istočasno oddajal tuja zemljišča v zakup, ker je kmetijska zemljišča oddajal brezplačno, ker je zaračunaval prenizko zakupnino in najemnino, ker je zemljišča, predvidena za stavbna zemljišča ali zemljišča, ki so že bila v tem statusu, prodajal po nesorazmerno nizkih cenah in z neposrednimi pogodbami. Mimogrede bi povedala, da Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov ne more upravljati zemljišč, ki so stavbna zemljišča, in bi jih moral nemudoma prenesti v last in posest občinam, na katerih območju so ta stavbna zemljišča. In tukaj enostavno sklad neprestano pozablja, da nekaterih stvari po zakonu ne sme početi. Seveda je pa zelo sladko prodajati stavbna zemljišča, zlasti na območjih, kjer je cena teh stavbnih zemljišč vrtoglavo visoka. In zaradi tega bi rekla, da govoriti o tem, da s sprejemom 2. točke sklepa oziroma drugega sklepa, o katerem je bilo pravkar govora, bomo rešili problem prenizkih koncesnin, in da bomo rešili problem gospodarnega upravljanja z gozdovi, je naveden "lari fari". To, da skrajšamo koncesijske pogodbe, ne pomeni, da bodo koncesnine višje. Predvsem bi se morali zavedati, da se je življenjska doba v skladu kmetijskih zemljišč in gozdov, glede na to, da se denacionalizacije bližajo koncu, počasi izteka. Bilo bi prav, da bi nadzorni odbor sklada in celotno vodstvo sklada začelo razmišljati o tem, kako bo pripravilo vse zadeve tako, da bo lahko občinam takrat, ko bo prišel trenutek, ki je v zakonu zapisan, predalo kmetijska zemljišča v last in posest. Preberite si zakon, ki govori o vas.
Hvala. Besedo ima poslanec Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki sklada vsem lep pozdrav! Jaz bi to zadevo razdelil na dva dela. Eden je ta, kjer so s pregledi takšnimi in drugačnimi bile dokazane oziroma ugotovljene določene nepravilnosti pri poslovanju sklada pri nedodelanih postopkih za razreševanje posameznih problemov oziroma vodenja postopkov. In tega drugega dela, ki je bil domala že kar kriminaliziran. Jaz se ne morem strinjati s kolegom Mikoličem, da ga ne zanimajo politične spletke. Seveda, če nisi zraven. Če si pa omenjen 10-krat, pa 100-krat in tako naprej, potem te pa zadeve lahko zanimajo in v tem delu se mi zdi, da je, pa nisem jaz nikoli še tega uporabil, kar je prej omenil, mislim, da pri mnenju poslanske skupine kolega Sok, ko je rekel, da so nekateri govorili o tem, da se je tresla gora, rodila se je pa miš. V tem delu se je rodila miš. Bilo je pa koristno delo opravljeno v tem prvem delu. In ta prvi del, ta, ki je tudi sestavni del poročila, pozdravljam, pozdravljam popravljalne ukrepe, ki bodo omogočili bolj transparentno in zakonsko pravilnejše poslovanje sklada v dobro Slovenije. Tu je bil pri razpravi omenjen Zakon o denacionalizaciji, češ, da bo sklad trpel škodo oziroma moral poplačevati škodo zaradi nezmožnosti uporabe zemljišč. Tu je treba s prstom pokazati na tiste, ki jih je kolega Sušnik imenoval zeleni baroni. To so tisti, ki ovirajo dejansko denacionalizacijo že mnogo, mnogo let, od lega 1992 naprej, in teh ovir in teh polen še danes ni konec. Tu po moji oceni sklad ne more nič narediti. Sklad je zavezanec, ko bodo raznorazni postopki v posameznih primerih na sodiščih, raznih organih, ki vodijo postopke, itd., tudi končani. Dejstvo je, povedal sem, da prvi del pozdravljam. Drugi del, ker se pa kriminalizira, tudi kolegica Pečanova je omenila prej tudi stranko, ampak ne mislim, da ste vi kriminalizirali, kriminaliziral je eden od nadzornikov, temu se je veselo pridružila vsaj v določeni meri tudi predsednica ali nova predsednica takrat nadzornega odbora in tam smo bili obtoženi seveda vsi vidni predstavniki Slovenske ljudske stranke, nekateri z imenom, drugi pa kot vidni predstavniki ali vodstvo. Torej tudi jaz. Moram povedati, da nobenemu od teh, ki so bili omenjeni z imenom in priimkom ne samo, da niso sestavni del v tem poročilu, nobenemu ni bilo tudi nič dokazano in tudi ne more biti. Jaz sem, kar se mene tiče, pregledal zemljiško knjigo detajlno in jaz na Primorskem, ne vem, v Izoli ali Piranu, Kopru ali katerikoli občini enostavno nisem svoje parcele našel, ker bi naj vidnim predstavnikom sklad na tak ali drug način podeljeval ali prodajal parcele. Da sem pa viden predstavnik, pa najbrž, da sem. Prvič sem vodja poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, drugič, imam po višini 183 centimetrov in mislim, da se me vidi. Jaz moje parcele nisem našel, kot ostali vidni predstavniki Slovenske ljudske stranke tudi ne. Nismo pa v vsem tem času dobili nobenega opravičila. Nasprotno. Nadzornik, ki je metal ven ta polena, je bil nagrajen z [[...]]Ampak tukaj so bili omenjeni tudi nekateri, da ne bom samo SLS imenoval, tudi nekateri posamezniki iz LDS, ampak nadzornik, kot povedano, je bil nagrajen, ta ki je polena začel metati, je bil nagrajen po moji informaciji vsaj z dvema nadzornima svetoma. Kolikor vem, kolikor sem prebral v časopisih, v zadnjem času je bil iz enega tudi izključen. Razlogi so bili v časopisu omenjeni, da jih ne bom jaz razlagal, da me ne bi kdo slučajno tožil. Kot rečeno, pozdravljam ta prvi del in želim in prepričan sem, da bo novo vodstvo sklada delalo v skladu s temi popravljalnimi ukrepi in da bo funkcioniranje sklada v naprej transparentnejše v tistih delih, kjer je bilo tudi do sedaj v državi še mogoče netransparentno in v določenih primerih tud nepravilno. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima poslanec Milenko Ziherl. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani. Tudi sam pozdravljam, da je prišla ta razprava v Državni zbor v tem poročilu, kajti dosedanje rutinske razprave oziroma sprejemanja samo na odboru niso bile zadosti. V tem času prihaja do nekaterih sprememb, ki naj bi zagotovile, da bo sklad posloval bolj racionalno in transparentnejše. Omejil bi se predvsem na drugi sklep, ki govori o skrajšanju koncesij za izkoriščanje gozdov. Dosedanje koncesije, ki so bile dane na 20 let, pri tem, da je bilo treba plačevati po 400 do 500 tolarjev na kubik posekanega lesa, verjetno ne morejo biti sprejemljive z nikakršnega stališča, bodisi s stališča proračuna, bodisi s stališča racionalnega poslovanja Sklada kmetijskih zemljišč. Ravno nakazane spremembe so to sicer dvignile na okoli 1000 tolarjev za kubik posekanega lesa, vendar to še vedno ni dovolj pri sedanji ceni med 7 in 8 tisoč tolarji. Všeč so mi tudi nekatere nove ideje, ki se nakazujejo po sprejetju tega sklepa o skrajšanju koncesij. Ponujajo se možnosti za hribovske kmetije, kjer bi namesto 20-letne koncesije morda lahko samo za določeno parcelo neki družinski kmetiji za eno leto oziroma toliko časa, kolikor časa se taka parcela pač lahko eksploatira, kajti ravno na hribovskih kmetijah je potrebna dodatna dejavnost, če ne, bodo te kmetije ugasnile. Čisto vsi se ne bodo mogli ukvarjati z turizmom. In ravno ta pripravljenost, bodisi v tehničnem smislu, ker imajo ti kmetje v hribih že ustrezno opremo, bodisi v izkušnjah, saj je gozd v bistvu njihova njiva, bodisi tudi v nekih znanjih, o samem rokovanju z lesom, govori za to, da bi morda res izkoristili to priložnost in dali hribovskim kmetijam možnost zaslužka. Tudi ideja o dražbah je dobra, kajti glavni cilj, da pride do bolj pravične koncesnine, ki se lahko bodisi steka v državni proračun, bodisi pa, da je neka finančna osnova za poslovanje sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, kjer je še vedno odprta naloga povečanja slovenskih kmetij, sedanjih povprečij 6,5 hektarja, kolikor je velikost slovenske kmetije, seveda ne govori o tem, da bo slovensko kmetijstvo konkurenčno evropskemu kmetijstvu. In ravno večanje kmetijskih parcel, naj bi bila ena od poti k večji konkurenčnosti. Zato rabi sklad nek obratovalni kapital, za neko vmesno obdobje od nakupa pa potem do prenosa, do novega lastnika. In ravno finančno transparentnejše poslovanje, mislim, da je prava pot, ki bo zagotovila boljše poslovanje sklada. V dosedanjih razpravah smo slišali o dveh letinah na leto. Odvisno je, kakšna kultura se goji. Težko je pričakovati od oljke, da bo dvakrat na leto rodila, vendar poznamo v mediteranskih državah recimo v Tuniziji, da so dve, do tri letine žita na leto, odvisno od namočenosti terena in tudi to izkušnjo bi lahko pri nas ponovili. Potem je bilo govora o tem, da so Pohorje pač ogulili, posekali do golega. To je bilo predvsem zaradi pridobivanja oglja za steklarske manufakture, glažute. Ne bi pa omenil samo Pohorja, bi opozoril tudi na Gorjance, ki jih je povojna oblast ogulila tudi do škode v smislu nevarnosti erozij in so zadnja pogozdovanja oziroma sanacija tiste škode je potekala šele pred kakimi 15 do 20 leti. To lahko sodimo, če se peljemo čez Gorjance, po parcelah izredno mladih, enakih smrek. Z gozdovi je treba pametno gospodariti in mislim, da bo ravno ta drugi sklep pripomogel k temu, da se to zagotovi. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Geza Džuban.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Vse, kar bom rekel, ne bo mišljeno, da sem zadovoljen z bivšim delom sklada in da ni bilo nepravilnosti. Bile so nepravilnosti, so se dogajale, verjetno se še bodo, upam pa, da ne takšne, kot so se zgodile oziroma bi se naj zgodile. Kolega, mislim, da Veršnik, je lepo naštel funkcije sklada, ki bi jih naj imel. To je gospodarjenje s kmetijskimi zemljišči in gozdovi, denacionalizacija in predvsem pričakovanja sklada, ki so bila v tej državi. Gospodarjenje s kmetijskimi zemljišči na način, ko večina državljanov pričakuje, da dobi najcenejšo zemljo v zakup, je zelo težko. In so bili tu seveda pritiski z različnih koncev, kako priti do državne zemlje, ker je zakup najnižji, privatni zakupi so mnogo dražji, pa tudi pritiski v bodoče, da državno zemljo razdelimo na način preko občin ali direktno, so takšni, da nikoli ne bodo zadovoljili pričakovanj državljanov, reci in piši, kmetov. Trenutno imamo registriranih 60, 70 tisoč kmetij. Če to zemljo razdelimo tem kmetijam, bomo povečali površino za 2 do 3 hektarje in razen nezadovoljstva nismo naredili ničesar. Vmes se lahko zgodijo določene rešitve, ki bodo povečale posamezne kmetije, državnega povprečja ne bomo nikoli popravili. Nikoli. Z zgodbami o državnih gozdovih sem bil velikokrat v sozvočju s kolegom Sušnikom in nisem razumel, da država kljub zakonodaji ni uspela iztržiti večjih zneskov, kot predvsem iz koncesij, in da ni bila v stanju nadzirati postopkov, ki so se v gozdovih dogajali. Pričakovanja, da bodo tu padale milijarde potem ali sedaj, so jalova. Iz razprave vidim, da ne ločite koncesije in pogodbenega zakupa ali pa opravljanja določenih del v gozdovih za manjše površine. Koncesije vsebujejo tudi razna dela v gozdovih, ki potem seveda posledično povzročijo različne stroške. Se pa strinjam, da je bil izkupiček 500 milijonov in tako dalje bil prenizek in da je lahko višji, da se lahko vzpostavi red, drugačen, kot je bil, vendar se bojim, da ne bodo padale milijarde. Tukaj ta zgodba ne bo šla v smeri, kot nekdo pričakuje. Denacionalizacija je zgodba, sploh poslovanje sklada je imelo za sabo velike finančne transakcije: ocenitve, poračuni, pogodbe ene in druge, o katerih govorimo in tako dalje. In je prav gotovo bilo veliko subjektivnih ocenitev, dogovorov in tako dalje. Tudi denacionalizacija je takšna zgodba. Vendar zakonodaja iz leta 1991, ko je bila prva, je bilo nekaj popravkov, je že bila toliko zamotana, da se denacionalizacije po neki preprosti poti sploh ni dalo izvajati. Nekaj let je trajalo, da si dobil odločbo o denacionalizaciji, si dobil zemljišče, ki je bilo tvoje, pa sploh ni bilo tvoje, ker nisi mogel do njega, sploh nisi mogel upravljati z njim. Postopek, da si fizično prišel do svojega zemljišča, je spet trajal nekaj let. In to so zgodbe, ki so šle v neskončnost in so parale živce tistim na skladu, upravičencev in marsikomu. Saj tudi danes še ni drugače, zaradi tega se ta zgodba vleče, pa da še enkrat rečem, to je zakon, ki je bil sprejet leta 1991, vemo, pod kakšnimi okoliščinami. Odškodninska družba, ki je bila ustanovljena, da rešuje te zadeve, če boste šli odločbe gledat, je vse vračala skladu. Vrnite v naravi. In je spet zgodba šla od začetka. Vmes pa so potem bili konstrukti, diskreditacije, ki so se zlorabljali tukaj. Jaz nisem prišel v ta parlament zato, da bi svoje probleme reševal, ampak so me namočili v te probleme. Ko državna televizija objavi zgodbo, da je država ponudila enemu poslancu, da je ta kupil in da je drago prodal, pa ni bilo nič res. To je tudi nadzorni odbor ugotovil. In da smo imeli Računsko sodišče, ki je v vseh letih revidiralo poslovanje sklada, celo letno dvakrat in ni ugotovilo dejstev oziroma dogodkov, ki jih je ugotovilo v nekem obdobju masovno. V odzivnem poročilu sklada je mnogo zadev bilo zavrnjenih, ne bom ponavljal tiste zgodbe, ki jo je Presečnik navajal, Najhujša odkritja so pa ugotovili, da se sploh niso zgodila. In potem postaneš dvomljivec do teh raznih alarmantnih odkritij in resničnosti, tudi odkritij pristojnih in odgovornih inštitucij v državi. Da vam še navedem eno zgodbo. Računsko sodišče je tudi ugotovilo, da je neko zemljišče bilo zamenjano in prodano, čeprav je v istem dokumentu na isti strani zamenjava in zemljiškoknjižni predlog in vse skupaj ni bilo nič res. Kaj je bilo res? Nekdo je naročil, da se tega državljana morate posebej lotiti. In še danes ga niso spustili iz krempljev. Tisti, ki smo zagovarjali ta sklad vsa leta nazaj, smo od sklada pričakovali vse to, o čemer smo govorili in govorim, opravljanje z denarnimi zemljišči, denacionalizacija bo verjetno končana in pozneje nakup, urejanje kmetijskih zemljišč, prodaja in zakup. En del funkcij, ki jih danes nihče več ne opravlja. Tukaj je vprašanje bodoče kmetijske politike, velikosti parcele, kmetije, da bi sklad lahko urejal na ta način. Mi imamo na Kočevskem ali Halozah, tudi na Goričkem stotine zapuščenih hektarjev, ki se dajo odkupiti po eni zmerni ceni, jih vklopiti v neki arondacijski kompleks in nihče v tem trenutku to ne more biti kot država, ker lokalne skupnosti imajo omejene možnosti, tako bom rekel, morda so katere sposobne, večje predvsem, da to tudi lahko počnejo in potem pod znanimi pogoji v zakup ali pa v prodajo. Tiste male parcele, ki nič ne pomenijo v tej državi bi morali že zdavnaj za vsako ceno odprodati. Evidence so zemljišča, ki nikomur nič ne koristijo, morda bi pa kateri posameznik, posebej v pogojih, ali so to omejeni pogoji obdelave, bi lahko te zadeve rešili. Da sedanja oblast ni imuna od teh zgodb po letu in pol nazaj, mislim, da še pod prejšnjim vodstvom, so na isti način, kot se je prej dogajalo, tudi naši kolegi prišli na sklad, pa so rekli, hočemo zemljo za naše kmete, ker je ni bilo niso mogli razumeti, da obstajata pravilnik in zakon, ker nista ne pravilnik in zakon nova ureditev, pač pa nova oblast, ki mora dati njihovim volivcem zemljo. Dobro, morda se bo kdo streznil, da po tej poti verjetno ni možno, ta hotenja pa bodo še vedno prisotna. V nebo vpijoča oziroma problematična je bila vsaka odtujitev zemljišč sklada za razne športne objekte, za golf. Problem je bil na Primorskem, jaz teh razmer ne poznam, problem je v turističnem kompleksu v Prekmurju. Kako je lahko nekdo dobil državno zemljo, da na njej gradi golf. Danes, ko pomembni državniki igrajo golf, sploh ni več vprašljivo, da se tudi na državni zemlji gradi golf. Prej je pa bilo vse problematično. Čeprav so plačevali to zemljo trikrat, štirikrat dražje, kot je bila cena kmetijskih zemljišč. Verjetno je bil problem neprave politične opcije. Tukaj ne moremo biti ravnodušni do teh zgodb. Turizem je ena od rešilnih bilk posameznih področij in če bomo tukaj cirkusirali po politični liniji in kdo je čigav in ta sme, to ne sme dobiti, potem to ne bo dobro. Da je sklad takšen, kot je, zakonsko urejen tako kot je, so te zgodbe, moram reči, to rešitev zagovarjajo desne politične stranke. In je to bilo tako sprejeto, ker ste tako hoteli. Dobro, takrat v drugem razmerju sil, ampak mi smo popuščali in smo rekli: "Dobro, pa naj bo." In morda je res, da se kaže zamisliti in urediti zadeve tako, kot je treba. Ta dva sklepa po moji presoji niti nista toliko slaba, sta pa vprašljiva z ustavnopravnega vidika. Predvsem drugi. In da se zadeve uredijo, da postanejo pregledne in poskusimo natančno urediti, koliko kaj stane, kdo koliko lahko dobi v teh državnih gozdovih, je v redu. Seveda pa moramo kljub vsemu spoštovati nek pravni ustavni red, da bodo zadeve normalno tekle naprej. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima dr. Pavle Gantar. [[Ga ni.]] Besedo ima mag. Borut Sajovic. [[Ga ni.]] In besedo ima poslanec Janko Veber.
Hvala za besedo. Če se dotaknem mogoče nekoliko te problematike gospodarjenja z gozdovi, bi vendarle bilo korektno povedati, da koncesionarji izvajajo tisto količino del, ki jih določijo v Zavodu za gozdove v gozdno-gospodarskih načrtih. In vse to potrjuje in usklajuje tudi Sklad kmetijskih zemljišč. Tako kar povprek reči, da nekdo nekaj seka in ne vem, kaj počne v teh gozdovih, je zelo nekorektno govorjenje. Dejstvo pa je, da v zgodovini, od kar sklad upravlja in gospodari z državnimi gozdovi, je vedno bilo nerazumljivo predvsem to, da si sklad ni dolga leta prizadeval za to, da bi bil etat sečne v državnih gozdovih višji. Tako se danes srečujemo pravzaprav s problemom, da imamo slabo kvaliteto lesa, da je les star, in da imamo zaradi tega tudi veliko večje stroške pri spravilu tega lesa. To je bilo predvsem v obdobju, ko ni bila želja sklada, da se sklenejo koncesijske pogodbe oziroma to željo ni imela niti politika, ampak sklad bi moral to izpeljati. Takrat je bil etat izjemno nizek in takrat je nastalo tudi zelo veliko oškodovanje proračuna sklada. Ker se pa ta denar tako in tako ni nakazoval v državni proračun, pa težko govorimo, da je bil oškodovan državni proračun. Ampak hočem opozoriti naslednje, da ko se pogovarjamo o tem, koliko lahko izplenimo iz državnih gozdov, je potrebno zelo dobro sodelovanje Zavoda za gozdove, tudi sklada in predvsem, kaj želimo iz teh svojih državnih, ali če jim lahko rečemo javnih, gozdov, doseči. Velikokrat se prepleta interes naravovarstva z ekonomsko rabo gozdov. In ta je tudi tisti, ki velikokrat potem postavlja gozdarje v neko dilemo. Ali so naravovarstveniki ali so v bistvu gozdarji, ki naj bi v skladu s svojim znanjem ohranjali ta gozd tako za potrebe današnjega razvoja kot seveda tudi jutrišnjega dne. Vse te dileme so pripeljale do tega, da je v veliko državnih gozdovih preveč starega lesa. In zato, ker je ta les bil star, je bil tudi izjemno občutljiv na bolezni. Pojav lubadarja je eden od samo, bom rekel, dokazov, da je ta les prestar in neodporen tudi za takšne škodljivce. Spravilo in cena lesa, ki je star in napaden s strani lubadarja, je bistveno nižja, kot bi sicer lahko bila na trgu. In tudi ko govorimo o tem, da je potrebno ves les prodajati prek licitacij, ja, vendar se moramo zavedati, da bo potem ta les mogoče tudi na tisti deponiji ostal kot les, ki ga ni bilo mogoče prodati, ker ni bil dovolj kvaliteten. Kaj se dogaja s tem lesom, ko stoji na takšni deponiji? Prvič, propada, izgublja na ceni. Drugič potrebno je ustrezno zavarovati take deponije, da ne bo prihajalo do kraj. Pomeni neke dodatne stroške, ki jih je potrebno pri tem, ko se o tem pogovarjamo, imeti pred očmi in jih znati tudi ustrezno ovrednotiti. Glede izplena iz državnih gozdov pa še enkrat poudarjam, da bi bilo resnično skrajno korektno in zadnji čas, da Vlada spremeni uredbo o koncesiji, ki govori o gospodarjenju o državnih gozdovih na način, da del odškodnine pripada tudi lokalni skupnosti, kjer se ta les poseka oziroma kjer je ta odškodnina tudi ustvarjena. Po 13-ih letih bi, mislim da, res bil čas, da tem lokalnim skupnostim pa vendarle sklad in Vlada nameni del teh sredstev. Kajti vzdrževati nedržavne ceste, kar je kolega Sok omenjal, ne gozdne ceste, ampak lokalne ceste so problem. Saj te lokalne ceste ne dobivajo niti tolarja za to, da jih lahko uspešneje vzdržujemo. Vir je pa enostavno in samo odškodnina za ta posekan les. In dokler pač tega vira ni, so pač težave na teh območjih toliko večje. Naj še enkrat izpostavim, da je resnično potrebno čimprej zaradi evidentiranja kmetijskih zemljišč in tudi sicer premoženja, s katerim sklad gospodari, pospešiti postopke parcelacij in razdelitve tega premoženja na lokalne skupnosti in na državo. Ker ta hip Zakon o javnih skladih govori o tem, da občina v celoti nosi stroške parcelacije, se mi zdi tudi zelo korektno, da Vlada v zelo kratkem času pripravi zakon, spremembo Zakona o javnih skladih, na podlagi katerega bo sklad zavezanec za plačilo parcelacij, kajti neupravičeno je pridobival v vseh teh letih ogromno premoženje, ko je prodajal stavbna zemljišča. In to je tisto, kar narekuje takšno rešitev, da se vsaj deloma razbremeni občinske proračune, kjer pač obstajajo državna kmetijska zemljišča in državni gozdovi. Tudi v letu 2004 lahko ugotovimo, da je sklad s prodajo stavbnih zemljišč zaslužil nekje okoli 450 milijonov tolarjev. Torej samo s prodajo stavbnih zemljišč. S tem, da je cena kmetijskega zemljišča bila v letu 2004 vsega 230 tolarjev. Cena stavbnega zemljišča pa nekje v povprečju 2006 tolarjev. Kdo je ustvaril to razliko od 230 do 2006? Sklad niti s tolarjem ne. Zato govorim o tem, da je treba resnično te stvari čimprej pospešiti in pripeljati do te faze, da vsak gospodari v tem prostoru v skladu s svojimi pristojnostmi oziroma v skladu z vlaganji, ki jih daješ v ta prostor, da naj potem seveda tudi ustvarjaš prihodke. Glede hribovskih kmetij bi pa še to rad dodal, da smo Socialni demokrati že v spremembi Zakona o skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije predlagali amandma, s katerim predlagamo zaokroževanje gozdov pri tistih gorskih kmetijah, ki imajo seveda malo teh površin in dejansko potrebujejo za svoje preživetje večje površine. Žal ta amandma ni bil sprejet. Ta amandma ni bil sprejet samo zaradi tega, ker bi del koncesnin in zakupnin in odprodaje stavbnih zemljišč po tem amandmaju seveda pripadal občinam. To je bil razlog, da je potem Državni zbor v zelo veliki večini seveda zavrnil ta naš predlog. Tako, da po tej plati lahko povem, da si prizadevamo in smo predlagali rešitev, da se hribovske kmetije rešuje na način, da se tudi ti gozdni kompleksi zaokrožujejo na ta način, da imajo te kmetije večje površine gozdov v upravljanju. Glede izplena iz posekanega lesa v cerkvenih gozdovih, ki so bili vrnjeni v postopku denacionalizacije, pa bi si seveda tudi jaz želel čimprej te analize. Na zadnji obravnavi poročila o nadzornem odboru za leto 2005 so bili nekateri podatki že nakazani. Čeprav ni nihče govoril o tem, da gre za cerkvene gozdove. Ampak lahko predvidevamo, da seveda cerkev ne želi imeti zaposlenih gozdarjev, kot jih imajo gozdna gospodarstva, in da cerkvi ni v interesu, da ima neko podjetje v tistem okolju, kjer je ta gozd, ampak da nekdo pride posekati v ta gozd. Ne vem. Bom rekel na Pokljuko tudi iz Kočevja ali pa recimo s Primorske ali pa s Štajerske. Ta bo to posekal in odšel iz tega kraja. In bistvena razlika je v tem, ali želimo ohranjati tudi svoj regionalni razvoj na način, da imamo podjetja v okoljih, kjer to državno premoženje tudi obstaja. Tisti, ki bo to posekal, bo posekal pod minimalnimi stroški in na podlagi interesa lastnika. Država, jaz upam, da ima še nek večji interes kot zgolj in samo čimveč posekati in po čim nižji ceni. To ni gospodarjenje in upravljanje z državnim premoženjem. Zato so seveda potrebni učinkoviti in dobri gozdno gospodarski načrti, kjer bodo notri upoštevane resnično vse vloge javnega gozda. Od tega, da je ta gozd dostopen, do tega, da omogočimo preživetje tudi živali in seveda tudi primerno ohranjanje lesnih vrst. Vse to seveda pričakujemo, da bo sklad kot gospodar in upravljalec s temi gozdovi v bodoče počel. Je pa res, da sama koncesija, kot koncesija pomeni, da že gozdarji, ker imajo koncesijo, so tisti, ki lahko upravljajo in gospodarijo s temi gozdovi. Tako da je dolgotrajnost koncesijskih pogodb ali skrajševanje teh koncesijskih pogodb pravzaprav ta hip neumestno vprašanje. In reševanje tega problema. Kajti koncesija že sama po sebi omogoča gospodarjenje in upravljanje na način, kot sem ga prej predstavil. In bolj se postavlja pod vprašanje rok trajanja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov. Ta sklad je bil ustanovljen zaradi izpeljave denacionalizacije. Dajmo čim prej te postopke dokončati. Zmanjšali bomo stroške, ki se delijo iz izplena zakupnin, iz izplena koncesij. To je, se mi zdi, tisto najučinkovitejše, kar lahko država v prihodnje naredi.
Hvala. Besedo ima gospod Veršnik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Da z delovanjem sklada nekaj ni bilo v redu, mislim, smo si po tej razpravi danes vsi enotni. Da je Računsko sodišče pač ugotovilo nepravilnosti, je tudi vsem jasno. In rezultat tega je novo vodstvo. Rezultat tega je, da so bili izvedeni vsi popravni ukrepi v tem smislu, da je zagotovljeno normalno delovanje sklada, tako kot je treba - pregledno, transparentno in predvsem zakonom primerno. Ob tej priložnosti se nekako čudim - upam, da sem pravilno razumel v uvodni besedi gospoda Gezo Džubana, ki je ugotovil, da ni primerno obravnavati to poročilo, da smo pač nekje vse zamudili. Sam nisem tega mnenja. Kljub temu, da je bila obravnava nekoliko pozno, pa je bila smiselna in je povzročila to, kar je povzročila. Pri tem opažam dvoličnost stranke, ki je, še preden smo dobili odzivno poročilo, zahtevala razpravo na Komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Takrat, to je bilo junija meseca, se je zelo mudilo obravnavati to temo. Danes, ko je čas za to, pa ne vidijo več smisla to obravnavati. Mislim, da je smisel. Mislim, da so predlagani sklepi smiselni in da jih bo treba tudi podpreti. Jaz tudi razumem, da so bile pri samem delovanju sklada kar velike težave. Predvsem, če se navežem na sklep oziroma zahtevo Računskega sodišča o predložitvi načrta ukrepov in rokov za dokončanje prenosa kmetijskih zemljišč in kmetij in gozdov na sklad. Ta proces, sem prepričan, da ni bil enostaven, še zlasti zato, ker je bilo za vsak prevzem, za vsako to transakcijo potrebno dogovoriti s pogodbo. Vsi pa vemo, kako težko je dogovarjati stvari s pogodbo. Da to ni enostavna operacija, da je tu treba doseči dogovor, prej razgovore in potem končno dogovor. Te stvari so se, lahko tudi rečem, mogoče malo preko vseh razumnih rokov vlekle. Vendar pa težave okrog tega jaz popolnoma razumem. No, jaz sem prepričan, da so ti ukrepi pravi in da bo sklad lahko.
Hvala. Gospod Džuban se je javil k repliki. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Nesmisel obravnave smo predstavili v tem smislu, da je vmes minilo dve leti in pol, ko se je rodilo prvo poročilo oziroma obravnavano poročilo nadzornega odbora in da se je v tem času zgodilo toliko dogodkov, da danes Državni zbor ne more več pomembno prispevati k reševanju problemov na skladu. Tudi oba sklepa, ki sta pred nami, sta takšna, da Vlada brez nas lahko predlaga Državnemu zboru v sprejetje spremembo zakona. Sploh pa drugi sklep, za katerega je že odbor sam oblikoval formulacijo, da prouči možnost, ker se samemu odboru zdi zadeva problematična. Jaz osebno tem rešitvam ne nasprotujem. To je bila sicer predstavitev v imenu poslanske skupine, ampak mi danes tukaj na tej osnovi pomembno nič ne bomo prispevali k nadaljnjemu poslovanju sklada. Hvala lepa.
Hvala. Želi predstavnica nadzornega odbora sklada besedo? Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Jaz moram spregovoriti glede na določena izvajanja in določene odgovore tudi podati. Namreč, v imenu vseh članov nadzornega odbora, sedanjega, ne sprejmem popolnoma nobenega etiketiranja za diskreditacijo kogarkoli in kateregakoli iz strank, ki je bil akter politike v Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov, ker menim, da je številka 1,5 milijarde, ki jo je Računsko sodišče navedlo kot napako, dovolj zgovorna in da je Računsko sodišče neprizivno. Bi pa zraven se še lahko malo tudi pohvalila. Nadzorni odbor je v tej sestavi dobro delal. Danes tukaj opravljam delo, ki bi ga moral opraviti nekdo drugi, samo zaradi tega, da se bo kontinuiteta dela nadaljevala in da bo sklad dobro delal za državo in da bomo opravili nalogo tako, kot nam je bila zaupana. Lahko se pohvalim, da smo na osnovi izkazov Računskega sodišča in pa tudi z lastnimi ugotovitvami uspeli, da smo vpisali lastnino Republike Slovenije na površini, ki ima hipoteko 2 milijona evrov, da smo uspeli pridobiti manjkajoče oziroma vplivati na delavce sklada, da so pridobili manjkajoče pogodbe in vpisali v zemljiško knjigo nad 600 kvadratnih metrov površine v prostorih, kjer danes sklad deluje. Še danes so problemi in da so sproženi postopki za sklenitev aneksov k naknadno kupljenim prostorom v letu 2000 in za pridobitev izvirnikov za vpis tudi te lastnine v zemljiško knjigo. Dodatno je bil odkrito oškodovanje sklada po kupoprodajni pogodbi iz leta 2003 pri prodaji neamortiziranega vinograda, kjer je bila država oškodovana za več kot 2 milijona, kar je Računsko sodišče spregledalo. Mogoče bi na izvajanje gospoda Vebra dodala, da si je Sklad sicer res rezerviral, da bo popravljalne ukrepe izvajal do leta 2010, vendar da je v aktivnem pogonu in da so ukrepi, kot je, recimo, ta program POPOV [[?]] skoraj v zaključku. Vendar da ne bi nekoga po krivem obsojali, se te podatke še malo zadržuje. Mislim, da bo evidenca na osnovi tudi GERKOV, ki jih je država uvedla, lahko pokrita s tem programom in da bo na ta način lahko tudi potem tudi ta stvar, ki je iz popravljalnih ukrepov bila obljubljena, realizirana. Problem, ki ga je gospod Sušnik izpostavil, je premik v izplenu z gozdovi Republike Slovenije. Na skladu so se izvršile spremembe, tako tudi na kadrovskem področju. Zamenjalo se je vodstvo strokovnih služb na gozdarskem sektorju. Potekajo individualni razgovori s posameznimi koncesionarji. Ni več 1:12, ampak se nogomet igra: moštvo na moštvo tako, da so individualni razgovori. Potem bi mogoče glede denacionalizacije lahko pohvalila sklad, da je v zaključni fazi. Nadomestna zemljišča so v reševanju. Samo še 30 primerov je takih, ki jih je potrebno rešiti. Na skladu je veliko potencialnega znanja in dobro podporno okolje, da potekajo vsi ti programi, kot so bili zastavljeni v odzivnem poročilu, tekoče. Zavod za gozdove je pod lupo sklada, tako da se kontrolira, kaj se naroča in kaj se od njega prejema. Potem bi še gospe poslanki gospe Pečanovi odgovorila. Jaz na Primorskem živim. Z agronomijo se ukvarjam že 35 let in lahko ji trdim, da je količnik obračanja proizvodnje na Primorskem, kjer so komperativne prednosti pridelave iz 2.3, da pa sklad ne obračunava štirikratnih najemnin, ampak je najemnina samo 20% večja. Bi pa kot nadzornica in glede na to, da smo se z določenimi problemi soočili, da bi sklad lažje funkcioniral in lažje uresničeval kmetijsko-zemljiško politiko, predlagala med drugim tudi, da, ko bo zakon spremenjen, da bi zadnja zaokroževanja kmetijskih zemljišč sklad lahko uveljavljal s predkupno pravico in da bi se mu omogočilo vrstni red nakupa takoj za kmetom mejašem. Na ta način bo sklad lahko pridobil na trgu več površin. Lahko bo boljše uresničeval kmetijsko-zemljiško politiko in povečeval, imel možnost povečevati kmetije na tisti nivo, kjer je kmetija kot celica ekonomsko upravičena. Najlepša hvala.
Hvala. Seznam prijavljenih je zaključen. Ker pa čas določen za razpravo še ni potekel sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Prijava za dodatno razpravo teče. Gospod Sok, izvolite. Ali je čas določen? 5 minut. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Torej tudi sam težko sprejemam nekatere očitke, da gre za neki politični konstrukt, da gre za ropotanje, da gre za princip diskreditiranja posameznih političnih strank. Tukaj so bile omenjene. Potem, da gre za nesmiselno obravnavo, ker da je časovna oddaljenost vsega tega takšna, da je vse to že za nami, itd. Torej, kot soodgovoren za to, da se je to poročilo znašlo v Državnem zboru, lahko rečem, da če bi odbor tokrat od vseh polemik v javnosti ne ravnal tako, kot je in ne sprejel sklepa, da se poročilo obravnava na seji Državnega zbora, bi naredil veliko napako. Računsko sodišče je ugotovilo oškodovanje. Predsednica Nadzornega odbora je povedala v višini 1,5 milijarde slovenskih tolarjev. Če se to nekomu zdi minimalno, nepomembno, za nas v Novi Sloveniji vsekakor to ni nepomembno. Jaz sem vesel, da članov naše stranke nihče ne omenja. Smo očitno zelo nepomembni v tej državi celo tako pomembni, da niti pri tezi dela nismo bili udeleženi. Če bi tega pa ne obravnavali in če je nepomembno, bi se seveda še naprej dogajalo to, kar je ugotovilo Računsko sodišče. Zemljišča bi se oddajala še naprej brezplačno v najem. Vse to piše, če greste brati poročila Računskega sodišča. Zaračunavale bi se še naprej prenizke zakupnine in pa najemnine. Stavbna zemljišča bi se še naprej prodajala kot navadna zemljišča mimo javnih razpisov na podlagi neposrednih pogodb. Potencialno zazidljiva zemljišča, ki so s občinskimi prostorskimi plani predvidena za zazidavo, bi se prodajala kot navadna zemljišča po prenizkih cenah. Prodaja gozdov oziroma lesa mimo javnih dražb z nizko ceno, z niti 500 milijoni izkupička za državo, z zahtevo, da pa država na drugi strani plačuje tako gozdne ceste kot lokalne ceste, kar lahko tu poslušamo, in zakupnikom bi se pač priznavali stroški, ki jim ne gredo. Danes nimamo časa, da bi pred slovensko javnostjo secirali poročilo Računskega sodišča do podrobnosti. Je pa na spletu in ljudje si ga lahko pogledajo. In mislim, da je tudi na podlagi sklepa Odbora za kmetijstvo, ki je predlagal, da se s tem poročilom seznani Državni zbor, prišlo do tega, da je zaposlena struktura na skladu vzela opozorila resno. Sam sem zelo zadovoljen tudi z delom nadzornega odbora. In bi se mogoče ob tej priložnosti predsednici tudi opravičil za vse tisto, kar je v tej razpravi doživela, bodisi v tej hiši v Državnem zboru bodisi izven tega, ker je bilo veliko od tega popolnoma v smeri izvajanja pritiska nanjo in na nadzorni odbor. In če ne bi nadzorni odbor tega opravljal na drugačen način, kot so to opravljali njeni predhodniki, kot nadzorni odbor, ki ga je vodil dr. Igor Vojtec, potem bi seveda zadeve šle po taki poti in na tak način naprej. Gre za državno premoženje. Če kdo, potem smo v tem Državnem zboru zavezani k temu, da budno spremljamo, kaj se s tem državnim premoženjem dogaja in dela. Meni je zelo žal, da je vse to odneslo direktorico sklada gospo Marijo Cuk. Še enkrat pa povem, nihče izmed nas ni kazal na nobeno politično stranko. To so pač v vsej tej informaciji v javnosti naredili novinarji, ki so logično povezovali določene zadeve s strankami, ki so na te funkcije kadrovale svoje ljudi. To je povsem normalno. Politično tako je. Naša naloga je, da te zadeve razčistimo. Sedaj je večino tega opravljenega. Pred nami pa je sprememba Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč. Mislim, da bo po današnjem sprejetem sklepu izvršna veja oblasti čim prej pripravila predlog spremembe tega zakona. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Testen.
Hvala za besedo. Poskušal bom nekaj stavkov povedati z zornega kota Komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ, kjer smo tudi obravnavali to poročilo Računskega sodišča. Računsko sodišče je nedvoumno ugotovilo, da delo sklada ni bilo gospodarno in niti ne učinkovito. To je dobesedno zapisano v poročilu Računskega sodišča. Računsko sodišče je tudi ugotovilo, da je odpovedalo oziroma da ni bilo učinkovito delo nadzornega odbora. Pa tudi vodenje sklada v tem smislu ni bilo najbolj učinkovito. Ne nazadnje je tu tudi neka vloga Ministrstva za kmetijstvo, ki v tem delu tudi ni bilo najbolj učinkovito. Kar se tiče naše komisije, jaz moram povedati, da smo mi to na našo komisijo po želji predsednika komisije dali na dnevni red brez, da bi predhodno pridobili odzivno poročilo. Na naši komisiji je običajna praksa, da dobimo odzivno poročilo in da šele potem obravnavamo določen predmet. Tu pa se je očitno mudilo, ker je nekdo videl verjetno priložnost, da se iz tega izplete neka politična zgodba, ki naj bi nekomu koristila. Kasneje se je to obrnilo v škodo prav tej politični opciji. Potem se je pa spet mudilo, da bi se ta zgodba čim prej zaključila. Jaz moram reči, da je to na komisiji še vedno odprta zgodba in da je nismo še zaključili. Tako da pričakujem, da bomo v najkrajšem času, ko smo dobili odzivno poročilo in ki mislim, da je dobro odzivno poročilo, to zgodbo tudi zaključili. Kar se vsebine tiče, je bil eden glavnih vsebinskih problemov, ki smo ga na komisiji obravnavali, gospodarjenje s kmetijskimi zemljišči. Gospodarjenje s kmetijskimi zemljišči v tem smislu, da je velik del kmetijskih zemljišč, ki bi že morala biti na Skladu kmetijskih zemljišč, neprenesen na sklad. Druga stvar, kar je. Zelo so nas motili zakupi zemljišč od cen pa do časa zakupa. Potem so razne zamenjave zemljišč, ki po oceni komisije pa tudi nekaterih članov pa tudi na splošno komisije niso bila adekvatne vrednosti. Potem je tu prodaja kmetijskih zemljišč. Problematična prodaja se zdi zlasti tista, ki je na obrobju zazidalnih območij in je bilo prodana v številnih primerih kot kmetijsko zemljišče. Kar pa je kasneje to isto zemljišče nekajkrat pridobilo na ceni in da bi prodajalec to že v tistem momentu moral vedeti. Zelo čudno se meni osebno zdi, da se pri prodaji lesa pod enim čudnim razlogom ne izvaja licitacija. Licitacija se ne izvaja po tisti oceni, kar sem videl zapisano zaradi tega, da bi se ne poslabšala situacija lesno-predelovalne industrije v Sloveniji, kar zame ni sprejemljivo. Mislim, da bi to moralo. Ker kljub temu se kar nekaj lesa iz Slovenije vozi, spelje v tujino. Tako, da jaz mislim, da to tudi ni v skladu z zakonom. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Cvikl.
Gospod predsedujoči, predstavniki sklada, poslanke in poslanci! Jaz mislim, da je dobro, da tukaj v Državnem zboru obravnavamo ob tem poročilu Nadzornega odbora Sklada kmetijskih zemljišč tudi posredno poročilo Računskega sodišča. Sam ocenjujem, da bi bilo dobro. Ne samo za ta primer, ampak še za kakšen drugi primer obravnavati poročila Računskega sodišča, ker Računsko sodišče zaradi svoje samostojne vloge postavi. Seveda je edino mirodajno, ki lahko neodvisno, samostojno sodi o določenih neustreznostih, ki so se izvajale. Sam pri tem tudi ocenjujem, da je bilo dobro, da se je v tej dolgi zgodbi zadeva končala tako, da je lahko Računsko sodišče s svojim porevizijskim poročilom vendarle ugotovilo, da je Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije začel izvajati aktivnosti tako, kot je to zapisano po zakonih, in da je na koncu tudi na podlagi porevzijskega poročila v pripravljalnih ukrepih Vlada skupaj z nadzornim odborom in skladom vendarle delovala tako, da se je tudi presežek prihodkov na odhodke sklada izkazal in bil nakazan v proračunu. Zakaj to pravim? To pravim zato, ker jaz mislim, da smo v tej zgodbi nekaj stvari pozabili. Pozabili smo, da je vendarle dobro, da imamo ta sklad, da je dobro, da smo v Skladu kmetijskih zemljišč, kmetij in gozdov, predvsem gozdov ohranili pomemben delež gozdov v državni lasti. Da pa je tako, kot pri vrsti drugih skladov, pri vrsti drugih proračunskih uporabnikov v izvajanju aktivnosti, v kolikor niso ustrezno nadzorovane in nadzorovane tudi s strani Računskega sodišča, lahko prihajalo in je prihajalo do napak. Jaz obžalujem, da je kdo ocenil, da smo se na Komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ želeli postaviti na eno ali drugo stran. Mi smo se želeli predvsem postaviti v bran Računskemu sodišču, ker je, spomnili se boste, predvsem Vlada Republike Slovenije na čelu z ministrico, seveda bivšo, tudi direktorico sklada ob izdaji revizijskega poročila tako rekoč skoraj želela razveljaviti ali pa devalvirati vrednost tega revizijskega poročila. Tako, da mislim, da je bil narejen v lanskem letu tudi zaradi vseh aktivnosti cel krog. Sklad kmetijskih zemljišč je začel resno obravnavati in podrobno proučiti. Proučil je, kaj je Računsko sodišče ugotovilo, kaj je zahtevalo kot popravljalne ukrepe in to se je tudi zgodilo. Ko je bilo to vse narejeno, ko je v porevizijskem poročilu bilo z izjemo enega ukrepa povedano, da je sklad vse izvedel, in potem, ko smo lahko iz medijev prebrali, da se je sklad skupaj z Vlado tudi odločil, da bo vendarle nakazal presežek prihodkov in odhodkov v sam državni proračun, sam nisem več ocenjeval kot potrebno, da se komisija sestaja. Bi pa predlagal za v prihodnje, da vendarle v proceduri Državnega zbora nekoliko resneje obravnavamo tudi na sami plenarni seji možnost, da bi kakšno poročilo Računskega sodišča ob tem ali onem primeru s tem ali onim resornim odborom obravnavali. Ne nazadnje tudi za to, ko se pogleda v neki časovni distanci, potem mislim, da mora iz te zgodbe Sklada kmetijskih zemljišč Republike Slovenije izhajati predvsem to, da se postopki lahko zlorabijo, v kolikor ni ustreznega nadzora. V tem smislu ocenjujem, da bodo seveda današnji sklepi na neki način res že malo zastareli. Predvsem pa pričakujem to, kar danes nismo slišali, nismo slišali Vlade Republike Slovenije, kaj namerava narediti, kako se namerava odzvati na predložene sklepe. Jaz upam, da bomo to zgodbo hitreje zaključili, kot smo ob obravnavi celotnega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sušnik.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, predstavniki sklada! Nesporno je, da je bilo v revizijskem poročilu o pravilnosti in smotrnosti poslovanja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije za leti 2002/2003 in 2002/2004 ugotovljenih toliko in tolikšen obseg nepravilnosti, da je Računsko sodišče izreklo negativno mnenje. To je dejstvo, mimo katerega ne moremo. Nesporno je tudi, da so bile že v teku pregleda s strani Računskega sodišča odpravljene številne pomanjkljivosti. Za vse ostalo pa je Računsko sodišče v svojem izreku 30.5. zahtevalo tudi predložitev odzivnega poročila, ki je bilo potem zaradi dobrih konsistentnih ukrepov ocenjeno v porevizijskem poročilu v vseh, če upoštevamo tudi to, da je bilo nakazano, da so bili nakazani presežki prihodkov na odhodki v proračunu v vseh 12-ih segmentih. To posebej poudarjam zato, ker ne morem sprejeti oziroma bi rad ovrgel trditve mojega predhodnika, ki poskuša povezati delovanje Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, točneje ministrice z Računskim sodiščem in spodbujati nekakšne dvome, o tem, da ministrica ni upoštevala mnenja Računskega sodišča oziroma, da se ni odzivala na ukrepe Računskega sodišča. Jaz bi rad spomnil, da je, bom rekel, prav ministrica za kmetijstvo gozdarstvo in prehrano predlagala aktualnega direktorja, ki podpisan pod popravljalne ukrepe, ki jih je Računsko sodišče ocenilo kot pozitivne, da je ministrica za kmetijstvo predlagala tudi sestavo sveta in da se gre prav zavzetemu delu ministrice zahvaliti, da imamo pred sabo takšno odzivno poročilo. In da lahko danes trdimo, da je stanje na Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov transparentnejše, boljše, preglednejše, kar daje dobre obete za delo v prihodnje. Zdaj bi pa rad izrekel še odgovor tistim, ki se trudite na vsak način prikazati, da so te domneve o oškodovanju države na račun odprodaje lesa neresnične. Postavljate trditev, da ne upoštevamo tisti, ki to tako trdimo, negovalnih del in vsega tistega, kar se vlaga v gozdove. Naj vas spomnim, da je Računsko sodišče ugotovilo, da organ, ki naj bi nadziral izvajanje teh del, enostavno za leto 2002/2003 in 2002/2004 teh nalog ni imel opredeljenih v pogodbi. In da je šele sklad v pogodbi za leto 2006 eksplicitno navedel v okviru pripravljalnih ukrepov, da se kot naloga Zavoda za gozdove plača na osnovi pogodbe tudi nadzor poseka in spravila, gojitvenih in varstvenih del ter gradenj in rekonstrukcij vlak, vključno s prevzemom oziroma kolodacijo del [[to je tisto, kar bi se naj obračunalo za koncesijsko dajatev]] . Trditi, da je nekaj bilo, če na drugi strani Računsko sodišče brez priziva ugotovi, da nadzor nad tem, kar naj bi bilo, niti ni opredeljen v pogodbi, ki definira obseg nadzora, je, milo rečeno, smešno in nekonsistentno. S tega vidika bi kazalo, še enkrat poudarjam, oceniti tudi naš [[opozorilni znak za konec]] primanjkljaj pri izrabi lesne biomase. Glede na to, da imamo 7,5 milijona kubikov prirasta, ki ga izkoristimo komaj 3,2%, je glavni vzrok za to treba iskati prav v [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Džuban.
Hvala lepa še enkrat, gospod predsednik. Najprej samo to, kolega Sušnik, zgleda, da se z vsem strinjava. Razen v tistem, kar sem prej rekel. Verjetno ne bodo težke milijarde. Lahko je pa pomembno večji izkupiček, kot je bil do zdaj. To verjetno tudi vodstvo sklada in nadzorni odbor vesta. Oglašam se predvsem zaradi neke druge zadeve. Prvič to, da novemu vodstvu sklada kot nadzornemu odboru želim uspešno delo in da se jim ne bodo dogajale zgodbe, kot so se dogajale v preteklosti. Veste, na katero mislim. Drugo je to, da nadaljnje gospodarjenje sklada in spremembo zakona imamo v dveh delih. Eno je tisto, kar je nadzorni odbor v svojem zadnjem sklepu tudi posredoval Državnemu zboru, da se nekatere zadeve uredijo v smislu nadaljnjega dela Sklada v smislu kmetijsko-zemljiške politike v državi Sloveniji, da ima prednostno pravico pri nakupih, da ima nalogo urejanja kmetijskih zemljišč in da postavi pogoje, pod kakšnimi bo ta zemljišča dajal v promet. Prodaja, zakup in tako dalje. Transparentno, konkurenčno in še kaj. In v tem primeru, čeprav ne bom imel nobene vloge pri oblikovanju sprememb zakona, je pa moj apel na vse tiste, ki boste zraven, da v drugem delu, ko gre za sedanja državna zemljišča v upravljanju nekih privatiziranih kmetijskih podjetij, bodite občutljivi, ker imamo opravka s podjetji, ki so se organizirala in poslujejo pozitivno. Mi pri nas imamo eno, ki ima okrog 3.000 hektarjev v zakupu, drugo pa enih 2.000, kar je tudi že lastniških površin, ki imajo vrhunsko tehnologijo tudi okoljevarstveno, ki imajo šolane strojnike. To niso več traktoristi, pač pa so poklicno ali srednje izobraženo kadri, ki upravljajo z izjemno visoko tehniko, da imajo sodobno tehniko in da imajo nove programe, bioelektrarne, alternativno proizvodnjo, zelenjadarstvo in tako dalje. Če bi šli na en tak frontalni ukrep, zdaj pa damo vsa zemljišča v ponudbo, da jih konkurenti lahko dobijo, pa da razpršimo ta zemljišča, mislim, da z vidika ene državne kmetijske politike to ne bo dobro. In da je treba tukaj premisliti, če bo možno urediti oziroma napraviti neki novi red na področju koncesij in tako dalje. Seveda s tem sem že rekel, da se strinjam. Tukaj nimam nič proti. Hvala lepa.
Hvala. Želi besedo še predsednica nadzornega odbora? Ne. Hvala. S tem zaključujem razpravo. Ker k predlaganim sklepom niso bili vloženi amandmaji bomo o sklepih v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 20. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 18.30. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ODPRAVLJANJU POSLEDIC DELA Z AZBESTOM. Državni svet Republike Slovenije je na 17. izredni seji 29. novembra 2006 sklenil, da na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije od Državnega zbora zahteva, da pred razglasitvijo zakona ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o odpravljanju posledic z azbestom. Besedo dajem predstavniku Državnega sveta za obrazložitev zahteve sveta. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci, prisotni in odsotni! Državni svet ne nasprotuje Zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom zato, da bi zaviral postopke za pridobivanje pravic in izplačil odškodnin, temveč se zavzema za celovito reševanje te problematike, kar Državni svet intenzivno opozarja že 3 leta. Sami postopki s tem v zvezi pa trajajo od leta 1994. V zvezi z mnenjem Vlade Republike Slovenije moram pojasniti, da Državni svet že vseskozi poudarja, da se morajo predčasne upokojitve vezati na verificirano bolezen, kar je podrobno argumentirano v pravnem mnenju, ki ga je pridobil Sindikat zveze azbestnih bolnikov. Sedaj zahtevana pogoja za pridobitev statusa invalidnosti druge ali tretje stopnje sta glede na dosedanjo prakso invalidskih komisij v primerjavi z bolnikom, z obolenjem respiratornih organov v praksi neizvedljiva. Oboleli z ugotovljeno poklicno boleznijo pljuč ali [[...]] [[Nerazumljivo.]] v začetnem stadiju namreč nimajo zmanjšane vitalne funkcije pljuč. Vendar je medicinsko potrjeno, da so bolj dovzetni za infekcije in obolenja dihal. Ker v začetnem stanju ni funkcionalnih okvar v večini primerov obolelim delavcem invalidske komisije ne bodo priznavali invalidnosti. Istočasno pa obolelim ni mogoče zagotoviti dela na delovnem mestu, ki ne bi še dodatno obremenjevala že prizadetega zdravja. Zaradi sinenergičnih učinkov delovnega okolja bo obolenje hitreje napredovalo. Hitreje pa se bodo razvile tudi težje oblike azbestnih bolezni. Ugotavljanje verificiranih bolezni in s tem povezane predčasne upokojitve to, spoštovane poslanke in poslanci, vezane tudi na pravice do odškodnin pri mlajših osebah in prav tako na zavarovanje potomcev vseh, ki so upravičeni do odškodnine, če med postopkom umirajo in ti ljudje umirajo. Poudarjam, da se Državni svet zaveda, da je azbestna problematika kompleksna zadeva, problematika okolja, zdravja ljudi. Predvsem pa se dotika naše zavesti in vesti, ali smo pripravljeni uvideti v vsej globini in pričeti sistematično odpravljati vzroke. Posledice so namreč tu. To je težka zapuščina našim potomcem. V tem delu Državni svet vztraja na celovitem reševanju te problematike. Ne gre namreč samo za ugotavljanje obolevnosti in odpravljanje posledic dela z azbestom. Gre tudi za informiranost ljudi o pravilnem ravnanju z azbestom, ki je še vedno prisoten v našemu okolju na strehah, v vodovodnih, v zavorih, delih stavb, itd. Številna navodila so napisana. Vendar se ugotavlja, da jih v praksi komajda kdo upošteva. Če že, odpelje zamenjano strešno kritino na predpisano odlagališče, mora pri nas plačati dodatno takso. Po svetu pa v takem primeru lahko pridobi materialno stimulacijo. Če pogledamo s širšega vidika, je pojav azbestnih obolenj le začetno opozorilo na možne negativne posledice ravnanja z okoljem z živimi ljudmi. Posledice nekontroliranega onesnaževanja zaradi večje produktivnosti in doseganje napredka se kažejo v vsakdanjem življenju. Odločitve izpred 10-ih let kažejo svoj obraz. Ob pogledu nanj se ne moremo in ne smemo obračati stran. Ampak se moramo odzvati premišljeno in sistematično. Rešitev azbestne problematike je v tem trenutku lahko prelomnica v prizadevanju za ohranjanje kakovosti življenja in zdravega okolja. Pred nami pa so tudi drugi podobni problemi. Zastrupljenost zaradi lepil, onesnaženost zaradi svinca, premogovnik, itd. Bodimo torej premišljenega ravnanja. Začnimo odvijati klobčič s pravičnimi rešitvami. Prepuščamo borbe za pravico posameznikov in zasebnim tožbam po ameriškem zgledu. To ne more biti uporabljano v naši situaciji. Tu ni rešitev v državi, ki je v osrčju Evrope. Ta Evropa pa se zavestno, poglobljeno usmerja v socialo, v prevzemanje družbene odgovornosti za sožitje z okoljem. Ne gre za vprašanje, ali si bo država lahko privoščila plačevanje odškodnin. Gre za to, da si država, ki ima v svojih ustavnih določilih zapisano, da je pravna in socialna država, in ki ima zapisano, da skrbi za zdravo življenjsko okolje, to sta 2. in 72. člen Ustave Republike Slovenije. Torej takšna država si ne more dovoliti,da odškodnin ne bi prevzela. Gre za življenje, za preživetje potomcev in za čisto osnovno moralno odgovornost. V 72. členu Ustave Republike Slovenije je prav tako zapisano, da zakon določa, ob katerih pogojih in v kakšnem obsegu je povzročitelj škode v življenjskem okolju dolžan poravnati škodo. Torej, naj bodo bodoči zakoni zastavljeni tako, da bodo prevzeli odgovornost tako država, kot tudi podjetja in delovne organizacije, ki so nekontrolirano uporabljala škodljive stvari. Ocenjujemo, da bo v naslednjih 35-ih letih v Evropski zvezi število obolenj z mezoteliomom naraslo na 250.000 oseb. Posledice uporabe azbesta v Evropi torej že začenjajo dobivati prave razsežnosti. Direktive iz leta 1983 v Evropi določajo način zaščite delavcev pred izpostavljanostjo azbestu na delovnem mestu. Med španskim predsedovanjem EU leta 2002 pa je Odbor ministrov za zaposlovanje in socialno politiko pri Evropskem svetu začrtal dodatno zakonsko ureditev za zaščito pred izpostavljenostjo azbestu in njenim posledicam. Evropa očitno že dolgo razmišlja o celovitih rešitvah posledic. O njih bi morali bolj načrtno razmišljati tudi mi. Zaradi dolge latentne dobe od nastanka pojava azbestnega obolenja pri raku na pljučih ali plevri je to lahko 40 ali več let. Za Slovenijo nimamo konkretnih napovedi. Strokovnjaki pa poudarjajo, da bo vrh obolevnosti zaradi azbesta nastopil okoli leta 2025 in bo trajal nekako do 2040. Poleg Soške doline, kjer število obolelih za malignim mezoteliomom še vedno raste, sta v Sloveniji še dve veliki žarišči. To sta severovzhodni predel Ljubljane pri Domžalah in Maribor. V zadnjih letih pa se tako novo žarišče pojavlja tudi v trboveljskem bazenu, deloma tudi v Izoli in vrsti majhnih žarišč. Naj še enkrat poudarim, da bi morala Republika Slovenija v okviru tega zakona postoriti in rešiti predvsem naslednje probleme: celovito urediti problematiko poklicnih bolezni od diagnosticiranja do zdravljenja, v primerih smrti tudi urediti odškodnino, ki bi bila upravičena za obolele. Upoštevati bi morali okoljski kot tudi socialni vidik posledic uporabe izpostavljenosti azbestu. Opredeliti je potrebno družbeno odgovornost gospodarskih družb zaradi preteklega škodljivega ravnanja v odnosu do okolja in prebivalstva. Vzpostaviti bi morali pravno podlago za register delavcev, ki so bili izpostavljeni azbestu. Pravico do invalidske pokojnine ne smemo vezati na ugotovljeno invalidnost II. oziroma III. kategorije, kakor tudi ne na starost nad 50 let. Izenačiti bi bilo potrebno pravice odškodnine vsem obolelim zaradi izpostavljenosti azbesta z vlaknom ne glede na to, kje je obolel. Zakon mora biti predvsem dobra in pravna podlaga za reševanje problemov v praksi. Potreben pa je tudi širši pogled na to problematiko. Zato je treba nujno rešiti tudi dodatno izobraževanje zdravstvenih delavcev, ozaveščati prebivalstvo, rešiti problem odlaganja in shranjevanja iztrošenih azbestnih izdelkov, kaznovati tiste, ki se tega ne držijo. Spoštovane poslanke in poslanci! Mislim, da je problematika dovolj obsežna in dovolj argumentirana, da potrjuje podporo nasprotovanju temu zakonu, ki v bistvu ničesar ne rešuje. Samo en droben delček. Niti ne. Moramo reči, da je to vrh ledene gore tistega, kar je rešil. Ko je skupina poslancev dala ta zakon v proceduro, je bilo zastavljeno bistveno drugače. To, kar je danes pred nami in kar bi danes veljalo, je seveda okrnjeno. Tako, da lahko ocenjujemo ta zakon samo na en način, da je to hinavščina in pretveza, da se je nekaj rešilo, kar se ni rešilo. Hvala lepa.
Hvala dr. Zoltanu. Zahtevo je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Stanislavu Brenčiču.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za delo, družino, socialne zadeve, invalide je na 13. nujni seji dne, 15.12., obravnaval zahtevo Državnega sveta Republike Slovenije z dne, 29. 11., da Državni zbor Republike Slovenije ponovno odloča o zakonu. Odbor je bil seznanjen z zahtevo Državnega sveta, mnenjem Vlade Republike Slovenije o zahtevi in pa z mnenjem Zakonodajno-pravne službe. Predstavnik Državnega sveta je članom odbora predstavil vsebino, kot smo jo malo prej slišali. Zato je ne bom ponavljal. Predstavnica Vlade pa je predstavila pisno mnenje Vlade. Tudi ustno, s katerega je bilo razvidno, da se Vlada z obrazložitvijo razlogov predlagatelja o zahtevi za ponovno odločanje o zakonu, ne strinja. Zato predlaga Državnemu zboru, da Zakon o spremembi in dopolnitvi zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom, ponovno sprejme. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je preučila zahtevo Državnega sveta o ponovnem odločanju o Zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom. V zvezi z razlogi in zahteve za ponovno odločanje meni, da se nanaša na vprašanja, ki so vsebinske narave. Zato se v okviru svojih poslovniško določenih nalog do njih ne opredeljuje. Predstavnik predlagatelja zakona bo prav gotovo za mano svoj pogled na to zahtevo obrazložil. Zato je ne bom ponavljal v svojstvu, ki je bila podana na matičnemu odboru. V razpravi so nekateri člani odbora poudarili, da takega zakona ni mogoče podpreti, saj je bil do konca obravnave tako okleščen, da so pravice omejene le na osebe, ki so zbolele zgolj za mezotaliomom. Z zakonom se ne strinja niti opozicija niti prizadeti pa tudi ne strokovna javnost. Zato ni dovolj, da je to sicer res presedan v urejanju pomoči za okoliške prebivalce, saj je problematika mnogo širša. Po njihovem mnenju je treba pripraviti sistemski zakon. Zato bodo za nadaljnje urejanje te problematike predlagali razpravo tudi v okviru Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Nasprotno pa so drugi člani odbora nasprotovali zahtevi Državnega sveta in izrazili podporo sprejetemu zakonu, saj so menili, da se je problematike treba lotiti odgovorno. S tem zakonom bo namreč že z letom 2007 omogočeno izplačilo odškodnin tistim, ki so zboleli za najhujšo obliko bolezni, ki jo lahko povzroči azbest. Nekateri pa so sicer izrazili podporo zakonu. Vendar so menili, da je reševanje te problematike res treba urediti v sistemskem zakonu, saj je takšno delno urejanje v tem zakonu nekonsistentno. Po končani razpravi so se članice in člani odbora opredeljevali tudi do predloženega sklepa, s katerim predlagajo Državnemu zboru, da pri ponovnem odločanju zakon potrdi. Sklep ni dobil večinske podpore oziroma ni bil sprejet, kajti za takšno odločanje je analogno kot v Državnem zboru treba na matičnem delovnem telesu zbrati absolutno večino. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zakona mag. Francu Žnidaršiču za obrazložitev mnenja.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana ministrica, spoštovani predstavnik Državnega sveta, kolegice in kolegi! V imenu podpisnikov tega predloga zakona moram povedati, da je bil namen podpisnikov prvenstveno v tem, da odpravimo diskriminatorno rešitev prej sprejetega zakona v tem smislu, da so bili zajeti kot upravičenci do odškodnin po zakonu zgolj tisti, ki so poklicno delali z azbestom in bili poklicno izpostavljeni tej noksi. Mi smo želeli opravičiti upravičenost tudi vseh tistih, ki so zboleli za posledicami izpostavljenosti azbestni škodljivosti, ki niso bili zaposleni na takih delovnih mestih, kjer se je delalo z azbestom, pa so vseeno prišli z njim v stik in doživeli posledico, ki je lahko povsem enaka in seveda najhujša. S tega vidika smo predlagatelji pripravili ta predlog spremembe. V nadaljnjih razpravah pa se je pokazalo vsaj dvoje. Prvič to, da smo v razgovoru s predstavniki Inštituta za medicino dela, prometa in športa ugotovili, da vendar ne gre za povsem enako posledico, kadar govorimo o tistih, ki so bili dnevno in skozi daljše obdobje izpostavljeni tej škodljivosti, v primerjavi z onimi, ki so bili slučajno izpostavljeni. Zlasti, ko gre za tiste bolezni, ki niso azbestoza ali mezoteliom. Pač pa denimo rak prebavil in podobne stvari, ki se vežejo na sinergijo izpostavljenosti azbestu in drugih možnih vplivov in vzrokov za nastanek take bolezni. S tega vidika je tudi v razgovoru s predstavnico inštituta bilo nekako doseženo soglasje, da pa je s to najhujšo obliko mezotelioma mogoče brez teh raznih drugih pogledov in ugotovitev priznati kot upravičenje. Ta stvar je šla v tem smislu naprej. Hkrati smo vodili razgovore tudi s predstavnikom Vlade in ministrstva, kjer je seveda bilo pa več pripomb na naš predlog v tem smislu, da gremo v širino, ki je ni mogoče določiti, da gremo v širino, ki bo imela neslutene in nepredvidljive finančne posledice. Zaradi tega ni bilo podpore našim predlogom, da bi povsem enake pravice za bolezni, ki so priznane v zakonu tistim, ki so poklicno delali z azbestom, uveljavili tudi oni, ki ne delajo oziroma niso delali neposredno z azbestom v svojem poklicnem življenju. S tega vidika predlagatelji menimo, da ni mnogo, kar smo dosegli. Je pa nekaj, kar bi bilo škoda zavreči in bomo zaradi tega podprli zakon, kljub temu da bodo samo nekateri lahko prišli do svoje pravice. Mislimo namreč, da sprejet zakon ne ovira nikogar, da bi pripravil celovito rešitev v vseh drugih odprtih problemih na področju tega zakona, ki jih je potrebno še dodelati. Mi tudi nismo imeli ambicije, da bi vse rešili, ker vemo, da je problematika širša, da so zlasti azbestni bolniki iz poklicnega življenja želeli bistveno širše spremembe in popravke zakona, vendar smo predlagatelji ocenili, da to v tej fazi, v tem trenutku ne bo mogoče in smo zato šli z našim predlogom, ki je bil zgolj v smislu nediskriminatornosti. Menim, da je prav, da to ostane tudi zaradi tega, ker gre za prvi precedenčni primer pravice državljana, da bo zaradi okoljskih škodljivosti prišel do odškodnine. Moram pa reči, da je problematika te vrste tako široka, da je že sam naslov slab, ki pravi, zakon o odpravljanju posledic. Mi posledic ne moremo odpraviti, mi lahko samo z odškodninami ublažimo posledice, ki bodo tekle naprej, če hočemo ali nočemo, v svojem negativnem smislu obolevanja, pa tudi umiranja. S tega vidika verjamemo, da bo potrebno v perspektivi opraviti to bolj celovito in v soglasju, tako kot je bilo rečeno, z vsemi prizadetimi, ki to pričakujejo. Zato bomo mi pri tem, kar smo dosegli, čeprav je malo, vztrajali. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Gospod Stanislav Brenčič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa, ponovno za besedo, gospod predsednik. Zakon o spremembi in dopolnitvah zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom bo poslanska skupina Slovenske ljudske stranke ponovno podprla. Čeravno imamo, tako kot smo poudarjali skozi proceduro sprejemanja te novele, še vedno isto mnenje, da zakon ni s konceptualnega in namenskega pogleda konsistenten z osnovnim zakonom, kar ima posledico, da je celoten Zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom sam s seboj v nasprotju, kajti naslov in 1. člen osnovnega zakona, ki zastavlja zasnovo in koncept zakona, sta ostala nespremenjena, med tem ko se nadaljnji del zakona s to novelo spreminja. Iz vsebinskega smisla ni mogoče vetu Državnega sveta oporekati, vendar pa bi bilo odpravljanje posledic škodljivega vpliva rabe azbesta na okolje po našem trdnem prepričanju veliko bolje in uspešnejše reševati, in na tej podlagi priznavati prebivalstvu tudi odškodnine zaradi okvare zdravje, s posebnim sistemskim zakonom. Ta bi generalno obravnaval odpravo posledic vpliva škodljivih snovi v okolju in v tem zakonu bi se zapopadalo lahko tudi s svojim specifičnim poglavjem področja okoljskega vpliva rabe azbesta v vsej dimenziji in ne le v pravici po odškodnini za primer najhujše bolezni, ki jo povzroča prisotnost azbesta v telesu, kot to udejanja ta novela. Na podlagi posebnega zakona bi se moral vzpostaviti tudi finančno dovolj močan sklad za poravnavo odškodnin. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da bi bilo veliko bolje ohraniti Zakon o odpravi posledic dela z azbestom v osnovni konceptualni zasnovi kot zakon, ki razrešuje vprašanje poklicnih bolezni, v tem primeru poklicnih obolenj na delovnem mestu zaradi vpliva azbesta. V tem pogledu ni osnovni zakon v ničemer diskriminatoren, tako da je očitek na osnovni koncept zakona o diskriminatornosti povsem iz konteksta. Vprašanja in velika pričakovanja prebivalstva zaradi negativnih vplivov na okolje pa celovito reševati s posebnim zakonom, ne glede na to pa novela zakona izpolnjuje vsaj pričakovanje tistih, ki so zboleli za najhujšo obliko bolezni zaradi vpliva azbesta, zato bomo v poslanski skupini, kot uvodoma povedano, zakon ponovno soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo in seveda prav lep pozdrav vsem prisotnim na današnji seji Državnega zbora. Po skoraj letu dni agonije in, bom rekla, žongliranja dobesedno žongliranja z usodo bolnikov, obolelih za azbestozo, danes znova odločamo o njih: o bolnikih, pravzaprav o njihovi usodi. Februarja letošnjega leta je bil v poznih večernih urah v tej dvorani sprejet vladni predlog azbestnega zakona. Predlog, ki ni bil usklajen. Tisti predlog, ki je pravzaprav povzročil toliko negodovanja; kajti ta predlog je razdelil ljudi na tiste, ki so delali z azbestom, in tiste, ki so živeli na drugi strani ograje tovarne, kot smo že ničkolikokrat slišali in ničkolikokrat povedali. Opozicija je opozarjala na nedopustno vladno ravnanje v okviru predloga zakona. Prosili in ne nazadnje rotili so tudi azbestni bolniki, njihovi predstavniki, sindikat. Koalicija je arogantno prezrla pravzaprav vse prošnje, amandmaje in podprla zakon, zakon, ki deli, tisti zakon, ki uzakonja dve vrsti državljanov. Državni svet je izglasoval, prvič, veto na vladni zakon, a je tudi tokrat vladna koalicija povozila še zadnje opozorilo v okviru zakonodajne procedure. Veste, spoštovane kolegice in kolegi! Zaradi azbestoze ljudje umirajo. In ko govorimo pravzaprav o zakonu o odpravljanju posledic dela z azbestom, govorimo o vrednosti ali pa vrednoti življenja, o vrednoti življenja in vrednosti ljudi v naši družbi. Vlada je dala obljubo, da bo pripravila neke vrste sistemski zakon. Če poenostavim, tisti zakon, ki bo vključeval tudi okoljski vidik problematike. Leto 2006 bomo zaključili z grenkim priokusom, da Vladi pravzaprav ni mar in da je Vlada zakon, ki ga je vložila poslanska skupina DeSUS, tako zelo okrnila oziroma skrčila na minimum, da je le "za mišjo dlako" boljši od vladnega zakona, ki pa je slab. Ta "mišja dlaka" pa - govorim o prispodobah - pravzaprav ne pomaga reševati socialnega položaja bolnika oziroma bolnikov z najtežjo obliko te bolezni, ampak pomeni zgolj moralno obveznost države do obolelega. Zakon smo prav zaradi tega, ker je za tisto "mišjo dlako" boljši od vladnega zakona, podprli v Slovenski nacionalni stranki v rednem postopku. In verjamem, da je bilo to tudi vodilo ostalih dveh opozicijskih strank. Zamera pa gre do neke mere tudi poslanski skupini DeSUS, ki je pravzaprav zelo lahkotno pristala na vladno črtanje predlaganih rešitev, iz predloga pravzaprav njihovega zakona. Prejšnji teden pa smo ob interpelaciji zoper ministra za zdravje, recimo, poslušali ste od iste poslanske skupine oziroma s strani kritiko, kritiko tudi na račun mačehovskega odnosa do azbestnih bolnikov. Jaz sem v predstaviti stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ob obravnavi na seji Državnega zbora povzela besede ene izmed prebivalk prizadetega okoliša, pa bom vnovič ponovila, dovolite, citiram: "Nihče ne razume, da smo bili mi, torej prebivalci, izpostavljeni od leta 1921 azbestu in niti vedeli nismo. Mi smo živeli tam, mi se nismo mogli odseliti, pa dvigniti hišo in oditi v drug kraj. Najbolj izpostavljeni azbestu so bili prav okoli tovarne približno 1 kilometer radiusa." Konec citata. Danes berem besede, pravzaprav moledovanje skupine krajanov, ki jih ta država še vedno tretira kot drugorazredne državljane. Zopet dovolite, da preberem citat oziroma zgolj del navedka. "Okleščen zakon prinaša določene pravice krajanom, ki niso bili zaposleni v tovarni Salonit, toda na žalost le najtežjim bolnikom z mezoteliomom. Tistim, ki se od življenja že poslavljajo, je obliž na njihovo nečloveško, fizično in duševno trpljenje. Nerazumljivo pa nam je, da so krajanom še vedno odvzete socialno-zdravstvene pravice za druge azbestne bolezni, tistim krajanom, ki so 24 ur na dan živeli v okolju, kjer je gospodaril azbest." Pika in konec navedka. In potem, spoštovane kolegice in kolegi, berem, kako ponosni so nekateri poslanci, ki ugotavljajo, da je s to novelo uveljavljen precedens. Resno! Pravico do odškodnine bodo lahko uveljavljali tudi tisti, ki niso bili zaposleni v podjetjih, v katerih so bili izpostavljeni škodljivim vplivom. Sprašujem, ali gre res za plemenito delovanje Vlade? Rešitev, ki je predlagana v tem zakonu, ki je skrčen, kot sem že dejala, na tisti skrajni minimum, je milo rečeno zgolj odškodnina za krsto, spoštovane kolegice in kolegi, ne ceni ran in ne pomaga tistim bolnikom, ki še imajo pred seboj upanje in kak mesec več življenja morda. In kot berem dalje poročilo oziroma zadeve, ki so se odvijale na matičnem delovnem telesu. Ta isti človek, ki je ponosen in ki celo pravi, da gre za precedens v naši državi, meni, da bi lahko sprejetje novele spodbudil okoljsko ministrstvo k pripravi sistemskega zakona na področju škodljivih vplivov okolja na ljudi. Pa vendar se vprašam: ali res, kdaj, za koga? Veste vsi, Slovenska ljudska stranka, SDS, Nova Slovenija, ki ste izgovarjate, bom rekla, ki se izgovarjate, da je bolje sprejeti sistemski zakon glede škodljivih vplivov na okolje. Mene zanima v tem trenutku, pa bi prosila morda v nadaljnji razpravi tudi odgovor, konkreten odgovor. Kakšna je strategija Vlade na tem področju? Kdaj bo ne nazadnje pripravljen tak zakon in kakšen bo ta zakon? Ne razumem konstantnega nasprotovanja in pometanja, dobesedno pometanja stvari pod preprogo. Predlog opozicije na matičnem delovnem telesu je bil, da bi po novem letu na izredni seji odbora znova razpravljali o azbestni problematiki, skupaj s predstavniki obolelih, ministrstev in ne nazadnje tudi različnih strok. Kjer je volja, tam je pot, pravi slovenski pregovor. Poslovnik Državnega zbora ne nazadnje daje možnost, da lahko sejo skliče oziroma da se lahko seja skliče tudi po odločitvi predsednika matičnega delovnega telesa, sejo matičnega delovnega odbora. Zato sem uporabila tisti rek: Kjer je volja, tam je pot. Ampak žal, v tem parlamentu očitno volje ni. Ne razumem tudi očitka tistih, ki ste na matičnem delovnem telesu trdili, da bi lahko širjenje pravic odprlo prostor za uveljavljenje pravic bolnikov na drugih področjih, kar bi lahko imelo nepredvidljive finančne posledice in ne nazadnje tudi pravne posledice. Sedaj zopet sprašujem, kako pa bo Vlada, če seveda bo, pripravila sistemsko rešitev na področju škodljivih vpliv okolja na ljudi. Tudi ta ukrep, v kolikor ga bo Vlada pripravila in sprejel Državni zbor bo terjal nova finančna sredstva. Kolikor razumem, naj bi vključeval različne kategorije prizadetih ljudi zaradi škodljivih vplivov okolja na zdravja ljudi. Veste, takšni očitki mi pravzaprav dajo potrditev, da pa so namere po sistemskih rešitvah bolj ali manj opravičujoča izmišljotina in so zelo zelo daleč od realnosti. Nova ministrica, ki je danes sicer z nami, takrat še v vlogi državne sekretarke na ministrstvu, je pravzaprav zavračala vse argumente, zavrača tudi danes argumente Državnega sveta, ki so bili povod za izglasovan veto na zakon, češ, da novela predstavlja primerno pravno podlago za reševanje problematike. O sistemskem zakonu, spoštovane kolegice in kolegi, pa ne duha, ne sluha. Ali je potemtakem to res prava podlaga za reševanje problematike ljudi, ki so oboleli za azbestozo? In tisti, ki očitate opoziciji, da ne sodeluje konstruktivno, da ne predlaga argumentiranih rešitev. Jaz ne vem, če ste sicer prejeli vsi to pošto, ampak jaz sem jo in mi je žal, da se ne vidi bolj. Na tej sliki je pogled s strehe hale za pripravo azbesta na staro cementarno. Fotografija ni posnetek snežne idile, je pripisano spodaj, ampak so vidni sloji azbesta. To je ena slika, sledi druga slika, pa tretja slika. To niso bombažna polja piše, ampak ena od streh v soseščini hale za pripravo azbesta. Takšna je realnost, spoštovane kolegice in kolegi. In dovolite zgolj in samo še en podatek iz tega dopisa, ki sem ga prejela. V Sočo spuščamo dnevno od 3 500 do 4 000 kubičnih metrov odpadnih voda, ki so onesnažene s cementom in azbestom. Ali je, sprašujem, ta zakon, ta rešitev, ki jo podpira Vlada, res ustrezna podlaga za reševanje problematike ljudi, ki umirajo zaradi azbesta? Jaz bom znova se vrnila stavek nazaj, ki sem ga izrekla, preden sem šla na dopis oziroma gradivo, ki sem ga prejela po pošti, ko sem dejala, da nekateri iz vladnih strank očitate opoziciji, da ne predlaga argumentiranih rešitev. Veste, tudi na podlagi takšnih konkretnih podatkov, na podlagi takšne realnosti smo pripravili v opoziciji konkretne, še kako argumentirane rešitve, v obliki amandmajev, pa ste jih žal, spoštovane kolegice in kolegi, povozili. Zato danes očitati, da bodo v primeru uspešnega veta pravice bolnikov zmanjšane! Dejstva, dejstva! Kaj ste, spoštovane kolegice in kolegi, koalicijske poslanke in poslanci povzročili s podporo vladnemu zakonu in podporo manjšanju pravic v okviru tega zakona, ki ga danes obravnavamo - sicer v okviru izglasovanega veta na zakon? Veste, teh dejstev se takrat niste hoteli ali pa se jih preprosto niste zavedali in žalostno je, res žalostno, da se jih nočete zavedati niti danes. Dovolite, da zaključim, všeč mi je bil stavek predstavnika Državnega sveta, ki ga je izrekel ob predstavitvi, danes na seji, ki je dejal, da je takšno vladno ravnanje hinavščina. Ja, je hinavščina. Ampak biti lojalen do krivic, ni samo hinavsko ravnanje, ampak je zelo grdo, nepošteno in podlo ravnanje. Ni pomemben samo kontekst, pomembna je predvsem vsebina in ta vsebina ni dobra za ljudi. V Slovenski nacionalni stranki vnovič zakona ne bomo podprli.
Hvala. Magister Franc Žnidaršič bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani predstavnik Državnega sveta, kolegice in kolegi! Mi za razliko od gospe Žgajner Tavš ne bomo polemizirali z njeno poslansko skupino pri tem nastopu, ker je to v nasprotju s Poslovnikom Državnega zbora. Želimo povedati, da bomo ta zakon podprli v poslanski skupini iz več razlogov, glavni je ta, da je vendarle neko rahlo izboljšanje obstoječega ob tem, da se zavedamo, da zakon tudi s to spremembo ne bo rešil vseh problemov na tem področju in da bo potrebno še veliko dela. Verjamemo, da bo to delo v doglednem času opravljeno in da bo ministrstvo pripravilo s prizadetimi usklajen predlog novele, ki bo rešil največ tistih težav in problemov, za katere stroka in seveda prizadeti mislijo, da jih je potrebno rešiti. Gotovo nismo imeli slabih namenov, ko ob tem pričakujemo, da bo pripravljen tudi sistemski zakon, ki bo obravnaval škodljive vpliva na okolje s strani Ministrstva za okolje in prostor, kajti mislimo, da je na tem področju še veliko dela in da je naše okolje iz dneva v dan vedno bolj obremenjeno in s tega vidika potrebujemo zakon, ki bo nalagal vsem državljanom, vsem podjetjem, vsem strukturam, vsem v civilni družbi in vsem drugim v tej državi, da varujejo to okolje, hkrati pa določal sankcije za tiste, ki ne bodo spoštovali zahtevanega obnašanja za to, da bi okolje ne bi bilo škodljivo in da ne bi povzročilo vedno več škode na zdravju in tudi življenju ljudi. Mi s tem, ko podpiramo ta zakon, ne podcenjujemo škodljivih vplivov te nokse, mi se zavedamo tega in bomo zaradi tega podprli tudi vse nadaljnje spremembe, ki bodo tekle v smeri reševanja te problematike. Mi tudi mislimo, da obstoječi zakon, če bo potrjen, ni ovira za to, da se nove rešitve pripravijo in reši še tisto, česar s tem zakonom nismo mogli. Zagotovo pa poslanska skupina DeSUS upošteva, da je v danem trenutku bolje doseči minimum kot propasti z maksimumom. S tega vidika smo mi podpirali ta zakon ves čas, da bi iz njega vsaj neka pa magari majhna pozitiviteta prišla, in ta je sprejeta in mislim, da je, čeprav samo eden kamenček v mozaiku zelo obširne in zelo zahtevne problematike, ki jo morajo skupaj reševati. Zaradi tega bomo ta zakon podprli v upanju, da bodo naslednji koraki prišlo kmalu in da bodo rodili več sadov. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Mitja Ljubeljšek bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani zbor, spoštovani predstavnik Državnega sveta, spoštovani ostali prisotni! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo ponovno podprla novelo zakona, ki pomeni dejansko dodatni korak k reševanju azbestne problematike v okviru predvidljivih in ocenjenih potreb ter zahtev oškodovancev, pa tudi proračunskih zmožnosti. S to novelo se torej daje, kar je treba še posebej poudariti, možnost uveljavitve pravic zaradi škodljivega vpliva azbesta na zdravje ljudi tudi osebam, ki so bile okoljsko izpostavljene azbestu. Po temeljiti proučitvi razprave v Državnem svetu, na podlagi katere je Državni svet sprejel odložilni veto, smo v naši poslanski skupini še bolj prepričani, da je celovito reševanje azbestne problematike zares težko in kompleksno strokovno vprašanje, saj je iz magnetograma razvidno, da si tudi komisije in interesne skupine Državnega sveta niso enotne in niso predlagale konkretne vsebinske izboljšave na strokovni podlagi. Samo takšna in drugačna splošna razmišljanja in predlogi, kot je razbrati iz magnetograma, pa so za dopolnitev zakona žal premalo. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo v času priprave in zakonodajnega postopka sprejemanja osnovnega zakona in tudi novele zakona veliko razpravljali in iskali rešitve, kako v osnovni zakon vključiti tudi prebivalstvo. Vendar nobene rešitve ni bilo mogoče utemeljiti s poenotenimi strokovnimi podlagami, s konkretnimi kriteriji glede oddaljenosti od centra azbestne proizvodnje, niti realno oceniti potencialnega števila obolelih prebivalcev za azbestnimi boleznimi v naslednjih letih in desetletjih. Na vse te dileme in vprašanja pa ni dala odgovorov razprava niti zaključki s seje Državnega sveta. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se nam je vedno znova zastavljalo vprašanje, kako torej določiti območje izpostavljenosti azbestu, da bo strokovno utemeljeno, pravično in pošteno do vseh prebivalcev. In kaj bo s tistimi, ki bi ostali za mejo določenega območja, pa bodo zboleli za azbestno boleznijo? Rešitev je torej samo ta, da se je območje razširilo na celotno območje Republike Slovenije. Z novelo zakona, katerega sopodpisnik je tudi poslanec naše poslanske skupine, se torej rešuje dilemo tako, da so do pravic po osnovnem zakonu upravičene osebe s stalnim prebivališčem v Sloveniji, ki so zbolele za mezoteliomom zaradi izpostavljenosti azbestu na ozemlju Republike Slovenije. Interdisciplinarna skupina pa bo ugotovila vzročno zvezo med izpostavljenostjo azbestu in nastankom mezotelioma, s tem da se predlog omejuje le na bolnike z mezoteliomom, ki je najhujša azbestna bolezen, ne pa tudi na ostale lažje oblike azbestnih bolezni. Ponovno se torej srečujemo z dilemo pravičnosti do vseh potencialno zbolelih oseb tako za težje kot tudi lažje oblike azbestnih bolezni na eni strani ter nepredvidljivostjo števila obolelih in s tem tudi določenih strokovnih, organizacijskih in ne nazadnje tudi finančnih posledic na drugi strani. Srečujemo pa se tudi z dilemo o kršenju načela enakosti in pravičnosti do vseh tistih obolelih in potencialno obolelih prebivalcev Republike Slovenije zaradi izpostavljenosti raznim drugačnim oblikam onesnaženega in zastrupljenega zraka in okolja. Predlagana novela je torej zares kompromis v okviru možnega in je po mnenju naše poslanske skupine zgolj sprejemljiva prehodna rešitev, ki se vključuje kot dopolnitev osnovnega zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom, katerega temeljni namen je zakonsko urediti problematiko zaposlenih ali bivših zaposlenih, ki so ali bodo zboleli za lažje ali težje oblike azbestnih bolezni. Gre torej za poklicne bolezni. Da pa bi zakonsko uredili tudi problematiko obolelosti prebivalstva, pa smo razmišljali, pa smo dolžni razmišljati in delovati v smeri priprave sistemskega zakona o odpravi posledic onesnaženega in zastrupljenega okolja, ki ogroža zdravje in življenje na celotnem področju Republike Slovenije, kamer sodi tudi azbest oziroma onesnaženost z azbestnimi vlakni in azbestnimi izdelki. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo vedno podpirali konkretne pobude in strokovne rešitve v tej smeri. V poslanski skupini ne podpiramo nasprotovanja sprejetju dopolnitve azbestnega zakona, ki s to predlagano novelo odpira in deje možnost tudi prebivalcem, ki živijo ali so živeli v bližini z azbestnimi vlakni onesnaženega zraka in okolja. Ne bomo pa podpirali tudi rešitev, ki niso niti strokovne niti realne, še manj pa pravične in pošteno rešljive za vse prizadete prebivalce Republike Slovenije zaradi onesnaženega in zastrupljenega okolja. Podpirali bomo tudi nadaljnje morebitne dopolnitve in izboljšave osnovnega azbestnega zakona, ki bodo odprte predvsem z vidika stroke, in da bo izvajanje zakona strokovno, organizacijsko in finančno obvladljivo. Za to pa so potrebni jasno definirali cilji, poenotenost stroke ter volja in čas za iskanje primernih, pravičnih in sprejemljivih rešitev v dogovoru med odgovornimi vladnimi službami in pooblaščenimi partnerji s strani azbestnih bolnikov in oškodovance. Z nesprejetjem dopolnitve zakona, bi se popolnoma izključili prebivalci Republike Slovenije, ki so ali bodo zboleli zaradi okoljske izpostavljenosti azbestu, s tem pa tudi izključitvi možnosti njihove uveljavitve zakonskih pravic. To pa je za poslansko skupino Slovenske demokratske stranke popolnoma nesprejemljivo. Zato bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom danes ponovno podprli. Je prvi, čeprav majhen korak k nadaljnjim iskanjem boljših rešitev. Hvala za pozornost.
Hvala. Gospod Ljubo Germič bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospod predstavnik Državnega sveta, spoštovane kolegice in kolegi! Državni zbor je v tem mandatu obravnaval in sprejel že četrti zakon, ki ureja pravni okvir odpravljanja posledic, ki jih je ljudem povzročila desetletja dolga proizvodnja azbestnih izdelkov. Četrtič bomo v tem mandatu ponovno govorili o tej vsebini, kar sama po sebi govori o tem, kako strokovno smo predlagali rešitve do sedaj. Tudi zato se strinjamo z mnenjem Državnega sveta, da način reševanja posledic azbestne proizvodnje brez socialnega dialoga kaže na sprenevedanje Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve in na zavračanje vseh poizkusov, da bi se to problematiko celovito uredilo. V poslanskem klubu LDS smo seveda prepričani, da je potrebno odgovornost porazdeliti kar med vso vladajočo koalicijo. Opravičevanje nasprotovanja celovitemu reševanju posledic uporabe azbesta s stališčem, da je potrebno s posebnim sistemskim zakonom o odpravi posledic onesnaževanja okolja z vsemi nevarnimi snovmi urediti tudi vsa ostala vprašanja odpravljanja posledic proizvodnje in uporabe azbesta, pa ocenjujemo kot zavestno izmikanje odgovornosti in odmikanje reševanje teh problemov v nedoločeno prihodnost. Ker v manj kot dveh letih poskušamo že četrtič zakonsko urediti to področje, so stališča Vlade, političnih strank in združenj prizadetih oseb znana, vseeno želim še enkrat poudariti stališče Liberalne demokracije Slovenije, da novela zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom, o katerem bomo na zahtevo Državnega sveta ponovno odločali, kljub temu da izenačenje osebe, ki so zbolele za mezotaliomom, ne zagotavlja enakih pravic za vse ljudi, ki so bili ali bodo prizadeti, zaradi izpostavljenosti azbestnemu prahu. Še vedno je namreč pomembno, ali je bila prizadeta oseba izpostavljena azbestnemu prahu znotraj tovarniških ograj ali je bila temu istemu azbestnemu prahu izpostavljena zunaj teh tovarniških ograj. Sami predlagatelji zakona so pojasnili, da pri tem ne gre za strokovno podprto rešitev temveč za maksimalno možno odločitev možnega, kar še dopušča ta Vlada in obstoječa vladna koalicija. Pri tem opozorila, da rešitev ni celovita in še naprej dopušča razlikovanje med prizadetimi zaradi izpostavljene azbestu vedno, naletijo na gluha ušesa. Poslanci LDS smo že v zakonodajnem zakonu sedaj veljavnega zakona, torej osnovnega zakona z amandmaji poskušali uveljaviti načelo, da se prizadetih zaradi azbesta ne ločuje ter da se že pridobljene pravice iz zakona iz leta 1996 ne smejo zmanjšati. To sta bili ključni utemeljitvi za vlaganje amandmajev v poslanski skupini LDS. Vladajoča koalicija je vse predlagane amandmaje zavrnila, ravno tako pa ni prisluhnila argumentom Državnega sveta. Ta je s svojo zahtevo po ponovnem odločanju o zakonu, ki jo skoraj v celoti ponavlja tudi pri tokratni zahtevi po ponovnem odločanju, utemeljil predvsem z dejstvom, da v zakonu ni upoštevana poravnava škode za uničeno zdravje prebivalcem, ki so bili izpostavljeni azbestnemu prahu v okolici poslovnih prostorov družb, kjer se je predeloval ali skladiščil azbest, da zakon obolelim ne zagotavlja zadostne socialne varnosti in jim celo krči pravice, da ustvarja razliko med obolelimi, ki so zboleli zaradi istega vzroka, ter da zakon ne zagotavlja pravice do odškodnine dedičem pokojnih oseb. V poslanskem klubu LDS smo, zavedajoč se vseh tragičnih posledic množične proizvodnje azbestnih izdelkov, po uveljavitvi veljavnega zakona pripravili njegovo novelo, ki je uveljavljala že omenjeni načeli, da se prizadetih, zaradi azbesta ne ločuje ter da se že pridobljene pravice ohrani. Vendar, predsednik Državnega zbora popolnoma neupravičeno ni dovolil začetka zakonodajnega postopka, in sicer z argumentom, da v državnem proračunu za leto 2006 in 2007 niso zagotovljena sredstva za izvajanje tega zakona. To pa ni bil problem v primeru predloga zakona, ki so predlagali poslanci koalicijskih strank in o katerem bomo ponovno odločali danes. Popolnoma je jasno namreč, da Vlada in vladajoča koalicija dosledno in z vsemi močmi preprečujeta vsak poskus, da bi se to področje uredilo in s tem dokončno določil status in pravice vseh prizadetih zaradi azbesta. To ne nazadnje dokazuje tudi zavrnitev amandmaja k proračunu za leto 2007, ki je zagotavljal potrebna sredstva za izvajanje zakona v obsegu, ki so ga določali že omenjeni amandmaji pri predlogu osnovnega zakona, katere sta predlagala poslanski klub LDS in poslanska skupina Socialnih demokratov. Kljub vsem zavrnitvam s strani vladajoče koalicije smo pozdravili namero ene izmed koalicijskih strank, ki naj bi za to imela celo podporo predsednika Vlade, da pripravi svoj predlog zakona, s katerim naj bi se odpravile krivice, ki jih je uveljavil v letošnjem marcu sprejeti zakon. Žal se je postopoma razkrivalo, da želi vladajoča koalicija s predlogom zakona zgolj ustvariti vtis, da popravlja zakon v smeri upravičenih zahtev azbestnih bolnikov. Najprej je predstavljala obravnavo predloga zakona pristojnemu delovnemu telesu Državnega zbora, zatem je z amandmaji v nič izpuhtela še večina vsebine predloga zakona. Tudi pri tem predlogu zakona smo v poslanskem klubu LDS skupaj s poslansko skupino Socialnih demokratov pripravili ustrezne amandmaje, s katerimi smo še enkrat, a zaman, poskušali odpraviti ločevanje prizadetih zaradi azbesta ter ponovno uveljaviti nekatere pravice, ki so jih upravičenci dobili z zakonom iz leta 1996. Novela zakona, o kateri ponovno odločamo danes, torej ureja zgolj pravice oseb, ki so ne glede na kraj kontaminacije zbolele le za mezoteliomom. Dolgotrajno prizadevanje obolelih zaradi azbesta nas zavezuje k temu, da zakona pri ponovnem odločanju ne moremo podpreti, saj njihove in naše zahteve zožujejo na minimum. Problematike zakon ne ureja celovito, še vedno dopušča razlikovanje med prizadetimi zaradi izpostavljenosti azbestu. V Liberalni demokraciji Slovenije zato ob tej priložnosti še enkrat sporočamo, da si bomo tudi v prihodnje prizadevali, da upravičene zahteve prizadeti zaradi izpostavljenosti azbestu skupaj s problematiko obremenjenosti okolja z azbestom ne bodo pozabljene. Zato bomo iskali nadaljnje poti za nadaljevanje obravnave reševanja problematika azbesta in posledic njegovega učinkovanja v Sloveniji z namenom, da Vlada Republike Slovenije nemudoma in iskreno prične pripravljati ustreznejše rešitve, tudi napovedan sistemski zakon, ki bo celovito urejal azbestno problematiko na celotnem območju naše države. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Samo Bevk bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor. Saga o azbestu se že nekaj mesecev nadaljuje na najslabši možni način. Sedanji način reševanja tega problema se je pokazal za neuspešnega, saj je bil že osnovni zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom sprejet s preglasovanjem ob nasprotovanju prizadetih, opozicije in vetu Državnega sveta. Če bo ob ponovnem odločanju potrjen, bo enako veljalo tudi za novelo zakona, ki jo je predlagala skupina koalicijskih poslancev. Vsi se zavedamo, da gre za skrajno občutljivo problematiko, saj govorimo o uničenem zdravju in tragičnih usodah ljudi. Nedopustno se nam zdi zato, da se med prizadetimi ustvarja občutek, da želi država ta problem pomesti pod preprogo, namesto da bi ga reševala v korist prizadetih. Ob dosedanjih razpravah na odboru in Državnem zboru se je pogosto ustvarjal občutek, da manjkajo ustrezne strokovne podlage za reševanje posameznih segmentov problematike azbesta oziroma da Vlada razpolaga z eno vrsto podatkov in strokovnih podlag, prizadeti pa z drugo. Socialni in liberalni demokrati smo zato predlagali, da bi na izredni seji matičnega odbora, na katero bi povabili predstavnike obolelih, predstavnike ministrstev, ki jih problematika na določen način zadeva, tu mislim na delo, družino in socialne zadeve, zdravje, okolje in prostor ter gospodarstvo, ter predstavnike različnih strok - in soočili svoje poglede. Verjamemo, da bi na ta način lahko problematiko azbesta osvetlili širše in bi našli smernice za njeno reševanje. Odboru Državnega zbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlagamo naslednja izhodišča oziroma sklepe. Prvič. Matični odbor Državnega zbora Vladi Republike Slovenije oziroma Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve predlaga, naj v sodelovanju s predstavniki socialnih partnerjev ter zdravstveno in socialno stroko pripravi sistemski zakon, ki bo celovito urejal azbestno problematiko na celotnem območju Republike Slovenije. Drugič. Sistemski zakon, ki bo celovito urejal azbestno problematiko na celotnem področju Republike Slovenije, naj Vlada Republike Slovenije predloži Državnemu zboru do 1. julija 2007. In tretjič. V tem zakonu naj se upošteva okoljski kot tudi socialni vidik posledice uporabe in izpostavljenosti azbestu, izenači naj se pravica obolelih oseb do odškodnine ne glede na okoliščine pojva rakavih ali drugih obolenj, ki so posledica izpostavljenosti azbestu, opredeli naj se družbena odgovornost gospodarskih družb zaradi preteklega škodljivega ravnanja v odnosu do okolja in prebivalstva, družbe naj v ustreznem deležu skupaj z državo krijejo odškodnine prizadetim osebam. Omogoči naj se zgodnje odkrivanje azbestnih bolezni pljuč preko uzakonjenega registra delavcev. Pravica do predčasne upokojitve oseb, ki so zbolele zaradi izpostavljenosti azbestu, naj se veže izključno na verificirano bolezen. Pravica do invalidske pokojnine naj se ne veže na ugotovljeno invalidnost druge oziroma tretje kategorije kakor tudi ne na starost 50-ih let. Pravica do ustrezne odškodnine naj se zagotovi tudi zakonitim dedičem prizadeti oseb. In na koncu, zagotovi naj se članstvo predstavnika prizadetih oseb v medresorski skupini. Ne glede na končni rezultat današnjega rezultata smo lahko vsi nezadovoljni. Tako skromen izplen zakona si nismo mogli predstavljati niti največji pesimisti. Pravzaprav od osnovnega zakona, ki ga je predlagala skupina koalicijskih poslancev, ni ostalo skoraj nič. Zakon ni usklajen ne s socialnimi partnerji, ne z medicinsko stroko, niti ni prišlo do političnega soglasja med koalicijo in opozicijo. Kljub temu mislim, da bi lahko ob dobronamernem branju vladnih mnenje iz septembra 2006 in predvsem tistega iz leta 2004 prišli do novih rešitev, ki bi bile evropsko primerljive in tudi finančno obvladljive za državni proračun. Mislim, da je še vedno čas za ponovni razmislek o azbestni problematiki, predvsem z vidika okoljske izpostavljenosti škodljivim vplivom azbesta in v naslednjem letu mislim, da je možno sprejeti že drugo novelo tega zakona. Za konec. Nujno bo potrebno poiskati sistemske rešitve za zagotavljanje državnih pomoči in ustrezne preventivne zdravstvene oskrbe za druge poklicne bolezni zaposlenih in za prebivalce, ki so zdravstveno prizadeti zaradi industrijskega onesnaževanja ali drugih oblik okoljskega onesnaženja od azbesta in živega srebra do svinca in radona. Zato pričakujemo v poslanski skupini Socialnih demokratov čimprejšnji sklic matičnega odbora za to področje. V poslanski skupini Socialnih demokratov zakona ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Alojz Sok bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica, predstavnik Državnega sveta, spoštovane kolegice poslanke in poslanci in pa seveda tudi vsi, ki nas spremljate danes tukaj na balkonu! Mislim, da resnično že tretjič ali četrtič ponavljamo to zgodbo in vsi po vrsti govorimo drug za drugim eno in isto. V poslanski skupini Nove Slovenije smo že pri prejšnjem sprejemanju zakona povedali, da bomo takšen zakon podprli, kot smo tudi tistega, ki je bil sprejet marca letos. Z zakonom, ki smo ga sprejeli marca letos, smo pravice azbestnih bolnikov razširili ne samo na tiste, ki predelujejo, ampak tudi širše, na vse tiste, ki delajo v obratih, kjer se azbest uporablja, skladišči, vgrajuje ali odstranjuje. To pomeni, da smo to pravico razširili. Vsi tisti, ki govorijo, da se je ta pravica skrčila, zavajajo javnost in to enostavno ne drži in pa ni res. Že takrat smo pa povedali, da se zavedamo, da predstavlja določen problem azbest v okolju in kaj je s tistimi, ki zbolijo za tovrstnimi bolezni zaradi nahajanje azbesta v okolju. Istočasno smo pri tem opozorili tudi na še ostale okoljske bolezni, ki jih je veliko, ni samo azbest, ampak so tudi ostale bolezni. Da bi rešili vsaj del tega problema, je tudi naš poslanski kolega Ciril Testen bil med sopodpisniki sedanjega predloga zakona, ki del tega rešuje, in sicer za tiste v okolju, ki zbolijo za najtežjo obliko, mezoteliomom, čeprav že po zakon, ki smo ga marca sprejeli, imajo vsi ti možnost, da preko tožbe dosežejo pač tudi poravnavo oziroma popravo škode, ki jo trpijo, če lahko v tem primeru sploh govorimo o škodi, seveda. To je zelo težavno vprašanje. In tu za tem pultom je zelo lahko imeti kratke in goreče govore, navduševati in nekaj predlagati, vprašanje pa je, kako to kompleksno in celovito rešiti. Kajti širitev na ostale pravice in na celotno Slovenijo in tako, kot je tu slišati in kar je bilo slišati s strani predstavnika Državnega sveta, bi pomenilo za Republiko Slovenijo nepredvidljive finančne učinke; v tem trenutku nepredvidljive finančne učinke, čeprav povem, da se zavedamo, da bo ta problem treba na pošten način razrešiti, kajti to, kar se nam sedaj dogaja, je posledica več kot sto let stare uporabe azbesta in vsega tistega, kar smo z azbestom v okolju, v katerem vsi živimo, tudi počeli. Predstavnik Državnega sveta je povedal, da so veto izglasovali v glavnem iz treh razlogov. Prvi razlog, ki ga omenjajo, je, da se ta pravica nanaša le na tiste, ki so zboleli za mezoteliomom. Drugi razlog, da se po tem zakonu predčasno ne morejo upokojevati oboleli z drugo in tretjo stopnjo invalidnosti, in pa omenjajo odškodnino za svojce v primeru smrti. Istočasno ob tem, da se je Državni svet tako odločil, pa je predstavnik Državnega sveta tudi s tega mesta povedal, da se v Državnem svetu zavedajo, da gre za kompleksno problematiko, da gre za problem v okolju, da gre za dediščino preteklosti in da bi k tej dediščini preteklosti morali prispevati ne samo država, pač pa tudi vse tiste gospodarske panoge, ki so to dediščino in to situacijo v preteklosti in še danes povzročile. Kako najti to obliko finančnih zavez, da bi tako država kot tisti, ki proizvajajo in uporabljajo azbest, pri tem participirali, pa v Državnem zboru niti opozicija niti Državni svet do tega trenutka ni povedal. Vsi samo pravijo, država naj da več, ko se pa srečamo s proračunom Republike Slovenije, potem pa s strani istih poslancev opozicije poslušamo v Državnem zboru, da država preveč troši za javno porabo, da je treba zmanjšati te stroške, da je treba dati več za razvoj, več za znanost, več za investicije in tako naprej. Torej, predlagal bi, gospe in gospodje, da si nalijemo čistega vina in dejansko po resnici in po pravici povemo, kaj lahko naredimo danes, kaj jutri in kaj pojutrišnjem ter kaj v tem trenutku v tej državi tudi zmoremo. V Novi Sloveniji se strinjamo s tem, kar je povedal predstavnik Državnega sveta, da je treba celovito urediti problematiko poklicnih bolezni, se pravi, tu ni samo vprašanje azbesta, ampak tudi nekaterih drugih; da je treba imeti v vidu okoljski in socialni vidik, ne samo azbestoze, pač pa tudi ostale okoljske bolezni; da gre za odgovornost vseh tistih gospodarskih družb, ki ta material pri svojem delu uporabljajo; da je treba narediti register, tako izpostavljenih azbestu kot tudi za ostale okoljske bolezni in da je treba na tem področju uveljaviti več izobraževanja na področju zdravstva, prosvetljevanja ljudi in podobno. Vendar, mi smo še daleč od tega, gospe in gospodje, da bomo v tej državi lahko zamenjali vse tisto, kar je danes še vedno iz azbesta. Naj se gospe in gospodje poslanci, tisti, ki govorijo o zamenjavi vseh azbestnih streh, vseh vodovodnih cevi in vsega tega, kar tukaj v tem prostoru govorijo, zamislijo, ali resno mislijo, ko vse to predlagajo. Kje bomo vzeli finančna sredstva, da bomo vse to izpeljali? Je pa res, da bo v neki daljni prihodnosti treba ta vprašanja urediti. Torej, veta Državnega sveta pa danes, kar se tiče Nove Slovenije, ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala. Sledi razprava poslank in poslancev. Šli bomo po vrstnem redu, klical bom tiste, ki so v dvorani. Besedo ima gospod Klavora. Izvolite.
Spoštovani, gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Ob poslušanju stališč posameznih poslanskih skupin kakor tudi predlagatelja, mi je nehote prišlo na misel, kako je stvar potekala čez celo leto. Mislim, da smo svoje misli, mi štirje iz naše poslanske skupine povedali, kaj mislimo o azbestu, kaj mislimo o posledicah azbesta in zato smo se tedaj tudi odločili in to tudi javno povedali pred celim Državnim zborom, kaj mislimo storiti - napisati novo novelo o azbestnem zakonu in jo predložiti Državnemu zboru. To smo tudi storili. Nikakor se ne zavedamo, da smo strokovna skupina, čeprav sva od štirih dva zdravnika, kot ni strokovna skupina Odbor za delo in socialne zadeve, če je notri en zdravnik, niti ne Odbor za zdravstvo, če je en zdravnik v tem Odboru za zdravstvo. Daleč stran od tega! Če sem dobro poznal to problematiko, sem bil pred vsemi problemi, ki so se pojavili v teku razprave, lansko leto in pa tudi v tem letu, pred tem, da si pridobim še nove informacije, kajti premalo sem vedel o tem. Vedel sem, kako umirajo bolniki zaradi azbesta, nisem pa vedel, kako poteka zakonodaja s tega področja. Tudi nisem vedel, kaj misli stroka, pri tem mislim, medicinsko stroko, ki se s tem ukvarja. Sam nisem pulmolog, sam nisem specialist za tozadevne zadeve. Zato sem se dal o tem tudi podučiti. Ko sem se o tem pogovarjal z eno najbolj eminentnih strokovnjakinj na tem področju v Sloveniji, se mi je zdelo, da mi ji precej odprla moje poglede na to. In hvaležen sem ji bil, da sem prišel do spoznanja, da to ni nikakor lahka zadeva za reševanje. Zato sem tudi pričakoval, ko smo napisali novelo o zakonu in ko jo je prvopodpisani kolega Žnidaršič predal, da bo tozadevno resorno ministrstvo reagiralo prav kmalu na našo pobudo. Tukaj sem dejal, da v razgovoru s predsednikom Vlade - nam je obljubil vso podporo pri tem našem delu. Zato sem mislil, da bodo te njegove besede kaj veljale tudi pri resornem ministrstvu. Dva meseca približno smo čakali, da smo dobili prvi odgovor. Naša poslanska skupina ni tista, ki bi pripravila strokovne zadeve in strokovne rešitve tega problema, tu so zdravniki specialisti, tu je inštitut, tu je kup, tu so tudi dva resorna ministrstva - Ministrstvo za zdravje in okoljsko ministrstvo. Jaz bi se skoraj podpisal, ne glede, da naju tukaj loči strankarska črta, pod tisto, kar je danes gospod Samo Bevk povedal v točkah. Podpisal bi se! In verjemite mi, ne bo dobro, če bomo tukaj notri razpravljali, kaj misli ena in druga stranka. To je problem, to je nek državotvoren problem, kjer je potrebno sodelovanje vseh, ne kdo bo koga. Zato mislim, da je bila ta zadeva, ki jo je predlagal poslanec Bevk, ki se že dolgo časa ukvarja s to problematiko, izredno konstruktivna. Kaj bo treba narediti? Jaz upam, gospa ministrica, da boste sprejeli naše pobude. Sam svoje mnenje povem: sem zadovoljen, zadovoljen sem šele po razgovoru s predstavniki obolelih krajanov, ki so bili pri meni v pisarni. Ko sem jim povedal, da nismo mogli več doseči, kot samo to, so rekli: "Zadovoljni smo tudi s tem, vsaj neko priznanje." Poglejte, prej je bilo omenjeno, da je bilo to že prej rešeno, da se bolniki z mezoteliomom lahko tožijo. Je kdo od vas videl bolnika z mezoteliomom? Zato se mi zdijo takšne opombe nesmiselne in mislim, da je to storjen le en korak naprej, le en korak naprej, da smo tem ljudem omogočili, da pridejo tudi do svojih pravic, do zelo, zelo žalostnih pravic. Kar se pa tiče drugih azbestnih bolezni od tistih, ki ne povzročajo nobenih sprememb, nobenih simptomov in skoraj se ne štejejo kot bolezen, do tistih, ki so že bolezen, do tistih, ki so težka bolezen, govorim o plakih, govorim o pljučni azbestozi, fibrozi in tako dalje, ko je že motena pljučna funkcija, to je pa druga zadeva. Menim, da tukaj Ministrstvo za delo in družino tega problema samo ne bo rešilo brez Ministrstva za zdravje, kajti diagnoza je važna. Če diagnoze ni, potem nekje ne moremo tudi dati tistega priznanja, ki bi ga ljudje želeli. Diagnoza je pa lahko različna. Zato menim in ne ponavljam tistega, izvolimo novo komisijo, ki bo delala naprej in bo izvolila še dva odbora, ampak menim le, da bi bilo potrebno takoj po iniciativi Ministrstva za delo, da se vključijo v to delo takoj, tako kot je bilo povedano. Se strinjam s poslancem Bevkom, ki je dal celo predlog julija, če se ne motim, da Ministrstvo za zdravje in Ministrstvo za okolje pristopi k izdelavi boljšega zakona, v katerega bodo vključeni tudi okoljski prebivalci, s to mojo pripombo, kot sem povedal, potrebna je točna diagnoza. Kar se pa tiče drugih bolezni, ki so zaradi okolja, veliko ste govorili o njih, pa nobeden ni povedal kot primer še eno, nisem je slišal. Včasih je bilo povedano, živo srebro, Idrija, ni več to problem, ampak rešimo sedaj tisti problem, ki je res problem, kjer imamo žarišča, govorimo o celi Sloveniji in ne govorim samo o Anhovem, Anhovo je žariščni problem, ki ima največ teh primerov. Če smo včasih povedali, da se mezoteliom pojavi eden do dva primera na milijon prebivalcev, je ta številka pri nas zaradi Anhovega in drugih manjših žarišč po celi Sloveniji visoka in je prav gotovo z onesnaženjem z azbestom. Zato bom prosil, sam bom podprl ta zakon, ker so me v to prepričali prebivalci, ki so bili na razgovoru in s kateri sem se pogovarjal. Če bom to podprl, potem bodo 1. januarja dobili tisto, kar jim pripada. Majhen korak naprej, ampak kljub temu situacija je zelo zapletena, ni enostavna. V zadnjem času se pojavljajo glede mezotelioma in azbestnih vlaken tudi v medicini že novosti, da je tudi rak prebavnega trakta v zvezi z azbestom, ni še potrjeno, medicina za enkrat tega še ni popolnoma, da pri terminologiji raka prebavnega trakta to veljalo, vendar to se pojavlja, dodatno zapleta celo situacijo. Incidenca prebavnega trakta ali recimo raka debelega črevesja je v Sloveniji zelo visoka, zato prosim, ne more samo Ministrstvo za delo in socialne zadeve delati na tem problemu, vključeno mora biti tudi Ministrstvo za zdravstvo in tudi okoljsko ministrstvo, vendar resno in od tega koraka naprej, če smo sprejeli za mezoteliom, naprej in naprej in ne prosim popustiti. Ne govoriti, imamo tudi druge okoljske bolezni. Ta okoljska bolezen je prisotna, tukaj je problem, tu so bolniki, tu so umirajoči. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Štebe. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Težko je še kaj povedati dodatno v podporo veljavnosti tega zakona, najbolje je kolega Klavora povedal prej, ko je citiral prebivalce - "Tudi s tem smo zadovolji." - seveda pa lahko in vedno še posebej tisti, ki so prizadeti, zaradi teh bolezni pričakujejo več. Državni svet je verjetno veto izkoristil zato, da lahko navede dodatne dokumente in tudi okoliščine in dogajanja v zvezi s tovrstnimi boleznimi. Jaz sem si to prebral. Pa še to bi rad povedal prej, nikakor ni racionalno ne sprejeti tudi te izboljšave zakona, od leta 1994 naj bi se pripravljala ustrezna zakonodaja. Bila je sprejeta letos, sedaj se že v istem letu izboljšuje. In ni racionalno, razen to, da se še dodatno o tem pogovarjamo in da iščemo poti in nekako poskušamo pospešiti reševanje tudi drugih podobnih bolezni, predvsem tistih bolezni, ki so povezane z delom oziroma sedaj bolj s tem, da je nekdo opravljal dejavnost v okolici, kjer je bil azbest. Zastrašujoč je podatek, da naj bi bilo v Evropi do 250 tisoč obolelih v naslednjih letih z mezoteliomom. Ne vem, koliko po statistiki pade to na Slovenijo, ampak številka je res zastrašujoča, morda je ta podatek iz 400 milijonov prebivalcev. Ampak jaz se bojim, da širjenje pravic, ki niso strokovno popolnoma nediskutabilne, lahko povzroči, da v skladu z enakostjo obravnavanja bi lahko tudi za nekatere druge bolezni zahtevali enako pravico, enako ustavno pravico. Tudi zelo nevarno, čeprav iz pogleda morda države ali pa tudi prizadetih, predvsem pa prizadetih, ni nevarnosti, če se vse posledice za take bolezni prevrnejo z ustrezno zakonodajo na povzročitelja, na gospodarstvo, na proizvajalce določene kemikalije. To je tudi zelo nevarna pot lahko za gospodarstvo. V Sloveniji se vedno bolj uveljavljajo tudi razne tožbe, za katere ne potrebujete ustrezne zakonske podlage, in lahko to tožbo dobite na podoben način, kot je to praksa v razvpitih Združenih državah Amerike. Jaz se bojim in seveda govorimo o teh latentnih, tudi drugih boleznih, za katere bomo šele v prihodnosti spoznali, da so pravzaprav velik povzročitelj našega slabega zdravja. Potrošnika družba zniževanje cen nekako sili industrijo, pridelovalce in proizvajalce, da z tehnologijo in z ustreznimi kemičnimi sredstvi in postopki pridobivajo več in cenejšo hrano. Z novimi, modernejšimi napravami, ki vsebujejo snovi in kemikalije in so naše vsakodnevno okolje ter predmeti, s katerimi delamo, verjetno tudi zelo ogrožajo naše zdravje, poleg našega načina življenja, kjer pa sami sebe ogrožamo; premalo se gibljemo v naravi, ne živimo dovolj zdravo, ne živimo na način, kot so ljudje živeli v nekih prvotnih oblikah. Vse to nam sicer podaljšuje življenje, nas pa seveda ogroža tudi s takimi boleznimi, ki jih verjetno povzročajo tisti, ki uporabljajo tovrstno znanost za to, da pač proizvedejo nekaj ceneje, da nekaj lažje proizvedejo in da to prodajo potem na trgu. In pravzaprav ta latentna nevarnost, ki je morda že vgrajena v naše zdravje, se bo šele pojavila. Težko si predstavljam, vendar mislim, da bo tu potrebno sodelovanje več smeri znanosti, strokovnjakov, da bodo ugotovili tiste primere, za katere bi pravzaprav bili upravičenci, se pravi da bi imeli možnost na zakonski osnovi in strokovnih ugotovitev zahtevati ustrezno odškodnino ali od povzročitelja ali tako, kot omenja Državni svet, subsidiarno, če ta povzročitelj ni sposoben v celoti povrniti odškodnine ali je pač noče ali kakorkoli, potem država, se pravi vsi skupaj, celotna družba, davkoplačevalci. Ta interdisciplinaren postopek nespornega ugotavljanja in potem vgrajevanja v zakonodajo mora biti temeljit in odgovoren. Sam menim, da bi ta javna razprava pravzaprav lahko ozaveščala predvsem industrijo, pa ne samo v Sloveniji ali Evropi, temveč po celem svetu, da tu obstaja neka pomembna odgovornost tistega, ki to povzroča. Morda bi bilo treba potem ravnati tako, da vsi proizvodi, ki bi morebiti lahko povzročili - seveda, kateri so to, je spet vprašanje -, bi morali biti na nek način obdavčeni in bi se moral za to formirati kakšen poseben sklad, iz katerega bi se lahko take odgovornosti potem poplačevale. Vsekakor pa v tem trenutku ni druge možnosti, glede na to, da smo pri vetu Državnega sveta, kot da ta veto zavrnemo in da se zakon uveljavi in da se vsaj to, kot rečeno, izboljšanje pravic za te bolnike z mezoteliomom uveljavijo in so do njih upravičeni. Sam bom nasprotoval vetu Državnega sveta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan. Izvolite, prosim.
Žal se bom morala nekoliko ponavljati. S seje na sejo, ko obravnavamo, dajmo reči temu kar azbestne zakone, ker jih je že cela serija, se vedno znova in znova nikakor nihče iz zlasti vladne koalicije ne želi zaustaviti pri dejstvu, da imamo mi v tej ustavi, pa tudi v ustavi Socialistične federativne Republike Jugoslavije je bilo podobno zapisano, zapisano, da imamo vsi državljani te države pravico do zdravega življenjskega okolja, še bolj pomembno pa je, kar piše v 2. in 3. odstavku tega člena - država skrbi za zdravo življenjsko okolje. V ta namen zakon določa pogoje in načine za opravljanje gospodarskih in drugih dejavnosti. Zakon določa, ob katerih pogojih in v kakšnem obsegu je povzročitelj škode v življenjskem okolju dolžan poravnati škodo. O varstvu živali pri tem ne bi govorila zaradi tega, ker se mi zdi, da bi prišli tako daleč, da bi rekli, da je človek v tej državi včasih manj vreden kot žival. In zakaj to govorim? Zaradi tega, ker je vsak zakon, ki se ga poslanci lotevamo in se dotika področja onesnaženega okolja, ki ga je pravzaprav posredno povzročila država zaradi tega, ker s svojo zakonodajo ni poskrbela za to, da se v okolju, v katerem živimo, ne bi pojavljale snovi, ki povzročajo take ali drugačne, predvsem pa zelo pogosto zelo hude bolezni. Ena od skupin teh bolezni so vse bolezni, ki jih povzroča azbest, in neprestano se vrtimo kot mačka okrog vrele kaše, kadar govorimo o tem, da je azbest povzročitelj cele vrste bolezni, vendar ne samo in zgolj v delovnem okolju, kjer se je azbest nekoč uporabljal. Dejstvo je, da je azbest snov, ki smo z njo obkroženi v vsakdanjem življenju. Jaz vas bi rada spomnila, tiste, ki ste bolj blizu mojim letom, kot pa tiste, ki so mlajši. V likalnikih, ki smo jih včasih kot otroci pomagali svojim mamam popravljati, je bil včasih azbest in veselo smo ga, ko smo "razšravfali" likalnik in smo ga veselo odpirali in popravljali in gledali, kako je narejen, smo tudi vdihavali azbestna vlakna. Zanimivo, ne? Torej ni bilo treba biti na delu v Salonitu Anhovo, ni bilo treba biti na delu v železniških delavnicah, ni bilo potrebno biti na delu, recimo, v tovarni, kjer so delali zavorne obloge. Ne. Dovolj je bilo, da si kot otrok se ukvarjal amatersko s tako dejavnostjo, s takimi aktivnostmi, pri katerih si prišel lahko v stik z azbestom. Ker ni merila, koliko časa in kakšno količino azbesta človek vdihava, da lahko dobi azbestozo. Tako ali drugačno, milejše oblike ali najhujše, kot je mezoteliom. In zaradi tega trdim in ponavljam in bom vedno ponavljala do onemoglosti, da je država tista, ki je odgovorna za to, da smo proizvodnjo izdelkov, ki vsebujejo azbest, v katerih se uporablja kot surovina azbest, ukinili šele pred desetimi leti. Zagotovo je tega kriva država, nihče ne bo rekel, jaz nočem braniti proizvajalcev, delodajalcev, ki so imeli delovno okolje, v katerem so se pojavljala ali se pojavljajo nevarne snovi, kljub temu, da so z zakoni prepovedane te nevarne snovi. Če bi država pred 40-mi leti prepovedala uporabo azbesta v katerikoli proizvodnji in proizvodnjo izdelkov, ki vsebujejo azbest, potem bi lahko rekli in bi kljub temu v Salonitu Anhovo, v TVT Maribor, in ne vem, kje še vse uporabljali azbest, potem bi lahko rekli, da je ta delodajalec in so ti delodajalci odgovorni za to, da so delavci v teh tovarnah delali v okolju, kjer so bila v zraku azbestna vlakna. Ker pa država tega ni storila, ampak je to storila šele pred desetimi leti in še danes ni poskrbela za to, da bi s podzakonskimi predpisi preprečila delavcem recimo v železniških delavnicah, da bi bili izpostavljeni azbestu, da bi v Ladjedelnici Izola delavci v ladjedelnici bili izpostavljeni azbestu - tam je še največja ironija ta, da je na desetine delavcev, ki sploh niso slovenski državljani, ki so na začasnem delu v Sloveniji in bodo odnesli svojo azbestozo na Hrvaško, v Bosno ali od koderkoli so že prišli. Mi se ne bomo takrat spraševali, ali smo mi krivi, ali je delodajalec kriv, človek bo imel azbestozo, v skrajnem slučaju tudi mezoteliom, človek je, ni važno ali je državljan Slovenije, ali državljan Bosne in Hercegovine, ali pa Hrvaške. Zato menim, da je žalostno, če ne celo sramotno, da smo z zakonom, ki je bil zastavljen v tem smislu, da vsakdo, ki dokazano zboli za azbestozo, ne glede na to, ali je delal ali ni delal v okolju, kjer je bil izpostavljen azbestu, da ima pravico do poštene odškodnine, da smo na koncu pristali na tem, da bomo kot država priznal odškodnino samo tistim ljudem, ki so praktično že obsojeni na zelo zgodnjo in zelo hitro umirjanje. Tukaj mislim, da je vrhunec, da ne rečem cinizma, da se lotevamo tega problema na tak način. Jaz nočem biti dramatična, jaz hočem samo povedati, da tudi pri svincu, tudi pri živem srebru, tudi pri, ne vem, vseh teh raznih materialih oziroma snoveh, ki povzročajo obolevnost, pa ni prisotna ta obolevnost samo v delovnem okolju, ampak tudi izven njega, ker je naše okolje polno raznih nevarnih snovi, strupenih snovi, škodljivih snovi. Mislim, da bo treba resno se lotiti, in predvsem jaz mislim, da niti ne na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, ampak zlasti na Ministrstvu za zdravje, da se končno že enkrat lotimo kvalifikacije vseh poklicnih bolezni in kvalifikacije bolezni, ki so povzročene zaradi škodljivih snovi v okolju, za katere ta država, pa tudi prejšnje države niso poskrbele, da se v okolju ne bi pojavljale. Tukaj mislim, da bo treba narediti en velik korak naprej. Sedaj bom nekaj povedala, ko govorimo, ko smo imeli zelo zanimivo razpravo ob interpelaciji za ministra za zdravje, ko je bilo govora okoli cepljenja proti papiloma virusu. Tu ne gre za škodljivo snov, ki je zaradi malomarnosti države ali kogarkoli že prišla v okolje in zato ženske obolevajo za določeno boleznijo. Vendar ko država razmišlja o tem, koliko nekaj stane, neka akcija, neka dejavnost, da zmanjšujemo škodo se vedno da na tehtnico, kolikšna je škoda, če vzroke odstranjujemo oziroma kakšni so stroški, če vzroke odstranjujemo, in kolikšni so stroški, če odstranjujemo posledice. Tudi pri boleznih, ki nastajajo zaradi agensov v okolju, je prav, da preverjamo, kolikšni so stroški preventive, se pravi zmanjševanja teh vplivov iz okolja, in kolikšni so stroški odstranjevanja posledic. Ko je bilo govora o azbestu, ni država nikoli dala na tehtnico tega, da so stroški odstranjevanja vplivov iz okolja bistveno manjši, kot pa stroški odpravljanja posledic. Zaradi tega, ker enostavno se jim ni zdelo pomembno, ker je država vedno mislila, pa naj bo katerakoli Vlada, da bo dosti lažje zamolčati resnico, da bo dosti lažje pritisniti na ljudi, tudi poslance, da se bodo umaknili in da ne bodo pritiskali, da bi se posledice poravnale, da bi se krivico ljudem poravnalo, ampak da bomo utihnili in da se bomo umaknili, tako kot so se umaknili na tisti korak, ki ni korak, ampak je korakec, ki je podoben tistim korakcem, ki jih delajo baletke takrat, ko na prstih plešejo po odrih. Korak, ki je res zelo zelo majhen, ne vem, če ima 2 milimetra dolžine. In zaradi tega menim, da je prav, da smo se kot poslanska skupina odločili, da tega zakona ne bomo podprli, da bomo za veto oziroma proti zakonu. Kar se bo zgodilo, se bo zgodilo. Lahko pa rečem, da v tem mandatu ta Državni zbor in ta Vlada, kar se tiče azbestoz in poravnavanja krivic ljudem, ki so se zgodile zaradi tega, ker je bila ta država malomarna do njih in do našega okolja, pač, ne bo konec. Do konca mandata bomo obravnavali predloge zakona o preprečevanju posledic oziroma o poravnavanju škode zaradi uporabe azbesta v proizvodnji v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Četrtič govorimo vsi skupaj iste stvari, četrtič skušamo pomagati ljudem, je pa res, da to delamo prvič pred novo ministrico. Pred novo ministrico, ki je vsaj v nekaterih stvareh nakazala neke spremembe, ampak kolikor danes lahko spremljamo to zadevo, pri tem zakonu, ki ga obravnavamo, ne misli narediti. Kolikor mi je znano, pa se bom obrnil najprej na vas, ste bili tudi ena izmed morebitnih kandidatk za Varuhinjo človekovih pravic. To pomeni, da ste hoteli oziroma bili pripravljeni zagovarjati človekove pravice za vse ljudi v tej državi, brez da bi delali selekcijo med ljudmi. Ampak ta zakon, spoštovana gospa ministrica, dela selekcijo. Ljudi ločuje. Ne po spolu, ne po veri, ne po rasi, ampak po obliki bolezni. Prav rad bi slišal iz vaših ust, če si upate pred temi poslanci in pred temi ljudmi zatrditi, da je manjša oblika azbestoze pa toliko manj vredna, da je pa v tem zakonu ne moremo upoštevati. Jaz mislim, da jo moramo. Niso ljudje krivi, niso ljudje krivi, če so živeli v okolici tovarn, kjer se je, opravljalo, delovalo in uporabljalo azbest in se je ta azbestni prah širil po okolici. Niso krivi. Imajo pač to srečo nekateri, ki jih ta zakon ne zajema, pa bi jih po našem prepričanju moral, da niso dobili tiste najhujše oblike bolezni. Zakon kot tak predvideva odškodnino samo tistim, ki dejansko na koncu umrejo. In tukaj v tem zakonu delate selekcijo med ljudmi. In ta selekcija se nam, vsaj po prepričanju Slovenske nacionalne stranke, ne zdi dopustna, vsaj v kolikor res imate ta čut, za katerega ste bili prepričani, ko ste se prijavili kot kandidatka za Varuhinjo človekovih pravic, potem te selekcije ne sme biti. Zakon mora zajemati vse ljudi, ki so kakorkoli in na kakršenkoli način zboleli za azbestno boleznijo. Upam, da ne bomo več podaljševali agonije tega zakona, kot smo slišali, in minimalen, zelo mali korak naprej ta zakon vseeno dela. Sistemski zakon bi pa naj uredil tudi vse ostalo, ampak jaz od nobenega, tudi od tistih, ki ta zakon zagovarjate danes v tem parlamentu, nisem slišal, kdaj bo ta sistemski zakon in kakšna bo nova vsebina. Jaz verjamem, da naša Vlada ni tako nerodna, ko govori o tem, da bo pripravila sistemski zakon, da že danes ne ve, kaj bo v njem in kdaj ga bo predlagala. Verjamem, da ta Vlada ni tako nerodna, razen če želi pred nami karkoli skriti oziroma nam še ne upa povedati oziroma ne pripravlja sistemskega zakona. Ampak, v tem primeru bom uporabil eno grobo besedo, lažete nam in ljudem, ki upajo, in tega si ne smete dovoliti, v nobenem primeru si tega ne smete dovoliti. Tako kot je že moja poslanska kolegica Barbara Žgajner Tavš v uvodni predstavitvi povedala, v Slovenski nacionalni stranki zakona vnovič ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleš Gulič.
Spoštovani gospod predsedujoči, cenjena gospa ministrica, kolegice in kolegi! Zakon, o katerem razpravljamo spet danes, je pravzaprav v svojem razvoju, v svojem nastajanju na neki način doživel regresijo. Namesto, da bi se lepo razvijal, kot je bilo zastavljeno v letu 1996, in potem se je vse do lani zadeva dodajala, tudi v lanskem osnutku je bila seveda zadeva bolje rešena kot kasneje je pravzaprav začel doživljati okrnitev. In zadnja okrnitev je pravzaprav ta, da selekcioniramo bolnike, ki so zboleli, zaradi dela z azbestom ali pa zaradi življenja v azbestnem okolju, na minimum. Jaz ne vem, če je to majhen korak naprej, prav gotovo ni naprej, mogoče je v stran, saj na nek način deli ljudi glede na bolezen. Argument, ki se mi zdi pa najbolj perverzen, da je treba glasovati proti vetu oziroma da je potrebno glasovati za, pa je ta, da so ljudje zadovoljni. Vi ste ljudi izstradali njihovega upanja. To se je zgodilo v teh mesecih, izstradali. Včasih je stara mama rekla, tri dni nič, pa bo tudi suha hruška dobra; in to se je zgodilo sedaj. Vzeli ste jim upanje in seveda sedaj se hvalite s tem, kako so lahko zadovoljni. Že zaradi tega je potrebno glasovati proti taki perverziji. To ni Zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom, o zaščiti azbestnih bolnikov; to je Zakon o zaščiti proračuna in lastnikov Anhovega. To je ta zakon. Ta redukcija je šla seveda v to smer in ko pravite, da bi se morali dve resorni ministrstvi dogovarjati o tem, ne, ni res, tri se morajo, tudi Ministrstvo za finance. Najbrž je to pravzaprav povzročilo tisto redukcijo na začetku letošnjega leta. Jaz ne vem, kdo bi, sicer jaz dvomim, da je zadaj kakšna hudobija. Jaz mislim, da je zadaj denar, ampak po drugi strani tukaj že mesec dni ob vsakem vprašanju Janezu Janši slišimo, v kakšni dobri kondiciji - gospodarski, ekonomski, finančni - je ta država, kako nam gre dobro, kako nam gre lepo, kako nam ostaja denarja, očitno. Ja, potem pa vendarle uporabimo tudi to za take kritične zadeve, kot so bolezni zaradi azbesta in še kakšne druge bolezni. Ne moremo govoriti eno, delati drugo. Še enkrat naj povem, najbolj nemarno in nečloveško se je izgovarjati na to, da so ljudje zdaj zadovoljni, če vemo, kako smo jih do tega zadovoljstva pripravili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca.
Hvala lepa. To, kar mislim, da se ni zgodilo ne samo v tem mandatu, ampak v številnih drugih, je nezaslišano. Dvakrat smo se soočali z vetom, dvakrat z odklonilnim stališčem in kot bi dejal moj predhodnik, z dvakratnim odvzemom pričakovanj. Po vsem tem, kar smo in kar sem že povedala o tej temi, vas lahko spomnim, če vzamem samo en aspekt, ki se mu mogoče reče finančni aspekt, samo na to, da 3 milijarde danes, ki jih je neko ministrstvo podpisalo v večji višini, kot je bilo obljubljeno, bi pomenilo v kontekstu tega zakona neprecenljivo primerjavo. Tu govorimo, če bi seveda prišlo do optimalne rešitve in do širitve upravičencev, o nekaj milijonih na osebo, medtem ko se danes srečujemo s 3 milijardami, ki gredo kar tako v prazno, brez pojasnil, brez obljub in brez zagotovil, pa tudi še brez jasnih finančnih posledic, ko govorimo o oklepnikih, o nekem drugem namenu, ko državi ne pomeni nič in ko miže stisne neko tako visoko ceno. Tu pa se mesece in mesece ukvarjamo z vprašanjem sanacije enega tako aktualnega, akutnega in bolečega problema. Jaz sem, moram priznati, pričakovala, da se bo z uveljavitvijo nove ministrice in njenih stališč pokazalo tudi drugačno stališče do tega vprašanja. Ampak če sem včeraj trdila, da se ni nič spremenilo, lahko danes to zgolj samo še ponovim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo. No, jaz se bom opravičila, če sem bila v uvodni predstaviti morda nekoliko preveč groba ali pa pikra na račun Vlade oziroma tistih predstavnikov v Državnem zboru, ki so podpirali vladne rešitve, pa vnovič poudarjam, slabe rešitve, ki so ne nazadnje tudi krčile pravice v okviru predloga zakona, ki ga imamo danes na mizi oziroma o katerem danes vnovič odločamo. Jaz sem izpostavila sicer v predstavitvi nekaj ključnih poudarkov, tistih poudarkov, ki so botrovali tudi Državnemu svetu, da je izglasoval veto na zakon, ki ga je sicer vložila poslanska skupina DeSUS, kljub obljubam, da bodo dobili ustrezno pomoč na eni strani stroke, medicine, na drugi strani tudi Vlade. Ampak, kot je ne nazadnje gospod predsedujoči v sami razpravi žal ugotovil, se to ni zgodilo, Vlada ni konstruktivno sodelovala pri tej predlagani rešitvi. In danes poslušati s strani vladnih predstavnikov oziroma predstavnikov koalicijskih strank, da je pri reševanju tovrstne problematike potrebna konstruktivna rešitev oziroma konstruktivno sodelovanje v iskanju ustrezne rešitve, lepo vas prosim, v dveh letih niste našli posluha za niti en konstruktiven predlog s strani opozicije. Danes govoriti o tem, roko na srce, je čisto zavajanje. Ničkolikokrat smo samo v Slovenski nacionalni stranki, pa verjamem, da tudi druge stranke, drugi poslanci, trobili v ta mikrofon o tem, kako zelo pomemben je interdisciplinaren pristop s strani Vlade, različnih resornih ministrstev. Ja, najbrž ni naključje, zakaj se je ta zakon selil iz enega ministrstva na drugo ministrstvo, iz drugega na tretje ministrstvo, tudi v okviru Državnega zbora se je ponavljala ena in ista zgodba - iz enega delovnega telesa v pristojnost drugega. Ne nazadnje tisti, ki se danes zgovarjate na Ministrstvo za zdravje oziroma kako zelo bi moralo Ministrstvo za zdravje konstruktivno sodelovati pri tej problematiki oziroma reševanju te problematike. V osnovi je ta zakon oziroma tisti vladni predlog zakona spadal ravno pod resor Ministrstva za zdravje, pa se ga je otresel minister, ker se mu problematika ne zdi dovolj pomembna ali kaj, ne vem, težko si razlagam. Ko berem argumentacijo veta na Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom berem ne nazadnje tudi pojasnilo, ki izhaja iz Ustave Republike Slovenije, 72. člen, kjer je zapisano, da zakon določa, ob katerih pogojih in v kakšnem obsegu je povzročitelj škode v življenjskem okolju dolžan poravnati škodo, torej naj bo zakon zastavljen tako, da bo subsidiaren prevzem odgovornosti s strani države v ustreznem razmerju z odgovornostjo za nekontrolirano uporabo azbesta s strani gospodarskih družb. Tudi družbe, ki so bile v večini primerov največje povzročiteljice onesnaževanja okolja z azbestnimi vlakni, morajo prevzeti del bremena nase. Ustava govori o odgovornosti, subsidiarni odgovornosti države. Roko na srce, ampak v teh primerih se je na račun zdravja ljudi večal BDP oziroma finančna blagajna, če hočete, države, na račun zdravja ljudi. Kar nekajkrat sem že slišala v tem parlamentu, pa sem toliko bolj zgrožena, ker prihajam iz Trbovelj. Zgodbe, nepopolne zgodbe o tako imenovanem trboveljskem bazenu, kjer se pojavlja novo žarišče. Ja, imeli smo cementarno, še vedno jo imamo, ampak ta cementarna je nekoč uporabljala azbest, delala z azbestom. Jaz sem tista generacija, ko sem od majhnih nog naprej odraščala ob dnevnih informacijah, obvestilih na radiu, lokalni regionalni radijski postaji, da ne smemo zapuščati domov, da moramo imeti zaprta okna, ker je onesnaženost z žveplovim dioksidom kar nekajkrat prekoračila dovoljeno mejo oziroma maksimalno mejo. In veste, grozno je, da pravzaprav nimamo podatkov, ljudje, ki živijo tam, ljudje, ki živimo ali prihajamo iz Trbovelj, iz Zasavja, nimamo podatkov o tem, kaj ali kdo je povzročitelj zelo visoke obolevnosti, tudi med mladimi. Moji vrstniki obolevajo za rakom. Kdo ve zakaj? In to je ena izmed tistih stvari, za katere jaz upam, ko bo, če bo Vlada Republike Slovenije pristopila k ničkolikokrat obljubljenemu sistemskem zakonu o škodljivih vplivih na okolju oziroma zdravju ljudi, da bo vključena in upoštevana. Ampak žal bom znovič ugotovila, da se bojim, da je od te vladne strategije ali uresničitve te vladne strategije zelo daleč, spoštovane kolegice in kolegi. Jaz sem 12. septembra letošnjega leta na Vlado Republike Slovenije zastavila poslansko vprašanje, pisno poslansko vprašanje, ki govori konkretno o tem tako imenovanem sistemskem zakonu. Ali veste, kaj so mi odgovorili? Da je pravzaprav danes preuranjeno govoriti o smernicah o vladni strategiji. Zgolj strategiji, kaj šele o zakonu. Pa mi povejte, še enkrat sprašujem, kdaj bo pripravljen sistemski zakon, ki bo vključeval vse tiste bolnike, ki so zboleli za azbestozo ne zaradi dela v tovarni, ampak zato, ker so živeli zunaj nje. Tudi otroci, otroci so naše bogastvo, tudi otroci so hodili v vrtce, ob tovarni ali pa streho, azbestno streho. Kdaj bo pripravljen zakon, ki bo vključeval tako imenovani okoljski vidik za vse tiste ljudi, ki so utrpeli škodo na zdravju zaradi škodljivih vplivov na okolje oziroma zdravje ljudi. Za to je odgovorna država v prvi vrsti, spoštovane kolegice in kolegi.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ciril Testen. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav, predsedujoči, poslanke in poslanci, bivši sodelavci na balkonu! Kot eden od predlagateljev zakona bi želel, da bi bil zakon boljši kot je. Moram pa reči, da sem z doseženim kljub temu zadovoljen in ga bom tudi v tej obravnavi podprl. Podprl pa zaradi tega, ker se ne strinjam s tistimi, ki pravijo, da ni nič narejenega. Pri vsaki spremembi azbestnega zakona je bil določen korak naprej narejen. Prej je bila velika kritika izrečena na račun tega, da so ljudje rekli, da so zadovoljni. Ljudje so pač zadovoljni s tem, da vidijo, da določen napredek je dosežen, sigurno pa niso zadovoljni z vsem, kar v tem zakonu piše. Bilo je nekajkrat rečeno, da se krčijo že pridobljene pravice. To ne drži. Pridobljene pravice ostajajo in se širijo z vsako spremembo zakona. S tistim zakonom, ki smo ga sprejeli v marcu, so se pridobljene pravice razširile tudi na uporabnike in tiste delavce, ki so z azbestnimi izdelki delali, jih vgrajevali, odstranjevali itd., česar v prejšnjem zakonu ni bilo. S tem zakonom, ki ga imamo danes na dnevnem redu, če ga bomo potrdili, se pridobljene pravice ponovno širijo tudi z okoljskega vidika na tiste delavce, ki bodo zboleli za najbolj grdo obliko azbestoze, to je z mezoteliomom, tako da bodo lahko dobili odškodnino. Jaz sem že zadnjič povedal, da je dosežek tega zakona v tem, da je dejansko šel izven tovarniških okvirov, kar je že tudi gospod Žnidaršič poudaril. Se pa strinjam, da je treba pri azbestni problematiki, pa tudi na drugih okoljskih problemih še naprej delati in poskušati ob vsaki priliki situacijo izboljšati. Res je, velikokrat se je poudarjal tudi problem finančnih posledic pa vseh drugih posledic. Mislim, da se večina pripravljavcev boji teh posledic predvsem iz razloga, ker ne poznajo, mislim, da še nimamo kompletnih predstav in analiz, kakšno širino posledic bi sprejetje takega zakona, če bi razširili na celotno Slovenijo, povzročilo. Če bi take izračune in analize imeli, bi verjetno to bilo veliko lažje. Kar se tiče azbestnega zakona in tistih slik, ki jih je gospa Tavševa prej kazala, moram reči, da sem take slike, glede na to, da sem v Anhovem delal, velikokrat videl "v živo" in so res zelo grde za videti, čeprav se takrat še nismo zavedali, kaj vse to pomeni in na kakšen način to pomeni. Kar se pa Soče tiče, Soča je v veliki meri sanirana. In mislim, da je lepo sanirana, tako da svetujem, da se organizira izlet po Soški dolini in boste videli, da v Anhovem in tej okolici Soča ni tako slaba. Zagotovo je še kaj treba narediti, je pa kar veliko že narejenega, in to po zaslugi države in tudi po zaslugi tovarne Salonit Anhovo. Kar se tiče evropske primerljivosti, mislim, da zakon je evropsko primerljiv. Preberite si evropsko primerljive zakone in boste videli, da nič kaj bistveno ne zaostajamo. Ne pomeni pa to po mojem mnenju, da moramo na tem ostati. Strinjam se, da je treba na tej problematiki še naprej delati in poiskati vsako možnost za izboljšavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Cvikl.
Gospod predsedujoči, spoštovani gostje, gospa ministrica! Danes seveda prvič ob vaši prisotnosti obravnavamo to jaro kačo sprejemanja zakona, ki bi res odpravil posledice dela z azbestom. Najprej želim reči, da obžalujem, da je leto 2007 leto Partnerstva za razvoj, ni pa leto, v katerem bi bili sposobni v Državnem zboru priti tudi do partnerstva za azbest. To pravim zato, ker razprava, ki smo ji priče že četrtič v tem mandatu in smo se v letošnjem letu, mislim da, že trikrat srečali s to problematiko, kaže, da obstaja veliko nasprotje med tistimi, ki se zavzemamo za to, da bi odpravili posledice dela z azbestom, in tistimi, ki se delajo, da odpravljajo posledice izpostavljenosti dela z azbestom in podobno. Nekdo je rekel, da je problem v finančnih virih. Moram reči, da je formalno tudi gospod predsednik Državnega zbora tam nekje spomladi letošnjega leta, ko smo poslanci opozicije predlagali ustrezen zakon, rekel, da je problem v finančnih virih. Vendar poslanci in poslanke, predvsem poslanci DeSUS-a, poslanci Nove Slovenije, tudi poslanci SDS in SLS, zelo enostavno je bilo, tako pravi današnje sporočilo STA, enemu od ministrov podpisati posel o 66-ih milijardah nekih vojaških vozil, zelo težko pa je, tako pravi mnenje Vlade, Vladi stopiti nasproti temu, kar zahteva pravo reševanje tega zakona, to pa je bodisi oblikovanje dodatnih virov v državnem proračunu, ali če sledimo nekaterim evropskim državam, tudi oblikovanje ustreznega kritnega sklada. In dokler v Državnem zboru, dokler se v vseh poslanskih skupinah ne bomo zavedali, da je to odgovornost Državnega zbora, da pristopimo k reševanju tega problema, do takrat se bomo eni delali, da rešujemo probleme, drugi se boste pa delali, da rešujete probleme, vendar seveda se zavedate, da problemov ne rešujete. Mi smo v poslanskem klubu Liberalne demokracije in tudi sam sem predlagal nekaj predlogov zakonskih rešitev, vse so naletel na gluha ušesa bodisi ministra za finance bodisi ministra za delo, družino in socialne zadeve. In na koncu upam, da bo v nadaljevanju še možno slišati tudi predstavnike Vlade, bi rad predstavnike Vlade spomnil, da tukaj med nami sedi ministrica za delo, družino, ampak predvsem ministrica za socialne zadeve. In lepo bi vas prosil, če lahko Vlada bolj vsebinsko ustrezno odgovori na argumentacije Državnega sveta in da poslanke in poslanci vladajoče koalicije tokrat prisluhnete ministrici za socialne zadeve. Če bomo upoštevali te vidike, potem bomo ta problem začeli reševati na podoben način, kot ga rešujejo v drugih evropskih državah. Seveda je res, da ne vemo, koliko je teh primerov, seveda je res, da ne vemo, koliko nas bo to stalo. Vendar če bomo zadevo in probleme odlagali, bo ta problem samo še večji. Zadevo je potrebno reševati sedaj in zato predlagam, da podpremo veto Državnega sveta, imamo novo ministrico za socialne zadeve, dajmo ji ustrezno usmeritev in upam, da bo ona kot novo izbrana ministrica uspela ustrezneje rešiti ta problem, kot pač to ni uspelo v zadnjih dveh letih Vladi, katere ministrica je. Jaz mislim, da je cela diskusija, ki je potekala v zadnjem letu, letu in pol, v celem dvoletnem mandatu, preprosto diskusija, ki ni vredna tega Državnega zbora. Sam sem se že dvakrat opravičil tistim, ki prihajajo v to dvorano to poslušati, in jaz upam, da se mi ne bo potrebno še tretjič opravičiti, da v Državnem zboru ne znamo opredeliti, kaj naj bo prioritetno reševanje enega težjih problemov, ki ga je povzročila država. Prosim, če nam seveda predstavniki Vlade, predstavnica, ministrica za socialne zadeve, predvsem z zornega kota ministrica za socialne zadeve, pove, kako ta problem rešiti. In pri tem prosim upoštevajte argumente Državnega sveta, zato predlagam, da danes podpremo veto Državnega sveta in dobimo na tej podlagi čim hitreje zakon, ki bo seveda odpravil in reševal težave ljudem, ki so nastale, zaradi neustreznega dosedanjega delovanja Vlade oziroma Vlad Republike Slovenije. To je vse, kar sem imel za povedati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! S to novelo se priznava samo najhujša oblika azbestne bolezni. Za ta prvi majhen korak ste v koaliciji rabili celo leto, celo leto so bili zavračani amandmaji opozicije, sedaj pa nekateri kolegi iz koalicije obljubljajo celovito rešitev. Priložnosti za celovito rešitev je že v temu letu bilo več kot dovolj, več kot dovolj jih je bilo tudi v zadnjih treh ali štirih jesenskih mesecih. Naj vas spomnim, septembra letos je matični odbor sprejel sklep, da se zakon preloži na eno od naslednjih sej, takrat je bil sprejet še dodatno zelo zavezujoč sklep, ki je nalagal predlagateljem, da na podlagi tehtnih pripomb na posamezne dele predloga zakona, ki izhajajo iz mnenja Vlade Republike Slovenije in strokovnega mnenja Kliničnega instituta za medicino dela, prometa in športa pri Kliničnem centru v Ljubljani, v sodelovanju z Vlado Republike Slovenije pripravil ustrezne spremembe predloga zakona in jih bo odbor obravnaval pri nadaljnji obravnavi zakona. To je bil sklep, ki je bil sprejet. Žal ne Vlada ne drugi koalicijski poslanci niso uspeli dopolniti tega predloga zakona oziroma ravno obratno, bil je okrnjen in pravzaprav v celoti okleščen, razen, kot sem že na začetku dejal, te najhujše oblike azbestne bolezni. Rad bi spomnil tudi na mnenje Vlade iz 7. septembra 2006, se pravi zadnje letošnje mnenje Vlade na ta predlog. Pravzaprav Vlada zelo dobro ve, kaj je potrebno rešiti, kje so pasti tega zakona, in ima tudi vse vzvode, da bi lahko že v sami proceduri tudi sama predlagala amandmaje na ta predlog koalicijskih poslancev. Poglejte, Vlada je zapisala, da je potrebno besedilo predlaganega zakona spremeniti tako, da bo natančno opredelil, kdo lahko uveljavi pravice iz zakona, katere pravice lahko pridobi in na kakšen način se bodo pravice realizirale. Vlada je to sugerirala predlagateljem zakona, se pravi da Vlada ve, kako to urediti. Zato predlagam, da Vlada sedaj to sama naredi in da naj te rešitve medresorsko uskladi. Potem je Vlada zapisala; Zakon mora v skladu z načelom legalitete predvideti vodenje določenega registra in predpisati, kdo ga vodi, ter okvirno vsebino tega registra oziroma podatke, ki se vpisujejo vanj. Se pravi, Vlada ve, kako to pripraviti. Naj torej Vlada to pripravi, naj pripravi ta register, ko bo pripravljala, upam, tako novelo tega zakona. In Vlada je na koncu zapisala v zvezi s tem zakonom, da predlogu zakona ne bi nasprotovala, če bi predlagatelj v zakonu jasno opredelil kriterije za priznavanje pravic okoliškim prebivalcem. Se pravi, da bi Vlada tudi znala opredeliti kriterije za priznavanje pravic okoliškim prebivalcem. Se pravi, da Vlada zna napisati dober azbestni zakon, mislim pa, da se vseeno boji teh finančnih posledic. Mi smo povedali, da teh finančnih posledic ni tako veliko, kot si nekateri to v Vladi predstavljajo. Poleg tega Vlada v tem svojem mnenju zagovarja tudi celovito rešitev za celotno to problematiko, ne samo za problematiko azbestnih bolezni, poklicne in nepoklicne izpostavljenosti azbestu. Poglejte, kako je zapisala Vlada. Vlada meni, da bi bilo potrebno smiselno rešiti v predlogu izpostavljeno problematiko v sklopu celovitega sistema zagotavljanja državnih pomoči prebivalcem, ki so zdravstveno prizadeti zaradi onesnaževanja okolja zaradi vpliva industrije, prometa ali druge okoljske problematike. Se pravi, da se Vlada zaveda tudi tega problema, zato bi bilo dobro in sprašujem Vlado bolj retorično, ker mislim, da ministrica po Poslovniku nima možnosti, da se vključi v razpravo, mogoče pa bi ji to priložnost vseeno dali, sprašujem Vlado, kako daleč je že s pripravo tega zakona ali pa vsaj strokovnih podlag za pripravo tega zakona, če je že septembra menila, da bi bilo potrebno to problematiko tudi širše rešiti. Sem pa v skrbeh, namreč nad hitrostjo priprave vseh teh rešitev, če je koalicija celo letošnje leto porabila zgolj za to, da smo zakon novelirali samo z eno najhujših oblik bolezni, se mi zdi in nisem tako velik optimist, da bi se lahko to hitro naredilo. Vendar, če bi bila politična volja v Vladi, v Državnem zboru dovolj velika, potem upam, da bo predsednik matičnega odbora čim prej na našo pobudo, skupaj z Liberalnimi demokrati, sklical sejo odbora v naslednjih tednih novega leta, tako da se vsi zainteresirani ponovno usedemo skupaj in poskušamo najti ustrezne rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Zagorac, imate postopkovni predlog? Prosim, če poveste, kakšen je.
Tri minute imam, pa ga lahko tudi oblikujem na začetku [[...]]
Prosim.
[[...]]pa potem obrazložim. Postopkovno bi predlagal, v kolikor pač kdo od spoštovanih kolegic ali kolegov ne nasprotuje, če bi pa vseeno glede na vprašanja, ki so se pojavljala - jaz se zavedam, da predlagatelj zakona tokrat ni Vlada Republike Slovenije, ampak kolegi z nasprotne strani -, če bi pa Vladi le dali možnost, da pojasni vprašanja, ki so se pojavila v tej razpravi, da resnično vidimo, tako kot je že kolega Bevk pred menoj dejal, kje, na kateri točki smo pri oblikovanju tega celostnega zakona, kaj predvideva in ali morda rešuje to, na kar danes opozicija opozarja. smiselno se mi tudi zdi še v tem pogledu, ker se mi zdi, da se ta azbestni zakon vleče že kar nekaj časa, ljudje vmes tudi umirajo in novi zbolijo in ko Vlada pravi, da gre za sodelovanje vedno med Vlado, državo in pa gospodarstvom pri reševanju tega problema, da pa vseeno omogočimo, v kolikor seveda, kdo temu ne nasprotuje, da tudi Vlada pojasni svoje mnenje. Hvala.
Hvala lepa. V zvezi s tem bi rad povedal tako, da Vlada ni bila prijavljena k tej razpravi, vendar pa upoštevam vaš predlog. Na vrsti so še morda štirje razpravljalci, ostal bo še čas in v preostalem času, ki bo na razpolago za razpravo, bom dal gospe ministrici tudi besedo, seveda, če bo hotela. Gospod Srečko Prijatelj. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Zakaj takšno sprenevedanje danes? Jaz sem vesel, da imamo ta zakon znova v proceduri in sprejemanju, pa vendar sem pričakoval malo več razuma. Toliko denarja, kot smo ga v razpravah potrošili s praznimi besedami, sprenevedanjem, obljubami in lažmi, bi že zadostovalo za rešitev tega problema. Pa vendar ni takega razumevanja tu v tej dvorani, da bi to enkrat vendarle preračunali. Nekateri pravijo, bivši sodelavci na balkonu, in potem začnejo s sramotnimi lažmi in podtikanji. Veste, mene boli ob tem, ko gledam, da ta zakon, ki je bil aprila sprejet in je veljaven, do danes ni realiziran niti v eni sami poanti. Namreč, novela tega zakona pravi, da bi morala država zagotoviti iz proračuna denar za zdravstvene ekspertize. Sedem mesecev je že minilo od tega, država tega ne izpolnjuje. In danes nekateri poslanci, ki so bili izpostavljeni tej možnosti zastrupitve, celo delali so v takem podjetju, govorijo nasprotno. Da je ta zakon dober, so rekli nekateri poslanci. Lepo vas prosim! Prejšnji zakon, ki ga je LDS spravila v veljavo, je bil boljši; vključeval je okoljski vidik, ta Vlada je izključila okoljski vidik. In da ne govorim, "danes slabše sprejete zadeve", mogoče je samo v eni promili ta zakon, ki je bil amandmiran oziroma predlagan s strani DeSUS-a, boljši, ker sicer so jim vse črtali, samo eno malenkost so jim pustili. In danes se upajo ti isti poslanci pohvaliti, da je ta zakon dober. Spoštovana ministrica! Danes ste prvič med nami. Jaz upam, da vsaka metla na začetku dobro pometa. Delček te odgovornosti je tudi na vaši strani. Imate priložnost, da pogledate v oči umirajočim, da se sestanete jutri, ne danes - ali pa danes, seveda, danes bi bilo najbolje, vendar za to ne boste našli časa, ker boste utrujeni - da se takoj jutri sestanete z njimi in se pogovorite o teh zadevah. In pojutrišnjem naj Vlada spiše nov zakon, ki bo sprejemljiv za to skupino, in ga predloži Državnemu zboru v ponovno odločanje. Če ne, bomo to storili mi sami. Kajti to, kar delate vi, to je že nezaslišano. Ljudje umirajo, vi pa trgujete z umirajočimi. Ali ni to žalostno? To je resnično žalostno. Tisti denar, ki smo ga porabili za to brezvezno besedičenje, za razprave, ki mejijo že na absurd, bi bil že zadosti za rešitev tega problema. Pa niti tega ne vidite. Jutri bomo zopet govorili o tem, o novem zakonu, ki bo v isti preambuli izražen z istimi zahtevami. Govori vam stroka, ki ste jo izločili, pa je nočete poslušati, govorijo vam oboleli, ki jih nočete videti, govorijo vam dejansko razumevajoči poslanci, ki jih ne želite poslušati. In vedno znova pišete opomnike svojim poslancem, kako naj glasujejo. Sramota! Jutri bodo zaradi dolge latentne dobe začeli umirati tudi otroci; tudi teh ne boste videli. Resnično, vzemimo pamet v svoje roke, zamislimo se in odločimo pravilno, kajti to, kar delamo, ni pametno.
Hvala. Gospod Alojz Sok.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Najprej moram še enkrat povedati, da ni potrebno tukaj pozivati gospe ministrice, ker to ni predlog Vlade, spoštovani kolegi, to je predlog naših kolegov poslancev in mogoče bi vam, gospod Prijatelj, svetoval da preberete neka mnenja v zvezi s tem iz simpozija, ki je bil v Novi Gorici leta 2003, mogoče boste takrat malo težje uporabljali te besede o neki absurdnosti itd., o sramoti in to, kar vedno znova ponavljate. Sem pa še enkrat prepričan, da če bi danes sprejeli ta veto, ki ga predlaga Državni svet, da bi torej izničili tisto, kar je že storjeno; se pravi, da poleg teh, ki delajo z azbestom in katerim je bila pravica marca letos razširjena, da bi s tem, če tega zakona ne potrdimo, te ljudi izključili in bi spet bili, kar se tega tiče, na začetku. Se pravi, te, ki zbolijo in so izven delovnega procesa, v okolju, bi mi danes z zavrnitvijo tega zakona enostavno ponovno bili postavljeni na začetek. Se pravi, vzeli bi jim neko pravico, ki smo jo s težavo tukaj v Državnem zboru uzakonili, zato iz tega razloga tega veta Državnega sveta pravzaprav niti povsem ne razumem. Ne razumem, kaj je Državni svet s tem želel. Se pravi, tej manjši skupini ljudi vzeti to pravico, če zakon pade. Tako da te zadeve se niste lotili na pravilen način, če bi se hoteli lotiti na pravilen način, potem bi bilo boljše, da bi v tem postopku sodelovali tako, da bi resnično potem začeli skupaj pripravljati neko celovito rešitev za vse okoljske bolezni in tistega, kar je vezano na vse vplive okolje. Seveda pa, če boste pri tem sodelovali, boste morali povedati, kje vzeti finančna sredstva, da vse to lahko v tej državi pokrijemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav še enkrat. Jaz mislim, da o vsebini tega zakona vse pove stavek prvega podpisanega pod besedilo tega zakona. Rešitve, ki jih prinaša ta zakon, ne sledijo stroki, ampak je rešitev, ki jo prinaša ta zakon, pač odločitev Vlade in vladajoče koalicije. Da je ta odločitev po slabem letu drugačna, kot je bila marca, seveda gre pravzaprav zasluga opoziciji, ki ves ta čas opozarja, da rešitev, ki jo je prinesel nov zakon, sprejet v marcu, neustrezno odgovarja na odprta vprašanja vseh, ki so bili izpostavljeni azbestu in imajo danes takšne in drugačne posledice in o tem posledicah bo možno govoriti še tudi v prihodnje, saj je latentna doba do pojava bolezni zelo dolga. Tukaj bi še enkrat želel zelo natančno opozoriti glede na to, da je danes kar vrsto pozivov, kako naj opozicija poskuša pomagati in sodelovati pri reševanju te teme. Če se spomnimo, je opozicija dvakrat predlagala podaljšanje bivšega, starega zakona. Če se spomnimo, je opozicija vlagala vrsto amandmajev, ki so govorili o tem, da je treba sedaj veljavni zakon, torej zakon iz marca letošnjega leta, dograditi. Takrat ni bilo možno govoriti o nobeni izboljšavi tega zakona, niti o tem, da je nek korak možen pri okoljskih vplivih in obolelosti okoljskega prebivalstva razširiti na bolezen mezoteliom. Tudi to je bilo takrat zavrnjeno brez nekih strokovnih argumentov, o katerih danes govorite, da jih je toliko potrebnih. O tem se lahko vsi strinjamo in prav gotovo je moč pritegniti vsem tistim, ki danes in ki smo kadarkoli o tej temi govorili, da je to težka vsebina; torej ne gre za lahek problem, ne gre za lahko vsebino, ampak gre ob tem vprašanju o pripravljenosti, ali smo to vsebino pripravljeni reševati. Te vsebine ni bilo pripravljenosti reševati ne s strani Vlade ne s strani koalicije tudi takrat, ko so bili poizkusi za vlaganje novega zakona, ki bi popravljal vsebino zakona iz marca. To ste poskušali koalicijski poslanci, koalicijski poslanci, ki danes govorite o tem, da ste se šele naknadno, ko ste vložili zakon, seznanjali z vso tematiko in problemi, ki so vezani na ureditev iz vsebine zakona. Ali je potem možno reči, da so vse utemeljitve in vse obrazložitve k temu zakonu napisane tako, "čez palec"? Jaz mislim, da ste se predlagatelji tega zakona precej potrudili in da ste verodostojno poskušali prikazati to tematiko in da niste to pisali "čez palec", na osnovi katerega potem bi tudi predlagali določene rešitve; da pa so vam mimo strokovnih mnenj dali vedeti, da vam je zelena luč dana samo za eno pravico iz tega zakona, za eno vrsto obolelosti in da ste na koncu to sprejeli, danes to utemeljujete kot nek dosežek možnega, kar je legitimno, seveda pa ne rešuje vseh problemov, ki jih tukaj odpiram skupaj. Skupaj odpiramo vse te probleme, kajti tudi skozi diskusije koalicijskih poslancev je danes moč zaznati, da problemi dejansko v okolju obstajajo, problem je samo v tem, da jih v okviru te Vlade ne rešujemo. Jaz bi opozoril glede na to, da je kolega Bevk že sistematično analiziral mnenje Vlade in na nekih točkah opozarjal na neko sistemnost in na nesmiselnost, samo na drobec iz argumentiranja Vlade, iz katerega ne izhaja oziroma izhaja edino jasno sporočilo, da Vlada se s tem problemom ne ukvarja in da ne želi ustrezno reševati tega problema. Če se samo spomnimo mnenje Vlade z dne 7.9. v enem od odstavkov piše, da je ob priznavanju pravic - ostalim prebivalcem pa bi bilo potrebno določiti okoliščine, torej potrebno določiti okoliščine, ki bodo pomembne za ugotovitev vzročne zveze med vplivom azbesta in obolelostjo. In potem, ko sprejmemo zakon, torej okleščen zakon posameznih poslancev, uvedemo eno izmed bolezni, za katere pa v nobeni točki nismo sprejeli ali vsaj ni bilo jasno predstavljenih potrebnih okoliščin, torej določenih okoliščin, ki bi ugotovile vzročno zvezo. Gre ponovno za potrditev ne za strokovno reševanje, ampak za politično dobro voljo vladajoče koalicije Vlade, da je pač eno obolelost dopustila kot spremembo tega zakona. Ko pa govorimo o vsebini tega zakona, bi želel opozoriti na 4. člen. Jaz ta 4. člen pač vedno citiram iz preprostega razloga, ker ga je pač potrebno citirati, kajti v prvi in drugi alineji govorimo o tem, kaj se šteje za bolezni po tem zakonu, v tretji alineji 4. člena pa mi že zapišemo to, kar Vlada tukaj zapiše, in pišemo naslednje -, še enkrat bom to prebral, da bo popolnoma jasno. Torej, "bolezni iz prvega in drugega odstavka tega člena se štejejo za poklicne bolezni, če vzročno zvezo med izpostavljenostjo azbesta na delovnem mestu in boleznijo ugotovi interdisciplinarna skupina iz 9. člena tega zakona." In v četrti alineji je zapisano, da seveda "pogoje iz prejšnjega odstavka podrobneje uredi minister ali ministrica, pristojen za zdravje." In, če zdaj samo v teh alinejah izpustimo "poklicno bolezen" in "na delovnem mestu", se potem bere ta tretja alineja takole: bolezni iz prvega in drugega odstavka tega člena se seštejejo za bolezni, če vzročno zvezo med izpostavljenostjo azbestu ugotovi interdisciplinarna skupina iz 9. člena. In, ko beremo vse te dokumente, seveda govorimo o konsistentnosti oziroma nekonsistentnosti razlage Vlade, zakaj ne obravnava tega problema celovito oziroma zakaj ne izraža volje za to, da bi se to celovito uredilo. Če ponovno sledimo predlagatelju tega zakona, lahko vidimo na strani 5, kakšne so številke za obolele okoliške prebivalce za mezoteliomom. V 16-ih letih govorimo o devetih primerih, o devetih primerih v 16-ih letih! Pri čemer, pa v zakon jasno zapišemo, da je maksimalna odškodnina za mezoteliom 10 milijonov. In ocene, če teh 16 let podelimo oziroma 9 s 16 let, dobimo 0,5 pa še mogoče kakšne desetinke, ki govorijo o tem, kakšna naj bo perspektiva. Če govorimo pa še za vse ostale bolezni, predlagatelji jasno zapisujejo in jih poskušajo tudi ovrednotiti na vrednost okoli 160 milijonov. Ocena je tudi, da lahko v prihodnosti pričakujemo večje število, ampak če primerjamo pa to število in ta znesek 160 milijonov z zelo enostavnim zamahom ministra za zdravje, ki reče, za helikopterske prevoze, pa lahko 400 milijonov namenimo iz zdravstvene blagajne, brez potrebne diskusije, brez javnega razpisa, kajti gre za neko odločitev, ki pač prinese nekaj glede na obstoječo ureditev, pri čemer niti jasno ne opredeli, kje so razlogi za to. Tukaj postavljamo danes tako finančna bremena kot ene izmed temeljnih bremen, zakaj ni možno sprejemati drugačnega besedila tega zakona. Če sledimo tej projekciji iz obrazložitve k zakonu, potem lahko sklepamo, da bodo eden, dva, ali mogoče na prste ene roke našteti primere, o katerih bomo govorili, za katere obstaja po zakonu maksimalna odškodnina 10 milijonov. Torej za kakšne finančne posledice gre? In danes tukaj naj slišimo, da naj tisti ki, tako je bilo danes tukaj rečeno, naj si ljudje zamislimo, ko predlagamo določene ukrepe, ki opozarjamo na to, da je v okolju 400 tisoč ton azbestnih cementnih kritin. Mi, ki opozarjamo na to, naj si zamislimo, pri čemer pa minister za okolje in prostor pove, da je sicer obljubil zloženko, ki bi naj obveščala prebivalce do odnosa do teh materialov, ampak je žal v letu pa pol ni bilo možno pripraviti. Mi se lahko strinjamo, da so večja ali manjša žarišča po Sloveniji, da je bilo nekaj korakov narejenega k temu, da se je proizvodnja azbesta in cementno-azbestnih izdelkov ukinila. Ampak mi imamo vrsto vrsto malih žarišč po Sloveniji, kjer potencialno obstaja nevarnost, da bomo s temi malimi žarišči povzročali izpostavljenost in ponovno obolelost teh ljudi. In o tem mi govorimo s popolnim zavedanjem. Ne govorimo o tem zato, ker bi želeli povzročati nek strah pri ljudeh, ampak samo, če upoštevamo to, da je bilo v letu 2004 izvedenih samo 9 inšpekcijskih pogledov in upamo, da je posledica in tudi poslanskega vprašanja, da se je število inšpekcijskih pregledov na tem področju bistveno povečalo, seveda govori o tem, da je zaskrbljenost, ki jo delimo z marsikom na tem področju, upravičena. Kaj lahko pričakujemo? Jaz sem na predstavitvi kandidatke za ministrico, danes že ministrice, postavil jasno vprašanje. Ali lahko - glede na to, da je bila državna sekretarka ves čas obravnave azbestne teme v tem mandatu - poda kakšno drugačno stališče ali enako ali potrdi stališče obravnave tega zakona do sedaj? Žal sem ostal brez odgovora. Torej niti z besedico ni bil predstavljen vidik takratne kandidatke za to, kako bomo nadalje obravnavali to vprašanje. In kako naj potem verjamemo, kako naj potem verjamemo? Upam, gospod predsedujoči, da bo na vaš predlog ministrica danes izkoristila to priložnost in podala stališče do nadaljnje obravnave, kajti če bomo vezani na taktične manevre, ki smo jim bili priča v tem letu, kajti prelaganje in prelaganje obravnave zaradi tako imenovanih lokalnih volitev, ob zavezi odbora, ki je sprejel sklep, da bo Vlada sodelovala s predlagatelji. Jaz bi danes res želel slišati tudi s strani predlagateljev, kako oni ocenjujejo to sodelovanje, glede na to, da so koalicijski poslanci, Vlada, koalicija. In bi bilo zelo dobro povedati, na kakšen način se je sklep, ki ga je sprejel z večino Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, realiziral. Tako da bomo danes lahko dobili tudi jasne poglede na to, ali govorimo o tem, da jutri pa lahko pričakujemo odziv na te pobude, ki jih zopet s koalicijskih strani podajamo, da bi odbor celovito obravnaval to temo, kajti predlogov s strani opozicije je bilo veliko in seveda upamo in želimo, da bo ta odbor res pokazal voljo, da bomo obravnavali različne vidike, da bi lahko prišli do celovitejše rešitve. Strinjamo se, da je problematika interdisciplinarna, da jo je treba obravnavati z različnih vidikov, kajti zelo zanimivo bo tudi slišati po dveh letih odgovore na to, kaj je pa Vlada postorila v smislu teh opozoril, ki jih v svojem mnenju vedno dajemo; kje so študije, kje so analize, kakšno je njihovo stališče do definicije okolja, kakšno je njeno dosedanje delo pri določanju okoliščin, ki so potrebne za to, da se ugotavlja vzročna zveza. In ugotovili bomo tudi v projekcijah, ki bodo potem tudi nakazovale finančne posledice. In ko danes govorimo tako na veliko, dajte povedati, od kod vzeti finance, smo predlagali oziroma je bil predlagan amandma s strani opozicijskih vrst, da se naj tako v letu 2007 kot za leto 2008 zagotavljajo finančna sredstva, ki bodo pokrivala obveznosti iz tega zakona. Žal je takrat predstavnik Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve bil proti. Žal tudi v tem parlamentu takšen amandma ni dobil podpore. In seveda bi danes bistveno lažje govorili tudi o tem, da bi po obsegu pravic za tipe bolezni zaradi izpostavljenosti azbestu tudi okoliških prebivalcev lahko postavili določene vsebinske spremembe v okviru tega zakona. Zato še enkrat poudarjam, če Vlada ne bo aktivno pristopila k reševanju te tematike, premikov naprej ne bo ali pa bomo poslanci, koalicijski, opozicijski ali pa vsi skupaj uspeli drobtinico za drobtinico pravzaprav puliti pravice proti argumentom Vlade za zagotavljanje enakovredne in pravične obravnave vseh ljudi, ki so utrpeli kakršnekoli posledice zaradi izpostavljenosti azbestu, in tiste pravice, ki so jim že bile dane z zakonom leta 1996. Končal bom z isto mislijo, kot sem začel. Torej, ta zakon ne prinaša strokovno utemeljenih rešitev, temveč gre za uveljavljanje maksimalno možnega, kot je to dovolila Vlada in podpira ta vladajoča koalicija. Upamo, da bomo k obravnavi te vsebine lahko pristopili celoviteje in rešili bistveno več, kot prinaša ta zakon, v zagotavljanju enake obravnave vseh ljudi, še enkrat poudarjam, vseh ljudi, ki so bili izpostavljeni azbestu: ali so bili izpostavljeni azbestu zaradi tega, ker so delali v tem okolju, ali pa zaradi tega, ker so v takšnem okolju živeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi morda predstavnik Državnega sveta besedo? Izvolite, dr. Zoltan Jan.
Hvala lepa. Žal v razpravi, ki je trajala 4 ure v 10-ih minutah ni mogoče odgovoriti na vsa vprašanja in probleme, na vse nejasnosti, ki so se pojavljale, vsekakor pa se zahvaljujem tistim 15-im poslancem, ki so v povprečju dežurali v dvorani, predvsem pa vsem tistimi, tretjini od teh 15-ih, ki je sledila celotni razpravi. Seveda je razumljivo, vsak zdrav človek ima na tisoče skrbi, ko pa zboliš, potem je skrb ena sama. Najprej bi rad odgovoril, da je nepravilen pristop Državnega sveta, ki je predlagal odložilni veto. Državni svet je sodeloval tudi v prejšnjih postopkih in v vseh fazah zakonodajnega postopka, ki mu omogoča Poslovnik Državnega zbora, vendar s svojimi predlogi ni bil uslišan. In sedaj pač uporablja zadnje oziroma predzadnje sredstvo, ki ga ima še na razpolago, zato je tukaj po eni strani neka naklonjenost, na drugi strani neko sprenevedanje nekoliko čudno. Predvsem bi se pa obrnil na to, okoli česar se je zgostila celotna razprava. Gre namreč za to, da zakon ne ovira nove zakonske izboljšave. Torej, to je res, je pa tudi res, da je s tem dan alibi za to, da se nič ne napravi, kar so povedali spoštovane poslanke in poslanci, neštetokrat v tej dolgi razpravi. Kdo bo predlagal novi zakon? Poslanske skupine, skupine poslancev različnih barv so že večkrat predlagale in vedno so se opekle, tako kot so se tudi danes opekle. Vlada bi lahko in bi bila morala to predlagati že pred leti, pa ni predlagala - ena in prejšnja in predprejšnja in tako naprej. Državni svet lahko predlaga, vendar ne bo prišel niti na dnevni red tega zbora. Torej, kdo je potem? Celo v razpravi smo zelo jasno slišali, kakšne težave se bodo pojavile celo pri popisu sklepa za izredni sklic odbora, ki ga predlaga poslanec Samo Bevk. Tudi tukaj so težave, tako da se mi zdi, da to, kar je rekla poslanka Pečan, da bomo to reševali do konca tega mandata, da boste to reševali, se mi zdi tudi dejansko zelo verjetna varianta, oziroma me spominja na tisti vic iz Sovjetske zveze, ko so začeli uporabljati računalnike, so vprašali prvi računalnik: kdaj bomo prišli v komunizem. In odgovor je bil: čez 15 tisoč kilometrov, ker je vsaka petletka en korak proti komunizmu. Torej, obljuba. Zdaj, ključno pa je - in kar ja najbolj zaskrbljujoče - da so v razpravi opozorila, da država nima denarja, da manjkajo strokovne podlage, da je potrebno medresorsko usklajevanje, da gre za pretirano širjenje pravic, da so nepredvidljivi finančni učinki. To niso nobene obljube, nobena razprava in zelo jasni pokazatelji, da se ta problematika in te krivice ne bodo rešile. In ne delajte si iluzij in ko boste pritiskali na tipko in glasovali o današnjem predlogu. Res je, žal je kruto res, da je ta zakon zaščita proračuna, zakon je alibi, da se ničesar ne reši, bi pa opozoril tudi, da so večinoma cementarne in ta podjetja, ki so povzročila to škodo; v tuji lasti in delujejo in ustvarjajo dobiček, zdaj ob gradnji avtocest, iz naših žepov, davkoplačevalcev. Tako se žal to ni hotelo izpostaviti, pač pa se je spet pojavljalo napotilo: dajmo, naj si vsak sam iztoži svojo pravico. Spoštovani poslanci, bolniki, ki so delali za tistimi stroji, in tisti otroci, ki so se igrali v vrtcu v takšnem okolju, nimajo denarja za advokate, tako kot morda kakšen ameriški predstavnik srednjega sloja. Večina teh bolnikov in izpostavljenih državljanov so revni ljudje. Zato se mi tudi postavlja vprašanje, ali je res in kdo so bili tisti ljudje, ki so rekli: "Ja, ja, tudi to je dobro." Povedali so številke in ne poznam jih jaz sam, ampak imam zanesljive vire, da Vlada ima točno preračunano, koliko bi stala dosti spodobna rešitev - ne pravična, spodobna rešitev. In tu mislim, da ni dileme, ko se boste odločali, zakaj je prav in kaj potrebujemo. Zakon namreč razlikuje med državljani, ki so oškodovani zaradi istega vzroka. Zakon ne omogoča pravočasno in učinkovito preprečitev nove krivice in ne ščiti sirot pokojnih in vdov pokojnih, ker jim zavrača odškodnine. Tu so, mislim, tiste ključne stvari. Poleg tistih, ki so umrli ali pa ki ravnokar umirajo, je treba gledati tudi žive oškodovance in tiste, ki so zaradi njihove invalidnosti prizadeti na vseh nivojih; v osebni bolečini, ki s strahom pričakujejo, kdaj bodo sami zboleli in ki so konec koncev potisnjeni tudi v materialne težave. Vemo vsi, kakšne so družinske pokojnine in kakšna je invalidnina. Upam, poslanci, da vam ob srečanju s prizadetimi oškodovanci ne bo treba gledati strmo predse, ko se boste srečali z obolelimi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem [[...]]Prosim? Postopkovno vprašanje. Prosim, gospod Cvikl.
Gospod predsedujoči, res je, vsi smo govorili, z eno izjemo, ministrica za socialne zadeve. Zato je moj proceduralni predlog, da ji daste vi besedo, v kolikor nihče od poslancev ne nasprotuje, prej, preden boste razdelili čas; zato, ker mislim, da bi bilo korektno in pravilno, da Vlada, ki se je odločila sicer iz meni nerazumljivih razlogov, da ne bo prijavila svojega časa, vendarle dobi besedo. Torej, moj proceduralni predlog je, da vi kot predsedujoči predlagate zboru, da v kolikor nihče ne nasprotuje, da damo besedo ministrici. Ministrica, mislim, da bi nam morala odgovoriti na kar nekaj vprašanj, potem pa mislim, da velja po proceduri razdeliti čas, in verjamem, da bomo v nadaljevanju predvsem razpravljali z Vlado. Vlada je namreč tista, ki tukaj edina lahko pripelje do hitre in ustrezne rešitve. Prosim. Hvala.
Hvala lepa za poduk, gospod poslanec. Jaz sem prej točno obrazložil, kaj bom napravil glede na postopkovni predlog gospoda Zagorca in sem s tem tudi začel. Če bo gospa ministrica želela besedo v naslednjih minutah, jo bo dobila. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika, še kdo razpravljati. Odpiram prijavo. Na prijavni listi je devet poslancev. Gospod Mitja Slavinec, imate besedo. Prosim. Največ 5 minut.
Hvala lepa za besedo. Argumenti predlagateljev me niso prepričali in prepričan sem, da nisem sam tak v tem prostoru, ne nazadnje v te argumente ne verjame tudi Vlada, saj drugače ministrica ne bi kot "noj glavo porinila v pesek" in se ne upala oglasiti oziroma sploh niso prijavili časa za razpravo. Slišali smo različne, zelo vprašljive in pogosto za lase privlečene argumente, da so ljudje zadovoljni; da so zadovoljni s tem, kar so dobili. Pri tem seveda lahko razmišljamo, da je to "bolje vrabec v roki kot golob na strehi". Vendar jaz vam pravim, to ni niti "vrabec v roki". To je "majhen vrabček", in če nekdo misli, da zato, ker je ljudem v povprečju ostalo zelo malo življenja, lahko z njimi dela na ta način, jih lahko odpravi z "majhnim vrabčkom", niti z "vrabcem" ne, potem to vsaj ni lepo in vsaj ni korektno. Slišali smo tudi, da je treba ščititi ustavne pravice vseh, tudi tistih, ki so zboleli za nekaterimi drugimi, prav tako smrtnimi ali pa zelo nevarnimi boleznimi. Vendar vsi zelo dobro vemo, da tukaj ne gre za ščitenje ustavnih pravic, ampak je to zgolj izgovor; in kar je najhujše, to je zgolj izgovor, ki ga bodo potem, enakega, lahko uporabili tudi v vseh drugih primerih, ko bo spet govora o kakšni drugi bolezni, bodo pa rekli, ja, ne moremo, saj pri azbestu tudi nismo mogli. In tudi to ni prav. In še dodaten argument, zakaj to ni prav - zato, ker je to drugačna bolezen kot, na primer, rak. To je bolezen, ki je povzročena in katere vzroki so jasni, znani in se jih da preprečiti. Vendar se niso preprečili in zaradi tega je tudi bolj jasno definirana odgovornost. Strinjam se, da je treba na odgovornost poklicati tiste, ki so to povzročili, torej tudi podjetja in lastnike teh podjetij. Vendar je pa po drugi strani treba na odgovornost poklicati tudi državo, kajti država je odgovorna za pravičnost svojih državljanov in država je odgovorna za to, da zaščiti svoje državljane. Žal v tem primeru vidimo, da država ščiti zgolj proračun in ne svojih državljanov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Školč.
Hvala lepa. Torej, spoštovane kolegice in kolegi, o teh rešitvah smo že velikokrat govorili. Običajno je, da takrat, ko o tem govorimo, vprašamo tudi poslance s tega konca, kako bodo ravnali. Danes jaz tega ne bom storil, ker se mi zdi bistveno pomembnejše vprašanje, kakšno je stališče Vlade. Od predlagateljev smo slišali, da so bili v predlogu rešitev omejeni, tako s strani ministrstva kot s strani Vlade. V trenutku, ko bi nova ministrica lahko kaj o tem povedala, je, kar se ni zgodilo prvič, zapustila to dvorano. Še več, k besedi se nihče z ministrstva ni javil. To je vse bistvo koalicije, kar se tiče reševanja tega problema. Ko so bile v rokah rešitve, ki so bile sprejemljive za ljudi, ki se jih to tiče, se je moral DeSUS pokoriti volji večine. Obljubljeno mu je bilo, da bo lahko prinesel rešitve. Ko je prinesel rešitve, te rešitve niso zadovoljile vseh. Lahko rečemo, da so drobcen korak naprej. Ampak mi o tem problemu vemo v tem trenutku veliko več, kot smo vedeli pred letom ali dvema, da ne govorim o prvem zakonu. Tisto, kar lahko rečem za zaključek te diskusije, je, da opoziciji ne preostane nič drugega, kot da glasuje za ta veto. Edino neizglasovanje tega zakona bi eventualno odprlo pot za kompleksnejšo rešitev vseh problemov, povezanih s to materijo. To pa očitno nikogar več ne zanima, lokalne volitve so z nami, mir v koaliciji je stabilen, ministrica se temu izogne in tisto, kar velja vedeti, je, da ni bil samo - in s tem bom končal - gospod Drobnič problem, ko je šlo za reševanje tega problema, ampak da je očitno problem cela koalicija. Jaz se za ta nauk koaliciji in Vladi zahvaljujem in ne vidim več možnosti v tem, da bi jim asistirali pri tem zakonu.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca. Prosim.
Kot je že bilo rečeno in kot smo tudi včeraj rekli in kot smo rekli tudi na "hearingu", ministrica je pri ključnih vprašanjih prejšnjega ministra molčala in kar nas najbolj skrbi ali kar nas je dodatno razočaralo, je pa to, da molči še danes. Ne samo, da molči, dobesedno izgine izpred naših oči; seveda, ker bi morala odgovoriti na temeljna vprašanja, ki jih še v koaliciji vendarle postavljate, ko pravite, da je ta zakon nekaj, boljše kot nič, nekaj boljše kot tisto, kar je, kajti nihče ne jamči, da bi bil lahko napisan drugače. Seveda, da ne jamči, če pa je tam prazna klop! Seveda, da ne jamči, če jo popiha ven iz dvorane in ne odgovori na tri povabila k besedi! Ni samo tukaj perverznost pri tej obravnavi tega zakona. Perverznost je še drugje, ko se srečujemo s temi par sto milijoni, ni jih več od 200 milijonov po enem predvidevanju, koliko je lahko teh bolnikov. In če ne znate točno izračunati, če znate izmeriti zadnji milimeter stanovanja v Sloveniji vsakega, lahko izmerite tudi in predvidite, kakšne so lahko strokovne podlage za posledice takega zakona. In ta meritev bo stala bistveno več kot je teh 200 milijonov, o katerih, recimo, se zdaj nekje giblje predpostavka, da bi lahko posledično, v kolikor ne bi bila omejena ta bolezen samo na te, stala. Hkrati po drugi strani danes, ponavljam, podpiše gospod Erjavec pogodbo za oklepnike Patria in mimogrede da 3 milijarde več, kot je rekel včeraj. 3 milijarde! Pa veste, kaj je to 3 milijarde? Ministrica bo ja vedela, kaj je 3 milijarde, ko ima opravka s transferji, ki ji tudi manjkajo, recimo, in jih tudi ni izborila kot državna sekretarka, da bi se povečali pri socialnih skrbstvih. In hkrati, ko en dan prej gospod Bručan niti ne podpiše pogodbe, pa obljubi za 300 do 400 milijonov več nekomu, da bo vozil tiste, ki so vožnje potrebni, ampak na način, ki ni legalen. Pa da gospod Janša ne trene z očmi, ko se odškoduje državno premoženje v Mercatorju, in da tudi vendarle nihče ne trene z očmi, takrat ko ta radodarna koalicija da milijardo za to, da lahko mediji "žvižgajo" tako, kot ona želi. Tukaj je perverzija, med tem ko imate tukaj bogih par sto milijonov - jaz se oproščam, če se skoncentriram na nekaj, kar je pogostejši vaš alibi, da to "košta", da zdravje "košta". Ja, seveda, v Sloveniji smo prišli tja, kjer se lahko začnemo ukvarjati s tem razmislekom, da zdravje "košta". Seveda! Kje je ta država in kam je ta država prišla - huje kot tam, kot ste povedali, koliko kilometrov je do nekih seštevanj petletk. Skratka, izgovor, da je bolje, da to izglasujemo, ker bo nekaj, če ne izglasujemo, potem slabše, je perverzen, je nedopusten. Dvakrat je prišlo opozorilo iz Državnega sveta. In pričakujem seveda, da pri Državnem svetu se bo toliko več razlogov pridobil za to, da se ga ukine, ker nagaja. Večkrat so prišle pobude tudi od drugih strank, tudi od naše, da se te stvari urejujejo drugače, ampak ne, danes je ta izgovor oziroma alibi perfekten. Mižati z očmi, nekaj narediti. Točno res, kdo pa vas ogroža, pa koga "briga" konec koncev nekaj ljudi, ki umirajo v tej državi!
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Cvikl. Pardon, oprostite. Gospa Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Trebna si je postaviti prioritete v naši državi. S strani govornice pred menoj smo slišali, kaj so očitne prioritete te Vlade. Medtem ko nekatere vladne, koalicijske poslance skrbi, kje vzeti finančna sredstva, da bodo zagotovili tisto, kar hočemo opozicijski poslanci, kar ne nazadnje hočejo prizadeti ljudje, ampak očitno ljudje, zdravje ljudi, sociala niso prioritete te Vlade. Žalostno! Državna sekretarka oziroma ministrica, se opravičujem, je imela danes priložnost, priložnost, da pokaže svojo strokovnost, o kateri smo včeraj poslušali velike besede ne nazadnje, predsednika Vlade, strokovna usposobljenosti včerajšnje kandidatke, današnje ministrice za delo, družino in socialna zadeve. Ampak, strokovnost ministrice, spoštovane kolegice in kolegi, se odraža v tem, da je odkorakala, je šla. Preprosto. Veste, še en precedens se je zgodil v naši državi, pa sem rekla zdaj malce cinično, ker sem brala in poslušala o svojevrstnih precedensih, ki se dogajajo pod to Vlado očitno. Ja, dokler je bila državna sekretarka prisotna na sejah matičnih delovnih teles pa tudi Državnega zbora, je dvignila telefon pa za mnenje vprašala ministra ali pa predsednika Vlade; danes, ko je ministrica, za mnenje o pravilnem ravnanju sprašuje vodjo poslanske skupine. Vau! Pa je res strokovno usposobljena! Žalostno, žalostno, zato ker so bila danes tekom razprave zastavljena pomembna vprašanja, pomembna vprašanja, ki so posledica slabega ravnanje Vlade in predvsem velikih obljub Vlade in vladnih poslancev. Ne nazadnje slišali smo nič kolikokrat že, danes bom vnovič ponovila - besedno zvezo "sistemski zakon" oziroma "celovita rešitev" ne zgolj za azbestne bolnike, temveč za vse bolnike ali pa za vse tiste ljudi, ki so utrpeli posledice zaradi škodljivih vplivov na okolje. Ampak ministrica ni želela o tem podati odgovorov poslancem niti prizadetim ljudem. Namesto tega ministrica, takrat ko je bila še v vlogi državne sekretarke, sicer pravi - pa sem danes že omenila, o mnenju Vlade govori z mesta državne sekretarke, da novela, torej zakon, ki ga danes obravnavamo, predstavlja primerno pravno podlago za reševanje problematike. Če je to primerna pravna podlaga, kje je potem sistemski zakon? Ampak kot že rečeno, odgovorov žal danes nismo dobili, pa naj gre za presedan ali pa zgolj ignoranco - jaz sem globoko razočarana.
Hvala lepa. Gospod mag. Cvikl, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Očitno niste dali ministrici ustreznih navodil, ker ji pač ni bilo povedano, da za razliko od poslancev bi morala dvigniti roko, če bi želela spregovoriti, ali pa tudi, gospod predsedujoči, če bi to navodilo dali [[...]]
Gospod Cvikl [[...]]
Bom takoj [[...]]
Oprostite, mislim, da gospa ministrica ali bivša državna sekretarka v tem času to že ve, da je treba dvigniti roko. Hvala.
Točno to želim povedati, gospod predsedujoči. Poslanci smo izgubljali čas s proceduralnim predlogom, da bi Vlado pripravili, da bi spregovorila. To pravim zato, ker to, kar je bilo danes storjeno s strani ministrice in kar je bilo storjeno zdaj že nekajkrat z mnenji Vlade pri tem zakonu, je tragikomično, je nespoštovanje Državnega zbora, predvsem je pa nespoštovanje ljudi, ki so danes z nami. Jaz si ne predstavljam, potem ko so nekateri predstavniki vladajoče koalicije, pa tudi nekateri poslanci med predlagatelji rekli, da pričakujejo, da se bo ta problem rešil. Ne predstavljam si, res si ne predstavljam, kako bo Vlada, recimo, na nizozemski način rešila ta problem. Naj pri tem povem, in to govorim zaradi ljudi na galeriji, da je nizozemski problem bil rešen tako, da je nizozemski odbor za žrtve azbesta zelo agilno deloval od leta 1995. Ampak potem je neka druga, drugačna Vlada, Vlada, ki razume dialog, v dialogu med delodajalci, zavarovalnimi družbami, Vlado in sindikati oblikovala nacionalni inštitut - nacionalni inštitut ni nič drugega kot zavarovalna shema - zavarovalno shemo, ki jo polni državni proračun, ki bo zagotavljal in ki zagotavlja izplačilo odškodnine. Jaz si ne predstavljam, kako bomo v času mandata te Vlade, potem ko je Vlada, ministrica naredila, kar je naredila, potem ko smo jo dvakrat lepo prosili, naj dvigne roko za to, da bo spregovorila nam in obiskovalcem na galeriji - kako bo lahko vodila takšen dialog. Kako bo lahko vodila dialog, kjer bo delodajalce, zavarovalno družbo, sindikate, žrtve spravila za okroglo mizo, zeleno mizo in se bo oblikovala ustrezna zavarovalna shema. Vlada, ki ni bila pripravljena podpreti niti enega amandmaja, ko še ni bilo finančnih virov, pa tudi takrat, ko so bili finančni viri. Naj spomnim, da smo za leto 2007 kar tako razdelili 10 tisočem 30 milijard, da smo kar tako naredili to ali ono, ta Vlada tega ne bo sposobna narediti. Zato sem rekel, in s tem zaključujem, obžalujem, da je leto 2007 samo leto partnerstva za razvoj, ne pa tudi partnerstva, s katerim in v okviru katerega bi reševali socialne težave, probleme, življenjske probleme, ki jih imajo azbestni bolniki zaradi tega, kar je naredila in za kar odgovarja država. In bojim se, da bomo šele v naslednjem mandatu prišli do zakona o odpravljanju posledic zaradi izpostavljenosti azbesta. Naslednji dve leti pa bomo imeli očitno še nekaj takšnih tihih vaj, tihih zato, ker bo ob teh vajah očitno Vladi prepovedano govoriti, četudi je to ravnokar imenovana ministrica. Mogoče je škoda, da je danes sedela cel dan z nami. Mogoče bi morala delati kaj drugega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj. Prosim.
Prosim. Hvala lepa, spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Sramota Vlade je že velika in še večja bo, bolj ko se bo zakon umikal, bolj ko ga bo Vlada vlagala na stranski tir, kajti verjamem, da razsodnim opozicijskim poslancem ne bo zmanjkalo volje in hotenja, da vedno znova predlagamo novelo zakona v sprejetje, takega kot bi bil potreben, da se sprejme. To se bo zgodilo. Verjemite. Bomo pa razpravljali o tem. In razsodnost državljank in državljanov je tudi zelo velika in verjamem, da na koncu se bo izstavil tudi ta račun. In seveda plačnik bo tisti, ki pač bo. Verjamem, da denar v tem primeru je slab izgovor, da ni razlog za to, da se ne bi pomagalo umirajočim in da ima Vlada preprosto enak način reševanja, kot pri borcih, ko računa, da bodo prej vsi pomrli kot pa v bistvu bi bilo potrebno rešiti ta problem. Torej računa na čas. Čas je na njihovi strani, to je definitivno, samo dejstvo je, da pri tej bolezni je latentna doba velika in da bolniki šele prihajajo. Na to pa ne računajo v Vladi. Seveda sramota je tudi ta, da je prejšnji zakon, na katerega smo imeli pripombe takoj na začetku mandata in v katerem je ostajalo 700 milijonov neporabljenega denarja, bil prvo podaljšan na gospodarskem resorju, torej se je ukvarjal s tem vprašanjem Odbor za gospodarske zadeve, kasneje smo vse skupaj preložili na zdravstvo in zdaj je romalo vse skupaj k eksekutorju, to je Odbor za delo in družino. Zanimivo. Ravno to je največje nonšalanca in ravno tu pometemo vse akutne probleme pod preprogo, pa najsi bo to invalidske ali takšne, za katere je posledica znana, to je smrt. Spoštovane poslanke in poslanci! Žalostno je, da tako slabo opravljamo svoje poslanstvo in želel bi, resnično bi želel, da pri tako zanemarljivem problemu, kot je ta, enkrat ne poslušate. Glejte, že ta napol prazna dvorana priča o tem -, nekateri so celo prespali, zehali in tako naprej, drugi berejo časopise, jim to ni mar -, da bi vsaj pri tem problemu našli toliko razuma in enkrat rekli: res je, prav je, da ta problem rešimo in da ga damo konec koncev dnevnega reda. Tudi dejansko imamo pomembne zadeve s katerimi bi se lahko ukvarjali, ta je zelo pomemben problem, lahko bi ga rešili z levo roko, pa ga nočemo. Ministrica niti toliko se ji ne zdi vredno, da bi zaključno besedo tistih, ki smo se odločili, da vztrajamo in da povem še nekaj besed, čeprav govorimo stenam - je ni tu. Jaz ne vem, zakaj se tudi ne bo odločila, da bo danes spregovorila, če pa bo, bo pa to čudež. Ne verjamem, da bi lahko kaj novega povedala, kajti ona je pisala ta zakon, ona je pomagala sestavljati ta zakon, v njenih sobanah je ta zakon nastajal. In toliko dobrih predlogov, kot jih je bilo tudi kasneje s strani tistih, ki so spregledali, s strani DeSUS-a, ni bilo dejansko uslišanih. DeSUS se danes hvali, da je pa vendarle nekaj uspel. Kaj pa je uspel? Nič. Ta zakon je za eno promilo, pa ne vem, če nisem rekel preveč, boljši kot tisti, ki smo ga sprejeli aprila in dejansko za 100% slabši od tistih, ki je veljal takrat, ko ga je sprejel LDS. To so dejstva. Okoljski vidik ste pometli pod preprogo, za ljudi, ki tam živijo, vam ni mar in celo bivši delavci, ki bi morali biti kritični do tega, govorijo slavospeve Vladi. Če je kdo gledal na balkon, je lahko videl odkimavanje in zmrdavanje teh ljudi, ki so dejansko, dejansko v bistvu ogroženi; ogroženi ne materialno, da ne morejo preživeti, ogroženi so s tem, ker vedo, da jim je odmerjen čas na desetino. Čas življenja.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Ne morem, resnično ne morem, po največji želji ne moremo mimo ogorčenja nad tem, kar je danes naredila ministrica. Ne morem. Ali ta Vlada nima sreče ali boste morali začeti razmišljati, da boste ministra za delo, družino in socialne zadeve "privlekli" iz katere druge koalicijske stranke, ampak z NSi-jem in pa s takimi ministri nimate sreče. Njeno ravnanje ni bilo ne politično, ne pošteno, ne kulturno in nekdo je rekel na odboru, ko se je ministrica predstavljala, da je dobro podkovana, smo videli s kakšnimi podkvami. Ko pa je treba kaj povedati, pa so vrata tam. In še eno vprašanje, ali je mogoče nova praksa druge dekade vladavine te koalicije ta, da se bo pa zdaj ministrica posvetovala kar s poslancem: "Joj, oprosti, spoštovani kolega Alojz, kaj pa naj naredim?" Za odgovor pa dobi: "Veš, saj to je predlog DeSUS-a, ni vladni, pa ti ni treba biti." In ona ga smelo upošteva in je danes ni in je tudi sedaj ni. Predlog, kot ga je pripravil DeSUS, če se vrnem na zakon, pa pustimo to, kar je ministrica naredila, ni vredno, ne do nas, ne do ljudi. Ni bil slab v štartu. Ampak, kaj se je zgodilo? Vlada ga je oklestila do konca, ostalo je samo deblo. In tudi ta ministrica, ki danes ni pristojna, ker danes Vlada ni pristojna, ga je klestila in ga oklestila in še danes nam ne zna povedati, zakaj je to naredila. Ne zna ali pa noče. Zakaj ga je tako oklestila? Nekje sem prebral, da zato, ker Vlada pripravlja celovit zakon, ki bo poln analiz in bo temeljil na teh analizah. Veste, v enem letu vam moram povedati, da imam pred seboj analize in garantiram vam, Vladi Republike Slovenije, da v kolikor vam jih primanjkuje, jih lahko dobite v roku 14-ih dni še več. In ne se izgovarjati, da je treba delati analize. Mogoče je nekdo pred menoj pravilno dejal, ko je rekel, da si Vlada kupuje čas in računa, da pa te zadeve mogoče pred volitvami več ne bo treba urejevati, ker je ne bo potrebno urejevati za nobenega več v tej državi. Ampak tega nas mora biti strah. Dokler lahko še kaj uredimo, dajmo to urediti. In odgovor, da Vlada ni pristojna, ker gre za zakon, ki ga je predlagal DeSUS je smešen. Vlada v tej državi je pristojna za vse državljanke in državljane, ki tukaj živijo, pa ne glede na to, ali to predlaga zakon SNS ali DeSUS ali kdorkoli drugi. Vlada mora neko svoje mnenje imeti. Ministrica mora neko svoje mnenje imeti in je ne sme biti strah, razen če so te podkve takšne, da prehitro nesejo iz parlamentarne dvorane, upam samo, da to ne bo praksa [[...]]
Hvala lepa. In nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospa Pečanova.
Hvala lepa. Pet minut imamo še časa, pa mislim, da mi ne bo treba pet minut govorit, ker bom zelo kratka. Mislim, da je bilo v tej dvorani danes kar precej cinizma. Zlasti bi rada poudarila besede, ki sem jih slišala proti koncu razprave poslancev, ko je nekdo rekel, da zakaj Državni svet ni sodeloval oziroma ne sodeluje z Vlado oziroma s predlagatelji zakona takrat, ko je treba zajeti v zakonsko obliko vse bolezni, ki jih povzročajo vplivi iz okolja in tudi iz delovnega okolja. Se pravi, naloga, ki je zagotovo ni sposoben opraviti niti Državni zbor niti Državni svet, temveč je to naloga Vlade Republike Slovenije. In mislim, da je to naloga, kjer bi se moral poslanec vladne koalicije še toliko bolj zavedati, da s takim cinizmom pravzaprav izziva samega sebe in svojo lastno Vlado, ministra za zdravje, ministrico za delo, družino in socialne zadeve, ministra za gospodarstvo, pa verjetno še koga drugega, zaradi tega, ker je Slovenija v Evropski uniji zagotovo na najslabšem mestu, kar se tiče definicije in registracije poklicnih bolezni, da ne govorimo o tem, da nimamo pojma o boleznih, ki nastajajo zaradi vplivov iz okolja, od hrupa, izpušnih plinov do različnih agensov, ki se pojavljajo iz naravnega okolja ali pa iz okolja, ki ga povzročamo s svojo dejavnostjo mi sami. To je naloga, ja, ki jo mora država Slovenija opraviti, popisati vse vplive in predvsem rezultate teh vplivov, ki povzročajo poklicne bolezni. Zaradi tega mislim, da zvračati odgovornost za nekaj, česar ni naredila nobena od vlad v teh 15 letih, pa tudi nobena od vlad pred tem, to je, da bi popisala vse poklicne bolezni, da bi med njih na eno od prvih mest postavila azbestozo, da ne govorimo o silikozah in podobnih poklicnih boleznih, in se lahko šele potem tolčemo po prsih, kako ena od državnih institucij, ki zagotovo ni pristojna za to, da dela take stvari, ni nečesa naredila. Mislim, da bi ta zakon morali zavrniti, zaradi tega, ker zaradi dveh ali treh primerov ljudi, ki bodo imeli rešen problem s tem zakonom, cela stotnija in več drugih pa ne bodo imeli niti kančka zadoščenja, kaj šele zadovoljstva zaradi tega zakona, mislim, da je vredno pretehtati in reči, potrpimo, vložimo nov zakon in takrat upajmo, da bo morda ta ženska, kako se že temu reče, ženski vidik vodenja enega ministrstva, pomagal, da bomo zakon brez radikalnega okleščenja tudi potem sprejeli, da bo v prid vseh tistih, ki so prizadeti zaradi azbestoze.
Hvala lepa. In še poslednji ima besedo gospod Bevk. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovani zbor! Sam imam pa že raje, da ministrica temeljito razmisli, kaj bo rekla. Vlada ima čas čez novo leto, da preudarno razmisli o tej diskusiji, ki je bila danes v tem Državnem zboru oziroma kar o celem predlogu koalicijskih poslancev, ki je na koncu tako okrnjen in okleščen. Najslabše bi bilo, če bi danes ministrica rekla, da se ne da ničesar narediti. Mislim pa, da je prej kolega Alojz Sok, iz Nove Slovenije, dejal, da bomo mi iz opozicije odgovorni za sprejetje oziroma nesprejetje tega zakona, in da prizadeti ne bodo dobili odškodnin. Jaz bi rad gospoda Soka spomnil, da je osnovno besedilo tega zakona imelo v zadnji določbi, da začne veljati s 1.1.2008. Šele na moj predlog je matično delovno telo sprejelo amandma, da začne veljati s 1.1.2007. Mislim, da je odgovornost koalicije, da se ta zakon tudi sprejme. Verjamem, da bodo danes prišli v službo. Konec koncev imamo danes tudi glasovanje o Zakonu o verski svobodi in mislim, da bo koalicija kar spodobno zastopana. 46 glasov je potrebnih za ta zakon, mislim pa, da bi bil potreben temeljit razmislek, in da bi v naslednjem letu naredili korak naprej pri celoviti obravnavni azbestne problematike v Sloveniji in na sploh poklicnih bolezni ter drugih izpostavljenosti zaradi onesnaženega okolja, ki se dotikajo različnih plasti prebivalstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 12. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob pol sedmi uri. Torej ob 18.30. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Preden nadaljujemo z 12. točko dnevnega reda, naj vas obvestim, da v zvezi s 7. točko dnevnega reda Odbor za promet na včerajšnji seji ni dokončno obravnaval predloga Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu, zato tega zakona Državni zbor danes ne more obravnavati. S tem v zvezi bo predsedujoči danes v okviru glasovanj na podlagi 74. člena Poslovnika predlagal zboru, da se razprava in odločanje o navedenem predlogu zakona preloži na eno od naslednjih sej. In kot rečeno, prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O PROGRAMU VARSTVA IN RAZVOJA PARKA ŠKOCJANSKE JAME ZA OBDOBJE 2006-2010, EPA 1017-IV . Za razpravo imamo eno 1.30 minut. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije in med nami pozdravljam ministra Podobnika s sodelavci in mu dajem tudi besedo za dodatno obrazložitev. Prosim.
Dober dan. Spoštovani gospod podpredsednik, poslanke in poslanci! Priprava in sprejem Programa varstva in razvoja Parka Škocjanske jame določa člen 13 Zakona o regijskem Parku Škocjanske jame, ki smo ga sprejeli leta 1996. Ob tej priložnosti bi vas spomnil na nekaj pomembnih mejnikov. Ta tekst je bil prvi zakonski predpis, na podlagi katerega je po 15-ih letih, to je po letu 1981, ko je bil ustanovljen Triglavski narodni park, torej na državni ravni je bilo spet ustanovljeno parkovno zaščiteno območje. Iz tega vidika bi lahko rekli, da je bil to prvi državni park naše nove države. Namen sprejetega zakona iz leta 1996 je bil, da se zagotovi največje možno poroštvo države za varstvo tega območja, ki je svetovna znamenitost pomembna tudi iz vidika izjemnosti ter enkratnosti njenih naravnih pojavov. Pred 20-imi leti je bilo namreč območje Škocjanskih jam vpisano tudi v UNESCOV seznam Svetovne naravne dediščine, vsekakor pa je potrebno poudariti, da je vpis Škocjanskih jam v seznam Svetovne naravne in kulturne dediščine res izjemno dejstvo, s tem je to tudi območje Krasa in tudi Kras kot velika značilnost Slovenije doživelo potrebno mednarodno priznanje med izredno redkimi drugimi naravnimi pojavi svetovnega pomena. To območje, ki ga je država, zaradi obveznosti do Mednarodne skupnosti zavarovala dodatno v obliki regijskega parka pa je dobilo tudi primerno mesto v oskrbi vsega slovenskega naroda. Na nek način bi lahko govorili tudi o svojevrstni narodni ikoni. Spomnil bi vas tudi, da je bilo ob 20-i obletnici vpisa v UNESCOV seznam v Parizu zelo prijetno srečanje in vodstvo parka je tam pripravilo zelo odmevno razstavo. Prav tako je bila takrat tudi priložnost za srečanje z generalnim direktorjem UNESCA, imel sem to čast, da sem bil na tem sprejemu. Vlada je na Predlog programa varstva in razvoja regijskega Parka Škocjanske jame sprejela letošnjo pomlad in v tem letu v juniju je tudi prišel v obravnavo v Državnem zboru. Ne bi bil v svoji uvodni obrazložitvi predolgo glede razlaganja posameznih značilnosti, ki so vezani tako na geomorfologijo, geologijo ali pa hidrologijo, to so argumenti, zaradi katerih je to območje postala svetovna znamenitost. Lahko bi tudi omenjal pomen paleontoloških in arheoloških najdišč ali pa etnoloških in arhitekturnosti in značilnosti tega območja, ampak to so bili vsi že predmet temeljitih strokovnih študij in tudi sektorskih ocen. Bili so podlaga za pripravo celovite ocene stanja naravnih vrednot in kulturne dediščine kot podlaga za pripravo tega programa. Podana je tudi ocena, kaj vse predvsem z vidika varovanja okolja v regijskem parku trenutno ogroža to stanje, če omenim na prvem mestu ustrezno zbiranje in čiščenje odpadnih vod ter problematiko odlaganja komunalnih odpadkov, mimogrede, to vprašanje v sodelovanju z večimi občinami uspešno rešujemo. Posebno vprašanje pa je v povezavi s to problematiko tudi v smislu, kako se obvladuje obisk na tem območju. V končnih navedbah tega gradiva pa ste lahko zasledili kakšne [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]študije in drugi analitični dokumenti so bili zagotovljeni za pregled celovitega stanja. Sam program pa je v pretežnem delu namenjen posameznim konkretnim ukrepom, s katerimi se želi v obdobju naslednjih petih let doseči že uvodoma omenjen namen tega programskega dokumenta. Ukrepi so povezani s sili varstva narave pa tudi cilji razvoja, zajemajo podporo razvoju posamezni dejavnosti še posebej pa tudi podporo razvoju lokalnega prebivalstva. Omeniti moram, da je lokalno prebivalstvo ta park sprejelo za svojega in je ta komunikacija s parkom, z ekipo, z upravo zelo neposredna. Pomembno je tudi vprašanje monitoringa in stalnega izobraževanja. Namen tega programskega akta je tudi v tem, da se doseže uravnotežen razvoj teh območij, ki so povezana in slonijo na lokalnem prebivalstvu, zanimivo, živi na tem območju nekaj manj kot 70 ljudi. Istočasno pa se želi učinkovito uresničevati cilje varstva podzemnih jam in z območjem nad njimi. Prepričan sem, poslanke in poslanci, da bomo s sprejetjem tega dokumenta zagotovili rešitve, ki jih moramo na tem območju izvajati tako zaradi pomena njegovih naravnih in kulturnih bogastev, pa tudi, kot že rečeno, lokalnega prebivalstva. Regijski park Škocjanske jame pri tem ni in ne bo izjema. Takšna politika pa je in mora biti zagotovljena na celotnem področju upravljanja zavarovanih območij. Glede na pripombe Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in tudi nekaterih drugih pripomb pa so bili tudi amandmaji, ki so bili vgrajeni in sprejeti s strani Odbora za okolje podprti s strani predstavnikov Vlade. Hvala lepa za vašo pozornost in pričakujem podporo tega dokumenta. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog odloka je obravnaval tudi Odbor za okolje in prostor in prosim predsednika odbora gospoda Petana, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi! Odbor za okolje in prostor je obravnaval predlog Programa varstva in razvoja parka Škocjanske jame za obdobje 2005 do 2009, ki ga je v obravnavo poslala Vlada Republike Slovenije. Na seji so sodelovali predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, Javnega zavoda park Škocjanske jame, Komisija Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj ter Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Predstavnik predlagatelja, minister za okolje in prostor, gospod Janez Podobnik, je v uvodni predstavitvi predloga programa poudaril velik pomen vpisa Škocjanskih jam v seznam svetovnem dediščine UNESCO, s čemer je to področje Krasa kot velika značilnost Slovenije doživelo priznanje med izjemno redkimi drugimi naravnimi pojavi svetovnega pomena. Namen predlaganega programa je ohranjanje naravnih vrednot in kulturne dediščine ter uravnotežen razvoj tega zavarovanega območja ob upoštevanju potreb lokalnega prebivalstva. Program izhaja iz vrste strokovnih ocen in sektorskih študij, ki podrobneje zagotavljajo celovito oceno stanja naravnih vrednost in kulturne dediščine. V programu so predvideni konkretni ukrepi za dosego naslednjih ciljev: delovanja v skladu z mednarodnimi konvencijami in organizacijami, ciljev varstva narave okolja, ohranjanje kulturne krajine in kulturne dediščine, ciljev razvoja, izobraževanja in ozaveščanja ter monitoringa. Program namenja posebno pozornost upravljavcu Škocjanskih jam, to je javnemu Parku Škocjanske jame, ki ga financira Vlada Republike Slovenije kot njegov ustanovitelj. Predviden razvoj bo ob zagotavljanju ciljev varstva v parku zadovoljeval socialne, kulturne in ekonomske potrebe lokalnega prebivalstva, s čimer bodo domačini dobili dodatne razvojne zaposlitvene možnosti, ter razmere za kakovostno bivanje in delo. Posamezna ministrstva bodo v Parku Škocjanske jame in na vplivnem območju zagotavljala spodbujevalne politike na področju okolja, kmetijstva, turizma, kulture, gospodarstva in regionalnega razvoja, ki se bodo izvajale na način subvencioniranja, povečevanja nadomestil in prilagojene posojilne politike, po veljavnih postopkih sektorskih politik. Tako bi Ministrstvo za okolje in prostor prednostno zagotavljalo sredstva za izvedbo komunalnih projektov, ki bodo zagotovili ureditev stanja na področju varstva voda, na območju parka. Spodbujalo pa bo tudi izgradnjo lokalne, gospodarske, javne infrastrukture in racionalno rabo energije v parku in vplivnem območju. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je podala mnenje, opozorila je še na določitev začetka uveljavitve obravnavanega predloga programa, ter črtanje kazal in slik iz vsebine akta. Komisija Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je podprla omenjen predlog, odbor je prešel na drugo obravnavo predloga Programa varstva in razvoja Parka Škocjanske jame, omenil bi, da tudi s strani kvalificiranih predlagateljev ni bil vložen noben amandma k predlogu programa, odbor pa je ob upoštevanju pripomb Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora sprejel amandmaje na preambulo k naslovu, h kazalu in slikam in to tako, da se črtajo kazala in pa slike in pa k poglavju 1., 5., 6., 7., 8., 9. in 10. In to tako, da so ti amandmaji bili potrebni zaradi spremenjenega časovnega okvirja, za katerega se sprejema Program varstva in razvoja Parka Škocjanske jame, to je za obdobje 2006-2010. Odbor za okolje in prostor je v skladu s Poslovnikom Državnega zbora glasoval še o vseh poglavjih predloga programa skupaj in jih tudi sprejel. Ob upoštevanju sprejetih amandmajev je v skladu z odstavkom 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljen dopolnjen predlog odloka o Programu varstva in razvoja parka Škocjanske jame in to za obdobje 2006 do 2010, ki je pa tudi sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu odloka dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč in kot prvega vabim k besedi gospoda Jelena v imenu DeSUS-a.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Poslanke in poslanci, gospod minister. V poslanski skupini DeSUS se zavedamo, da so Škocjanske jame kot naravni pojav edinstvene in enkratne na svetu, zato so bile zaradi svojega izjemnega pomena tudi za svetovno naravno dediščino leta 1986 vpisane v seznam pri UNESCO-u, leta 1999 pa je park postal priznan kot prvo podzemno mokrišče na svetu. Republika Slovenija se je takoj po osamosvojitvi Slovenije zavezala, da bo zagotavljala aktivno varovanje tega območja in v ta namen ustanovila regijski Park Škocjanske jame, ter njegovega upravljavca. Veseli nas, da je Vlada izpolnila svojo zakonsko dolžnost in v Državni zbor posredovala Program varstva in razvoja regijskega Parka Škocjanske jame, saj bo na podlagi tega lahko javni zavod sprejel tudi letni program. Ocenjujemo, da je predlog odloka v tem programu vsekakor treba sprejeti, saj se bodo lahko le tako zagotovile rešitve, ki jih je treba na tem območju izvajati zaradi pomena njihovih naravnih in kulturnih bogastev, to pa je, doseči uravnotežen razvoj omenjenega zavarovanega območja, v katerega so vključene tudi aktivnosti lokalnega prebivalstva, saj tam živi manj kot 70 ljudi. Posebna pozornost je v programu posvečena tudi finančnemu delu. Po pregledu slednjega lahko razberemo, da bodo sredstva za dosego ciljev tega programa zagotovljena, upamo pa, da bodo tudi smotrno in namensko porabljena. Zaradi navedenega bomo v poslanski skupini DeSUS predlog odloka o Programu varstva in razvoja Parka Škocjanske jame za obdobje 2006-2010 z veseljem podprli.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Krivec, v imenu SDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister z ekipo, cenjene kolegice in kolegi! Regijski Park Škocjanske jame je bil z zakonom ustanovljen leta 1996, z namenom ohranjanja in raziskovanja izjemnih geoloških in hidroloških znamenitosti, redkih živalskih in rastlinskih vrst, arheoloških najdišč, etnoloških in arhitekturnih značilnosti, kulturne krajine ter zagotavljanja možnosti za ustrezen razvoj. Obravnavani odlok daje zakonsko podlago za sprejem petletnega programa varstva in razvoja Škocjanskih jam. Park Škocjanske jame je vpisan na seznam svetovne kulturne in naravne dediščine, na seznam mednarodno pomembnih mokrišč in v omrežje Natura 2000. V Strategiji prostorskega razvoja Slovenije je območje parka Škocjanske jame opredeljeno kot eno izmed območij nacionalne prepoznavnosti z vidika kulturnega in simbolnega pomena. Daleč najpomembnejši objekt v kompleksni ponudbi parka je sam jamski sistem. Število obiskovalcev jame od ustanovitve parka narašča iz leta v leto. Od leta 1999, ko jih je prišlo približno 45 tisoč, se je povečalo na dobrih 80 tisoč, pri čemer je pomembno, da prevladujejo tujci, medtem ko delež domačih ostaja nespremenjen oziroma rahlo celo upada. Poleg jam se v okviru dodatne turistične ponudbe vse bolj uveljavljajo muzejske zbirke v obnovljenima Jakopinovem in Jurijevem skednju. V letu 2003 je bila dokončana še učna pot Škocjan, s čimer je ponudba parka zajela širše območje, vključno z vasmi Betanija, Škocjan in Matavun. Vplivno območje Parka Škocjanske jame je veliko približno 45 tisoč hektarjev in zajema celotno porečje reke Reke. Leži na ozemlju petih občin, Divače, Hrpelje-Kozina, Ilirske Bistrice, Pivke in Postojne. Samo zavarovano območje je veliko 413 hektarjev in v celoti leži v občini Divača. Zajema sotesko reke pred ponorom v Škocjanske jame, ponorni del z Veliko in Malo dolino, površje nad celotnim jamskim sistemom ter niza vdornic na južnem in severnem delu. Znotraj parka so še posebej zavarovani številni naravni in kulturni spomeniki. Posamezni objekti območja naravnih vrednot so ogroženi zaradi odpadkov predvsem iz preteklosti, zlasti kraške jame in vrtače, in seveda neorganiziranega obiska. Tako se še vedno lahko naleti na divja odlagališča komunalnih odpadkov, ki pa jih v zadnjem času s pomočjo domačinov in lokalnih društev sprotno sanira. Zbiranje in čiščenje odpadnih vod iz vasi v park je zaenkrat še neurejeno. V parku se v poletnih mesecih občasno pojavlja tudi problem divjega kampiranja. Zaradi zmrzali in erozij v jami in udornicah, pada in polzi kamenje, ki je v preteklosti uničilo dele turističnih poti, ograj in mostov in povečuje tveganje za obiskovalce. Nekateri objekti, zaradi neurejenega in razdrobljenega lastništva še vedno propadajo in so zapuščeni ali poškodovani. Zavod je v letu 1999 od prejšnjega upravljavca Škocjanskih jam, dobil v upravljanje celoten jamski splet in jamsko ter ostalo infrastrukturo. V odloku so opredeljeni pomembnejši ukrepi in cilji, kot so ohranitev izjemnih površinskih in podzemeljskih kraških pojavov, zlasti jam, brezen in udornic, ohranitev hidroloških in hidro geomorfoloških značilnosti struge in bregov reke, razširitev zavarovanega območja parka do stika s flišem, izboljšanje kakovosti vode v reki in njenih pritokih, omejitev in preprečitev oziroma zmanjšanje onesnaževanja, usklajevanje in organiziranje raziskovanja naravnih značilnosti območja parka, ohranitev redkih ogroženih in drugih rastlinskih in živalskih vrst in njihovih habitatov, ohranjanje ekosistemov in njihove vrstne pestrosti, zavarovanje in ureditev upravljanja arheoloških in paleontoloških najdišč, preprečitev nadaljnjega propadanja objektov in območij kulturne dediščine, ter njihova obnova in revitalizacija, ohranitev kulturne krajine in preprečevanje zaraščanja, obnova tehniške dediščine, zagotovitev boljše prepoznavnosti parka Škocjanske jame, predvsem doma in v tujini, zagotovitev čim večje varnosti za obiskovalce in zaposlene v parku, zagotovitev boljšega informiranja, poleg tega pa razvijanje dejavnosti povezanih s turizmom in delovanjem lokalnih turističnih društev, pomembno je nastavitev in izvajanje in vzdrževanje monitoringa v sistemu in na površju parka Škocjanskih jam. Ključno je, da se v vse te aktivnosti vključuje prebivalstvo, ki na tem območju živi. Zato je predlog odloka, ki zasleduje vse te cilje dober in bo zagotovil, da bo v prihodnjih letih pravočasno dokončana planirana aktivnost, zato bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ta odlok z veseljem podprli.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti dr. Gantar, v imenu poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, gospod [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]in spoštovane kolegice in kolegi. V poslanskem klubu LDS sicer obžalujemo, da smo predlog odloka o Programu varstva in razvoja parka Škocjanske jame dobili, torej za leto 2005-2006, dobili v obravnavo šele konec leta 2006. Zato podpiramo spremembo, ki vendarle govori o programu od leta 2006 do leta 2010, čeprav bi bilo nemalo bolj korektno, da bi ta program, ker smo že ob koncu leta, začeli z letom 2007. V poslanskem klubu LDS-a in tudi širše, v stranki, spremljamo razvoj in delovanje parka že od ustanovitve naprej. Veseli nas, da je to park, ki bi lahko bil v marsičem vzor tudi za druge podobne parke v Sloveniji. Tudi za tiste, ki smo jih nameravali ustanoviti ali pa jih nameravajo ustanoviti, čeprav bi rekel, da to ni ravno v programskih ciljih te Vlade. Za park običajno velja, da obstajajo številni konfliktni med včasih togimi naravovarstvenimi in spomeniško-varstvenimi zahtevami na eni in potrebami, željami in aspiracijami ljudi ali kakšnih drugih, na drugi strani. Očitno pa je, da za ta park lahko rečemo, da je v veliki meri uspel premagati tovrstne nesporazume in je pravi vzor tega, kar smo nekoč imenovali parki za življenj. Glede na poročilo o stanju, nas veseli kar znaten napredek pri urejanju določenih pomanjkljivosti, tudi kar zadeva jamsko infrastrukturo in druge ukrepe v zvezi z zavarovanjem samega podzemnega sveta, pa tudi sodelovanje z občino in okoliškimi vasmi. Želeli pa bi, da bi bilo teh ukrepov več, da bi bili hitrejši, in da bi bil napredek tudi bolj očiten. Toda tudi to, kar je bilo storjeno, je bilo dobro in računamo, da bo tako tudi naprej. Seveda dodajamo opozorila, ki bi jih morali v večji meri upoštevati v dokumentu. Sami ocenjujemo, da je problem ogrožanja in izginevanja biotske raznovrstnosti takoj za nekaterimi drugimi nevarnostmi, kot so neposredni posegi v ekosisteme in njihove izginevanje, da je danes pravzaprav vdor tujerodnih invazivnih vrst velik problem. Pri nas temu področju ogrožanja narave ne posvečamo dovolj velike pozornosti, čeprav lahko tujerodne invazivne vrste povzročijo velike okoljske, ekonomske in tudi zdravstvene probleme. Kot podpisnica konvencije o biotski raznovrstnosti in konvencijo o varstvu prosto živečega rastlinstva in živalstva ter njunih naravnih življenjskih prostorov, bi morala biti Slovenija bolj pozorna na ta precej nov problem in na področju, na to področje ogrožanja narave in okolja. Na podlagi te konvencije in drugih konvencij so bili pripravljeni tudi mnogi dokumenti, usmeritve, strategije, o tem kako se lotiti problema tujerodnih invazivnih vrst. Ker so Škocjanske jame spomenik izjemnega pomena, bi morale biti v dokument vključene tudi možnosti, torej nove nevarnosti ogrožanja in preprečevanja takšnih nevarnosti ogrožanja in udora tuje rodnih invazivnih vrst. Ne glede na določene pomanjkljivosti, marsikaj bi lahko še dodali, marsikaj bi lahko bolj poudarili ali manj, pa vseeno menimo, da je predlog odloka, ki zajema program varstva in razvoja parka Škocjanske jame dober, dobro uravnan, pravilno usmerjen in ga bomo v poslanskem klubu LDS tudi z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Socialnih demokratov bo spregovorila gospa Pečanova. Prosim.
Hvala lepa in dober dan! V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli ta odlok, saj je nujno potreben, to je prvo. Drugo kar je pa odseva izjemno obsežno in kvalitetno delo, ki poteka v regijskem Parku Škocjanske jame, ki lahko rečemo, je lahko vzor vsakemu parku, ki smo ga ustanovili v Sloveniji, vključno z Triglavskim narodnim parkom, ker je z izjemno majhno ekipo, vendar pa z izjemno velikim intuziazmom vseh ljudi, ki so se, ki so poklicno zavezani razvoju parka Škocjanske jame kot tudi vsi tisti, ki živijo na območju samega parka in ga niso zavrnili ob sprejemu samega Zakona o ustanovitvi parka, ampak so ga vzeli za svojega, niso vzeli razglasitve parka Škocjanske jame kot neko zavoro, kot neko breme v svojem vsakdanjem življenju, ampak so ga vzeli kot priložnost, kot možnost in se to tudi zelo jasno kaže. Jasno je, da sami seveda ne morejo premostiti in prebroditi vseh težav, ki nastajajo pri uresničevanju načrtov, zato je prav, da se s tem odlokom določi sredstva, ki jih bodo zavezana zagotoviti predvsem seveda država, kajti ne nazadnje je tak park, ki je lahko tudi kot neke vrste vzor ostalim parkom, ki so bili kasneje ustanovljeni pa so na podobni poti kot Park Škocjanske jame, če bi lahko omenila samo recimo Kozjanski park pa park na Goričkem, ki je celo mednarodni in zaradi tega je toliko po svoje zanimivejši in pomembnejši, vendar pa oba, zlasti ta slednji, preživljajo zagotovo hude trenutke v času svojega začetnega razvoja in jim je lahko odlok, ki ga danes sprejemamo pravzaprav neke vrste vzpodbuda. Jaz lahko samo, mi lahko samo povemo, da je razvoj parka Škocjanske jame, ki vključuje tudi zanimivo odločitev, da bo prej ali slej prišlo tudi do omejevanja števila obiskovalcev, do omejitve števila obiskovalcev mislim, da so dejansko maksimalno možno število obiskovalcev že dosegli, kar pomeni, da bo recimo po vzoru francoskih jam, kjer so celo tako daleč šli, da so ustvarili umetni posnetek jame [[..]] [[Nerazumljivo.]] ., zaradi tega, da pri preprečili uničevanje poslikav, ki jih je pračlovek ustvaril, da bomo verjetno do nečesa takega prišli tudi pri nas ne sicer umetne Škocjanske jame, ampak seveda omejitev število obiskovalcev in s tem tudi zavarovanje naravne dediščine, ki smo jo uspeli vrstiti v dediščino človeštva v okviru UNESCA. Mislim, da je način, kako je voden park Škocjanske jame tudi močna garancija UNESCU, da je bila njegova vključitev za vključitev v dediščino človeštva prava in da je skrb, ki jo posvečamo Škocjanskim jamam tudi neke vrste dobra popotnica drugim projektom, ki jih že nekaj let, že leta pravzaprav prijavljamo v dediščino človeštva, pa nam zaenkrat še ni uspelo. Vendar sem prepričana, da ob takih popotnicah, kot nam jo daje park Škocjanske jame, lahko računamo na uspeh tudi pri drugih podobnih projektih. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je gospod Koren, v imenu Nove Slovenije.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Lep pozdrav ministru, poslankam in poslancem ter ostalim prisotnim! Najprej pohvala tistim, ki so nam v preddverju postavili panoje z nekaj lepimi slikami z našega Krasa, z območja Škocjanskih jam. Mislim, da je tako kar lažje govoriti in razpravljati o tej današnji temi. Naj kar na začetku povem, da bomo poslanci Nove Slovenije podprli ta predlagani Program varstva in razvoja Parka Škocjanske jame. Prav je, da se trenutni prebivalci na območju dela Zemlje, ki se mu reče Slovenija, zavemo lepot in posebnosti, ki jih ta košček sveta ima. In eden takih biserov je prav gotovo območje parka Škocjanske jame. Izjemnega pomena tega območja se zavedajo tudi drugi, saj drugače ne bi prišlo že pred 20 leti do vpisa Škocjanskih jam v seznam svetovne naravne in kulturne dediščine Unesca. Ker so Škocjanske jame naravni pojav svetovnega pomena, je logično, da je bil z zakonom ustanovljen regijski Park Škocjanske jame, in to z namenom ohranjanja in raziskovanja izjemnih geomorfoloških, geoloških in hidroloških znamenitosti, redkih in ogroženih rastlinskih in živalskih vrst. Regijski park je bil ustanovljen z zakonom, ki je tudi podlaga za sprejem Programa varstva in razvoja Škocjanskih jam. Obravnavani predlog programa zajema programske usmeritve države in občine Divača, na območju katere ta park leži. Namen tega programskega akta je, da se doseže uravnovešen razvoj teh območij, povezan in sloneč na lokalnem prebivalstvu. Zaradi regijskega parka domačini ne smejo biti v bistveno slabšem položaju napram drugim prebivalcem Slovenije. Sam program varstva izhaja iz vrste strokovnih ocen in študij, ki zagotavljajo celovito oceno stanja naravnih vrednot in kulturne dediščine. Območje je prav gotovo ogroženo predvsem z vidika varovanja okolja, in to z odpadnimi vodami in komunalnimi odpadki. Za izvajanje obravnavanega programa bo potrebnih kar nekaj finančnih sredstev. V poslanski skupini Nove Slovenije želimo, da zavod sam pridobi kar največ finančnih sredstev, tako s svojo dejavnostjo kot s prijavo na razpise naših ministrstev. Prepričani smo, da se za ta program lahko pridobijo tudi evropska sredstva in to znatna. Po mnenju poslanske skupine Nove Slovenije so v programu navedeni cilji in ukrepi dobri in bomo predlagani program podprli. Na vseh nas je, da skupaj s prebivalci na tem območju poskrbimo, da bomo ta biser zapustili našim zanamcev neokrnjen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Presečnik v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcem, kolegice in kolegi! Kot je že uvodoma dejal gospod minister za okolje in prostor se tudi v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zavedamo velikega pomena vpisa Škocjanskih jam v seznam svetovne dediščine UNESCO. Regijski Park Škocjanske jame je bil ustanovljen z Zakonom o regijskem Parku Škocjanske jame z namenom ohranjanja in raziskovanja izjemnih geomorfoloških, geoloških in hidroloških znamenitosti, redkih in ogroženih rastlinskih in živalskih vrst, paleontoloških in arheoloških najdišč, etnoloških in arhitekturnih značilnosti in kulturne krajine ter zagotavljanje možnosti za ustrezen razvoj. Navedeni zakon je tudi podlaga za sprejem petletnega Programa varstva in razvoja Škocjanskih jam, ki zajema programske usmeritve države in občine Divača in je pripravljen na podlagi inventarizacije in strokovnih podlag ter smernic. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da uspešno poslovanje javnega zavoda na državni in mednarodni ravni predstavlja velik doprinos k varstvu naravne in kulturne dediščini parka Škocjanske jame kot svetovnega bisera in promocije naše države. Predlog Programa varstva in razvoja parka Škocjanske jame za obdobje 2005 do 2009 oziroma 2006 do 2010 je treba čim prej sprejeti, ker predstavlja temeljno in zakonito osnovo za dobro poslovanja Javnega zavoda Parka Škocjanske jame. Najpomembnejše se nam zdi, da bo predviden razvoj v parku in doseženi cilji varstva v parku, da bodo omogočali in zadovoljevali socialne, kulturne in ekonomske potrebe lokalnega prebivalstva. Tak program bo domačim prebivalcem na tem področju nudil dodatne razvojne in zaposlitvene možnosti ter vzpostavil razmere za kakovostno bivanje in delo. Seveda imajo posamezna pristojna ministrstva pomembno nalogo, da bodo v parku Škocjanske jame in na vplivnem območju zagotavljala spodbujevalne politike na področju okolja, kmetijstva, turizma, kulture, gospodarstva in regionalnega razvoja. Z oblikami subvencioniranja, povečevanja nadomestil in prilagojenostjo posojilne politike po veljavnih postopkih sektorskih politik bo omogočen razvoj področja in boljše življenje prebivalcev na vplivnem področju. Kot za vsak razvoj je tudi na tem področju pomembno, da se prednostno uredijo ustrezni komunalni projekti, zato še posebej podpiramo namen, da bo Ministrstvo za okolje in prostor prednostno zagotovilo sredstvo za izvedbo komunalnih projektov, ki bodo zagotovili ureditev stanja na področju varstva voda na območju parka in podpiramo tudi izgradnjo lokalne gospodarske infrastrukture in racionalno rabo energije v parku in na vplivnem območju. Kot sem že uvodoma dejal bomo poslanci Slovenske ljudske stranke odlok podprli. Hvala lepa.
In še poslednji ima besedo gospod Prijatelj v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Škocjanske jame so ambasador Slovenije, o tem ni dvoma in karkoli bi povedali okoli vpisa v seznam UNESCA bi bilo odveč, če ne bi delo v Škocjanskih jamah samo potekalo pozitivno in ravno okoli tega dela želim tudi sam nekaj poudariti. Spodbudne so besede gospoda ministra, ki je bil skupaj z direktorjem Debevcem v Parizu zapisal, ko sva s kolegom Debevcem bila v Parizu na sedežu UNESCA, kjer smo za dobro pripravo in razstavo srečali tudi direktorja UNESCA, smo obeležili ta pomemben dogodek in seveda prispevali k temu, da je celotna strokovna slovenska javnost spoznala to lepoto tega Krasa. To vedno znova lahko opažamo, ko gledamo knjigo obiskov, obisk se namreč povečuje in dejstvo je, da ravno to sožitje s krajani ni garant, da ni problemov na tem področju. Sam kot predsednik Kluba Primorskih poslancev sem Primorske poslance popeljal na ta kraj in kar nekaj od teh je danes tudi govorilo za to govornico. Sami smo se seznanili s to problematiko v tem kraju in pozitivno je, da Vlada Republike Slovenije najde finančno podporo in nudi v bistvu ta suport, ki je potreben pri delu pač vodstvu, ki vodi ta zavod. Če govorimo o mogoče, majhna korektura, o pridobitvi evropskih nepovratnih sredstev, sam bi rad dal ta javni zavod za vzor. V tem javnem zavodu je kar nekaj intelektualcev, ki delajo na tem in vsi od njih morajo, poudarjam, morajo pripraviti letno eden program za pridobitev nepovratnih finančnih sredstev. To je spodbudno in o tem bi lahko tudi Vlada mogoče našla vzor in skrbela na enak način. Seveda ohranjanje naravnih vrednot in kulturne dediščine in uravnotežen razvoj tega zavarovalnega območja v bistvu terja tudi strokovne podlage, te strokovne podlage prav gotovo so zajete v tem programu, ki je mogoče danes z malo zamudo pred nami. Jaz bi še enkrat, bom rekel, izrazil zadovoljstvo, da niti enega danes ni bilo, ki bi kritiziral delo tega javnega zavoda in tudi pohvala ministru. Sam sem v pobudi 21. aprila 2005 ministra spomnil na to, da v bistvu je potrebno nameniti nekaj milijonov tolarjev mimo tega, kar je namenjeno v javnem zavodu, ker pač je ogroženo življenje ljudi tam, ker ni bilo ustrezno poskrbljeno za poplavno varnost, ker je pač spremenjen tok rekel bil. In minister, moram reči hvala lepa ob tem, je našel prijaznost in takojšnja akcija je narekovala tudi izvedbena dela in dejstvo je, da ta izvedbena dela so tudi zadovoljila tamkajšnje potrebe. Moram reči, prebivalci v tem kraju niso nič zadovoljni, da so doma tam kjer so, zato ker režim bivanja v tem kraju je zelo krut. Ne smejo se vršiti posegi v prostor, ne smejo se obnavljati hiše tako kot mi lahko to naredimo, s priglasitvijo del, ampak so določeni postopki v bistvu pri uporabi materialov obvezni in tudi posegi v prostor v smislu čisto enostavnega zagotavljanja goriva pri oskrbi za zimo, ni dovoljeno kar tako, da bi šli pa posekali gozd, ker so tam neka druga pravila. In seveda, toliko več je potrebno pozornosti s strani Vlade, da se najde potrebna finančna sredstva, da se to nadomesti na nek način. In lahko ugotavljam, ker prihajam iz tega okolja, da Vlada oziroma resorno ministrstvo je našlo tovrstno razumevanje do teh ljudi in sam sem vesel, da ni samo upoštevalo ohranjanje kulturne dediščine, uravnotežen razvoj in pa obnovo kulturnih spomenikov in pa drugih vrednot, ki jih je tam, ki so jih tam pustili naši predhodniki. Kot že rečeno, sam park je zaživel tudi v predstavitvi tega, kar je nekoč predstavljajo življenje v tem parku. Obnovljena so številna poslopja v tem parku in jaz bi vsakemu priporočil od nas, če bo le imel čas, da si Škocjanske jame ogleda, pa tudi, da poizkusi kulinarične specialitete, ki se pripravljajo tam in pa, da se seznani z načinom življenja, ki je bil pred stoletji tam prisoten. In mogoče nenazadnje še to. Škocjanske jame imajo dobro vodstvo. Sam sem presenečen nad tem, da je ta Vlada, Vlada gospoda Janše, potrdila v bistvu to, kar je bilo dobro in dala mandat temu direktorju, ki je dobro delal ponovno, čeprav so bili pomisleki na začetku drugi, pa vendar, mislim da tisto, kar dobro dela, je potrebno ohraniti in prav je tako. Torej nihče od danes ni izrekel pohvale direktorju, gospodu Debevcu. Jaz jo iz tega mesta izrekam, ker je resnično dober direktor.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi razprava poslank in poslancev. Ja, takoj minister, samo da dokončam s stavkom, če lahko. Torej sledi razprava poslank in poslancev o predlogu odloka in seveda minister se lahko kadarkoli javi k razpravi in vam dajem besedo. Gospod Podobnik.
Hvala, gospod podpredsednik. Se opravičujem, ker sem vas prekinil v vodenju seje. Najprej bi se zahvalil poslanskim skupinam za načelno in vsebinsko podporo predlaganemu sklepu. To, kar je gospod Prijatelj povedal, drži. Tudi sam menim, da je sam direktor in celotna ekipa tega parka strokovna, zelo delavna in vzdušje v parku je dobro, z njim dobro sodelujemo, še posebej z gospodom Debevcem. Vendar mislim, da je tudi po drugih parkih klima dobra. Včasih se je dobro malo pohvaliti. Tvegal bi oceno, da sem kot minister in kot vladna koalicija - da so se začela leta bolj debelih krav za slovenske parke, v finančnem smislu, tudi v smislu ukvarjanja z njimi. To ne pomeni, da ekipa, ki jo vodi gospod Berginc, ni v vsem času intenzivno delovala na tem področju, ampak prejšnji mandat je bil nekoliko bolj trd do tega vprašanja, imel je nekatere druge prioritete. Sedanji pa imamo resen cilj vsako leto ustanovitev enega novega parka in ob tem tudi tako finančno kot vsebinsko podpirati razvoj aktualnih parkov, in te usmeritve sem vesel. Torej, podprl bi vaše razmišljanje glede sožitja s krajani. Morda je še kakšna pomanjkljivost tu pa tam, ampak načeloma je prav v tem parku ta simbioza največja, je tudi eden manjših parkov, kar je treba povedati. Tu bi rad povedal, da se nam je ena od rešitev, ki so se v Sloveniji izkazale kot dobre, zgleda, da zaradi evropskega stališča, stališča Evropske unije, da kmetje, ki imajo svoje površine na območju parkov, tako tudi v regijskih parkih ali pa naravnih parkih, v mislih imam enega, nacionalnega, da so lahko imeli dodatek pri subvencijah, 15% ali pa 20%. Žal, ta rešitev ne bo več mogoča, na ta način smo še dodatno spodbujali tudi, rekel bi, sonaravno kmetovanje na teh območjih, bomo pa morda našli kakšno drugo pot. Omenjena je bila biotska raznovrstnost. Opozorjeno je bilo tudi, da smo premalo pozorni na tujerodne invazivne vrste. To je resen problem, ki se ga zavedamo tako v Sloveniji kot tudi v Evropski uniji. Včeraj sem bil na okoljskem svetu v Bruslju. Slovenija bo aktivno sodelovala tudi pri posebnem programu ustavitve biodiverzitete, torej, padanja biodiverzitete do leta 2010. Ker bo ena od prioritet pri predsedovanju EU z vidika narave prav biodiverziteta, vam lahko zagotavljam, da ima to področje z našega vidika še posebno pozornost. Nenazadnje pa za Vlado tudi pripravljamo predlog posebnih akcij za ohranjanje biodiverzitete v Sloveniji, ki izhaja iz strategije. Še ene teme bi se rad dotaknil, to je, na kakšen način se soočiti s pozitivnim trendom, da je vedno večje število obiskovalcev v tem dobro organiziranem parku; kot je bilo rečeno, za dvakrat se je povečalo število od ustanovitve. Mi bi pravzaprav, kar je tudi iz tega gradiva razvidno, šli na proaktivni način. Ne bi šli v omejevanje ali pa da bi šli po poti višanja cene vstopnic, ampak bi šli po drugi poti: podprli bomo odpiranje novih jamskih kapacitet. S tem bi razširili območje samih jam, to bo pa tudi vzdržalo večje število obiskovalcev, tako da po tej poti želimo nadaljevati. Prav tako pa bi ponovno potrdil, da bo imela pri izvedbi nekaterih komunalnih infrastruktur prav občina in občine, ki jih to območje pokriva, neko prednost, da bi tudi ta pomemben vidik bil urejen in bo v ponos Sloveniji tudi v prihodnje. Hvala.
Hvala lepa minister. Zdaj pa nadaljujemo s prijavljenimi razpravljavci. Nekaj jih ni, nekaj se jih je odjavilo. Tako, da vabim k besedi gospo Pečanovo.
Jaz mislim, da kaj več dodati k tem razpravam in seveda tudi dopolnitvi ministra, jaz imam, da vsa čast seveda ministrstvu za okolje in prostor, da skrbi za to, da lahko izbori iz tako zelo restriktivnega proračuna kot se najavlja v preteklih dveh letih in v naslednjih dveh, da uspe zagotoviti več denarja za naravni park, Triglavski park in za regionalne parke. Jaz mislim, da je to, ne samo pohvalno, ampak da je to tudi pomembna podpora razvoju gospodarstva. Dejstvo je, da bi moralo Ministrstvo za gospodarstvo še posebej ceniti ta trud, zaradi tega, ker je to dejansko podlaga za razvoj turizma. Moram povedati, da zelo dobro poznam, razen naših parkov, ki so žal, še velika večina še vedno na začetku razvoja, ker pač enostavno ni bilo do sedaj kakšnega posebnega posluha za to, poznam pa zato in lahko primerjam veliko naravnih parkov v Evropi, v državah Evropske unije in celo pridruženih članicah, kot je recimo tudi na Hrvaškem. Treba je povedati, da niti eden od teh parkov, pa tudi raznih pomembnih kulturnih spomenikov, ni sam sebi namen. Vsi ti parki nosijo opazne prihodke v regijskem območju, zaradi tega ker so in to zanimivo, en poudarek bi rada, en poudarek, ki ste ga sami povedali, bi rada opozorila, namreč, da se število domačih gostov v parku Škocjanske jame celo zmanjšuje in da se zelo povečuje število tujih gostov. Mislim, da recimo, če pogledamo Francijo, je zanimiv primer, da je domači turizem mnogo bolj donosen oziroma mnogo več prometa zagotavlja, kot pa tujski turizem. In to zaradi tega, ker je Francija sistematično vlagala v najbolj nerazvito območje, prav v take zanimive primere, kot so posamezni parki, jame, razni gradovi, kjer se dogajajo, neprestano dogajajo različne stvari. Recimo Dolmeni v Franciji so sredi ničesar, sredi gogenovske pokrajine ali pa vangogovske pokrajine koruze in sončnic so postavili ogromen center, kjer je možno videti Dolmene, kako so nastajali, kako so delali iz kremena orodja itn. Se pravi, popolnoma na nek način za vsakdanje življenje nepomembne stvari. Prihaja pa 100 tisoče obiskovalcev na leto in to predvsem Francozov. Tako, da je zanimivo, da pri nas sami ne poznamo svoje dežele in tukaj mislim, da je trud ljudi, ki delajo v parkih, kot je Park Škocjanske jame, kot je Kozjanski park, kot je Goričko, kot je, jaz drugih parkov sedaj recimo, bom rekla, kot so recimo Soline v Sečovljah in podobne zanimivosti, je treba tukaj dati veliko podporo ljudem, ki te parke upravljajo in vodijo, zaradi tega, ker dejansko zagotavljajo možnost razvoja okolju, v katerem so locirani. Zato se ne bi strinjala s kolegom, ki je rekel, da ljudje, ki živijo v parku Škocjanske jame, imajo same težave. Prav vodstvo parka oziroma javnega zavoda je s tem svojim pristnim odnosom z ljudmi, z razlago kako pravzaprav lahko pridejo do izboljšanja življenjskih pa tudi delovnih pogojev, tudi možnostjo nekega zaslužka, ki ga sicer ne bi imeli, če ne bi bilo parka. Vedeti je treba, da je bilo to območje nerazvito in da je park kvečjemu prinesel nek nov razvoj, nek nov razcvet. In tukaj mislim, da na vso srečo Ministrstvo za okolje in prostor daje takim parkom veliko podporo. Upam, da bo podobno podporo dalo tudi razvoju, čeprav ne parka, ampak vendarle pomembne naravne in kulturne znamenitosti, Lipici.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Širca.
Hvala lepa. Z zadovoljstvom gledam ta papir pred seboj in še bolj bi bila zadovoljna, če bi program razvoja in varstva, zaščiteno območje imeli tudi še za en drugi zakon tukaj v Državnem zboru na mizi, parka, ki leži zraven, in to je za Kobilarno Lipica. Če bi recimo Vlada ne preskočila te poti in prinesla program razvoja tega zavoda, ki je vezan tudi na zaščiteno območje kraške krajine, bi mogoče ta zakon in tudi sam program ne pristal na ustavnem sodišču in krati tudi ne naredil toliko težav, ne samo tistim, ki živijo in delajo tam, ampak tudi samim ljudem, ki se posledično ukvarjamo s temi zakoni. To, kar sem hotela poudariti, gospod minister, pravite, da gremo v obdobje, ko so krave bolj debele, ker boste bolj zaščitili te parke. Jaz vas spomnim in upam, da se boste tukaj zavezali, da Zakon o TNP - o Triglavskem narodnem parku ne bo stopical na mestu in da ga boste seveda tudi v duhu današnjih obljub čim prej pripravili. Kar pa bi vas želela vprašati in morebiti sem spregledala, morebiti pa na srečo tudi ne, spoštovani gospod minister, ali pomeni, da v tem programu razvoja tja do leta 2009 oziroma do konca leta 2010, ali morebiti je tisti predlog vašega kolega oziroma evropskega poslanca gospoda Peterleta, ki nastopa kot predsednik Društva za izgradnjo evropskega muzeja, še živ v tem duhu, da bi, tako kot je bilo predvideno oziroma kot so njegovi žlahtniki oziroma kolegi menili, da bi bilo dobro, da bi ta muzej bil na robu Škocjanskega parka oziroma v njegovi bližini. Vemo, da je bilo 26 lokacij in da je ena izmed njih tudi kar nekaj časa močno odsevala, da bi bila tukaj. Kot vem, so se te lokacije nekako zreducirale na 7 drugih področij, ampak med njimi je tudi Rakov Škocjan, ki je seveda v bližini, ampak to še ne pomeni. Glede na to, da v programih, ki jih imate tukaj zabeležene v razpredelnici, so tudi razvoj te turistične infrastrukture in ohranitve arhitekturne krajine, sprašujem, če ostane ta projekt še v igri, tako kot je bil načrtovan. Vemo, da sami prebivalci oziroma nekateri drugi se niso strinjali z njim, ne glede na to, da bi morebiti prinesel pretok turizma? Drugo, kar bi vas opozorila oziroma pripravljavce. Upam, da znotraj tega parka boste ustrezno pozornost posvetili tudi dokončni prezentaciji, niti ne več raziskavi, ker raziskava je bila narejena tam v začetku leta 1880, ko se je odkrila Divaška jama, podzemna jama, ki tudi širi park, mislim, da to tega roba. Ta Divaška jama, podzemna jama, ki jo je odkril gospod Žiberna v Divači, ima zelo slabo turistično predstavitev, je pa, kot vemo, če ne drugega, znana po tem, da je v njej izrekel tiste znane misli gospod Freud, ko je potoval iz Trsta na Dunaj oziroma, ko se je ustavil ponoči v Divači, tam prespal, kot se je v starih časih spodobilo, obiskal to jamo in izrekel to glavno zanimivo asociacijo - "da so jame take kot ženske, bolj kot greš notri, manj vidiš in manj spoznaš." Skratka, tako je zapisal v tem slavnem pismu svojemu prijatelju na Dunaju, po tem, ko ni prespal samo v Divači in si je ogledal to Divaško jamo, kjer ga je, kot je napisal, vodil nek falirani genij, malo je bil zapit ta gospod Žiberna, ampak bil je pa tudi velik poznavalec jam, je ostal tudi še v Škocjanskih jamah in v bližini, kjer je, kot pravim, utrdil to misel o jamah in skrivnostih žensk. Ali se tudi v tej smeri turistična in predstavitvena dejavnost poveča, imate zelo natančen plan predstavitev, vse do zadnjih letakov, kar je dobro in moram reči, da tudi pohvalno, še bolj pohvalno, zanimivo je tudi to, da recimo načrtovana struktura virov sredstev je zanimiva. Prihodki lastnih sredstev v samem parku so večji od prihodkov, ki jih zagotavlja proračun Republike Slovenije, in to bistveno, bistveno večji, kot smo sicer navajeni drugje. To pomeni, da gre za dobro upravljanje in zanimive projekte in da ta program išče pravzaprav še druge poti in druge usmeritve, kako bi bili ti projekti še boljši oziroma še bolj aktivni tudi znotraj, upam, da evropskih sredstev, ki jih v to strukturo sredstev še ne vidimo predstavljene. Skratka, eno vprašanje in nekaj priporočil za to, kako bi lahko zajeli mimogrede ne samo Divaške jame in ostalih jam, ki so v bližini, ampak tudi ostalo dodatno ponudbo. Tukaj, minister, bi apelirala, da bi nekako izprašali vest vašega kolega ministra za kulturo, ki se odreka pomoči izgradnje muzeja v Divači kot ene dejavnosti, ki bi zagotovo ta turistični pretok povečala. Gre pa za muzej slovenskih filmskih igralcev. Občina je naredila 100% vse, kar se je dalo narediti, se pravi odkupila zemljišča, pripravila projekte in tudi zagotovila sredstva, medtem ko Ministrstvo za kulturo ni zmoglo niti toliko napora, da bi priporočilno pismo, ki bi šlo za kandidiranje na nizozemske finančne sklade, prišlo iz tega ministrstva in vsaj jamčilo za sredstva, ki bi se lahko pridobivala v ta namen, to se pravi, da ne bi bilo potrebno Sloveniji toliko participirati direktno, ampak bi to naredile fundacije s strani nizozemskega finančnega sklada, pa nič od tega. Skratka, tudi za priporočilo, da nekako potrkate na vest v kontekstu dodatne ponudbe tega parka, turistične, kulturne in tako naprej, ne bo škodilo. Zagotovo bo vam bolj verjel kot nam. Hvala.
Hvala lepa. Čeprav je ozračje vedno bolj nasičeno z idom, egom in super egom moramo nadaljevati s spiskom. Na spisku je samo še minister, drugih ni. Prosim minister, tako da imate itak besedo.
Hvala lepa. Na kratko bi odgovoril na nekaj vprašanj. Najprej bi podprl razmišljanje gospe Pečanove, ki pravi, da je prav, da se sodeluje tudi s celotno sfero turizma [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]Ali smo že mimo ure? No, potem pa sem tudi jaz končal. To se pravi, bomo podprli sodelovanje, izkoriščali bomo evropske sklade. Zakon o Triglavskem narodnem parku, gospa Širca, je sedaj v pomembni fazi, da se napiše tekst. Delovna skupina odlično dela, moram jih pohvaliti, danes je bila celodnevna seja na to temo. Najverjetneje bo v prihodnjih mesecih tekst že napisan in gremo potem naprej. Divaška jama. Zakon o jamah jo pokriva, upravlja jo sežansko jamarsko društvo. Sicer pa to, kar pravi Freud, "bolj ko greš noter, manj vidiš in manj poznaš," za Škocjanske jame je pa ravno obratno - več vidiš in bolj poznaš. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi, ki ste to želeli, pa čeravno malo število, ste dobili besedo. Vendar čas še ni potekel. Tako da lahko porazdelimo čas, v skladu s Poslovnikom. In vas prosim, da se tisti, ki želite razpravljati, se prijavite elektronsko, minister pa ročno. Prijava poteka. Hvala lepa. Vsak ima po pet minut. Minister, bi želeli na začetku ali na koncu? [[Na koncu.]] Potem pa najprej kolega Ziherl, prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Rad bi še enkrat poudaril nekaj spoznanj, ki smo jih že obravnavali na Odboru za okolje in prostor, ki govorijo v prid podpori predloga tega odloka. Že na seji Odbora za okolje in prostor smo govorili o velikem deležu samofinanciranja iz lastnih dejavnosti, kar je zelo pohvalno in si je na tem področju samo želeti, da bo tako šlo še naprej. Z evropskimi sredstvi, za katera so tudi velike možnosti, bi finančni problem lahko uspešno reševali tudi v bodoče. Govorili smo tudi o tem, da so v področje parka zajeti tudi štirje zaselki, kjer so ljudi že prepričali, da so se odločili za ekološko kmetovanje, kar je zelo dobro, kajti sam ekosistem jame je zelo občutljiv. Verjetno bo treba še naprej budno spremljati industrijo, ki bi lahko kakorkoli negativno vplivala na samo območje parka. Vendar mislim, če je do zdaj potekalo zadosti uspešno, da to lahko zagotovimo tudi za prihodnost. Pohvalen je tudi obisk, ki pa je lahko dvorezen. In sicer, vsekakor je velik obisk dober za posel, dobro je tudi za osveščanje, za izobraževanje, lahko pa postane slabo za okolje, kot so že nekatere kolegice in kolegi opozarjali iz izkušenj v svetu. Morda bi bilo treba razmišljati o nekakšni absorbcijski sposobnosti jame oziroma morda so nekatera obdobja bolj primerna, nekatera manj primerna za obisk in bi bilo morda z nekimi reklamnimi ali svetovalnimi ukrepi treba priporočiti - si izmišljujem, morda takrat, ko je taka in taka vlaga, manj obiskovalcev, ko je bolj suho obdobje, več obiskovalcev ali obratno. Bi pa želel še poudariti, že takrat in danes smo se lahko prepričali, da ima sama jama dober menedžment oziroma uprava parka ima dober menedžment in zadosti usposobljene strokovne sodelavce, saj so nas opremili z zelo lepim gradivom, kjer smo lahko videli še vse druge razsežnosti parka, od arheoloških najdišč do favne in flore, ki sta vezani na park. Torej bi še enkrat po eni strani čestital menedžmentu, se zahvalil, ker tako dobro zadevo pelje. Hkrati bi se pa ravno upravljanje s takim naravnim biserom je nekakšna obveza za uspešno delo še v naprej. Po vsem izrečenem vsekakor podpiram predlog odloka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Veber.
Hvala, za besedo. Pri odloku o Programu varstva in razvoja Parka Škocjanske jame bi rad opozoril na nekatere dejstva, ki me presenečajo, hkrati pa tudi ne. Dejstvo je, da v vplivnem območju tega parka obstajajo še vedno neurejena črna odlagališča, da so še vedno neurejene greznice, ni urejena kanalizacija, niso urejene čistilne naprave, ni urejenih deponij, proizvodnja, ki se nahaja v zaledju, je še vedno izjemno obremenjujoča za okolje. To je nekaj, na kar ves čas tudi pri razpravah ali o Zakonu o ohranjanju narave ali pri ustanavljanju regijskih parkov poskušam vedno opozarjati, da se v Sloveniji na področju naravovarstva razmišlja predvsem o naravi, veliko manj pa o človeku, ki živi v tej naravi in je v vplivnem območju teh parkov. Če pogledamo ta primer, kako pomemben je ta park Škocjanskih jam tako v slovenskem, evropskem in v svetovnem merilu, je pravzaprav veliko presenečenje, da še vedno beležimo takšno stanje v zaledju. Opozarjam pa še posebej na to, ker je bil zavrnjen amandma, ki sem ga predlagal pri obravnavi Zakona o ohranjanju narave, kjer sem predlagal, da se v zavarovana območja prednostno umeščajo tako imenovane okoljske ekologije, pa to niso samo čistilne naprave za odpadne vode, ampak tudi okoljske tehnologije, ki jih uporabljajo podjetja in jih morajo uporabljati proizvodnje v tem okolju, da je seveda ta narava resnično ohranjena. Interes ministrstva ni bil tak in je pravzaprav zavrnil ta predlog, ko smo ta zakon obravnavali. Stanje zaradi tega je takšno tudi v primeru parka Škocjanskih jam. Zato menim, da bi resnično, če želimo govoriti o urejenem naravovarstvu in predvsem usklajenem s potrebami ljudi v tem okolju, spremeniti razmišljanja tako na Ministrstvu za okolje kot tudi sicer pri vseh tistih, ki pišejo te zakone. Pred leti, ko smo se pogovarjali o parku Kočevsko-Kolpa je bila ena od usmeritev, ki sem jo predlagal, da gremo raje poskusit s tako imenovanim biosfernim rezervatom. Danes tukaj v tem gradivu lahko preberemo Človek in biosfera, in tudi Park Škocjanske jame je bil 29. oktobra 2004 na sedežu UNESCA v Parizu sprejet v svetovno mrežo območij biosfernih rezervatov. Ta območja so pomembna zato, ker odkrivajo povezanost človeka z naravo. Takrat, ko sem to predlagal, je bilo daleč od sprejemljivega v Sloveniji, da bi imeli biosferne rezervate v Sloveniji. Sprašujem, kaj se je sedaj v tem obdobju spremilo, da imamo interes, da se vključujemo v ta program Človek in biosfera, ki, kot sem povedal, je izdelan na podlagi načel združevanja bioloških vrednot in hkratnega razvoja človekove populacije. Zlasti pa je tukaj zelo pomembno sodelovanje z lokalnimi skupnostmi. Sodelovanje z lokalnimi skupnostmi je ena od tistih največjih pomanjkljivosti naravovarstva in Ministrstva za okolje in prostor, ko se o tem programu pogovarjamo. Če to ne bi bilo tako, se tudi ne bi zgodilo, da vstop Slovenije v Evropsko unijo, ne bi v primeru Nature 2000, pod prisilo, da vstopamo v Evropsko unijo in da moramo opredeliti mednarodno pomembno mrežo rastlinskih vrst in habitatov, torej ne bi prišlo do tako nekontrolirane razglasitve območja za Naturo 2000. Namreč to območje je bilo razglašeno povsem mimo sodelovanja ljudi, lokalnega prebivalstva, lokalnih skupnosti. In to kaže in potrjuje to moje prepričanje in dejstvo, da v Sloveniji še vedno razmišljamo mimo ljudi o naravovarstvu, kar je največja napaka. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Kako se bo Natura 2000 odražala - in tudi v Naturo 2000 je vključen park Škocjanske jame - v Sloveniji, ko imamo več kot eno tretjino območja vključenega v to, pa bi bilo mogoče vendarle, če se že noče prisluhniti reviziji Nature 2000, pomembno pridobiti informacije in posredovati Državnemu zboru informacije, kako poteka ta mednarodni evropski nadzor na območjih Nature 2000, ki so že dokončno uveljavljena in so že leta pravzaprav uveljavljena. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Mislim, da je ta nadzor izjemno strog in prav bi bilo, da dobimo v Sloveniji te podatke, preden dokončno tudi v Bruslju odločijo o tem, da je to območje takšno, kakršno je tudi vključeno v Naturo 2000 [[...]]
Hvala lepa. In verjetno še pika na i, gospod minister.
Hvala lepa. Ponovno se strinjam z oceno gospoda poslanca Ziherla, da je menedžment uprave parka dober, [[ne vidim gospoda Ziherla]] , in samo ponovno pritrjujem vaši skupni oceni. Vesel sem tudi izraza ekokmetovanje, ki dobiva v območju parkov vedno večjo veljavo, in tudi njegove ocene glede dvoreznosti obiska. Ampak smo že prej povedali, na kakšen način se bomo s tem soočili. Mogoče bi samo še nekaj komentarjev, vezanih na nastop gospoda Vebra. Eden od velikih paradoksov, ki pravzaprav ne potrjuje njegovega načelnega stališča, je pa naslednji: v Sloveniji ljudje vedno bolj želijo živeti v parkih, ker jih vidijo kot razvojno priložnost. Jaz sem veliko na terenu med ljudmi in ljudje in občine se borijo za parke, ne pa obratno. Zadnja raziskava pravi, da več kot 40 procentov Slovencev že podpira instrument Nature 2000 in tudi vedenje o njej je vedno večje in vidijo pozitivne elemente. Primer dobre prakse je krajinski park Goričko, 11 občin, 20 tisoč ljudi živi v njem. In odlično so se ujeli, tudi tam ekipa in razumejo park kot razvojno žarišče v tem predelu države, ki je tudi obmejno. Tako se mi zdi, da se ta, bi rekel, ta razdvojenost ljudje v parku, park sam, zmanjšuje. In to je dobra usmeritev. Glede MAP-a oziroma biosfernega rezervata, žal je pogoj, da si član, če si najprej razglašen za park. Potem lahko vstopiš v ta dodatni sistem varovanja. Drugače ne gre. Še nekaj bi rad omenil. Mi nadaljujemo poseben program sanacije nekaterih predelov, ki mejijo na park. Še posebej to velja za ilirsko-bistriško območje. Nekdanja tovarna Tokk, čistilna naprava je bila narejena prav iz teh namenov, da se varuje reka Reka. Zaključujemo program urejevanja tega prevoza nevarnih snovi na tem območju, posebnih olj, nafte itn. Tukaj smo zelo na preži. Gospod podpredsednik, lahko odgovorim na prejšnja vprašanja ali ni dovoljeno? Časa ni. Hotel sem komentirati še pobudo in podporo evropskega poslanca Peterleta. Bomo pa enkrat drugič to temo odprli. Hvala lepa.
Se opravičujem, gospod minister, vi imate čas, samo drugi nimajo časa odgovarjati. Vi lahko še govorite dve minuti in 17 sekund.
Na kratko bom še odgovoril na dve vprašanji, ki sta bili dani. Prvo vprašanje s strani gospe Širce je bilo, kako sodelujem in naj apeliram na kolega ministra dr. Simonitija, na njegovo vest. Rad bi povedal, da je gospod Simoniti, jaz ga poznam kot dobrega ministra in zelo odprt za sodelovanje na številnih področjih. Poznam tudi to idejo muzeja, slovenskega, mislim, da filma, ki bi bil spomin na znano Ito Rino, ki je živela na tem območju, in znana mi je tudi ambicija novega vodstva same občine, da gre ta projekt naprej. Ampak moramo pa priznati, da ta ideja in ta projekt ni vezan s točko, ki je danes na dnevnem redu neposredno. Podobno tudi velja, da zakon o regijskem parku Škocjanske jame ne odpira vprašanj, ki so vezani na samo delovanje Lipice. To je druga tema. Bomo se tam srečali. Bi vam pa odgovoril na konkretno vprašanje. Moje načelno mnenje kot ministra je, da je ideja evropskega poslanca gospoda Peterleta, da bi našli čim večji konsenz in na primerni lokaciji izgradili evropski muzej Krasa, da to ni slaba ideja, ampak umestiti jo v prostor ob poznavanju nekaterih strokovnih in drugih razmerij, pa ni enostavna naloga. Lahko vam zagotovim, da nobena lokacija, ki bi se dotikala krajinskega parka, torej Škocjanskim jam, ni več v igri. Zavedam se pa tudi velike občutljivosti samih lokacij, ki so vezane na Rakov Škocjan. In kot primer dobre prakse, bi pa omenil tudi Škocjanski Zatok. Velik projekt, ki ga je začel kolega dr. Gantar, v mojem mandatu ga bomo pa uspešno zaključili. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujemo razpravo. Ker k dopolnjenemu predlogu odloka ni bilo vloženih amandmajev, bo zbor odločanje o odloku v skladu s časovnim potekom seje zbora opravil danes v okviru glasovanj, čez pol ure. In kot spodbuda za zaokroževanje cen v evrih navzdol, bomo tudi mi glasovali navzdol in bomo glasovali ob 17.55. Hvala lepa.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prosim, da se umirite in zasedete svoja mesta. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalne naprave. Nadaljujem s prekinjeno 16. točko dnevnega reda - obravnava poročila Nadzornega odbora Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije za leto 2004. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov, ki jih zboru predlaga Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Prehajamo na odločanje o prvem predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 8. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda - ponovno odločanje o Zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom. Prehajamo na odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju skladno z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije za sprejem navedenega zakona glasovati večina poslancev zbora, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 8. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ŽELEZNIŠKEM PROMETU. Ker Odbor za promet predloga zakona ni pripravil za obravnavo na seji zbora, v skladu s 74. členom Poslovnika predlagam zboru, da obravnavo te točke preloži na eno naslednjih sej. Želi kdo o proceduralnem predlogu razpravljati v imenu poslanske skupine? Gospod Veber, v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov, izvolite.
Hvala. V imenu poslanske skupine smo že pri sprejemanju dnevnega reda za to sejo Državnega zbora predlagali, da se ta točka umakne. Žal, iz verjetno neznanih razlogov ali pa, če je ta razlog ponovno ta, da je predlog podala takrat, kot vse kaže, stranka, ki tega ne bi smela narediti, ta predlog ni bil sprejet. In izkazalo se je, da tega zakona ne bo mogoče obravnavati po hitrem postopku oziroma po nujnem postopku. Tudi vsa opozorila tako na kolegiju predsednika, kot tudi opozorila Zakonodajno-pravne službe očitno niso bila dovolj. Dejstvo je, da je ta zakon resnično eden od zahtevnejših in da obravnava izjemno pomembno problematiko in da je ne nazadnje tudi besedilo zakona napisano na način, da ga je težko oblikovati, tako da bo sledil vsem opozorilom Zakonodajno-pravne službe in ne nazadnje tudi direktivam Evropske unije, ki urejajo to področje, področje varnosti in tudi odprtosti železniškega omrežja tudi za druge operaterje. Seveda podpiramo ta proceduralni predlog, da se to prestavi na eno od naslednjih sej, obžalujemo pa, da se to dogaja šele sedaj, ko smo vsi skupaj lahko spoznali, da zakon resnično ni bil dobro pripravljen in da ni bil upoštevan naš predlog že pri sprejemanju dnevnega reda. Hvala.
Hvala. Še kdo v imenu poslanske skupine? [[Ne.]] Potem glasujemo o proceduralnem predlogu. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 67, proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga odloka o programu varstva in razvoja parka Škocjanske jame za obdobje 2006-2010. Prehajamo na odločanje o odloku. Ob tem vas obveščam, da me Vlada oziroma Zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bil zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev odlok neusklajen. Glasujemo. Glasovanje o odloku teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. točko dnevnega reda - to je na tretjo obravnavo predloga zakona o verski svobodi. Državni zbor je na 19. seji zbora 11. in 13. julija 2006 opravil drugo in tretjo obravnavo navedenega predloga zakona. V zvezi s to točko dnevnega reda so poslanske skupine LDS, SD, SNS in DeSUS napovedale obstrukcijo. Pred glasovanjem o sprejemu zakona je zbor na predlog poslanske skupine SDS sklenil, da bo glasovanje o zakonu opravil na eni izmed prihodnjih sej zbora. Na podlagi 5. odstavka 140. člena Poslovnika zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev zakon neusklajen. Gospod Rop, imate proceduralni predlog. Izvolite.
Gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! V poslanskem klubu LDS lahko seveda govorimo pri tej točki in proceduralno lahko govorimo. Želel bi izraziti naše obžalovanje, da smo ob tem zakonu že 6 mesecev v fazi odločanja in glasovanja. Mi smo napovedali obstrukcijo, obstrukcijo smo napovedali, ker smo prepričani, da je zakon v tistem delu, kjer ne zagotavlja enakopravnosti različnih verski skupnosti v Sloveniji, slab, neustrezen in po naši oceni tudi protiustaven. Mi zato ne verjamemo, da bo ta zakon na koncu v takšni obliki, kot je bil sprejet in je tudi danes predlagan, tudi obveljal. Mi smo prepričani, da je ne nazadnje tudi sprememba Zakona o dohodnini, nov dohodninski zakon pripeljal nekatere rešitve na področju financiranja verskih skupnosti, s katerimi smo razrešili pomembne probleme delovanja in financiranja verskih skupnosti in smo zato še bolj prepričani, da so te rešitve, ki sedaj vpeljujejo v določenem primeru celo dvojno financiranje samo ene verske skupnosti, zelo slabe in zato predlagamo Državnem zboru, poslankam in poslancem, da dobro razmislijo, preden bodo odločali v tem zakonu. Predlagamo, da ga zavrnete in da preprečite nadaljnje komplikacije v zvezi s tem zakonom. Najlepša hvala. Jaz seveda napovedujem nadaljevanje naše obstrukcije. Mi pri odločanju o tem zakonu ne bomo sodelovali. Hvala.
Gospod Rop, ne bi bilo potrebno, ker obstrukcijo ste že napovedali enkrat in je dovolj. Obrazložitev glasu? Obrazložitve glasu so končane. Imate proceduralni predlog. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 23. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Obvestilo. Jutri ob 10. uri bomo delo pričeli z obravnavo Poročila o delu Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb v letu 2005. Poročilo je strogo tajno, zato bo njegova obravnava potekala v skladu z Zakonom o tajnih podatkih. Ker boste poslanci gradivo prejeli pred začetkom obravnave te točke, prosim, da na sejo pridete pravočasno. Prav tako želim opozoriti, da v dvorano ne bo dovoljeno vnašati elektronskih naprav, kot so prenosni telefoni, prenosni računalniki, diktafoni in drugo. Hvala za pozornost. Lahko noč.