Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 24. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Nada Brinovšek, gospa Janja Sluga, gospa Vojka Šergan, gospa Irena Grošelj Košnik, dr. Franc Trček od 12. do 15. ure, Luka Mesec, gospod Janez Janša, gospod Andrej Čuš, gospod Jernej Vrtovec od 17. ure dalje, mag. Matej Tonin, dr. László Göncz do 14. ure dalje, gospod Ivan Škodnik od 12. ure dalje, gospod Franc Laj, mag. Branko Grims, gospod Saša Tabaković in gospod Branko Zorman do 15. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 36. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K PROGRAMU DELA IN FINANČNEMU NAČRTU AGENCIJE ZA ENERGIJO ZA LETO 2017. Program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2017 je na podlagi petega odstavka 399. člena Energetskega zakona v soglasje Državnemu zboru predložila Agencija za energijo. Za dopolnilno obrazložitev programa in finančnega načrta dajem besedo predstavnici predlagatelja, direktorici Agencije za energijo mag. Duški Godina.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Naj vam na kratko predstavim osnovne naloge, usmeritve ter cilje, ki si jih je Agencija za energijo kot nacionalni regulativni organ zadala v prihajajočem letul 2017. Slovenija spada med države z najzanesljivejšo oskrbo z energenti. V letošnji analizi svetovnega energetskega sveta je pridobila eno mesto in Indeks svetovne energetske trileme jo tako med 125 državami uvršča na 12. mesto. K varni, zanesljivi ter konkurenčni oskrbi z energijo, električno energijo in zemeljskim plinom pomembno prispeva tudi Agencija za energijo, saj s svojimi pristojnostmi spodbuja razvoj varnih, zanesljivih ter učinkovitih sistemov za prenos in distribucijo zemeljskega plina in električne energije kakor tudi na zagotavljanje oskrbe s toploto. Reguliranje je dinamičen proces, v katerem je treba upoštevati sedanje in pričakovane razmere ter iskati koristi za vse udeležence trga z energijo. Pri tem pa odjemalec, kot eden od deležnikov trga z energijo, za Agencijo ostaja ves čas v ospredju. Tako bomo tudi v letu 2017 na področju ekonomske regulative največ dejavnosti namenili spremljanju in analiziranju izvajanja obstoječih regulativnih okvirov ter analizam modelov ekonomskega reguliranja s ciljem uvedbe sprememb in novosti tam, kjer bo to potrebno. Dekarbonizacija elektroenergetskega sistema zahteva celovito transformacijo dobave, porabe in samega sistema v t. i. pametni sistem, ki bo omogočal integracijo razpršene proizvodnje, množično integracijo obnovljivih virov in prilagajanje odjema. Naloga agencije je, da skozi svoje pristojnosti ta razvoj pomembno spodbuja. S ciljem postopne posodobitve metodologij reguliranja bomo zato v letu 2017 nadaljevali s posvetovalnimi procesi in na podlagi rezultatov posvetovanj postopoma določali cilje reguliranja, ki jih želimo doseči v obdobju do leta 2020, ti pa bodo v prihodnjem letu usmerjeni na področje prilagajanja odjema, uvajanja dinamičnih tarif ter kibernetske varnosti v pametnih omrežjih ter razvoj elektromobilnosti, saj bo ta v prihodnje imela pomemben vpliv tako na proizvodnjo kot razvoj omrežij. Na področju trajnostnega razvoja sicer agencija ni neposreden snovalec politike, vendar s svojimi aktivnostmi pomembno prispeva k razvoju proizvodnje iz obnovljivih virov energije, kakor tudi doseganju zakonsko predpisanih prihrankov energije. Zato bo Agencija tudi v letu 2017 s svojimi aktivnostmi, torej z oblikovanjem javnega poziva za subvencioniranje proizvodnje iz obnovljivih virov energije ter s spremljanjem in analiziranjem doseženih zakonskopredpisanih prihrankov energije pomembno prispevala k razvoju tega področja. Prav tako bomo nadaljevali z vsemi aktivnostmi, ki jih ima Agencija na podlagi veljavne zakonodaje na področju varstva potrošnikov in na področju mednarodnih aktivnosti, s čimer bomo prispevali k izboljševanju preglednosti trga in h koordinaciji pravil za dodeljevanje čezmejnih prenosnih zmogljivosti. Naj na kratko povzamem. Tudi v letu 2017 bomo delovali proaktivno, sodelovali pri kreiranju nacionalne energetske politike ter pri naših dejavnostih upoštevali razvoj in trende na področju energetike ter koristi vseh udeležencev energetskih trgov. Svoje naloge bomo tudi v letu 2017 opravljali stroškovno in učinkovito, zato v predlaganem finančnem načrtu ne predvidevamo nobenih dodatnih zaposlitev in tudi ne potrebnih povečanih sredstev za delovanje agencije. Hvala za pozornost.
Program dela in finančni načrt je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo, ki Državnemu zboru predlaga, da sprejme Predlog sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2017. Za predstavitev stališča odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Igorju Zorčiču.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa Godina. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 23. seji dne 2. 11. 2016 kot matično delovno telo obravnaval program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2017, ki ga je dne 16. 9. 2016 Državnemu zboru na podlagi petega odstavka 399. člena Energetskega zakona posredovala Agencija za energijo. Uvodno obrazložitev k predlaganemu dokumentu in glavne poudarke delovanja oziroma nalog Agencije za energijo v letu 2017 je podala direktorica agencije mag. Duška Godina. Izpostavila je, da bo agencija v naslednjem letu usmerjena na področje ekonomske regulative in bo posledično največji delež dejavnosti namenila spremljanju in analiziranju izvajanja regulatornih okvirov na področju električne energije in zemeljskega plina. Agencija je v metodologijo reguliranja začela postopoma uvajati dodatne spodbude za kvalificirane investicije v pametna omrežja, ki so podprte z analizo stroškov in koristi na ravni družbe. Na področju trajnostnega razvoja obnovljivih virov bodo v letu 2017 pripravili prvi javni poziv, v okviru katerega se bodo razdeljevala z energetsko bilanco opredeljena razpoložljiva sredstva za spodbujanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov. Prav tako bodo nadaljevali z nadzorom nad zakonitostjo izvajanja nalog vseh gospodarskih družb oziroma izvajalcev energetskih dejavnosti in vodili spore med uporabniki omrežij in operaterji, za katere je pristojna agencija. Agencija bo v prihodnjem letu izvajala tudi prilagoditve in razvoj informacijske infrastrukture ter nadzor nad delovanjem trga predvsem na področjih pridobivanja podatkov, monitoringa trga in izvajanja uredbe REMIT ter izvajala aktivnosti za preprečevanje morebitnih zlorab in tržnih manipulacij. Kot je bilo že navedeno predhodno, je v zvezi s kadrovskim načrtom gospa direktorica povedala, da agencija v letu 2017 ne predvideva novih zaposlitev, glede finančnega načrta pa izpostavila, da pretežni vir prihodkov agencije predstavlja letno nadomestilo operaterja prenosnega omrežja zemeljskega plina in sistemskega operaterja prenosnega sistema električne energije. Nadalje je pri delu odbora sodeloval tudi predstavnik Vlade, to je minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič, ki je poudaril, da program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2017 ocenjuje kot pozitivnega in ga v celoti podpira. Tudi predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj gospod Jernej Verbič je poudaril, da komisija podpira program dela in finančni načrt agencije za leto 2017 in nanj nima pripomb. Med člani in članicami odbora ni bilo posebne razprave. Odbor je nato glasoval o naslednjem predlogu sklepa: Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor predlaga Državnemu zboru, da sprejme sklep o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2017 z dne 15. 9. 2016. Odbor je sklep sprejel z 12 glasovi za, nihče pa ni bil proti. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! V skladu z določili Energetskega zakona poslanke in poslanci Državnega zbora Republike Slovenije tudi letos potrjujemo Program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2017. Tokrat se ob obravnavi programa na matičnem delovnem telesu niso pojavila nasprotovanja, kakršnim smo bili priča lansko leto, ko je po oceni nekaterih agencija imela zastavljen preveč obširen program dodatnega zaposlovanja in predvidene previsoke stroške poslovanja. Za leto 2017 agencija ne načrtuje dodatnih zaposlitev, pa tudi nobenih previsokih dodatnih stroškov. Program tako vključuje naloge agencije na področju trga z električno energijo, zemeljskim plinom in daljinske toplote, ki jih je treba izvesti v prihodnjem letu, načrt finančnih sredstev, ki so potrebna za izvajanje nalog, kadrovski načrt agencije ter višino nadomestila sistemskega operaterja in nadomestila operaterja prenosnega sistema. Kot nas je na matičnem delovnem telesu seznanila direktorica agencije, bo v prihodnjem letu agencija med drugim posebno pozornost namenila spremljanju in analiziranju izvajanja regulativnih okvirov na področju električne energije in zemeljskega plina, analizam obračunavanja omrežnine in drugih storitev operaterjev ter analizam modelov ekonomskega reguliranja s ciljem priprave sprememb pa tudi novosti za naslednji triletni regulativni okvir. Prav tako bo agencija skušala usmerjati razvoj elektromobilnosti, kar v Poslanski skupin Desus še posebej podpiramo, saj se vsi zavedamo, da bomo tudi v Sloveniji morali slediti svetovnim trendom in zaradi varovanja okolja povečati število električnih vozil, posledično pa tudi število polnilnic. Na tem mestu želim opozoriti na to, da ima agencija pomembno vlogo pri izvajanju politike na področju obnovljivih virov energije in učinkovite rabe le-te. Ker agencija ni neposredni oblikovalec te politike, mora pristojno ministrstvo še naprej tudi na tem področju tesno sodelovati z agencijo in upoštevati njene predloge in stališča. Seveda bo agencija še vedno izvajala naloge s področja varstva pravic odjemalcev in nadzora nad delovanjem trga z energenti ter nadzora nad zakonitostjo dela izvajalcev energetske dejavnosti. To je po naši oceni ena najbolj pomembnih nalog agencije, kajti odjemalci različnih oblik energije so vedno šibkejša stran v primerjavi z dobavitelji energije. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo enotno podprli sklep o soglasju Državnega zbora k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2017. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi! Agencija za energijo ima kot nacionalni regulator na področju trga za energijo zelo pomembne naloge oziroma pristojnosti, ki so se pomembno povečale po sprejetju energetska zakona v letu 2014. Po uveljavitvi omenjenega zakona je tudi pristojnost nadzora nad delovanjem agencije prešla z Vlade oziroma pristojnega ministrstva na Državni zbor, kar je v skladu s pravnim redom Evropske unije. Naloge agencije, ki so predvidene v programu dela za prihodnje leto, bi lahko nekoliko strnili v naslednje sklope. Prvič. Reguliranje omrežnih dejavnosti, kjer ima agencija zelo pomembno nalogo, da nadzira pravilnost obračunavanja omrežnine elektrooperaterjev pri dobavi električne energije ter pravilnost obračunavanja omrežnine operaterjev distribucijskih sistemov za dobavo zemeljskega plina. Ključno je, da se omrežnine ne zaračunavajo nad upravičenimi stroški, saj višjo ceno dobave energije potem pokrivajo končni uporabniki. V tem sklopu je pomemben tudi nadzor agencije, ki preverja, da operaterji v zadostni meri vlagajo v zmogljivost distribucijskih omrežij ter na ta način omogočajo učinkovito dobavo ter ustrezno kakovost električne energije oziroma zemeljskega plina. Drugič Zagotavljanje zanesljive oskrbe z zemeljskim plinom. Vemo, da je Evropa v dobršni meri še vedno odvisna od oskrbe z zemeljskim plinom z vzhoda, zato je nova evropska uredba vzpostavila mehanizem sodelovanja regulatorjev znotraj posameznih regij. Agencija za energijo bo tako tesneje sodelovala s štirimi regulatorji v sosednjih državah, katerih skupna naloga bo priprava preventivnih ukrepov v primeru izrednih razmer pri dobavi zemeljskega plina. Tretjič. Spodbujanje proizvodnje elektrike iz obnovljivih virov energije, kjer ima agencija javno pooblastilo za izdajo deklaracij investitorjem proizvodnih naprav za proizvajanje elektrike iz obnovljivih virov energije, ob tem pa odloča tudi o pridobitvi podpor tovrstnim proizvajalcem električne energije ter jim določa referenčno ceno le-te. Četrtič. Učinkovita raba energije. V tem primeru bo agencija preverjala podatke dobaviteljev elektrike, toplote, plina ter goriv končnim odjemalcem ter jim glede na predhodno zastavljene ciljne prihranke te tudi ustrezno ovrednotila. Pri tem vendarle ne gre prezreti, da ob dobaviteljih k učinkovitejši rabi energije imajo svoj delež prispevati tudi končni uporabniki. Petič. Nadzorno delovanje trga z električno energijo in zemeljskim plinom je zelo pomembna naloga, kjer agencija mora zagotoviti pogoje celovitosti, preglednosti in konkurenčnosti energetskih trgov. Na tem področju so deležniki neposredno zavezani k tako imenovani uredbi REMIT, po kateri ima agencija pristojnost in dolžnost stalnega monitoringa trga ter izvajanja ukrepov, če ugotovi kršitev. Šestič. Nadzor nad zakonitostjo delovanja izvajalcev energetskih dejavnosti, kjer lahko govorimo o nekakšnih inšpekcijskih pristojnostih agencije. Sedmič. Varstvo pravic odjemalcev, kjer je ključna vloga agencije, da odloča o sporih med uporabniki in operaterji. Skrbeti pa mora tudi za ustrezno obveščenost odjemalcev predvsem o svojih možnostih in pravicah. Agencija za energijo pri svojem delovanju upošteva interese in pravice tako operaterjev kot tudi končnih potrošnikov, pa vendar Socialni demokrati menimo, da mora biti njena vloga bolj poudarjena pri zaščiti šibkejše kategorije. To so nedvoumno končni potrošniki. Potrošnika bo praviloma na koncu bremenil vsak neupravičeno zaračunan evro, kakor bo šla vsaka motnja pri dobavi energije ali dostavljena slabša kakovost energije predvsem v njegovo škodo, zato je vloga agencije v tem oziru zelo pomembna. Na koncu bi želeli še izpostaviti, da bo v prihodnosti pomembno energetiko na neki ravni tesneje povezati tudi s socialno politiko, ko govorimo o dobavi različnih oblik energije ranljivejšim skupinam odjemalcev. V mislih imamo tiste, ki so tovrstne storitve le stežka privoščijo ali pa si jih sploh ne morejo privoščiti, jim je pa nujno potrebno za doseganje nekega minimalnega in dostojnega življenja. Socialni demokrati bomo sklep o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2017 podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Agencija za energijo kot nacionalni energetski regulativi organ na področju trga z energijo predstavlja pomemben člen v verigi izvrševalcev nalog energetske zakonodaje. Nove naloge, ki jih je agencija začela izvajati na podlagi energetskega zakona, so v letošnjem letu zahtevale velik obseg dodatnega dela pri pripravi in izvajanju splošnih aktov za učinkovitejše delovanje trga z elektriko in zemeljskim plinom. Ker pretežni vir prihodkov agencije predstavlja letno nadomestilo operaterja prenosnega sistema Plinovodi, d. o. o., in nadomestilo sistemskega operaterja Eles, d. o. o., je dobrodošel podatek, da agencija tudi letos ne predvideva sprememb višine nadomestil obeh operaterjev. Kljub temu bodo vsi predvideni prihodki zadoščali za pokritje vseh načrtovanih odhodkov v naslednjem letu. Agencija tudi v letu 2017 ne predvideva novih zaposlitev in znesek za opravljanje nalog ostaja v primerjavi z letošnjim letom nespremenjen. Ker to pomeni, da poslovanje Agencije za energijo ne bo dodatno obremenilo odjemalcev električne energije in zemeljskega plina, bomo v Novi Sloveniji podali soglasje k njenemu programu dela in finančnemu načrtu. Ne glede na to pa izpostavljamo dejstvo, da mineva eno leto od uveljavitve uredbe o samooskrbi z električno energijo iz obnovljivih virov energije, vendar se to v praksi še ne izvaja. Raba obnovljivih virov energije postaja tako na svetovni kot tudi na evropski in nacionalni ravni vse bolj pomembna, saj se večina držav zaveda omejenosti zalog neobnovljivih virov energije in njihovega vpliva na podnebne spremembe. Za doseganje varnosti oskrbe z energijo, zmanjšanje izpustnih plinov in sonaravnega razvoja si je Evropska unija zastavila cilj, da do leta 2020 delež energije iz obnovljivih virov energije v bruto končni porabi energije poveča na 20 %. Slovenija si je v okviru tega projekta zastavila cilje, zapisane v Akcijskem načrtu za obnovljive vire energije za obdobje 2010–2020 in v Nacionalnem energetskem programu, ki predvidevajo 25-odstotni delež energije iz obnovljivih virov energije v bruto končni porabi energije do leta 2020. Ker smo od tega cilja še zelo oddaljeni, je neuresničevanje omenjene uredbe zaskrbljujoče. Da se gospodinjstva in mali poslovni odjemalci ne odločajo v velikem številu za tovrstne energije, mora vlada poiskati razloge na svoji strani. Še vedno dolgi in zapleteni administrativni postopki, ki med drugim niso poceni, so brez dvoma glavni razlog, da na tem področju Slovenija zaostaja. V Novi Sloveniji bomo predlog sklepa o soglasju k Programu dela in finančnem načrtu Agencije za energijo za prihodnje leto podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Marjan Dolinšek.
Hvala, predsednik. Lepo dobro jutro, kolegice, kolegi, vsi ostali prisotni! Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra k Predlogu sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2017. S prenosom zadnjega svežnja direktive EU je Agencija za energijo dobila veliko novih pooblastil in s tem povezanih dodatnih nalog. Zadnje spremembe energetskega zakona so Agenciji opredelile neodvisni status regulativnega organa kot regulatorne agencije za energijo, ki ni več določena kot javna agencija in kjer ustanoviteljske pravice izvršuje Državni zbor Republike Slovenije. Zato mora Svet Agencije za energijo v skladu s četrtim odstavkom 399. člena Energetskega zakona do 30. 9. tekočega leta sprejeti program dela in finančni načrt Agencije za prihodnje leto. K programu dela in finančnemu načrtu Agencije pa mora dati soglasje Državni zbor. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da je program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2017 zastavljen ambiciozno in da agencija skrbno načrtuje finančna sredstva za izvajanje svojih nalog. To je še zlasti spodbudno zaradi že omenjenih novih zadolžitev, ki jih agencija uspešno implementira v praksi. Vezano na te nove zadolžitve je agencija morala prilagoditi svoje poslovanje, kar je zagotovo svojevrsten izziv, sploh če vemo, da je agencija tesno vpeta v nacionalno okolje, ki združuje področje energetskih regulatorjev na ravni EU. Na seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor smo bili pred obravnavo zadevne točke seznanjeni tudi z letnim poročilom Agencije za energijo, kjer je direktorica gospa Duška Godina povedala, da je agencija dosegla vse cilje, ki so bili zastavljeni s programom in finančnim načrtom za delo v letu 2015. Želimo si, da bi bili zastavljeni cilji doseženi tudi v letu 2017, seveda ob hkratnem zagotavljanju stroškovne učinkovitosti. Zato v Poslanski skupini Stranke modernega centra dejemo soglasje k predlaganemu Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2017. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki smo ob sprejemanju energetskega zakona opozarjali na unikum in neprimernost, da program dela in finančni načrt Agencije za energijo potrjujemo poslanci. Kajti gre za čisto gospodarsko dejavnost družbe na nacionalni ravni, in to nalogo bi morala opravljati Vlada, ne pa da to nalogo opravljamo poslanci. V Slovenski demokratski stranki program dela in finančni načrt Agencije za energijo ocenjujemo pozitivno, saj sledi vsem usmeritvam in nalogam, ki jih nalaga energetski zakon. Agencija kot nacionalni regulator na področju energije uvaja posodobljene metodologije reguliranja z uvajanjem pametnih omrežij. Prav tako pa bo agencija nadaljevala z nadzorom nad vsemi izvajalci energetske dejavnosti. V Slovenski demokratski stranki bomo program dela in finančni načrt agencije za energijo za leto 2017 podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O Predlogu sklepa o soglasju k Programu dela in finančnem načrtu Agencije za energijo za leto 2017 bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločili v torek, 22. 11. 2016, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 35. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O PRENEHANJU VELJAVNOSTI SKLEPA O SOGLASJU K ODTUJITVI NALOŽB REPUBLIKE SLOVENIJE, KAPITALSKE DRUŽBE POKOJNINSKEGA IN INVALIDSKEGA ZAVAROVANJA, D. D., SLOVENSKI ODŠKODNINSKE DRUŽBE, D. D., MODRE ZAVAROVALNICE, D. D., DSU, DRUŽBE ZA UPRAVLJANJE IN SVETOVANJE, D. O. O., IN POSEBNE DRUŽBE ZA PODJETNIŠKO SVETOVANJE, D. D., (URADNI LIST ŠT. 52/2013) Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila poslanka mag. Alenka Bratušek. V zvezi s tem predlogom sklepa Odbor za finance in monetarno politiko predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog sklepa ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem članici odbora gospe Maruši Škopac za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Na podlagi 42., 126. in 171. člena Poslovnika Državnega zbora je Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo pripravil naslednje poročilo k Predlogu sklepa o prenehanju veljavnosti sklepa o soglasju k odtujitvi naložb Republike Slovenije, Kapitalske družbe pokojninskega in invalidskega zavarovanja, d. d., Slovenske odškodninske družbe, d. d., Modre zavarovalnice, d. d., DSU, družbe za svetovanje in upravljanje, d. o. o., in Posebne družbe za podjetniško svetovanje, d. d [[..]] Odbor za finance in monetarno politiko je na 29. seji 26. 10. 2016 obravnaval predlog sklepa o prenehanju veljavnosti sklepa o soglasju k odtujitvi naložb Republike Slovenije, Kapitalske družbe pokojninskega in invalidskega zavarovanja, d. d., Slovenske odškodninske družbe, d. d., Modre zavarovalnice, d. d., DSU, družbe za svetovanje in upravljanje, d. o. o., in Posebne družbe za podjetniško svetovanje, d. d., ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila poslanka Alenka Bratušek. Odbor je poleg predloga sklepa prejel še naslednje gradivo: Mnenje Zakonodajno-pravne službe z dne 12. 10. 2016 in Mnenje Vlade Republike Slovenije z dne 20. 10. 2016. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev s strani kvalificiranih predlagateljev. Na sejo odbora so bili prisotni predlagateljica, predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance ter Zakonodajno-pravna služba. Uvodno dopolnilno obrazložitev k predlogu sklepa je kot predlagateljica podala članica odbora mag. Alenka Bratušek. Ob tem je izpostavila, da je tako imenovani sklep o soglasju že zajet v strategijo in se je zato treba pogovarjati o celoti, torej o upravljanju kapitalskih naložb in vseh 46 podjetjih, ki so vključena v strategijo. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je vsebina sklepa o soglasju že zajeta v sprejeti strategiji in je zato seznam 15 podjetij, ki so zajeta v tem sklepu o soglasju, vsebinsko izčrpan, ne da bi prenehal veljati, zato odločitev o njegovem formalnem prenehanju ne more imeti pravnega učinka. Državna sekretarka Ministrstva za finance je uvodoma predstavila mnenje Vlade ter razloge, zaradi katerih Vlada meni, da predloženi sklep ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ob tem je omenila dejstvo, da je vseh 15 podjetij sklepa o soglasju vključenih v strategijo, kjer so opredeljena kot portfeljske naložbe in se njihovi prodajni postopki nadaljujejo na podlagi strategije. V razpravi je bilo s strani članic in članov opozorjeno, da bi bilo treba podjetja razvrstiti po točno določenih merilih in kriterijih, saj so nekateri menili, da vsa podjetja, ki so opredeljena kot portfeljska, to niso, ampak bi morala biti zaradi svoje pomembnosti opredeljena kot strateška podjetja. Odbor za finance in monetarno politiko je po končani razpravi in glede na mnenje Vlade ter Zakonodajno-pravne službe na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel naslednji sklep: Predlog sklepa o prenehanju veljavnosti Sklepa o soglasju k odtujitvi naložb Republike Slovenije, Kapitalske družbe, Pokojninskega in invalidskega zavarovanja, d. d., Slovenske odškodninske družbe, d. d., Modre zavarovalnice, d. d., DSU, Družbe za svetovanje in upravljanje, d. o. o., in Posebne družbe za podjetniško svetovanje, d. d., ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Besedo dajem predlagateljici mag. Alenki Bratušek za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa.
Dobro jutro, kolegice in kolegi! Kaj je bil razlog, da smo v Zavezništvu ta predlog pripravili, sama pa sem ga vložila? Razlog je bil samo eden, in ta je, da ta vlada in ta koalicija neštetokrat uporablja argument, "sklep je bil sprejet, zato je treba delati naprej," neštetokrat, v Državnem zboru, v javnosti, kjerkoli. Edini namen tega predloga je bil, da začne ta vlada in ta koalicija delati na podlagi svojih odločitev, ne na podlagi odločitev preteklih vlad. Jaz sem vesela, iskreno vesela, da je pravzaprav iz mnenja Zakonodajno-pravne službe in prav tako iz mnenja Vlade izhajalo, in še izhaja, da se je koalicija v Strategiji upravljanja državnega premoženja opredelila tudi do teh 15 podjetij. In to je dejstvo. Tako upam, da boste nehali operirati s sklepom o 15 podjetjih, ker ga preprosto ni več, ker ste vse, kar se tiče upravljanja državnega premoženja, uredili v strategiji. Upravljanje državnega premoženja je v zadnjih dveh letih slabo, tako kot še nikoli do danes. Slovenski državni holding, ki je krovna, temeljna, najpomembnejša organizacija, gospodarska družba pravzaprav, kadar govorimo o upravljanju državnega premoženja, nima popolne uprave, nima popolnega nadzornega sveta. Prodajni postopki pa tečejo naprej, tako kot ste si jih s strategijo zadali. Mimogrede, gospod Marko Jazbec, ki je zaradi afere Luka Koper moral odstopiti, ima službo na Slovenskem državnem holdingu še naprej, kot pomočnik direktorja za upravljanje kapitalskih naložb. Ne vem, ali si je lahko želel še kaj boljšega. Še vedno dela, kar je delal do zdaj, še vedno mešetari z državnim premoženjem, samo malo bolj je skrit v ozadju. Kot sem že povedala, edini cilj in namen predloga, ki je danes pred vami, je bil, da začne ta koalicija – SMC, Desus in SD upravljati z državnim premoženjem na podlagi svojih odločitev. Dve leti ste že na vladi, pa še vedno iščete razloge, zakaj nekaj ni tako, kot bi moralo biti, v preteklosti. Vesela sem, da smo vsi skupaj ugotovili, da tega famoznega sklepa o 15 podjetij ni več, da v tem trenutku obstaja samo seznam 46 podjetij, ki so namenjena prodaji. Ta seznam je potrdila koalicija SMC, Desus in SD, in to je edini relevanten dokument, na podlagi katerega se v tem trenutku prodaje vršijo. Mislim pa, da bo v prihodnosti potrebno narediti, pa ne prav daleč, ampak prav kmalu, temeljiti pogovor o tem, kako se ti postopki peljejo. Afera Paloma, Adria Airways naj bi bila tik pred stečajem, Novo Kreditno banko Maribor ste prodali, preden ste uspeli pobrati dobiček v državni proračun. Še in še takšnih stvari bi lahko naštevala. In zadnje dejstvo, pa na žalost sklep na odboru ni bil podprt, v strategiji niste podjetij razvrščali skladno z merili in kriteriji. Kljub temu da velikokrat poslušamo, kako je ta strategija dobra, prvič v zgodovini države pripravljena tako, je dejstvo, da niso za vsa podjetja upoštevana merila in kriteriji. In prav bi bilo, da ob spremembi strategije upravljanja državnega premoženja opredelite vsa podjetja, ki so v strategiji namenjena prodaji, da jih opredelite, da so namenjena prodaji, skladno z merili in kriteriji. Kot rečeno, na žalost ta moj predlog ni bil podprt, koalicija ga je zavrnila, ampak nismo obupali in bomo s temi predlogi nadaljevali tudi v prihodnosti. Hvala.
Za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance, mag. Mirandi Groff Ferjančič.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada podpira stališče matičnega delovnega telesa, da Predlog sklepa o prenehanju veljavnosti Sklepa Državnega zbora iz leta 2013 o prodaji kapitalskih naložb države v 15 družbah, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Sklep je bil sprejet v času finančne krize, na podlagi prehodne določbe Zakona o Slovenskem državnem holdingu iz leta 2012, saj strategija upravljanja kapitalskih naložb države tedaj še ni bila sprejeta. Državni zbor jo je sprejel julija 2015. Glede na to, da je bila volja Republike Slovenije o prodaji naložb države domači in mednarodni skupnosti podana že leta 2013 in so bili konkretni prodajni postopki v času priprave strategije v teku, je v strategiji določeno, da so vse naložbe iz sklepa o prodaji 15 naložb portfeljske. Vlada na podlagi teh dejstev ugotavlja, da so vse kapitalske naložbe države iz sklepa Državnega zbora iz leta 2013 skladno s sprejeto strategijo Republike Slovenije portfeljske in zato predlog za prenehanje veljavnosti tega sklepa tudi ni primeren za nadaljnjo obravnavo, saj je ta sklep že konzumiran v strategiji. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, ponovno za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! V letu 2013 je Državni zbor sprejel sklep, s katerim je soglašal z odtujitvijo 15 kapitalskih naložb v lasti države. S tem se je Slovenija zavezala k privatizaciji 15 podjetij. Pri tem okoliščine sprejemanje tega sklepa niso pomembne. Obratno. To je bilo kritično obdobje, ko smo bili pod drobnogledom vse evropske in svetovne javnosti, ko so se pojavili prvi podatki o globini bančne luknje in posledično potrebi po dokapitalizaciji, cena našega zadolževanja je bila izjemno visoka. Ko so se vsi spraševali o plačilni sposobnosti Slovenije in možnosti, da jo dolgoročno ohranimo v takih razmerah, polnih napetost, živčnosti in negotovosti, je sprejetje tako imenovanega sklepa o privatizaciji 15 podjetij tedaj v Državni zbor predlagala Vlada, ki jo je vodila predlagateljica tokratnega sklepa. Takrat je bila skupna oziroma večinska ocena, da druge možnosti ni oziroma da bi bile druge možnosti še bistveno slabše, kot smo poudarili v stališču ob takratnem odločanju. Kazalo je, da bi bila brez njegovega sprejetja ogrožena socialna država. Od sprejetja sklepa dalje je Slovenski državni holding skupaj z drugimi lastniki začel aktivnosti s prodajo. Pri nekaterih, kot sta Pivovarna Laško in Aerodrom Ljubljana, je bil postopek zaključen. Posebej odmevna in po mnenju velikega dela splošne strokovne javnosti izvedena za bistveno prenizko ceno sta bila primera prodaje Nove KBM in Adrie Airways. Zelo blizu enakemu scenariju smo bili v primeru poskusa prodaje Telekoma Slovenije. Vsekakor je to obdobje razgalilo več slabosti trenutnega sistema upravljanja državnega premoženja. Sprejetje strategije upravljanja kapitalskih naložb države v letu 2015 je nato klasificiralo vse državne kapitalske naložbe in neprodane z omenjenega seznama uvrstil med portfeljske naložbe. Zanje moramo na tem mestu poudariti, da to niso nujno naložbe, namenjene prodaji, so državne naložbe, pri katerih država ne zasleduje javnega, temveč lasten ekonomski interes oziroma dobiček. To pa ne pomeni, da se jih je treba za vsako ceno znebiti, kot smo to dobili občutek predvsem pri prodaji Adrie Airways ali pa pri žal zaključeni prodaji Adrie Airways Tehnike, kjer je po našem prepričanju obstajala velika možnost za uspešen delavski odkup, pa Slovenski državni holding žal ni znal tega tudi uvideti. To se mora v prihodnosti spremeniti. Tudi zato Socialni demokrati stalno opozarjamo na pomen transparentnega upravljanja kapitalskih naložb države, na dejstvo, da lahko privatizacija pomeni tudi prodajo podjetja delavcem, ki so ga ustvarili. Tudi zato smo pripravili zakon o delavskih odkupih in terjamo od Vlade, da ga čim prej pripravi za parlamentarni postopek. Tudi zato pripravljamo predlog sprememb Zakona o Slovenskem državnem holdingu v smeri večje osebne odgovornosti, ekonomske demokracije in več preglednosti ter javnosti nadzora pri delovanju SDH. Gre za naše skupno premoženje in strategija upravljanja naj opredeljuje, kaj naj se z njim zgodi. Na nas je, da terjamo od upravljavca, da to tudi izvaja. V obravnavi sklepa se je tako izkazalo, da kakršnakoli odločitev Državnega zbora v zvezi s tem soglasjem ne bi imela pravnih učinkov. Povedano enostavneje – tudi če bi Državni zbor podprl predlagano razveljavitev sklepa, zaradi tega ne bi bilo nič drugače. Tudi Zakonodajno-pravna služba je jasno povedala, da je bil ta sklep že konzumiran, v nekem delu izveden oziroma podjetja privatizirana, še neprodana podjetja pa so uvrščena v strategijo upravljanja kapitalskih naložb države. Njene nadaljnje spremembe in dopolnitve so pomembne in se morajo zgoditi, in to ne na način iskanja krivcev in izogibanja odgovornosti. Socialni demokrati pa predlogu, da za nazaj spreminjamo odločitve, ki v sedanjosti ničesar ne spreminjajo, ne moremo dati podpore. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Poslanci Združene levice smo razveljavitev sklepa o privatizaciji 15 podjetij predlagali že na začetku mandata, to je 25. septembra leta 2014. Takrat smo to predlagali zato, da zaustavimo privatizacijo Telekoma Slovenije, Cinkarne Celje, NKBM in drugih podjetij. Sklep Državnega zbora, ki so ga sprejeli poslanci Pozitivne Slovenije, Desusa in Socialnih demokratov je bil namreč pravna podlaga za njihovo razprodajo. Na začetku tega mandata se današnja predlagateljica Alenka Bratušek ni udeleževala sej matičnega odbora, jo je pa takrat nadomeščal kolega Möderndorfer, ki je bil tudi najglasnejši med tistimi, ki so naš predlog zavrnili. Če razumem prav, namen predlagateljice ni bila ustavitev privatizacije, ampak pranje rok. V odzivu na predlagani sklep sta Zakonodajno-pravna služba in Vlada izjavili, da je bil ta sklep že konzumiran v strategiji upravljanja. Če poenostavim, naj bi to pomenilo, da predlagateljica Alenka Bratušek nima nič z nadaljevanjem privatizacije teh podjetij. Mi smo seveda zadovoljni, da se je premislila vsaj ena od tistih, ki so, in to je treba priznati in pošteno povedati, pod hudim pritiskom okoliščin in Evropske unije sprejeli odločitev o privatizaciji, ampak svoje odgovornosti se ne bodo zmogli znebiti tako zlahka. Razloga sta dva. V času prejšnje vlade sta bila prodana tako Helios kot Aerodrom Ljubljana. Primera Helios se verjetno vsi spomnimo po množičnem odpuščanju, ki ga je izvedla še stara uprava. Za nagrado je nekdanji član uprave Klavžar po prevzemu postal direktor. Upravljavca Ljubljanskega letališča sta gospoda Runjak in Pirc prodala nemškemu Fraportu, ki je sicer veliko obljubljal, vendar ni vložil niti centa v razvoj infrastrukture. Hkrati smo izgubili 17 milijonov evrov nepovratnih evropskih sredstev za drugi terminal, zato ni čudno, da zadnjega pol leta upada močno promet na letališču. Drugi razlog, zakaj je ta poteza predlagateljice brezpredmetna, pa je naslednji. Res je, da sedaj ta sklep ni več direktna pravna podlaga za privatizacijo. Direktna podlaga je strategija upravljanja aktualne koalicije, ki je ta seznam podaljšala za 46 podjetij, ki bodo prodana v celoti. Tudi ostala, kot so Slovenske železnice in Luka Koper, bodo očitno privatizirana vsaj delno. Vendar je predlagateljica pozabila na nekaj. Telekom Slovenije in Cinkarna Celje sta v vladni strategiji določeni za popolno privatizacijo ravno zato, ker jo je za privatizacijo določila prejšnja vlada. Ker tisti seznam 15 podjetij je bil izgovor za sedanjo koalicijo. Če bi sedanja koalicija uporabljala merila iz lastne strategije, bi morala Telekom in Cinkarno obravnavati kot strateško in pomembno podjetje. V tem primeru bi morala ohraniti vsaj večinski oziroma kontrolni delež. Privatizacija bi de facto odpadla, ker prevzemnikov manjšinski delež ne zanimajo. Seveda ne drži niti stališče Vlade, da bi bila razveljavitev tega sklepa brezpredmetna. Nasprotno. Če bi razveljavili sklep, bi odpravili podlago, zaradi katere sta ti podjetji opredeljeni kot portfeljski in ju je dopustno prodati v celoti. Zato smo na odboru glasovali proti neprimernosti in tako bomo glasovali tudi danes. Iz istega razloga smo v naši noveli Zakona o SDH zahtevali, da se podjetja iz tega sklepa razvrstijo skladno z merili in strategijo upravljanja. Kakorkoli obrnemo, je privatizacija škodljiva in jo je treba ustaviti. Preklic sklepa z junija 2013 bi rešil vsaj dve podjetji državnega pomena. To sta Telekom in Cinkarna Celje. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, drage kolegice in kolegi! Vse vsa lepo pozdravljam v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Pri obravnavi predlaganega sklepa na matičnem delovnem telesu se je nekoliko zapletlo pri vprašanju, kakšne so sploh lahko pravne posledice izglasovanja predlaganega sklepa. Glede na to, da sklep, ki ga s predlaganim sklepom odpravljamo. ne velja več, je nekoliko nenavadno, da o njem sploh glasujemo. Zakonodajno-pravna služba pa je povedala, da z opredelitvijo v strategiji, da gre za naložbe, s katerimi lahko SDH prosto razpolaga ter da se prodajni postopki nadaljujejo tudi na podlagi strategije, je torej vsebina sklepa o soglasju povzeta v strategiji. Sklep o soglasju je glede na navedeno vsebinsko izčrpan, ne da bi formalno prenehal veljati, in je izgubil svoj neposredni pomen. Predlagana odločitev o formalnem prenehanju njegove veljavnosti zato po mnenju Zakonodajno-pravne službe ne bi mogla imeti pravnega učinka. Kljub temu naj to priložnost, kolegice in kolegi, izkoristim za kritiko Vlade pri njeni vlogi za izvedbo privatizacijski postopkov. Pogled iz opozicije na aktivnosti Vlade zgleda, kot da se je ta sprijaznila, da privatizacije ključnih družb v času njenega mandata ne bo. Na tem mestu bi želel odpreti vprašanje privatizacije Nove Ljubljanske banke. Zakaj? Rad bi opozoril na dokument, ki ima številko SA33229 in datum 18. december 2013. To je dokument Evropske komisije, številko in datumom sem navedel zato, da ga lahko najdete na spletnem portalu Evropske komisije, in s tem dokumentom Evropska komisija odobrava državno pomoč leta 2013 Republiki Sloveniji, da torej dokapitalizira Novo Ljubljansko banko v višini 1,55 milijarde evrov. Z istim dokumentom, ki ga je sprejela in je obvezujoč za to vlado, se je vlada tudi zavezala, da izpolni cel niz, cel katalog obveznosti, zavez. In ena od teh je privatizacija Nove Ljubljanske banke do 31. 12. 2017. Mi se v Novi Sloveniji sprašujemo, kaj bo naredila Evropska komisija, kaj se bo zgodilo, kakšen bo scenarij, če ne bo privatizacije Nove Ljubljanske banke. Ali se bo državna pomoč, takrat odobrena, prekvalificirala v neodobreno? Ali bo šla Nova Ljubljanska banka v stečaj? Kaj se bo zgodilo? Gre za 1,55 milijarde evrov. Te skrbi dejansko postavljam tukaj pred vse nas, tudi pred državljanke in državljane, ker je namreč gospod dr. Miro Cerar napovedal, da niso ugodni časi za privatizacijo Nove Ljubljanske banke in da bi naj se ta privatizacija zamaknila. Najbrž po tem mandatu. Ampak takrat bo 31.12.2017 že mimo. Torej hočemo spet loviti nek by-passe in ne spoštovati dogovorov, ki smo jih sprejeli. Še naprej bodo torej državna podjetja lahko za nekatere predstavljala bankomate, zasebni lastniki česa takšnega seveda ne bi nikoli dopustili. Na tem mestu želim opozoriti tudi na nujnost spremembe strategije upravljanja kapitalskih naložb. Ta strategija, kakršna je danes, ima kar nekaj napak, ima nekaj določb, ki niso v skladu z evropskim pravnim redom. Tukaj mislim predvsem na prost pretok kapitala. V Novi Sloveniji izražamo razočaranje, da vlada Mira Cerarja pri gospodarjenju z državnim premoženjem ni naredila velikega preloma od politike nacionalnega interesa iz nekih preteklih obdobij. Kljub obljubam predsednika Vlade Mira Cerarja o višjih etičnih standardih se pri upravljanju z državnim premoženjem v času te vlade sprejemajo odločitve, ki ne predstavljajo ustrezne podlage za ustvarjanje odprtega gospodarstva in s tem poštene zasebne gospodarske pobude. Slovenija po podatkih OECD ostaja ena izmed držav z najvišjo ravnjo državnega lastništva v Evropi. Kot sem ta teden enkrat že povedal, država bi se morala umakniti iz gospodarstva, žal pa se nam gospodarstvo umika iz države. Temu je treba narediti konec in končno normalizirati slovensko poslovno okolje tudi z odpiranjem gospodarstva. V Novi Sloveniji Predloga sklepa o prenehanju veljavnosti sklepa o soglasju k odtujitvi naložb ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Tudi v naši poslanski skupini bomo podprli sklep, da je predlog Zavezništva, ki sem ga vložila sama, pravzaprav nepotreben. Se pa moramo, tako kot sem že povedala, vsi skupaj vprašati, kaj se z državnim premoženjem dogaja. Dejstvo je, kot je povedal kolega iz Združene levice, da v strategiji podjetja niso razvrščena skladno z merili in s kriteriji, čeprav bi to na nek način bila dolžnost Vlade in koalicije, da celotno strategijo pripravi tako, kot veleva zakon. Kot sem že povedala, bomo v nadaljevanju predlagali in se ne ustavili pri tem, vi pa pač zavračajte do konca, da je treba stvari delati tako, kot veleva zakon. Upravljanje državnega premoženja ni dobro. Z državnim premoženjem upravljate slabo. To je dejstvo. To kažejo podatki. Slovenski državni holding je inštitucija, kjer se vodstva menjajo hitreje kot kjerkoli drugje. Tudi to kaže na nek interes te koalicije. Težko se očitno uskladite, ko pa tja pridejo ljudje, vsak vleče na svojo stran, kar je seveda narobe. Sama sem še vedno prepričana, da je Slovenski državni holding inštitucija, ki je bila ustanovljena z dobrim namenom, to je, da se upravljanje državnega premoženja poenoti na enem mestu. To smo uspeli. Vprašanje pa je, ne vprašanje, kar dejstvo je, da se s premoženjem ne upravlja dobro. Zakonodajno-pravna služba je zapisala sicer mnenje na dveh straneh, ampak ključen stavek je, da je torej vsebina sklepa, sklepa o teh petnajstih podjetjih, povzeta v strategiji. Dejstvo je, da sklepa petnajstih podjetij ni več, dejstvo je, da vse, kar se v tem trenutku dogaja s prodajo premoženja ali pa z razprodajo državnega premoženja, če želite, se v marsikaterem primeru dogaja na podlagi vaše lastne strategije: strategije SMC, Desus in SD. Še enkrat, zato bomo tudi v naši poslanski skupini predlog, da je nadaljevanje postopka nepotrebno, podprli. Pozivam pa vas, da se res začnete zavedati, da je to pomembno področje, da je treba upravljati podjetja tako, kot da so tvoja, pravzaprav. Če bi se obnašali tako, bi bila stvar po mojem bistveno drugačna. In še en poziv. V spremembi strategije, ki jo pripravljate, naj bo v tej strategiji vključeno vse, kar zahteva in veleva zakon. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Andreja Potočnik.
Spoštovani predsedujoči, ministrski zbor, kolegi, kolegice! Poslanka Alenka Bratušek je Državnem zboru predlagala razveljavitev sklepa o prodaji petnajstih podjetij, ki jih je sprejela njena vlada. V poslanski skupini smo mnenja, da o takem predlogu ni smiselno odločati, ker je Državni zbor že odločil pod njeno vlado, da se podjetja prodajo. Na Odboru za finance 14. junija 2013, ko se je omenjeni sklep obravnaval, je takratni finančni minister dr. Uroš Čufer dejal, da »je zelo pomembno, da je ta lista dokončna, torej da to ne pomeni, da bi prišla nazaj v parlament in se o tem ponovno odloča, in to predvsem iz dveh razlogov. Prvič zaradi zelo nizke kredibilnosti Slovenije, ki je že velikokrat začela postopke, in ker je za investitorje due diligence postopek drag postopek. Če bo investitor vedel, da na koncu lahko še nekdo potegne ročno, pomeni, da bo manj investitorjev, da bodo raje postavili malo nižjo ceno, in to je že nekaj kar pravzaprav močno omejuje izplen, ki ga lahko pričakujemo. In drugič je pomembno, zakaj mislim, da ne bi smeli priti nazaj v parlament, da je pregled ene takšne pogodbe, ki je lahko relativno kompleksna potrebna strokovna presoja za katero je potrebno imeti strokovna znanja." Konec citata. Zato menimo, da predlog, ki ga imamo danes pred seboj, ne koristi Sloveniji in ne privabljanju tujih investicij ter ustvarjanju novih delovnih mest. Treba je ločiti politiko od upravljanja državnega premoženja. Zakonsko podlago za delovanje SDH v tej obliki je sprejela vlada predlagateljice tega akta. Tako je bil v prejšnjem mandatu sprejet sklep na podlagi določbe Zakona o SDH, ki pravi, da do uveljavitve strategije uprava SDH ali SOD potrebuje soglasje Državnega zbora na predlog Vlade za razpolaganje s kapitalskimi naložbami države, kapitalskimi naložbami KAD in naložbe ZPIZ v Zavarovalnici Triglav, d. d., če skupna knjigovodska vernost naložbe, s katero se razpolaga, presega 20 milijonov evrov ali dosega delež naložb, ki jih na podlagi tega zakona upravlja SDH, najmanj 25 % celotnega kapitala družbe ali če SDH upravlja pravice ki predstavljajo najmanj 25-odstotni delež vseh glasovalnih pravic. Prav tako je treba spomniti, da je naša vlada prva vlada v sestavi v tem parlamentu, ki je sprejela strategijo upravljanja državnega premoženja. Zaradi tega v Poslanski skupini podpiramo sklep, da Predlog sklepa o prenehanju veljavnosti Sklepa o soglasju k odtujitvi naložb Republike Slovenije, Kapitalske družbe pokojninskega in invalidskega zavarovanja, d. d., Slovenske odškodninske družbe, Modre zavarovalnice, DSU, družbe za upravljanje in svetovanje, d .o. o. in Posebne družbe za podjetniško svetovanje, d. d., ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice, kolegi! Uvodoma je treba povedati, da Slovenska demokratska stranka je bila ena izmed redkih, ki tega sklepa o prodaji 15 podjetij ni podprla. Nismo ne podprli zaradi tega, ker smo proti privatizaciji, ampak ker smo takrat opozorili na to, da je ta sklep o prodaji 15 podjetij oblikovan brez kriterijev, brez jasnih ciljev in brez ciljev, komu se bodo ta podjetja prodala. Preseneča nas v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, da se dviguje takšen prah, da pa takšen prah dvigujeta predvsem dve poslanski skupini – Socialni demokrati in pa Desus, ki ste ta sklep podprli. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je privatizacija nujna, vendar privatizacija na takšen način, kot poteka sedaj v koaliciji Stranke modernega centra, Socialnih demokratov in pa Desusa, je pa nevarna. Nevarna je tako za proračun, za državljanke in državljane Republike Slovenije kot za vse zaposlene v podjetjih, ki se privatizirajo. Dejstva, ki govorijo, da smo v Slovenski demokratski stranki nasprotovali tudi takrat predlogu strategije, so jasna. Ne razumemo Stranke modernega centra, ki se sedaj na veliko hvali, kako je pod to koalicijo bila prvič v zgodovini Slovenije bila sprejeta strategija. Ne nazadnje pa predvsem strokovna javnost in pa vodstvo Slovenskega državnega holdinga ugotavlja, da je ta strategija napisana slabo in pa pomanjkljivo. Ravno to, kar smo pri sprejetju te strategije opozarjali tudi v Slovenski demokratski stranki. V Slovenski demokratski stranki pozivamo Vlado Republike Slovenije, Ministrstvo za finance, koalicijo, Stranko modernega centra, Desusa in pa Socialnih demokratov, da premoženje Republike Slovenije ni v lasti te koalicije. Je v lasti vseh državljank in državljanov Republike Slovenije, vendar za upravljanje tega premoženja ste pa odgovorni vi. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da tako slabega upravljanja z državnim premoženjem, kot je pod to koalicijo, v Republiki Sloveniji še ni bilo. Ne nazadnje o tem govorijo številke, o tem govorijo rezultati in tudi to, da ima Slovenski državni holding samo začasno vodstvo. Pozivamo Vlado, Ministrstvo za finance kot koalicijo, da čim prej zagotovi, da bo vodstvo popolno in stalno, in pa predvsem, dovolj je bilo ukvarjanja s kadrovanjem, začnite upravljati z državnim premoženjem. V Državni zbor čim prej prinesite novo strategijo, ki je potrebna, kajti to so povedali tudi v vodstvu in pa v organih upravljanja Slovenskega državnega holdinga. Pri samem tem seznamu in sklepu 15 prodaj bi pa v Slovenski demokratski stranki lahko dejali, da je bil primer prodaje Aerodroma uspešen. Je bil uspešen, kajti zagotovljen je bil kupec, kupec iz panoge, strateški partner in ne nazadnje smo prepričani, da je bila tudi cena ustrezna. Vse ostalo je pa zaskrbljujoče. Prepričani smo, da ta sklep, ki je bil izglasovan takrat, glede na to da je bila sprejeta strategija, nima več nobene teže, nima več nobene veljave. Strinjamo se z mnenjem Zakonodajno-pravne službe. Predvsem pa strategija je bila sprejeta s strani Stranke modernega centra, Desusa in pa Socialnih demokratov. Za tisto, kar ste sprejeli, morate biti sedaj odgovorni in žalostno je, da pri tej koaliciji so takšna različna mnenja glede same privatizacije in dela se škoda za podjetja in pa za davkoplačevalski denar.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav članom Vlade! Spoštovane poslanke in poslanci! Pred seboj imamo predlog sklepa, ki smo ga predstavniki Poslanske skupine Desus na seji matičnega delovnega telesa zavrnili. Državni zbor je namreč julija 2015 sprejel Odlok o strategiji upravljanja kapitalskih naložb države. V njegovem petem poglavju je v drugem odstavku izrecno navedeno, da so kapitalske naložbe iz sklepa o soglasju portfeljske naložbe ter da se prodajni postopki teh družb nadaljujejo tudi na podlagi te strategije. Z opredelitvijo v strategiji, da gre za porteljske naložbe, naložbe, s katerimi lahko SDH prosto razpolaga, ter da se prodajni postopki nadaljujejo tudi na podlagi strategije, je torej vsebina sklepa o soglasju povzeta v strategiji. Sklep o soglasju je tako po mnenju Vlade kot po mnenju Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora glede na navedeno vsebinsko izčrpan, ne da bi formalno prenehal veljati, in je tako izgubil svoj neposreden pomen. Predlagana odločitev o formalnem prenehanju njegove veljavnosti, zato ne more imeti pravnega učinka. Lahko torej zaključimo, da je predlog za prenehanje veljavnosti tega sklepa kot tak nepotreben. V pravni teoriji namreč velja načelo, da predpisi praviloma veljajo, dokler niso izrecno razveljavljeni z novim predpisom ali z odločbo Ustavnega sodišča. Obstajajo pa tudi izjeme, kot so na primer predpisi za določen namen, ki se prenehajo uporabljati, ko je ta namen konzumiran, čeprav predpis ni izrecno razveljavljen. Ob tem je vseeno treba pripomniti, da bo ob odpiranju strategije oziroma sprejemanju nove strategije priložnost za ponoven razmislek o opredelitvi glede preostalih podjetij s famoznega seznama petnajstih. Ker pa se v Poslanski skupini Desus strinjamo z že omenjenim mnenjem Vlade in Zakonodajno-pravne službe, smo na matičnem delovnem telesu predlog sklepa zavrnili. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v torek, 22. 11. 2016, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 37. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA RAZPIS POSVETOVALNEGA REFERENDUMA O CELOVITEM GOSPODARSKEM IN TRGOVINSKEM SPORAZUMU MED KANADO NA ENI STRANI TER EVROPSKO UNIJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA DRUGI STRANI (CETA). Predlog za razpis posvetovalnega referenduma je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev, s prvopodpisanim dr. Matejem T. Vatovcem. Besedo dajem predstavniku predlagatelja dr. Mateju T. Vatovcu za dopolnilno obrazložitev predloga.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem! Kot rečeno, v Združeni levici predlagamo razpis posvetovalnega referenduma o trgovinsko-investicijskem sporazumu CETA, ker gre za pomemben sporazum, ki predvsem z nepredvidljivimi in negativnimi posledicami za ljudi in okolje predstavlja enega najpomembnejših vprašanj za dolgoročno prihodnost prebivalcev Slovenije. In ne le-te generacije, ampak tudi prihodnjih. Zaradi tega morajo možnost, da se o CETI izrečejo, v prvi vrsti dobiti državljanke in državljani Republike Slovenije. V ustavi jasno piše, da ima v Sloveniji oblast ljudstvo, referendum pa jasno predstavlja eno izmed oblik neposrednega sodelovanja pri upravljanju javnih, torej skupnih zadev. Žal je bila pravica do referenduma s spremembami ustave močno omejena, a kljub temu možnost za to, da se ljudje izrečejo o vprašanjih širšega pomena, še vedno obstaja. Pri posvetovalnem referendumu, ki ga predlagamo, seveda ne gre za klasični referendum, ki ga zahtevajo državljanke in državljani neposredno, ampak gre za instrument oblasti, ki ga edina lahko zahteva in razpiše za to, da preveri voljo ljudstva. S tem da možnost ljudem, da izrazijo svojo voljo in tako širi demokratične principe, na katere najbrž vsi pristajamo in prisegamo. CETA je prvi primer t. i. sporazumov nove generacije, saj ne odpravlja zgolj trgovinskih ovir, ampak odpravlja širok spekter pravil in celo preobraža način nastajanja teh regulacij, ki si jih suvereno postavljajo države oziroma so si jih do zdaj. O CETI je bila opravljena študija Centra poslovne odličnosti pri Ekonomski fakulteti glede gospodarskih učinkov. Rezultati te študije, ki temelji, to je treba poudariti, na optimističnih predpostavkah, so tako zgovorni, da jih je preprosto treba še enkrat omeniti. Simulirani skupni učinek na rast BDP bo v višini ene stotinke odstotka v 10-letnem obdobju. Povedano bolj enostavno, pozitivnih gospodarskih učinkov tako rekoč sploh ne bo. Ni treba pretirano poudarjati, kako bo sporazum CETA vplival na vsakega posameznika. Prav vsi bomo deležni slabše, manj kvalitetne hrane na policah, ki prinaša tveganja, torej tveganja, ki še niso raziskana. Na slabšem bodo lokalni pridelovalci hrane. Evropsko gospodarstvo lahko po določenih raziskavah pričakuje izgubo do 600 tisoč delovnih mest. Določbe sporazuma bodo uporabljene za pritisk na dodatno odpravljanje delavskih pravic in za slabšanje okoljskih standardov. Liberalizirane in privatizirane bodo nekatere socialne storitve, kar posledično pomeni, da bo še manjšemu delu ljudi omogočen dostop do javnega zdravstva in javnega šolstva. Te storitve bodo posledično tudi vse manj kakovostne, vse večji pomen pa bo pridobivalo zasebno izvajanje teh storitev, ki bodo jasno postale in postajale plačljive. Pred zadnjimi volitvami se stranke niso opredeljevale do vprašanj tajnih trgovinskih investicijskih sporazumov. S tem posledično niti nimajo oziroma njihovi predstavniki nimamo mandata za enostransko odločanje o tem vprašanju. Kljub slabemu informiranju je zanimanje javnosti za sporazum dokaj veliko. Da bi zadostili načelom demokratične ureditve Republike Slovenije, obstaja samo en način: da ljudstvo o vprašanju tako širokega pomena neposredno izrazi svojo voljo na referendumu. Posvetovalni referendum, ki ga predlagamo, bo ponudil možnost širšega informiranja in javne razprave o vsebini sporazuma, predvsem pa o njegovih posledicah. Tako bomo dobili jasno odločitev ljudi, ki so prvi, ki bodo posledice sprejetja takega sporazuma tudi nosili. Hkrati je posvetovalni referendum glede na dosedanja pogajanja ter proces sprejemanja in potrjevanja v nacionalnih parlamentih tudi priložnost za nekakšen popravni izpit iz demokracije in transparentnosti. Če pomeni nekritično sprejemanje sporazuma CETA po svoje suspenz demokracije, je edina stvar, ki nam preostane, da demokracijo spet oživimo, razpis tega referenduma.
Predlog za razpis posredovalnega referenduma je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Jožefu Horvatu za predstavitev poročila odbora.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospa državne sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za zunanjo politiko je na svoji 62. seji 2. novembra 2016 obravnaval predlog za razpis posvetovalnega referenduma o celovitem gospodarskem in trgovinskem sporazumu med Kanado na eni strani ter Evropsko unijo in njenimi državami članicami na drugi strani. Odboru je bil sicer dodeljen predlog za razpis posvetovalnega referenduma o trgovinsko investicijskih sporazumih CETA in TTIP, ki ga je v obravnavo predložila Poslanska skupina Združena levica, ki pa je na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe spremenila referendumsko vprašanje. Odbor je pri obravnavi upošteval mnenje Zakonodajno-pravne službe. Predstavnik predlagatelja dr. Matej T. Vatovec je dejal, da je predlog smiseln predvsem z vidika, da se državljani opredelijo do tega vprašanja, saj v predvolilni kampanji v letu 2014 nobena izmed strank v sedanji sestavi Državnega zbora ni jasno izrazila podpore ali zadržkov o podpisu sporazuma CETA. V nadaljevanju je povedal, da je bilo na ravni delovnih teles v Državnem zboru že veliko razprav o sporazumu CETA, a po mnenju predlagatelja ostaja še veliko odprtih vprašanj o pridobitvah in pomanjkljivostih sporazuma CETA. Državna sekretarka na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo Eva Štravs Podlogar je povedala, da je bil 30. 10. 2016 sporazum CETA podpisan. Predvidoma naj bil v Evropskem parlamentu notificiran 17. 2. 2017, kasneje pa naj bi stopil v začasno veljavo, čemur pa bodo sledile ratifikacije v nacionalnih parlamentih držav članic Evropske unije. V razpravi opozicijskih poslancev Poslanske skupine Združena levica in Poslanske skupine nepovezanih poslancev je bilo izraženo mnenje, da je kljub številnim razpravam in študiji MGRT o učinkih sporazuma CETA javnost še vedno premalo obveščena o vseh posledicah sporazuma, zato so menili, da je posvetovalni referendum tudi s plati razjasnjevanja obsežnega dokumenta nujen. Poslanci koalicijske poslanske skupine SMC so poudarili, da rezultat posvetovalnega referenduma ni zavezujoč. Kot izredno pozitivno so ocenili zahteve Republike Slovenije na neformalnem zasedanju Sveta za zunanje zadeve, da je CETA mešan sporazum, ki prek ratifikacije sporazuma prepoznava vlogo nacionalnih parlamentov in da bo iz začasne rabe izvzet mehanizem ICS. Izpostavljena je bila tudi vloga Republike Slovenije pri sooblikovanju besedila skupne interpretativne izjave in argumentiranem vztrajanju pri vključevanju področja rabe in zaščite vodnih virov, standardov varne hrane in vloge nacionalnih sodišč pri reševanju sporov v razmerju do ICS. Opozicijski poslanec Nove Slovenije je podprl podpis sporazuma CETA in pri tem opozoril na prizadevanja in končni uspeh nacionalnih parlamentov, da je CETA mešani sporazum, ki bo ratificiran v nacionalnih parlamentih držav članic. V razpravo se je vključil tudi vodja Sektorja za mednarodno pravo na Ministrstvu za zunanje zadeve, ki je glede predlogov opozicijskih poslancev, da bi odbor s sklepom zavezal Državni zbor k razpravi referenduma po 3.a členu Ustave Republike Slovenije, dejal, da je za razpis referenduma treba dosledno upoštevati navedeni člen, ki opredeljuje tudi pogoje za njegov razpis. Opozoril je, da se bo šele v procesu ratifikacije in po odločitvi sodišč Evropske unije lahko izrekalo, v kolikšni meri gre za prenos suverenih pravic, s tem pa se bo razjasnilo tudi vprašanje potrebne večine za sprejetje zakona o ratifikaciji. Povedal je tudi, da so se dosedanje ratifikacije trgovinskih sporazumov sprejemale z navadno večino. Ob koncu razprave je odbor na podlagi drugega odstavka 184. člena Poslovnika Državnega zbora glasoval o naslednjem predlogu mnenja: Odbor za zunanjo politiko meni, da je Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o Celovitem gospodarskem in trgovinskem sporazumu med Kanado na eni strani ter Evropsko unijo in njenimi državami članicami na drugi strani (CETA) primeren. Odbor mnenja ni sprejel. Za predlagano mnenje je glasoval 1 član odbora, proti pa 11 članov odbora. Hvala lepa.
Za predstavitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo gospe Evi Štravs Podlogar.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da za boljše razumevanje mnenja Vlade Republike Slovenije glede predloga za razpis posvetovalnega referenduma o CETA najprej predstavim zadnje stanje v zvezi s sporazumom CETA. 28. oktobra 2016 je Svet Evropske unije potrdil Sklep o podpisu in Sklep o začasni uporabi CETA ter se dogovoril, da pošlje CETA formalno v odobritev Evropskemu parlamentu. CETA je bila podpisana 30. oktobra 2016 ob vrhu EU-Kanada. Obravnava CETA v Evropskem parlamentu se bo predvidoma zaključila v drugi polovici decembra oziroma januarja 2017, najkasneje pa do 17. februarja 2017. Sporazum se bo začel začasno uporabljati, ko bosta EU in Kanada izpolnili formalne pogoje, predvidoma v začetku naslednjega leta. Še enkrat želim poudariti, da na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo ocenjujemo, da smo skupaj z ostalimi resorji dosegli zelo veliko in bili aktivni pri pogajanjih vse do konca. CETA je mešan sporazum. Sklepa o podpisu in začasni uporabi sta bila sprejeta začasno in s soglasjem. Nacionalni parlamenti bodo sodelovali pri ratifikaciji. Začasno se ne bo izvajal celoten sporazum, ampak v skladu s Sklepom o začasni uporabi samo tisti del, ki je v pristojnosti EU. Bilateralno investicijsko sodišče ICS je izvzet iz začasne uporabe, to pomeni, da se ne bo uporabljal, če ga ne bo ratificiral Državni zbor. Predvidena je reforma ICS, ki naj bi bila končana, še preden se bo sistem začel uporabljati. Dodana je referenca na nacionalna sodišča ter podana zaveza EU in Kanade, da bosta spremljali izvajanje investicijskih določb in predlagali spremembe sistema. Potrjena je bila pravno zavezujoča narava skupnega interpretativnega instrumenta EU-Kanada glede razlage sporazuma v skladu z Dunajsko konvencijo o mednarodnem pogodbenem pravu. Ta instrument bo tudi objavljen v Uradnem listu EU in Kanade. V izjavi Evropske komisije oziroma v skupnem interpretativnem instrumentu so upoštevani tudi drugi interesi Republike Slovenije, gensko spremenjeni organizmi, varna hrana in previdnostno načelo ter voda. V primeru, da nemško ustavno sodišče odloči, da je CETA v nasprotju z ustavo, ali če katerakoli druga država članica ne ratificira CETA, to pomeni, da se začne postopek ratifikacije in je ratifikacija zavrnjena in o tem obvesti uradno Svet Evropske unije, se začne postopek za odpoved začasne uporabe CETA, ki velja za vse države pogodbenice. Evropska unija in države članice bodo lahko še vedno opredelile in zagotavljale javne storitve, vključno s storitvami splošnega gospodarskega pomena, to velja tudi za javno zdravje, izobraževanje, socialne storitve, zbiranje, čiščenje in distribucijo vode. CETA te pravice državam članicam ne odvzema. Najpomembnejše koristi sporazuma so: sporazum odpravlja carine za več kot 99 tarifnih postavk, občutljivi kmetijski izdelki samo v okviru kvot perutnina in jajca ne bodo predmet liberalizacije. Znižal bo stroške testiranja proizvodov in pridobivanja produktnih certifikatov za izvoznike. Kanada bo tehnične predpise s področja vozil prilagodila predpisom Združenih narodov, kar bo zmanjšalo stroške izvoznikom. Sporazum bo olajšal članarinske postopke, odprl pa tudi trg javnih naročil v Kanadi in v njenih provincah. Aktivnosti v zvezi z izvajanjem CETA se v praksi pravzaprav šele začenjajo. Slovenija bo ostala tudi naprej ves čas aktivna. Analizirali bomo izvajanje sporazuma in učinke na Slovenijo in pripravili podjetja, da bodo lahko čim bolj učinkovito delovale na podlagi sporazuma. Državni zbor bo samostojno odločal, ali bo sporazum ratificiral. Vlada bo po objavi mnenja 2/15 sodišča Evropske unije, pričakovano spomladi leta 2017, v skladu s priporočili Državnega zbora proučila predlog za presojo skladnosti CETA določb o ICS s pravnim redom EU in se še pred zaključkom postopka ratifikacije ustrezno odločila. Če bo postopek za presojo skladnosti začela druga država članica, se bo Slovenija postopku pridružila. Belgija je, kot veste, sprožitev postopka napovedala v enostranski izjavi. Zdaj pa mi dovolite, da preidem na kratko h konkretnemu gradivu. Mnenje Vlade Republike Slovenije glede Predloga za razpis posvetovalnega referenduma [[…]]
Gospa državna sekretarka [[…]]
O Celovitem gospodarskem in trgovinskem sporazumu med Kanado na eni strani ter Evropsko unijo in njenimi državami članicami na drugi strani (CETA) Vlada ne podpira predloga za razpis posvetovalnega referenduma, ker meni, da je še prezgodaj, saj ostaja še preveč odprtih vprašanj. Dovolite, da podam obrazložitev [[…]]
Gospa državna sekretarka, prosim, na tej točki končajte, pa boste potem ta del povedali v razpravi, ni problema ampak smo omejeni.
V redu, hvala lepa.
Smo razumeli. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo gospa Violeta Tomić.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade, pozdravljeni! Naše izhodišče v Združeni levici je popolnoma jasno. O CETI mora odločati ljudstvo. Gre za preveč pomembna vprašanja o naši prihodnosti, da bi odločanje prepustili bruseljskim neizvoljenim birokratom ali pa političnim elitam v posameznih državah. Vendar pa je jasno tudi nekaj drugega. Če bi upoštevali interese prebivalcev, če bi resno vzeli zaščito okolja, če bi dejansko obravnavali vse grožnje tajnega trgovinsko-investicijskega sporazuma, če bi branili demokratične principe in suverenost Slovenije, potem bi CETO brez enega samega pomisleka gladko zavrnili. Vendar je jasno tudi nekaj drugega. Ni treba ponavljati, za kako prelomne sporazume gre v primeru CETE pa tudi TTIP in TISE, ki počasi in potihoma nastajata stran od oči javnosti. Pred dobrima dvema letoma, ko so potekale volitve za tokratni sklic Državnega zbora, je bilo besedilo sporazuma med Kanado in Evropsko unijo še uspešno skrito, javnost o sporazumu ni vedela praktično ničesar. Stranke se torej niso izjasnile o svojih stališčih do CETE oziroma do sporazumov nove generacije nasploh. V Sloveniji ima oblast ljudstvo, to še vedno piše v ustavi, in kljub temu da se ljudem jemlje vse več možnosti za odločanje, to še vedno drži. 3. člen Ustave je povsem jasen: v Sloveniji ima oblast ljudstvo, državljanke in državljani jo izvršujejo neposredno z volitvami. Referendum torej predstavlja eno izmed ključnih oblik neposrednega sodelovanja ljudstva pri upravljanju javnih zadev. Žalostno pa je, da imamo v naši državi lahko referendum o človekovih pravicah, ne moremo pa imeti referenduma o mednarodnih sporazumih, ki ogrožajo demokracijo, ekološke standarde, socialno državo in delavske pravice. In ne nazadnje tudi samo suverenost države, kolikor nam jo je sploh še ostalo. Kljub temu pa nam ostaja možnost posvetovalnega referenduma. Res je, da rezultati takšnega referenduma niso zavezujoči. Zahteva ga Državni zbor, zato da preveri voljo ljudstva, ampak zagotovo ima takšna odločitev veliko simbolno težo in tudi veliko politično moč. Posvetovalni referendum je pomemben mehanizem, je mehanizem neposredne demokracije, ki omogoča, da besedo dobijo državljanke in državljani. CETA je precedenčni primer tako imenovanih sporazumov nove generacije, ki v resnici niso prostotrgovinski sporazumi, čeprav se to nerazumevanje ali zavajanje stalno ponavlja tudi danes, saj v prvem planu ni odprava trgovinskih ovir, ampak je zaščita investitorjev. To so predvsem multinacionalne korporacije. Poleg tega CETA odpravlja širok spekter regulacij in celo spreminja način nastajanja teh regulacij, ki naj bi si jih suvereno postavljale države same. To pa pomeni znižanje okoljskih, prehranskih, delavskih socialnih in potrošniških standardov in pa izgubo zakonodajne in demokratične suverenosti države. Po podpisu CETE bo 3. člen Ustave še bolj zgolj mrtva črka na papirju. V ponedeljek je časnik Delo objavil javnomnenjsko raziskavo, ki je pokazala dve zelo važni zadevi. Prvič, ljudstvo prepričljivo nasprotuje sprejetju trgovinsko-investicijskega sporazuma s Kanado. In drugič, ljudje še vedno niso zadostno informirani o vsebini in posledicah sporazuma CETA. Ti dve dejstvi se ne izključujeta, ampak dopolnjujeta. Sporazum CETA je nastal popolnoma netransparentno, za zaprtimi vrati, tako rekoč tajno. Je izjemno obsežen, ima tisoč 600 strani s prilogami, zato ga je težko podrobno poznati. Še vedno celoten sporazum ni dostopen v slovenščini, neprevedeni sta prilogi, ki določata, katere javne storitve bodo liberalizirane in na kakšen način. Vendar je glede na v javnosti znane informacije nasprotovanje popolnoma razumljivo in tudi upravičeno. Treba je poudariti, da je Vlada podprla CETO kljub nasprotovanju s strani lokalne samouprave, velikega števila pomembnih akterjev civilne družbe, med njimi so Umanotera, Greenpeace, Zveza potrošnikov pa tudi sindikatov. 108 občin je pisalo predsedniku Vlade, Miru Cerarju, naj sprejme stališče, da Slovenija zavrača sporazum CETA. In teh 108 občin predstavlja 1,2 milijona prebivalcev Slovenije. To ni nezanemarljivo. Kako je potekal ta proces, pa je zgodba zase, ampak žal brez srečnega konca. Je zgodba o netransparentnosti, nenačelnosti in na koncu tudi veleizdaje. Vlada Mira Cerarja je povozila že sprejeta stališča Republike Slovenije, dala je soglasje k podpisu sporazuma, ki vsebuje izjemno sporen in škodljiv mehanizem izvensodnega reševanja investicijskih sporov s kratico ICS. Čeprav je sam predsednik Vlade Cerar zatrdil, da je ICS škodljiv in ga v sporazumu ne bo. Dala je glas za sporazum, ki je zelo verjetno tudi v nasprotju s pravom Evropske unije. Dala je glas za sporazum, ki ogroža naše vodne vire, ki smo jih ravno včeraj zapisali v ustavo. Če se postavimo na stališče državljank in državljanov, na stališče ljudstva, sprejetje sporazuma CETA izgleda tako, da sta bruseljska birokratska elita in vlada Mira Cerarja ljudsko prinesla naokrog. Ali če povem naravnost: CETA je nedemokratični nateg, CETA je izdaja ljudstva. Zato v Združeni levici razumemo posvetovalni referendum tudi kot popravni izpit. Če hočemo zadostiti načelom demokratične ureditve Republike Slovenije, je edini način, da ljudstvo o vprašanju tako širokega pomena neposredno izrazi svojo voljo na referendumu. Izbira pri glasovanju o predlogu za sklic referenduma o sporazumu CETA je zelo enostavna. Ali se boste postavili na stran ljudstva ali pa se boste postavili na stran korporacij in bruseljskih političnih in birokratskih elit? Hvala za vašo pozornost.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa še enkrat, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Nova Slovenija – krščanski demokrati nasprotujemo predlogu za posvetovalni referendum. V tem smislu sem tudi glasoval na Odboru za zunanjo politiko. Mi pa smo imeli pravi veliki referendum v tej državi 23. marca 2003, ko je na volišča prišlo približno milijon volivcev in približno 90 % od teh se je odločilo za vstop Slovenije v Evropsko unijo. V tem kontekstu smo tudi v lani julija sprejeti deklaraciji o zunanji politiki Republike Slovenije, za katero je tudi član Odbora za zunanjo politiko in predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez povedal, da je bil največji dosežek Državnega zbora v letu 2015. Pomembno je, da smo v tej deklaraciji napisali to, kar so ljudje na referendumu rekli, in sicer da je članstvo Republike Slovenije v Evropski zvezi naš osnovni politični in vrednostni okvir. V tem kontekstu so se države članice, tudi Slovenija, v letu 2009 odločile in dale nalogo Evropski komisiji, da sklene trgovinski sporazum in tudi investicijski sporazum z Združenimi državami Amerike in s Kanado. Torej gre za dva sporazuma, sporazum CETA, pogajanja v zvezi s sporazumom CETA so se že davno končala, zdaj je ta sporazum podpisan. Vesel sem, da sem bil zraven, in sicer na konferenci COSAC v Atenah, v času grškega predsedovanja, in sem se odločil za sopodpis pisma, ki so ga pripravili kolegi iz Nizozemske, podpisalo je ta sporazum 16 držav, podpisnikov je seveda več, in smo naslovili zahtevo na takratnega komisarja za trgovino, to je bila še Barrosova komisija, in v tej zahtevi zahtevali, da sporazum CETA in tudi TTIP dobita status mešanega sporazuma, kar pomeni, da morata biti ratificirana v nacionalnih parlamentih. Vesel sem, da je komisija temu prisluhnila. Mi se bomo gotovo najbolj poglobljeno ukvarjali s sporazumom CETA, ko bo na mizi na predlog vlade Zakon o ratifikaciji trgovinskega sporazuma CETA. Če pa že govorim o referendumih in je dejansko veliko na žalost tudi neresnic posejanih v evropsko in slovensko publiko okrog CETE in če že govorimo o referendumih, potem se moramo odločiti z nekim konsenzom, ali bomo imeli referendum, da bo Slovenija sploh podpirala trgovinske sporazume. Imamo jih že veliko in ICS, ki naj bi bil zdaj neka grozna zadeva, je že davno, davno uveljavljen. Ampak po eni strani govorimo, da skrbimo in moramo v Evropi in seveda tudi v Sloveniji skrbeti za mlade, za nova delovna mesta in vsi tukaj dvignemo roko, na drugi strani pa želimo imeti neko omejeno poslovanje, torej nismo za trgovinske sporazume. Ali pa je treba povedati, s kom pa smo. Če nismo s Kanado, če nismo za poslovanje z ZDA – s kom pa smo? Potem se moramo tukaj dogovoriti in doseči neki nacionalni konsenz. Mi smo trdno prepričani, in vsi argumenti govorijo o tem, da je trgovinska menjava dobra stvar. Tudi zato če želimo mladim dobro perspektivo, dobro prihodnost. Ker prihodnost Evropske unije je vezana na prihodnost mladih. Če mladi ne bodo imeli prihodnosti, tudi Evropska unija ne bo imela prihodnosti. Danes smo mi kljub temu, da ima Evropska unija velike težave, ampak kljub vsemu smo, večkrat pravim, najboljša združba, asociacija držav in narodov na svetu. Če pogledam gospodarski aspekt, vidim naslednje, da 500 milijonov ljudi, torej 7 % človeštva, ustvari skoraj četrtino svetovnega BDP. 7 % pa, če sem točen, 24 %. To je kar dobro. Strahovi glede prevlade multinacionalk so po našem prepričanju neutemeljeni. Tukaj je treba opozoriti, da imamo tudi slovenske multinacionalke. Ali jih bomo izgnali, če imamo strahove pred njimi? Res je, da bodo vlagatelji lahko tožili države le pod določenimi pogoji. Gre za to, da nobena dražba ne sme uvesti ukrepov, s katerimi bi v neenakopraven položaj spravila tuje vlagatelje. Ti ukrepi so zelo natančno navedeni. Tako tudi mora biti. Protekcionizem in monopoli odpadejo. To se pravi, če bi sprejeli v Državnem zboru Zakon o davku od dohodka pravnih oseb, kjer bi bila stopnja recimo 19 %, za tuje vlagatelje pa recimo 22 %, bi se najbrž država znašla na tem arbitražnem sodišču. Velike korporacije bodo preživele s CETO ali brez CETE. Pomagati moramo predvsem majhnim podjetjem. Ta bodo imela s CETO večje možnosti. Pa ne govorimo samo o podjetjih, ampak tudi o posameznikih. Diploma s slovenske fakultete bo na primer avtomatično priznana tudi v Kanadi. Ali je to kaj slabega? Veliko je govora glede vode. Vesel sem in zadovoljni smo v Novi Sloveniji, da je prav slovenska vlada uspela v interpretativni izjavi z dikcijo, kjer so pitne vode posebej zaščitene. Če pa govorimo o vodi, potem je le treba pogledati in se morda usesti z učenci 8. razreda osnovne šole, ki se učijo o Kanadi in vam bodo povedali, da je Kanada zelo vodnata država in da ima veliko čiste vode in veliko pitne vode. Ni strahu, da bi Kanadčani Slovencem odpeljali pitno vodo. Če že kakšne strahove gojimo in z njimi zastrupljamo slovensko publiko, potem to prosim ne z vodo. Poseben člen sporazuma pravi, da ima vsaka stran pravico, da zaščiti in ohrani svoje vodne vire. Nič v tem sporazumu ne zavezuje ene ali druge strani, da bi dovolila uporabo vode v komercialne namene. Grožnje, da bodo kanadske korporacije izkoriščale našo vodo, so rojene na krilih populizma. Tudi pravila glede arbitražnega sodišča so zelo natančno določena. To ni neko vaško sodišče nekih naključno izbranih ljudi, ki bodo pod vplivov velikih korporacij sodili v prid teh velikih korporacij. Gre za resen sistem, ki, kot sem že povedal, je definiran v mnogih trgovinskih sporazumih in tudi deluje. Pogoji za sodnike so jasno določeni. Zelo všeč mi je tudi, da bodo vsa sojenja javna, transparentna. Kdorkoli bo lahko spremljal njihovo delo, bo to lahko spremljal. Naj zaključim. Spoštovane gospe in spoštovani gospodje! Vgrajeni so vsi varovalni mehanizmi. CETA ne bo zrušila evropskih standardov glede okolja, glede hrane, glede varne hrane, torej tistih standardov, ki smo si jih sami postavili. Zgodilo se ne bo nič, kar mi nočemo, da bi se nam zgodilo. Morda pa bo kakšna žilna opornica cenejša, kot jo danes plačujemo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav še enkrat, kolegice in kolegi! Tudi v naši poslanski skupini ocenjujemo, da je prav, da ljudje povedo svoje mnenje. Včeraj smo sprejemali spremembo ustave in bili neskončno ponosni, da smo to lahko naredili, da smo vodo zapisali v ustavo. Veliko med vami, ki ne podpirate referenduma v povezavi s sporazumom CETA, vas je včeraj poudarjalo, da smo slišali voljo ljudi, da upoštevamo to, kar ljudje želijo. Na tem mestu se ne želim opredeljevati do primernosti ali neprimernosti trgovinskega sporazuma, želim pa jasno povedati, da ocenjujemo, da je prav, da ljudem damo možnost, da se do tega opredelijo. In prav referendumski čas bi bil priložnost, da tisti, ki verjamete, da je ta trgovinski sporazum dober, jim to tudi poveste in jih prepričate, da je CETA nekaj, kar bo izboljšalo njihova življenja v prihodnosti. Vse smo lahko slišali, od tega, da bi moral biti referendum prej, do tega, da naj počakamo do konca in bo pravi zakonodajni referendum, obvezujoč, pokazal voljo ljudi. Ali mislite, da ne bo takrat prepozno? Mislite, da ni bolj smiselno z referendumom zdaj iti med ljudi, jim povedati jasno in glasno, kaj v tem sporazumu piše, jih ozavestiti, da je to nekaj, kar bo pozitivno vplivalo na njihova življenja, in ne čakati čisto do konca, ko bomo stvar pripeljali res do pike in takrat naj ljudje povejo, ne, ne strinjamo se s tem? Takrat bo Slovenija res popolnoma nekredibilna država. Še imamo čas, še lahko premislimo o tem, da je smiselno Slovenke in Slovence vprašati in konec koncev tudi prepričati, da je CETA neka dobra stvar, ki jim prinaša pozitivne stvari, pozitivne spremembe v prihodnosti. Do glasovanja je še vedno čas, da spremenite svoje mnenje. Kot pa sem že povedala, v naši poslanski skupini ocenjujemo, da je prav, da ljudem damo možnost, da se odločajo o tako pomembnih stvareh.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Kamal Izidor Shaker.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Današnja obravnava predloga za razpis posvetovalnega referenduma je še ena od mnogih razprav o Celovitem gospodarskem in trgovinskem sporazumu med Kanado na eni strani ter Evropsko unijo in njenimi državami članicami na drugi strani, bolje poznanem pod kratico CETA. Te razprave so se razplamtele v obdobju pred podpisom sporazuma med Evropsko unijo in Kanado. Glede na to, da gre za obsežen in izjemno kompleksen sporazum, v Poslanski skupini Stranke modernega centra sleherno razpravo, ki pripomore k boljši informiranosti in razumevanju učinkov sporazuma, vidimo kot nadvse dobrodošlo. Obžalujemo pa, da je razprava o CETI bila in ostaja zasenčena z dezinformacijami ter vzbujanjem negativnih čustev, celo zavajanj pri ljudeh. Vsi poskusi argumentirane razprave so zbledeli v začaranem krogu negativnega javnega mnenja, ki ga poganja del politike, ki je vnaprejšnje nasprotovanje CETI in trgovinskim investicijskim sporazumom na splošno priložnostno pretvoril v svoj politični program. Slednje je žal slaba napoved tudi za današnjo razpravo o predlogu za razpis posvetovalnega referenduma o sporazumu CETA. Znova in znova poudarjamo, da v Poslanski skupini Stranke modernega centra nismo odvetniki tega sporazuma ali pa kateregakoli drugega prostotrgovinskega sporazuma. Daleč od tega. Do besedila CETA, ki je bilo dokončno oblikovano leta 2014, smo, preden smo zasedli svoja poslanska mesta v Državnem zboru, izražali številne pomisleke. Naši pomisleki so se nanašali prvenstveno na vlogo nacionalnih parlamentov v procesu sprejemanja sporazuma, vsebinsko pa smo imeli največje zadržke glede investicijskega dela sporazuma z mehanizmom za reševanje sporov ICS, kot njegovem najbolj spornim elementom. Jezička na tehtnici naše, še zdaleč ne samoumevne podpore podpisu sporazuma sta bila dva. Najprej ta, da je bila CETA iz sporazuma v izključni pristojnosti Evropske unije preoblikovana v mešan sporazum. To pomeni, da je bilo za podpis sporazuma treba pridobiti soglasje vseh 28 držav članic Evropske unije in da sporazum ne bo veljal, dokler ga ne ratificira parlament sleherne države članice Evropske unije. Če skrajno poenostavimo, to pomeni, da se to ne bo zgodilo brez nas, ki sedimo tukaj. Da bi lahko sporazum veljal v Kanadi in Evropski uniji, ga bo moral potrditi tudi ta državni zbor. Še enkrat poudarjam, ta državni zbor. Ključni dejavnik za našo podporo so bila dodatna zagotovila glede pomena posameznih določb sporazuma CETA, ki so bila podana s sprejetjem interpretativnega instrumenta po zaslugi Republike Slovenije in skupine podobno mislečih držav. Interpretativni instrument je pravno zavezujoč dokument, ki določa razlago najbolj občutljivih določb sporazuma. Za nas in našo državo so bila ključna tri področja, ki jih z referenco na natančno določene člene v CETI naslavlja le-ta. Najprej je to zaščita vode oziroma vodnih virov. V besedilu skupne izjave je namreč zaradi zahteve Slovenije bilo vključeno posebno poglavje Voda, ki zagotavlja, da Kanadi, Evropski uniji in njenim državam članicam ni treba dovoliti uporabe vode v komercialne namene. CETA v polnosti ohranja pravico pogodbenic, da odločajo, kako bodo uporabljale in varovale svoje vodne vire. Določbe CETA so torej v celoti skladne s pravico do vode, pravice, ki je za nas ustavnega pomena. To smo tudi dokazali včeraj s sprejetjem dopolnila k slovenski ustavi. Še več. Z vključitvijo v skupno interpretativno izjavo je naš poudarek pravici do vode bil prenesen tudi na agendo Evropske unije in Kanade. V skupni izjavi je prav tako zapisano, da se ne bodo znižali standardi na področju varne hrane in da bodo morali vsi uvoženi proizvodi še naprej izpolnjevati zahteve domače zakonodaje. Skupna izjava prav tako zagotavlja, da se investicijski spori lahko rešujejo tudi pred nacionalnimi sodišči, medtem ko bo ICS podvržen koreniti reformi, še preden se bo začel uporabljati v praksi. S soglasjem za podpis referenduma CETA, ki smo ga lahko dali na podlagi teh zagotovil, pa v Poslanski skupini Stranke modernega centra nismo priložili glasov podpore ratifikaciji. Sprejemanje te odločitve je še zelo daleč in najverjetneje sega v obdobje, ko nasprotovanje sporazumu CETA ne bo več samo modni trend in zrak v balonu priljubljenosti posameznih političnih obrazov. Predlog glede ratifikacije CETA bo nujno padel v okoliščine, v katerih bodo znani učinki začasne uporabe trgovinskega dela sporazuma, napovedana presoja skladnosti sporazuma CETA s temeljnimi pogodbami EU, predlogi reform mehanizma ICS in na podlagi teh realnih podatkov opravljena analiza priložnosti sporazuma CETA za slovensko gospodarstvo. Vse te okoliščine so ključne za vsebinsko kvalitetno odločanje, ki ga bo moral opraviti Državni zbor v aktualni ali zelo verjetno v popolnoma novi zasedbi, glede uveljavitve sporazuma CETA v Republiki Sloveniji in s tem v celotni Evropski uniji, pa tudi vKanadi. Medtem ko si od današnje razprave z ozirom na razprave v okviru pristojnih delovnih teles težko obetamo pretirano poglobljenost, pa bo ta neizogibna za doseganje dvotretjinske večine poslancev Državnega zbora, ki jo bo glede na določila iz 3.a člena Ustave Republike Slovenije treba zagotoviti za ratifikacijo sporazuma CETA. Isti člen Državnemu zboru tudi daje možnost, da se pri tem nasloni na mnenje volivk in volivcev ter v zvezi s CETA razpiše referendum z zavezujočim izidom. Tega mnogo preuranjenega predloga za testiranje javnega mnenja v zvezi s CETA za izvedbo posvetovalnega referenduma, ki ga imamo danes na dnevnem redu in ki ne bi imel nobene dodane vrednosti z izjemo nepotrebnih stroškov, ki bi pri tem nastali, v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo magistrica Julijana Bizjak Mlakar.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci in drugi prisotni! Predstavniki Poslanske skupine Desus smo naklonjeni demokratičnim postopkom in najširši vključitvi prebivalstva v odločanje o vseh zadevah, ki so zelo pomembne za življenje ljudi. Referendum je najvišji izraz demokracije, vendar morajo biti zanj izpolnjeni pogoji, da lahko ljudje o njegovi vsebini sploh odločajo, kar pa v tem trenutku pri sporazumu CETA še ni zagotovljeno. Zato posvetovalnega referenduma še ne moremo podpreti. Prav pri pripravi trgovinskega sporazuma CETA je doslej umanjkala dosledna preglednost priprave sporazuma, saj je priprava le-tega potekala dolgo časa v tajnosti, poleg tega pa je CETA obsežen in zahteven sporazum, kar predstavlja težavo za morebitno odločanje o sporazumu na referendumu. Glede na to, da sorazmerno drag predlagani posvetovalni referendum, če bi ga izvedli že sedaj za poslance, ki bodo odločali o ratifikaciji sporazuma, ne bi bil zavezujoč, smo v Poslanski skupini Desus naklonjeni izvedbi referenduma tedaj, ko bodo zanj izpolnjeni pogoji. V stranki Desus torej nikakor ne izključujemo možnosti, da bi bil lahko v prihodnosti izveden posvetovalni referendum glede ratifikacije sporazuma CETA, menimo pa, da kompleksnost obravnavane problematike predstavlja težavo za pripravo celovite podlage za morebitno odločanje na referendumu. Kljub temu, da je sporazum dostopen na spletu, namreč ostaja še veliko odprtih zadev. Tako še vedno čakamo na odločitev Sodišča Evropske unije o zadevi Mnenje 2/15. Opravljena mora biti potencialna presoja skladnosti CETA oziroma tovrstnih sporazumov s pravnim redom Evropske unije. Številnim državam se zdi sporen mehanizem za reševanje sporov med investitorji in državami, imenovan ICS, s katerimi bi tuje multinacionalke in investitorji zaobšli sodišča posameznih držav. Pred ratifikacijo sporazuma v Državnem zboru pričakujemo od naše vlade tudi študijo glede realizacije učinkov sporazuma CETA na slovensko gospodarstvo. Pridobiti je treba tudi informacije, kakšni bodo vplivi na področje okolja, pa tudi na javne storitve, kot so zdravstvo, šolstvo in sociala, pa tudi vpliv na kmetijstvo, delovno-pravno varnost naših državljanov in podobno. Zavedamo se pomislekov, ki se pojavljajo v javnosti in tudi v strokovnih krogih, zato se zavzemamo za previdnost pri sprejemanju sporazuma CETA s Kanado, saj bi ta lahko predstavljal bodoči model za sklepanje podobnih sporazumov med Evropsko unijo in drugimi državami. V Poslanski skupini DeSUS se zavzemamo za socialno državo, predvsem pa za zaščito najranljivejših skupin. Zato nam ni vseeno kaj se s sporazumom dogaja. Nedopustno bi namreč bilo, če bi ljudem s sprejetjem tega in morda v prihodnosti še drugih podobnih sporazumov, odvzeli kakršnokoli možnost, da bi se njihov glas še kdaj slišal. V Poslanski skupini Desus torej menimo, da bi bil razpis posvetovalnega referenduma smiseln, vendar tedaj, ko bodo izpolnjeni vsi pogoji za kvalitetno razpravo in odločanje ljudi, ki bi se referenduma udeležili. Z referendumom, pa čeprav posvetovalnim, bi se omogočilo, da bi se o zadevah, ki se tičejo ljudi, državljanke in državljani lahko tudi izrekli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, spoštovana državna sekretarka s kolegi, kolegice in kolegi, vsem lep pozdrav! Pogajanja in sprejemanja in morebitna ratifikacija prostotrgovinskega sporazuma med Evropsko unijo in Kanado tako imenovano CETA že nekaj let vzburja velik del evropske javnosti. Gre za sporazum, ki odstranjuje večino carinskih, trgovinskih in administrativnih ovir, ki ovirajo trgovanje, investicije in opravljanje storitev med obema velikima prostora. To ni ne prvi in ne edini trgovinski sporazum, ki ga sklepa Evropska unija, vendar v javnosti močno odmeva predvsem zaradi štirih razlogov. Prvi je njegovo časovno sovpadanje s pogajanji o drugem, za vse nas bistveno manj sprejemljivem sporazumom Evropske unije in Združenih držav, to je TTIP. Drugi je povsem upravičena rastoča skepsa do globalizacija, saj mnogi tudi v razvitem svetu niso deležni njenih koristi, hkrati pa na lasti koži čutijo negativne posledice. Tretji je dejstvo, da smo vsi državljani Evropske unije bistveno premalo informirani o natančni vsebini sporazuma ter razlikah med začasno in trajno uporabo. Četrti in po našem mnenju najpomembnejši razlog pa je dejstvo, da je Evropska komisija, ki na evropski strani vodi pogajanje, storila bistveno premalo, da bi javnosti jasno in razumljivo komunicirala rešitve in predvidene posledice za ljudi. To je po našem mnenju glavni razlog za nezaupanje, ki ga moramo vsi vzeti resno, ter se iz njega tudi kar naučiti. Ljudje zahtevajo transparentnost pri sprejemanju odločitev, ki vplivajo na njihova življenja. Upamo, da bo ta razprava dala prispevek tudi v tej smeri. Ob legitimnih predlogih, kakršen je na mizi, moramo zato nujno pojasniti, o čem točno se odloča sedaj ali bolje rečeno, o čem točno se je odločalo takrat, ko so predlagatelji svojo zahtevo posredovali Državnemu zboru. Konec oktobra je medijsko pozornost zasedel pričakovani vrh Evropska unija-Kanada, na katerem bi moralo priti do podpisa o začasni uporabi sporazuma. Kaj to pomeni? To pomeni, da bi sporazum sicer začel veljati, vendar brez določil, ki so s pojasnilno izjavo izključene. To pa predvsem pomeni, da posebnih sodišč, dokler sporazuma ne ratificirajo vsi nacionalni parlamenti, ne bo. Sporazum pa z vsemi svojimi dodatki, ki varujejo javni interes, delavske pravice in okoljske standarde, v začasno uporabo stopi v veljavo. Preden se dotaknemo vsebine sporazuma, je treba pojasniti, da je njegova vsebina sestavljena iz dveh delov. Prvi je obsežen in strokovno zahteven dokument na tisoč 600 straneh, ki je javnosti sicer dostopen že od leta 2014, a je za marsikoga nesprejemljiv ne le zaradi svoje izjemne zahtevnosti, temveč tudi zaradi nekaterih rešitev, ki so preprosto nesprejemljive. Tukaj gre predvsem za uvedbo posebnih arbitrarnih sodišč za reševanje investicijskih sporov med podjetji in državami. Drugi del pa je bil dodan kasneje in je prav tako del sporazuma. Gre za tako imenovano pojasnilno izjavo, o kateri sta se pogajala Evropska komisija in kanadska vlada. V njej pa sta pomembna predvsem dva sklopa določil. Določene so panoge, na katerih od držav ni mogoče zahtevati, da na njih sprostijo trg. Mednje tako tudi zaradi aktivnega dela evropskih Socialnih demokratov sodijo šolstvo, zdravstvo, javne in socialne storitve, varna hrana in – tudi zaradi posebnega truda slovenske vlade – oskrba s pitno vodo. Vse te panoge so s sporazumom trajno zaščitene. Drugi pa je dogovor, da arbitražnih sodišč v času začasne uporabe ne bo. Za vso razsojanje o sporih bodo pristojna nacionalna sodišča držav članic. Zakaj večina javnosti tega ne ve, ne razume in ne verjame? Prav zaradi prej omenjenega razloga, da je bila komunikacija s strani tistih, ki so na evropski ravni vodili pogajanja, pomanjkljiva. Seveda je razumljivo, da je v pogajanjih potrebna določena stopnja zaupnosti, a ko se pogajanja bližajo koncu ter potrditvi strani s predstavnikov ljudstva, je treba položiti karte in argumente na mizo. Tukaj je Evropska komisija storila bistveno premalo. Vendar dokler je sporazum le v začasni uporabi, posebnih sodišč za podjetja ne bo, trajno pa so zaščitena za nas pomembna področja: šolstvo, zdravstvo, javne storitve, varna hrana in pitna voda. Poudariti je treba, da se podobni pomisleki kot pri nas pojavljajo tudi v drugih državah in regijah. Tudi Valonija ni edina izjema. Vse nas skrbi in trenutno kaže, da precej držav nima nikakršnega namena ratificirati sporazuma CETA v svojih parlamentih. Hkrati pa očitno ni veliko držav, ki bi nasprotovale začasni uporabi sporazuma. Glavni vsebinski razlog: posebna sodišča za korporacije so namreč iz njega izključene. Če sklenemo, kaj to pomeni za nas. To pomeni, da ohranjamo svojo suverenost in da smo zaščitili svoje interese. Pomeni tudi, da je vendarle treba dati priznanje vsem tistim, ki so se trudili, da sporazum postane bolj sprejemljiv tudi z vidika zaščite pitne vode kot javnega dobra, o kateri smo odločali včeraj. Tudi pri odločanju o CETI, bo imel glavno besedo Državni zbor in ljudstvo, ko bo prišlo do tega. Socialni demokrati sicer menimo, da se ne bi smeli odločati o trajni obliki sporazuma, dokler so v njem nadnacionalna sodišča, ki nam jemljejo suverenost. Pri tem vztrajamo, kakor vztrajamo vedno, ko gre za delavske pravice, okoljske standarde, zaščito javnega interesa, šolstvo, zdravstvo in javne storitve kot javne službe, pravico ljudi, da jim sodijo njihova sodišča po njihovih zakonih. O morebitnem razpisu referenduma pa je bolj smiselno odločati, ko in če bo ta na dnevnem redu. Še posebej zato, ker bo očitno pred tem prišlo še do dodatnih pogajanj. Takrat bo referendum lahko pomenil tudi pravno zavezo za odločevalce. Do tedaj pa pomeni le promocijo posameznikov, ne prispeva pa k dobrim odločitvam. Zato Socialni demokrati ne bomo podprli razpisa posvetovalnega referenduma o sporazumu CETA. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu za razpis posvetovalnega referenduma. Za besedo je prosila predstavnica Vlade gospa Eva Štravs Podlogar, državna sekretarka. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dovolite, da dodatno obrazložim mnenje Vlade Republike Slovenije, zakaj ne podpira predloga za razpis posvetovalnega referenduma. CETA je podpisana, je mešane narave in je zato tudi predmet nacionalne ratifikacije. Imela bo učinek na globalne trgovinske tokove, na Evropsko unijo, na države članice EU in vsekakor tudi na gospodarske subjekte in posameznike v Sloveniji. Vlada podpira poglobljeno javno razpravo, ki vključuje strokovne vidike, vendar ocenjuje, da večplastnost problematike v tem trenutku predstavlja težavo za pripravo celovite podlage za morebitno odločanje na referendumu. Sporazum je v celoti dostopen v slovenščini, tudi vse izjave, ki so bile kasneje dogovorjene, in tudi interpretativni instrument. Še vedno niso znani konkretni učinki samega izvajanja sporazuma CETA. Zaveza Vlade pa je, da bo narejena analiza o izvajanju sporazuma in učinkih tako na Slovenijo kot na slovensko gospodarstvo. Sodišče Evropske unije še ni podalo mnenja glede skladnosti CETE s pogodbami EU glede bilateralnega investicijskega sodišča. Nemško ustavno sodišče še ni odločalo o skladnosti CETE z nemško ustavo. Mnenje 2/15, kar je bilo danes že izpostavljeno, Sodišče Evropske unije bo sprejelo mnenje o obsegu izključne pristojnosti EU na področju investicij, pravice intelektualne lastnine, transporta, trajnostnega razvoja in o pravni naravi sporazuma s Singapurjem, kar bo imelo neposreden vpliv tudi na CETO. Tega stališča ne pričakujemo pred marcem 2017. Začetek začasne uporabe je vezan na potrditev CETE v Evropskem parlamentu, potrditev v Kanadi, izmenjavo not in določitev datuma začasne uporabe. Vsi ti postopki bodo predvidoma zaključeni v naslednjih mesecih. Vlada je zaradi vseh zgoraj navedenih razlogov sprejela stališče, da predlaganega razpisa referenduma ne podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj dr. Matej Tašner Vatovec.
Hvala, predsedujoči. Kot običajno se lahko in moram odzvati na določen potek razprave, ki se je do sedaj odvijala. Prvi argument je ta, da ni možno v tem trenutku podpreti tega referenduma, ker je prezgodaj, ker je premalo informacij, ker bomo pravzaprav začeli ugotavljati, kakšni so učinki in kaj pomeni izvajanje tega sporazuma, šele takrat, ko bo začel začasno veljati in ko se bodo začeli kazati prvi učinki. To je precej absurden argument. Če ni dovolj informacij, če ne vemo pravzaprav, kaj prinaša ta sporazum, zakaj smo ga že podpisali, in bomo čakali na to, kako se bodo stvari odvile, in upali na najbolje. Medtem ko številne študije, tista, ki jo je naročila Vlada, tista, ki jo je naročila Evropska komisija, in druge institucije, tudi evropske, kažejo praktično neobstoječe gospodarske učinke in tudi določene negativne posledice. Tako je s tega vidika argument o prezgodnjem času za ta referendum popolnoma nesmiseln. Ampak po drugi strani bi si upal trditi, da je morda celo prepozno. Ta referendum bi morali verjetno imeti, še preden je Vlada tik pred zdajci poslala mnenje oziroma stališče do podpisa tega sporazuma, in na nek način omogočiti, da se jasen signal da že takrat. Ampak, dobro, običajno se reče, da nikoli ni prepozno, in s tem lahko vsaj omogočimo, da ljudje jasno povedo, ne samo preko javnomnenjskih raziskav, ampak tudi na nekoliko bolj resnem instrumentu, torej referendumu, svoje stališče in svoje mnenje glede tega. Rečeno je bilo tudi, ali s tem, ko zdaj predlagamo ta posvetovalni referendum, moramo tudi odpreti vprašanje, ali je Republika Slovenija sploh za trgovinske oziroma mednarodne trgovinske sporazume. Rečeno je bilo, da je ICS že del številnih sporazumov. To seveda ne drži. Če že, je v nekaterih podobnih sporazumih vsebovan mehanizem ISDS, ampak to niti ni tako pomembno. Vlada oziroma predstavniki Vlade ves čas vztrajajo in opozarjajo na to, da gre za prvega v tako imenovani novi generaciji mednarodnih trgovinskih sporazumov. Tako enačenje CETE z vsemi dosedanjimi mednarodnimi trgovinskimi sporazumi popolno zavajanje in nič drugega. Gre za sporazum, ki prinaša nove oblike, ki prinaša nove obvode in predvsem odpira vrsto novih vprašanj, ki jih do sedaj v podobnih sporazumih ni bilo. Govora je bilo tudi o tem, da je trgovinska menjava dobra stvar in da je nekaj, za kar si moramo prizadevati. Ampak tu je treba še enkrat in ponovno poudariti, CETA ni zgolj sporazum, ki spodbuja trgovinsko menjavo. Gre za sporazum, ki močno vpliva oziroma bo vplival na upravljanje cele vrste zadev, ne samo trgovine, ampak tudi pravzaprav izvajanje storitev, danes javnih storitev, in še cel kup drugih stvari, ki niso tako preproste in jih ne moremo s tako lahkoto jemati. In še mogoče kot zelo obrobna opomba. Trgovinska menjava je lahko morda dobra stvar, ampak včasih pokaže tudi zelo slabe vidike, kot je recimo podpiranje tako imenovanih sweatshopov ali v primeru Izraela, kjer mi prosto v Evropski uniji kljub določenim zavezam kupujemo recimo izdelke z okupiranih ozemelj in se nihče ne zmeni za to, kaj je za temi izdelki, torej nečloveško izkoriščanje in nasilje. Nek kombiniran odziv oziroma to, na kar se je več ljudi opiralo, je to, da ICS je del tega sporazuma, ampak da postavlja neke jasne in točno določene pogoje, ki so dovolj normalni ali razumljivi, da je sprejemljiv. To, da je ICS na nek način zaščiten s tem, da ima jasen pogoj, da se lahko uporabi, ko država spravi v neenakopraven položaj tuje vlagatelje, je kratko malo za lase privlečeno. Imeli smo že primere takšnih mednarodnih arbitraž recimo v Egiptu, kjer je vlada zvišala višino minimalne plače in je takrat Veolia, ki je investirala v Egiptu v prevoze, preprosto tožila državo ravno zaradi tega razloga. In to so pasti, ki jih prinaša CETA, in to so pasti, do katerih moramo biti skrajno previdni. Zaradi tega še enkrat poudarjam, da je bila velika napaka oziroma prva velika napaka že storjena, ko je naša vlada sploh podpisala ta sporazum, ker – tega ne smemo pozabljati – sporazum vsebuje to določbo, vsebuje ICS. Do skupne interpretativne izjave sicer še pridem, ampak tudi tam, kako je formuliran zadržek do tega mehanizma, ni dovolj velike varovalke za to, da bi se zaščitili pred takimi situacijami. Ena od točk razprav je bila voda. Včeraj smo zapisali pravico do vode v ustavo. Zakaj? Jaz mislim, da je bil to tudi deloma odziv na takšne mednarodne sporazume. To so poudarili tudi določeni predstavniki strokovne komisije, ki je pripravljala osnutek zakona, torej ustavni pravniki, ki so izrecno povedali, seveda moramo vpisati vodo v ustavo tudi zaradi grožnje, ki jih prinašajo sporazumi, kakršna sta CETA in TTIP. Včeraj smo naredili nekaj, po drugi strani pa rinemo brezglavo v nekakšno past, ki jo predstavljajo ti sporazumi. Tu je ključen en vidik. Rečeno je bilo, da sporazum ščiti vodo, ščiti vodne vire, da dodatno skupna in tudi enostranska interpretativna izjava, ki jo je Slovenija dala, še dodatno pojasnjuje to, kakšen pomen daje Republika Slovenija vodi in vodnim virom. Ampak apologeti CETE in tisti, ki sicer niso njeni odvetniki, ampak jo močno podpirajo, pozabljajo na eno nianso, in to je, da določbe sporazuma CETA kot investicijo ali naložbo opredeljujejo tudi koncesijo, podeljeno za raziskovanje ali črpanje naravnih virov – in s tem tudi vode. In tiste koncesije, ki so že danes podeljene glede vode v Republiki Sloveniji, se vsaj lahko po besedilu sporazuma CETA interpretirajo kot taka investicija, kot taka naložba in s tem odpirajo dve možni poti. Ena je ta, da se nadaljuje podeljevanje koncesij, kar bo zdaj v nasprotju z ustavo, druga, da se te koncesije omejijo, prekinejo in jasno zapademo v tisti najbolj črn scenarij, to je ustrezna podlaga za tožbo pred ICS. Včeraj smo delali nekaj, kar se tiče sporazuma CETA, pa počnemo ravno nasprotno. Kar se tiče negativnega mnenja, ki bi se naj v zadnjih nekaj mesecih vzpostavilo v javnosti. Naj samo poudarim, tri in pol milijona državljank in državljanov Evropske unije je že podpisalo peticijo proti takšnim sporazumom. Preden je prišlo do podpisa, preden se je tako široka javna razprava, o kateri govorijo nekateri, sprožila. Ne gre za neko podpihovanje oziroma trošenje dezinformacij v javnosti določenih skupin, ampak gre v prvi vrsti za neko težavo, ki jo je prepoznala najprej in prva civilna družba. Po eni strani okoljevarstvene organizacije, po drugi strani druge, tudi potrošniške organizacije, ki so prepoznale predvsem zaradi skrajne tajnosti in netransparentnosti teh pogajanj in sprejemanja tega sporazuma določene pasti. In to smo videli potem tudi z različnimi pristopi, ki so jih te organizacije ubrale, med drugim tudi s t. i. liki, torej temi žvižgaškimi razkritji določenih dokumentov. Tu ne gre za noben populizem, kot nekateri trdijo, ali širjenje strahu, ampak gre za pravzaprav, jaz bi rekel, kar en krik državljank in državljanov Evrope, ki govorijo v prvi vrsti Evropski komisiji, torej skrajno nedemokratični instituciji, ki ni izvoljena, ni predstavniška, ampak sledi tisto, kar so takti določenih interesov, predvsem kapitalskih in finančnih, ki si želijo seveda samo eno, in to je dobiček. In tu je osnovna težava tega. Zdi se mi nekoliko podcenjujoče reči, da gre za jahanje na valu nekih dezinformacij, ampak tu v prvi vrsti moramo prisluhniti državljankam in državljanom celotne Evropske unije, ne samo Slovenije, in jim tudi dati glas. Kar se tiče skupne interpretativne izjave, morda je bila potrjena pravno zavezujoča narava, ampak to ni bistvo. Bistvo je, kako je ta skupna interpretativna izjava napisana. Ta interpretativna izjava ni nič drugega kot nek preprost poskus pomiritve javnosti, nek promocijski bilten, če ga naj tako imenujem, nekdo je celo rekel, da nima večje vrednosti kot kakšen turistični letak, ki skuša pomiriti javnosti, ki skuša povedati, glejte, saj se pravzaprav vsi na obeh straneh strinjamo, da so določeni vidiki, ki so problematični in jih bomo s tem uredili. Ampak čisto konkretno glede primera arbitražnega sodišča oziroma ICS. Notri je jasno zapisano, da lahko investitor izbira. Lahko izbira med nacionalnimi sodišči, lahko pa izbira tudi ICS. Torej mednarodni tribunal za reševanje sporov. Vprašanje, ki ga postavljam in je popolnoma retorično, upam, da bo njegovo sporočilo jasno razumljeno, je: kateri investitor bo šel prek dolgotrajnih postopkov nacionalnih sodišč, če ima možnost izbire ekskluzivnega, luksuznega sodišča, ki deluje običajno, kot je bilo to videno v zadnjih časih v večini primerov ali skoraj vseh primerih, v korist investitorjev? Tako da to ni nobena pravna zaveza za to, da se ICS omeji. Eden od vidikov, ki so ga nekateri izpostavljali, je, na tej točki bom zaključil, zakaj zdaj v posvetovalni referendum, ki je nezavezujoč, ki pravzaprav nima nobene teže, če bo lahko v prihodnosti, ko bo prišel zakon o ratifikaciji tega sporazuma, razpisan ustavni referendum, če ga naj tako imenujem, skratka referendum po 3.a členu Ustave, ki omogoča zavrnitev ratifikacije mednarodnih sporazumov. Jaz se tu samo sprašujem, kdo garantira, da bo kdorkoli je pristojen za to, določil, da bo sporazum takšne narave. Sporazum, ki spada pod določbo 3.a člena, ki govori o tem, da prenaša Republika Slovenija del svoje suverenosti na mednarodne institucije. Ključno vprašanje je sporazum med Evropsko unijo in Kanado mednarodna institucija. Tu bi prosil za odgovor, ali obstaja kakršnokoli zagotovilo, da bo, ko bo prišel zakon o ratifikaciji, možno ta zakon razglasiti za zakon, ki spada pod 3.a člen Ustave. Po mojem mnenju ne.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marinka Levičar, pripravita naj se gospod Jani Möderndorfer in gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vabljenim in vam, kolegice in kolegi! Jaz se mislim v današnji razpravi predvsem omejiti na vprašanje, ali predhodni referendum da ali ne. Sedaj smo o vsebini že veliko slišali, zato se jaz v to ne bi spuščal, ampak samo ali da ali ne ta referendum v tem trenutku, ko je predlagan. Javno mnenje smo slišali, da je proti temu sporazumu CETA. Po drugi strani pa nam niso povedali uvodoma, da je javno mnenje tudi proti predhodnim zakonodajnim referendumom. Zakaj? Zato ker se jim zdi prevelik strošek in ker to mnenje ni zavezujoče. Po drugi strani pa, zakaj javnost meni, da CETA ni sprejemljiva, da ne sprejema tega sporazuma. Zato, ker javnost in vsak človek verjame tistemu, ki mu zaupa. No, v tem primeru je prav tako, ker tudi ni čudno, da se bolj zaupa civilnim sferam kot vladnim. Tukaj mi je tudi popolnoma jasno, kaj bi ta predhodni zakonodajni referendum, če bi ga izvedli, prinesel. Samo vemo pa tudi, kakšne bi lahko bile posledica. Vsaj predvidevamo lahko. Jaz se vseeno nagibam k tej odločitvi, da se referendum sedaj ne izvede po vseh utemeljitvah, ki smo jih slišali – da še mnogo stvari ne vemo, kaj bo lahko res v končnem besedilu, da je sedaj samo začasna veljavnost, da še tudi se lahko kaj spremeni, ko ga bo parafiral Evropski parlament, in da bo v trajni veljavnosti šele, ko ga bodo parafirali vsi parlamenti držav članic. To lahko traja še dolgo časa. Tudi v naslednjem sestavu slovenskega parlamenta, kar je že tudi bilo povedano. Torej imamo za to izvedbo referenduma, če se bomo odločili kdaj kasneje, še veliko časa in priložnosti. Sedaj res ne vem, zakaj bi razpravljali o tem, ko je pač postopek na Evropskem parlamentu stekel, bo izveden prav kmalu, tam do konca februarja naj bi to bilo, smo slišali, in ne vem, zakaj bi sedaj razpisovali predhodni posvetovalni referendum o tej temi v Sloveniji. Popolnoma neprimerno oziroma nekoristno se mi zdi v sedanjem trenutku to razpisovati. Se pa seveda strinjam, da so referendumi volja ljudstva in da se ljudstvu tudi prisluhne, vendar takrat, ko je čas za to, ko bo ljudstvo res lahko imelo merodajne podatke, kakšna je vsebina res tega sporazuma. Še vedno pa verjamem v to, da se bo ljudstvo, kot sem že rekla, odločalo po mnenju tistih, ki jim zaupa, ki jim verjame. Samo toliko. Hvala za razpravo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravita naj se dr. Mitja Horvat in Miha Kordiš.
Hvala lepa, podpredsednik. Že razprava na odboru je v resnici pokazala, da je pred nami tema, ki je v resnici zelo pomembna za državljane in državljanke in ne nazadnje za celotno državo. Je pa tudi tako pomembno vprašanje, da je naravnost, kako bi rekel človek, poslastica za politično manipuliranje in na nek način za svoj piarovski nastop, da opozoriš sam nase. Danes v Evropi in tudi v Sloveniji to poznamo in sem prepričan, da se s tem vprašanjem najbolj in največ ukvarja samo še skrajna levica. To je tako slastno vprašanje, ko v resnici imaš toliko neznank, da v resnici na njih ne znaš odgovoriti. Znaš pa odgovoriti, kljub temu da predlagatelj trdi, da temu ni tako, z navadnim populizmom in strahom. Pa si pojdimo pogledat, kaj v resnici je pred nami. Pred nami je v resnici vprašanje, kjer smo na nek način pred kratkim tudi v Državnem zboru, pred nekaj urami, lahko v urah še vedno štejemo, sprejeli odločitev, da smo spremenili ustavo. Spremenili smo ustavo, da zaščitimo vodo in vodne vire, kar je eno od treh ključnih vprašanj znotraj sporazuma CETA, na katero pravzaprav Združena levica opozarja tudi z vprašanjem in zahtevo, da gremo v posvetovalni referendum. Zanimivo. Na eni strani je glasovala za spremembo ustave, na drugi strani pa še kar naprej ponavlja, da v resnici je potreben posvetovalni referendum, ker v resnici ne verjame niti zapisu v ustavo, da bo voda varna, tudi če bo zapisana v ustavo. Tako bi si jaz lahko to razlagal, ker gre za neko svojevrstno kontradiktornost. V ustavo smo dali vodo tudi iz razlogov, da kadar koli se bo, kdorkoli bo na oblasti v tej državi, poskušal vprašati, kaj bi lahko počel z vodo in vodnimi viri, da je dodatno zaščitena, in bo potreboval najmanj, kar je, vsaj dvotretjinsko večino, kar pomeni neke vrste oviro, da bi lahko tukaj naredil drugače. V Sloveniji imamo ta trenutek milijon 633 tisoč 952 volivcev. Referendum na okroglo stane 4 milijone evrov. Kolegi iz Združene levice so se danes v svoji predstavitvi predstavili predvsem z vprašanjem, ki je bilo postavljeno znotraj Vox populi, koliko je tistih, ki v resnici nasprotujejo trgovskemu sporazumu CETA. Pravijo, da jih je proti 59,4 %. Ne povedo pa, da je bilo zraven še eno vprašanje, to je bilo namreč 16. oktobra. To vprašanje pa je: Koalicija Združene levice je o obeh sporazumih, CETA in TTIP, predlagala posvetovalni referendum. Ali naj Državni zbor takšen referendum razpiše ali ne? Proti jih je 68,8 %. Kaj to pomeni? Da so proti sporazumu CETA in proti referendumu? V prvi vrsti se je največkrat v praksi pokazalo, da so ljudje proti vedno referendumu takrat, kadar premalo vedo o vsebini in ne želijo odločati, še posebej pa ne, če imajo za to predstavnike ljudstva, ki odločajo namesto njih. In takšen način demokracije imamo. Vendar v Združeni levici rečejo, da je to padec demokracije, transparentnost na nuli in da je treba praktično kar naprej spraševati ljudi, ali so za tako pomembne in odgovorne spremembe oziroma odločitve. Sam se strinjam, da je prav, da jih bomo slej kot prej vprašali, še posebej, čeprav Združena levica to zanika, ko bo šlo za prenos določenega dela suverenosti na odločanje v Evropsko unijo. Govorim o sodni veji oblasti, če se bo zgodil ta tako imenovani ICS, in da ne bo prišlo do teh sprememb. To je ena od drugih temeljnih zahtev, ki smo jih postavili kot zahtevo v tem interpretativnem instrumentu, ki ga omenja predlagatelj, ki pravi, da je popolnoma ničvreden, uporablja celo slabšalne in zaničevalne izraze samo zato, da opozori, da pravzaprav je šlo za neke vrste promocijo in tolažbo evropskega ljudstva. Jaz se opravičujem, predlagatelji, če se delate norca iz sebe, prav, vendar če se delate iz nas, prosim če prenehate. Ta dokument je sestavni del po dogovoru, ki bolj ali manj zelo jasno govori o tem, kaj v resnici so mednarodni dogovori. In so sestavni del. Še posebej, kadar se o tem strinjata obe strani, ki imata ta dogovor, se pravi v tem primeru CETA. Dam primer. Arbitražni sporazum med Slovenijo in Hrvaško. Če bi držala ta vaša teorija, da lahko nekdo enostransko sprejme nek dogovor in da ga potem nihče ne bo upošteval, potem bi ta dogovor, arbitražni sporazum, že zdavnaj padel. Pa ni. Še več. Doživeli smo svojevrstno prakso, ko smo videli, kako je Hrvaška enostransko želela izstopiti iz tega arbitražnega sporazuma in ga seveda evropski tribunal ne priznava, pelje postopek naprej. Ker je mednarodno pravo jasno v teh vprašanjih. In ni res to, kar je govoril med drugim tudi evropski poslanec, vedno pa bodo dileme, s tem se pa strinjam. Skupina, ki bo rekla, veste, to je upravno vprašanje, nimamo pravne prakse, kar seveda ne drži, imamo pravno prakso, in ker v tem danem primeru še nihče ni odločil, je vprašanje, če bi v primeru spora res kdo ta interpretativni instrument tudi upošteval. To je za mene navadno zavajanje, to je eden od teh, bom rekel, razlogov, zakaj in kako v bistvu opravičujete svoj predlog, da gremo na posvetovalni referendum. Že na odboru smo razpravljali zelo jasno, če že referendum, potem zavezujoč. Ampak jaz vas bom drugače vprašal. Si predstavljate, da gremo v zavezujoč referendum, in to sedaj, ko so še same neznanke v določenem delu, in na koncu, ko bi prišli do ratifikacije, recimo, da na referendum celo rečejo, da se s tem strinjajo, in pridemo do pomembne odločitve, to pa je ratifikacija, takrat pa ugotovimo, da mogoče pa ta sporazum ni najboljši za nas. Bomo šli še enkrat na referendum in jih še enkrat vprašali? Lepo vas prosim, to je pa res norčevanje iz ljudi! Zato je faza in čas, kdaj stopiš na referendum za določena in posamezna vprašanja, zelo jasen. Tik pred podpisom. Tudi ne drži teorija, veste potem nas bodo pa na koncu opozarjali in bodo govorili predvsem samo o tem, veste, sedaj je pa to neodgovorno, edini bomo od osemindvajsetih, ki ne bomo pristopili k temu sporazumu. Ne drži. Spomnite se sprejemanja evropske ustave, ko je bilo že praktično skoraj na tem, da jo bomo dejansko res dobili, pa je ena država rekla: ne hvala. In je nimamo. Ne diskutiram o tem, ali je to dobro ali ne, ampak hočem reči, da ne drži, da je to sedaj pa ne vem kakšen mednarodni škandal in ne vem kakšen padec. Je ta država izgubila ugled v Evropi? Ni. Še vsi dobro vemo, da prav dobro stoji. Kar se tega tiče, moram reči, da je narobe in prav je, da za slovensko javnost ponovimo nekaj stvari, ki so ključne, da bodo vedeli, če že ne poznajo vsebine, vsaj kakšen je vrstni red postopka sprejemanja teh odločitev. Dejstvo je, da so moji kolegi že v predstavitvi stališč jasno povedali, da bo Državni zbor Republike Slovenije na koncu odločal o tem, o referendumu in o ratifikaciji. Ampak lahko da sploh ne bomo prišli do tega dejanja, ker bo že EU enostavno stvar zaustavila. Zakaj danes odpirati in vznemirjati ljudi, če pa v resnici še sami nimamo določenih odgovorov. Ne nazadnje sami priznavate, da ne poznate vseh vprašanj oziroma celo vi rečete drugače, nekaj trditev ste danes dali, moram reči, da sem prav neverjetno presenečen, bom jih kar citiral, »nepredvidljivi, ampak negativni učinki oziroma posledice bodo tega sporazuma«. Res? Kako pa to vi veste? Na podlagi česa, je kakšna študija? Niste je citirali. Od kod ta vir? Gremo naprej. Rečete, da bo kvaliteta prehrane, standardi bodo padli. Jaz se opravičujem, mi imamo že danes evropske dogovore znotraj družine Evropske unije, kako mora biti z našo hrano. Ampak ali se jaz slučajno motim, da sem pred kratkim zasledil na televiziji, da smo iz Poljske, mimogrede članice Evropske unije, dobili salmonelo v jajcih, mesu. Pa sploh ne delamo po trgovinskem sporazumu Kanade. Kaj je zdaj? A imamo zdaj pa super zaščiteno hrano? Jaz ne vidim nobenega problema, da zelo jasno definiramo, kaj in kje so ti inštrumenti. Gremo naprej. Rekli ste, da bodo storitve manj kakovostne in za njih bomo več plačevali. Povejte mi, katere storitve, koliko jih bomo plačali pa kje ste to izvedeli. Kje ste to izvedeli? Povejte mi, kje je ta analiza? Kaj hočem reči? Jaz ne trdim, da to ne bo res. Daleč od tega. Ampak ne upam si trditi nečesa, česar ne vem. Vi pa trdite in postavljate dejstvo kot najbolj zlobne resnice na tem planetu samo zato, da pridete do svojega, bom uporabil vaše besede, »bombončka«, ki se mu reče posvetovalni referendum. Vam povem, kaj se je zgodilo na posvetovalnem referendumu, ki smo ga imeli v Republiki Sloveniji glede pokrajin? 10,8 % volivcev je prišlo na volišče in so podprli, 10 % Slovencev in Slovenk je podprlo odločitev pokrajin. Kaj se je zgodilo? In to ne more biti merilo. Praviloma je, da ljudje, kadar nimajo informacij, kadar ne poznajo stvari, se ne želijo odločiti in enostavno na koncu niti ne pridejo na referendum. Tudi Orban si je želel nekaj spremeniti in mu je na koncu ljudstvo reklo ne. Pa so ankete kazale, da bo stvar uspela, pa na koncu ni uspela. Zato se jaz ne bi igral z ljudmi na takšen način, da bi jim na vsak način hotel nekaj podariti in v imenu ljudstva naj imajo ljudje pravico se odločati. To je res, ampak takrat, ko bodo imeli polno informacijo in ko bodo stvari jasne, ta trenutek niso. Zato absolutno ne morem podpreti takšne odločitve. Verjamem pa, da bomo do konca poslušali neko resnico. Naj zaključim. V tem istem sporazumu je zelo jasno zapisano naslednje: Sporazum CETA Evropski uniji in njenim državam članicam ter Kanadi še najprej omogoča, da sprejemajo in uporabljajo svoje zakone in predpise, ki urejajo gospodarsko dejavnost v javnem interesu za uresničevanje legitimnih ciljev javne politike. kot sta varstvo, spodbujanje javnega zdravja, socialnih storitev, javnega izobraževanja, varnosti okolja, javne morale, socialnega varstva ali varstva potrošnikov, zasebnosti in varstva podatkov ter spodbujanje zaščite kulture raznolikosti. Jaz narobe berem, za razliko od vas, je pa res, da vi nič ne verjamete in ne bi verjeli, tudi če bi kaj drugega sprejeli.
Besedo ima gospod Miha Kordiš. Pripravita naj se gospa Violeta Tomić in gospod Kamal Izidor Shaker.
Hvala za besedo, predsedujoči. Za to točko dnevnega reda je bilo prijavljenih en kup razpravljavcev, ampak očitno bomo zaključili bistveno prej, ker se poslanci koalicijskih vrst serijsko odjavljajo od razprave, kar me niti ne preseneča, ker tiste razprave, ki sem jih od njih slišal, jasno pričajo o tem, da nimajo kaj pametnega povedati. So pa marsikaj dajali že v preteklosti, pa ne samo poslanci, tudi predstavniki Vlade. Ena izmed takih, bom rekel, skoraj simpatičnih izjav, ki sem jo prestregel, je bila: "Če pa ne podpišemo sporazuma CETA – ja, s kom bomo pa potem trgovali?" S kom pa sedaj trgujemo? Ali sedaj ne trgujemo z nikomer? CETA je pogoj možnosti naše zunanje trgovine, ne, seveda ne. Te izjave ne izpostavljam po naključju, izpostavljam jo kot eklatanten primer oblasti, ki se vsebinsko nikakor ne more braniti, ne more zagovarjati svojih odločitev pred ljudmi, ker zelo dobro ve, da so za državljanke in državljane slabe in se poskuša reševati z zavajanjem in s cinizmom, češ, če ne podpišemo CETE, s kom bomo pa potem trgovali. To je seveda zelo absurdna izjava. Je pa doživel svoj trenutek iskrenosti gospod Cantarutti z Ministrstva za gospodarstvo, če se ne motim je nastopil v Odmevih že pred časom, kjer je zelo jasno povedal: "Saj ti sporazumi bodo posegali v okoljske in socialne standarde, ampak poglejte, mi na Ministrstvu za gospodarstvo pač zagovarjamo interes gospodarstva. Tako da ta sporazum podpiramo." Potem so bile pa še priložnosti, kjer je izvršna veja oblasti zelo jasno celi slovenski javnosti povedala, da tega sporazuma sploh ni prebrala. Pa tudi če ga je, očitno po besedah že imenovanega Cantaruttija se pač na okoljsko, na prehransko, na socialno varnost, nad katero sporazum CETA izrisuje vprašaj, preprosto požvižga. Interes, na katerega oblast tukaj stavi, je interes kapitala, zaslužkov, multinacionalk. Tudi v Združeni levici CETI rečemo prostotrgovinski sporazum, nekako je to že uveljavljena raba, ampak ne gre za klasičen prostotrgovinski sporazum. Tukaj ne gre samo za ukinjanje carin itd., za odpravljanje carinskih omejitev, ampak gre tudi za ukinjanje tako imenovanih necarinskih omejitev. To so seveda standardi, regulativa, ki nam daje varnost, ki nam daje približno kvalitetno hrano, ki brani javne storitve. Vse to je nekaj, kar sporazum CETA želi povoziti, kot zelo dobro vemo in v Združeni levici na to neumorno opozarjamo. Žal ostajamo pri oblasti, ne glede na to ali je ta liberalnih ali rumenih barv, neuslišani. Včeraj je ta državni zbor zapisal pravico do vode v ustavo. To je bila zelo pomembna odločitev. Jaz sem še danes, vam kar iskreno povem, jaz sem še danes vesel, da smo to naredili. Vesel, zadovoljen in tako naprej, saj voda je tisti osnovni naravni vir, človekova pravica, za vsakega in tako naprej, ne bom zdaj celotnega argumenta, ki je, kar se mene tiče, samoumeven, ponavljal. Hkrati pa je določen del vodnih virov pri nas že pod koncesijsko upravo. A kaj pravi CETA o koncesijskem upravljanju naravnih virov? Opredeljuje jih kot naložbo in ščiti koncesije. To pomeni, da če že imamo neko vodo v zasebni lasti oziroma pod koncesijo, pride v veljavo tako imenovani ICS mehanizem in nek koncesionar, torej investitor, naložbenik, kakorkoli že hočete, s tem dobi pravnoformalni nedemokratični vzvod, da se spravi nad Republiko Slovenijo, ker je zaščitila vodne vire, če bi se odločili koncesije ne podaljšati, jih odvzeti ali karkoli takega. Zaenkrat CETA kaže, da je to mogoče. In tukaj v resnici koalicije ne razumem, ker bi na eni strani nekaj gradila, zaščito vode, hkrati pa z ritjo podira, in to samo z enim dnevom razlike. Včeraj smo zaščitili vodo, danes jo postavljamo pod vprašaj oziroma vi, koalicijski poslanci, jo postavljate pod vprašaj. Če se odzovem še na nekatere izjave, podane v tej razpravi s strani sicer ne preveč številnih koalicijskih poslancev. Najprej je bila tukaj predstavnica Desusa, ki je rekla, da se v vsebino ne bi spuščala. Ja, seveda se v vsebino ne bi spuščala, ker nima kaj pametnega povedati, ker bi morala braniti neubranljivo. Seveda ne bo šla pred kamero in rekla: "Ja, mi v koaliciji smo za to, da v resnici sprivatiziramo naše vodne vire, ko podpiramo CETO." Ali bi to rekla? Seveda ne bi tega rekla, ker je to pač resnica. Pa javne storitve. Pa prehransko varnost. Pa slovenskega kmeta, ki niti približno ne bo zmožen konkurirati subvencioniranemu veleindustrijskemu ameriškemu kmetijstvu. In zato potem lahko slišimo izjave s strani koalicijskih poslancev, da oni se pa v vsebino ne bi spuščali. Seveda, je malo preveč boleča. Slišali smo lahko tudi izjave, kako je javnost proti referendumu, in to menda zato, ker ta referendum ni zavezujoč. Oprostite, referendum o sporazumu CETA je lahko kadarkoli ravno toliko zavezujoč, kolikor oblast ljudi posluša, kolikor ste poslanci pripravljeni poslušati svoje lastne državljanke, državljane, ki so vas navsezadnje izvolili in katerim boste z naslednjimi volitvami polagali račune. To, da referendum ni zavezujoč [[…]]Glejte, to ni neka lebdeča opredelitev, od boga dana kategorija. Če ga boste vi obravnavali in ga vzeli kot zavezujočega, če boste prisluhnili ljudem, potem ga boste naredili zavezujočega, ker boste upoštevali, kar bodo ljudje povedali. Če pa tega nočete, potem pa vsak cagav izgovor, ki ga je pes prinesel na koncu repa, pride prav, vključno s tem, da referendum, ki ga v Združeni levici predlagamo, ni zavezujoč. Naprej. Slišali smo lahko tudi argument, da bo za referendumsko odločanje oziroma, natančneje, da ljudje lahko spregovorijo, je še veliko časa in veliko priložnosti oziroma da se ljudstvu prisluhne, ko bo za to čas. Saj se lahko spomnimo, kako je potekala ratifikacija CETE oziroma vladno blagoslavljanje tega sporazuma – na hitrico, na silo, z mišicami ga stisniti skozi Državni zbor. Na evropski ravni pa se je potem v relaciji s Kanado prav na hitro packala tista spremljajoča izjava, za katero nihče ne ve, koliko teže ima, koliko je nima, zaenkrat bolj zgleda, kot da bi bila napraskana na sekret papir, čeprav se pri nas tudi predsednik Vlade sklicuje, kako smo s tisto izjavo nekako dosegli vse, kar smo želeli, pa zaščitili vodo in tako naprej. Glejte, to je lahko res, lahko pa ni res oziroma zdaj zaenkrat bolj zgleda, da ni res. Kar želim reči, je, da oblast v tem trenutku zagovarja, kako ni primeren trenutek, da vprašamo ljudi, kaj si o tajnih sporazumih mislijo. Ko pa stvar pride na mizo, ko se je pa treba odločiti, pa naredijo oziroma naredite vse, da se tako sporne stvari stisne skozi parlamentarni mlin na vrat na nos, z glavo skozi steno, tistim, ki smo pa proti, socialistom v tem konkretnem primeru, se pa rogate, se norčujete iz nas in nam podtikate ne vem kakšne vse čudaške motive. Mogoče bo še veliko časa in priložnosti za raznorazne referendume o takih tajnih sporazumih, ki posegajo navsezadnje v zadnji instanci tudi v slovensko suverenost, če boste kot vladajoči, kot oblast ta čas in priložnost za odločanje ljudi dopustili. Ampak zaenkrat ne v besedah ne v dejanjih ne kažete nikakršne pripravljenosti na to, da bi imeli slovenske državljanke in državljani kakršenkoli kritičen glas in pravico soodločanja pri tajnem sporazumu CETA. Tako vse te vaše izjave, kako je za demokracijo čas vedno nekoč drugič, v neki prihodnosti, ampak zdaj v tem trenutku pa ne, poglejte, to je pač navaden blef. To je naveden blef, ker ko pride trenutek, ko imamo stvari na mizi, ko bi se morali na referendumu odločati, takrat pa sklonite glave, skrijete se pod klopi, zaprete se na zaprte seje odborov, ogradite javnost, kolikor se le da daleč od dogajanja in odločanja, in pač naredite svojo stvar. Zato ker se očitno počutite in razmišljate na način, da odgovarjate svojim šefom v Bruslju, občasno v Berlinu in Washingtonu in tako naprej, ne pa našim lastnim ljudem. Izjave s strani SMC niso dosti drugačne kot te, o katerih sem ravnokar razpravljal. Je bila pa zelo fascinantna ena razprava, ki je govorila o neznankah, "ja, pa ne vemo, kako bomo s tem sporazumom, pa to so same neznanke in zdaj tu neka Združena levica, neki nori komunisti delajo štalo in paniko." Ja, ljube duše, če je v tem sporazumu tako veliko neznank, če tako zelo o njem nič ne vemo, zakaj ste ga pa potem podprli?! Zakaj ste podprli sporazum, o katerem ne veste nič? Zdaj mi kolega Kamal tamle odmahuje, da niso podprli sporazuma. Ja, pride še na plenarno sejo v ratifikacijo in tako naprej, vsekakor drži. Ste imeli pa tudi možnost svojo lastno vlado opozoriti na to, da s hitenjem blagoslova temu sporazumu marsikaj narobe, pa tega niste storili. V Združeni levici smo želeli, da se to zabremza, pa se nam v tej želji ali pa zahtevi niste pridružili. Kar se mene tiče, je izjava, da koalicija stoji za CETO, dasiravno hkrati trdi, da je v njej polno neznank, da o njej ne vedo nič, popolnoma na mestu. Tukaj še ena mala korekcija, koalicijski poslanec tam je govoril o tem, da se s sporazumom CETA ukvarja samo skrajna levica še. Tukaj ga moram popraviti. S CETO se ukvarja radikalna levica, ne skrajna levica. Kar pa je skrajnega, je pa tržna mehanika, ki jo sporazum CETA vnaša v vse pore našega življenja. Kot da že zdaj nimamo zadosti kapitalizma. S tem sporazumom prihaja še več kapitalizma. Parni valjar čez naše okoljske standarde pa prehranske standarde pa socialne standarde. In če ne bomo želeli konformirati, je tu že omenjeni mehanizem ICS, nas bo lahko neka korporacija iztožila do zadnjih gat. Ampak, ne, to je pač nekaj takega efemernega, obstranskega, s katerim se ukvarjamo nori komunisti v Združeni levici, neki resni politiki, ki delajo za resno blaginjo naših sodržavljank in sodržavljanov, iz vrst SMC, pa Desusa, pa SD, pa navsezadnje tam tudi desne opozicije se pa s tem ne ukvarjajo. Oprostite, ko so na mizi tako veliki vložki in tako velike grožnje, kot pridejo s sporazumoma CETA in TTIP, se bom prioritetno ukvarjal s to grožnjo in poskusil narediti vse, da jo zaustavimo in da ljudje dobijo zraven glas pri soodločanju. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Kolega Möderndorfer, ki je po svojem besnem demagogiranju, kot je v njegovi navadi, zaključil in takoj zapustil dvorano, očitno ne pozna oziroma ne razume dovolj dobro stvari ali pa se ni v njih poglobil. Zaradi tega je tudi jasno, zakaj je njegovo izvajanje demagoško. Nas po eni strani obtožuje populizma, kar je nek refleks, se mi zdi, zadnje čase, da tisti, ki po svoje predstavljajo moč v tej državi, pa verjetno tudi kje drugje, po svoje diskreditirajo vse, ki mislijo drugače. Žalostno je, da trdi, da je vprašanje o trgovinskih sporazumih vprašanje zgolj skrajne levice, žalostno je dejstvo, da se nihče drug očitno ne zanima za to, kakšne bodo posledice za prebivalke in prebivalce, ki bi jih naj tudi sami predstavljali. Kar se tiče spremembe ustave. Seveda, ker ga ni bilo v dvorani, ko sem prvič razpravljal danes, ni niti slišal argumenta. Seveda je sprememba Ustave bila potrebna in smo zaradi tega tudi v Združeni levici glasovali, da se to naredi. Ni pa kolega Möderndorfer očitno poslušal, ko sem povedal, zakaj kljub temu, da smo to vpisali v ustavo, ne bo dovolj, če bo sporazum CETA obveljal in obstal v takšni obliki, kot je prisoten danes. Tudi ta interpretativna izjava in predvsem sporazum ne ščitita vodnih virov. Tudi če smo mi zapisali to pravico v ustavo, bo voda zaščitena – ampak kakšne bodo posledice, če sprejmemo ta sporazum? Jasno piše za koncesije, ki so že podeljene, v Sloveniji jih imamo kar nekaj, in bodo na podlagi spremembe ustave morale biti tudi ob poteku ukinjene, torej jih ne bo več možno podaljševati, se lahko zgodi črni scenarij. Črni scenarij, ki predvideva, da tisti, ki so imeli te koncesije, tožijo Republiko Slovenijo, ker jih več ne bodo mogli izvajati. In to je zapisano v besedilu tega sporazuma. Ja, interpretativna izjava je lahko pravno zavezujoča, to sem tudi prej rekel, problem je v tem, kako je napisana. Napisano ni na način, ki bi jasno nedvoumno rekel, "poglejte, tega in tega se ne sme", ampak gre za zelo široke splošne fraze, ki niso poglobljene interpretacija, ampak je predvsem ali pa skoraj izključno nek seznam želja oziroma neka všečna formulacija določenih pomislekov. Tudi če je interpretativna izjava sestavni del sporazuma, to ne pomeni veliko. Bistveno je, kako je napisano in kaj v njej piše. In to je problematično, in to problematiziram. Ta interpretativna izjava bi morala jasno reči, da Slovenija ne bo nikoli pristala na določene točke, ki jih izpostavlja v svoji izjavi. Ampak to tam notri ne piše. Seveda je dvostranska izjava, kolega Möderndorfer morda pozna mednarodno pravo, in v mednarodnem pravu so dvostranske poteze tiste, ki so pravno veljavne, ne pa enostranske, to je meni popolnoma jasno. Ampak dejstvo je, da interpretativna izjava teh pomislekov ne odpravlja. Norčevanje iz ljudi ni to, da nekdo zahteva posvetovalni referendum. In ja, seveda so volivke in volivci nenaklonjeni referendumom, saj glejte, kaj ste naredili iz referendumov. Izbrisali smo večino stvari, ki bi se lahko odločile na referendumu, iz ustave. Združena levica ni bila takrat zraven in v takšni formi, kot smo takrat bili, predvsem kot neko napredno civilno gibanje, smo že takrat močno protestirali proti takšnim spremembam ustave. Ta poteza je zmanjšala možnost vplivanja državljank in državljanov na odločanje, ampak je tudi simbolno zmanjšala pomen samega instituta referenduma. Ja, nasprotujejo, 66 % ljudi nasprotuje temu, da se razpiše referendum, ker stane, ker na koncu imajo ljudje občutek, da itak nič ne pomeni in tako naprej, ni dovolj velik razlog za to, da danes rečemo, no, glejte, saj niti ljudje nočejo referenduma. Ljudje niti nočejo CETE – kaj pa zdaj?! Vi ste podpisali, potrdili podpis sporazuma, vztrajate pri tem, da se bodo neke stvari še naredile, ICS reformiral in tako naprej. Ampak kje so tu državljani in kdo jih posluša? Vladna koalicija očitno ne. Ključno tisto, kar je bila točka kolega Möderndorferja, so pa bile študije, da govorimo na pamet, da študij ni, da pravzaprav manipuliramo in špekuliramo. Če je kdo, ki špekulira, mislim, da je on s tem, ko tako zagreto napada naš zelo legitimen predlog in s tem tudi kar dobro število državljanov in državljank Evropske unije. Študij je na tone. Obstaja študija Thomasa Fritza, ki je bila narejena za nemško regijo Severno Porenje-Vestfalija. Iz te študije izhaja, da bi sporazuma CETA in TTIP vplivala na zdajšnje regulacijske predpise, kar je ena največjih pasti tega sporazuma, zakone glede javnega naročanja, načrtovanja zdravstvenega sistema, standarde in normative zaposlenih v javnem sektorju, nepremičninski trg, transport in celo prepoved frackinga. In to so tisti elementi socialne države, ki so ogroženi zaradi takšnih sporazumov, in sem jih tudi v dopolnilni predstavitvi predlagatelja izpostavil. Obstaja študija Univerze Tufts iz ZDA. Obstaja Capaldova študija, ki jo je pripravil Center za raziskave gospodarskih politik pri Evropski komisiji. Obstaja študija nemške sindikalne mreže, dvakratna študija Centra poslovne odličnosti, obstaja študija Univerze v Göttingenu, obstaja študija nevladne organizacije ClientEarth ki med drugim tudi opozarja, da takšni sporazumi ogrožajo obnovljive vire energije in celo spodbujajo trgovanje z umazanimi viri energije. Študij je na desetine in tisto, kar je skupni imenovalec teh študij, pa je, da pozitivnih učinkov praktično ni oziroma so zanemarljivi. Kot sem uvodoma dejal, govorimo o desetinkah procenta in na podlagi tega zdaj poslušamo s strani Vlade in tudi s strani koalicijskih poslancev, da je treba videti, kakšni bodo učinki tega sporazuma. V svojih razpravah se ne rad ponavljam, ampak na odboru sem rekel, ali bi nekdo pri zdravi pameti, ne vem, šel porušit en nosilni zid v svoji hiši, svojem stanovanju, da bi videl, kakšni bodo učinki. Tega ne narediš, če že narediš, ne vem, izračun statike in tako naprej in vidiš, kaj se bo zgodilo. Mi smo pa šli podpisat sporazum, s predpostavko, da bomo videli, kako bo deloval v praksi. In to je tisto, kar je nesmisel. Če že kaj lahko naredimo danes, je to, da vsaj deloma zaustavimo ta proces, da povemo slovenski vladi, da se ne strinja s tem, da povemo našim evropskim poslancem, da se Slovenija ne strinja s tem in da stopnjujemo tudi ta pritisk, ki se vrši že kar nekaj časa in ki predstavlja glas ljudstva v tem procesu in skuša seveda apelirati na centre moči. Ker vemo, da centri moči nimajo posluha, v prvi vrsti pa nimajo posluha za običajne prebivalke in prebivalce. Toliko kot reakcija na očitke o populizmu in o zavajanju. Morda ob robu še, kar se tiče hrane, predvsem pa gensko spremenjenih organizmov. V besedilu sporazuma na strani 202, drugi odstavek 25.2 člena, jasno piše, da" bodo pogodbenice skrbele za izmenjavo informacij na področju izdelave ocene tveganj, na podlagi katerih je sprejeta odločitev o uporabi GSO." In nato v istem odstavku dalje piše, da "bodo strani sodelovale na področju regulacije z namenom minimiziranja regulatornih praks na trgovino." Seveda, na prvi posluh se morda sliši kot nek pravno zapleten jezik, ampak kaj to pomeni. To pomeni, da se bomo pogovarjali, pogajali z največjimi proizvodniki gensko spremenjenih organizmov – Kanada je med vodilnimi v svetu, ki proizvaja takšne organizme –, kako seveda implementirati uporabo in istočasno se bomo pogajali, kako čim bolj zmanjšati regulacijo na tem področju, zato da bodo ja lahko prodajali te izdelke. In to je tisto, kar so pasti, to je tisto, kar so nevarnosti tega sporazuma, in to je tisto, česar se, bojim, razen poslancev Združene levice v tem parlamentu ne zaveda. In govoriti o tem, da so stvari zaščitene – to je zavajanje, to je populizem. Niso! Povejte že enkrat, da niso. Preberite skupno interpretativno izjavo, nikjer ni jasno, neizpodbitno zapisano, da to ni dovoljeno. Piše, da seveda se lahko pogovarjamo in se obe strani prizadevata za to, da do nekih stvari ne pride. Ampak to ni dovolj. Besedilo sporazuma pa je jasno in stvari omogoča.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Štravs Podlogar, državna sekretarka. Izvolite.
Spoštovani, hvala lepa za besedo! Glede na izpostavljeno res kontradiktornost včerajšnjega vpisa pravice do pitne vode v ustavo in samim sporazumom CETA bi želela podati dodatno pojasnilo, spoštovani poslanke in poslanci, da določbe CETA niso v nasprotju z novo določbo Ustave Republike Slovenije. CETA namreč določa, da bodo pogodbenice lahko še naprej same odločale, ali dajejo vodo v komercialno rabo ali ne, in tudi spreminjale povezane odločitve. Poleg tega bo, kot je pritrdila tudi Evropska komisija, država lahko iz razlogov varovanja javnega interesa regulirala tudi uporabo vode, ki je bila dana v komercialno uporabo. To izhaja tudi iz posebnih zadržkov, ki ga je v okviru CETA uveljavila EU oziroma ga je uveljavila na predlog Slovenije, na podlagi katerih si pridružuje pravico, da ohrani ali sprejme kakršnekoli ukrepe glede distribucije vode, vključno z zagotavljanjem pitne vode, ter da določene storitve, na primer zagotavljanje pitne vode, organizira v obliki javnih služb, bodisi v obliki monopolov ali posebnih pravic koncesij, podeljenih zasebnim subjektom. Sporazum ne bo vplival na obseg in kvaliteto javnih storitev v Republiki Sloveniji. Tudi v primeru, da bi stopil v veljavo ICS po ratifikaciji, če ali ko do te pride, bo Slovenija pri odločitvah, vezanih na že podeljene vodne pravice za komercialno rabo, morala upoštevati osnovna pravila zaščite investicij, to pa ne pomeni, da bo Slovenija zaradi reguliranja avtomatično podvržena sporu po ICS, saj je spor mogoče sprožiti le iz razlogov, kot so odrekanje sodnega varstva, temeljna kršitev predpisanega postopka, očitna arbitrarnost oziroma ciljno usmerjena diskriminacija. Samo toliko v dodatno pojasnilo, hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Violeta Tomić, potem sta pa ponovno na vrsti predstavnica Vlade in gospod dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite, gospa Tomić.
Hvala za besedo, predsedujoči. Že to dejstvo, da se je toliko poslancev odjavilo od razprave, priča o tem, da ne vemo oziroma ne veste, o čem boste odločali. Imamo bralne sobe. Tam je tisoč 600 strani dokumentov, večinoma v angleškem jeziku. Tudi predstavniki Evropske komisije niso mogli verjeti, da nimamo celotnega dokumenta prevedenega. Večina je v zelo težkem pravniškem jeziku in večina poslancev, roko na srce, nima pojma, kaj notri piše. Ob tem, da smo pod zelo strogo zavezo, da ne smemo javnosti povedati, kaj tam notri piše in kaj smo prebrali. Dokumenti o pogajanjih in drugih aktivnosti v zvezi TTIP pa bi morali biti javnosti nedostopni še naslednjih trideset let. Ali se vam to zdi kaj dobronamernega? Ob tem smo bili prepričani, da verjetno ZDA zastopa tako stališče. Toda ne, ne boste verjeli, to je bila zahteva Evropske komisije! Skratka, ali je kdo pomislil na slovenskega kmeta, sem se vprašala. Gospod Horvat iz Nove Slovenije je ponosen, ker je sopodpisal zahtevo o mešanem sporazumu. Ta mešani sporazum nam daje to, da je zadeva aktualna že danes in korporacije po sistemu ICS lahko tožijo države še tri leta po prenehanju veljavnosti sporazuma. Skratka, s čim se igramo? Drugega maja letos je nizozemska izpostava Greenpeacea razkrila dokumente, kjer jasno kažejo, da bo evropsko kmetijstvo močno oškodovano. Kajti ameriško kmetijstvo ima velik interes, njihove vrednosti se bodo povečale, medtem ko bo evropski izvoz zelo minoren. Skratka, sprašujem vas, ali je kdo vprašal za mnenje kmeta? Kajti, ko sem na Odboru za kmetijstvo, mi predstavniki Sindikata kmetov rečejo:" Ne moremo verjeti! Medtem ko vi v Združeni levici zagovarjate naše interese, se nam ljudje, ki jih volimo, smejejo." Tudi danes imam tak občutek, da se smejete ljudem, ki edini hočemo, da bi ljudje vedeli, o čem se odloča in kakšna je njihova usoda.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica Vlade gospa Eva Štravs Podlogar. Izvolite.
Hvala lepa. Sem prej povedala to, kar sem imela namen.
Dr. Matej Tašner Vatovec, predlagatelj, izvolite.
Za zaključek ne bom ponavljal. Obstaja pa še en argument, ki ga je treba zavreči, in to je zatrjevanje, slišali smo od strani predstavnikov Desusa večkrat, in to je tisto, kar je morda še bolj pomenljivo, s strani predsednika Državnega zbora, da bo šlo, ko bo prišel zakon o ratifikaciji, za sporazum, ki bo spadal pod 3.a člen Ustave. Torej, sporazum, ki prenaša pristojnosti in zaradi katerega bi potem lahko razpisali referendum po tem členu. Drugi problem, ki se pri tem pojavlja, je ta, da ves čas poslušamo tudi, da te ratifikacije verjetno ta sklic tega državnega zbora ne bo obravnaval, ker bo verjetno prišla kasneje, po letu 2018, če bo prišlo do rednih volitev, in da bo to stvar, ki bo vprašanje za druge poslance oziroma za naslednji sklic. Kolegica iz Desusa je celo rekla, da če bi imeli sedaj posvetovalni referendum, potem ne bi zavezoval tistega sklica ali pa morebitnih kasnejših poslancev. To razumem zgolj kot en vidik oziroma kot eno sporočilo, in to sporočilo govori: "Poglejte, mi smo sedaj sporazum podpisali," to seveda ciljam predvsem vas, kolegi iz koalicije, "kaj se bo potem zgodilo, pa ni več naša stvar. Naj ratifikacijo opravi nekdo drugi. Mi ne bomo krivi za to in pravzaprav smo s tem rešili celotno situacijo." Ampak izmikanje odgovornosti mislim, da ni tisto, kar bi moralo biti delo poslank in poslancev. Seveda vedež oziroma nekdo, ki lahko predvidi, kaj se bo zgodilo, ni nihče. Tu se strinjam s kolegom Möderndorferjem. Seveda v popolnost nihče ne ve, kaj bo prineslo, ampak kljub vsemu obstajajo določene informacije, obstajajo določeni vidiki, ki nalagajo tudi temu sklicu, da skuša predvideti, kaj pomenijo njegove odločitve. Kaj pomenijo odločitve glede različnih aktov, ki jih sprejemamo v Državnem zboru; kaj pomeni proračun, kaj pomeni določen zakon, kaj bo prinesel, ne samo, dokler bo še trajal naš mandat, ampak kaj bo pravzaprav pomenil za nek daljši čas. Tako ne vem, no, zdaj govoriti o tem, da ne bomo razpisovali posvetovalnega referenduma, ampak tistega, ki bo zavezujoč, je spet nek pesek v oči. Prej sem izpostavil vprašanje, kdo zagotavlja, da bo šlo za takšno vrsto ratifikacije. Odgovor je deloma podal Borut Mahnič, vodja Sektorja za mednarodno pravo na MZZ, takrat na odboru, ko smo obravnavali ta predlog, in je dejal, da je za razpis takšnega referenduma treba dosledno upoštevati 3.a člen, ki opredeljuje pogoje. Opozoril je, da šele v procesu ratifikacije, ko se bo zakon pripravljal, in predvsem po odločitvi Sodišča Evropske unije, bo mogoče izreči oceno, ali gre za takšne vrste ratifikacijo ali gre za zadosten prenos suverenosti oziroma suverenih pravic. In takrat bo padla ocena, za katero bo verjetno dalo mnenje Ministrstvo za zunanje zadeve, za kakšno vrsto ratifikacije gre. Zato ponavljam, ni populizem tisto, kar zganjamo mi, v Združeni levici, mi skušamo po svoje predstavljati neko budnico, nek apel k temu, da se morda malo več posluha nameni tem temam. In predvsem to, da kažejo izjave nekaterih na to, da gre tam za svojevrsten populizem ali pa za, kot že rečeno, demagogijo. Seveda mirite javnost, skušate z vsemi sredstvi, z vsemi argumenti javnost pomiriti, da CETA ne bo prinesla nič slabega oziroma obstajajo še določene varovalke in tako naprej. V tem spravljivem tonu se razblini točno to, kar je bistvo, in po navadi je bistvo vedno tisto, kar se skriva v ozadju. In v ozadju se skrivajo negativne posledice, ki jih, ja, tudi študije kažejo, in mislim, da je to srž ali pa kleč celotnega problema. In zato posvetovalni referendum; posvetovalni referendum, ki bo vsaj tako ali drugače pomenil možnost, ki se bo zgodil sedaj oziroma v kratkem, in ne špekulira. Ne špekulira o tem, kakšne bodo posledice tega sporazuma, ne špekulira o tem, ali bo ta ratifikacija v nekaj mesecih ali nekaj letih ali nekaj desetletjih v Državnem zboru, ne špekulira o tem, ali bi bil morda boljši in mogoč referendum po 3.a členu Ustave, in ne špekulira predvsem z usodo prebivalk in prebivalcev te države. Zato smo ga predlagali, mislim, da ste se do sedaj že navadili, da Združena levica ne dela stvari povsem brezglavo, čeprav nas skušate včasih diskreditirati. Mislim, da je ta primer eksemplaričen. Tako predlagamo, da se ta referendum razpiše. Odločili bomo o tem naslednji teden, upam pa, da si boste do takrat premislili.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ker čas še ni potekel, sprašujem, ali je še kakšna želja po razpravi. To velja tudi za predstavnike Vlade in predlagatelja. Prosim za prijavo. Besedo ima dr. Mitja Horvat. Izvolite, pet minut.
Najlepša hvala, predsedujoči, za besedo. Najbolje je nastaviti ogledalo. Kolega Kordiš je rekel, da se masovno odjavljamo in da niti nismo v dvorani, in potem je zapustil prostor. Tako kolegu Kordišu preko tehnike in tehnologije sporočam, naj malo pazi in ne očita drugim nečesa, česar sam ne počne. Ostalo mi je samo 8 sekund, kar sem včeraj jasno izrazil, je bilo bistveno premalo, ko sem potegnil čez predviden čas petih minut, razen da bi pozdravil v osmih sekundah, zato sem samo označil, da prepuščam besedo naslednjemu, kar je sicer v osnovi seveda naš problem in ne njegov. Tako mislim, da je dovolj, če poskrbi pri svoji poslanski skupini in da se drugih ne loteva na ta način, ki je bil mestoma žaljiv in seveda tudi v tem smislu pričakujem od predsedujočih, da bodo opozarjali na tovrsten neprimeren način nastopanja, zaradi tega ker je treba ne nazadnje skrbeti tudi za dostojanstvo Državnega zbora, vsaj jaz si zase to želim. Gospa Violeta Tomić je govorila, da pojma nimamo, o čem govorimo, pa moram ugotoviti, da je zgrešila tudi točko dnevnega reda, na kar rad opozarjam. TTIP nimamo na točki dnevnega reda, imamo samo vprašanje posvetovalnega referenduma glede CETA in zato seveda očitati nam, da ne vemo, o čem govorimo, je nekoliko drzno in seveda izrazito populistično, ker ne temelji na dejstvih. Tako lepo prosim, mislim, da je prav, da spoštljivo razpravljamo, da vsak izrazi svoja stališča in da ni žaljiv do ostalih. Kar se tiče same točke dnevnega reda, ki ste jo izkoristili, tako kot je kolega Möderndorfer pred menoj rekel, za populističen nastop. Govorili ste predvsem o CETA; bolj malo o CETA, ampak seveda o bojaznih in o nevarnostih, ki jih CETA sama pri sebi prinaša. Upam, da tako kot ste odločno nastopili, tudi zelo dobro poznate njegovo vsebino in da v primeru, če bi izglasovali razpis posvetovalnega referenduma, boste lahko sledili nečemu, kar pravi Ustavno sodišče že pred devetnajstimi leti, da morajo glasovalci natančno biti seznanjeni z vsebino vprašanja, o katerem glasujejo. Tega na podlagi tega, kar ste v svoji razpravi povedali, da gre za skoraj tisoč 600 strani, ki so delno dostopne, ne verjamem, da bi vam uspelo v primeru, da bi razpisali posvetovalni referendum, glasovalce natančno seznani z vsebino vprašanja, o katerem bi glasovali, kar potrjuje besede, ki jih je izrazil – in ste se seveda spravili nad mojega strankarskega kolega, gospoda Möderndorferja, ko vam je očital populizem. To je populizem zaradi tega, ker ne temelji na dejstvih, ker danes bi pričakovali, zaradi katerih dejstev naj bi izglasovali posvetovalni referendum. Če grem malo v nadaljevanje tega. Pred volivce bi postavili vprašanje, glede katerega bi se lahko samo zanesli, kot je bilo tudi v razpravi povedano, na to, komu bolj zaupajo: svojim občutkom, prepričljivosti nastopov, nikakor pa ne dejstvom. Mislim, da je ob vseh argumentih, ki so bili podani, več kot dovolj razlogov, da takega posvetovalnega referenduma ne moremo podpreti in da zlasti še iz razloga, ki je bil večkrat poudarjen in naj ga tudi v svoji razpravi ponovim. Gre za to, da posvetovalni referendum pomeni samo neko vodilo, ki ga Državni zbor oziroma odločevalci lahko ali pa tudi ne upoštevajo pri svojem nadaljnjem ravnanju in seveda za to prevzemajo odgovornost. Prepogosto so bili referendumi uporabljeni prav za to, da bi se odgovornost za odločitve preneslo na vse prebivalce, in da tisti, ki so postavljeni za to, da odgovorno odločajo o pomembnih vprašanjih - pri čemer se strinjam, da je to tudi pomembno za vse prebivalce Republike Slovenije –, da se prevali odgovornost na njih in da bi se vsi lahko skrivali za odločitvijo, češ ljudstvo je tako odločilo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, podpredsednik. Kolega Vatovec, seveda ve eno pravilo, ki velja, ga pa nerad spoštuje, še posebej, kadar se ukvarja z menoj. Pravilo pa je, kadar ti zmanjka vsebine, greš na osebno atako in se začneš ukvarjati s tistim, ki govori, namesto da bi se ukvarjal s tem, kaj je povedal. Glejte, po dveh letih, koliko me poznate, veste, kakšen je moj način nastopa, in veste, da se prav nič ne razburjam, ker že čez dve minuti lahko z vami fantastično govorim. Odvihral pa nisem ven, ampak sem šel ven, ker so me novinarji čakali. Ni moja dolžnost, da tukaj sedim in vas poslušam, je pa vaša dolžnost, ker ste predlagatelj, da spremljate celotno razpravo. Enako velja za Vlado. Toliko o samem postopku. Ker pa govorimo o tem, ker je bilo tudi moje vprašanje zelo jasno postavljeno, od kod vam trditve, ki ste jih navajali, za to pa niste navedli nobene študije, raziskave. Povedali ste neke ameriške, niste navedli, ne kdo, ne vira, ne kje so dostopne, ničesar. Zato se meni zdi izredno nekorektno, da se na ta način pogovarjamo. Pa vendar, recimo, da to spregledam. Še vedno ostaja dejstvo, da je tudi vaša retorika se od odbora, razprave, ki smo jo imeli na odboru, pa danes v dvorani, že malce spremenila. Vi dobro veste, da interpretativni sporazum, dogovor, ki je bil dokument, napisan, zdaj so vas že podučili od odbora pa do danes, da je mednarodno zavezujoč – pogodba. Da ga ne velja kar tako izpustiti in dobro veste, da na to več nimate odgovora. Ta 31. člen je zavezujoč za vse partnerje, ki podpišejo mednarodno pogodbo; pa če je to Združeni levici prav ali pa ne. Sodišče to razume, vam ni treba. Je pa res, da je populizem tisti, ki je največji sovražnik pri neznanju in vedenju in tega se politika dosti poslužuje. To pot ne govorim samo o vas, o vseh nas. In zato je to nevarno, kadar se igramo z ljudmi, z njihovimi čustvi, ne ukvarjamo pa se z vsebino. Še enkrat, postopek je jasen: pogodba oziroma dogovor gospodarskega sporazuma CETA je bil in se je začel s pogajanjem leta 2009 in je trajal v času Pahorjeve vlade, v času Janševe vlade, v času vlade Alenke Bratušek. Vsi predstavniki znotraj Slovenije, ki so zadolženi, so lahko znotraj Evropske unije spremljali in so vedeli, kaj se dogaja. Seveda pa so bila pogajanja tajna. Danes je očitek, zakaj so bila pogajanja, to je netransparentno. Oprostite, tudi dve firmi, ki se pogovarjata preden skleneta sporazum in preden je dogovorjen – razen v primeru, če ne gre za kakšne druge vsebine – je tudi vedno zaprt pred očmi javnosti. Zaradi tega ker drugače bi bil skurjen, še predno bi se usedli za mizo. Da ne bi izpadlo, da sem kakšen hudičev zagovornik CETA. Daleč od tega! Še enkrat ponavljam: tudi jaz nimam vseh informacij, v smislu, kaj bo, ko bomo tik pred ratifikacijo. Ampak takrat pa bo jasno in zato ker so se vmes samo v naši državi tri vlade zamenjale – tri vlade so se zamenjale, preden je teklo pogajanje –, so seveda nastale v vseh članicah Evropske unije zahteve po razlagi tega, kar je bilo izpogajano. In ta razlaga je zdaj dodatek tega interpretativnega sporazuma, ki na nek način tudi varuje – jaz vem, da se vi s tem ne boste strinjali, žal O. K., ampak ste samo vi. Zanimivo! Nobene druge politične opcije v Sloveniji ni, ki bi tako kategorično zavračala, zato ker vedo, da v resnici nimajo vseh podatkov. Bodo imele pa zelo veliko besedo, vsi mi, bojim se ,da ne v tem mandatu, ampak kakšnem drugem, če ne pa naši zanamci, da bomo seveda spregovorili, ker takrat pa bomo imeli vse karte na mizi. In žal tudi ni res trditev, ko pravite, da ne bo zavezujočega referenduma, da to danes govorimo larifari, ko bo pa prišel trenutek resnice, bomo pa kar tukaj odločili. Oprostite, ne govoriti neresnice. Meni ni vseeno in hočem in želim in zahtevam in pričakujem od Državnega zbora, da ko bo prišlo do tega trenutka, da bom prenesel del suverenosti s sodne veje oblasti na nek drug organ, da seveda o tem odloči tudi ljudstvo! Mi imamo v ustavi ene stvari zapisane in zato je takšno zavajanje sprevrženo. Ampak danes bomo to zavrnili iz enega preprostega razloga, namreč ni primeren čas. Ne da nimate prav v smislu zaskrbljenosti, vse nas ima pravico skrbeti to. In ne si lastiti, da samo vas zanima, ali bomo imeli vodo, ali bomo imeli gensko spremenjena živila, ali bomo imeli ICS oziroma tako imenovana svojevrstna sodišča, ki bodo odločala o, bom rekel, določenih investicijskih sporih. To je neodgovorno in neresno. In ne nam pripisati tega, da smo zagovorniki CETA. Smo pa zagovorniki, da ne mečemo 4 milijonov kar tako stran za posvetovalni referendum, in smo zagovorniki, da kar tako seveda ne sprašujemo ljudi za prazen nič; še posebej, ko ni razčiščeno vprašanje; vprašanje o tem, o čem v resnici bodo odločali. Če vprašam svoje kolege in mi rečejo: "Ti, a si ti za, podpiraš ta trgovinski sporazum?" Vedno jim govorim: "Ni še čisto do konca jasna slika in ko bo primeren čas in trenutek, se bomo o tem odločali. Zagotovo boš pa tudi ti takrat vprašan o tem vprašanju." Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kamal Izidor Shaker. Izvolite. Izvolite, proceduralno gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Z zanimanjem sem poslušala razpravo poslanskega kolega in tudi vse ostale. Moram reči, da pač res zanimiva tema in vleče čedalje bolj. Ampak vseeno moramo biti pa previdni, kadar sistem odpove. Prekoračen čas je bil več kot za minuto in pol in potem bo spet kaj narobe, ko bo kdo drug na vrsti in se bomo spet začeli ukvarjati s temi zadevami. Tako samo pozivam službe, da ustrezno reagirajo, kadar pride do zapleta, kajti poslanec v tem primeru res ni bil prav nič kriv, ampak na drugi strani se pa takšne zadeve kar hitro izkoristijo, ko ima razpravo kdo drug. Hvala lepa.
Hvala lepa. Seveda se opravičujem. Nisem bil navajen, da moram kontrolirati, ker je res odpovedala tehnika in nisem prekinil. Hvala lepa. Gospod Kamal Izidor Shaker, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Začel bom tam, kjer je moj kolega Jani končal, in sicer z Ustavo Republike Slovenije, kjer v 3.a členu, ki sem ga danes v stališču poslanske skupine tudi omenil, in da ne bo kakršnihkoli različnih interpretacij, bom ta člen tudi prebral oziroma samo prvi odstavek, pa potem, kar se nadaljuje, ki se navezuje na ta odstavek. In sicer, " Slovenija lahko z mednarodno pogodbo, ki jo ratificira Državni zbor z dvotretjinsko večino vseh poslancev, prenese izvrševanje dela suverenih pravic na mednarodne organizacije, ki" –v tem primeru ICS, Mednarodno sodišče za investicijske spore – [[…]]"in temeljnih svoboščin, demokracije in načel pravne države, ter vstopi v obrambno zvezo z državami, ki temeljijo na spoštovanju teh vrednot. Pred ratifikacijo mednarodne pogodbe iz prejšnjega odstavka lahko Državni zbor razpiše referendum." Zavezujoči referendum. To vprašanje, ki ga je dal kolega Möderndorfer, ali bomo zdaj razpisali en posvetovalni referendum, pa bomo potem razpisali še enega, ali bomo dali zdaj 4 milijone, pa bomo dali potem še enkrat 4 milijone za izvedbo referenduma. S tem da ta referendum, ki ga vi predlagate, ni zavezujoč. Je pa posvetovalni. S tem, da sporazum CETA ne velja v celoti, ampak le v delih, ki se dotikajo pristojnosti, ki smo jih podelili z vstopom v Evropsko unijo, in ne vem, kje je tukaj problem. Bilo je nešteto, nešteto razprav tudi v tistem obdobju do leta 2014, ko so se pogajanja končala, ker zdaj v tem obdobju, ko smo mi zasedali poslanska mesta, pa je bilo predvsem govora o T tipu, ki se ga je vedno pripenjalo CETI. In še danes se to počne; gospa Tomić je to dokazala danes, ker je dvakrat do trikrat omenila, da je ta sporazum tajen, in tudi gospod Kordiš je točno to naredil. In to ni res! To ne drži! Trije kliki v Google vtipkaš: sporazum CETA, besedilo – in ga imaš. In tudi preveden je v slovenščino. Tako ne bi dodatno zavajal ljudi, lepo prosim, ker ni potrebe. Kvečjemu bi to nezaupanje v pogajalsko ekipo, ki se kaže s tem, kar počnete s tem sporazumom CETA. Jaz bi se na tej točki zahvalil pogajalski ekipi, strokovnjakom, ministrstvom, ministru, državni sekretarki, ki so vložili nešteto ur za to, da so zaščitili tri glavne, ključne točke, kar se tiče vode. Mi smo načeloma vedeli, da bomo vodo zapisali v ustavo in zapisali smo jo v mednarodni dokument, ki bo zapisan v obeh uradnih listih, tako Evropske unije kot Kanade, to je mednarodnopravni dokument. Očitali ste oziroma rekli ste, zakaj ne damo ljudstvu glasu. Povedal sem, zakaj ne, kar se tiče tega posvetovalnega referenduma. Povedali ste tudi, da nobena država ni imela referenduma na temo CETA. Rekli ste, da smo nedemokratični, da ne želimo dati ljudem glasu za CETA. Torej menite, da so vse države Evropske unije nedemokratične? Veliko je bilo že povedanega glede te CETA. Skratka, še enkrat ponavljam, da na tej točki referendum o sporazumu CETA ni potreben, predvsem bi pa predstavljal kar velik strošek, ob tem da bi bil ta referendum nezavezujoč in da bomo potem morali, morali ali ne, izvesti še en referendum oziroma odvisno, kako se bo takratni Državni zbor o tem odločil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Violeta Tomić.
Najlepša hvala za besedo. Se opravičujem, če sem bila v nekaterih delih svoje razprave slabo razumljena, kajti imela sem le dve minuti in mogoče sem preveč hitela. Naj ponovim še enkrat, kaj je smisel te razprave in zakaj sta TTIP in CETA skupaj. Dejstvo je, da CETA na široko odpira vrata TTIP in zato ju lahko obravnavamo v kompletu. CETA na široko odpira vrata tudi ameriškemu kapitalu, kajti vemo, da je v Kanadi veliko multinacionalk ameriških, ki bodo že preko CETA s svojimi regulacijami prišle v Evropo. Nadalje, gospod Horvat je tudi narobe razumel, da smo vas kakorkoli obsojali, da ste premalo informirani. Govorim o vseh, vsi mi smo premalo informirani. Posvetovalni referendum bi dejansko omogočil, da se širok krog državljank in državljanov informira, za kaj natančno gre, in da se potem o tem lahko izreče. Seveda je pa upravičena misel in mogoče skrb, da bi se izrekli proti temu, kaj potem. Kajti, ko smo bili v Bruslju lani decembra predstavniki Državnega zbora, se je ravno tisti dan zgodilo, da je civilna iniciativa Stop TTIP – pa da se razumemo, govorimo o TTIP, ja; CETA je samo sestra dvojčica –, dala 3 milijone in pol podpisov takrat gospodu predsedniku Evropskega parlamenta Martinu Schulzu. Kaj se je zgodilo? Zgodilo se ni čisto nič! In o tem vam govorim, spoštovani kolegice in kolegi! Glede vodnih virov, ko pravite, da so tako zelo zaščiteni. Me zelo veseli, da verjamete v to, toda določbe sporazuma CETA kot investicijo ali naložbo opredeljujejo tudi koncesije, ki so podeljene za raziskovanje in črpanje naravnih virov. In mislim, da ni dvoma in da se vsi strinjamo, voda je naravni vir in spada pod to kategorijo. Hkrati je zapisano, da kjer stranka dopušča koriščenje vodnih virov v komercialne namene, bo to storila tudi v skladu z določbami sporazuma. To v praksi pomeni, da bo v primeru že podeljenih koncesij za rabo vode v komercialne namene – že danih v preteklosti in teh koncesij je pri nas kar nekaj – veljal tudi mehanizem, slavni mehanizem ICS za varovanje naložb. Torej nas bodo lahko podjetja tožila in vprašanje je, koliko bomo imeli sploh možnosti varovati včeraj zapisane vodne vire v ustavo. Ali pa bomo imeli mogoče resne težave, če ne bomo teh koncesij hoteli obnoviti. Podobno velja tudi za storitev dobave vode gospodinjstvom. V aneksih so bile sicer narejene določene rezervacije, ampak tam, kjer je koncesija za opravljene storitve že podeljena ali pa jo bo občina podelila zasebniku v bodoče, nas prav tako lahko tožijo; in te odškodnine bodo milijonske! Estonija na primer je bila tožena, ker ni dovolila dviga cen storitev podražitev vode in investitor zahteva kar 90 milijonov. V primeru čiščenja in odvajanja odpadnih voda pa je rezervacij še manj. Ker mi primanjkuje časa, bom samo skočila še na to, da je Evropska komisija odkrito priznala, da bo TTIP – pa spet govorim o TTIP, ki mu CETA odpira na široko vrata; nikar ne verjemite, da bo Amerika pristala na manjše pravice, kot jih dobi Kanada –, da bo močno okrepil pritisk na okolje. Najbolj neposredno ogroža okoljske predpise Evropske unije, za katere je znano, da zagotavljajo precej višjo stopnjo zaščite, kot to velja v ZDA. Med temi je najpomembnejši tisti, ki ureja uporabo kemikalij, tako imenovani REAHC, njegov namen pa je zaščita zdravja ljudi in okolja pred nevarnimi snovmi, ki jih podjetja uporabljajo v proizvodnji ali drugih procesih. V zvezi z emisijami toplogrednih plinov Evropska komisija ocenjuje, da bi ob zanjo najbolj ugodnem razpletu pogajanj v atmosfero dodali 11 milijonov metričnih ton CO₂. Žal mi je zmanjkalo časa, vendar argumente imamo in jih ne govorimo na pamet. Razlika med nami je samo, da smo prisluhnili argumentom Greenpeaca, sindikatov, ekonomistov, vi pa teh argumentov nočete slišati. Hvala.
Hvala lepa. Replika? Postopkovno, izvolite, dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano možnost spregovoriti še o samem postopku. V prejšnjem svojem nastopu sem govoril o tem, da imamo danes na dnevnem redu točko Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o celovitem gospodarskem in trgovinskem sporazumu med Kanado na eni strani ter Evropsko unijo in njenimi državami članicami na drugi strani. Prej sem izrecno opozoril na to, da se pogovarjamo o tem, ali bi razpisali posvetovalni referendum, in od predlagatelja slišim samo razpravo o vsebini CETE in posledicah CETE. Pričakujem, razumem, da ste vi kot človek zelo potrpežljivi in da ste pripravljeni na tistem mestu zgoraj poslušati vsakršno razpravo po principu, kot pravi tudi dr. Logar, da lahko v tem parlamentu govori, kar hoče, ker ga ustava varuje. Jaz pa vendarle mislim, da je prav, da razpravo zmeraj usmerjamo na točko dnevnega reda, o kateri govorimo, in zato ta poziv. In če zdaj dodaten čas uporabljamo mimo točke dnevnega reda, potem je prav, da predsedujoči na to opozori, in ker ni, zato sem tudi zaprosil za postopkovno vprašanje. Resnično prosim vse razpravljavce, da govorijo o tem, kar je vsebina točke dnevnega reda. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Sam postopek razume tako, da jaz vodim postopek razprave, vsebinsko pa odgovarja Vlada oziroma predlagatelj, tako da v to se ne morem [[...]] Izvolite, gospod Jožef Horvat, postopkovno.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Postopkovno predlagam, gospod podpredsednik, da vsem poslankam in poslancem, vsem 90, razdelite to pismo, ki sem ga tudi jaz sopodpisal, ker na žalost kolegica Violeta Tomić ne razume, kakšna je vsebina tega pisma, pa sem o njem govoril tudi na matičnem delovnem telesu, na Odboru za zunanjo politiko. Res sem ponosen, da sem to podpisal v korist slovenskih kmetov, vseh državljank in državljanov, tudi vas, draga kolegica Violeta, in tudi v korist Združene levice, da se razume, vseh državljank in državljanov. Ker pač tega niste prebrali, bi pa bilo dobro, da boste razumeli, kaj tu piše. To je pobuda Evropski komisiji, bolje zahteva parlamentarcev, podpisana na konferenci COSAC v Atenah, ko je Grčija predsedovala, datum pa ima zelo zanimiv – državni praznik Republike Slovenije, 25 junij 2014. Ko ste bili vi v volilni kampanji – in fino, da ste bili –, sem bil jaz na službeni poti v Atenah in smo študirali to pismo, ga oblikovali in sem ga tudi sopodpisal. Je zelo pomembno in trdim, da je ta zahteva nacionalnih parlamentov do Evropske komisija bila ključna, da bomo nekoč tukaj sprejemali zakon o ratifikaciji sporazuma CETA. Torej tukaj je bila izražena zahteva, kot boste lahko prebrali, da sporazum CETA, in tudi TTIP, ko bo, če bo, da bosta imela značaj mešanega sporazuma, "mixed agreement", kar pomeni, da mora priti ta trgovinski sporazum na potrditev v nacionalne parlamente. Če je to slabo, potem se vam opravičujem, če sem jaz to podpisal, ampak se opravičujem, samo vam, Violeti Tomić, drugim državljanom pa ne, ker sem to naredil za dobro vseh. Sedaj, če vi to akceptirate, O. K., če ne, tudi O. K.
Hvala lepa, to je bila zloraba postopkovnega [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] , ker to je bila čista razprava. Če ste vi to dali na splet, poslali poslancem, potem to imajo in so lahko prebrali, gospod Jožef Horvat.
Gospod podpredsednik, sedaj še vi ne razumete. Tega nisem dal na splet, to je na spletu, ampak da bi to lahko poslanci imeli na mizi, predlagam še enkrat, da vaše službe razdelijo, sprintajo, skopirajo in razdelijo to vsem devetdesetim poslancem, da me ne bo kdaj kdo kasneje obtoževal kot Violeta Tomić, da sem nekaj podpisal, kar je v škodo te države. Ali sedaj razumete vi, gospod podpredsednik, kaj hočem? To je čisto postopkovno, gre za obravnavo te točke, za vodenje te točke in ne vem, kako drugače naj to sploh predlagam. Jaz nisem, Nova Slovenija ni predlagateljica tega gradiva, smo ga spoštljivo preštudirali, zavzeli tudi svoje stališče in mi ne moremo gradiva zraven dajati, zato vas prosim, gospod podpredsednik, in se vam vnaprej zahvaljujem.
Tudi jaz se vam zahvaljujem, ampak to je bila ponovno zloraba, ker poslanci, ki so hoteli, če ste jim poslali, imajo, če nimajo, nimajo; pa jim dajte na splet. Zdaj ne moremo podcenjevati ljudi in dati papirje na mizo, če ves čas govorimo o eUpravi, o E-poslovanju in tako naprej. Vse dajemo na splet, torej tudi to spada na splet in kdor je hotel, reklamo ste naredili, se bo tudi pozanimal. Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej T. Vatovec. Izvolite. Izvolite, dr. Mitja Horvat. Se opravičujem, postopkovno. Oprostite, potem pa postopkovno dr. Matej T. Vatovec.
Hvala. Bojim se, da ta točka dnevnega reda počasi polzi iz rok. Najprej je kolega Horvat postopkovno predlagal, da se držimo teme, malo pred tem pa je kolega Möderndorfer pravzaprav govoril o tem, da mi predlagamo posvetovalni referednum brez tega, da utemeljimo, zakaj je to potrebno. Mislim, da se danes vsi razpravljavci – pa ne govorimo samo za nas, ampak tudi s strani ostalih poslanskih skupin – vsi držijo teme in razpravljajo o tem, kar so pravzaprav razlogi za razpis tega posvetovalnega referenduma. Imeli smo eno postopkovno kolega Horvata in potem nek čuden, takojšen odziv, čeprav je samo roko dvignil – ne vem zakaj ste mu dali besedo, tako da podpredsednik, prosim, dajte še teh enajst minut zadržati vajeti nad potekom te seje. To je moj proceduralni predlog.
Hvala lepa. Izvolite, proceduralno dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano možnost. Kolega Jožefa Horvata bi rad podprl, njegov postopkovni predlog je bil skladen tudi s tem, kar sem sam v razpravi poudaril. Mi pričakujemo od tistega, ki vodi sejo, da skrbi za dostojanstvo vseh prisotnih in v tem primeru je nekaj, na kar je odreagiral sedaj gospod Jožef Horvat, sledilo iz razprave in bo ostalo v magnetogramu za vedno. Zato ga absolutno razumem in skušam v podporo, če je sam dvakrat poskusil, še jaz na nekoliko drugačen način vam povedati, da je poslanec Jožef Horvat želel, da je to pismo, glede na to, kar je bilo v razpravi povedano, da ostane trajno kot dokument v zvezi s to točko dnevnega reda v arhivih Državnega zbora Republike Slovenije, da se bo vsakdo lahko prepričal o tem, da mu ne bo treba odgovarjati na drugih forumih, ker bo lahko iz gradiva lahko ugotovil, ali so bili očitki, ki so bili dani med razpravo, utemeljeni ali ne. Najlepša hvala.
Hvala lepa, dr. Horvat. Če je na spletu, je v arhivu. To ni nobenega dvoma. Postopkovno gospod Jožef Horvat. Ampak bi prosil, da bo res postopkovno.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Rekli ste, če je na spletu, je v arhivu. V katerem arhivu? Če bi pa vi rekli, če je na spletnem portalu Državnega zbora, da je potem oziroma bo v arhivu, to je pa drugo. To je! Ja, na spletu, ni pa na spletnem portalu Državnega zbora. Ali se razumeva? To ni sestavni del gradiva, ki pa logično spada k tej točki. Zakaj si to sedaj prizadevamo? Zato, ker gre za napačno razumevanje. Želel bi, da bi me tudi morda kolegica Violeta Tomić pri tem podprla. Mislim, da ni nobene škode, če vaše gradivo obogatimo še s tem. Mislim, da smo nacionalni parlamenti, poslanci nacionalnih parlamentov najbrž takrat v Atenah in kasneje nekaj dosegli, da bo CETA prišla na ratifikacijo v nacionalne parlamente. To je, po moji oceni, velik dosežek, ker razumem, da so nacionalni parlamenti sestavni del evropskega parlamentarizma. Lepo prosim, gospod podpredsednik, vseh devetdeset vam bo zelo hvaležnih.
Hvala lepa. Potem vas prosim, da pismo pošljete predsedniku Državnega zbora in bo avtomatično prišlo v vse poslanske skupine. Hvala lepa. Dr. Matej T. Vatovec, imate razpravo?
Hvala. Čisto na kratko se bom odzval. Edini argument ad hominem, kot mi je očital kolega Möderndorfer, je bil ta, da je zapustil dvorano. Ampak seveda, saj to niti ni bistveno. Dejstvo pa je, da sem mu v svojem odgovoru odgovoril pravno vse pomisleke, ki jih je ob svoji prvi razpravi izpostavil, in sedaj še enkrat. Tako da, kjerkoli sedaj že je, mu še enkrat poudarjam, da teh študij je ogromno. Da bi bral spletne naslove tu pred celotnim občestvom, je malo nesmiselno. Mu bom pa posredoval naslove izvajalcev teh študij in tudi, kje lahko dostopa do tega gradiva. Bi pa poudaril eno najbolj svežih raziskav, to je študija Tufts University iz Združenih držav. Nekaj tednov nazaj je bila objavljena in nekaj izsledkov oziroma rezultatov te študije. CETA bo vodila do plačne kompresije. CETA bo vodila do izgube delovnih mest. Do leta 2023 približno 230 tisoč delovnih mest bo izgubljenih v državah podpisnicah CETE. 200 tisoč v Evropski uniji. CETA bo vodila do neto izgub, kar se tiče BDP. Za Nemčijo, ki bo najmanj prizadeta, v višini -0,37 %, najbolj bodo prizadete Francija in Italija s skoraj -0,8 % in Slovenija je tudi na repu te lestvice. Tako bomo v večji meri prizadeti zaradi tega sporazuma. Ali je sklicati posvetovalni referendum, ja, dati 4 milijone iz proračunske rezerve v ta namen, res prevelik strošek za to, da se ljudi obvesti tudi o izsledkih teh raziskav, ki niso kar tako? Saj to delajo ekonomisti in analitiki, ki imajo določena znanja, kar se tega tiče. Kar se tiče sklicevanja na ratifikacijo, na to, da bo to padlo pod 3.a člen. Že prej sem omenil besede gospoda Mahniča, vodja sektorja za mednarodno pravo na Ministrstvu za zunanje zadeve: šele ko se bo začel pripravljati zakon o ratifikaciji in šele ko bo znana sodba Evropskega sodišča glede skladnosti mehanizma ICS z evropskim pravnim redom, bo znano, kakšne vrste bo ta ratifikacija. Povedal je tudi to, da so se dosedanje ratifikacije trgovinskih sporazumov sprejemale z navadno večino, tudi tiste, ki so vsebovale podobne arbitražne mehanizme. Tako nam ne danes tu razlagati, da bo zagotovo to sporazum, ki bo padel pod 3.a člen, ki ga bomo tu notri ratificirali z dvotretjinsko večino, pa še ne vem kaj. Noben tega ne zagotavlja. Visoki uradniki na Ministrstvu za zunanje zadeve, ki bodo dajali mnenje o tem, kakšen bo ta sporazum, niso še v tem trenutku tako prepričani, kot je, recimo, predsednik Državnega zbora, kolega Shaker ali pa kolega Horvat. Mislim, da se tisti, ki se igrajo z državljankami in državljani v tem trenutku, tisti, ki skušajo zakriti pravi pomen teh postopkov. Znotraj teh postopkov ima nek določen pomen in povsem vlogo tudi posvetovalni referendum. Zaenkrat, ponavljam, je edini, ki ne špekulira. Je edini, ki ne špekulira o tem, kaj bo, daje pa možnost, da se v tem trenutku oziroma v nekaj mesecih državljanke in državljani izrečejo o tem. Tako da, ne vem. Kar se tiče pa demokratičnosti. Glejte, ta Državni zbor je sprejel stališča Republike Slovenije pred nekaj meseci, ki so bila jasna: vsaj ICS je popolnoma nedopusten. Kar se bere, da ICS ne sme biti del besedila sporazuma. Kaj se je zgodilo? Nekaj tednov kasneje je Vlada naredila obrat za sto osemdeset stopinj, od tega preprosto odstopila in dovolila, da je zdaj v tem besedilu ta ICS. Ta isti ICS, ki ga je seveda zahtevala Evropska komisija. Po zaključku pogajanj tega ICS v sporazumu CETA ni bilo. Zahtevala ga je Evropska komisija in ga naknadno po zaključku pogajanj vpisala in še veliko je bilo takih detajlov, kjer je Evropska komisija nastopala kot glavni arbiter tega, kako se bo ta postopek vodil. To, da so bila pogajanja zaključena leta 2014, je tudi farsa, ker se je v besedilu še veliko spreminjalo zatem. Skličimo ta referendum!
Hvala lepa, dr. Vatovec. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da se razpiše posvetovalni referendum o Celovitem gospodarskem in trgovskem sporazumu med Kanado na eni strani ter Evropsko unijo na drugi strani in njenimi državami članicami na drugi strani, bomo v skladu s časovnico potekom seje odločali v torek, 22. 11., v okviru glasovanj. S tem prekinjam 37. točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA. TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZIRANOSTI IN DELU V POLICIJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer ministrici za notranje zadeve mag. Vesni Györkös Žnidar. Izvolite, gospa ministrica.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organiziranosti in delu v policiji se izpolnjujejo zaveze iz stavkovnih sporazumov in dogovora med obema reprezentativnima sindikatoma policije in Vlado Republike Slovenije. Prav tako se želijo izboljšati nekatere pomanjkljivosti veljavnega zakona, ki so se pokazale pri izvajanju zakona v praksi, s ciljem učinkovitejšega delovanja policije kot celote. Cilj predloga zakona je zagotoviti boljšo organiziranost in delovanje policije, tako da se bo lahko še bolj učinkovito soočala z varnostnimi izzivi ter urediti nekatere posebnosti delovno-pravnih razmerij, ki so za policijo v spreminjajočem se varnostnem okolju še posebej pomembni. Predlagane spremembe zakona prinašajo predvsem naslednje bistvene rešitve. Policiji je ob velikih nevarnostih omogočeno ustrezno načrtovanje in namestitev tehničnih ukrepov za varovanje objektov policije ter objektov posebnega državnega pomena. Odpravlja se neenako stanje med uniformiranimi in neuniformiranimi uslužbenci policije glede uporabe lastnih civilnih oblačil. Uvajata se zaščita nad imenom in podobo policije, s tem se preprečuje možnost zlorab in določa tudi sankcije za kršitve. Ureja se vzpostavitev kariernega sistema v policiji. Omogočeno je, da se na javno objavo prijavijo tudi kandidati, ki v času objave še niso seznanjeni z rezultati mature, saj s postopkom zbiranja prijav ni mogoče čakati do objave rezultatov mature. Urejajo se tudi pravice in obveznosti kandidatov za policiste. Uvaja se tudi načelo sorazmernosti pri varnostnem preverjanju, ki se opravlja le pred premestitvijo in napotitvijo uslužbencev policije na delovna mesta, izpostavljena dodatnim tveganje. Prav tako se uvaja tudi varnostno preverjanje ponudnikov, ki izkažejo interes in so oddali tudi ponudbe za opravljanje dela za policijo. Glede razlogov za prenehanje delovnega razmerja se vzpostavlja enakopraven položaj policistov z ostalimi javnimi uslužbenci. Omogoča se podaljšanje roka za opravljanje izpita iz policijskih pooblastil za največ eno leto, če za to obstajajo utemeljeni razlogi. Uvaja se tudi sistemska rešitev, ki zagotavlja ustrezno ukrepanje delodajalca ob težavah z duševnim zdravjem uslužbencev policije, ustrezno rehabilitacijo in tudi varovanje dostojanstva obolelemu uslužbencu policije. S spremembo določil o dodelitvi pravne pomoči se bo poenotila praksa in tako zagotovila večja zaščita tistim, ki svoje delo opravljajo strokovno in zakonito. Omogoča se izvedba ukrepov za zagotavljanje varnosti nekdanjim uslužbencem policije, kadar so jim bile izrečene grožnje v zvezi z delom, ki so ga opravljali kot policisti. Ureja se posebnost delovnopravnega odnosa tajnih delavcev policije, ob dejstvu, da se vsakodnevno soočajo z najhujšimi oblikami organizirane kriminalitete. Bolj natančno se določa, v katerih primerih so družinski člani upravičeni do določenih pravic ob smrti policista pri opravljanju svojega dela. Prav tako se za pomožne policiste odpravlja tudi dohodkovna omejitev, ki jo za delo upokojencev določa Zakon o urejanju trga dela. Vladi se tudi omogoča, da odloči o odpoklicu pomožne policije za obdobje, ki traja več kot 30 dni. Določeni so tudi roki, ob katerih se vsa delovna mesta policistov v 5. tarifnem razredu sistemizira v ustrezna delovna mesta v 6. tarifnem razredu oziroma se policiste, ki ta mesta zasedajo, premesti na ustrezna delovna mesta v 6. tarifnem razredu. Prav tako se določa obdobje, v katerem mora delodajalec vsem policistom, ki so premeščeni na delovna mesta v 6. tarifnem razredu in še nimajo pridobljene 6. stopnje izobrazbe, omogoči pridobitev navedene izobrazbe, način napredovanja v višje plačne razrede in način premeščanja oziroma prekinitev delovnega razmerja. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je zelo pomemben zakon, ki zadeva organiziranost in delovanje policije kot ključnega nosilca notranje varnosti v Republiki Sloveniji. Zahvaljujem se vam za pozornost.
Hvala lepa, gospa ministrica. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora mag. Dušanu Verbiču.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovana ministrica, poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 28. seji 27. 10. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organiziranosti in delu v policiji, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. K predlogu zakona so bili v poslovniškem roku vloženi amandmaji poslanskih skupin Stranke modernega centra, Demokratične stranke upokojencev Slovenije in Socialnih demokratov. Predstavnik predlagatelja, državni sekretar Ministrstva za notranje zadeve, je v dopolnilni obrazložitvi poudaril, da je Zakon o organiziranosti in delu v policiji, ki je bil sprejet v letu 2013, dober zakon, saj je prinesel veliko pozitivnih premikov. Predlog zakona ga zato dopolnjuje zgolj tam, kjer je to potrebno glede na spremenjene okoliščine in sprejete dogovore s sindikati po zaključku pogajalskega procesa v zvezi z nedavno stavko policistov. Gre za usklajen predlog, tako znotraj Vlade kot tudi z drugimi deležniki, in za pomemben napredek glede ustreznega urejanja statusa policistov, tudi glede zagotavljanja njihove večje socialne varnosti ter pravne pomoči. Predlog zakona ustvarja pogoje za vzpostavitev bolj učinkovitega kariernega sistema v policiji, rešuje določena organizacijska vprašanja, prav tako se z njim uresničujejo zaveze sedanje in preteklih vlad, dane policistom. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora je pojasnila, da je njihova služba podala pisno mnenje v skladu s svojimi pristojnostmi, in sicer k osmim členom predloga zakona. Vse pripombe Zakonodajno-pravne službe so bile ustrezno upoštevane pri oblikovanju vloženih amandmajev poslanskih skupin koalicije. Predstavnik Komisije Državnega sveta za državno ureditev je povedal, da komisija predlog zakona podpira, pri čemer velja še posebej pohvaliti visoko raven doseženega soglasja z obema policijskima sindikatoma pri dokončnem oblikovanju njihovih rešitev. Državni svet je v preteklosti že večkrat poudaril potrebo po spremembah na področju delovanja policije, predvsem glede zagotavljanja finančnih sredstev za njihovo delo. V razpravi so članice in člani odbora izrazili podporo rešitvam predloga zakona in predlaganim amandmajem, saj so ti plod širokega konsenza zlasti v policijskih vrstah. Glede uvedbe oziroma ustrezne nadgraditve kariernega sistema v policiji so bili slišani tudi glasovi, da gre za rešitev brez usklajene kadrovske politike. Nastaja kadrovska vrzel, ki jo bo treba v naslednjih letih zapolniti z drugimi ukrepi, ki pa jih obravnavani predlog ne vsebuje, pri čemer je kadrovsko še posebej podhranjena prometna policija. Skrbi jih tudi vprašanje podpornih struktur za policiste v stiski. Državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve je v odgovoru na izpostavljeno problematiko pojasnil, da se zaveda kadrovske vrzeli v policiji, pri čemer bodo na tem področju nedvomno najtežja leta med 2017 in 2018. Zato vodstvi, tako Ministrstva za notranje zadeve kot policije, že pripravljata in izvajata ustrezne interne ukrepe, ki naj bi pripomogli k olajšanju nastalih razmer, vključno z dodatnim zaposlovanjem. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD in svoj amandma k 26. členu. S tem slednjim amandmajem odbora se odpravlja neživljenjska in nepravična zakonska določba do policistov, ki se poškodujejo pri svojih uradnih nalogah in izpostavljajo svoje lastno življenje za varnost državljanov. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnikom Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjena predloga zakona, v katerega so sprejeti amandmaji vključeni. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Verbič. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predsedujoči! Tako kot prejšnja novela Zakona o organiziranosti in delu v policiji, ko smo zaradi migrantskega vala nekako omogočili aktiviranje večjega števila pomožnih policistov za delo v policiji, tudi današnje spremembe in dopolnitve prinašajo dobre rešitve. Dejstvo je, da imamo še vedno premajhno število policistov za opravljanje rednih delovnih nalog. Imamo policiste, ki so slabo plačani, slabo opremljeni in tudi preobremenjeni. Do takšnega stanja je pripomoglo tudi večletno varčevanje, ko je prišlo do teh dodatnih obremenitev policije, predvsem zaradi migrantskega vala, pa smo se soočili z dejstvom, da je varčevanje na področju varnosti vprašljivo in bomo morali za varnost v bodoče namenjati bistveno več sredstev, kot pa smo jih do sedaj. In to je zgolj in samo golo dejstvo. Tudi v Novi Sloveniji se pridružujemo tistim, ki v delu policistov prepoznavajo prizadetost in humanost dela policistov, tako pri rednem delu kot tudi pri njihovem delu ob migrantskem valu, in jim na tem mestu izrekamo prav vse pohvale. Dejstvo je, da med državnimi organi uživajo tudi visoko stopnjo zaupanja javnosti. Da bomo ohranili to stanje, bo treba vlagati več sredstev tako za dodatne zaposlitve, izboljšanje materialnega statusa kot tudi za izobraževanje in usposabljanje policistov. V tej luči je zaveze Vlade, ki so bile dane policistom v okviru stavkovnih dogovorov, treba nekako udejanjiti. Glede na to, da je bil o predlogu današnjih sprememb in dopolnitev v policijskih vrstah z obema policijskima sindikatoma dosežen zelo širok konsenz, upamo, da bo Vlada v najkrajšem času sposobna zapolniti nastajajočo kadrovsko vrzel. Zaradi večjega števila predvidenih starostnih upokojitev ter zaradi ukinitve srednješolske izobrazbe bo v naslednjih letih na tem področju nastala velika kadrovska stiska, če Vlada ne bo pravočasno izvedla vseh potrebnih, dodatnih ukrepov. Poslanci Nove Slovenije ob tem, ko urejamo oziroma izboljšujemo položaj policistov, opozarjamo na neenak status drugih primerljivih nevarnih poklicev, obenem tudi na to opozarjamo, in sicer gasilcev ter vojakov. Tudi ti pogosto opravljajo delo v nevarnih okoliščinah, vendar njihov status ostaja ob robu zakonodajnih sprememb na področju delovanja policije; torej, tudi na tem področju bo treba v bodoče narediti spremembe zakonodaje. Poslanci Nove Slovenije bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organiziranosti in delu v policiji v skladu z navedenim tudi dokončno podprli.
Hvala, gospod Vrtovec. Besedo ima dr. Bojan Dobovšek za predstavitev stališča Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Zakaj ta predlog zakonodaje – zato, ker imamo vseskozi problem glede varnosti Slovenije in varnost je tista dobrina, ki jo velja izpostaviti za Slovenijo, če želimo v prihodnost. Ampak, varnost stane. Ne vem, zakaj je bila potrebna stavka, da smo prišli do teh sprememb. Seveda so to šele osnovne spremembe, ostale spremembe morajo še slediti. Predlagane spremembe sledijo cilju, da se izboljša delovnopravno stanje policistov, da se izboljša materialnopravno stanje, da se izboljša varnost policistov, vidimo, da je varnost policistov vedno bolj ogrožena. In seveda tisto osnovno gonilo dela, motivacija za delo, kajti plače so slabe, karierni sistem in želja po poklicu. Na kaj je treba še opozoriti? Številna vprašanja ostajajo odprta in čakajo rešitve v prihodnosti. Privatizacija policije – vidimo, da številčno imamo premajhno policijo, na drugi strani pa privatni sektor iz dneva v dan raste in nekako tvori konkurenco policijskemu delu, vendar vprašanje pooblastil, usposabljanja in vsega ostalega v tem sektorju ostaja odprto. Vloga policije se minimalizira. Moramo ponovno vzpostaviti sistem, v katerem damo policiji pravo vlogo. Imamo moderne oblike kriminalitete, klasične oblike so že davno presežene, na drugi strani ne sledimo, skupaj s policijo, tem spremembam v družbi. Odgovoriti moramo na paradoks, kaj hočemo: varnost ali kontrolo. Se pravi, ali bodo policijska pooblastila namenjena varnosti ljudi ali pa kontroli. Vsa sodobna tehnika. Izpostavil bi problem, ki se v policiji opaža, in sicer staranje populacije – ali so policisti, ko dosežejo določeno starost, še sposobni izvajati vse ukrepe in ali to vpliva na njihovo varnost? Seveda opažamo tudi pregorelost ljudi in zato napake v postopkih. Zato je več denarja treba usmeriti v odpravljanje tovrstnih dejavnikov. Ob uporabi tehnoloških napredkov človek ostaja tisti ključni faktor. Vse to so izzivi pred policijo, ki jih je treba čim prej rešiti. Zakon seveda rešuje tiste osnovne probleme, vendar pušča še dokaj odprta vprašanja in ta moramo čim prej rešiti. Tako ostaja veliko dela za v prihodnje. Treba je postaviti celoten sistem v skladu s sodobnimi policijskimi sistemi, kjer se prehaja od problemsko usmerjenega policijskega dela v pluralno policijsko delo. Ob upoštevanju vsega navedenega bomo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev predlog zakona podprli, vendar pričakujemo, da se nadaljnje delo šele začenja. Na kaj bi opozoril? Da je policistov vedno manj, da je denarja vedno manj, dela pa imajo vsak dan več. Z zakonodajo, ki jo tu sprejemamo, se policistom nalaga vedno več dela; vedno več je dela v lokalnih skupnostih in vedno več je zahtev s strani Evropske unije in mednarodnega okolja. Zato je potrebno izobraževanje in usposabljanje in običajno se najprej omejujejo sredstva prav na izobraževanju in usposabljanju. Poleg tega izpostavljam vprašanje, kdo in kako bo izobraževal izobraževalce; prav tu je pomanjkanje tako na pravnih fakultetah kot tudi na vseh strokovnih nivojih, kjer se policisti izobražujejo. Za konec; smo v 21. stoletju, samo žal oprema in še nekatere druge organizacijske dejavnosti v policiji ostaja v prejšnjem stoletju. Zato poziv vsem, da za bodočo varnost spodbudimo delo in varnost policistov, kajti policisti niso samo za varnost državljanov, ampak je ogrožena tudi njihova varnost. Hvala.
Hvala lepa, dr. Dobovšek. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Pozdrav ministrici! Najprej velja pohvaliti delo policije kot tako. Poslanci SMC se zavedamo odgovornosti za zagotavljanje sistema notranje varnosti, katerega del je policija. Pokazatelj, da se ta vlada pod vodstvom SMC resno ukvarja s problematiko policije, ki se je, moram poudariti, vrsto let lepo počasi pometala pod preprogo, je tudi ta zakon, o katerem danes govorimo. Prav zato podpiramo sprejetje tega zakona in vse aktivnosti, ki gredo v smeri izboljšanja materialno-tehničnih pogojev za delovanje policije, ustrezno in popolno kadrovsko zasedbo, nagrajevanje in ustrezno plačilo policistov. S spremembami in dopolnitvami Zakona o organiziranosti in delu v policiji, ki ga obravnavamo danes, želimo tako Vlada kot v SMC doseči učinkovitejše delovanje in organiziranost policije, in to kot enega izmed glavnih subjektov za zagotavljanje notranje varnosti Slovenije in ji dati jasno možnost učinkovitega odzivanja na aktualne varnostne izzive. Pa dovolite mi, da navedem vsaj nekaj predlogov, s katerimi urejamo v tem zakonu. Kot prvo je izboljšanje delovnopravnih razmerij, drugo je vzpostavitev kariernega sistema za zaposlitve, daljše od pet let, višje plačilo za odrejeno pripravljenost na delo v drugem kraju, ureditev statusa tajnih sodelavcev, predvidena je tudi zagotovitev varnega in zdravega delovanja okolja policistov, s tem da zagotavljamo petnajstdnevno možnost odsotnosti z dela za ohranjanje psihofizične kondicije. V primeru težav z duševnim zdravjem policista – omejitev izvajanja pravic do policijskih pooblastil in rehabilitacija. Prav tako se uvaja pravice za ožje družinske člane policistov, ki je pri opravljanju svojega dela izgubil življenje, in ne nazadnje nove ukrepe za učinkovitejše delovanje policije. Pa naj še spomnim vse ostale, da je ta vlada od leta 2015, ko je bilo namenjenih 23,5 milijonov evrov, v letu 2016 30 milijonov evrov in tak trend, se pravi, povečevanja sredstev, se bo nadaljeval tudi v bodoče. Ne nazadnje, kar je tudi zelo pomembno, je treba dodati, da ta predlog zakona izpolnjuje tudi zaveze iz doseženih stavkovnih sporazumov, kar je tudi zelo pomembno za stabilnost tega sistema v policiji. Glede na se navedeno in na zavedanje, da je treba ponovno policiji vrniti mesto, ki ji pripada v tej državi ,ter zagotoviti operativno delovanje, primerne pogoje za delo, ustrezen delovnopravni status in primerno plačilo, bomo poslanci Stranke modernega centra predlog zakona podprli.Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil dr. Vinko Gorenak. Izvolite.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine lahko napovem, da bomo zakon v celoti podprli. Ta zakon je na eni strani rezultat sporazuma s sindikati in prinaša po posameznih členih take ali drugačne različne dodatke policistom, prinaša tudi ureditev statusa v tistih najhujših primerih, kakršnih smo v zadnjem času vse prepogosto priča – pomeni, ko policist izgubi življenje in seveda prav je, da ta država ne pozabi na njegovo družino, na njegove otroke in tako naprej. Ta zakon to ureja. Moram reči in pozdraviti tudi javno ravnanje Ministrstva za notranje zadeve pri pripravi tega zakona. Namreč, poslušali so konec koncev tudi nas, zato da smo lahko prišil do nekega besedila zakona, ki je primerno. Moram jasno povedati, da smo mi imeli nekatere pomisleke, zlasti tam pri varovanju oseb in objektov, pa je notranje ministrstvo in kasneje koalicija to seveda tudi spoštovala in upoštevala v obliki amandmaja. Seveda, ni navada, da en minister hvali drugega, zlasti ne, če prihaja iz različnih vrst – in ministrica je malo pozabila pohvaliti prejšnjo vlado. Zato moram v imenu resnice povedati še naslednje – osebno sem si od leta 1999 prizadeval za to, da bi bili policisti uvrščeni v skupino višje izobrazbe in da bi se takšna izobrazba od njih tudi zahtevala. Leta 2012 smo to uspeli in osnovno policijsko izobraževanje po zakonu iz leta 2012 je vendarle tako imenovano višješolsko izobraževanje. Policija bo od leta 2012 in za tistega zakona veliko večino svojih kadrov, ki je bila do sedaj srednješolsko izobražena, izobrazila višješolsko. To pa seveda bo tudi pomenilo najmanj 3 plačilne razrede pri policistih. Proces se začenja s tem zakonom in seveda se bo nadaljeval neko prehodno obdobje, v katerem bo prišlo do tega, da bo velika večina policistov imela in takšno plačo in dodatke in izobrazbo, če želite, torej višješolsko izobrazbo, za tiste najstarejše bo pa veljalo neko prehodno obdobje, v katerem jim bomo takšne statuse tudi priznali. Mislim, da gre v tem kontekstu za neko, kako naj rečem, nadaljevanje nekega dobrega dela, ki se je začelo leta 2012 in se nadaljuje s tem zakonom, in prav je, da na tak način seveda, da ne bom rekel stopimo skupaj, ampak prav je, da na takšen način potegnemo poteze do tistih, ki opravljajo delo, ki je eno najnevarnejših del. To nas prepričujejo tudi nezaželeni dogodki, kakršnim smo bili priča v Izoli, v Brežicah in še kje. Upam, da bo tovrstna skrb za policiste, njihov materialni položaj, njihov delovni položaj, da se bo nadaljevala tudi v bodoči zakonodaji, tudi v bodočih spremembah zakonov, ki prihajajo, tudi policijskih ali drugih. Skratka, mi bomo zakon podprli. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana ministrica, dovolite, da vam predstavim stališče Poslanske skupine Desus. Spremembe in dopolnitve zakona, ki ga danes obravnavamo, so plod uspešnih pogajanj Vlade Republike Slovenije s Policijskim sindikatom Slovenije ter Sindikatom policistov Slovenije. Vladna pogajalska skupina in pogajalska skupina sindikatov v policiji sta tako junija letos, pol leta po začetku stavke, le uskladili vsebini stavkovnega sporazuma. Tako Vlada s predlogom, ki ga imamo na poslanskih klopeh, izpolnjuje zavezo iz dogovora s sindikati. S predlogom se namreč odpravljajo anomalije, odpravljajo se podplačana delovna mesta v policiji, ureja se prehod v leto 2016, ko se bo zvišal standard policijskega poklica. Od začetka leta 2018 bo namreč za poklic policista potrebna višja šolska izobrazba. Zakon prinaša še veliko drugih dobrih rešitev, ki so jih predstavili že predlagatelji zakona, zato se na tem mestu ne bi ponavljal. Povedati pa moram naslednje, v Poslanski skupini Desus nas izjemno veseli, da je do takšnega dogovora le prišlo, saj je podpis sporazuma prava pot pri ustreznem vrednotenju policijskega dela tako materialnega kot moralnega. Po predolgem obdobju konflikta bodo lahko policisti znova usmerili svojo energijo k delovnim nalogam in ne bodo več razmišljali samo o svojem socialnem statusu. Lahko bi celo rekli, da jih zakon končno ločuje od socialnega dna. Naraščanje hujših oblik kriminala, spremenjene družbene razmere in tudi nenehne organizacijske spremembe vse bolj stresno vplivajo tudi na samo delo policistov. In ravno policisti so tisti, ki s svojim strokovnim, učinkovitim in profesionalnim delom neprestano skrbijo za našo varnost. Tega se v Poslanski skupini Desus dobro zavedamo, zato je vsaka takšna dogovorjena sprememba še kako dobrodošla. Ker predlog zakona prinaša pomemben napredek glede ustreznega urejanja statusa policistov in ker predlagane spremembe podpira tudi policija, ga v Poslanski skupini Desus podpiramo. V bodoče pa si želimo, da bi Vlada in sindikati našli skupni jezik tudi na ostalih področjih. Hvala.
Hvala. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana ministrica, kolegi in kolegice! Sedanji zakon, ki ureja organizacijo dela v policiji, je na nek način novejši; sprejet je bil februarja 2013, uporabljati se je začel dva meseca kasneje. Sprejeti sta bili tudi dve besedilno kratki noveli, vendar z vidika zaposlenih v organizacijskih vrstah pomembni noveli. Šlo je za uresničitev dogovora med Vlado in sindikatom z namenom urejanja delovnopravnih razmerij pri opravljanju operativnih nalog v posebnih delovnih razmerah. Predlog zakona, ki ga pa obravnavamo danes, je nekoliko obsežnejši, vendar kljub tem spremembam ohranja osnovni namen zakona. Tako kot v noveli A in v noveli B se tudi v tem predlogu zakona urejajo zadeve, ki so bile dogovorjene med Vlado in policijskima sindikatoma in se nanašajo na urejanje delovnopravnih razmerij v policiji. Urejajo se zadeve, povezane z vzpostavitvijo mehanizmov za načrtovanje policistove karierne poti. V času izvajanja predpisa so bile na posameznem delu ugotovljene pomanjkljivosti, katere se sedaj odpravljajo in upam, da se bo to tudi zgodilo. Odpravljajo se tudi nepravilnosti, ki so bile ugotovljene s sodbami in jih je bilo treba urediti. Podrobno v samo vsebino se ne bom niti ne spuščala tudi zato, ker je že iz razprave na matičnem delovnem telesu bilo prepoznano, da so pripravljene spremembe in dopolnitve zakona potrebne in upravičene in dosegajo širok konsenz. V času krize so bili policisti deležni varčevalnih ukrepov in s tega naslova je tudi fluktuacija v policiji negativna. Policijske vrste se redčijo ne le zaradi upokojevanja, ampak tudi zaradi slabih delovnih pogojev in prav ta slednji razlog mnogokrat vpliva tudi na nezanimanje za ta poklic. Kriza in varčevanje sta negativno pustila posledice in v policiji in tudi v drugih poklicih v javnem sektorju, zato bo te vrzeli, še zlasti v policiji, težko zapolniti, kajti kandidati in kandidatke morajo opraviti tudi dodatno usposabljanje. Ob tem pa bi izpostavila uporabo posebnih policijskih pooblastil. Če se vrnem na finančne posledice zaposlovanja. Vsaka, še tako nujna dodatna zaposlitev ima finančne posledice in dodatne zaposlitve v policiji, ki bi se morale šteti v nekaj stotih dodatnih zaposlitvah, bodo kljub upokojevanju zaposlenih imele dodatne finančne posledice v proračunu. Ampak Socialni demokrati smo prepričani, da bodo te spremembe pozitivno vplivale na delo v policiji, zato bomo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o policiji in delu v policiji podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospa Muršič. Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavil gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organiziranosti in delu v policiji je večinoma posledica stavkovnega sporazuma med policijskima sindikatoma in Vlado. Kot po navadi Vlada in pristojno ministrstvo nista bila pripravljena prisluhniti zahtevam policistov, vse dokler se slednji niso odločili za štrajk. Tukaj ne govorimo o novih zahtevah, govorimo o izpolnjevanju zavez tako sedanje kot preteklih vlad, ki so bile dane že večkrat. Kot praktično na vseh področjih javnega sektorja imamo že celo kopico sklenjenih dogovorov in sporazumov, ki pa se v praksi nikoli ne realizirajo. Tudi v primeru policistov je bilo temu tako. Zaradi uvrstitve delovnega mesta policista v dvajseti plačni razred so, na primer, policisti opozorilno stavko izpeljali že leta 2007. Od tega obdobja pa do danes je bil med sindikati in Vlado vsako leto sklenjen kakšen sporazum ali dogovor. Realiziranih zavez pa je le malo. Tokrat so bili policisti nekoliko bolj uspešni zaradi izvedbe najdaljše stavke v zgodovini Slovenije. Vlada je, zato da je prisluhnila zahtevam policistov, potrebovala kar 323 dni. Skoraj eno leto so torej morali stavkati policisti, da so dosegli vsaj tiste nujno potrebne spremembe. A z zakonom, ki ga obravnavamo danes, seveda ne bodo rešene vse težave, nerealiziranih zavez namreč ostaja še veliko. Pa ne le pri policistih, anomalij v javnem sektorju je še ogromno, a glede na odnos te vlade in koalicije do sindikalnega združevanja in boja za delavske pravice ne gre pričakovati, da bodo te anomalije kaj hitro odpravljene. Ne gre pozabiti besed predsednika Vlade, ki je stavko policistov označil za neodgovorno, nedostojno in sramotno ter dejal, da gre za izsiljevanje naše države, na kar ne bo pristal, ne glede na posledice. Kakšen odnos ima do sindikatov in delavcev, ki jih le-ti zastopajo, kakšen odnos ima pač koalicija, se je jasno izkazalo tudi ob obravnavi tega zakona na matičnem odboru. V Državni zbor smo prejeli dodatne predloge amandmajev policijskih sindikatov. V Združeni levici smo zato predlagali, da se o njih pogovorimo in preverimo, ali bi bilo v predlog mogoče vnesti še kakšno potrebno spremembo. Naš predlog seveda ni bil upoštevan. Še več, sindikati svojih predlogov niti predstaviti niso smeli. Kljub temu da sta bila oba predstavnika na seji navzoča, dovoljenja za razpravo s strani koalicije nista dobila, saj da na sejo nista bila vabljena. Gre za le enega izmed nedopustnih primerov omejevanja sodelovanja strokovne in zainteresirane javnosti, ki se ga Vlada in koalicija poslužujeta zelo pogosto. Na te nedemokratične prakse v Združeni levici opozarjamo že ves mandat. Nista stavka in boj za delavske pravice tista, ki sta neodgovorna, nedostojna in sramotna, kot to misli naš predsednik Vlade, neodgovorno, nedostojno in sramotno je to, kar počne ta vlada in koalicija. Zaradi tega v Združeni levici predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom zbora opravili v torek, 21. 11., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZAKONSKI ZVEZI IN DRUŽINSKIH RAZMERJIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Ivo Dimic. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za delo, družino, socialne zadeve, invalide, predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Urošu Priklu za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite, gospod Prikl.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Kot rečeno, je Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide obravnaval predlog sprememb in dopolnitev Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ki ga je v predlog predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano kolegico Dimic. Pri odboru oziroma pri delu odbora so sodelovali, kot rečeno, predlagatelji, predstavniki Vlade oziroma Ministrstva za delo, Ministrstva za pravosodje, Zakonodajno-pravne službe, Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, predstavnik Varuha človekovih pravic gospod Tone Dolčič, predstavnica Gibanja za otroke in družine in predsednica Glasu starih staršev, Združenje starih staršev Slovenije gospa Metka Zevnik. Oboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je pregledala materijo z vidika njene skladnosti in podala pripombe k 1. in 2. členu. Prav tako smo se seznanili z mnenjem Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki predloga zakona ni podprl. Prav tako pa tudi z mnenjem Vlade, ki prav tako ne podpira tega zakona. Uvodoma je predstavnica predlagatelja oziroma predlagateljev kolegica Dimic poudarila, da je temeljni razlog za sprejetje zakona pravna praznina na področju pravice staršev, da vnaprej izrazijo voljo o tem, kdo bi lahko posvojil ali bil skrbnik njihovih otrok v primeru smrti obeh staršev. V okviru razprave, ki je bila kar dolga in zanimiva, je večina razpravljavcev seveda menila, da predlog ni dovolj dodelan in da se ne dotika mnogih institutov družinskega in dednega prava, ki pa bi se jih moral. Prav tako ostaja odprto vprašanje sorodstvenih razmerij, zato je bilo mnenje, da bi sprejetje takšnega predloga povzročilo več težav kot pa koristi. Poudarjeno je bilo, da je treba spoštovati namen predlagateljev, hkrati pa je treba objektivno presoditi, kaj je v nekem trenutku največja korist otroka. V primeru, da so stari starši še dovolj vitalni, mladostni, sposobni nege in vzgoje svojih vnukov, je neprimerno bolj, po mnenju razpravljavcev, sprejemljivo, da torej bolj kot starši oziroma posvojitelji postanejo svojim vnukom skrbniki oziroma rejniki. Takšne prakse že obstajajo, ni pa res, da otroci nikoli niso dodeljeni starim staršem. Vedno se najprej pogleda v najožjo družino in če ta res zaradi nekih okoliščin, ki se jih ne da spremeniti ali popraviti, ni primerna, šele takrat se išče namestitve pri tretjih osebah. Poleg tega predlagana rešitev sproža tudi dileme pri vseh nadaljnjih postopkih dedovanj in ostalih pravicah, ki pripadajo otroku po smrti staršev. Otroci imajo pravico, da po svojih pokojnih starših dobivajo pokojnine. Tudi rejnina je namenjena temu, da ima tisti, ki postane rejnik, dejansko sredstva, s katerimi lahko preživlja otroka oziroma otroke, rejence. Pri klasičnem postopku posvojitve, kot je predlagan, bi se o posvojitvi vnuka formalnopravno gledano vzpostavilo novo sorodstveno razmerje, kar posledično pomeni tudi popolno obvezo preživljanja iz lastnih sredstev. Nekateri razpravljavci, ki so predlog zakona podpirali, so menili, da je prav, da se zakon sprejme, ne pa, da se čaka na družinski zakonik, ki je v javni razpravi in za katerega je ministrstvo povedalo, da bo v najkrajšem možnem času na naših poslanskih klopeh. Omenil bi še mnenje namestnika Varuha človekovih pravic, ki je povedal, da se strinjajo z mnenjem Zakonodajo-pravne službe in mnenjem Državnega sveta. Po njihovem prepričanju je možnost, da bi dedki in babice lahko posvojili vnuke, ki nimajo živih staršev, v nasprotju z načelom največje otrokove koristi, saj bi se s tem drastično poseglo v obstoječa sorodstvena razmerja. Na koncu smo članice in člani odbora po razpravi sprejeli sklep, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Besedo dajem predstavnici predlagatelja gospe Ivi Dimic za uvodno predstavitev stališč do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani prisotni na današnji seji! Naš predlog novele Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih je odgovor na pravno praznino, ki v Sloveniji obstaja na področju možnosti, da bi bili stari starši vsaj stranka v postopkih dodelitve otrok v izjemnih primerih. Pokazalo se je, da smo s predlogom zakona odprli razpravo o perečem vprašanju pravic otrok, staršev in starih staršev. V Novi Sloveniji se javno nismo in se ne izrekamo o raznih, sicer žalostnih primerih družinskih tragedij. Ponovno poudarjam, da ta predlog ni neposredni odziv na te neljube dogodke. Bistveno načelo, ki ga zasleduje naš zakon, je korist otroka. Predlog uvaja dve bistveni novosti v naš pravni red. Prvič, možnost posvojitve otrok v primeru obeh staršev se širi tudi na stare starše, če je v postopku seveda ugotovljeno, da je posvojitev tisti ukrep, ki zasleduje največjo korist otroka, in drugič, staršem se daje možnost, če seveda želijo, da vnaprej na predpisan način izrazijo voljo glede skrbništva svojih otrok za primer njune smrti. Zelo pomembno je poudariti, da naš predlog ne uvaja avtomatizma ampak se izjava volje staršev upošteva v postopku, ki ga vodi center za socialno delo. V tem postopku se preverja največja korist otroka ter izpolnjevanje pogojev za skrbnika pri imenovani osebi. Iz primerjalnega pregleda Evropske unije je razvidno, da takšno rešitev omogoča družinsko pravo praktično vseh predstavljenih držav. Pripombe Zakonodajno-pravne službe smo pozorno prebrali in z našim amandmajem po njihovih priporočilih tako nomotehnično kot vsebinsko uredili drugi člen. Predlog zakona smo predstavili strankam SMC, SD in Desus, ki so se odzvale na našo ponudbo, ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter na Komisiji Državnega Sveta Republike Slovenije. Pogovori ob teh predstavitvah so bili za nas zelo koristni. Poslanci in državni svetniki so celo predlagali nekaj zanimivih rešitev, na primer naj se možnost posvojitve da tudi sorodnikom v ravni vrsti, bratom, sestram. Pri posvojitvi vnukov, ki nimajo živih staršev, s strani starih staršev se je nakazala pot iskanja nepopolne posvojitve po zgledu nemške ureditve, kjer bi se spremenila le pravna razmerja otrok do naravnih staršev, ne pa tudi do drugih. Veliko pomislekov je bilo izraženih glede pravic in možnosti tako imenovanega drugega para starih staršev v primeru posvojitve s strani starih staršev ter glede ureditve dedovanja. Naj izpostavim, da smo našo rešitev zapisali na način, da bi bila posvojitev skrajni ukrep samo takrat, ko bi pristojni organ to prepoznal kot največjo korist otroka. CSD se tudi sicer teh ostalih možnosti ne poslužujejo dovolj. Predlagatelji Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov smo ob široki razpravi in številnih odzivih državljanov civilne družbe in strokovnjakov dobili veliko izrazov podpore. S tem predlogom zakona smo odprli pravno področje, kjer je mnogo stisk. Na te stiske želimo odgovoriti s predlaganima rešitvama in želimo nagovoriti vse dobromisleče, da naš zakon danes podpremo oziroma vrnemo v obravnavo matičnemu odboru in najdemo skupne rešitve.
Hvala, gospa Dimic. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Mirjam Bon Klanjšček. Izvolite, gospa Klanjšček.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. S predlagano zakonsko spremembo bi stari starši lahko pridobili roditeljsko pravico v odnosu do vnukov, ko starši niso več živi ali ko je obema staršema odvzeta roditeljska pravica. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev predlaganega zakona ne bomo podprli. Menimo namreč, da zakonodaje na podlagi enega primera ni smiselno spreminjati. Sprašujemo se tudi, v kolikšnem obsegu bi se s sprejetjem tega predloga zakona spremenila sorodstvena razmerja ter iz tega izhajajoče pravice in obveznosti med otrokom in sorodniki. Na tem mestu se navezujem tudi na mnenje varuhinje človekovih pravic, ki meni, da je možnost, da bi dedki in babice lahko posvojili vnuke, ki nimajo živih staršev, v nasprotju z načelom največje otrokove koristi, saj bi se s tem drastično poseglo v obstoječe sorodstvene odnose. Po njenem mnenju predlog zakona tudi ne upošteva koristi in pravice drugega dedka in babice, kar je seveda diskriminatorno. Varuhinja prav tako opozarja, da je takšna posvojitev lahko najboljša za otroke samo v izjemnih primerih, vendar splošno gledano temu ni tako. Pri urejanju instituta posvojitve, mora biti glavno načelo in vodilo otrokova korist in pravice, kar je zavezano tudi s Konvencijo o otrokovih pravicah. Glede na to, da se na resornem ministrstvu pripravlja novela družinskega zakonika, v Poslanski skupini nepovezanih poslancev menimo, da naj se zaščitni ukrepi za otroke na področju rejništva, skrbništva in posvojitve celovito in dokončno uredijo prav z družinskim zakonikom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Tanja Cink bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite, gospa Cink.
Hvala za besedo, podpredsednik, lep pozdrav vsem! Matični odbor je po obravnavi novele Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih sprejel sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Tak sklep smo podprli tudi v Poslanski skupini Stranke modernega centra. Razlogov za takšno odločitev je več. Novela vsebuje dve temeljni rešitvi. Prva daje možnost starim staršem, da posvojijo vnuka, ki nima živih staršev. Z drugo rešitvijo pa se staršem daje možnost, da z notarskim zapisom oziroma veljavno oporoko izrazijo svojo voljo glede posvojitve, izvrševanja roditeljske pravice ali skrbništva svojih otrok v primeru njihove smrti. Nedvomno si želimo takšnih ukrepov, ki zasledujejo največjo korist otroka. Z dvema parcialnima rešitvama oziroma spremembo samo dveh členov krovnega zakona, kot je predlagano v obravnavani noveli, pa tega ni mogoče zagotoviti. Največ kritik v javnosti je bila deležna rešitev, ki bi starim staršem omogočala posvojitev vnuka. Tudi z razpravo na matičnem odboru smo imeli priložnost pretehtati prednosti in slabosti takšne ureditve, vendar predlagane rešitve, ki ni dodelana, ni bilo mogoče podpreti. Institut sorodstvene posvojitve je kompleksen in ga je zato treba urejati celovito, tehten premislek pa je treba opraviti predvsem pri vprašanju, če in v kolikšnem obsegu se spremenijo sorodstvena razmerja in iz tega izhajajoče pravice in obveznosti med otrokom in nekdanjimi sorodniki. Tega pa se ne da ustrezno urediti s spremembo samo enega člena. Ostalih potrebnih določb pa naknadno ni bilo mogoče vnesti niti z amandmaji, saj se z novelo ne odpirajo vsi členi, ki bi jih bilo v tem primeru treba spremeniti, dopolniti ali pa na novo dodati, na kar je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. Posvojitve sorodnikov so v drugih državah različno urejene oziroma dopustne. V državah, v katerih so dopustne, pa so možni posvojitelji sorodniki do določenega kolena v ravni ali stranski vrsti in ne zgolj stari starši. Kot je razvidno iz primerjalnega pregleda ureditev v drugih državah, v večini primerov, kjer so posvojitve sorodnikov dopustne, obstajajo tudi druge omejitve in posebne določbe. Na primer, nekatere države nimajo posebnih zakonskih določb glede posvojitev sorodnikov, vendar takih posvojitev tudi ne prepovedujejo. Ponekod se pri posvojitvah sorodnikov presoja ustreznost posvojitelja tudi na podlagi kriterija starostne razlike. Drugod na primer posvojitev sorodnika ne vpliva na pravice do stikov s sorodniki po drugem staršu. V nekaterih drugih državah pa se, kljub temu da je mogoče posvojiti vnuka, otroku, ki ostane brez staršev, praviloma postavi skrbnika. Če govorimo o starih starših kot potencialnih posvojiteljih vnukov, pa bi bilo smiselno odpreti razpravo tudi o dolžnosti preživljanja. Predlog zakona zelo očitno odpira številna vprašanja, na katera predlagatelj ne ponuja niti odgovorov niti ustreznih rešitev. Zaradi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra podprli sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi, po trenutno veljavnem Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih babica oziroma dedek ne moreta posvojiti svojih vnukov v primeru, da njuni starši umrejo ali izgubijo roditeljsko pravico. Prav tako, spoštovani, v trenutnem zakonu ni urejeno, da bi lahko starši določili osebo, govorimo o osebi, kateri naj se njihovi otroci dajo v posvojitev ali rejništvo v primeru, če umrejo ali izgubijo roditeljsko pravico in takšno posvojitev ali rejništvo ne bi bilo v otrokovo škodo. Poudarjam: otrokovo škodo. Če ste dobro poslušali samo ta uvodni del, potem je praktično vsakemu v tej državi jasno, če seveda ima vsaj delček empatije, da je nekaj hudo narobe. Starši nimajo pravic, da odločajo o tem, kdo bo skrbel za njihove otroke v primeru, da se zgodi njim karkoli. Seveda si tega ne želimo, ampak realnost je žal tudi takšna. Posvojitev vnukov s strani starih staršev je bila omogočena v družinskem zakoniku, ki je bil zaradi drugih ideoloških spornih rešitev zavrnjen na referendumu leta 2012 in je v bistvu takrat predstavljala eno izmed dobrih rešitev. Vendar pa dejstvo, da so bile ideološke teme pomembnejše od res konkretnih rešitev, do uveljavitve tega ni prišlo. Argument proti takšni rešitvi, ki ga je mogoče zaslediti v razpravah o tem vprašanju, je zlasti, da bi se s tem porušila sorodstvena razmerja, saj bi imel otrok kot starša stara starša, ki bi ga posvojila. Takšen argument seveda ne zdrži. Res je, da slovenski pravni red pozna le tako imenovano popolno posvojitev, s katero se posvojenec popolno izloči od družine bioloških staršev ter pride v družino posvojitelja. Je pa to dilemo mogoče zakonsko urediti na način, da se sorodstvena razmerja med starimi starši ki niso posvojitelji, in njihovimi biološkimi sorodniki v celoti ohrani. Kar pomeni, da zgolj stari starši, ki posvojijo vnuka, postanejo starši, vsa ostala sorodstvena razmerja pa se ne spremenijo. Torej, predlog spremembe Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih govori o naslednjem: prvič, o možnosti posvojitve vnukov s strani starih staršev in, drugič, o možnosti izjave volje o posvojitelju, izvrševanju roditeljske pravice in skrbniku za primer smrti staršev. Treba je poudariti, da smo v Slovenski demokratski stranki tudi sami pripravljali podobne rešitve, vendar pa predloga nismo vložili, saj smo izvedeli, da bo civilno gibanje za podoben zakon pričelo zbirati podpise državljank in državljanov. Torej tistih, na katere se radi sklicujemo, da sledimo njihovim željam in potrebam. Seveda smo dali temu veliko večjo težo, kot da bi takšen predlog vložili sami, zato hkrati ob tem danes obžalujemo, da večje legitimnosti takšne vložitve zakona niso videli tudi predlagatelji zakona, ki ga danes obravnavamo. Ker pa v Slovenski demokratski stranki podpiramo vsebino rešitev zakona, menimo, da bi zakon še kako moral iti naprej v skladu s proceduro, zato zavračamo, da takšen zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in spoštovane in spoštovani, kličemo k razumu.
Hvala lepa. Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo predstavila stališče Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči, poslanke, poslanci, drugi prisotni! Poslanska skupine Desus ne dvomi v dobronamernost predlagatelja Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, žal pa je predlog zakona pomanjkljiv, česar se z amandmaji ne bi dalo popraviti, zato v Poslanski skupini Desus predloga zakona ne podpiramo. Predlog zakona določa tudi možnost posvojitve vnuka, ki nima živih staršev. V sedanjem veljavnem zakonu, ki ureja družinska razmerja, je posvojitev sorodnika v ravni vrsti izrecno prepovedana. Razlogi za prepoved sorodniške posvojitve so bili po mnenju dela pravne stroke moralne narave, saj zakonodajalec ni želel posegati v bližnje sorodstvene vezi. Institut sorodniške posvojitve je po mnenju Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora zelo kompleksen. Če bi se zakonodajalec odločil dovoliti posvojitev vnukov, bi se moralo področje sorodniških posvojitev urediti celovito. Vsekakor bi bilo treba v tem primeru urediti, če in v kolikšni meri naj bi se spremenila sorodstvena razmerja in kako bi se s tem spremenile pravice ter obveznosti med otrokom in bivšimi sorodniki. Predlog zakona potrebnih rešitev ne vsebuje, zato sprejetje zakona v predlagani obliki ne bi bil v največjo korist otrok. Odprtih vprašanj, ki se tičejo medsebojnih rodbinskih razmerij na področju dedovanja, pravic otroka po pokojnih starših, ki se tičejo medsebojnih pravic in obveznosti v novonastalem razmerju, je preveč, da bi lahko zgolj z dvema odprtima členoma v Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih rešili vse zagate, do katerih lahko pride v primeru uveljavitve predloga zakona. Odprta vprašanja bi morali rešiti ustrezni strokovnjaki, ki zasledujejo varstvo v koristi otrok. V 2. členu predloga zakona je predlagano, da lahko starši za primer smrti izrazijo svojo voljo glede posvojitelja, izvrševanja roditeljske pravice ali skrbnikov, če oseba izpolnjuje pogoje za posvojitelja, izvrševanje roditelje pravice oziroma skrbnika. Tudi na ta predlog je zakonodajna služba Državnega zbora podala številne pomisleke, ki bi jih bilo treba proučiti in ustrezno upoštevati v predlogu zakona. 22. člen Ustave Republike Slovenije prepoveduje diskriminacijo. Sprašujemo se, kako naj potem razumemo predlagateljev predlog tako glede izjave volje staršev, ki bi lahko preferiral stare starše otroka po le enem od staršev, kot tudi pri možnosti posvojitve s strani babice in/ali dedka po enem od staršev. Kje je tukaj volja drugega izmed staršev v primeru, če se že ta dva ne bi strinjala in bi morebiti prišlo celo do dveh nasprotujočih si volj? In kjer je morebitna želja in pravica druge babice in dedka, ki bi si morda prav tako želela posvojiti vnuka? Če razmišljamo o posvojitvah znotraj ožjega kroga družine, se ne bi smeli omejevati s pravico le starih staršev, tukaj so še drugi sorodniki, kot na primer bratje in sestra, ki bi bili prav tako kot stari starši lahko enako primerni za posvojitev otrok. Poslanci in poslanke Desus menimo, da gre za zahtevno vsebino, ki je ne gre spreminjati na hitro, predvsem pa ne brez proučitve vseh posledic predlogov in brez vključitve določb, ki bi odgovorile na sedenje pomanjkljivosti predloga zakona. Zahtevnih vprašanj je torej veliko. Poslanska skupina Desus je bila seznanjena z dejstvom, da pristojno ministrstvo pripravlja nov družinski zakonik, ki naj bi bil kmalu vložen v postopek v Državni zbor, kar bo priložnost za proučitev tudi s tem predlogom odprtih vprašanj. Glede na navedeno se v Poslanski skupini Desus strinjamo s sklepom matičnega delovnega telesa, po katerem Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zakonski zvezi in družinski razmerjih ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona, ki ga je v parlamentarno proceduro vložila Poslanska skupina Nova Slovenija - krščanski demokrati, je predvideval uzakonitev dveh rešitev, ki jih naš pravni red še ne opredeljuje. Prva rešitev je možnost, da stari starši pridobijo, izvršujejo roditeljsko pravico v odnosu do vnukov v primeru, ko starši teh otrok niso več živi ali je obema staršema odvzeta roditeljska pravica. Druga rešitev pa predvideva, da starši vnaprej, na predpisan način izrazijo svojo voljo glede posvojitve, izvrševanje roditeljske pravice ali skrbništva svojih otrok v primeru smrti obeh staršev. Socialni demokrati ne dvomimo v dobronamernost predlagatelja, a predloga na odboru nismo podprli, saj se je izkazalo, da predlagane rešitve izkazujejo nekatere pomanjkljivosti, ki jih je treba pravno izčistiti, da ob uporabi ne bo prihajalo do zapletov. Nikakor pa v naši poslanski skupini nismo nasprotovali duhu tega predloga, torej vsebini, ki bi uredila tudi to sivo liso v naši zakonodaji. Če bi predlog zakona v predloženem besedilu dejansko potrdili, bi odprli številna, tudi pravno sporna vprašanja, saj predlog rešitve ne bi zasledoval največje koristi otroka, ki pa mora biti glavno vodilo. Predlog novele zakona ne ureja pravnih posledic posvojitve s strani starih staršev. Taka posvojitev bi pomenila prenehanje pravnih razmerij med otrokom in starimi starši po sorodstveni liniji drugega od staršev ter spremembo pri dedovanju, ki ne bi bila v korist posvojencu. Glede prenosa roditeljske pravice na podlagi izkazane volje staršev pa predlog ne predvideva vseh pravnih posledic, ki jih prinese izvrševanje roditeljske pravice, med drugim vprašanje preživninske dolžnosti, vprašanje vzajemne dolžnosti preživljanja, dedovanja in tako naprej. Pri vseh postopkih, povezanih z otroci, je prvi in nujni pogoj sledenje otrokove koristi. Predlog pa nikjer ne določa presoje organa, ali je izražena volja starša, kdo naj po njuni smrti za otroka skrbi, dejansko v otrokovo korist. Vse našteto mora biti obvezna sestavina predloga, ki ga bomo sprejeli. Še tako dobrim namenom in še tako veliki želji navkljub pa predloga Nove Slovenije ni mogoče popraviti in dopolniti z amandmajem. Zaradi tega dejstva, zaradi vsega navedenega in glede na vse to, kar je okoli te tematike že bilo povedanega, verjamemo, da je naš skupni cilj, da sprejmemo rešitev, ki bo resnično optimalna: dobro za otroke in stare starše. Tako rešitev ministrstvo že ima in obljublja, da bo Predlog družinskega zakonika januarja 2017 v Državnem zboru, zato bomo Socialni demokrati podprli predlog sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Citiram: "Ni mogoče posvojiti sorodnika v ravni vrsti, razen vnuka." Potem naprej še en citat: "Če posvoji otroka eden od njegovih starih staršev ali oba, ne prenehajo pravice in obveznosti posvojenca do sorodnikov tistega izmed njih, ki ga je posvojil, in tudi ne pravice in obveznosti teh sorodnikov do posvojenca." To seveda ni besedilo zakonskega predloga Nove Slovenije. To je besedilo družinskega zakonika iz leta 2012; zakonika, ki sta ga tako Nova Slovenija kot Aleš Primc pomagala zrušiti na referendumu. Danes pa praktično tekmujeta, kdo se bo bolj jasno zavzemal za isto rešitev. S to razliko, da je bilo zapisano v družinskem zakoniku vsaj primerno, to, kar je pa pred nami danes, je pa vse prej kot rešitev. Predlog Nove Slovenije namreč ne zagotavlja največje otrokove koristi. Po tem predlogu se otroku, na primer, enega dedka in babico dobesedno jemlje, ker bi dedek in babica po eni strani postala oče in mati, bosta dedek in babica po drugi strani postala nič. Zakon na tak način posvojenim vnukom jemlje tudi pravico do dedovanja. In če se je v času referendumske kampanje proti naši noveli 3 ZDR predstavnikom NSi zdelo nemogoče, da bi otroku razložili, zakaj ima dva očeta ali dve mamici, nimajo nobenega problema otroku razložiti, da je babica v ponedeljek pač njegova babica, teta pa teta, v torek pa je ta babica mama in teta sestra. Poleg tega pa mu še razložiti, da drug dedek in babica sploh nista več dedek in babica, ampak sploh nista več njegova sorodnika. Če pogledamo primerljive ureditve, je jasno, da ne gre za tako preproste stvari, kot prikazuje desnica. Vsekakor gre za temo, ki se jo v politične namene zlorablja že od družinskega zakonika. Predlagatelji so skupaj s celotno politično desnico ter podporo Rimskokatoliške cerkve vprašanja posvajanja vnukov uporabili kot izgovor tako za zavrnitev družinskega zakonika kot naše novela 3ZDR. To je bil en od izgovorov za referendum o človekovih pravicah istospolnih parov. Vse od padca družinskega zakonika si današnji predlagatelji trudijo javnosti predstaviti popolnoma napačno sliko veljavne ureditve. Ves čas trdijo, da po sedanji ureditvi v primeru izgube obeh staršev država omogoči, da posvojijo popolni neznanci. Pa to seveda nikakor ni res, vedno se najprej išče skrbnike med družinskimi člani. Posvojitev s strani nekoga tretjega je zadnja možnost, čeprav noben sorodnik bodisi ni primeren ali pa ne želi posvojiti otroka. Zato otrok praviloma ostane v okolju, ki ga pozna, med ljudmi, ki jih je navajen in tako naprej, kar je seveda prav. V takšni ureditvi dedek in babica ostajata dedek in babica, tete in strici pa pač ostanejo tete in strici. Zato, ker je to veliko bolj logično, kot če bi otrokove umrle starše iz rodbinskega drevesa preprosto izbrisali. S predlagatelji se v Združeni levici tudi ne moremo strinjati, da rešitev zasleduje največjo otrokovo korist. Zakaj pa bi bili ravno stari starši bolj primerni za skrb otroka kot pa na primer teta ali stric? V korist otroka je, da se mu zagotovi najboljšo možno rešitev in to nista a priori stara starša. Iz vsega navedenega izhaja, da predlog zakona ni primeren. Tudi Zakonodajno-pravna služba opozarja, da ne zasleduje največje koristi otroka. Nasprotuje mu tudi Varuh človekovih pravic. In seveda v Združeni levici tega predloga ne bomo podprli. Je pa žalostno, da se med Novo Slovenijo in Primcem odvija politični ravs na hrbtih otrok. Ko bo ta tema izčrpana, se bodo najbrž lotili žensk, ki se odločijo za splav, kot so to precej jasno že nakazali, potem pa spet kakšne druge ranljive skupine, katerih pravic konservativna desnica ni možna tolerirati. Skratka, konservativna desnica se gre samopromocijo na hrbtih otrok, ob tem pa nimajo težav s tem, da te iste otroke dobesedno oropajo dedkov in babic. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov bo predstavila gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! V Novi Sloveniji smo se odločili, da v parlamentarno obravnavo vložimo novelo Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. S tem želimo zapolniti pravno praznino in omogočiti, da bi bili stari starši vsaj stranka v postopku v primeru dodelitve otrok v izjemnih primerih. Govorimo o izjemnih tragičnih primerih, ko oba otrokova starša umreta. In najtežje od vsega je zagotovo otroku razložiti, zakaj nima več prave mame in pravega očeta. Seveda je bistveno načelo našega predloga zakona največja korist otrok, ne ene stare mame, ne druge stare mame ali enega starega očeta ali drugega starega očeta. Predlog zakona uvaja dve bistveni novosti v naš pravni red, in sicer možnost posvojitve otroka v primeru smrti obeh staršev se širi tudi na stare starše, ter druga, staršem se daje možnost, če želijo, da vnaprej, na predpisan način izrazijo voljo glede skrbništva svojih otrok za primer smrti. Glavna cilja predlagane novele sta otroku omogočiti takšno varstvo in skrbništvo, kakršno je potrebno za njegovo blaginjo – to je 3. člen Konvencije Organizacije združenih narodov o otrokovih pravicah –, pri tem pa upoštevati, da je to najprej dolžnost staršev, država pa mora v ta namen sprejeti vse ustrezne zakonodajne in upravne ukrepe – 3. člen Konvencije OZN o otrokovih pravicah –, in sicer na način, da lahko starša izrazita voljo, kdo bi lahko posvojil ali bil skrbnik njunih otrok v primeru smrti obeh staršev. Izkazalo se je, da sedanja pravna ureditev na področju družinskih razmerij v zvezi z možnostjo izvrševanja roditeljske pravice do vnukov s strani starih staršev ni zadostna. V Novi Sloveniji smo se odločili, da s takšnim predlogom zakona zapolnimo to pravno praznino. Sosednje in nekatere druge evropske države imajo predvsem na področju izjave o skrbi za otroka v primeru smrti staršev podobne zakonske rešitve. S predlogom zakona smo odprli razpravo o perečem vprašanju pravic otrok, staršev in starih staršev. Poudarjamo, da naš zakon ne uvaja avtomatizma glede posvojitve oziroma skrbništva, ampak se to vedno presoja v postopkih na centrih za socialno delo. Novela Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih je dobronamerni predlog, ki bi izboljšal ureditev tega področja v dobro otrok in seveda tudi njihovih staršev in starih staršev. Zmanjšal pa bi tudi zaskrbljenost in negotovost staršev ob vprašanju, kdo bo skrbel za njihove otroke v primeru smrti obeh staršev. Prepričani smo, da bodo starši izbrali vedno tiste osebe, ki jim najbolj zaupajo. Pri pripravi zakona smo se posvetovali tudi s starši, starimi starši in mnogimi strokovnjaki, ki delajo na tem področju in imajo veliko izkušenj s konkretnimi primeri. Razočarani ugotavljamo, da koalicija ne želi sprejeti ponujene roke in oblikovati rešitev, ki bi bile celovite in sprejete z najširšim dialogom in družbenim konsenzom. Zakon je dober, zato bi moral dobiti podporo poslancev za nadaljnjo obravnavo v Državnem zboru, seveda bi ga lahko pri tem tudi izboljšali, če že Vlada noče sprejeti našega dobronamernega predloga.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 22. 11., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 39. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO VMESNEGA POROČILA O OPRAVLJENI PARLAMENTARNI PREISKAVI V ZVEZI S FACTOR BANKO, D. D., PRO BANKO, D. D., IN BANKO SLOVENIJE. Vmesno poročilo je v obravnavo Državnemu zboru predložila Preiskovalna komisija o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu ter o ugotavljanju vzrokov in odgovornosti za že drugo sanacijo bančnega sistema v samostojni Sloveniji. Sestavni del vmesnega poročila je tudi dodatno vmesno poročilo z vključenimi bistvenimi ugotovitvami, ki je označeno s stopnjo bančne tajnosti po 125. členu ZBan-2, zato ga bo zbor v skladu s 101. členom Poslovnika obravnaval na seji zaprti za javnost, in sicer v nadaljevanju seje zbora v ponedeljek, 21. 11. Vse razpravljavce tako prosim, da v razpravi na javnem delu seje ne navajate podatkov iz dodatnega vmesnega poročila, ki je javnosti nedostopno. Prehajamo na razpravo o vmesnem poročilu, bistvenih ugotovitvah in o predlogu sklepa, ki jo bomo opravili na javnem delu seje. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo predstavniku predlagatelja, predsedniku preiskovalne komisije dr. Anžetu Logarju. Dr. Logar, izvolite, beseda je vaša.
Spoštovani predsedujoči! Pred nami je prva faza pri delu preiskovalne komisije, tista, ki je vidna tudi javnosti poleg zaslišanj. Dovolite mi, da rahlo zaidem na neko drugo področje v uvodu. V zadnjem času so naši organi pregona ali pa davčni organi zelo aktivni pri preganjanju, recimo, sive ekonomije. Zakrinkani dacar ujame prodajalko peteršilja pri prodaji 1,5 evra in jo oglobi za 3 tisoč evrov. S tem pripomore na nek način k državnemu proračunu. Organi pregona najdejo nekoga, ki je utrgal za 26 kilogramov štorovk preveč. Ali pa v Mariboru najdejo nekoga, ki je želel prodajati pečen kostanj brez ustreznih dovoljenj – v hipu so ga obiskali davčni inšpektorji, tržni inšpektorat in občinski redarji. Če je v vseh treh primerih za približno 10 evrov davčnih utaj, je proračun na podlagi represije malega človeka bogatejši za približno 5 tisoč evrov. Zdaj se pa preusmerimo ali pa sprehodimo v pisane bankirjev. Ali je rigoroznost organov pregona in ostalih pri njih, torej pri bankirjih, enako neodpustna, enako vztrajna in enako dobičkonosna tudi v tem primeru? Namreč, če so enaki vatli za vse, potem pomeni, da če smo nakopali oziroma so nakopali 5 milijard evrov luknje, bo iz tega naslova po isti metodi v državni proračun prišlo za 2 tisoč 500 milijard evrov kazni. Saj velike ribe preganjajo z enako vnemo kot majhne, kaj ne? Za koliko je povzročitelje bančne kriminalitete do sedaj privil represivni sistem? Vam povem: za nič. Za nič in za nič! Noben obsojen povzročitelj notranje bančne kriminalitete ne na podlagi odškodninskih ne na podlagi kazenskih postopkov! Padli so prav vsi primeri. Pri nekaterih že šest primerov, pri nekaterih na drugi stopnji in tako naprej. Skoraj natanko tri leta po dokapitalizaciji našega sistema smo praktično tam, kjer v pravni državni ne bi smeli biti. Pri pregonu bančne kriminalitete je problem. To so besede vodje Specializiranega državnega tožilstva mag. Harija Furlana na zaslišanju pred preiskovalno komisijo. Če imamo problem, smo verjetno dolžni poiskati rešitve. Pred vami je zdaj vmesno poročilo in to poročilo zaobsega ugotavljanje odgovornosti uprav in nadzornih svetov Factor banke in odgovornost oziroma vlogo regulatorja Banke Slovenije pri tem. Na podlagi številnih razgovorov, dokumentov in stikov tudi z organi pregona predlagamo nekatere normativne spremembe, ki bi olajšale delo preiskovalnih organov. To, kar predstavljamo danes, in upam, da bo v torek v čim večjem soglasju tudi podprto, je predvsem zaveza, da v Državnem zboru s pregonom notranje bančne kriminalitete in bančne kriminalitete sploh mislimo resno in da bomo naredili vse, kar je v naši moči, da bodo tisti, ki so primarno odgovorni, torej organi pregona in sodstvo, naredili tudi vse, kar je v njihovi moči; torej da bodo prestavili v višjo prestavo ali po možnosti se usedli v avtomatika. Na pregonu bančne kriminalitete pravna država obstane ali pade. Če krivci ne bodo odgovarjali, če ne bodo kaznovani, se bodo podobne zgodbe pojavljale v nedogled. Kajti bodite prepričani, če je nekdo predvčerajšnjem vzel 10 milijonov evrov kredita, ga včeraj ni vrnil in danes za to ne odgovarja, bo jutri storil enako. Še več. Njemu bodo sledili tudi vsi ostali, ker, kot veste, zgled vleče. In pa še to. Tistih 10 milijonov evrov, ki si jih je predvčerajšnjim sposodil, to ni virtualni denar, to je realen denar, ki je šel na nek račun in potem morda kam naprej. To je bil resničen denar, ki je nekaj kupil, morda podkupil ali odkupil, račun pa smo pokrili davkoplačevalci. Parlamentarno preiskovanje je precej naporna zadeva, sam sem večinoma svojega poslanskega dela v preteklem letu posvetil tej parlamentarni preiskavi. Skupaj smo zaslišali 36 prič, uporabili smo tudi posebne postopke, ki jih do sedaj preiskovalne komisije še niso uporabile. Marsikatera informacija je pridobljena na podlagi zaslišanj, za katere nihče drug, razen člani preiskovalne komisije ni vedel, koga smo zaslišali in zagotavljam vam, da bi marsikakšen direktor ali predstojnik bil rahlo presenečen, če bi izvedel, koga smo zaslišali. Zasliševali smo okroglih 90 ur in na podlagi tega je nastalo tisoč 600 strani magnetogramov. V tihi sobi, kjer so zaupni dokumenti, smo skupaj člani preiskovalne komisije s strokovnimi sodelavci preživeli okroglih 700 ur, če to preračunamo na obdobje, ko deluje ta tiha soba, to pomeni 7 mesecev neprestano vsak dan študiranja dokumentov, preko 50 tisoč strani. Preiskovalna komisija je vedno soglasno oziroma večinoma soglasno sprejela sklepe. Predstavniki strank SDS, SMC in SD so sodelovali prav na vseh sejah preiskovalne komisije; sam, podpredsednik Krajnc in kolega Veber smo zasliševali na vseh sedemnajstih sejah zaslišanj prič. Osebno sem za vsako uro zaslišanja porabil poldrugo uro prebiranja tajnih dokumentov v tihi sobi in približno tri ure dodatnih priprav. Ampak danes je ta dokument tukaj pred nami. Vsaka beseda temelji na listinskem dokazu, nikjer ne podajamo pavšalnih ocen, če je nekdo lagal, če je guverner lagal, zapišemo tudi, da je guverner lagal, navajamo tudi konkretne primere, in sicer po štiri primere za vsako banko, kjer so jasno nakazane vse kršitve. Sedaj, če v teh kršitvah niste spoznali vsaj sumov kaznivih dejanj, potem oprostite, živimo na različnih planetih, tako enostavno je to. Preiskovalna komisija je pri svojem delu prišla do različnih ugotovitev, predstavil bi vse, ampak za to bi potreboval 60 minut, tako kot sem zahteval, vendar sem po odločitvi Kolegija predsednika Državnega zbora dobil žal samo 15 minut, zato bom samo na hitro preletel gro oziroma glavni problem, ki je vsaj pri teh dveh bankah nastal. Poglejte, banke so, kot se glasi tudi ena od naših bistvenih ugotovitev, obstajale z bistveno neustreznim oziroma pomanjkljivim sistemom notranjih kontrol in hkrati zelo jasno lastniško strukturo. Tukaj imate del lastniške strukture Probanke. Če bi natančno pogledali, bi ugotovili, da se, recimo, predsednica uprave Probanke nahaja kar na petih delih lastništva te banke. Da je skupaj s svojim bratom in še kolegom iz nadzornega sveta, ki ga je sama predlagala, obvladovala več kot 50 % Probanke. Hkrati izpostavljena imena govorijo o tem, da so ene in iste osebe vseskozi krožile po tej banki in odločale o pomembnih zadevah. In kar je največji absurd, spodnja vrstica lastništva je nastala na podlagi privolitve regulatorja Banke Slovenije s podpisom viceguvernerja gospoda, ki je vodil licenciranje, gospoda Nučiča, katerega žena pa je bila v istem času visoka predstavnica Probanke, ki je vodila poslovno enoto Ljubljana. In ko leto in pol, ko gospoda Nučiča ni bilo več v Banki Slovenije in Banka Slovenije ni več dala dovoljenja za lastniško povečanje te spodnje vrstice, se je upravljanje in kreditiranje banke nadaljevalo preko brata Tomaža Ročnika, ki je imel dva velika sistema, in sicer sistem Hat in sistem Fraktal Consulting, kjer je preko lastniškega obvladovanja na nek način skupaj s predsednico obvladoval banke. Za ti dve skupini, skupino Hat in skupino Fraktal Consulting, je bila Probanka izpostavljena skupaj za več kot 55 milijonov ali, če govorimo o odstotkih, skoraj polovico kapitala banke. Zakon o bankah, ZBan, govori pa to, da so posamezne povezane osebe lahko izpostavljene samo do 25 %. Torej je bila dvakrat bolj izpostavljena, kot bi lahko bila. In veste kaj? Banka Slovenije v vsej teh zgodovini tega sploh ni opazila in nikoli zahtevala, da jih vodijo kot skupino povezanih oseb. Podobna zadeva je pri Factor banki. Enako: lastništvo preko tudi kaslc podjetij, za katere nihče ne ve, kdo je lastnik, za katere po temeljiti raziskavi preiskovalna komisija ni mogla ugotoviti, kdo so lastniki, za katere so predstavniki še na zaslišanjih pred preiskovalno komisijo trdili, da ne vedo, kdo so njihovi lastniki; in spet enako kroženje imen, Vera Mihatovič, povsod jo boste našli, na koncu je zaključila kot predsednica Nadzornega sveta Factor banke. In ne boste verjeli, skupina Aktiva Darka Horvata, za katerega je celo Banka Slovenije ugotovila, da svoja podjetja ustanavlja tako hitro in ugaša tako hitro, da je nemogoče ugotoviti, kdo je sploh lastnik Factor banke. Spoštovani, to se je dogajalo pred našimi očmi, pred očmi regulatorja in ni nenavadna posledica, ki je iz tega sledila. Samo še besedica, da bom malce bolj nazorno o teh super ljudeh, ki so skopali super luknjo. Glejte, to so funkcije, ki so jih posamezni člani uprav in nadzornih svetov opravljali ob istem času. Povejte mi, če si predsednik uprave in hkrati opravljaš še štiri ostale odgovorne funkcije, verjetno si super človek. Če gremo naprej tudi pri Factor banki. Če si hkrati finančni direktor ACH in član nadzornega sveta Factor banke in hkrati opravljaš še skupaj 6 zahtevnih nalog – verjetno si super človek. Ampak zaradi takih super ljudi, ki so dolgo časa ostajali super in tudi v družbi priljubljeni in uglajeni in v visoki eliti, je danes račun prišel za davkoplačevalce. Zato imamo tudi to preiskovalno komisijo, ki je, še enkrat poudarjam, anomalija, ne pa redno delo. Redno delo je delo organov pregona. Naj zaključim s tem, ker mislim, da mi čas poteka. Pričanje pred preiskovalno komisijo ni nedeljski sprehod, sploh, če je to pričanje krivo. Nekateri so nas pri tem delu podcenjevali, zato bo preiskovalna komisija zoper njih tudi sprožila kazensko ovadbo krivega pričanja. V sredo smo člani preiskovalne komisije soglasno sklenili, da ovadimo nekdanjo predsednico uprave Probanke, gospo Romano Pajenk in še aktualnega direktorja nadzora bančnega poslovanja v Banki Sloveniji Mateja Krumbergerja. Za vse o stale, ki boste ali pa bodo še pozvani na pričanje pred našo parlamentarno preiskovalno komisijo pa dobrohoten nasvet: govorite resnico! Hvala.
Dr. Logar, vam osebno in ostalim članom komisije hvala lepa za do sedaj opravljeno delo. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra in zanjo mag. Bojan Krajnc.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovani kolegice in kolegi! Kratka pavza samo po tej dopolnilni obrazložitvi predsednika komisije, čeprav bi rabili po mojem malo daljšo, zato da bi si malo oddahnili od tega, lahko rečem zelo dobre, pa tudi impozantne predstavitve povezav družb in oseb, v negativnem smislu seveda. Sklep po odreditvi parlamentarne preiskave je Državni zbor sprejel lani z veliko večino, z ustavno večino in to celo z večjo večino, kot smo ta teden sprejeli vpis pravice do pitne vode v ustavo. 86 glasov je bilo za in noben proti. Pri tem se mi zdi najpomembnejše poudariti pravno podlago za sprejetje tega sklepa, ki jo je najti v 93. členu Ustave Republike Slovenije in iz tega člena v drugem stavku to, da ima komisija v zadevah poizvedovanja in preučevanja smiselno enaka pooblastila kakor pravosodni organi. To poudarjam seveda zaradi tega, ker je bilo v preteklosti pri drugih preiskovalnih komisijah v tem državnem zboru, pa tudi pri naši, večkrat slišati dvom v to, kaj se preiskovalna komisija sploh gre. Ampak gre se točno to, kar v ustavi piše. Iz sklepa o odreditvi parlamentarne preiskave je izhajalo tudi, da je bila ta odrejena, prvič – in spet najbolj bistveno – za spremembo zakonodaje in za druge odločitve iz pristojnosti Državnega zbora, in drugič, za ugotovitev in oceno dejanskega stanja pri nastanku bančne luknje seveda ter za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij zaradi dveh sumov. Prvi sum je ta, da so sodelovali pri nadzoru slovenskega bančnega sistema, pri vplivanju na odločitve pri slovenskem bančnem sistemu, kot je na primer pri odobravanju kreditov, unovčevanju garancij pri posojilni politiki in pri prenosu terjatev na Družbo za upravljanje terjatev bank ter, seveda najbolj pomembno, pri spoštovanju ali bolje rečeno nespoštovanju veljavnih zakonov in predpisov, in zaradi drugega suma, da so nastale pri tem še, takrat zapisano, neugotovljene posledice takšnih ravnanj, ki pa jih je preiskovalna komisija ugotovila, davkoplačevalci pa tudi zelo čutili. V kontekstu odločitve Preiskovalne komisije, ki jo je sprejela na prvi redni seji v zvezi s tem, da se bo najprej osredotočila na preiskavo Factor banke in Probanke zaradi tega, ker je takrat bilo znano, da bo izrednima upravama iztekel mandat proti koncu leta 2016 in da bo v Banki Slovenije prišlo do menjave viceguvernerjev – iz sklepa o odreditvi parlamentarne preiskave izpostavljam tisto, kar naj bi parlamentarna preiskovalna komisija pri tem ugotovila, in sicer, ali je Banka Slovenije nalogo nadzornika sploh opravljala in ali ga je opravljala neodvisno, strokovno, učinkovito in zakonito; ali sta banki in povezane družbe, če so sploh bile vodene v knjigah banke, spoštovale in izvajale veljavne zakone in predpise, še posebej Zakon o bančništvu; kakšna je bila vloga in odgovornost članov nadzornih svetov in nosilcev javnih funkcij, in pri tem preveri morebitno pridobitev premoženjske ali nepremoženjske koristi. Seveda razloge za prisilno oziroma nadzorovano likvidacijo Probanke in Factor banke ter smiselnost in gospodarnost tega ukrepa, o čemer smo v tem mandatu veliko govorili tudi na Odboru za finance in na Komisiji za nadzor javnih financ, ter seveda ugotovili vlogo in odgovornost članov vlad, guvernerjev in viceguvernerjev Banke Slovenije pri tem. S sklepi preiskovalne komisije o izvedenih preiskovalnih dejanjih je preiskovalna komisija zahtevala in tudi pridobila zelo obsežno in raznovrstno dokumentacijo. Naj naštejem samo nekaj vrst dokumentacije, na primer imena članov nadzornih svetov in opravkov kot neko najbolj osnovno informacijo o tem, kdo je zasedal katera mesta. To smo prej videli na predstavitvi predsednika komisije. Nadalje interna pravila in navodila, zapisnike in poročila notranjih revizij, sezname slabih kreditov, bančnih garancij, cenitvene dokumente, izdane ukrepe Banke Slovenije v povezavi z odgovornostjo Banke Slovenije, zapisnike sej Sveta Banke Slovenije, zapisnike ožjega kolegija guvernerja Banke Slovenije kot enega od teh primerov, ki je nedavno tega tudi nekoliko razburkal javnost. Pri pridobivanju dokumentacije je bil po drugi strani pa prelomen odziv Banke Slovenije, ki je preiskovalni komisiji v začetku posredovala naprej 15 tisoč strani gradiva, do danes pa okoli 33 tisoč, tako da je komisija vse skupaj pridobila več kot 70 tisoč strani dokumentov. Čeprav je Banka Slovenije ravnala zelo pozitivno in odgovorno, pa pri vseh institucijah takega odziva ni bilo; na primer pri Okrožnem sodišču v Ljubljani in seveda še prej pri Novi Ljubljanski banki, ki je zavrnila posredovanje dokumentacije in ki je, torej Okrožno sodišče v Ljubljani, zavlačevalo z izdajo odredbe o zasegu dokumentacije vse do odločitve Ustavnega sodišča, ki je nazadnje vendarle jasno sporočilo, da mora Okrožno sodišče v Ljubljani izdati odredbo, kar je na koncu tudi storilo. Rečeno je že bilo, da je preiskovalna komisija zaslišala 36 prič iz obeh bank, na katere smo se osredotočili: nekdanje članice in člane uprav, predsednice, predsednike uprav in nadzornih svetov, direktorje, vodje službe za notranjo revizijo, pa tudi nekatera znana imena, kot se boste verjetno spomnili, guvernerja še aktualnega dr. Jazbeca, nekdanja guvernerja mag. Gasparija in dr. Kranjca, viceguvernerja Sama Nučiča, prejšnjo predsednico vlade mag. Alenko Bratušek in ministra za finance pa tudi vodjo Specializiranega državnega tožilstva mag. Harija Furlana. Vse, kar vmesno poročilo vsebuje pri ugotovitvah, pa tudi na koncu povzetih bistvenih ugotovitvah tako v odprtem kot zaprtem delu poročila, odraža to, kar so tako člani komisije, predvsem pa strokovni sodelavci pri pregledu tega številnega gradiva – za kar se jim tudi na tem mestu zahvaljujem –, izhaja iz tega in potrjuje to, da je komisija ugotovila neustrezne politike notranjega in zunanjega nadzora v delovanju uprav in nadzornih svetov obeh bank v nasprotju z zahtevano profesionalno skrbnostjo stroke upravljanja oziroma nadziranja upravljanja bank. Poleg tega že omenjeni pomanjkljivi sistem notranjih kontrol in kontrolnih sistemov, ob nastopu krize leta 2007 zamudo, to je bila bistvena značilnost slovenskega odziva na krizo, da smo se ali se je regulator odzval prepozno, pa seveda tudi organi v bankah, zato da bi vzpostavili novo organizacijsko shemo pri upravljanju slabih naložb. Ugotovila je tudi očitne kršitve postopkov in del odgovornosti za razrast slabih bančnih praks ugotovila tudi pri Banki Slovenije, ker ni ukrepala pravočasno v zadostni meri in ustrezno skrbnostjo. Iz navedenih bistvenih ugotovitev izhaja tudi sklep, ki ga preiskovalna komisija predlaga Državnem zboru – v petih točkah je zapisan, ne bi vsega bral. Na tem mestu izpostavljam samo to, da preiskovalna komisija predlaga spremembe, torej Državnemu zboru, da pristojnim predlagateljem predlaga spremembe in dopolnitve zakona. In tu sem spet pri uvodu v stališče, kjer smo zapisali, da je prva in najpomembnejša naloga preiskovalne komisije iz sklepa ta, da je bila odrejena za spremembo zakonodaje; potem pa tudi to, da predlaga Vladi, da zagotovi ustanovitev specializiranega sodišča za pregon bančne kriminalitete – o tem smo ta teden tudi že lahko brali in slišali tako od ministra za pravosodje kot predsednika Vlade –; nadalje, da naloži preiskovalni komisiji, da predmetno v vmesnem poročilu in dodatno skupaj s prilogami posreduje Nacionalnemu preiskovalnemu uradu in Specializiranemu državnemu tožilstvu, kar je v skladu s tem, da ima v skladu z ustavo komisija v zadevah poizvedovanja in preučevanja smiselno enaka pooblastila kot pravosodni organi, da pa morajo svoje delo, kot je predsednik že poudaril, opraviti organi odkrivanja in pregona. Nadalje tudi to, da Specializiranemu državnemu tožilstvu predlaga, da Državnemu zboru redno poroča o napredku pri pregonu bančen kriminalitete in da kvalificirani predlagatelji po Poslovniku Državnega zbora predlagajo sprejetje avtentične razlage tretjega odstavka 33. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank v zvezi z zastaralnimi roki. Na koncu lahko rečem, da bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog bistvenih ugotovitev in predloga sklepa podprli.
Hvala, mag. Krajnc. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Pred nami sta vmesno in dodatno vmesno poročilo, to drugo ni javno, o preiskavi v zvezi s Factor banko in Probanko ter Banko Slovenije. V Slovenski demokratski stranki ju pozdravljamo. V Slovenski demokratski stranki menimo, da je komisija ustrezno, na podlagi dokumentov, na podlagi zaslišanj in razgovorov, preučila morebitno odgovornost Banke Slovenje v zvezi z navedenima bankama ter ostalimi bankami ter ugotavljala razloge za prisilno likvidacijo Probanke in Factor banke predvsem na porabo davkoplačevalskega denarja ter odgovornost in vlogo guvernerjev in viceguvernerjev Banke Slovenije. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da vsebini vmesnih poročil na podlagi ustreznih analitičnih metod in posameznih primerih, mnogih primerih, dokazujeta, da je bilo delovanje uprav in nadzornih svetov bank soodgovorno za težo gospodarske in finančne krize v Sloveniji. Soodgovorno zato, ker so za relativno veliko finančno krizo bile ravno tako odgovorne in soodgovorne tudi ustrezne politike zunanjega nadzora, predvsem Banke Slovenije, zunanji dejavniki in neustrezne politike vlad. Vmesni poročili prikazujeta, da sta banki poslovali s pomanjkljivim sistemom notranjih kontrol, nista pravočasno pričeli upravljati slabih terjatev, zamujali sta z organizacijskimi ukrepi glede upravljanja slabih naložb. V vmesnih poročilih so vsebinsko poglobljeno prikazane kršitve postopkov in ravnanja, ki so v nasprotju z zahtevami bančne in profesionalne skrbnosti, kakor tudi v nasprotju s sodobnimi korporativnimi standardi v bančnem upravljanju. Komisija v svojih poročilih opisuje delovanje bank, ki je bilo v nasprotju z Zakonom o bančništvu, in slabe bančne prakse. Te so bile ali bi morale biti jasne tudi regulatorju Banke Slovenije. Ker Banka Slovenija ni pravočasno in učinkovito ukrepala, nosi del odgovornosti za bančno krizo. Poročili prikazujeta, da Banka Slovenija v obdobju kreditne rasti kakor tudi v času finančne krize ni nadzorovala bank z ustrezno skrbnostjo, zato poročili dokazujeta, da je za del višine bančne luknje odgovorna tudi Banka Slovenije. Ob tem pa je zamujala tudi priprava in sprejetje ustrezne zakonodaje, kot na primer stečajne. Zamujala pa je tudi priprava kodeksov korporativnega upravljanja družb in spremembe zakonodaje, ki bi zagotavljale uporabo dobrih bančnih praks in preprečevale konflikte interesov pri poslovanju bank. V Slovenski demokratski stranki podpiramo predloge sklepov, ki jih je pripravila preiskovalna komisija, in sicer da se pripravijo spremembe področne zakonodaje, ki bi preprečevale zaustavljanje kazenskih postopkov. Namen teh sprememb zakonodaje je, da se ti postopki čim prej končajo oziroma da se začnejo, če se še niso začeli. Podpiramo predlog, da Državni zbor preiskovalni komisiji naloži, da obe poročili posreduje NPU, Ministrstvu za notranje zadeve ter Specializiranemu državnemu tožilstvu. Poleg tega podpiramo predlog, da Specializirano državno tožilstvo v poročilih, ki jih posreduje Državnemu zboru, uvrsti tudi poglavje o pregonu bančne kriminalitete, in predlog, da se z zakonodajo prepreči izognitev morebitnim odškodninskim tožbam zaradi zastaranja ter da se zakonsko in materialno zagotovi ustanovitev specializiranega sodišča za pregon bančne kriminalitete v okviru organiziranosti sodstva. Ta rešitev oziroma podpora temu predlogu pa ne pomeni, da bi se v obdobju ustanavljanja specializiranega sodišča opustilo delo ali manj intenzivno delovalo na področju pregona bančnih zadev. V Slovenski demokratski stranki menimo, da sta poročili, pri čemer moram dati poudarek temu zaprtemu delu poročila, pripravljeni profesionalno, metodološko ustrezno, analitično poglobljeno in vsebinsko dokumentirano. Poročili predstavljata ustrezno podlago, da bo komisija nadaljevala z delom ter kot rezultat dela Državnemu zboru predložila poročila, od katerih pričakujemo, da bodo dala odgovore na vprašanja, ki jih je komisija opredelila v programu dela, in se bo pri tem osredotočila na preiskavo bank v državnem lastništvu. V Slovenski demokratski stranki bomo poročili z vsemi bistvenimi ugotovitvami, ki ne bodo sprejeta kot celota, ter sklepa, ki ju predlaga preiskovalna komisija o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu, podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila gospa Marija Antonija Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vsem prav lep pozdrav! Pred nami je vmesno poročilo Komisije za ugotavljanje bančne luknje, kot ji na kratko rečemo. Zavedanje, da je ob nastali globalni krizi, naši preveliki zadolženosti nujno sprejemati ukrepe, da se sistem države ne sesuje; ob dejstvu, da smo brez soglasja državljank in državljanov in Banke Slovenije že drugič darovali nekaj milijard našega davkoplačevalskega denarja, je bilo šok velik. Državni zbor Republike Slovenije je 18. 6. 2015 sprejel sklep, s katerim je ustanovil to preiskovalno komisijo in določil, da ima vsaka poslanska skupina po enega člana in po enega nadomestnega. Poslanca manjšinskih skupin sta se članstvu odpovedala. Delo v komisiji poteka po Zakonu o parlamentarni preiskavi in Poslovniku o parlamentarni preiskavi. Državni zbor je odredil parlamentarno preiskavo za ugotavljanje zlorab v slovenskem bančnem sistemu ter ugotavljanje vzrokov in odgovornosti za že drugo sanacijo bančnega sistema v samostojni Sloveniji, in sicer z namenom ugotoviti, zakaj Banka Slovenije, katere naloga je nadzor bančnega sistema, ni ukrepala, ko je odobravala toliko kreditov, ki se niso vračali. Ugotoviti podatke, dokaze, koliko kreditov je bilo odobrenih, komu in pod kakšnimi pogoji so banke kredite odobrile; ugotoviti, ali so banke izvajale ustrezno posojilno politiko; ugotoviti, ali se neplačani krediti prelagajo na državljane in državljanke Republike Slovenije; ugotoviti vzroke za prisilno likvidacijo Probanke, d. d., in Factor banke, d. d.; ugotoviti je treba vlogo in odgovornost članov vlad, guvernerjev, viceguvernerjev vse od leta 1996 naprej do 2013, ko je bilo treba že drugič sanirati bančni sistem; proučiti in primerjati je treba tudi dobre prakse bank v svetu v času krize. Komisija se je raziskave vzrokov in odgovornosti za nastalo dejanje lotila zelo resno, sistematično in strokovno. Seveda smo naleteli že na začetku na probleme, a vztrajnost in utemeljenost sta podirala tabuje tajnosti podatkov, suverenosti in nedotakljivosti vpletenih institucij. Rezultat tega so ogromna količina pisnega gradiva, v večini pod oznako tajnost, odzivi na zaslišanje ter v najtrših primerih tudi pridobitev dokaznega pisnega gradiva preko sodnega posredovanja. V procesu živih pričevanj me je fasciniralo dejstvo, da se ljudje še pred nedavnim ali pa še vedno na odgovornih delovnih mestih v času nastajanja bančne luknje niso spomnili ničesar. Tudi tega ne, da so rezultati njihovega delovanja, povezav, nagovarjanj, svetovanj ter v opuščanju nadzora in neukrepanja dokazljivi z mnogimi verodostojnimi listinami. Nekateri so si pripeljali celo priznanja za izdelavo notranjega sistema lojalnosti tudi na račun eminentnih osebnosti iz strokovnih krogov. Mnogoštevilno mreženje ljudi in institucij je tako inovativna, da notranji nadzor ni dosegel ne moči in ne znanja za ukrepanje. Notranji nadzor v bankah je popolnoma odpovedal. Trdim, da tudi regulator, ki bdi nad bankami, ni ničesar videl in slišal, obrnjen v nadrejene evropske bančne institucije brani svojo integriteto z nedotakljivostjo, z avtonomijo in z nepodvrženostjo za nadzor. Po neverjetnem izboru enega od stresnih testov z višino izračunanega vložka v banke se ne morem izogniti dejstvu, da ena od prič trdi, da je davkoplačevalski vložek v banke investicija in če je, je takojšnje vprašanje, kdaj se bo ta investicija obrnila v povračilo naših milijonov nam vsem, predvsem pa tistim, ki imajo penzije 300 do 400 evrov. Danes obravnavamo vmesno poročilo komisije za ugotavljanje bančne luknje. Že sedaj je bilo opravljeno ogromno strokovno in uspešno delo, ki na konkretnih dokazi temelji upanje, da bo preiskavo pripeljala do konca in da bodo rezultati doživeli pravičen epilog. Ker sem prepričana, da smo temu zelo blizu, pozivam vse, da naše delo podprete; naša Poslanska skupina Desus ga bo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Pri obravnavi vmesnega poročila o parlamentarni preiskavi o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu, ki se nanaša v prvi fazi na Factor banko in Probanko, želimo izpostaviti predvsem naslednje dejstvo v uvodu, in sicer kot posledica svetovne gospodarske in finančne krize je stekel proces, s katerim se prebivalstvu in državi jemlje premoženje. Dejstvo je, da imajo ljudje in država vedno manj denarja, na podlagi katerega bi si lahko, recimo, to premoženje oplemenitili, kar posledično pelje v revščino in zmanjševanje vloge države, ki je po ustavi socialna država, da poskuša tudi te stiske blaži. To je proces, ki je stekel in zato je delo preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu ta hip še bistveno pomembnejše, kot si mogoče predstavljamo, da je treba samo pogledati, kako so poslovale banke. Namreč, ta proces je po letu 2008 intenzivno stekel tudi v Sloveniji, pred tem je bilo seveda bankam omogočeno, da so se v tujini pod ugodnimi pogoji zadolževale in posledično namenjale ta sredstva tudi gospodarstvu in gospodarstvo je v veliki meri sicer ta sredstva namenjalo za svoj razvoj, ustvarjanje delovnih mest, velik del ali pa pomemben del se je pa odločil tudi za črpanje teh sredstev za prevzem podjetij s tako imenovanimi menedžerskimi prevzemi. Vendar tam, kjer je proces stekel na način, da se menedžerski prevzemi poplačujejo z dobički podjetij, lahko ugotavljamo, da je prišlo do zloma teh podjetij, do brezposelnosti in seveda tudi velike socialne stiske zaradi tega. Toda vendar prevladujejo v veliki meri tudi terjatve, ki so nastale zaradi slabih zavarovanj ali pa celo na način, da zavarovanj za te terjatve sploh ni bilo. Ko je nastala svetovna gospodarska in finančna kriza, so seveda bankirji v trenutku zagnali alarm, in vsi tisti, ki so najemali posojila, so se v veliki meri v trenutku znašli v rizični kategoriji. Ko pogledamo poslovanje bank v Sloveniji, tako državnih kot zasebnih, in ker se danes pogovarjamo pravzaprav o zasebni Factor banki in Probanki, lahko ugotovimo, da ni prav nobene razlike pri poslovanju bodisi bank, ki so bile v državni lasti, bodisi bank, ki so bile v zasebni lasti. Namreč, rizike, ki so jih te banke v zasebni lasti sprejemale, lahko zasledimo, so bili sprejeti na način, da dejansko ni bilo ustreznih zavarovanj za najete kredite. Problem pa seveda nastane pri teh zasebnih bankah, ko postanejo ti krediti tudi breme ljudi, kar smo v Sloveniji tudi naredili. Pri vsem tem je treba vendarle poudariti in izpostaviti, da tako nadzorni mehanizem v samih bankah kot tudi sicer regulatorji niso opravili v tem obdobju svojega dela. V posameznih primerih lahko govorimo celo o tem, da je šlo za zavestno opuščen nadzor in pri vsem tem ima tudi vrhovni regulator, to je Banka Slovenije, ravno tako izjemno pomembno vlogo in tudi izjemno veliko odgovornost, da je ta proces sploh bil omogočen. Problem pri sanaciji bančne luknje v Sloveniji je tudi v tem, ker nismo odreagirali tako, kot so odreagirali v Islandiji in takoj ustanovili posebno sodišče, ki je obravnavalo prav vse, ki so sodelovali v procesu nastanka bančne luknje; od politike do gospodarstva in predvsem tudi bančnega sistema. To je najbrž tudi vzrok, da po tistem trenutku, ko smo ugotovili, da imamo problem v bankah, je bil pristop k sanaciji zopet izveden na način, ki odpira številna nova vprašanja in jih lahko označimo kot zelo veliko manipulacijo ali pa špekulacijo o tem, kako velika je bančna luknja v Sloveniji dejansko bila. Namreč, odločitev Banke Slovenije za stresne teste pod predpostavko izredno negativnega scenarija gospodarske rasti v letih 2013, 2014 in 2015, kažejo na to, kajti razmere v gospodarstvu so bile bistveno boljše, kot so bile v tej špekulativni oceni upoštevane. Tukaj se seveda odpira tudi mednarodna dimenzija zlorabe svetovne krize za to, da se prevzame lastnina ljudi v Sloveniji in tudi lastnina ljudi, ki jo imajo v državnih bankah in v državnih podjetjih. Tako da zaveza Evropski komisiji, Evropski centralni banki in Mednarodnem denarnem skladu, da se sistemske banke v Sloveniji odprodajo, če želimo podeliti bankam državno pomoč, natančno opredeljujejo to, kar sem opredelil v začetku; da je proces svetovne gospodarske krize namenjen temu, da se predvsem odvzame lastnina državam in ljudem in se ji s tem, seveda, po domače povedano, podjarmi. Če pogledamo oceno bančne luknje, ki je bila sicer za sam bančni sistem oziroma razdeljena na samo dokapitalizacijo bank in tudi z nekaterimi drugimi ukrepi, ugotovimo, da je bilo treba v Novo Ljubljansko banko, Novo Kreditno banko Maribor, Abanko vložiti 3 milijarde in 12 milijonov dodatnega kapitala. Na Družbo za upravljanje terjatev bank je bilo prenesenih za milijardo 76 milijonov evrov slabih terjatev in odpis podrejenih finančnih elementov je bil v višini 441 milijonov evrov, kar vse skupaj znese 5 milijard in 129 milijonov evrov, ki smo jih vložili v bančni sistem. To je ogromno sredstev. In ob že prej omenjeni napačni oceni gospodarske rasti, bila je dejansko pozitivna, 5 milijard pa je bilo ocenjenih, da bo ta rast negativna. Posledično danes plačujemo 122 milijonov evrov obresti zaradi najetih kreditov za dokapitalizacijo bank. In če samo spomnim na pogajalski proces s socialnimi partnerji, o tem, koliko je potrebnih dodatnih sredstev, da se odpravijo vsi protikrizni ukrepi, ki so bili uvedeni na način, da se je predvsem jemalo ljudem, pridemo do tega zneska blizu 200 milijonov evrov. In velik del tega je morebiti pripisan tudi temu, da je ta ocena bančne luknje v Sloveniji napačna. Zato toliko večji pomen že prej v uvodu izpostavljenemu pomenu komisije za preiskavo bančne luknje v Državnem zboru. Poleg teh dejavnikov pa bi želel izpostaviti tudi vprašanje upoštevanja mednarodnih računovodskih standardov. Med preiskavami smo ugotovili, da so se ti standardi menjali in da je bilo kar nekaj težav pri razumevanju; bojim pa se, da tudi pri upoštevanju mednarodnih računovodskih standardov. Dejstvo je, da je bilo izhodišče za oceno bančne luknje pripravljeno s strani revizijskih družb, ki opravljajo svetovalna dela; ne opravljajo revizij ampak svetujejo. In te namreč niso zavezane upoštevati mednarodnih računovodskih standardov. In to je eno od vprašanj, ki jih bo zagotovo treba tudi v nadaljevanju dela komisije izčistiti, da pridemo tudi po tej plati do realne slike, ali je to bilo narejeno zavestno, ali je bilo to narejeno zato, da se je ta luknja naredila v takšni višini zato, da smo morebiti zagotovili nekatere, kot vse kaže, tudi mednarodne zahteve. Težave seveda pa občutimo doma. Ravno zaradi tega je treba nujno podpreti sklepe, ki jih komisija predlaga Državnemu zboru za spremembo zakonodaje na področju kazenskega postopka ter tudi pri tem, da zagotovimo zakonsko in materialno podlago za delovanje specializiranega sodišča za pregon finančne ter bančne kriminalitete. Mislim, da je treba nujno podpreti, da se to gradivo, ki smo ga pripravili, posreduje tudi Nacionalnemu preiskovalnemu uradu in ostalim inštitucijam pregona. S tem bomo mogoče naredili korak k temu, da čim prej razčistimo to izjemno resno vprašanje, ki močno vpliva na razvoj znanosti v Sloveniji, socialni položaj, na razvoj zdravstvenih storitev ter tudi na socialni položaj veliko ljudi v Sloveniji. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu Miha Kordiš.
Hvala za besedo. Preiskavo o vzrokih za sanacijo bančnega sistema, ki obsega obdobje od leta 1997–2014, lahko izpelješ na dva načina. Lahko imenuješ nepristransko komisijo revizorjev in ekonomistov, ki ji podeliš pooblastila za kazenski pregon. Na tak način pripraviš strokovno podlago za preiskavo politične in kazenske odgovornosti. Drugi način pa je, da prvi korak preskočiš, ustanoviš politično komisijo, ki jo vodi stranka, ki je v tem obdobju kar šest let obvladovala ne samo politično oblast, ampak tudi velike banke in paradržavne sklade. To je podobno, kot če bi Socialni demokrati ustanovili in vodili preiskovalno komisijo za TEŠ 6. Ker tak pristop preverjeno ne daje pozitivnih rezultatov, socialisti že od začetka zagovarjamo to, kar pa je pravi pristop. Najprej sistemska preiskava, potem parlamentarna komisija. Zato smo že marca 2015 predlagali sklep, da Vlada pripravi posebno zakonsko podlago za tako preiskavo. To je nujno zaradi obsega preiskave in zato, ker tukaj klasični pravosodni aparat odpove. Naš predlog je Komisija za nadzor javnih financ tudi sprejela. Koalicija je sistemsko preiskavo obljubila v koalicijskem sporazumu. Ampak k tej neizpolnjeni obljubi koalicije se še vrnem kasneje. Pred tem pa bi rad spomnil, da Združena levica ni podprla akta o ustanovitvi te komisije. Takrat smo opozorili, da je obseg preiskave absolutno preširok za katerokoli parlamentarno komisijo z vsemi strokovnimi sodelavci vred. Zato je bilo jasno, da bo vodstvo komisije izbralo tiste primere, ki odgovarjajo njegovemu političnemu namenu. To je logika vsake parlamentarne preiskave. To se je potrdilo pri prejšnji preiskavi bančne sanacije in to potrjuje tudi aktualno vmesno poročilo. To ni poročilo o preiskavi vzrokov za sanacijo slovenskega bančnega sistema, ampak popis delovanja pajdaškega kapitalizma v dveh privatnih bankah. In tudi v prihodnje komisija ne bo preiskovala celovitih vzrokov za sanacijo, ampak "posamične, najbolj reprezentativne primere", to slednje je bil citat. Ti primeri seveda ne bodo izbrani naključno. Izbrani bodo tako, da bodo ustrezali namenom vodstva komisije. Kaj ta namen je, pa vsi tukaj prisotni zelo dobro vemo. Na lanski junijski seji ga je dobro opisal kolega Möderndorfer, ki je bil takrat še v vrstah ZaAB, pa ga bom kar citiral: "Problem je samo v tem, da tako, kot smo v prejšnjem mandatu gledali to preiskavo, se bo zdaj nadaljevala v tem mandatu. In sam si upam napovedati, kakšno bo vmesno ali dokončno poročilo. Zelo jasno bo, da so vsi drugi krivi, samo Slovenska demokratska stranka oziroma takratna vlada Janeza Janše ni imela pri tem bančnem sistemu nič". Factor banka in Probanka sta kot naročeni za tako nalogo. To sta bili dve manjši privatni banki, ergo Janševa vlada nanje ni imela direktnega vpliva. Poleg tega sta bili v lasti ljudi, ki naj bi spadali v Kučanov klan. Kaj lepšega kot to, da se z eno potezo oprosti Janševa vlada in obsodi Kučanov klan. Počasi, mogoče do volitev, bodo ljudje pozabili, kaj so dejanski vzroki za krizo. Mogoče se jih bo dalo prepričati, da ta kriza ni ekonomska, ampak moralna; in da ni problem v kapitalizmu, ampak v kriminalu. Lahko, da bodo ljudje pozabili, da je ogromna večina slabih kreditov iz časa prve Janševe vlade. Volivci večinsko ne bodo brali znanstvenih člankov dr. Prašnikarja in mag. Boleta ali pa denimo poročila Banke Slovenije o vzrokih za nastali kapitalski primanjkljaj države, v katerih so popisane hude napake prve Janševe vlade. Kmalu bo minilo deset let od tega, tako da bodo ljudje pozabili, da podjetij niso prevzemali samo Kučanovi direktorji, ampak tudi cerkveni skladi in desni tajkuni, kot je denimo gospod Bavčar. Marsikdo se ne bo več spomnil, da se deleži v državnih podjetjih niso prodajali sami, ampak jih je prodajala vlada oziroma paradržavna Sod in Kad. Pozabljeno bo dejstvo, da takrat ni bilo ne AUKN ne SDH, tako da je imela vlada direkten kadrovski vpliv na banke, ki so podeljevale sporne kredite. Pozabili bodo na to, da je Zakon o prevzemih, ki je dopuščal menedžerjem, da za prevzemni kredit zastavijo kar delnice prevzetega podjetja, sprejela Janševa koalicija leta 2006. S takimi poročili bodo vam in vašim volivcem mahali še leta kot dokaz, da Slovenska demokratska stranka ni imela nič s tem in da je svetovna kapitalistična kriza posledica kriminala Kučanovih hobotnic. Socialisti pri tem ne bomo sodelovali, zato smo tudi glasovali proti taki sestavi komisije. Žal pa sodeluje koalicija, zlasti pa Stranka modernega centra, ki je poleg Združene levice edina stranka, ki ni odgovorna niti za bančno krizo niti za predrago sanacijo. Ne bi se ji bilo treba solidarizirati s tistimi, ki pa so odgovorni, ker so vodili vlade v zadnjih desetih letih. Pa vendar prav Stranka modernega centra dopušča, da bančno krizo preiskujejo tisti, ki so vodili vlado takrat, ko so nastali ti slabi krediti in ko so potekali tajkunski prevzemi. Stranka modernega centra to celo omogoča – izglasovala je akt o ustanovitvi komisije, omogočila je, da Slovenska demokratska stranka vodi preiskavo. Brez poslancev koalicije preiskava ne bi mogla potekati tako, kot poteka. In ponovno lahko citiram tukaj kolega Möderndorferja, novega poslanca v vrstah Stranke modernega centra: "Mislim, da je bila idealna priložnost, da Stranka modernega centra prevzame odgovornost in vodi to komisijo. Ni obremenjena s tem, ni sodelovala v nobeni vladi do sedaj. Lahko bi vsaj dali vtis nepristranskosti v tej zgodi, pa se niso odločili za to. Žal je tukaj Stranka modernega centra še enkrat pogrnila na izpitu." Razumljivo je, da to počneta SD in Desus. Desus je bil pač v čisto vseh vladah od leta 2004, SD pa je vlado vodil takrat, ko bi bilo treba ukrepati. Mimogrede, predsednik Pahor je nekoč povedal, da je bila največja napaka njegove vlade ta, da je podcenila obseg bančne krize. Mogoče je bila res samo napačna presoja, ampak v normalni državi bi ta napaka pomenila konec njegove politične kariere; pri nas pa je bila to samo odskočnica za višjo predsedniško funkcijo. In ne samo da Stranka modernega centra omogoča delo te pristranske komisije, Stranka modernega centra še sedaj ni izpolnila predvolilne obljube, da bo omogočila sistemsko preiskavo bančne luknje in sanacijo v letih 2013 in 2014. Prav sanacija v teh dveh letih je tisto, kar je za državljane še aktualno, vse ostalo je zamujeno. Edino, kar lahko storimo, je, da preprečimo razprodajo državnih bank in da ustavimo privatizacijo. Potrebujemo dokaze o nepravilnostih, da se kaznuje odgovorne in da se odpravi odločbe Evropske komisije, ki zahtevajo naglo privatizacijo bank. Državni zbor je julija lani v prvi obravnavi podprl Zakon o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena. V šestnajstih mesecih vlada in minister Klemenčič ni naredila nič, da bi bil ta zakon kdaj sprejet in preiskava izvedena. In seveda nadaljuje s privatizacijo. Na koncu se moram opredeliti do predlaganih sklepov. V Združeni levici jim ne bomo nasprotovali, čeprav so v veliki meri brezpredmetni. Zakonodajne spremembe lahko poslanci predlagajo sami, kot smo mi predlagali avtentično razlago glede registrskih računov. Ampak mi preiskave ne oviramo. Konec koncev so kolegi zbrali veliko gradiva o kapitalizmu na Slovenskem, umazanih poslih nosilcev kapitala in o pravni državi, ki vsemu temu asistira. Kar pa zadeva nadaljevanje dela komisije, bom še enkrat, še tretjič, citiral kolega Möderndorferja: "Okej, izpeljite, naredite svoj posel tako, kot se šika; ampak mi pri tem sodelovali ne bomo." Tudi socialisti ne bomo, ker je izid že vnaprej znan. V devetdeset odstotkih je naša kriza posledica krize svetovnega kapitalizma in krize Evropske unije. Za ostalo pa lahko rečemo, da je prva Janševa vlada odgovorna za nastanek slabih kreditov, druga Janševa vlada, Pahorjeva vlada in vlada Alenke Bratušek so odgovorne za to, da so ti privatni dolgovi postali javne izgube. Pri tej preiskavi pa gre za to, da ti dve frakciji političnega razreda malo prelagata odgovornost druga na drugo, na koncu pa se nikomur ne zgodi nič. Stranka modernega centra je obljubljala novo politiko, na koncu pa pristal na to staro logiko. Socialisti pač ne bomo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovani predsednik preiskovalne komisije kolega Logar, dragi poslanke in poslanci! Kakšna je to družba in kakšna je to država, kjer krivci za milijardne bančne luknje obstajajo in se po državi prosto sprehajajo, sankcij za njihovo ravnanje pa ni, saj jih organi pregona in sojenja niso mogli ali hoteli uveljaviti?! Kakšen vpliv ima takšno stanje v slovenski družbi ob petindvajsetletnici slovenske samostojnosti, na učinek generalne prevencije?! Kaj si mislijo tisti, ki morda prav v tem trenutku, ko traja ta seja, načrtujejo izvršitev novih kaznivih dejanj v bančništvu?! Do sedaj za bančno luknjo še nihče ni odgovarjal in kmalu bodo minila tri leta, kar smo z izdatnimi vsotami davkoplačevalskega denarja dokapitalizirali banke, slovenske banke ali, bolje rečeno, zakrpali bančne luknje. In sprašujemo se, zakaj bi kdo odgovarjal v prihodnosti, ker se nič ne spremeni. Je to pravo sporočilo za slovensko javnost, za naše mlade?! Je dosedanji način soočanja z bančnim kriminalom pot, ki jo moramo ubrati tudi v prihodnje? Odgovor je jasen. Potrebujemo nov zakonodajni ovir za pregon bančnega kriminala. Morda potrebujemo tudi nove ljudi, ki bodo bančni kriminal preganjali. In ni nujno, da so iz naše države. Glavno je, da so pošteni, da imajo znanje. Takšnih imamo veliko. Poglejmo si primere v Islandiji. Še bolj pa je po naši oceni nujna privatizacija državnih bank, ki bi tako velike bančne luknje v prihodnosti preprečila. Toda nekateri želijo imeti še naprej državno ekonomijo in državno bančništvo. Mi pa pravimo, da več privatizacije pomeni manj bančnih lukenj in več privatizacije pomeni manj korupcije. Vedno se iščejo novi izgovori in nikoli za prodajo državnih bank ni pravi čas. Trenutno najnovejši priročen izgovor za odložitev prodaje Nove Ljubljanske banke je brexit. Po besedah predsednika Vlade dr. Mira Cerarja je treba, citiram, "nujno reorganizirati časovnico celotnega procesa." Nadaljevanje postopkov privatizacije Nove Ljubljanske banke je zato odloženo na pomlad. Na katero? Upamo, da naslednjo. Tudi do nedavno članica uprave SDH Anja Strojin Štampar je pred časom potrdila, da so se aktivnosti pri prodaji NLB ustavile. Le sprašujemo se lahko, kaj bo naslednji izgovor za novo odložitev privatizacije Nove Ljubljanske banke, da bo lahko kot državna banka še naprej za nekatere predstavljala bankomat. Torej za prodajo Nove Ljubljanske banke ni nikoli primeren čas. Za dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke je vedno primeren čas. Za ustvarjanje dvomov o ustreznosti ravnanja v Probanki in Factor banki pa je vlada poskrbela, ko se je kljub velikemu tveganju odločila za poenostavljeno pripojitev na DUTB. Taka pripojitev v postopku ne zahteva razkritja številnih dokumentov, med drugim tudi poročila o reviziji pripojitve. Ta poteza vlade je bila poponoma netransparentna in popolnoma neodgovorna. Daje nam utemeljen sum, da je bilo treba pri pripojitvi Factor banke in Probanke nekaj prikriti. Žal je res, da zakonodajalci marsičesa za nazaj ne moremo spremeniti. Spoštovati je treba prepoved retroaktivnosti ter kazenskopravno načelo, po katerem se mora za obdolženca uporabljati Kazenski zakonik, ki je veljal ob storitvi kaznivega dejanja; ali tisti zakonik, ki je zanj milejši oziroma ugodnejši. Vendar poudarjam, da to ne sme služiti za izgovore, da se na področju pregona bančnega kriminala ne more nič več storiti in da moramo ostati križem rok. Treba je specializirati sodišča, da se bodo lahko najbolj izkušeni sodniki ukvarjali izključno z bančnim kriminalom. Treba je zagotoviti možnosti, da se bo v delo teh sodišč vnašalo najboljše preizkušene prakse iz tujine. Specializirano državno tožilstvo ima eno od ključnih vlog pri pregonu bančnega kriminala, zato je treba njegovo vlogo podpreti z več državnimi tožilci. Znotraj Specializiranega državnega tožilstva že obstajajo oddelki za posamezna področja njegovega delovanja. Oddelka, ki bi se ukvarjal izključno s pregonom bančnega kriminala, zaenkrat še nimamo. Za izboljšanje učinkovitosti obravnave izjemno zahtevnega kazenskopravnega področja bančne kriminalitete bi bila gotovo dobrodošla ustanovitev posebnega oddelka na Specializiranem državnem tožilstvu, ki bi bil zadolžen izključno za bančno kriminaliteto. Te rešitve bi zagotovile, da bi dejanja znotraj postopkov pregona, preiskave in sojenja v zadevah bančnega kriminala opravile pristojne osebe, ki so za to najbolje kvalificirane, kar bi prineslo pomembno okrepitev pravosodja in sodne veje oblasti. Nova Slovenija – krščanski demokrati ocenjujemo tudi, da bi bila nujna dopolnitev Zakona o bančništvu, ki bi bančnikom, ki so se pri podeljevanju nedonosnih terjatev izkazali kot nadpovprečno neuspešni, onemogočilo opravljanje funkcij v upravah in nadzornih svetih bank. Prav osebe, ki so odgovorne za podeljevanje velikega števila nedonosnih terjatev, so pripomogle k veliki destabilizaciji bančnega sistema v preteklosti. Bančniki, ki so se v preteklosti šli kazino bančništvo, niso več primerni za člane uprav in nadzornih svetov bank v prihodnosti. Po domače rečeno, z novelo Zakona o bančništvu, ki bi naj samo primerne kadre postavljal na pozicije članov uprav in nadzornih svetov, želimo razbiti slovensko bančno ložo. Vse te rešitve smo krščanski demokrati vključili v paket zakonov za pregon bančnega kriminala, ki smo ga vložili v zakonodajni postopek. Delovanje najbolj usposobljenih oseb znotraj oddelka za bančno kriminaliteto bi zagotovilo višjo raven posebne osredotočenosti, izboljšalo pretok specifičnih znanj ter dalo oddelkom tudi jasno odgovornost za soočanje z eno izmed najzahtevnejših oblik kriminala. Odgovorni sodniki in tožilci bi se lahko posvečali izključno bančnemu kriminalu, kar bi odpravilo njihovo obremenjenost z zadevami iz drugih širokih področij kazenskega prava. Neodgovornim bančnikom, ki so v preteklosti izvajali kazino bančništvo, pa je treba onemogočiti ponovitev teh eksperimentov v prihodnosti. Predlog sklepa iz Vmesnega poročila naslavlja prava vprašanja in daje tudi prave odgovore. V Novi Sloveniji upamo, da bo imela vladna koalicija dovolj razuma, da bo to vsebino poslušala in znala tudi razumeti. Poslanki in poslanci Nove Slovenije bomo predlog sklepa iz Vmesnega poročila o opravljeni parlamentarni preiskavi v zvezi s Factor banko, d. d., Probanko, d. d., in Banko Slovenije podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, v njenem imenu dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Pred nami je Vmesno poročilo, levji delež tega poročila nosi predsednik komisije dr. Logar in strokovni sodelavci, zato se mu na tem mestu zahvaljujem za delo. Naj bo to spodbuda za nadaljnje delo, kajti pred nami je še največji kamen, to je Nova Ljubljanska banka. Zakaj je to poročilo in zakaj je to delo tako pomembno? Zato, da se sprejme sklepe, ki bodo premaknili nekatere postopke naprej, da bo tovrstno kriminaliteto težje storiti. Ne strinjam se s kolegi iz Združene levice, ki pravijo, da je vse skupaj posledica finančne krize in da smo to uvozili iz Amerike; in podlega tovrstnim piscem v svetu. Kajti gre za finančno kriminaliteto, ki ima imena v bankah in tudi v drugih institucijah. Tovrstne krivce za finančno kriminaliteto je treba kaznovati in odkriti; ne pa da se skrivamo za neko finančno krizo. Dlje časa kot bo preteklo, lažje bo skriti finance, finančne tokove, nevrednostne papirje in vse ostalo. Gre za to, da ljudje spreminjajo službe, zakrivajo svoj položaj in zakrivajo svoje premoženje. Škoda je bila povzročena – direktna in indirektna. Občutijo pa jo ljudje. Kaj je bistvo dela in poročila? Bistvo je, da se ugotavlja odgovornost vseh vpletenih na najvišjih nivojih – Evropske centralne banke, Banke Slovenije, bančnikov, nadzornih svetov, tudi odgovornost preiskovalcev v vseh institucijah in politike. Če pogledamo finančno kriminaliteto, je notranja in zunanja. Moramo odkrivati obe, vpleteni so tisti, ki so tovrstne kredite dajali, in tisti, ki so jih sprejemali, ter tretji, ki so jih omogočali. Zatajil pa je nadzor. Pomembna je vloga policije in privatizacija preiskovanja. Vidimo, da nekatere institucije ne delujejo dobro, tukaj bi poudaril predvsem delo skupnih in specializiranih preiskovalnih skupin, ki ne delujejo. Tem je treba dati spodbudo in temu je namenjeno tudi poročilo, da ugotovimo, kje lahko kaj storimo takoj, kje pa šele kasneje. Še posebej bi poudaril nekaj, da se ugotavlja problem nadzora in problem tega, kakšne obrambne mehanizme tvorijo tisti, ki so v tovrstno kriminaliteto vpleteni. Gre za to, da opažamo, da na vseh nivojih, pa naj bo to na političnem ali pa na področju preiskovanja, prihaja do diskreditiranja oseb, ki preiskujejo tovrstno kriminaliteto. Prihaja do tega, da se minimalizira tovrstna dejanja in škodo. Gre za to, da tisti, ki so bili na določenih položajih, se zdaj kadrujejo na položaje, ki onemogočajo preiskovanje, zavajajo preiskovalce ali pa uničujejo dokaze. Bistvo je, da je ena od sankcij, ne gre samo za kazensko odgovornost, ampak položajno ali karierno odgovornost, da ljudje ne zasedejo položajev, da bi lahko prikrivali tovrstna dejanja. In tisto, kar smo ugotovili, da je največji problem –dostop do podatkov in omejevanje dostopa do podatkov. Tukaj še posebej izpostavljam poudarek zaščite tistih, ki opozarjajo na napake, kajti dogaja se, da se ugotavlja, kdo opozarja na napake, ne pa, ali so se napake zgodile. Prihaja do tako imenovanega black box thinking ali razmišljanja v obliki črne škatle. Zahteva se neke podatke, ali naj bo to s strani policije ali preiskovalne komisije, pa potem teh podatkov zaradi bančne tajnosti ne dobimo, ali se otežuje prihod do teh podatkov, ali pa se dajo neki podati, za katere ne vemo, od kje izhajajo. To moramo preseči. In glavna ovira – sodišča. Kazenskim sodnikom smo dali kar nekaj pristojnosti, višji položaj, manj je pripada, vendar manj rešijo. Večkrat smo na Mandatno-volilni komisiji opozorili, da pričakujemo pri napredovanjih in imenovanjih sodnikov, da se statistike pokažejo, da vidimo, koliko so ti sodniki v resnici rešili. Poudarek je na sodiščih, na transparentnosti, sodni praksi, na zavlačevanju primerov in neodločanju na drugi stopnji, kar omogoča tudi zastaranje. Ker bo seja potekala še v ponedeljek, bom na tem mestu zaključil. Velja podpreti sklepe komisije, vendar ne smemo pričakovati preveč, ustanovitev specializiranega sodišča, da; vendar mora sodišče že ta hip začeti delati. Zakonodaja obstaja in da se izvajati. Ne smemo zaspati, pritisk je na kazenskih sodnikih, tudi na tožilcih, policiji, vseh drugih organih. In prenos na finančne institucije, ki morajo storiti več. Zakoni so, moramo jih izvrševati in tukaj je vloga politike, da pritisnemo na te, ki jih ne izvršujemo; in če niso pravi, da se zamenja ljudmi, ki vodijo te institucije. In izmenjava podatkov med posameznimi institucijami, kar velja tudi zato, da se ugotovitve preiskovalne komisije izmenjajo in nekako prekrižajo s podatki, ki jih imajo na policiji ter na večji vlogi Računskega sodišča in Finančni upravi Republike Slovenije. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o Vmesnem poročilu, bistvenih ugotovitvah in o predlogu sklepa, ki ga je predložila preiskovalna komisija. Najprej predstavnik predlagatelja, in sicer predsednik preiskovalne komisije dr. Anže Logar.
Hvala. Dovolite mi, da po uvodnih predstavitvah povem svoje videnje razprave o tej bančni luknji. Za saniranje bančne luknje smo davkoplačevalci dali svoj denar. Mislim, da smo zato davkoplačevalci tudi upravičeni do javne razprave o tej zadevi. Moj predlog je, da če ne gre za resne potrebe po neki tajni zadevi, ker smo poslanci seznanjeni z vsem tem, kar piše v poročilu, kar je bančna tajnost, kar je nesporno, kar je dokazano na podlagi ugotovitev, internih zapisnikov in tako naprej, da poskušamo čim več opraviti na tej javni seji. Če bo ostalo kaj takega, kar je treba razrešiti na tajni seji, potem v ponedeljek nadaljujemo sejo; moja želja bi bila, da vse opravimo danes na današnji seji in potem v ponedeljek nadaljujemo z normalnim delom brez zaprte seje. Če pač to ne bo možno, ker bo nekdo zahteval tajno sejo, pa bo tako. Zanimivo je, kadarkoli se zgodi nek politični akt v Državnem zboru, ustanovitev preiskovalne komisije, obravnava poročila, se očitno nekaj v tem kolesju obrne. Spomnimo se, v torek so bile hišne preiskave v zadevi Probanka o primerih, ki jih obravnavamo v tej preiskovalni komisiji in o katerih smo opravili tudi zaslišanja. Spletni portal Siol.net poroča o tem, da so prvič obsodili dva bankirja Factor banke v primeru, o katerem smo govorili na zaslišanjih in ki jih zelo podrobno opredeljujemo tudi v tajnem delu poročila. Zato moramo popraviti svojo prvotno izjavo, da še ni bilo nobene obsodilke, da se ni nič spremenilo. Ampak ena lastovka še ne prinese pomladi. Po dvanajstih oprostilkah ena obsodilka na prvi stopnji še ne pomeni, da bo ta obsodilka obstala tudi do konca. Zdaj pa glede izvajanja kolega Kordiša. To je pa res Venezuela stil politikantstvo. To pa res. Kolega Kordiš je govoril o tem, da imamo tu politično komisijo; ob tem da sem uvodoma povedal, da smo večino sklepov, kadar gospoda Kordiša ni bilo prisotnega, celo vse sklepe sprejeli soglasno, razen na nekaterih sestankih, ki so bili bolj burni, ampak to je tako ali tako stvar preiskovalne komisije. Mislim, da smo na koncu vsi, ki smo aktivno sodelovali pri delu preiskovalne komisije, dali glas za to poročilo. Kolega Kordiš je sodeloval vsega skupaj na štirih sestankih preiskovalne komisije v začetku in na enem sestanku na koncu. Kar se tiče pa sedemnajstih zaslišanj, je prišel samo na prvo sejo zaslišanj, tam ždel deset minut in potem brez vprašanja zapustil zaslišanja. In ga potem nikoli več ni bilo. Danes pa govori o tem, kako je ta preiskovalna komisija politično delovala. Mislim, da me bodo morali tudi ostali člani preiskovalne komisije podpreti v tem, kar bom sedaj rekel, da je preiskovalna komisija preučevala vse, tudi priče, in zahtevala vso dokumentacijo, kar je posamezen član preiskovalne komisije predlagal. Če torej nismo preiskovali nič takega, kar bi želel preiskovati gospod Kordiš, je to zato, ker ni dal niti enega predloga. Njegova edina razprava, ki se je spomnim s preiskovalne komisije, je ta, ko je na tretji seji rekel: "Jaz vem, da je vse kriv Janša v času Janševe vlade, in vem, da boste tukaj delali tako, da ne bo nič takega odkritega." Ko sem mu pa jaz povedal, da je delo v preiskovalni komisiji prosto delo vsakega člana preiskovalne komisije, pa kolega Kordiša ni bilo več na sejo. V zvezi s tem, da je jasno, da je bančna luknja posledica zunanjih dejavnikov, pomeni samo to, da kolega Kordiš tudi poročila, za katerega je proti glasoval, ni prebral. Ker so tam ob vsaki banki našteti vsaj štirje konkretni primeri preko nekaj 10 milijonov evrov, kjer je izključena zunanja krivda in je krivda zgolj organov upravljanja in nadziranja bank. In če pravi, da bojda mi na preiskovalni komisiji nismo prebrali poročila Banke Slovenije, ki govori o tem, da so hude napake v bančništvu nastale v času prve Janševe vlade; lahko z gotovostjo rečem za vseh ostalih šest članov, da je prebralo to poročilo. Da je očitno edini, ki tudi tega poročila Banke Slovenije ni prebral, gospod Kordiš, ker če bi ga prebral, ne bi mogel narediti takšnega sklepa. Hvala.
Eno postopkovno bom povedal, da bo ena zadeva razjasnjena. Sestavni del Vmesnega poročila je tudi Dodatno vmesno poročilo z vključenim bistvenimi ugotovitvami, kjer imate bančno tajnost. Do zapiranja seje ne pride zaradi postopkovnega predloga; ampak če bo ostal še minimum časa, sem jaz po uradni dolžnosti dolžan zapreti sejo brez postopkovnega predloga. Naj bo to jasno. Ni odvisno od tega, ali bo kdo to zahteval ali ne; ampak moram tako izpeljati zaradi tega, ker je to poročilo označeno s tako tajnostjo; in dokler imamo to kot sestavni del gradiva. Ne, da bo jasno, da tukaj ni odvisno od tega, ali to želim ali ne želim; moram po poslovniku. Če bo ostajal čas, to pa res. Kot ste rekli, če bi ves čas porabili, potem ne bi bilo treba zapirati za javnost. Besedo ima dr. Anže Logar.
Predsednik, jaz to vem, absolutno nikakor ne oporekam. Jaz sem se samo navezal na zaključek gospoda Dobovška, ki je rekel, da glede na to, da imamo v ponedeljek še zaprti del seje, da bo nadaljeval takrat. Moja želja je samo bila, da ves čas porabimo v javnem delu, ker če želimo, da davkoplačevalci slišijo, je to treba narediti v odprtem delu. In vse stvari, ki so v poročilu, se da na nek način predstaviti tako, da se pač ne omenja konkretnih imen ali pa konkretnih zneskov; vzorci so pa zelo jasni na žalost. Hvala.
Sedaj pa ima besedo gospod Marko Ferluga. Pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in dr. Anže Logar.
Hvala za besedo. Glede te preiskovalke gre za čestitati celotni ekipi, da se je napotila v to; ampak moje osebno mnenje je, da bi to delo morali opraviti organi pregona. Jasno je, da je problematika, o kateri govorimo, neka specifika, se pravi ta bančni kriminal. To vemo tudi, ko govorimo, da je bančna kriminaliteta deljena na notranje in zunanje. Pa ne bi šel na dolgo in široko, ker je o tem govoril že Bojan, ki je strokovnjak na tem področju. Treba je pa povedati to, da se na žalost s tem ukvarjamo post festum in da bi verjetno pričakovali vsi tukaj med nami, da se s tem ukvarjajo policija, sodišča in tožilstva. Skrivanje za neko bančno tajnostjo, skrivanje za neko avtonomijo sodstva in tožilstva je vedno neka stvar debate in presoje, ampak v teh zadevah jaz mislim, da večina državljank in državljanov pričakuje, da naj bi bilo temu tako. Jasno je, da po vsem tem, kar je bilo zapisano in kar je bilo povedano, tudi obstaja nek tako imenovani bančni ceh, ki eden drugega rešuje, ščiti, brani. In temu je absolutno treba narediti konec. Bilo je že tudi povedano, nadzor na vseh nivojih, od bank pa do Banke Slovenije, je v tem primeru povsem odpovedal, to je že vsem jasno. Pričakovati bi bilo zelo v kratkem, da bo sodstvo enkrat začelo dajati neko eksemplarično sodno prakso, ker na eni strani se sodstvo nekako izgovarja s tem, da ni bilo sodne prakse na tem področju, na drugi strani pa na neko avtonomijo sodstva; in nikoli ne pridemo na konec. Osnovni fokus, ki pa bi moral biti, to pa je zdaj spet, ko govorimo o delovanju bank, je na odgovornosti upravnega odbora in nadzornih svetov. In tukaj jaz ne vidim nobenega koraka naprej, zato na odgovorna mesta bank in nadzornih svetov ne morejo in ne smejo priti nikoli več tisti, ki so si umazali s tem roke. Če citiram vodjo Specializiranega državnega tožilstva gospoda Furlana, ko govori o uspešnosti sodelovanja bank z organi pregona, pravi takole: Kako je to sodelovanje potekalo, se lahko sodi po tem, koliko odškodninskih tožb je bilo vloženih proti prejšnjim upravam in kaj se je iz tega izplenilo. In če govorimo o tem, potem že sami vidimo, koliko je ta situacija specifična. Pa ne glede na to, da imamo tudi Zakon o odvzemu premoženja nezakonitega izvora in ker imamo eno kopico zakonov, ki se na žalost ne izvajajo. Na žalost se potem vedno politika vplete v to zgodbo in potem se začne to zamegljevati ter izgubljati ta fokus, ki bi moral biti že v osnovi v samih bankah. Dejstvo je pa, da sta pohlep in lakomnost, ki sta prežeta v naši družbi, na žalost tako velika, da se potem to na takšen in drugačen način ter na žalost tudi s pomočjo politike nekako zamegli, razprši, odgovornosti ni in nobenega ne najdemo. V trenutku, ko se bo pozvalo, pa ne glede na to, da je to zakonsko že zdaj narejeno, se pravi, da so nadzorni sveti materialno in kazensko odgovorni, se tega ne dela. Ne predhodni nadzorni sveti ne potem nadzorni sveti, ki nasledijo tiste, ne glede na to, da so plačani, ne glede na to, da so odgovorni z vsemi zakonskimi akti za to, nobeden ne odgovarja. Vsi samo gledajo v nebo in vsi vedo, kar je največja žalost vsega tega, da vsi vedo, da se jim ne bo praktično nič zgodilo. In to vse nas, navadne ljudi, jezi. In tukaj bi moralo sodstvo enkrat narediti korak naprej in pokazati, da zna obsoditi tisto, kar v družbi ne more veljati za neko sprejemljivo vrednoto. S tem razmišljanjem bom počasi zaključil. Mislim, da je osnovni fokus na tem, da se enkrat za vselej mora zavedati vsak, ki vstopi v nadzorni svet, da bo kazensko in materialno odgovarjal. Če govorimo tudi o zastaralnih rokih, v zadnjem ZUKSB se je v 33. členu štirikratno podaljšal čas trajanja tega kazenskega preganjanja. Ampak pred tem smo imeli milejše zakone, kazenski zakon, ki je bil do 2008, je bil milejši; potem je bil malo strožji kazenski zakon 1, ki je začel veljati od 2008 do 2012; in šele zdaj z ZUKSB od 2012 naprej se je to poostrilo. Na žalost retroaktivnosti ni, to je žalevredno; ampak na žalost je tako v tem pravu, da se bodo nekateri na žalost izmazali. Ampak mislim, da vseeno je neka možnost in ta komisija nekako kaže in utira neko pravo pot, ki bi morala biti ter veljati v Sloveniji. Hvala.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak; pripravita naj se dr. Anže Logar in gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Lepo pozdravljeni vsi! Najprej bi se rada zahvalila preiskovalni komisiji na čelu s predsednikom gospodom Logarjem, ki je opravila veliko delo. Nazorno smo videli, da se nekaj imen vrti na različnih funkcijah in da imamo v tej državi res nekaj superbankirjev, ki so se igračkali in se igrali bankirje; s tem pa povzročili veliko škodo tudi nam, vsem državljanom. Pa kako bi ta denar potrebovali marsikje drugje, tudi za višje pokojnine, za štipendije, v zdravstvu ali kjerkoli drugje. Podpiram tudi vse sklepe, ki jih je komisija predlagala. Mislim, da je naloga vseh nas poslancev tukaj, da zahtevamo od vlade in od sodstva, da te sklepe uresniči. Državljani to pričakujejo, zahtevajo, da se vendar tukaj nekaj zgodi. Vsi vemo, koliko ljudi deložirajo, ker ne morejo vračati kredita, pa so po nesreči zašli v težave, izgubili delo, za 100 tisoč evrov kredita ali še manj se morajo izseliti iz stanovanja. Tem, ki so pa krivi, da so milijoni zmanjkali, pa se kar nič ne zgodi. Ne samo sodni postopki, ampak vrnitev tega denarja ali razlastitev premoženja, ki ga še vedno imajo, to pričakujejo naši državljani in to od nas zahtevajo. Zakaj se to lahko zgodi v drugih državah? Zakaj na Islandiji lahko sedi okoli 30 bankirjev? Zakaj so lahko tudi v sosednji državi, na Hrvaškem najvišje predstavnike države zaprli? Ker so kradli in goljufali. Šele tako se bo vrnilo zaupanje v naše sodstvo. To državljani pričakujejo, da smo pred zakonom vsi enaki, ne pa da tisti, ki so dolžni malo, izgubijo vse; tisti, ki so pa dolžni veliko, pa se prosto sprehajajo naokoli. In ni krivcev. Kako ni krivcev?! Pa se ve, kdo je bil v komisiji, kdo je vodil banke, kdo je vodil nadzorne odbore. Vse se ve, pa ni krivcev. To je pa res čudno. Sem mislila, da se je to dogajalo samo pred sedemdesetimi leti, sedaj pa vidim, da se tudi v današnjem času te stvari ponavljajo. Če bi razpisali referendum z vprašanjem: Ali morajo vsi tisti, ki so povzročili bančno luknjo, za to odgovarjati in vrniti denar?; sem prepričana, da bi referendum skoraj stoprocentno uspel, da bi večina državljanov prišla na tak referendum in oddala svoj glas v podporo temu. Redkokdaj smo v parlamentu tako enotni kot danes, da mora država ukrepati, da mora sodstvo ukrepati. Razen predstavnika ene stranke se v glavnem vsi strinjamo, da je treba te sklepe podpreti in jih tudi izvršiti. Spomnim se leta 2005, ko je bil minister za pravosodje dr. Lovro Šturm, ko so se kopičili sodni zaostanki, je takrat predlagal abolicijo za manjše prekrške. Seveda, če se mi ukvarjamo s tistimi, ki so dolžni 10 tisoč evrov ali 5 tisoč evrov, ne pa s tistimi, ki so dolžni 100 tisoč, milijon ali pa še več, potem je takšna poteza smiselna tudi danes, če je problem v prezasedenosti sodišč. Če je problem v zakonodaji, pa je potem to naša obveza in obveza ministra za pravosodje, da nekaj naredi. In jaz upam, da bo ta pot na Islandijo dobro vplivala na ministra Klemenčiča in da bo pogledal, česa še nismo storili, kaj manjka. Jaz vse take zakone, ki bodo pripomogli k hitrejšemu reševanju tega problema, takoj podprem po nujnem postopku, ni problema. Če potem ne bodo izvršeni pri sodni veji oblasti, potem pa tudi naši nujni postopki nič ne pomagajo. Nova Slovenija je že predlagala nekaj ukrepov, tudi uvedbo specializiranega državnega sodišča in posebnega oddelka sodišč prav za preiskovanje bančnega kriminala. Poslanci nismo usposobljeni za takšne preiskave. Komisija je imela nekaj strokovnjakov za podporo in mislim, da tudi ni osnovna naloga poslancev, da se gremo preiskave. To ni naše osnovno poslanstvo; ampak če se pa nič ne zgodi na tem področju, potem je pa tudi naša naloga, da to spodbudimo. Zato res pričakujem, da postanemo pravna država.
Besedo ima dr. Anže Logar. Pripravita naj se gospod Jožef Horvat in gospa Eva Irgl.
Hvala, predsednik. V uvodu bi se morda osredotočil samo na dva bistvena sklepa oziroma bistveni ugotovitvi, do katerih smo prišli pri našem delu. Ena govori o tem, da Banka Slovenije v obdobju ekspanzivne kreditne rasti ter potem po nastopu svetovne bančne krize svoje naloge ni izvajala z ustrezno skrbnostjo. To smo tudi preko zaslišanja in tudi na podlagi vseh dokumentov zelo jasno dokazali. Za konkretno za dve banki, Factor banko in Probanko, za katero sem v uvodu predstavil te hobotnice, to lastništvo, ki je na nek način bistveno otežilo nadzor bančnega poslovanja, Banka Slovenije – regulator za primer Factor banke med letom 2005 in 2009 ni izvajal niti enega pregleda kreditnega tveganja, za Probanko pa med leti 2005 in 2009 samo enega. In to je v obdobju največje rasti, največjega vnosa kreditov v kreditni portfelj teh bank. Recimo primer Factor banke; v času, ko Banka Slovenije ni nadzirala kreditnega tveganja, se je kreditni portfelj Factor banke povečal s 240 milijonov na 900 milijonov, torej za skoraj 700 milijonov. Za 700 milijonov Banka Slovenije sploh ni vedela, kaj je prišlo notri; v primeru Probanke pa s 330 milijonov na 900 milijonov, torej za 600 milijonov teh posojil. In če ne veš, kakšna posojila notri padejo, ne moreš opravljati nadzora; če ne opravljaš nadzora, se notri znajdejo slaba posojila. In guverner Gaspari ni opravil svoje naloge, kasneje guverner Kranjec ni opravil svoje naloge, ko je prišlo do krčenja teh portfeljev. Zato oba guvernerja nosita pomemben del odgovornosti. Je pa res, da ne nosita nobene posledice. Čas ugotavljanja njune malomarnosti je že minil. Tukaj je odgovornost politike v tistem času, da tega ni pravočasno ugotovila. In v zvezi s tema dvema bankama, da so uprave in nadzorni sveti v Factor banki in Probanki uvajali takšne bančne prakse in v takšnem obsegu, da je bila kriza v teh dveh bankah neizogibna. Nobena finančna inštitucija ne bi preživela takšnega poslovanja, kot sta si ga privoščili Probanka in Factor banka. Tisti, ki je podrobno prebral zaprti del našega poročila, ve, o čem govorim. Politika je na nek način tudi povzročila, da sta se ti dve butični banki Foruma 21 – bom razveselil gospoda Kordiša, ki ga tukaj ni več – tako prepletli z našim bančnim sistemom in sistemskimi bankami ter z depoziti v teh dveh bankah, da je bila potem rešitev edino ta, da se ta zapitek plača na račun davkoplačevalcev; da se jih likvidira na račun davkoplačevalcev. In če je politika pripeljala do tega, da smo jih likvidirali na naš račun, bo morala v nadaljevanju politika tudi prevzeti odgovornost za to. Prav tako pa bo morala neka druga politika poskrbeti, da se bodo zadeve premaknile naprej in da bodo krivci v teh dveh bankah odgovarjali. In tisti, ki imate sedaj škarje in platno v rokah za vse te ukrepe, mislim, da je prav, da na podlagi tega, kaj bom recimo jaz danes povedal in kaj bomo tukaj govorili, ter ko se govori o bančni kriminaliteti, da ne boste govorili, da gre za nek poseg v neodvisno delovanje tega ali onega; ampak da gre zelo preprosto za zahteve, ki bi v pravni državi morale biti izpolnjene. Predlagali smo tudi nekaj konkretnih ugotovitev oziroma sklepov za spremembo zakonodaje, predvsem procesne zakonodaje na področju kazenskega postopka. Mene veseli, da velja neko načelno soglasje. Pomembno je zato, ker se večina postopkov procesno še ni odvila. In hitra sprememba teh procesnih postopkov bo vplivala tudi na vse te postopke, ki bodo še prišli na mizo kriminalistov ter kasneje tudi tožilcev in nato sodišč. Pomembna hitrost je pa tudi zato, ker vsak dan zamude zaradi procesnih zapletov pomeni en dan bliže zastaranju zadevam. In mislim, da si tega v Republiki Sloveniji ne smemo privoščiti. Omenil bi tudi zadnji sklep, ki govori o nejasnosti glede zastaralnih rokov za odškodninske tožbe. Spomnimo se, ko smo dokapitalizirali banke, je Državni zbor sprejel zakon o ukrepih za stabilnost bank, ki v tretjem odstavku 33. člena govori o štirikratnih zastaralnih rokih. Ta zakon je bil sprejet 28. 12. 2012. Po tem roku, vam garantiram, je nastalo zelo malo kreditov, ker so banke takrat že krčile na vse pretege, iskale likvidnostna sredstva. In če ta odškodninski del velja samo za tiste kredite, potem je zakonodajalec zgrešil svoj namen. Naj opozorim, da tudi mediji govorijo o težavah glede tega 33. člena. Citiram zadnji članek z dne 14. novembra 2016, ta zakon o ukrepih za stabilnost bank s štirikratnim podaljšanjem rokov, "Neuradno je v odvetniških vrstah slišati, da tega zakona "nihče ne jemlje resno", da naj bi bil "neustaven", diskriminatoren." Ali pa odločitev sodišča in tudi sodna praksa kaže, da je takšna odločitev sodišča vedno. Sodniki pravijo – od posla do vložitve je preteklo več kot tri leta, zato se mi zdi smiselno, da zadevo zaradi zastaranja zavržem. Preiskovalna komisija predlaga, da v tistih postopkih, ki so se odkrili na podlagi novih uprav – ker predhodno se teh postopkov tako ali tako ni dalo odkriti, ker so jih povzročali tisti, ki naj bi jih potem tudi odkrili, pa jih seveda niso, so jih šele njihovi nasledniki, ki so prišli z izrednimi upravami –, z avtentično razlago razloži na ta način, da tudi za tiste postopke, ki so se začeli, velja štirikratni rok. Vaš predsednik Vlade se v oddajah hvali s tem, da je zagotovljen štirikratnik; in tudi v tem pogledu, glede na to, da je ustavni pravnik, verjetno velja slediti njegovim besedam. Naj se vrnem malce nazaj na to dilemo, ki ste jo izpostavili vsi predgovorniki v zvezi z rezultatom teh preiskav, ki so bile do sedaj narejene. Posebna inšpekcijska skupina Banke Slovenije, ki je bila ustanovljena za pregled teh slabih bančnih praks ter ugotavljanje morebitnih kršitev in kaznivih dejanj je glede neuspešnosti pri pregonu notranje bančne kriminalitete podala neko zelo zanimivo tezo. Za stanje, ko ob očitnih kršitvah zakonov, ko je kljub očitnim kršitvam domnevno nemogoče dokazati krivdo uprav in nadzornih svetov, so po mnenju Banke Slovenije lahko krivi naslednji trije razlogi. Naj jih naštejem. Prvi, nezadostna prilagojenost veljavnega prava stanju v družbi. Drugič, splošna pravna kultura, ki dopušča toleriranje nepravilnosti. In tretjič, nezadostna strokovnost. Pa mi dovolite, da se sprehodim po vseh treh morebitnih razlogih, zakaj domnevne jasne krivce naš sodni sistem ne more obsoditi. Najprej nezadostna prilagojenost veljavnega prava stanju v družbi. Drži, zakonodaja je v določenem delu neprilagojena, še posebej v tem procesnem delu, kjer se preiskovalci soočajo z izjemnimi težavami, ki bistveno otežijo njihovo delo, predvsem pa podaljšajo ugotavljanje krivde in naklepa. Upam, da bo Državni zbor potrdil naš prvi sklep in s tem omogočil čim hitrejšo spremembo. Kar se pa tiče tistega dokaznega standarda ter domnevno tega, da naš dokazni standard onemogoča obsodbo teh banksterjev oziroma povzročiteljev bančne kriminalitete, zadnje čase je zelo moderno to javno izražati. Celo nekateri ustavni pravniki na kakšni okrogli mizi o tem govorijo. Tisti, ki pa to govori, ali zavaja, ali išče obrazložitev, opravičilo ali izgovor za nedelo. Moje vprašanje, ali res mislite, da so vaši predhodniki, naši predhodniki, zakonodajalci, ki so sprejemali Kazenski zakonik in njegove novele, imeli namen, da se krivici za bančno luknjo ne kaznujejo, oziroma da se tisti, ki so zakrivili slabe bančne prakse, ne kaznujejo. Verjetno ne. Namen kazenske zakonodaje ni in ne more biti, da bi se na nek način vzpostavil sistem, kjer so možni takšni obvodi, da se oprosti kršitelje. Prvotni in izključni namen kazenske zakonodaje je, da je pravici zadoščeno. To pomeni, da se tiste, ki so kršili, ustrezno kaznuje. Sodstvo mora slediti namenu zakonodajalca; ne se iti črkobralstva, ampak slediti namenu zakonodajalca. Kazenski zakonik je zato, da se kazniva dejanja kaznuje; ne da se jih oprosti. Če je morda v posameznih primerih kakšna določba neprimerna ali pa ne dovolj zavezujoča, to še ne pomeni, da imajo sodniki potem izgovor, da nič ne ukrenejo oziroma da oprostijo. Zato je sodna praksa in spet smo tam. Tisti, ki so plačani, da po tem zakonu sankcionirajo, radi govorijo, da sodna praksa pravi tako, da se jih pač ne da sankcionirati. Ampak pozor; pri pregonu notranje bančne kriminalitete sodna praksa šele nastaja. Kako lahko danes nekdo govori, da je sodna praksa, da se bankirjev ne da obsoditi; če ta sodna praksa šele nastaja, v tem trenutku, danes, včeraj in jutri. Vodja Specializiranega državnega tožilstva gospod Furlan je na zaslišanju pred preiskovalno komisijo dejal, citiram: "Naša sodišča zahtevajo pri vložitvi zahteve za preiskavo zelo visoke dokazne standarde." Dokazni standard ni nekaj, kar piše v kazenskem zakonu. Dokazni standard je nekaj, kar je sodna praksa izoblikovala skozi desetletja. In kaj je dejal v nadaljevanju? "In dejansko je ni." Sodne prakse namreč. In če je že ni, jo je težje vzpostaviti oziroma so sodišča pri vzpostavljanju le-te toliko bolj previdna. Sodišča so tista, ki jo vzpostavljajo; v tem trenutku jo vzpostavljajo in očitno so zelo previdna. Gospod Furlan nadaljuje: "In pri teh zadevah, kjer sodna praksa še ni izoblikovana, kjer še ni jasnih stališč, je čisto življenjsko, da se sodniki tega v določenih primerih poslužujejo, ko pridejo v dvom. Eden osnovnih načel domnevne nedolžnosti je – in dubio pro reo; kar pomeni v dvomu oprostiti in v dvomu dati odločitev drugemu. In pozor; "Veliko lažje je, verjemite, napisati zavržene obtožbe, oprostilno sodbo kot pa obsodilno." Tu smo. Sodna praksa torej šele nastaja. Z vsako novo sodbo, na primer s sodbo sodnice Letonje s sodišča v Ljubljani, ki jo bom predstavil v nadaljevanju, z odločitvijo Delovnega sodišča v Mariboru celo na drugi stopnji, sodišč z odločitvijo v zvezi s Probanko, Novo Ljubljansko banko in tako naprej. In če spremljamo, razen današnji primer, ki sem ga navedel v uvodu, smo priča nastajanju oprostilne sodne prakse. Oprostilne sodne prakse pri pregonu notranje bančne kriminalitete. Oprostite, mi naj mirno spremljamo in gledamo in čakamo, da se bo nekaj spremenilo. Se ne bo, ker se spreminja v smer oprostilne sodne prakse. Naj še enkrat ponovim, kar je gospod Furlan rekel, da je veliko lažje napisati zavržene obtožbe, oprostilno sodbo kot pa obsodilno. Poglejte samo konkreten primer Zakona o parlamentarni preiskavi. Vsi se strinjamo, da je mestoma neustrezen, ampak kljub temu smo dobili dokumente. Jih sicer predhodne preiskovalne komisije niso, ampak mi smo bili na tej poti zelo vztrajni in smo jih dobili. Za to se imamo verjetno zahvaliti sodniku v Celju in sodniku v Mariboru, ki sta sledila namenu zakonodajalca, torej Zakon o parlamentarni preiskavi, ki ima sidro v Ustavi, in sta odredila zaseg dokumentacije; medtem, ko je sodnica Deša Cener v Ljubljani sedem mesecev blokirala ta postopek. Ampak na koncu se je vzpostavila sodna praksa, ki daje prav preiskovalni komisiji in ki omogoča delo vsem preiskovalnim komisijam v prihodnje. Tudi ostale preiskovalne komisije, ki so v Državnem zboru, sedaj nimajo več problemov s pridobitvijo dokumentacije; jo dobivajo tako, kot je bil namen zakonodajalca. In če je v tej zadevi tako; zakaj ne smemo enako pričakovati tudi pri pregonu notranje bančne kriminalitete. Moramo, davkoplačevalci od nas to pričakujejo. Drugič, iz uvoda tistih treh točk, splošna pravna kultura, ki dopušča toleriranje nepravilnosti. Se vam zdi, da so se vzorci kaj spremenili?! Jaz iskreno upam, da so se. Na podlagi pregleda zasežene dokumentacije lahko rečem, da so se na relaciji Banka Slovenije–poslovne banke te stvari bistveno spremenile. Če bi bil tedaj, v času Gasparija in v času Kranjca, tako rigorozen nadzor, kot je danes, bi bila ta bančna luknja manjša; to si upam trditi. Kljub temu pa ne morem mimo, spet, politike. Smo se mi kaj naučili ali pa raje tisti, ki imate škarje in platno v rokah?! Ste se kaj naučili? Primer – imenovanje predsednika uprave SDH. Mene je tista zgodba z gospodom Jazbecem šokirala in me še danes. Šokiral me je pa tudi naslednji korak, ki ga je Marko Jazbec izpeljal, to je imenovanje treh nadzornikov: Gedrih, Ribnikar, Macuh. Mene je šokiralo tudi imenovanje nekdaj visokega uslužbenca Factor banke Antona Žuniča v kabinetu predsednika Vlade. Oprostite, mene je to šokiralo in me še danes šokira. Poznam zgodbo, imam dokumente o gospodu in iskreno ne vem, kaj počne v kabinetu predsednika Vlade. Če uporabim besede nekdanjega ministra za finance gospoda Čuferja pred preiskovalno komisijo: "To kaže na zelo veliko toleranco do tega in veliko stopnjo pozabljanja." Spomnimo se, zaradi velike stopnje pozabljanja se je zgodila druga bančna luknja. In naprej, kot pravi gospod Čufer, je presenetljivo, da imajo ti kadri sploh drugo priložnost. Iskreno, nenavadno in nesprejemljivo, da imajo drugo priložnost. In v tem pogledu so spremembe kulture nujne. Kaj pa odnosi poslovnih bank v tem pogledu? Mi smo v okviru preiskovalne komisije zahtevali od bank, ki smo jih dokapitalizirali, zelo jasno in enostavno zahtevo; in to zdajle, v zadnjem času. Zahtevali smo, da nam naj posredujejo stroške za odvetniške storitve in svetovalne pogodbe, ki so jih imeli v zvezi s pripravo strokovnih podlag za pregon notranje bančne kriminalitete. Izkušnje so, moram priznati, različne. Abanka je posredovala te podatke, DUTB je posredovala te podatke. NKBM je najprej poskušal iskati ovinke in so rekli, da ne vejo, kaj je to notranja bančna kriminaliteta. Imajo pač tujega lastnika, smo jim obrazložili, ampak potem so obljubili, da bodo posredovali. Kaj pa Nova Ljubljanska banka, v katero smo zmetali največ denarja? Milijardo in pol. Veste, kaj je odgovorila? V dopisu, ki ga je označila z zaupno, kršim to zaupnost pri polni zavesti, je napisala, citiram: "Ugotavljamo, da vsebine vaše zahteve" – torej za dostop do podatkov o tem, koliko je bilo stroškov za odvetnike in R.U.R., d. o. o., gospoda Kosa –, "ne moremo podrediti ciljem, namenu ali obsegu, kot so ti opredeljeni v sklepu o odreditvi preiskave." Torej Nova Ljubljanska banka, v katero smo davkoplačevalci dali milijardo in pol, se je namenila obrazlagati sklep preiskovalne komisije, ki smo ga mi tukaj z 68 glasovi "za" sprejeli. In pravijo, ker zahteva po našem mnenju presega okvir odreditve parlamentarne preiskave, to so stroški za odvetnike in svetovalne storitve, in posledično namen ustanovitve komisije, vam zadevnih podatkov ne moremo posredovati. Podpisan je predsednik uprave Blaž Brodnjak. Potem, ko smo v to banko dali milijardo in pol evrov. Sedaj pa bi jaz samo spomnil, da je o podobni zadevi sodišče enkrat že odločilo, in sicer leta 2015 v sodbi Upravnega sodišča II U 317/2014, ki pravi, da gre pri določenih podatkih iz svetovalnih, avtorskih in drugih pogodb o izvedbi intelektualnih storitev za absolutno javne podatke. Nova Ljubljanska banka, za katero smo dali milijardo in pol, oporeka celo sodbi Upravnega sodišča in ne želi posredovati teh podatkov. Oprostite, to je neumno. To je neumno zaradi tega, ker te podatke bomo dobili, ker imamo sodno prakso. Ampak če štiri banke pošljejo podatke, največja pa ne, to kaže na poslovno kulturo v eni od teh bank. Ali nimamo ravno v tej banki posebne službe za skladnost poslovanja, ki jo vodi nekdaj veliki borec za preprečevanje korupcije gospod Praprotnik; pa očitno pripravlja take sklepe, ki na nek način smešijo upravo. Očitno, vsaj v določenih primerih, ta kultura še ni napredovala tako, kot bi v resnici morala. In če gremo na točko 3, nezadostna strokovnost. Pri sankcioniranju bančne kriminalitete imamo tri ravni institucij, ki so prve poklicane za to. To so kriminalisti, potem tožilci in na koncu sodstvo. Pri delu preiskovalne komisije sem se večkrat srečal s kriminalisti, ki delajo na posameznih primerih. Nekateri so preverjali, če je preiskovalna komisija, pozor, dobila neke dokumente glede na to, da jih oni niso mogli dobiti, kar je popolnoma nesprejemljivo. Ali pa če imamo za posamezne navedbe iz zaslišanj, ki smo jih opravili in ki smo jim posredovali, kakšne listinske dokaze, ki bi jim prišli prav pri njihovem delu. Medklic; tudi v zadnji hišni preiskavi, kot sem že dejal, smo na preiskovalni komisiji ukvarjali se v zvezi s tem. Vsakič so nas opozorili tudi na procesne težave, ki sem jih prej v uvodu že omenil; in upam, da jih bo Državni zbor v obliki sklepa potrdil. Po enem letu zelo aktivnega dela in sodelovanja lahko rečem ali pa z veliko verjetnostjo zatrdim, da na področju kriminalističnih preiskav zadeve potekajo zadovoljivo, z energijo, željo ter zagonom po tem, da se razišče slabe bančne prakse in da se krivce tudi ustrezno sankcionira. Imajo usposobljene time kriminalistov in revizorjev, delajo na relativno omejenih področjih, tako da se lahko specializirajo. Mislim, da v tem pogledu delo napreduje tako, kot bi moralo. Želimo si, da bi še hitreje, da bi se še več ukvarjali s temi zadevami. Upam, da so tudi ustrezno finančno podprti. V vsakem primeru jim je treba pri tem maksimalno pomagati. Naslednja raven pa je tožilstvo. Kriminalisti so me v teh razgovorih tudi opozorili, da velikokrat naletijo na primer, ko pripravijo zelo razčlenjen in po njihovem mnenju evidenten primer kaznivih dejanj, pa s tem ne prepričajo kriminalistov, češ da ni direktnega naklepa oziroma sodne prakse. Čeprav, kot sem že v uvodu povedal, se sodna praksa šele vzpostavlja. Poglejmo konkreten primer; ker sem ga pridobil na neuraden način, ne morem zaradi zaščite osebnih podatkov govoriti o konkretnih zadevah, bom pa orisal pot odločitve v tem primeru. Gre za kazensko ovadbo v enem od poslov za banko, ki jo obravnavamo v tem poročilu; in gre za nek kredit, ki je bil odobren kljub temu, da je bila uprava opozorjena na slabo stanje kreditojemalca, in kljub temu je bil kredit neustrezno zavarovan. Vsa ta opozorila, o katerih so tudi mediji predhodno, preden je bil kredit odobren, opozarjali, so privedla do tega, da je nastal škodni primer in da je banka pač morala odpisati ta kredit. Ampak član uprave, ki je kredit odobril, ne bo kazensko odgovarjal po odločitvi okrožnega tožilca. Zakaj? Trije razlogi so navedeni, zakaj ne bo odgovarjal. Eden od teh razlogov pravi, da on neposredno ni bil zadolžen za to področje poslovanja banke, čeprav je podpisal kredit. Naslednji razlog pravi, ker ni sodeloval pri dogovarjanjih za ta kredit, čeprav je potem podpisal kredit. In tretjič, ker je svojo odločitev za odobritev kredita sprejel na podlagi informacij, ki jih je dobil od ostalih članov uprave. Če povem po domače: po mnenju kriminalistov torej niste zagrešili kaznivega dejanja, če ste sprejeli odločitev za slab kredit, pa to ne spada pod vaš delokrog, in ste to naredili na prigovarjanje vaših kolegov iz uprave. Zdaj pa imam čisto laično vprašanje. Kaj pa poslovna osebna odgovornost, o čemer ste nekateri kolegi že govorili? Kaj pa odgovornost po strokovni presoji, če si bil opozorjen, da gre za slabostoječe podjetje? Kaj pa profesionalna skrbnost stroke upravljanja banke, ki ga določa Zakon o bančništvu? Ravno zaradi vseh teh dejavnikov, ki sem jih zdaj naštel, Zakon o bančništvu postavlja poseben postopek imenovanja članov uprav bank, ki je bistveno bolj zapleten kot v ostalih bankah. To je tako imenovani fit and proper test. In ravno zato, da se oseba ne more izgovarjati na to, da ni vedel, da ni bil zadolžen za to področje in da je to storil na prigovarjanje svojih kolegov. Če tožilci svoje sklepe redno utemeljujejo, upam, da ne; sem rekel, da izpostavljam samo en primer; upam, da ne, ampak če izpostavljajo na takšen način, potem se moramo v vsakem primeru strinjati z besedami, ki jih je pred preiskovalno komisijo rekel njihov šef, gospod Harij Furlan, da je pri pregonu bančne kriminalitete problem. Naj ponovim ali pa opozorim, da tožilci za odločitev, da določenega postopka ne bodo sprožili, ne nosijo nobene odgovornosti. Takšno stanje je posledica Zakona o državnem tožilstvu (ZDT-1), ki ga je na predlog nekdanjega ministra Zalarja sprejela Pahorjeva vlada in potrdil Državni zbor sredi leta 2011. Torej tožilci ne nosijo nobene odgovornosti. In če grem še na en tožilski primer – primer Ultra, financiranje Ultra; o tem smo govorili tudi na preiskovalni komisiji. Parlamentarna Komisija za nadzor javnih financ je, pozor, sredi leta 2009 poslala na Specializirano državno tožilstvo kazensko ovadbo zoper dve visoki uslužbenki oziroma članici uprave Nove Ljubljanske banke v zvezi s krediti družbi Ultra. Nastala je škoda neodplačanih kreditov 1,2 milijona evrov. Na čigave stroške, nam verjetno ni treba ugibati. Kar dolgih sedem let je tožilka potrebovala, da je zavrgla kazenski pregon. Dolgih sedem let, vmes se je že trikrat zamenjala sestava Komisije za nadzor javnih financ. In če potrebujete sedem let za zavrženje, se spet moramo strinjati z gospodom Furlanom, da je pri pregonu bančne kriminalitete problem. Če gremo malo na argumentacijo tožilke Šlibarjeve, ki to podaljševanje kreditov argumentira takole. Kljub temu, da je Ultra slabo poslovala, da je imela finančne težave, je Nova Ljubljanska banka kar naprej podaljševala te kredite. Tožilka Šlibar zapiše: Tako se je strategija Nove Ljubljanske banke, torej strategija podaljševanja kreditov, izkazala za pravilno in uspešno, saj se je obveznost družbe Ultra znižala na znesek 1,2 milijona evrov. Oprostite, če dobi banka vrnjeno za kredit, ki tehta 4 milijone evrov, samo 2,8 milijona evrov, če takšno poslovanje tožilec razglasi za pravilno in uspešno, potem imamo v Sloveniji za 5 milijard evrov uspešnih bančnih praks. Jaz še nisem slišal, da bi banke svoje poslovanje targetirale tako, da bi dobile vrnjenega čim več kredita. Po moji laični presoji banke posojajo denar, dajejo kredite zato, da dobijo vrnjen celoten kredit in še obresti. Razen očitno v Sloveniji, kjer že dvakrat saniramo bančni sistem, banke tekmujejo v tem, katera bo dobila največ vrnjenega do tistega zneska, kolikor je posodila. Nadalje, tožilka zapiše, da je družba Ultra v celotnem obdobju ustvarila dovolj prihodkov za plačevanje obveznosti do Nove Ljubljanske banke iz naslova obresti po prejetih kreditih; ampak kredita pa ni poravnala; kar pa spet po mojem mnenju še povečuje odgovornost visokih uslužbencev Nove Ljubljanske banke. Če je torej Ultra imela denar, ki bi ga lahko dobila s prodajo in ostalimi operacijami, da poplača kredit, pa tega kredita ni poplačala oziroma se banka ni usedla na tisto premoženje, potem je odgovornost še večja. Ne pa da ni utemeljenih sumov za pregon. Še enkrat pravim, da so to izjemni in redki primeri, upam, da so to izjemni in redki primeri ter da nas bo praksa prepričala v nasprotno, da je to pač zgolj odklon od normalne prakse na ravni tožilstva. Iskreno upam, da nas bodo vsi ostali prihodni postopki o tem prepričali. Zdaj pa preidimo na tretjo raven, to je sodna raven. Béra sodnih epilogov na področju notranje bančne kriminalitete po treh letih je, oprostite, katastrofalna. Razen razsvetljenja na današnji dan, kot piše, da sta v nekem primeru dva bančnika bila obsojena, sicer na prvi stopnji; vsi ostali postopki so bile oprostilke. In glede tega držijo besede gospoda Furlana, da je dosti lažje napisati oprostilno sodbo kot pa obsodilno. Ampak če je to res in če se to tudi dogaja, potem mislim, da moramo o tem javno spregovoriti. Nismo plačali 5 milijard evrov iz naših žepov zato, da bi sodnikom omogočili, olajšali ali dopustili lažje pisanje oprostilnih sodb; ampak zato, da naj opravijo to, kar je njihova dolžnost. Zato bom danes podrobno razčlenil odločitev okrožne sodnice Maje Letonja v odškodninski tožbi izredne uprave Factor banke v zadevi Merkur za 8 milijonov evrov, ki niso bili nikoli vrnjeni. Čeprav zadeva še ni pravnomočna in se nepravnomočnih sodb bojda ne komentira, si bom dovolil ta prekršek, enega sem si danes že. Mislim, da je čas za politično korektnost v tem pogledu že minil in da je naloga zakonodajalcev, da tudi javno povemo, v primeru da se s kakšnimi odločitvami ne strinjamo, pa čeprav je to iz druge veje oblasti. Odločitev; gre za nek kredit, o katerem so pisali tudi mediji že večkrat, kredit je bil podeljen, na koncu ni bil poplačan. Kljub temu da je bonitetna služba opozorila na to, da gre za slabo finančno stanje ali pa da se finančno stanje poslabšuje, je bil kredit odobren brez ustreznega zavarovanja. Kasneje, ko je bila prisilna poravnava in pozneje sanacija, se je ta znesek za Factor banko znižal na 0 evrov. Kot veste, plačamo davkoplačevalci. Temeljna obramba obtoženih v tej zadevi je bila, da je bil kredit obravnavan in odobren po običajnem postopku. Sodnica je zaslišala priče, ki so bile vse neposredno vključene v ta postopek – od skrbnika do njegove nadrejene in članov uprave, ki so potrdili ta kredit. Zanimivo je, da je zavrnila postavitev izvedencev bančne in finančne stroke, ker naj bi s pričami in ostalimi dokazi ugotovila vsa odločilna dejstva. Če na pričanje povabiš tiste, ki so neposredno sodelovali pri odobritvi slabega kredita, verjetno ne pričakuješ kakšnih dramatičnih razkritij, še posebej ker – na kar je tudi gospod Furlan posebej opozoril – so ti ljudje v tem sistemu še vedno povezani. Saj veste, strah vedno obstaja pri podrejenih. Kljub temu, da je bonitetna služba opozorila na slabšanje bančnega stanja, je uprava potrdila ta kredit brez ustreznega zavarovanja. Sodnica Letonja ugotavlja, da so na podlagi vsega izpovedi vseh zaslišanih oseb skladne. Moje vprašanje – je to dokaz čiste iskrenosti ali tega, da so vsi v istem čolnu? Potem naslednja ugotovitev, da so bili kreditni pogoji in zavarovanja običajni. Ampak kljub temu zavarovanje ni bilo ustrezno. In naprej, da je bilo bonitetno plačilo narejeno na običajen način. Naj mi kdo razloži, kaj pomeni na neobičajen način. Ampak na običajen način se je v Factor banki delalo kreditne predloge na neobičajen način, kar bom v nadaljevanju tudi ponazoril. In da so pri Factor banki običajne kredite zavarovali le z menicami in da v tem delu ne gre za neobičajen posel. Zdaj smo pa na srčiki problema. Če daješ kredite po neobičajnih pogojih in si vse kredite dal po neobičajnih pogojih, torej noben kredit ne odstopa, ker ta neobičajnost postaja običajno. Oziroma če grešiš, greši povsod, ker potem je, očitno, greh manjši. In ravno zaradi te neobičajnosti smo mi to banko dokapitalizirali, da smo jo lahko zaprli z 269 milijoni evrov. In naprej, sodnica Letonja ugotavlja, da so stranke ter zaslišane priče izpovedale, da je šlo za običajen način zavarovanja in da v Factor banki drugega načina za tako velike komitente ni bilo. Na podlagi teh ugotovitev pa je bilo sklenjeno, sodišče ugotavlja, da je uprava delovala v skladu s cilji, strategijo in politiko banke. Daš kredit, ki je neustrezno zavarovan, pod neustreznimi pogoji; ampak če očitno daš veliko takšnih kreditov, si deloval v skladu cilji, strategijo in politiko banke. Sodišče ni ugotovilo odstopanja od običajnega postopka odobravanja kreditov. Ta vsesplošna običajnost ali neobičajnost je potem pripeljala kot olajševalna okoliščina za odločitev, da uprava ni kriva. In to daje tudi podlago novi sodni praksi, ki nastaja. In ker je v nadaljevanju zaradi težav Merkurja Factor banka to terjatev konvertirala v kapital banke in se je kasneje v sanaciji ta vrednost nižala na nič, je sodišča v svojem mnenju zaključilo, zdaj pa napnite ušesa, v nadaljevanju grozeče škode je uprava ravnala po oceni sodišča z največjo skrbnostjo dobrega gospodarstvenika. To je sodna praksa. Če daš kredit z neustreznim zavarovanjem kljub temu, da si bil predhodno opozorjen, ga daš z neustreznim zavarovanjem in ker si vse kredite dal z neustreznim zavarovanjem, potem pa to neustrezno zavarovanje konvertiraš v kapital, ki se ob prisilni poravnavi in kasnejši sanaciji spravi na nič, torej izgubiš vseh 8 milijonov, sodišče pa odloči – v nadaljevanju grozeče škode je uprava ravnala po oceni sodišča z največjo skrbnostjo dobrega gospodarstvenika. Tu se moram še enkrat strinjati z besedami gospoda Furlana, da imamo pri pregonu bančne kriminalitete problem. In sodnica še zapiše: Tožene stranke so dokazale, da so ravnale v skladu s svojimi dolžnostmi in jim ni mogoče očitati krivde pri odobritvi kredita, saj niso razpolagale z resničnimi podatki. Naj ob tem omenim, da je bil sin predsednika uprave v istem času visoki uslužbenec v upravi Merkurja; in prava informacija o stanju Merkurja je bila zelo hitro na dosegu roke. Posledica te sodbe, 180 tisoč evrov stroškov za odvetniške storitve odvetnikov, ki so zastopali obdolžence. Kdo jih plača? Mi, davkoplačevalci. Mi smo pri delu naše preiskovalne komisije našli tudi pričanja tistih, ki niso bili neposredno vpleteni v ta posel; in ugotovili, da obstajajo tudi druga vprašanja, ki bi jih bilo zanimivo izpostaviti na teh zaslišanjih. Recimo ta informacija, da so se v Factor banki bonitetna mnenja pripravljala na precej nenavaden način; da se je za posamezen posel najprej neposredno dogovorilo v upravi banke in šele potem, ko je bilo vse dogovorjeno, se je šlo v pripravo bonitetnih mnenj. Z drugimi besedami, bonitetno mnenje ni bilo podlaga za odločitev uprave, ampak je bilo bonitetno mnenje posledica odločitve uprave, da gre v kreditiranje. Torej je očitno lahko v teh bonitetnih mnenjih pisalo, karkoli so želeli; pa se ni upoštevalo. Naprej. Tisti, ki so delali bonitetna mnenja, so se morali večkrat srečevati s tistimi, ki so najemali kredit; in na podlagi teh podatkov so morali pripraviti bonitetna mnenja, ki so bila podlaga za odločitev o kreditih. Tudi sami uslužbenci so mnenja, da so imela bonitetna mnenja velikokrat nepravilne podatke in da so bila ta bonitetna mnenja večkrat napisana preoptimistično preprosto zato, ker si Factor banka ni smela privoščiti dodatnih slabitev, ker je bila na limitu zadostnosti kapitala. Navodila za to so vedno prejemali ustno, nikoli pisno. Le zakaj?! Težje je dokazati, seveda. Oprostite, če greste po kredit v Novo Ljubljansko banko za 5 ali 10 tisoč evrov, boste plačali stroške odobritve kredita okoli 500 evrov. Tu pa so si posamezni komitenti sposojali milijon evrov in so za stroške odobritve kredita plačali, ne boste verjeli, 65 evrov. Zdaj pa me zanima, če bi na podlagi tega lahko še enkrat napisalo sodišče, da ni ugotovilo niti odstopanja od običajnega postopka odobravanja kreditov niti od običajnega načina zavarovanja. In še enkrat, običajnega odstopanja od česa – od prakse v Factor banki ali od določil, ki jih določa Zakon o bančništvu?! Le Zakon o bančništvu je tisti, ki določa te postopke. Vse našteto je na voljo, vse našteto smo obravnavali tudi na preiskovalni komisiji. Če je volja po tem, da se išče krivce za bančno luknjo na strani kriminalistov in tožilcev, mora biti prav enako močna volja na strani sodstva, da se te storilce sankcionira. Ker če ne, potem imamo iskreno zelo velik problem. Dovolite mi še besedo v zvezi z ustanovitvijo specializiranega sodišča, ki ga predlagamo na preiskovalni komisiji. Če v najkrajšem času ne bomo ustanovili tega sodišča, si upam trditi, da béra, praksa sodnih postopkov na koncu ne bo bistveno drugačna, kot je danes. Si dovolim malo netaktne iskrenosti. V pravosodnem sistemu preko palca deluje približno 250 sodnikov, ki se ukvarjajo s kazenskimi zadevami na vseh sodiščih in na vseh stopnjah. Glede na to, kaj se dogaja v slovenskem bančnem sistemu, pa obstaja tudi med 200 in 250 sumov kaznivih dajanj. Po teoriji velikih števil, po razporeditvi na vsakega sodnika pade po en primer, ob vseh tistih tisočih primerih, ki jih ima posamezni sodnik. Če je to tako, potem se ta množica kaznivih dejanj porazgubi, porazdeli; breme odgovornosti oprostilnih sodb pa enakomerno porazdeli na vse sodnike. Če po šestdesetem ali sedemdesetem oprostilnem postopku, ki obsega 60–70 sodnikov, pač pride do oprostitve, bo javnost že popolnoma apatična v zvezi s temi zadevami in nihče dejansko ne bo mogel biti prijet za kravateljc, ker so vsi enako krivi. In bo tisti 170. sodnik, ki bo obsodil svojega bankirja, v bistvu črna ovca, ker bo on drugačen kot drugi sodniki. Če pa v nasprotnem primeru organizirate specializirano sodišče, kjer je deset visoko usposobljenih specializiranih sodnikov z ustreznim znanjem, izobraževanjem, izkušnjami, avtoriteto, pogumom, če hočete, potem je zgodba drugačna. Potem pa morajo na očeh javnosti nekaj pokazati, ker težko si predstavljam potem, da bi recimo predsednik specializiranega sodišča ali oddelka na Odboru za notranjo politiko vsako leto prišel predstaviti, da ima vsak od njegovih sodnikov že 17 oprostilnih sodb. Takšen predstojnik takšnega sodišča ne bi imel nobene kredibilnosti in se verjetno niti ne bi upal pokazati pred nami v Državnem zboru. Kar se tiče specializiranega sodišča, naj vas – koalicijo spomnim na vaš zapis v koalicijski pogodbi. Tam ste zapisali: Za učinkovitejše sojenje pri organiziranih oblikah kriminala je po vzoru obstoječega Specializiranega državnega tožilstva treba preučiti tudi možnost, da se ustanovi specializirano sodišče, in sicer v korelaciji z obstoječim Specializiranim državnim tožilstvom. Slednje je nasledilo predhodne notranje organizacijske oblike, ki za doseganje uspešnega pregona organizacijskih oblik kriminala niso zadostovale; zato bo v primeru, če se bo v okviru sedanje organiziranosti sodstva v prihodnje pojavil smiselno isti problem, treba ustanoviti omenjeno specializirano sodišče. Kaj o tem pravi vodja Specializiranega državnega tožilstva Furlan? Citiram iz njegove izjave na preiskovalni komisiji: "Glavnina preiskav bančnih zadev je vloženih na Okrožno sodišče v Ljubljani, ki je itak najbolj obremenjeno z vsemi zadevami. Ker nimamo enega specializiranega sodišča, kjer bi bile lahko te zadeve prioritetno obravnavane, nam je usojeno, da postopki tečejo dlje časa. Dejstvo je, da so vsi organi specializirali, in sicer policija z ustanovitvijo NPU ter tožilstvo z ustanovitvijo SDT; razen sodstva, ki ni ustanovilo enotnega specializiranega sodišča, temveč štiri oddelke. Tu pa mi, razen tega, da se izrazi želja po ustanovitvi tega sodišča, ki bi po vsej verjetnosti hitreje obravnavalo zadevo, ..." Je kdo med nami, ki si ne želi hitrejše obravnave? Verjetno ne. In zadnje, spet citiram gospoda Furlana: "Problem vidim v tem, da bi se lahko sodišča specializirala in da bi samo določeno število sodnikov obravnavalo samo te določene zadeve. Tu vidim edino rešitev." "Tu vidim edino rešitev," pravi človek, ki hkrati pravi, da imamo pri pregonu bančne kriminalitete problem. In kot sem v uvodu rekel, mi, poslanci smo poklicani za to, da rešujemo probleme, zato smo tudi zakonodajalci. Dejstvo je, da na pregonu bančne kriminalitete videz kredibilnega sodstva ostane ali pade. Če krivci za nastanek največje bančne luknje v samostojni Sloveniji ne bodo odgovarjali, že danes ustvarjamo uverturo za naslednjo bančno krajo. Vprašanje je, ali je pri vseh deležnikih, ki pri tem sodelujejo – torej pri nas, poslancih, pri vladi, kriminalistih, tožilcih in sodnikih –, enako zavedanje tega in pomena tega ter ali želimo pri tem orkestriranju morebitne prihodnje bančne luknje sodelovati, gledati proč ali pa nekaj ukrepati. In mi smo v tem pogledu na preiskovalni komisiji naredili vse, kar smo lahko, z resursi, ki jih imamo. Naloga Državnega zbora v tem pogledu, po mojem mnenju in razumevanju, je, da pošlje ostalim organom jasen signal, da je namen, želja in volja Državnega zbora, da se v tem pogledu nekaj spremeni, da ne bomo več govorili o problemu, ampak o rešitvah, da bomo poslali enoten signal, da so potrebne korenite spremembe. To bomo lahko z vso kredibilnostjo zahtevali ali pričakovali takrat, ko bomo v tem pogledu ali pa pri tem mnenju enotni. Ta enotnost pa je odločitev vas, članov tega zbora, in poslanskih skupin. Toliko zaenkrat, hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravita naj se gospa Eva Irgl in mag. Dušan Verbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Z delom te preiskovalne komisije sem jaz izjemno zadovoljen. Mislim, da je to šolski primer, kako mora preiskovalna komisija delovati. Pa ne zaradi tega, ker sem do včerajšnjega dne tudi sam bil član te komisije, od danes naprej sem nadomestni član; ampak dejansko želim tukaj izraziti priznanje za napore, ki jih je pri svojem delu vložil predsednik kolega Anže Logar. Želim tukaj tudi izpostaviti in se na nek način zahvaliti vodstvu te hiše, ki nam je omogočilo, da smo lahko dobili zunanje strokovnjake. Hvala generalni sekretarki Državnega zbora! Jaz sem prepričan, da bomo v tej komisiji do konca mandata naredili vse, kar lahko poslanci naredimo. Seveda se pa tudi sam in gotovo državljani sprašujemo ter postavljamo enaka vprašanja, kot jih je postavil kolega Marko Ferluga. Kje so organi pregona, ki bi morali prvenstveno opravljati to delo? Gospe in gospodje, ni normalno, da naš sodni sistem že več kot tri leta preiskuje največja kriminalna dejanja v bančništvu; epiloga pa še ni. To ni normalno. To ni pravna država; in pika. In na drugi strani pa, kot je tudi kolega Logar v uvodu povedal, se dogajajo naslednje stvari. En primer bom povedal, ki mi je dejansko segel do srca. Ko v poslansko pisarno pride človek, ki toži in pove, da je kmetijo celo življenje skupaj spravljal, gotovo je bil nekaj dolžan, zbolel je za rakom in ni mogel delati na kmetiji, ker tam je pač treba delati. Zdaj je njegova kmetija prišla na boben, licitacija, kot se reče, za 12 tisoč evrov. Z besedo in številko – 12 tisoč evrov, kmetija v okolici Radgone. In človek je zbolel. To so travme, to so tragične zgodbes katerimi se poslanci srečujemo na terenu; in ta ni osamljena. Na nek način sem bil na začetku zadovoljen, kasneje pa sem videl, da sem bil naiven, ko je nekdanji predsednik Komisije za preprečevanje korupcije postal pravosodni minister. Zakaj? Ker smo ga zaslišali na podobni komisiji v prejšnjem mandatu, ki jo je vodil Marko Pogačnik. Tam je predstavil svoje poročilo o stanju korupcije – to poročilo najdete na spletni strani, mislim, da je datum marec 2013 – in povedal je marsikaj, kar v tem poročilu ni zapisano. Komisija za preprečevanje korupcije je na podlagi prijav pogledala v bankah v pretežni državni lasti, torej NLB in NKBM, takrat, 40 kreditnih poslov. Vsi skupaj so bili težki približno tisoč 600 milijonov; 1,6 milijarde evrov. V povprečju 40 milijonov po kreditnem poslu. In KPK je ugotovil, da je v slovenskem bančnem sistemu, v državnih bankah seveda, to, kar je gledala, prisotna sistemska korupcija. Zato pravim, da se mi je zdelo logično in sem veliko pričakoval, da bo predsednik KPK, ki je natančno videl, kaj se dogaja, sedaj kot pravosodni minister zadeve postavil na pravo mesto, da diplomatsko rečem. Zelo dobri so zapisi v tem poročilu, ki ga omenjam, poročilo o stanju korupcije, in to je tisto težko breme, ki ga enostavno ne moremo sneti z naših hrbtov, s hrbtov vseh davkoplačevalcev. Absolutno se strinjam s takratnimi ugotovitvami Komisije za preprečevanje korupcije, ko zapiše, da bančne dokapitalizacije predstavljajo metodo, s pomočjo katere se izvaja socializacija stroškov zasebnega okoriščanja, ki je bilo izvršeno v bankah, ki so v širšem smislu besede v lasti prebivalstva Republike Slovenije. In naprej, komisija ocenjuje, da je pričakovanje, da bi bilo mogoče gospodarske razmere v državi izboljšati, ne da bi pred tem uredili razmere v slovenskem bančnem sistemu, neutemeljeno. Še pred nekaj urami smo govorili, kako povečati prihodke državnega proračuna. Ni šans, ni šans, dokler ne bomo nekaj bankirjev zaprli. Ni šans. Dokler ne bomo te rakrane sanirali, ne bo nobenega napredka v slovenskem gospodarstvu in se bomo dejansko vrteli v začaranem krogu. In še naprej, komisija opozarja, da je ureditev razmer v slovenskem bančnem sektorju ključna, če želimo vzpostaviti pogoje zdržne gospodarske rasti, ohraniti visoko raven blaginje prebivalstva Republike Slovenije – no, nisem ravno prepričan, da je visoka raven –, okrepiti raven zaupanja v nadzorne institucije države oziroma državni aparat in okrepiti zadovoljstvo z demokracijo kot zaželenim načinom vladanja. To se pravi, dokler ne bomo odkljukali, oddelali bančnega kriminala, banke kriminalitete, za katero je dr. Dobovšek jasno povedal in se vsi s tem strinjamo, da bančna kriminaliteta ima imena in priimke. Dokler se mi samo na splošno pogovarjamo, iz tega ne bo nič. In že v prejšnjem mandatu smo poslušali na odprtem delu, zato me tukaj ni strah povedati imena oziroma priimka Nučič. Ta gospod, nekdanji viceguverner Banke Slovenije, je na podobni komisiji v prejšnjem mandatu povedal, da se mi zadeve lotevamo na povsem napačni strani, in nas je šolal, kakšni diletanti smo, da smo brezvezniki in naj raje gremo delati nekaj drugega. Ja, to so njegove besede, vsaj približno jih povzemam, ne citiram ga, obstajajo magnetogrami, predlagam, da si poiščete, preberete, tudi državljanke in državljani, ker so te zadeve odprte; in boste videli, kako govorijo s parlamentarci, predstavniki ljudstva, ljudje iz bančne lože. Ja, pri nas obstaja bančna loža, zato smo tudi mi v Novi Sloveniji predlagali med drugim tudi novelo Zakona o bančništvu, tudi naša komisija predlaga nujne ukrepe, nujne spremembe zakonodaje. V predlagani noveli Zakona o bančništvu smo želeli nič drugega kot to, da razbijemo bančno ložo. Ne more biti tisti, ki je bil udeležen in je odločal o nedonosnih terjatvah, še kdaj na neki poziciji, v upravi kakšne banke ali v nadzornem svetu kakšne banke. V takratnega predsednika KPK zdaj nimam povsem nobenega zaupanja več, predvsem zaradi tega, ker je njegovo poročilo vrglo našo vlado, ker smo tudi mi – Nova Slovenija bili zraven. Kasneje je sodišče povedalo, da to poročilo ni imelo nobene teže in da smo bili mi pomotoma odstavljeni. Ta gospod je tudi povedal – saj se fantje na Tržaški na vampih zmenijo o tem, kdo bo dobil kakšen kredit, koliko in pod kakšnimi pogoji. Najbrž ni govoril na pamet in najbrž tudi ve, kdo so ti fantje, njihova imena in priimke. Ko govorimo o bančni kriminaliteti, ko gre za te kreditne transakcije, je povsem normalno, da je treba pogledati obe strani. Tisto stran, ki je kredit dajala, in tudi tisto stran, ki je kredit prejemala. In jaz samo zagotavljam, da bomo v tej komisiji delali naprej, tukaj se še posebej iz naše poslanske skupine angažira kolega Vrtovec, in verjamem, da bomo vzpostavili več zaupanja s strani naših državljanov do parlamentarnega dela. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Eva Irgl; pripravita naj se mag. Dušan Verbič in mag. Marko Pogačnik.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Najprej naj rečem, da sem pričakovala, da bo ob tako pomembni temi, ki se dotika pravzaprav vsakega državljana, kajti že dvakrat smo sanirali bančni sistem in vsak državljan je za reševanje bank namenil približno 2 tisoč 500 evrov, ta dvorana bistveno bolj polna; zlasti pa sem mislila, da bo z nami tudi vlada. Če že ne v celoti, kot je bilo to ob vpisu vode v ustavo, pa vsaj minister za pravosodje, ministrica za notranje zadeve in ministrica za finance. Danes govorimo o poročilu, ki ga je pripravila preiskovalna komisija glede Factor banke in Probanke, gre torej za dve tajkunski banki blizu Forumu 21, ki smo jih dokapitalizirali davkoplačevalci, da je potem lahko šla v likvidacijo, in sicer v višini 269 milijonov evrov. Imamo večmilijardno bančno luknjo, ki je nastala zaradi podeljevanja slabih posojil oziroma kreditov, in to največkrat podeljenih kar na lepe oči, se pravi prijateljsko, pa tudi po politični liniji, kar lahko danes preberemo tudi v poročilu preiskovalne komisije. Uprave bank so, spoštovani kolegice in kolegi, ravnale v svojem delovanju negospodarno, nezakonito, neodgovorno. Kot vidimo, tudi nadzorni organi oziroma nadzorniki, ki pa bi morali bdeti nad temi nepravilnostmi in opozoriti na nezakonita ravnanja, so očitno gledali stran in mižali na obe očesi. V poročilu lahko jasno preberemo, da je bil vzpostavljen izrazito pomanjkljiv sistem notranjih kontrol. Seveda lahko tudi ugotovimo, da so zaradi tega tudi nadzorniki soodgovorni za bančni kriminal, ki ima danes posledice za vse državljane, saj imamo zaradi tega propadla podjetja. Imamo ljudi, ki zaradi nezaposlenosti živijo v velikih socialnih stiskah ter vsem nam se je zaradi problema bančne kriminalitete in bančne luknje znižal življenjski standard. Do sedaj, kot rečeno, še nihče ni odgovarjal za bančno kriminaliteto; razen do danes, ko je že kolega Logar pred menoj povedal, enega samega primera, ki se je zgodil ravno danes. Ne bom špekulirala zakaj, ali sovpada to tudi s tem, da danes govorimo o poročilu preiskovalne komisije. Policija je do sedaj podala kazenske ovadbe za skupno okoli 800 milijonov evrov. Se pravi, da policija svoje delo nekako opravlja. Problem imamo drugje. Problem imamo v pravosodnem sistemu. Zaustavi se pri tožilcih in zaustavi se potem pri sodnikih, kar je kot predlagatelj lepo in plastično prikazal, sploh v uvodu, gospod Anže Logar. Lahko rečem, da je ta preiskovalna komisija tista, ki drži stvari na površju, da se jih ne pomete pod preprogo. Jaz si upam s precejšnjim odstotkom zagotoviti, da mi danes ne bi ugotavljali, da se je zgodil en primer, ko je bil nekdo obsojen zaradi bančne kriminalitete, če ta preiskovalna komisija ne bi opravila tako kvalitetnega dela; in ker je ves čas to temo držala na površju, da so tisti, ki pa so odgovorni, da to opravijo, vsaj malo pomigali. Sicer sem prepričana, da verjetno danes do te obsodbe ne bi prišlo. Moram povedati, da sem zelo pozorno, vsaj nekatera zaslišanja, na tej preiskovalni komisiji poslušala; in lahko rečem, da so se ti vrhunski bančniki, ki so bili tam zaslišani kot priče, vrhunsko sprenevedali in se praktično ničesar niso spomnili. Amnezija na tej preiskovalni komisiji – podobno se je zgodilo z amnezijo tudi pri preiskovalki, ki sem jo sama vodila v enem od prejšnjih mandatov, govorim o preiskovalki Patria –, amnezija teh ljudi je bila delna, ponekod pa tudi popolna. Ti ljudje so pozabili, koliko delnic imajo, ampak tukaj ne govorimo o eni sami delnici ali pa o petih delnicah, ampak govorimo o tisočih delnicah; kar naenkrat niso vedeli, da jih imajo. Niso vedeli, zakaj so podpisovali določene pogodbe, čeprav so njihovi podpisi na teh pogodbah. Niso se spomnili nobenih sestankov, da so dajali te slabe kredite, sporna posojila, izgubljali so spomin tudi pri čisto osnovnih stvareh, ko se nekateri niso mogli spomniti niti tega, koliko podjetij vodijo njihove hčerke in sinovi. Takšnim bančnim strokovnjakom vsi mi državljani zaupamo svoje prihranke in jih sprašujemo tudi za nasvete. Sedaj pa naj grem še konkretno na samo poročilo in na nekatere ugotovitve, vezane na Factor banko in Probanko. V Factor banki je kazenske in odškodninske tožbe zoper nekdanjo upravo vodila oziroma pripravila odvetnica gospa Nina Zidar Klemenčič. Verjetno veste, kdo je ta oseba. Družini Klemenčič se je to potem tudi dobro poznalo na družinskem proračunu, ampak v zvezi s tem naj opozorim, da ni nič narobe; vsak, ki opravlja svoje delo, mora biti zanj plačan. Tukaj ni nobenega dvoma. Ampak treba je vedeti, da smo v likvidacijo tajkunske banke Factor banke in tudi Probanke vsi državljani morali in smo bili primorani vložiti, kot sem že prej povedala, 269 milijonov evrov. Danes pa vidimo, da je gospa Nina Zidar Klemenčič praktično vse tožbene zahtevke izgubila. Vse, razen, danes lahko vidimo, enega samega, tukaj gre za bankirja Dušana Valenčiča in bankirja Borisa Pesjaka, ki pa sta bila zaslišana tudi na preiskovalni komisiji; in že na podlagi te preiskovalne komisije je bil to popolnoma čisti primer. Zdaj obstajata dve možnosti, ali ta odvetniška firma, če tako rečem, ni opravila naloge, za katero je bila plačana, ker država oziroma državljanke in državljani smo bili zainteresirani, da dobi te primere; ali pa je nekaj zelo hudo narobe s pravosodnim sistemom. To je že prej kolega Logar zelo natančno razčlenil. Ampak kaj je zdaj problem? Te rešitve pravosodnega sistema pa se najbolj dotikajo moža gospe odvetnice Nine Zidar Klemenčič, ministra za pravosodje Gorana Klemenčiča. Tudi poročilo samo, ki ga imamo danes pred seboj, ugotavlja, da je ključen problem pri pregonu kriminala prav v pravosodnem sistemu. Spoštovani gospod minister Klemenčič je sedaj minister dve leti, pa se je s problemom bančne kriminalitete začel ukvarjati šele, ko je njegova žena začela izgubljati en primer za drugim; danes je pač, hvala bogu, uspela dobiti prvega. Ampak šele sedaj se je tudi gospod minister odpravil na Islandijo po informacije, kako bi se preganjal bančni kriminal. Veste, da je skupina 84 ljudi na Islandiji pod vodstvom gospe Eve Joly zelo hitro znala ugotoviti in sešteti, koliko je 2 plus 2. Mislim, da danes 47 ljudi prestaja zaporno kazen, to je rezultat pravega spoprijemanja z bančno kriminaliteto. Ker gospod Klemenčič tudi kot predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, čeprav naj bi preiskoval bančno luknjo in bančno kriminaliteto, ni ugotovil praktično nič, razen tega, da je na koncu, ne vem, ali z njegovo pomočjo ali kako drugače, njegov namestnik dobil službo v Novi Ljubljanski banki. Ker je pritrdil mnenju gospe Deše Cener v sporu, ki ga je imela preiskovalna komisija z njo samo, je v tem primeru pritrdil njej, pa čeprav je potem Višje sodišče odločilo, da mora Nova Ljubljanska banka nemudoma preiskovalni komisiji posredovati celotno dokumentacijo, se potem resno sprašujem, ali so ti ministrovi nameni po iskanju odgovornih za bančno kriminaliteto in bančno luknjo iskreni; ali gre tukaj v resnici le za predstavo za javnost. Še enkrat, pravosodni sistem kljub enemu samemu primeru ni opravil svoje domače naloge. Ni je opravil in zato nosi odgovornost tudi minister za pravosodje. Mi smo imeli poleg tega primera danes še en primer, to je primer Dimic, kjer pa so bili, kolikor jaz vem, vsi bančniki zelo hitro oproščeni. Zdaj pa poglejmo še zadnjo preiskavo, ki je bila danes tudi že omenjena in se je zgodila pred tremi dnevi. Tukaj se mi zdi, da v tej državi ponavadi, ko gre za politiko ali ko gre za takšen kriminal, ni naključij. Pred nekaj dnevi se je zgodila preiskava v zvezi s Probanko, ki pa je, zanimivo, ugotavljala kršitve samo v višini 17 milijonov evrov v zgolj štirih podjetjih. V poročilu, ki ga danes obravnavamo, pa vidimo, da je takšnih primerov v Factor banki in Probanki bistveno več. Tisti, ki ste prebrali poročilo, in če ste danes poslušali predsednika preiskovalne komisije, ste lahko videli na konkretnih primerih, kakšne kršitve sta vodstvi teh dveh bank povzročili. Če se ob takšnih in podobnih kršitvah ne zgodi nič, če si lahko celo oproščen ob takšnih kršitvah, potem mene osebno res ne bo čudilo, da se bo v kratkem ali pa v nekem času ponovno zgodila neka nova bančna luknja. Naj samo še ob koncu povem, ko sem začela z zgodbo z odvetnico gospo Nino Zidar Klemenčič. Tega prej nisem povedala, v tej dokumentaciji, ki jo imamo pred seboj in je del Vmesnega poročila preiskovalne komisije, je jasno, da je odvetniška firma Nine Zidar Klemenčič zaslužila za to, da je izgubila vse tožbe, razen ene same, skoraj milijon evrov oziroma 887 tisoč 791,28 evra; čeprav smo, kot rečeno, v ti dve banki oziroma v Factor banko dajali lasten denar vsi državljanke in državljani. Mi smo v preteklosti že imeli eno preiskovalno komisijo, ki se je ukvarjala s podobno temo in je prišla do določenih pomembnih ugotovitev, kljub temu da ji Banka Slovenije takrat ni želela dati dokumentacije. Ampak tokratna preiskovalna komisija, za katero so tudi danes kolegi povedali, da res odlično opravlja svoje delo, pa lahko rečem, da je še bistveno bolj konkretna tudi znotraj poročila in da je predvsem zelo ambiciozna pri svojem delu. Kot je povedal gospod Logar, bo sprožila tudi kazenske ovadbe proti tistim, ki so krivo pričali pred preiskovalno komisijo. Jaz komisiji želim, da bi delala še naprej tako odgovorno, kot je do sedaj, da ohranja te teme globoko zasidrane v družbi, ker so izjemnega in bistvenega pomena, in da bo še bolj uspešno opravljala svoje delo ali pa enako uspešno opravljala svoje delo v nadaljevanju. Najlepša hvala.
Besedo ima mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci, ki ste tukaj prisotni! Pozdravil bi tudi tiste poslanke in poslance, ki niso prisotni; in to predvsem iz razloga, kajti pridružujem se stavku, misli mojih predhodnikov, ki so govorili – glede na to, da je to petmilijardna luknja, se kaže tudi odnos, to je 5 milijard. To ni nekaj milijonov, kot je bilo govora pred nekaj dnevi in ko smo imeli tudi različne poglede ter stališče. Želel sem reči, da v marsikaterem v tem državnem zboru je veliko besed ali po domače povedano, imajo veliko v svojih ustih za povedati o skrbi za socialo in podobno. Ko pa se tukaj pogovarjamo, da je bilo v tem sistemu 5 milijard vloženega zaradi tega, da finančni sistem v državi deluje, je pač realnost taka, kot je, kjer smo sedaj. Moram priznati, da sem imel v mislih razpravljati to, kar je tudi točka dnevnega reda, in sicer parlamentarna preiskava v zvezi s Factor banko, Probanko ter Banko Slovenije. Če sem nekoliko kritičen, sem tudi s strani nekaterih razpravljavcev, ki jih že ni več tukaj, dobil v neki smeri nek signal, da je to že malce priprava na sredino sejo Državnega zbora. Več stvari je, o katerih bi lahko začel svojo razpravo, pa moram priznati naslednje. Za uvod, sam nimam nobenega problema takrat, ko se pogovarjamo ali se bomo še v nadaljevanju pogovarjali glede dolžniško-upniških razmerjih. V tem primeru se pogovarjamo o kreditnih razmerjih med subjekti, ki so fizične in pravne osebe. Ko pa vstopi kot ena od teh strank država, potem pa menim, da je še kako dolžnost nas kot predstavnikov zakonodajne veje oblasti, ko se govori o davkoplačevalskem denarju. Ker je bilo veliko rečeno tudi s strani spoštovanega predsednika parlamentarne komisije, ki mu ob tej priliki iskreno čestitam za njegovo odlično delo. Zaslugo pa imajo tudi posamezni člani ali vsi člani, razen enega, ki ga ne bi imenoval, saj je bila zelo dobra obrazložitev. Vendar vsi vemo, da je nosilec tovrstnih zahtev, blizu 400 strani ter vrsta zaslišanj in težav v postopku pridobivanja, preprosto predsednik. Zato še enkrat predsednik, upam, da boste svojo vztrajnost nadaljevali cel mandat, vključno z vsemi bankami v državni lasti, ki so bile deležne dokapitalizacije. Na samem začetku sem želel povedati še nekaj. Probanka, Factor banka, veliko je bilo govora, sodni postopki, dokapitalizacija in podobno. In za sam začetek moram priznati nekaj, da nikakor ne morem razumeti, da je bila leta 2013 odločitev tedanje vlade, ki je v bistvu zdaj tudi naša poslanka, da so se privatne banke dobesedno podržavile. Zaradi tega sem uvodoma rekel, da jaz nimam nobenega problema glede dolžniško-upniškega razmerja, kajti sestavni del je, če pač ne dobiš nazaj denarja, ali boš propadel ali te bo lastnik, če si odgovoren tako ali drugače, razrešil, preganjal in podobno. V odnosu do davkoplačevalcev je pa druga dimenzija. In mislim, da je to ključno v sami razpravi, in v nadaljevanju se bom prav gotovo še tega dotaknil. Zame je to ključno. Zakaj je bilo treba v letu 2013 ali 2014 oziroma na prehodu pravna subjekta, za katera je po analizah in vseh mogočih takratnih študijah sploh prišlo do tega, kajti sklicevanje na politiko, sklicevanje na stabilnost finančnega sistema ima več plati medalje. Zakaj to poudarjam? Splošni podatki so naslednji, mislim, da smo se tudi na posamezni komisiji pogovarjali. Probanka in Factor banka, govorim iz dokumenta Banke Slovenije, ki je javen, ampak ne samo sedaj, že dolgo časa. Banki sta bili nadpovprečno izpostavljeni do države. Imeli sta za 366 milijonov evrov obveznosti do države, kar je pomenilo 9,1 %; upoštevajoč celotni bančni sistem. Delež vlog sektorja država v bilančni vsoti Factor banke je konec julija 2013 znašal 17,3 % in v Probanki 21,3 %, medtem ko je bil v povprečju bančnega sistema ta delež 9,1 %. S preprostimi besedami povedano, depoziti in tovrstni inštrumenti finančni. In kdo je to vlagal v te banke? Lahko samo rečemo, na vrhu piramide je politika in od nje odvisni uradniki, ali so to v povezavi z Ministrstvom za finance ali v kontekstu, kot se je v nadaljevanju videlo, morda še kakšne druge asociacije. Vendar sistem državnega denarja, ki se je upravljal krovno preko Ministrstva za finance. Na vrhu te piramide, pred odločitvijo, je preprosto tisti, ki vodi izvršilno vejo oblasti. In zato je moje temeljno vprašanje, na katerega preprosto ni odgovora, zakaj je prišlo. Lahko se tukaj samo pogovarjamo oziroma razmišljamo vsak po svoje. Posledično, da se sedaj ukvarjamo in da je bilo toliko denarja vloženo, je logična posledica. In tukaj moram priznati spoštovani kolegici Evi Irgl, kar se tiče odvetnikov. Ne želim biti zagovornik nobenega. Na odvetništvo sam gledam tako. Odvetnik sam ne jamči za uspeh. Vsi odvetniki v Sloveniji in po svetu so na stališču, da želijo imeti za svojo stranko državo. Ne jamči za uspeh, plačilo zagotovljeno. To je preprosta poslovna logika, ki je čisto legitimna. Da se vrnem k svoji razpravi. Danes je bilo tudi nekaj govora o Islandiji. Moram priznati, da sem tudi kritičen do teh sindikalnih izletov na Islandijo s strani tožilstva, vlade, sodstva in podobno. In to po treh letih. Vsi vemo, da je vrsta bančnikov v Islandiji že za zapahi, kar je tudi prav, popolnoma logično. Me pa čudi, da se zelo malo v tem državnem zboru ter tudi v javnosti sporoča pomembno bistvo, zakaj je Islandija to lahko že izvedla. Preprosto zato, kajti pristop reševanja državnih bank je bil bistveno drugačen. Dejstvo je, da je Islandija spravila v stečaj vse državne banke. Sem prepričan, da marsikdo tudi od tukaj prisotnih ve, da iz takratne aktivnosti v stečaju, saniranja celo danes prebivalci Islandije dobivajo neke simbolične rente. To je pristop, se pa strinjam, da po bitki je lahko biti general. Drugi pomemben element v zvezi z Islandijo je pa to, da je država imela že v svoji zakonodaji urejeno tudi to, da je odstopanje od bančne prakse, ki pomeni v neki smeri zlorabo, tudi kaznivo. In mi se sedaj po treh letih pogovarjamo in nekako tudi strokovno usposabljamo ter govorimo, kako bomo določene institucije, vključno s sodiščem, tudi usposobili. Moramo priznati še nekaj zelo blizu nas, pozabljamo, da je Hypo banka s svojo podružnico v Sloveniji tudi zelo bliskovito odreagirala in tudi izvedla postopke, ki so v neki smeri imeli za posledico tistih, ki so zlorabili zaupanje korporativnega upravljanja. Toliko za uvod. Zdaj pa bi se vseeno rad dotaknil tega, kar je danes točka dnevnega reda. Sem zelo velik zagovornik, da je treba tudi v tej politični parlamentarni pristojnosti razkriti javnosti vse tiste zadeve, ki gredo v škodo davkoplačevalcev, sploh pa na tako enormnih zneskih. In jaz pričakujem, da se bodo zdaj resnično intenzivirali, tudi s pomočjo te preiskovalne komisije, bistveno hitreje vsi postopki, vključno s tem, da se tudi nek epilog doseže pri posameznikih. Vsi, ki spremljamo delo te preiskovalne komisije, ki je vezano na Probanko in Factor banko, smo lahko v teh zaslišanjih videli in slišali, da je bilo poslovanje, vezano na kreditno poslovanje ter likvidnostno, daleč pod standardom, ki se zahteva in je tudi uzakonjen v Republiki Sloveniji – načelo skrbnega gospodarja, za katerega vemo, da je to za tiste, ki vodijo bančni sektor, najvišji standard, višji kot načelo dobrega gospodarja. Ampak tisto, kar pa mislim, da je tudi združeno nam vsem, zaskrbljujoče je, da so vsi odgovorni upravljavci obeh bank, ki so v neki smeri bili ključni nosilci, preprosto pozabljivi oziroma so se predsedniku in članom komisije na to sklicevali. Tisto, kar je naslednja zadeva, vezana v teh postopkih, je prav gotovo to, da je Banka Slovenije kot samostojna in najvišja institucija nadzora finančnega sistema, ki skrbi za stabilnost in poslovanje bank v Republiki Sloveniji. V zaslišanju takratnega guvernerja se je zelo jasno izkazalo in je tudi v magnetogramu ter tudi v teh zapisnikih zelo jasno izpostavljeno, da se je zavedal, da njegov del nadzora nad bankami ne deluje tako, kot je treba. Da tudi njegov nosilec za nadzor bančnega sistema, po hierarhiji nižji uradnik v Banki Slovenije, preprosto ga ni zamenjal. To so stvari, ki v neki smeri kažejo, da pa res nekaj ni bilo tako, kot smo vsi pričakovali. Da sploh ne bom govoril, kakšna je pristojnost ali dolžnost guvernerja Banke Slovenije skladno s takratnim Zakonom o bančništvu 1 (ZBan-1). In tretji segment, ki ga je treba tudi v teh dveh primerih ponovno in ponovno izpostavljati. Pri analizi stanja preteklega poslovanja obeh bank, se pravi Probanke in Factor banke, pred uvedbo te tako imenovane čudežne nadzorovane likvidacije, ker mislim, da je treba ta institut še marsikdaj tudi izpostaviti, so sodelovale revizijske hiše, ki so bile vključene tudi v pregled poslovanja NLB in NKBM, se pravi pred njeno dokapitalizacijo. In v tem kontekstu je tudi predsednik preiskovalne komisije, če smo ga pozorno poslušali, tudi zelo jasno nakazoval. In tukaj ne moremo drugače, kot da je izpostavljen močen dvom glede teh revizijskih družb. In če ta delček zaključim, vsi nosilci odločanja in upravljanja v teh dveh bankah so v neki smeri, pregledu ali poslušanja o njih imeli nek skupni imenovalec. Zakaj sta ti dve banki slabo poslovali? Prvič, sklicevanje na finančno krizo. Zanimivo. Kot drugo, kolikor sem sam zaznal, sklicevanje na medije, da so krivi, da sta več ali manj obe hiši v takšnem finančnem stanju. Ter tisto, kar sem že tudi omenil in je res zaskrbljujoče, izguba spomina. In ta delček zaključim samo z enim delom, to naj bili top menedžerji privatnih bank. Osebno si želim imeti takšne top menedžerje v privatni banki, ne strinjam pa se z odločitvijo vlade; da potem te banke s tako odličnim vodenjem preidejo v breme davkoplačevalcev. Zakaj se poslanci, Državni zbor sploh ukvarjamo s tema dvema bankama? In jaz resnično sprašujem, kje pa je ta epilog, ko se lahko pogovarjamo ne o materialni, ampak o politični odgovornosti. Ko se zdaj oziroma že nekaj mesecev pogovarjamo o različnih oblikah kadrovanja, imam tudi sam marsikatere pomisleke in tudi dajem določene komentarje. Ne spuščam se v to, kaj v nadaljevanju še iz tega sledi. Vendar dejstvo je, posledica tovrstne odločitve je to, kar imamo danes. Če se lahko kar sedaj že konkretno dotikam ali povem, po javnih podatkih je bila dokapitalizacija za obe banki 445 milijonov evrov in preko ene milijarde garancij. In govorim samo za tisto, kjer so bili naloženi depoziti. In v normalnih okoliščinah je, da lastnik nosi odgovornost. Zato moram priznati, da tolikokrat izpostavljam ravno to čarobno leto 2013, kajti mi se z obema bankama sploh ne bi ukvarjali. Trg naredi svoje, ali bi šli v stečaje; ali bi kako drugače, kot poznamo v bančnem sistemu, če banke ne poslujejo dobro, je interes drugih konkurenčnih bank, da konkurenčno banko prevzemajo po relativno ugodni ceni. Za Probanko in Factor banko je znano, da sta imeli okoli 5 % bilančne vsote tržnega deleža v Republiki Sloveniji. Sem prepričan, da je prav gotovo prišlo do podržavljanja zaradi tega, ker so vedeli, da nihče ni zainteresiran kupiti ali prevzeti banko, s katero so imeli bistveno več obveznosti kot pravic, ki izhajajo iz dividend ali tekočega poslovanja. In jaz bi zelo rad videl, da bi v neki smeri tudi enkrat dobili ta odgovor. Glede omenjene zadeve pa se navezujem tudi s tako imenovano neverjetno nadzorovano likvidacijo. Ker je danes v točko vključena tudi Banka Slovenija, vezano na obe, že več kot pol leta izpostavljam vprašanje, ali lahko dobim odgovor, zakaj nadzorovana likvidacija; kajti tega instituta v slovenskem pravnem redu ni. Poznamo likvidacijo, poznamo stečaj. Če je likvidacija, vemo, da so vsi tovrstni postopki vezani in izpeljani tako, da so na koncu poplačani vsi – upnik, dolžnik, stroški, upravitelj. In na koncu se ta postopek konča s pozitivno ničlo. Zakaj je nadzorovana? Mislim, da tukaj tisti snovalci ali trojka, govorim –domači, da ne bo pomote, ki so tako opevano govorili o reševanju finančne stabilnosti Slovenije, da bo tudi kdaj s pomočjo preiskovalne komisije morda dan odgovor ne toliko o meni, ampak predvsem davkoplačevalcem. Tukaj se pogovarjamo o milijardah. Zakaj izpostavljam nadzorovano likvidacijo? Čisto preprosto, vrsta vprašanj; predvsem pa zaradi tega, kajti to je sklep. Celoten postopek izvajanja, ki smo ga v neki smeri deležni, spremljamo tudi preko Komisije za nadzor javnih financ, da se je ta zadeva končala na DUTB. Ampak to je druga zgodba in verjamem, da se bo o tej vsebini pogovarjalo tudi sredi naslednjega tedna. Če se vrnem, nadzorovana likvidacija. Vedno bolj sem prepričan, da je izveden postopek nadzorovane likvidacije z razlogom, da se zaščitijo državni uradniki Republike Slovenije, ki so v preteklih letih vlagali na tak ali drugačen denar; uvodoma sem omenil visoke ali nadpovprečne zneske v tej poslovni banki, kot depoziti ali garancije držav. Sprašujem, kje je ta odgovornost? Popolnoma jasno je, da je centralna banka institucija, ki ima največ informacij, dnevno svežih informacij o likvidnosti katerekoli finančne institucije. In če se v tistem času ni zaznalo, potem je najverjetneje to odgovornost tistih, ki sprejemajo odločilne ali tovrstne postopke, sklepe. Očitno so bile tovrstne odločitve predvsem po predhodni oceni, da bodo vsi tisti, ki so bili ali lastniki ali upniki, na tak ali drugačen način poplačani – in lahko tukaj zaključim – na račun davkoplačevalcev. Zato, spoštovani predsednik parlamentarne komisije in člani odbora, moram priznati, da resnično želim, da se te zadeve intenzivirajo. Vesel sem, da se tudi ti zapleti preko sodnih vej oblasti počasi premikajo v smeri, da ne boste imeli preveč zapleta; po drugi strani pa, da se tovrstne zadeve preprosto ne smejo več dogoditi. Res je nekaj, da smo pred realnostjo, da bi se država morala umakniti, vsaj v večinskem primeru, razen NLB, iz lastnine, kajti potem je to tudi razlog, da katerokoli slabo poslovanje ne gre na pleče davkoplačevalcev; vendar do takrat najverjetneje bo preteklo še nekaj časa. Moram priznati tudi ob tej priliki, ko je bilo na Odboru za finance in tudi na Komisiji za nadzor javnih financ govora o bančni luknji. In s spoštovano poslanko, ki sem jo tudi prej omenil, je tudi v zapisniku, ki je tukaj sestavni del, ko sem podobno prebral, sem ravno tako, kot bi človek rekel, sebe prepoznal, ko je govora danes o petih milijardah. Imate pa tukaj na zapisniku tudi z njene strani, se pravi spoštovane poslanke Alenke Bratušek, da kar se tiče slabih terjatev, so pa že takrat ocenili na okoli 10 milijard. Vendar si zaradi takratne situacije najverjetneje ni nihče upal o tem kakorkoli govoriti, kaj šele ukrepati. To se pravi, vse se nekaj vali in kotali, katerakoli vlada pride, se s tem sooča, kar pa je strahotno velik problem. Naj v tem delu zaključim, mislim, da bo še veliko priložnosti za razpravo na to vsebino. Resnično vam želim veliko uspeha! Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik, beseda je vaša. Izvolite.
Spoštovanipredsedujoči, hvala za dano besedo. Slovenija je ena izmed tranzicijskih držav, ki je že drugič sanirala bančni sistem na račun davkoplačevalcev. Zadnja sanacija je stala davkoplačevalce več kot 5 milijard evrov. Danes je pred nami vmesno poročilo komisije za dve banki – Factor banko in Probanko. Tukaj gre za dejstvo, ti dve banki sta bili dve manjši bančici, dve manjši zasebni bančici, ki sta bili sanirani na račun davkoplačevalcev. Da sta bili ti dve banki sanirani na račun davkoplačevalcev, je seveda odgovornost vlade Alenke Bratušek in guvernerja Boštjana Jazbeca. Ali je bil tak način sanacije ustrezen ali ne, mogoče kaj več v nadaljevanju. V danem trenutku pa glede Vmesnega poročila. Kaj to Vmesno poročilo razkriva, česa to Vmesno poročilo ne razkriva? Prepričan sem, da gre tukaj za presojo vsakega posameznika, vendar mimo nekaterih dejstev pa ne moremo. Tudi osebno sem prepričan, da tukaj daleč največjo odgovornost nosi Banka Slovenije pri Factor banki in Probanki, kajti dejstvo je, da gre tukaj za regulatorje. Ko pogledamo to poročilo, ki ga je pripravila komisija, smo lahko nad nekaterimi ugotovitvami šokirani. Od leta 2005 do leta 2009 v Factor banki ni bil s strani regulatorja opravljen niti en inšpekcijski pregled kreditnega portfelja, v Probanki pa eden. Mislim, da je to zadeva, ki potem govori, zakaj je bilo stanje takšno, kot je, in zakaj smo morali davkoplačevalci sanirati ti dve banki. Težko je govoriti, da je petmilijardna bančna luknja zgolj plod kriminalnih dejanj. Vendar pa nikakor ne morem kupiti dejstva, da je petmilijardna luknja samo posledica finančne krize. Prepričan sem, da je treba tukaj nekaj narediti in da prevzamejo tisti, ki so to bančno luknjo skuhali, tudi svoj del odgovornosti; kajti v primeru, da do tega ne bo prišlo, potem lahko verjetno pričakujemo, da v relativno kratkem času lahko pričakujemo še tretjo sanacijo bančnega sistema, ponovno na račun davkoplačevalcev. Kje so vzroki? Vzroke lahko recimo najdemo v tem poročilu. To poročilo je pripravljeno zelo korektno z nekaterimi zelo konkretnimi primeri. Prepričan sem, da v parlamentu nismo mi tisti, ki bomo odločali, ali je ta primer, ki je notri opisan, plod kriminalnega dejanja ali ne. Za to imamo v Sloveniji organe, ki morajo o tem odločiti. Prepričan pa sem, da smo mi, poslanke in poslanci, tukaj, da pripravimo takšno zakonodajo v prihodnosti, ki pa bo onemogočala primere, ki so tukaj notri opisani. Vendar mislim, da je Zakon o Banki Slovenije kvalitetno napisan in da podaja jasne določbe, kakšne so naloge Banke Slovenije. Tukaj smo pa videli, da je Banka Slovenije padla na vseh področjih, da ni izvajala nadzora, ki bi ga kot regulator morala. Da ni inšpekcijskega nadzora za kreditni portfelj ene banke med letom 2005 in letom 2009, to je bil zame največji šok, kar sem ga lahko tukaj notri prebral. In tudi potem, ko so že ugotovili v kakšnih težavah banka je, niso sprejeli odločitve. Od leta 2010 naprej so se ukvarjali s tem, kaj bodo s tema dvema bankama naredili. Prepričan sem, če bi Banka Slovenije sprejela ustrezne ukrepe, ki jih tudi Zakon o bančništvu določi, to pomeni izredna uprava, odpoklic nadzornikov, bi bila stvar drugačna. Vendar ne! Naredili niso niti enega koraka v to smer. Še več; poglejte si letna poročila za leto 2012. V obeh letnih poročilih za obe banki revizor v svojem mnenju navaja, da obstaja veliko tveganje, da ti dve banki ne bosta mogli poslovati v nadaljevanju. Da obstaja velika verjetnost tveganja – nihče ni nič naredil. Ali je Banka Slovenije obvestila tudi uporabnike storitev Factor banke in Probanke, da tukaj obstaja tveganje z njihovimi poslovanji. Spomnimo se, leta 2012 in 2013 sta ti dve banki z jumbo plakatov vabili depozitarje z bistveno višjimi depozitnimi merami kot ostale banke; ampak regulator ni naredil nič. V tujini, v drugih zadevah nacionalne banke opozorijo – spoštovani varčevalci, treba je biti previden, obrestne mere so previsoke, nekaj je tukaj narobe. Banka Slovenije tega ni naredila. Zanimivo je pogledati poroštva. Država je dala za ti dve banki več kot eno milijardo poroštev. Več kot eno milijardo poroštev. Če pogledamo strukturo depozitov v teh dveh bankah, je več kot 400 milijonov. In če pogledamo tržni delež teh dveh bančic in depozitov, ki so bili dani s strani države, je imela v teh dveh bankah država s svojimi povezanimi osebami, kot so občine in vse skupaj, več kot 2,5-kratnik tržnega deleža. Spoštovani, tukaj je pa treba iskati politično odgovornost, kdo je dal državna poroštva in kdo je dovolil nafilati depozite v ti dve banki. Zanimiv bi bil tukaj časovni prerez, na kakšen način in kdaj so ti depoziti v ti dve banki šli. Jaz sem tudi mnenja, da bi bilo treba Zakon o bančništvu spremeniti. Ta zakonodaja je zanimiva predvsem z enega vidika. Če ta zakon pogledamo, kako je zakon obligiran, ugotovimo, da so vse kršitve Zakona o bančništvu obligirane kot prekršek. Zgolj kot prekršek. In če vi pogledate nemško zakonodajo, je v zakonu o bančništvu jasno napisano, da kršitev bančnega zakona pomeni tudi kaznivo dejanje. V Sloveniji je pa Zakon o bančništvu napisan v celoti kot samo prekršek. Predvsem tukaj je treba najti politično odgovornost. Tukaj pa je parlament odgovoren in mi, da naredimo takšno zakonodajo, ki bo onemogočala, da bi se zadeve ponovile. Vendar jaz z obžalovanjem gledam, da bo od te sanacije bančnega sistema približno čez 20 dni minilo že tri leta, niste naredili pa nič. Veliko je bilo govora – naredili bomo specializirano sodišče, šli bomo po vzoru Islandije. Ni se naredilo nič. Moja skrb je tukaj, da časovno mi vsak čas izgubljamo. In zdaj ustanoviti to, ustanoviti drugo, se bojim, da bo zadeva šla v to smer, da bo tukaj časovna komponenta prehitela vse zastaralne roke in da na koncu ne bo odgovarjal nihče. Izpostavil bi primer. Leta 2000, stečaj Komercialne banke Triglav, d. d., 16 let je od tega. Še vedno imamo v registru podjetij navedeno: Komercialna banka Triglav, d. d., – v stečaju, kar pomeni, da stečaj še vedno ni zaključen po šestnajstih letih. In mislim, da bo glede te zadeve podobno. Mislim, da tudi veliko temno senco meče na to samonadzorovano likvidacijo, in bom izpostavil nekaj zadev. Odločitev za nadzorovano likvidacijo; sem jaz v tistem trenutku rekel, de je osebno gledano boljše kot stečaj. Zakaj? Dejstvo je, da je bil takrat bančni sistem v Sloveniji v razsulu. Vse banke so bile na meji kapitalske ustreznosti oziroma marsikatera že ni bila kapitalsko ustrezna. Če bi se naredil stečaj, bi bil lahko domino efekt. Vendar je pri tej tako imenovani nadzorovani likvidaciji verjetno potem prišlo do dogodkov, ki meni niso jasni. Izpostavil bi samo imenovanje izrednih uprav Factor banke in Probanke. Predsednik nadzornega sveta Merkurja je imenovan za člana izredne uprave Factor banke. Predsednik nadzornega sveta Merkurja, ki je bil imenovan za člana izredne uprave Factor banke, je v Merkur imenoval sina predsednika uprave Factor banke. Merkur je bila pa družba, ki je bila ena izmed najbolj izpostavljenih v portfelju Factor banke. To je imenoval Boštjan Jazbec. Član izredne uprave Probanke je postal inšpektor in glavni nadzornik za nadzor v Banki Slovenije. Prej smo pa ugotovili, da med letom 2005 in letom 2009 ni bilo narejenega niti enega inšpekcijskega nadzora v Factor banki, v Probanki pa en nadzor. In ta za nagrado potem postane član izredne uprave Probanke. Tukaj pa se meni začne porajati sum, zakaj se je to naredilo, ali je nekdo hotel, da se zadeve skrijejo. In te povezave v Sloveniji so nevarne. Ta tako imenovana nadzorovana likvidacija; predvsem s strani Banke Slovenije je takrat bilo rečeno: Zagotavljamo, da bodo vsi upniki poplačani, zagotavljamo, da vsi depoziti, ki so v tej banki, ne bodo predčasno odpoklicani. In glej ga zlomka, Ministrstvo za finance, Vlada Republike Slovenije že v času nove koalicije Mira Cerarja se odloči, da bo pripojila Factor banko in Probanko k DUTB. In zaradi te pripojitve potem preberemo v časopisih, da bo potrebna dodatna dokapitalizacija s 50 milijoni evrov. To pa meče temno senco na tako imenovano nadzorovano likvidacijo. In jaz likvidacijo po vseh zakonih o gospodarskih družbah razumem enostavno – likvidacija je uspešna takrat, ko so poplačani vsi upniki. Če pa upravitelj likvidacije ugotovi v kateremkoli trenutku, da ni dovolj denarja za poplačilo terjatev, mora pa sklicati stečaj. Vendar ne, stečaja ne bo; vlada Mira Cerarja, Ministrstvo za finance in Banka Slovenije so se odločili – to bomo dali na DUTB, 50 milijonov bodo pa za to plačali davkoplačevalci. Tej zadevi je treba priti do dna. In to so tiste temne sence na tej zadevi. Prepričan sem, da je treba zgodbo nadaljevati, da komisija nadaljuje svoje delo, predvsem pa je treba tukaj ugotoviti politično odgovornost. Kajti tu je šlo za dve zasebni banki in tudi za davkoplačevalski denar. In prepričan sem, da največjo odgovornost tukaj nosi regulator, to je Banka Slovenije. Iz ugotovitev preiskovalne komisije, na podlagi zaslišanj ter listinske dokumentacije, je jasno razvidno, da delo ni bilo opravljeno v skladu z Zakonom o bančništvu in v skladu z Zakonom o Banki Slovenije. Jaz želim komisiji, da uspešno nadaljuje svoje delo tudi v prihodnosti in da se vse te zadeve, ki so bile nepravilne, dejansko tudi sankcionirajo.
Besedo ima mag. Alenka Bratušek. Pripravi naj se dr. Bojan Dobovšek in gospa Anja Bah Žibert.
Najlepša hvala. Na začetku bom tudi sama rekla, da sem razočarana, da nas je v dvorani toliko, kot nas je. Mogoče bi nas bilo kaj več, če bi to točko obravnavali ne v petek zvečer, ampak kdaj prej. Ampak kakorkoli, tako ste koalicijski poslanci določili dnevni red. Najbolj zaskrbljujoče je pa to, da nekaterih celih poslanskih skupin ni. Jaz razumem, da si delo v poslanski skupini razdelimo, ampak nekaterih pač preprosto ni. Ja, gre za 5 milijard in prav je, da bi to zanimalo vseh 90 poslancev, ne samo 15, 16, kolikor nas je sedajle v dvorani. Poročilo, ki je pred nami, je obsežno, zelo konkretno in po moji oceni zelo dobro pripravljeno. Tisti, ki je hotel dobiti vpogled v to, kaj se je v teh dveh bankah dogajalo, ga iz tega poročila jasno lahko dobi. Želim si, da se slabe prakse preteklosti res nehajo, ukinejo; ampak kot je povedal že predsednik komisije gospod Logar – mislim, da je bil gospod Logar –, da to, kar se je v Novi Ljubljanski banki zgodilo kakšno leto nazaj, je daleč od prekinitve slabih praks. V Novo Ljubljansko banki so se želeli vrniti nadzorniki, ki so bili tam vrsto let in so del te slabe prakse. Kaj drugega kot apel iz te klopi, naj se stvari spremenijo, se ne da. Ker je zdaj tako rekoč polovica mandata za nami, me pa skrbi, da bo za ostale štiri banke, tudi največjo med njimi, komisiji zmanjkalo časa. Gospod Logar, mogoče še malo bolj zavihati rokave pa pospešiti delo, drugače bo največji del dela te komisije ostal neopravljen. Se pa pridružujem vsem tistim, ki so povedali, da je levji delež tega dela odnesel predsednik komisije. Jaz resnično želim, da do konca mandata opravite svoje delo tako, da bodo mogoče tudi organi pregona na podlagi vaših ugotovitev lahko svoje delo opravili učinkoviteje. Se zavedam in verjamem, da se vsi mi zavedamo, da Državni zbor, poslanke in poslanci pa nismo tisti, ki bomo določali, kdo je kriv in kdo ni kriv. Lahko pa s svojim delom pomagamo organom pregona. In mogoče so tudi akcije izpred nekaj dni, povezane z eno od teh dveh bank, na nek način rezultat tega, kar so prebrali, dobili iz zapisnikov ali mogoče celo poročila te komisije. Še enkrat, želim si, da do konca mandata opravite nalogo, ki ste jo dobili, da ne bodo največji deli te bančne luknje zaradi časovne stike ostali nepreiskani.
Hvala lepa. Dr. Bojan Dobovšek, beseda je vaša. Pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert in gospod Janko Veber. Izvolite, dr. Dobovšek.
Hvala. Spoštovani vsi, ki še spremljate to sejo! Glede na razpravo bi dodal še nekaj točk. V komisiji smo imeli začetne probleme. Ob pomoči generalne sekretarke in ob pomoči tega državnega zbora smo dobili strokovno pomoč ter ob trdem delu in vztrajanju tudi dostop do dokumentov, kar se je zgodilo prvič v tej sestavi. To omogoča delo, veliko delo nas še čaka. Bistvo pa je, da damo znak, da v tej sestavi ne bo več razpete varnostne mreže za bankirje; kajti do sedaj so se te varnostne mreže razpele, bankirji so se ujeli, pobrali in še vedno ostajajo na funkcijah. Bistvo je, da se da znak, da je s takšno prakso treba prekiniti. Islandija, ki je bila že večkrat omenjena, sam sem preveril v Cobissu, leta 2011 sem bil na konferenci na Islandiji, kjer smo razpravljali ravno o tej problematiki. Islandija je takrat že začela z vsemi postopki, jaz sem potem na podlagi vseh dognanj napisal tudi nekaj člankov in knjig, ne samo doma, tudi v tujini; ter se odločil za vstop v politiko, kajti le v politiki se da prekiniti s tovrstnimi praksami. Na kaj bi še posebej opozoril? Na odgovornost. Odgovornost v kazenskih postopkih, tukaj vidimo, da imamo problem s sodišči in tožilstvi. Odgovornost, kar se tiče kazenske in tudi odškodninske odgovornosti, kjer so pa ključne banke. Ugotavljamo, da je bilo sproženih zelo malo odškodninskih tožb, kajti banke, prvič, nočejo, da se spozna, da so bile vpletene v tovrstno prakso, drugič, same nočejo tega preiskovati, ker so tudi uslužbenci vpleteni, in raje rešujejo zadeve na drugačen način ter pometejo pod preprogo; in tretjič, karierna odgovornost. O tem smo danes že veliko govorili, da ljudje, ki so povzročili bančno luknjo, ne zasedajo več takšnih mest. Še huje pa je, da ti ljudje sedaj prihajajo na mesta, kjer predlagajo rešitve za bančno luknjo. Kaj to pomeni? Da s tega mesta lahko vplivajo na dokumentacijo, da do te dokumentacije ne pridemo ali pa da ta dokumentacija lahko celo izgine. Zato je pomembna tudi ta kadrovska odgovornost. Če izpostavim še tisto, kar je kolega Logar omenil. Bistvo delovanja tovrstnih struktur je v tem, da so za svoja izvajanja najemali strokovnjake tako imenovane beloovratniške kriminalitete. To so strokovnjaki, ki znajo najprej speljati posel tako, da naj ne bi bil kazniv, ali pa prikriti dokumentacijo in zavajati preiskovalce. Mi smo sedaj zahtevali, da se pošljejo in se omogoči dostop do vseh vrst svetovalnih in drugačnih pogodb. Takšni obrambni mehanizmi potekajo še danes. Prav vse vrste strokovnjaki, od finančnih do pravnih ter drugih, zavajajo javnost in zavajajo preiskovalce s strokovnimi mnenji in z dobro plačanim svetovanjem. Zato smo zahtevali tovrstne pogodbe. Seveda je ob tem treba opozoriti tudi na medije. Preiskovalno novinarstvo lahko veliko pripomore k tovrstnemu preiskovanju, žal je ta seja ob takem času in v takšnih okoliščinah, da mediji niso preveč zainteresirani za dogajanje v državnem zboru. Žal se to ne dogaja. Apeliram na preiskovalne novinarje, da poročajo o ugotovitvah preiskovalne komisije in izpostavljajo problematiko, kajti gre za to, da škoda je bila storjena. Škodo skušamo popraviti s tem, da denar, ki je bil izgubljen v bančni luknji, sedaj pod finančnimi malverzacijami ne prihaja nazaj v Slovenijo, da bodo taisti ljudje preko DUTB poceni kupili podjetja, ki so šla v stečaj. Odprta ostajajo številna vprašanja. Zelo pregledno je izpostavljeno uvodno predavanje dr. Logarja, kjer je izrisal mreže, ki obvladujejo bančne sektorje. Prav izris teh mrež nam pokaže, kakšen je celoten spekter finančne kriminalitete, nekateri ljudje si pač lažje predstavljajo, ko vidijo sliko in celotne povezave. Tematika je zelo kompleksna in zato je tudi odkrivanje zelo kompleksno. Prav izris mrež bo nekaterim pomagal, da si bodo lažje predstavljali, kako odkrivati in kako so potekali denarni tokovi. Prav izris denarnih tokov nam večkrat poda celotno sliko. Za zaključek bi opozoril, da je ključno sodelovanje vseh institucij – policije, tožilstva, sodišč, finančnih institucij, Računskega sodišča, Urada za preprečevanje pranja denarja in ostalih; ter seveda tudi parlamenta, svoj lonček pa morajo pristaviti tudi preiskovalni novinarji. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja dr. Anže Logar. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala. Jaz bi se pridružil temu, kar je kolega Dobovšek med razpravo dejal, da je zelo pomembno vprašanje te korporativne klime v bankah tudi to, koliko odškodninskih zahtevkov so priglasili za prisotne slabe bančne prakse. Med drugim je to izpostavil tudi vodja Specializiranega državnega tožilstva, ki je razložil, kako lahko oni ocenjujejo, ali je to sodelovanje dobro; in sicer po vložitvi odškodninskih tožb proti prejšnjim upravam. Mi smo na podlagi tega zaprosili Specializirano državno tožilstvo, da nam poda informacije o tem, pa zgolj ad informandum. Ker je bila izpostavljena največja banka, torej Nova Ljubljanska banka, lahko tu uradno povem, da je recimo Nova Ljubljanska banka ob 1,5 milijarde evrov globoki luknji, ki smo jo pokrili davkoplačevalci, prijavila zgolj tri odškodninske postopke in priglasila 10 milijonov. To pomeni 0,6 %. Če to ekstrapoliram, če bi po tem odstotku bilo teh odškodninskih slabih bančnih praks v vsem sistemu, bi bilo to pri petih milijardah zgolj 30 milijonov. Vemo pa, da so kriminalisti prijavili sume za vrednosti preko 800 milijonov evrov. Tu se pridružujem tistim, ki pravijo, da je ključni problem v Novi Ljubljanski banki. Kar je pač v naši moči, bomo v zvezi s tem na preiskovalni komisiji naredili. Sem pa že povedal, imamo pri Novi Ljubljanski banki težavo pridobiti že podatke o tistih zadevah, ki so javne; nekaj zamude očitno bo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravi naj se gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Malo časa mi je ostalo, zato ga bom poskušala maksimalno izkoristiti. Kot prvo, zagotovo je že sam uvodni del predlagatelja, se pravi predsednika preiskovalne komisije, glede tega poročila pokazal, da je ta komisija v zelo kratkem času ugotovila vse tisto, kar Banka Slovenije ni. Ob svoji ekipi, ki jo ima, in ob vseh svojih možnostih, ki jih ima, ni tega ugotovila. Ali morda drugače povedano, ni želela ugotoviti. Samo tista tabela, ki je zelo jasno ponazorila, kaj in kako, je tudi več kot primerna, da odreagirajo tisti, ki so v tej državi odgovorni za to, da odkrivamo in preganjamo tako imenovani bančni kriminal. Ampak žal se moram tudi jaz spotakniti v to, da je tukaj danes na strani vlade vse prazno. Če že seveda ni predsednika Vlade, potem bi pričakovala, da pride vsaj njegov podpredsednik. Ampak jaz moram to povedati, podpredsednik Vlade se je na primer raje v tem času, ko je ta preiskovalna komisija zelo intenzivno delala – poglejte si to javno poročilo, potem pa je še skoraj enkrat toliko materiala tistega poročila, ki ima oznako tajnosti –, ukvarjal s tem, da je odvzel status, ki si ga je takrat mag. Logar še kako težko pridobil. To je bilo delo podpredsednika te vlade. Danes govorimo o tem, spoštovani, da za praktično en proračun denarja, ki je poniknil po bančni kriminaliteti in so ga davkoplačevalci morali nekako plačati, ni odgovarjal nihče. Če govorim čez malo večjo zgodovino. Skoraj en proračun. Si lahko mislite?! In dejansko da bi imeli enega pa res za zapahi, ni nikogar. In zdaj jaz upam, da vsaj to, kar je ugotovila ta komisija, bo osnova za tiste, ki bi se morali zganiti. Zaenkrat se še niso. Prav tako smo velikokrat poslušali, kaj vse je treba spremeniti v zakonodaji, pa tudi do tega še nismo prišli. Mislim, da to ni vedno razlog. Razlog je predvsem v tem, da se posameznike ščiti, dejansko se jih v tej državi ščiti. In dokler ne bomo res pred zakonom vsi enaki in bodo prišle tudi velike ribe pred zapahe, ne bomo storili ničesar. In za konec. Veliko želja je bilo izrečenih o nadaljnjem dobrem delu komisije. Jaz verjamem, da so bile te želje odkrite in da dejansko vsi tako mislimo. Menim pa, da se bomo lahko pokazali v drugem delu komisije, ko bo svoje delo nadaljevala; in takrat bo zagotovo videti, ali so to samo prazne besede.
Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravi naj se mag. Bojan Krajnc. Izvolite.
Hvala za besedo in še enkrat lep pozdrav vsem! Mogoče v povezavi z aktualnimi dogodki ali trenutki, ki jih bomo imeli v Državnem zboru, ko se bo tudi odločalo o prihodnjih viceguvernerjih v Banki Slovenije, pomemben detajl. Ko smo imeli možnost in priložnost zaslišati tudi aktualnega guvernerja gospoda Boštjana Jazbeca, je na vprašanje, kdo ga je predlagal za guvernerja, zelo jasno povedal, da je ta predlog utemeljil in ga poslal predsedniku republike profesor gospod Igor Masten. Danes je to kandidat za viceguvernerja. Zelo pomemben podatek je že iz razloga, ker so tudi mnogi opozarjali, ki smo jih zasliševali zaradi luknje v Probanki in Factor banki, kaj je vzrok za poslabšanje razmer v teh dveh bankah; in zelo jasno je bilo povedano od kar nekaj zaslišanih, da je zelo velike težave povzročila izjava dr. Mastena, da sta ti dve banki v težavah. S tem so seveda mnoge investitorje odvrnili od tega, da bi se banki lahko reševali tudi s pridobivanjem kapitala na trgu in s tem razbremenili javne finance. Oziroma ne bi prišlo do tega, da smo morali vložiti kar znatne milijone v ti dve banki. In ta povezanost je nekaj, na kar bi morali biti zelo pozorni, da dejansko odmaknemo vse bodoče kandidate od možnosti, da zasedejo to funkcijo, kajti s tem se jim tudi omogoča, da nekatere aktivnosti mogoče celo prikrijejo. Državni zbor bo imel zelo zahtevno nalogo, ko bo sprejemal zakon na podlagi odločbe Ustavnega sodišča o tem, kako in na kakšen način priti do podatkov, ki bodo podali bistveno več informacij o tem, kako je sploh prišlo do izračuna bančne luknje. Toliko mogoče kot eno od aktualnih dogajanj in ugotovitev, ki smo jih lahko zaznali v delu komisije za preiskavo bančnega sistema. Sicer pa bi želel opozoriti na nekaj. Ne smemo biti preveč osredotočeni na to, da je nekdo dobil kredit in da je bil to slab kredit, seveda je to treba analizirati in tam, kjer ni bilo kritja, in tam, kjer je povezano s sumom kriminalnega dejanja, je treba to tudi preganjati. Vendar še kako moramo pozorni biti na to dejstvo, ki ga danes lahko ponovno zasledujemo. Kljub temu, da smo vložili 5 milijard v bančni sistem, se ponovno s strani Banke Slovenije zaznajo opozorila, da pa bo treba tudi mala in srednja podjetja ravno tako obravnavati in zapolniti luknjo v bankah, ker tam nastajajo slabi krediti. Ampak ko pogledamo, za kaj gre, ugotovimo, da so sanacije bank od leta 2013 povzročile tudi odliv kapitala iz Slovenije, in sicer 30. septembra 2013 so poslovne banke v Sloveniji dolgovale tujini 2,2 milijardi evrov; 30. septembra 2015 pa so terjatve poslovnih bank iz Slovenije za 1,5 milijarde evrov presegale njihove obveznosti do tujine. Od 2013 do 2015 je bilo speljano izven Slovenije 3,7 milijarde evrov, to je skoraj 9 % bruto domačega proizvoda. Ampak to je tisti denar, ki bi moral biti namenjen, ko smo ga vložili v banke, pomoč gospodarstvu, da lažje obvladuje svoje dolgove in ustvarja potem naprej tisto dodatno vrednost, ohranja delovna mesta in proizvodnjo. In gospodarska rast v Sloveniji v tem obdobju je v veliki meri takšna prav zaradi tega, ker imamo uspešna izvozna podjetja, ki delajo na tujih trgih. In ta so v veliki meri neodvisna od tega, da je šlo iz Slovenije 3,7 milijarde evrov bančnega kapitala. Mala in srednja podjetja so pa tista, ki delujejo tukaj v Sloveniji, in 3,7 milijard je bilo naloženo ven. Ta mala podjetja ne dobivajo tistih kreditov, ki bi jih dejansko lahko dobili pod ugodnimi pogoji s strani bank, katere smo sanirali; in to je problem. Ampak bančni regulator Banka Slovenije še vedno govori o tem, da nam nastajajo novi slabi krediti v malih in srednjih podjetjih. Točno tisti krediti, ki bi jih lahko obravnavali in sanirali s sredstvi, ki smo jih vložili v banke. Ne samo da je bilo 5 milijard, regulator napeljuje v to, da bomo morali dati še več v naslednjem obdobju. In to je tisto vprašanje, ki ga moramo v Sloveniji čim prej rešiti – ali je resnično treba v Sloveniji vse razprodati in omogočiti prodajo naših podjetij, da zadovoljimo te interese po kapitalu oziroma po tem, da se pride do sredstev, ki so bila ustvarjena v Sloveniji oziroma za katere smo ljudi zadolžili v Sloveniji, da smo sanirali bančni sistem. To je tisti proces, ki je ves čas prisoten, tudi v tem trenutku, ko razpravljamo o tem problemu; ampak regulator te kar gleda v oči in se mu zdi to vse normalno; ampak to ni normalno. Imaš denar, pa ne pomagaš podjetjem, ki delujejo v naši državi, to je neko nenormalno stanje. In na to želim v tem delu razprave še posebej opozoriti, ker to, da nastajajo nove slabe terjatve, je resnično povsem nepotrebno; in to je treba preprečiti. Hvala.
Besedo ima še kot zadnji razpravljavec mag. Bojan Krajnc. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Za začetek mi dovolite, da izrazim svojo osebno impresijo. Moram reči, da mi je zelo lahko pri srcu, ker lahko ugotovim, da niti jaz osebno kot podpredsednik komisije, niti moji kolegi, kolikor lahko pač jamčim za njih, niti Stranka modernega centra kot politična stranka v vsem tem času od mandata preiskovalne komisije, to je 1. 1. 1997 do nastanka te velike bančne luknje, nismo bili soudeleženi. Vsaj upam tako. Če grem naprej, to obdobje bi lahko razdelili na to, kaj se je dogajalo pred nastankom bančne luknje in po nastanku bančne luknje. Že v stališču sem izpostavil, da bo Stranka modernega centra to podprla in da smo zelo konstruktivno sodelovali pri komisiji; vendar sem pričakoval bolj natančne, bolj poglobljene odgovore za čas, ko smo bili pred uvedbo evra soočeni s prilivom velike količine denarja; in kaj se je s tem denarjem dogajalo potem, ko je prišel v sistem. Nedvomno je regulator takrat odigral pomembno vlogo pri tem, da ni uspel nadzirati tega, za kakšne namene ta denar gre in kakšne so bančne prakse. Ampak če se dotaknem tudi politične odgovornosti, ki jo imamo že v naslovu sklepa, lahko ugotovim tudi to, da bo treba za nazaj ugotoviti tudi politično odgovornost. Verjetno se bo kolega Logar kot predsednik tu strinjal, da to vmesno poročilo še ne naslavlja politične odgovornosti v tej meri, kot vsi mi in tudi gledalci pričakujemo; bo pa to treba storiti v prihodnje. Zato sem začel na ta način, da mi je lahko pri srcu, da politične odgovornosti Stranka modernega centra za nazaj seveda ne more, ne želi in je ne bo nosila; tudi v delu ne, ko je bil soočena z odločitvami, ki sedanjo vlado postavljajo v položaj, ko mora reševati, kar se reševati da. Govorim o Factor banki in Probanki. Odločitev o nadzorovani likvidaciji je bila sprejeta že prej. Strinjam se s kolegom Pogačnikom, da je bila to razumna odločitev v primerjavi s klasično likvidacijo, o kateri se je – in to sedaj spet namerno omenjam – tudi pisalo v člankih ter o tem smo spraševali in govorili na komisiji, kako bi lahko to vplivalo na povečano nelikvidnost teh dveh bank. Zato me sklep, ki ga je, kolikor sem razumel kolega Pogačnika, skušal izpeljati iz tega, da sedaj po nadzorovani likvidaciji pripojitev obeh bank k DUTB nekako ni prava, navdaja z neko skrbjo, da za nazaj želimo nekaj spreminjati. Vlada lahko v tem trenutku naredi to, kar je najbolj ekonomsko in upravičeno. O tem smo že govorili na Komisiji za nadzor javnih financ ter tudi na Odboru za finance v zvezi z vašimi priporočili za prisilno pripojitev Factor banke in Probanke, pri čemer pa se strinjam s tistim delom, ko ste rekli, da je treba razjasniti nadaljnje potrebe po dokapitalizaciji v zvezi z metodologijami vrednotenja terjatev in tako naprej. Da ne zaidem preveč. Rad bi o politični odgovornosti spregovoril tudi za v prihodnje. Tu pa koalicija in tudi Stranka modernega centra že sedaj nosi in bo nosila odgovornost; in to prav v povezavi s sklepi, ki jih preiskovalna komisija predlaga. Če bi se malo pošalil, bi lahko rekel, da so pisani tej vladi ali koaliciji na kožo. Ta teden smo že govorili o spremembah zakonodaje. Sedaj govorim za tiste za naprej ob odgovoru predsednika Vlade na poslansko vprašanje kolega Horvata. Naštetih je bilo osem zakonov, trije z bančnega področja, pet s pravnega in napoved ob tem tudi zaposlitev tridesetih novih tožilcev ter napoved dveh novel Zakona o kazenskem postopku in Kazenskega zakonika, ki naj bi prišla v obravnavo prav kmalu. In če pogledamo prvi sklep preiskovalne komisije, da Državni zbor predlaga spremembe in dopolnitve zakona, ki urejajo kazenski postopek. V tem delu je govora tudi o specializiranem sodišču. Tudi o tem je predsednik Vlade v odgovoru na to poslansko vprašanje govoril, sicer bolj posredno; ampak več je povedal minister za pravosodje v oddaji Studio City ta teden v zvezi z obiskom njega samega, kolegov iz Banke Slovenije in preiskovalcev na Islandiji, kjer so zbirali dobre prakse in ugotavljali tudi razlike med Islandijo in Slovenijo. Nikoli ni bilo dobro, ko smo neke modele kopirali ena–ena in jih prenašali v Slovenijo. Tukaj upam, da bo ministrstvo z neko zdravo mero upoštevalo to, kar se v našem pravnem redu ob spremembi, ki jo moramo narediti za ustanovitev specializiranega sodišča, lahko obnese in je lahko učinkovito; še posebej v delu, ki ga je kolega Logar omenil kot tisto, kar bo pomenilo vzpostavitev nove sodne prakse. Mislim, da je to največja priložnost za to specializirano sodišče. Od ostalih sklepov noben ni tak, da ga, po moji presoji, ne bi ta državni zbor mogel izpolniti; tudi tisti ne, ki govori o avtentični razlagi tretjega odstavka 33. člena ZUKSB-B, kajti če preberemo obrazložitev, ki jo je zakonodajalec takrat napisal ob sprejetju tega 33. člena, je bil namen sprejetja tistega člena v štirikratniku zastaralnih rokov namenjen prav temu, da se ugotovijo slabe prakse, ki so nastale v preteklosti. Zato se mora ta rok podaljšati na pristojnem odboru, ki bo tako avtentično razlago obravnaval. Bomo videli, dobili in slišali tudi od Zakonodajno-pravne službe utemeljitev, ali je taka avtentična razlaga v resnici dopustna in potrebna. Če zaključim, na nek način se veselim delovanja preiskovalne komisije tudi v prihodnje in napovedujem enako, vsaj enako ali celo večjo angažiranost Poslanske skupine Stranke modernega centra pri delu preiskovalne komisije.
Hvala vsem razpravljavcem. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik predlagatelja dr. Anže Logar. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči; bom čisto kratek. Na nek način je to poročilo že doseglo svoj namen. Če malce karikiram, v tem zadnjem tednu so se zgodile hišne preiskave, se je napovedala sprememba kazenske zakonodaje, se je s strani vlade napovedal pozitivni odnos glede ustanovitve specializiranega sodišča in zgodila se je prva obsodilka na prvi ravni za neko odškodninsko tožbo. Jaz bi se članom preiskovalne komisije na tem mestu tudi zahvalil za njihovo aktivno delo pri delu preiskovalne komisije in tudi za izrečene besede ostalih kolegov poslancev iz vseh poslanskih skupin. Lahko rečem, da sem vložil veliko dela v to poročilo. Moram reči, da sem vašo spodbudo potreboval, če se lahko tako izrazim. Vsi si želite že nadaljevanje te sage, te zgodbe in vsi se navdušujete nad ugotavljanjem politične odgovornosti. Jaz vam zagotavljam, da naslednja razprava, ko bomo ugotavljali politično odgovornost, ne bo tako skladna in tako umirjena, kot je bila ta; in da ne bo toliko pozitivnih tonov, ampak prej morda kakšna nasprotovanja, ki bodo privedla do precej burne razprave. Vodstvu Državnega zbora pa na dušo polagam, da takrat te razprave ne uvrsti, tako kot to razpravo danes, v petek zvečer; ampak v nek bolj normalen termin, kjer bo lahko prisotnih več poslancev in bo tudi več gledalcev spremljalo tisto divjo sejo. Hvala lepa.
Hvala lepa vsem skupaj. Spoštovani, prekinjam razpravo, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek, 21. 11., ob 10. uri na zaprtem delu seje, in sicer z razpravo o Dodatnem vmesnem poročilu ter bistvenih ugotovitvah iz Dodatnega vmesnega poročila. Gradivo je označeno s stopnjo bančne tajnosti po 125. členu ZBan-2, zato ga bomo v skladu s 101. členom Poslovnika obravnavali na seji, zaprti za javnost; in sicer v okviru preostanka časa vseh udeležencev seje. Poslanke in poslance prosim, da iz dvorane odnesete vse, kar imate na klopeh, da bodo pristojne službe zbora lahko opravile vse potrebno za izvedbo zaprtega dela seje. Poslanke in poslance hkrati obveščam, da bo v ponedeljek vhod v dvorano možen samo ob prehodu skozi detektorska vrata. Vhod bo nadzorovala enota varovanja Državnega zbora. V dvorano ne bo dovoljeno vnašati elektronskih naprav, to je prenosnih telefonov, računalnikov, diktafonov, fotoaparatov in podobno. Prav tako vas prosim, da imate s seboj potrebne identifikacijske dokumente ob vstopu v dvorano, pa tudi poslanske izkaznice. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 24. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek, 21. 11., ob 10. uri. Hkrati pa vam želim varno pot domov in lep večer! Nasvidenje.