Pričenjamo nadaljevanje 35. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Roberto Battelli, Ljubo Germič, Feri Horvat, Roman Jakič, Jelko Kacin, Franc Kangler, Franc Lenko, Peter Levič, Rudolf Moge od 18. ure dalje, Alojz Peterle, Franci Rokavec, Franc Čebulj, mag. Janez Kramberger. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DAVKU OD DOHODKOV PRAVNIH OSEB. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, ki jo tukaj predstavljata minister za finance dr. Dušan Mramor in gospa Milojka Kolar, državna sekretarka. Lepo ju pozdravljam. Torej, najprej bi dal besedo predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, če kdo želi. Gospod minister, gospa Kolarjeva? Kdo bo? Ja, prosim, gospa državna sekretarka.
Dobro jutro. Prav lepo vsi pozdravljeni. Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je predlog zakona o davku od dohodka pravnih oseb, o katerem poteka danes druga obravnava. Kot veste, je vlada decembra sprejela ta predlog zakona in ga poslala v ta cenjeni državni zbor v obravnavo in sprejem. Ocenjujem, da je bila dosedanja razprava v zvezi z navedenim zakonom, zlasti razprava na pristojnem matičnem odboru, to je odbor za finance in monetarno politiko, ki je kot matično delovno telo obravnaval ta predlog, je razprava bila kvalitetna, besedilo zakona je bilo dopolnjeno s sprejetimi amandmaji tega odbora. Sledilo je izhodiščem in načelom, na katerih je zakon temeljil, zato seveda tudi danes predlagamo, da se po obravnavi v drugem branju sprejme predlog amandmaja, ki ga podpira tudi vlada, to je amandma, ki so ga vložile tri poslanske skupine k 17. členu. Vse ostale amandmaje pa zavrne. Omenjeni predlog zakona pomeni konkurenčnost slovenskega gospodarstva po vstopu v EU, kar si je Slovenija zadala tudi s programom za učinkovit vstop v Evropsko skupnost. Prav tako je tudi ta zakon usklajen s partnerji v sklopu pogajanj o socialnem sporazumu, vendar moramo dodati, da je manevrski prostor izredno omejen. Gre namreč za 34 milijard dodatnih davčnih prihodkov, ki bi jih sprejetje tega zakona prineslo, in to povečanje prihodkov je usmerjeno v drugi predlog zakona, to je v zakon o dohodnini, ki pomeni znižanje oziroma globalno razbremenitev vseh slovenskih državljanov, predvsem pa tistih, ki so dohodkovno najšibkejši. In hkrati s tem pomeni, to povečanje konkurenčnost slovenskega gospodarstva, večjo možnost zagotavljanja delovnih mest in izkoristka priložnosti, ki jih nudi vključevanje Slovenije v Evropsko skupnost. Ker je bilo veliko pozornosti v dosedanjih razpravah namenjeno področju olajšav, je potrebno omeniti, da se zaradi spodbujanja nadaljnje rasti in napredovanja zavezancev zadržuje olajšava za investicije v opremo, razen pohištvo in pisarniško opremo in neopredmetena dolgoročna sredstva. Iz enakih namenov pa se predlaga, tudi po zgledu drugih davčnih ureditev, ki jih poznamo v Evropi in svetu, dodatna olajšava za investiranje, katere namen in cilj je spodbuditi vlaganja v točno določeno opremo, to je v opremo za raziskave in razvoj. Nadalje, potrebno je izpostaviti še druge olajšave, ki so navedene oziroma predlagane v navedenem zakonu. Zelo pomembna novost, ki jo daje ta zakon, da je možno neizkoriščeni del olajšave v opremo v davčnem obdobju prenašati v naslednja davčna obdobja. To jepomembno predvsem za nova podjetja, hitro rastoča podjetja in podjetja v prestrukturiranju, kajti le-tem daje ta možnost izkoriščanja te olajšave predvsem od dejanske velikosti dobička, česar pa seveda novo nastala podjetja, ki šele začenjajo poslovati, nimajo in bodo to olajšavo lahko koristila v naslednjem obdobju petih let. To je pomembna olajšava predvsem za ta nova podjetja in hitro rastoča podjetja. Nadalje so v zakonu predlagane olajšave za zaposlovanje, kajti namen tega zakona je, da tudi s temi olajšavami spodbujamo zaposlovanje. Davčni zavezanec, ki bo za nedoločen čas in najmanj za dve leti zaposlil pripravnika ali drugega delavca, ki prvič sklene delovno razmerje, bo lahko koristil olajšavo pri davčni osnovi v višini 30% plače tega zavezanca, in sicer največ za prvih dvanajst mesecev zaposlitve teh oseb. Imel pa bo seveda davčne posledice, če bo delodajalec odpovedal pogodbo o zaposlitvi takšni osebi prej kot v dveh letih od njene zaposlitve. Nova olajšava, ki jo uvaja predlog zakona, je namenjena tudi spodbujanju zaposlovanja najkvalitetnejše delovne sile v gospodarskih družbah, ki prej ni bila zaposlena v tem sektorju. Zavezanec, ki bo za nedoločen čas in najmanj za dve leti zaposlil osebo, ki ima doktorat znanosti, bo lahko uveljavljal dodatno zmanjšanje davčne osnove v višini 30% plače tega zavezanca. In sicer spet za prvih 12 mesecev zaposlitve teh oseb. Nadalje se ohranja in nadgrajuje tudi olajšava za zaposlovanje invalidov, in sicer se uveljavlja lahko olajšava za zmanjšanje davčne osnove v višini 50% plače teh oseb. Če pa bo delodajalec zaposloval invalidne osebe s 100%-no telesno okvaro in gluhe osebe, pa bo olajšava enaka višini 70% plače teh oseb. To navedeno olajšavo za zaposlovanje invalidov pač zakon nadgrajuje še z olajšavo, ki ima namen spodbuditi delodajalce, da bodo zaposlovali invalide nad kvoto, določeno z zakonom, ki bo urejal zaposlitveno rehabilitacijo in zaposlovanje invalidov. Tovrstna olajšava se vklaplja v režim zaposlovanja invalidov, ki ga bo uvedel navedeni zakon. Prav tako pa se z njo nadomešča režim, ki je sedaj uveljavljen z zakonom o davku od dobička pravnih oseb, ki daje oprostitev plačevanja davka za invalidska podjetja, kar pa je seveda v nasprotju s pravili o državnih pomočeh in s tem tudi prepovedana državnapomoč. Nadalje naj omenim tudi olajšavo za donacije, po kateri bodo lahko davčni zavezanci zmanjšali davčno osnovo za donacije največ v skupnem znesku 0,3 celotnih obdavčenih prihodkov davčnega obdobja. Če bodo seveda donirali ta denar za humanitarne, dobrodelne, znanstvene, vzgojno-izobraževalne, kulturne, športne, ekološke, religiozne in podobne namene, seveda rezidentom, pravnim osebam Republike Slovenije, ki so seveda po posebnih predpisih ustanovljeni za opravljanje tovrstnih dejavnosti. Naj predstavim tudi mnenje Vlade Republike Slovenije z dne 18.3. na predloge vloženih amandmajev k dopolnjenemu predlogu zakona o davku od dohodkov pravnih oseb za drugo obravnavo. Kot sem že omenila, se vlada ne strinja z amandmajem poslanske skupine Nove Slovenije,da se črta besedilo tretjega odstavka 13. člena. Vlada meni, da je ta odstavek nepotreben, ker pomeni konkretizacijo drugega odstavka 13. člena. Določa namreč, kdo se šteje zlasti za povezane osebe iz drugega odstavka tega člena, v katerem je splošno določeno, da se za povezani osebi štejeta rezidenta, če sta neposredno ali posredno povezana v kapitalu, upravljanju ali nadzoru in eden vpliva ali ima možnost vplivati na sprejemanje odločitev drugega ali če med rezidentom in drugo osebo obstajajo druga razmerja, ki se razlikujejo od razmerij med nepovezanimi osebami, zlasti razmerje z osebo, ki ima ugodnejši davčni položaj in bi se posli lahko opravili pod drugačnimi pogoji, če tega ugodnejšega davčnega položaja ne bi bilo. Vlada Republike Slovenije meni, da je takšna konkretizacija v tretjem odstavku 13. člena potrebna zaradi pravne varnosti zavezancev. Vlada se prav tako ne strinja z amandmajem k 49. členu, kjer se v drugem odstavku tega člena in v prvem stavku število 10 nadomesti s številom 20. Predlagateljica tega amandmaja je poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. Vlada Republike Slovenije se z amandmajem ne strinja, ker gre za povečanje olajšave, ki bi poseglo v temeljne cilje in izhodišča, na katerih temelji zakon, kakor tudi preko zmanjšanja davčne osnove na proračunske prihodke iz naslova tega davka, kar ni namen tega zakona in tudi ne celotne davčne reforme. Povedano z drugimi besedami, bi seveda sprejetje take povečane olajšave z 10 na 20% na drugi strani seveda pomenilo, da bi bilo treba zmanjšati splošno olajšavo v predlogu zakona o dohodnini. Vlada Republike Slovenije se tudi ne strinja, da bi se zakon dopolnil tako, da bi zavezanec, ki pretežno opravlja tiste dejavnost, katere Vlada Republike Slovenije določi kot pomembne za strateški gospodarski razvoj države in jih hkrati opravlja na geografskih območjih Slovenije, ki so pod povprečno razvita, merjeno z bruto domačim proizvodom na prebivalca, lahko uveljavljal dodatno zmanjšanje davčne osnove v višini 40% investiranega zneska v neopredmetena in opredmetena osnovna sredstva. Mnenje vlade je, da davčne olajšave niso primeren inštrument za spodbujanje takega razvoja, kot izhaja iz namena tega amandmaja. Olajšava, kot je predlagana, predstavlja tudi nedovoljeno državno pomoč. Upoštevaje pravila s področja dodeljevanja državnih pomoči pa omeji namene, za katere se daje ta olajšava. S tem se seveda podraži uveljavljanje te olajšave pri zavezancih, izvajanje s strani davčnega organa pa je komplicirano in težko nadzorovano. Dodatno je uveljavljanje takšne olajšave vezano na pogoje oziroma kriterije, ki niso določeni z davčno zakonodajo. Olajšava tako ni konsistentna z nameni, ki jih predlagani zakon zasleduje. Gre namreč za vrsto olajšav, katere so bile v predlogu zakona preurejene in so seveda v celoti bolj smiselne. Pri olajšavah, ki jih vsebuje zakon, pa je dovoljen prenos neizkoriščenega dela teh olajšav, podobno kot pri izgubi, prenos v naslednja obdobja, kar vse omogoča zavezancem, ki imajo recimo v začetku poslovanja težave, ublažitev tega davčnega bremena. Gre tudi za bistveno povečanje stopnje olajšave, ki bi korenito poseglo v temeljna ciljna izhodišča, na katerih temelji ta predlog zakona in tudi celotna davčna reforma. Vlada v zvezi s tem še pojasnjuje, da je v skladu s prehodnimi določbami za leto 2005, zaradi izteka olajšav, predvidenih z obstoječim zakonom o davku od dobička pravnih oseb, še ohranjena olajšava tudi za investiranje v neopredmetena osnovna sredstva, in sicer v 80. členu, ki določa, da zavezanec za leto 2005 lahko uveljavlja še znižanje davčne osnove v višini 20% investiranega zneska v opredmetena osnovna sredstva, razen v osebna motorna vozila in neopredmetena osnovna sredstva, vendar največ v višini davčne osnove, če gre za investicije v ta sredstva v Sloveniji. In dodatno zmanjšanje davčne osnove v višini 20% investiranega zneska v opremo, spet seveda so izvzeta osebna motorna vozila, pohištvo, pisarniška oprema, vendar največ v višini davčne osnove, če gre za investicijo v opremo in neopredmetena sredstva v Sloveniji. Stem seveda se je želelo, da se preko prehodnih obdobij postopoma za gospodarstvo znižujejo olajšave do sistemskih določb, ki so opredeljene v zakonu. Vlada Republike Slovenije se ne strinja tudi z amandmajem k 52. členu, da se doda novi odstavek, ki se glasi, da se za zavezance, ki so verske skupnosti, uveljavljajo lahko posebne olajšave, kadar so zneski izplačil v denarju in naravi, ki jih namenijo za financiranje izobraževalnih, kulturnih, verskih, bogoslužnih in socialnih karitativnih dejavnosti. Predlagatelja tega amandmaja sta poslanski skupini Slovenske demokratske stranke in poslanske skupine Nove Slovenije. Vlada se s takšnim amandmajem ne strinja, ker je namen amandmiranega člena nudenje olajšave za vse zavezance, ki donirajo za določene namene, ki so navedeni v tem predlogu amandmaja, in določenim organizacijam. Določena je tudi zgornja meja olajšave, ki je enaka za vse zavezance. Posebna taka selektivna olajšava za verske skupnosti zato ne sodi v koncept zakona oziroma tega člena. Poleg tega so po 52. členu verske skupnosti izenačene z ostalimi zavezanci in lahko uveljavljajo olajšave po 52. členu, in sicer za znesek izplačil v denarju in naravi za humanitarne, dobrodelne, znanstvene, vzgojno-izobraževalne, kulturne, športne, ekološke in religiozne namene. Zato vlada na koncu predlaga, spoštovane poslanke in poslanci, da državni zbor obravnava ta predlog dopolnjenega zakona v drugi obravnavi, da podpre amandma k 17. členu, da pa vse ostale amandmaje zavrne. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno. Prosim predsednika odbora gospoda Cirila Pucka, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, predstavnice vlade, kolegice in kolegi! Navedeni predlog zakona je odbor obravnaval na dveh sejah. Glede na vsebino in problematiko ter številne pripombe zainteresirane javnosti, katera je bila skorajda v večini tudi prisotna na sami seji, smo pripravili dopolnjen predlog zakona, o katerem bom govoril v nadaljevanju. Seznanili smo se z mnenji oziroma pripombami zavoda invalidskih podjetij Slovenije, pripombami Rdečega križa Slovenije, združenja družb za upravljanje investicijskih skladov, Gospodarske zbornice Slovenije, strokovnega sveta za davčna in finančna vprašanja, združenja za trgovino iste zbornice in združenja bank Slovenije. Vsi navedeni predstavniki teh institucij so bili na seji prisotni in so aktivno sodelovali in pomagali pri oblikovanju dopolnjenega predloga zakona, s katerim smo zakon poskušali izboljšati. Prav tako je odbor v svoji razpravi in pri sprejemu amandmajev upošteval tudi mnenje zakonodajno-pravne službe državnega zbora. Največ pozornosti smo namenili določbam predložnega zakona, ki se nanašajo na predlagano višino davčne stopnje ter na davčne olajšave za investiranje, zaposlovanje in donacije. Povedal bi, da je odbor po obširni in vsebinsko bogati in argumentirani razpravi sprejel naslednje amandmaje in popravil oziroma spremenil člene: k 10. členu, k 13. členu, k 17. členu, k 26. členu, k 49. členu, k 52. členu, 68., 69. in 70. členu, k 84. členu, sprejel novi 86a. člen in amandma k 80. členu. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, predlagam, v imenu odbora, da tako dopolnjeni predlog zakona podpremo in zavrnemo vse amandmaje, ki so v proceduri. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 34. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo torej kar na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z dne 23.3.2004. To je en list papirja. Začenjamo kar s 13. členom. Torej, v razpravo dajem 13. člen in amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Kdo želi besedo? Doktor Bajuk. Še kdo ta hip? Prosim, izvolite gospod doktor Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Če sem vas pravilno razumel, gre za 13. člen.
13. člen.
Hvala lepa. Mi smo ponovno, poslanci Nove Slovenije smo ponovno vložili ta amandma, ki je bil že obravnavan na matičnem delovnem telesu. In sicer, zakaj? Predvsem gre za jasnost, ki je nujno potrebna v davčni zakonodaji. Če pogledate 12. člen, jaz bi se na to osredotočil, zelo, bi rekel, konkretno in pa podrobno definira davčno osnovo pri poslovanju med povezanimi osebami. In ta koncept povezanih oseb je zelo, bi rekel natančno, v kolikor se pač da, saj mi nismo imeli nobenega komentarja, da bi to še z večjo preciznostjo lahko zapisali. V četrtem in petem odstavku zelo jasno pove, kaj so v konceptu tega zakona povezane osebe. No potem pa pridemo na 13. člen, tam pa se definira davčna osnova pri poslovanju med povezanimi osebami, ki so rezidenti. In ko pride do tretjega odstavka, se pa uporablja drugačen jezik, to se pravi dikcija je drugačna, kot pa v prejšnjem členu, in sicer v četrtem in petem odstavku, ki dejansko obrazloži, kaj so za ta zakon povezane osebe. In kaj nas pri tem moti? Predvsem nas moti, da se v tretjem odstavku 13. člena, za katerega predlagamo, da se črta, uporablja, se ne navezuje na 12. člen, ampak ponovno se odpira vprašanje in definira, "za povezane osebe iz drugegaodstavka tega člena se štejejo zlasti osebe, ki", in kar nas najbolj moti, da je ta beseda "zlasti oseb, ki", ker je ni povezala konkretno z 12. členom. In ko govorimo zlasti osebek ki je na matičnem delovnem telesu o tem bila debata. In predstavnica vlade, gospa državna sekretarka je obrazložila in tudi uporabila koncept v angleščini in da je "in particular", to se pravi "prav posebno pa to". Za nas bi bilo to sprejemljivo, v kolikor bi v tretjem odstavku 13. člena konkretno navezali na prejšnji člen, na 12. člen, četrti in peti odstavek, a vendar tega ni. In zato pa predlagamo, da se to črta. Kaj pa pomeni, če se to črta? Ne da se črta koncept povezanih oseb, ampak ker tega ne bi bilo, po našem predlogu v 13. členu, potem bi koncept povezanih oseb ostal tisti, ki je definiran v 12. členu. Torej, da se razumemo, Nova Slovenija ne nasprotuje. Kaj pa, da bi nasprotovali, da se uporablja koncept povezanih oseb. Nam sicer določene stvari v tej definiciji povezanosti niso všeč, predvsem ne vemo, zakaj 25%, mislim, da na slovenskem področju 25%, da ima nekdo v lasti najmanj 25%, to je nekoliko previsoko, na vsak način je previsoko. Vlada se je pač sklicevala in ta člen je zaprt in ne moremo na to sedaj še vplivati, a vendar, ker je pač situacija taka, kakršna pač je, da imamo v 12. členu jasno to definirano, kaj je koncept povezanih oseb, v 13. členu pa uporabljamo drugačno dikcijo, predlagamo, da se ta dikcija v tretjem odstavku 13. člena odpravi. Ker, če se to odpravi, ne da bo nastala neka vrzel, ampak se bo dopolnila z enim samim konceptom, kaj to je, in to je namreč 12. člen, četrti in peti odstavek. Upam, da je jasno. Na noben način ne bi nastala vrzel. Nastane pa lahko, če se ta tretji odstavek obdrži v 13. členu, ker govori samo, kaj naj bi zlasti to bilo,ni pa jasno povezan na prejšnji člen. Torej, gre predvsem za jasnost v zakonu. Da bo nedvoumno razumljivo, za kaj pravzaprav gre, predlagamo, da se to črta. Ker, v kolikor se to črta, potem bo pa veljal 12. člen. Upam, da je to jasno. Če še kdo potrebuje kakšno obrazložitev, sem pa seveda pripravljen. Hvala lepa, podpredsednik.
Hvala lepa. Kdo še želi besedo pri 13. členu? Nihče več. Če ni več razprave, jo seveda zaključujem. Prehajamo na 17. člen. V razpravo dajem 17. člen in amandmaja poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin Združene liste in DeSUS-a. Kdo želi besedo? Nihče. Potem, zaključujem razpravo. Prehajam na 49. člen. V razpravo torej dajem 49. člen in amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke in amandma poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke in Nove Slovenije. Kdo želi besedo? Smo pri 49. členu. Gospod Božič, gospod Cukjati. Prosim, gospod Božič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, danes predsednik. Torej, poslanska skupina Slovenske ljudske stranke je vložila amandma k 49. členu, na drugi odstavek, kjer naj bi zavezanec lahko uveljavljal dodatna zmanjšanja davčne osnove v višini, ne več 10%, kot je predlagano, ampak 20% investiranega zneska v opremo za raziskave in razvoj itd. Res je, da je že na odboru za finance bil zavrnjen ta predlog, mi smo ga ponovili. Napisali smo tudi to v sklepnem delu poročila o davčnih olajšavah za vlaganje podjetij v raziskave in razvoj dejavnosti, ki ga je naročilu generalnega direktorata za raziskovalno dejavnost za potrebe Evropske komisije pripravila skupina strokovnjakov iz članic Evropske unije. Komisija priporoča članicam in pristopnim državam, da v skladu s sprejetimi obveznostmi po lizbonskistrategiji namenijo davčnim olajšavam za vlaganja v razvoj in raziskave dejavnosti posebno pozornost, če želijo olajšati svojim gospodsarstvom napore za inteniziviranje inovacijskih dejavnosti. Davčne olajšave za raziskave in razvoj so eden ključnih dejavnikov, ki bodo zagotavljali zadovoljivo konkurenčnost slovenskega gospodarstva na evropskem trgu. Zato v Slovenski ljudski stranki menimo, da je stopnjo olajšave potrebno povečati na 20% investiranega zneska v to opremo. Res je, da smo dobili v petek tudi mnenje vlade, ki na drugi strani pravi, v zadnjem stavku: "Vlada poudarja, da obstajajo tudi drugi načini spodbujanja, ki imajo enake oziroma podobne namene kot predlagani amandma. Na primer, neposredno spodbujanje." Kadarkoli se v tem parlamentu govori o neposrednih spodbudah, imamo težave. Spomnimo se samo zakona o skladnem regionalnem razvoju. Nikamor se veliko stvari ne premakne. Zato predlagamo konkretno rešitev; kdor bo investiral v opremo za raziskave in razvoj, naj uveljavlja 20% olajšavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Po vrsti imam sedaj takole prijavljene razpravljalce: gospodje Vizjak, Cukjati, Bajuk, Grošelj. Še Jerovšek. Gospod Vizjak, prosim.
Hvala lepa za besedo. Dejansko se je sistem dokaj, regijsko gledano, nevtralnega pristopa davkov izkazal, in seveda potem posledično dodeljevanje spodbud na podlagi programov projektov, izkazal za neučinkovit. Kajti če gledamo shemo razvitosti posameznih delov Slovenije, vidimo, da se razlike med posameznimi regijami, razlike med posameznimi deli Slovenije glede razvitosti, glede ne nazadnje tudi interesa po investiranju, po odpiranju novih delovnih mest seveda povečujejo in so iz dneva v dan večje. To kažejo vsi kazalci razvitosti po posameznih območjih. Skratka pristop, ki ni selektiven in ki je nevtralen do tega pogleda, žal ni obrodil sadov. V Slovenski demokratski stranki in naši partnerici Novi Sloveniji zato smatramo, da velja ta pristop spremeniti. Zato tudi predlagamo amandma k 49. členu, po katerem naj bi investitorji, ki seveda vlagajo v tiste gospodarske panoge, za katere ocenjuje vlada, da so strateško pomembne za nadaljnji gospodarski razvoj Slovenije, in ki vlagajo v območja, ki so podpovprečno razvita glede na bruto domači proizvod na prebivalca, da so deležni posebnih davčnih spodbud. Mislim,da je to inštrument, da davčna politika mora biti inštrument, s katerim nekaj država spodbuja oziroma nekaj zavira. Jaz sicer akceptiram stališča, teoretična stališča do vprašanja davčnih olajšav, da ne dajejo rezultatov. Ampak komu ne dajejo rezultatov in na katerem nivoju ne dajo rezultatov? Makroekonomsko gledano s strani, recimo strehe, verjetno res. V okviru nekih premišljenih ciljanih ukrepov pa verjamem, da bi dajale rezultate. Zato seveda v Slovenski demokratski stranki predlagamo, da se davčnemu zavezancu, ki pretežno opravlja tisto dejavnosti, katero Vlada Republike Slovenije določi kot pomembno za strateški gospodarski razvoj države, in hkrati to dejavnosti opravlja, ne da ima sedež, opravlja na geografskih območjih Slovenije ali razvojnih regijah, ki so podpovprečno razvite v merjenju v bruto domačem proizvodu na prebivalca, lahko uveljavlja dodatno davčno olajšavo, ne le v opremo, temveč tudi v investicije v nepremičnine. Mislim, da je to in da mora biti tudi davčna politika pomemben instrumentgospodarskega razvoja na slovenskem podeželju oziroma v tistih delih, ki so depresivni. S tem bomo, seveda, decentralizirali državo, s tem bomo tudi spodbudili vlagatelje, da bodo vlagali tam, kjer morebiti ne bi, če teh spodbud ne bi bilo. Kajti vemo, daje za vlagatelje, za investitorje zelo zanimiv tisti del Slovenije, ki je že sicer gospodarsko razvit, kajti je tudi logistično razvit in bogat in infrastrukturno dovolj opremljen, ne spodbujamo pa investicij in razvoja gospodarstva v perspektivnih panogah, poudarjam, na območjih, kjer bi bilo to še kako potrebno za nek normalni razvoj tega podeželja. Seveda, to je osnovni namen tega amandmaja in tudi te rešitve. Smatramo, da je koristno uveljaviti. Če seveda ne bo povzročil dejansko vlaganj v ta območja, tudi učinkov, negativnih vizavi državne blagajne ne bo. Saj, če ne bo uveljavljala olajšav, tudi učinkov ne bo, če pa bodo uveljavljene olajšave iz tega naslova, se bo pa to dolgoročno prav gotovo državi obrestovalo preko manjših socialnih transferjev v brezposelnost v teh delih, kajti tukaj se bodo prav gotovo ljudje zaposlili, ne nazadnje pa tudi preko pobranega davka, bodisi od dobička, kajti tam bodo poslovala podjetja, bodisi seveda iz drugih naslovov pobranega davka. Skratka, mislimo, da je ta amandma koristen in dobrodošel za skladnejši regionalni razvoj in seveda tudi za gospodarski razvoj Slovenije.
Hvala lepa. Gospod Cukjati.
Hvala. Kot je bilo že rečeno, pa vendarle premalokrat in premalo glasno, da cilj in namen olajšav je vplivati na pretok oziroma na usmeritev kapitala. Izredno pomembno je, da država pristopa k tej politiki zelo resno, odkrije potrebe, kam preusmeriti kapital in sredstva, kam bolj, kam manj. In zagotovo je treba pri tem opozoriti, da je v Sloveniji opažati koncentracijo kapitala, gospodarska rast v ljubljanski regiji je neprimerno višja kot celo v drugih centrih, recimo mariborskem in podobnih, da o drugih odročnih krajih ne govorimo. Mi pa smo se v politiki naši zelo jasno opredelili o skladnem regionalnem razvoju. To pomeni, da bomo poskrbeli, da bodo kapital in investicije stekle tudi v tiste kraje, kjer pravzaprav enormno raste število nezaposlenih, kjer se izgubljajo delovna mesta, kjer propadajo že itak zastarele tovarne, kjer pravzaprav nimajo mali podjetniki, obrtniki možnosti razvoja. Po Murphyjevem zakonu je, če nič ne ukrenemo, bo šlo vedno na slabše. In kje je boljši mehanizem kot pri olajšavah, boljši mehanizem preusmerjanja kapitala enakomerno oziroma tudi v tiste kraje, kjer ga še kako potrebujejo za nove investicije, za odpiranje delovnih mest in tako dalje. A pri tem zakonu je seveda osnovna napaka glede olajšav ta, da nimamo analize učinkov olajšav in analize potreb po preusmeritvi kapitala. V tem zakonu tudi nimamo analize, kar bi bilo izredno pomembno, lastništva kapitala, izredno pomembno. Po koncu tranzicije, če že govorimo o nekem koncu tranzicije, bi vendarle morali narediti državno analizo o lastniški strukturi. Kajti, potem bi lahko govorili, kako bomo obdavčili ta kapital, kje bolj, kje manj. Kako bomo pristopili k odkrivanju kapitala, k odkrivanju davčne osnove. Kako bomo nadzirali pravzaprav pravično pobiranje davkov, če tako hočete. Nimamo te analize. Mi šele iz časopisov, šele posamezni novinarji, ki se gredo raziskovanje, odkrivajo, da je recimo pri nas samo z notranjim odkupom oziroma z odkupom, z menedžerskim odkupom bilo pobranih okrog 400 milijard prejšnjega družbenega premoženja. In menedžerjev v Sloveniji, teh subjektov oziroma menedžerjev, ki so vodili te pravne subjekte, je 1100 recimo v Sloveniji. Če so vsi izkoristili ta odkup, potem je vsak dobil po 340 milijonov iz tega naslova. Ker nekateri, ki recimo, kakšna tretjina, niso nič odkupili, ker niso imeli kaj, so ostali recimo po 500 milijonov, po 600 milijonov tolarjev, to pa je recimo 20 osebnih hiš, 20 družinskih hiš, dosegli kapitala z notranjim odkupom. Zagotovo nobeden od teh menedžerjev ni to kupil iz svoje plače, iz svojih žuljev, ampak na nek drug način. A, ne bom govoril o tem, o tej krivici, ki se je zgodila pravzaprav slovenskim državljanom in slovenski državi, ampak govorim o nujni analizi lastništva kapitala in o analizi povezanih oseb, ki seveda upravljajo s tem kapitalom in še z drugim kapitalom. Šele, ko bi imeli to analizo, država seveda tega noče storiti, kljub našim opozorilom ob vsakokratnem sprejemanju državnega proračuna, ker tega ne vem ali ne zna. Če ne zna, potem seveda je nesposobna, če pa noče, je pa toliko bolj neprimerna, da še naprej vodi te zadeve. Vsekakor pa amandma, ki ga predlaga SDS, je prav za področje regijskega razvoja vendarle nek poskus, nek predlog, da bi vsaj nekoliko upoštevali in realizirali to naše osnovno politično usmeritev o skladnem regionalnem razvoju. Če seveda tudi ta amandma ne bo sprejet, potem ne vem, kako pravzaprav naše lepo zveneče deklaracije o razvoju Slovenije, o skladnem razvoju, kako še sploh resno jemati.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Seveda mi ta amandma podpiramo. Smo tudi sopredlagatelji. Zelo pazljivo sem poslušal gospo predstavnico vlade, ki je v uvodnih besedah zavrnila vse amandmaje in med drugim je tudi obrazložila, zakaj nasprotujejo prav konkretno temu. Rad bi se pa vrnil na bistveno vprašanje. Mi sedaj seveda ponovno govorimo o dračju in drevesih, namesto da bi pogledali, kaj se nam dogaja, če gledamo na podobo celotnega gozda. Razumem gospoda ministra za finance in sploh celotno ministrstvo za finance, ki seveda pri svoji odgovornosti, da zagotovijo določena sredstva za financiranje našega proračuna, in so bili seveda uspešni, imamo pa velike primanjkljaje, ampak to je drugo vprašanje, v to ne bom šel danes. Dejstvo pa je, da se jim to dogaja, zato ker najprej si zavežejo roke, potem pa milo govorijo, ne zmoremo. Saj ravno v tem je bistvo problema. Ravno to govori opozicija že stalno, kako pridemo do teh vprašanj. Vlada se je zavestno odločila, da bo zaščitila določene ljudi Gre predvsem za kapitalske dobičke, o katerih smo že tukaj razpravljali, in seveda ker se je temu odrekla zaradi svojih političnih vizij, interesov in, ne vem, naj oni sami obrazložijo, zakaj to počenjajo. Mi imamo našo oceno, da delajo v službi določenih interesov, kar ne bi smeli. To je naš pogled. A vendar, če se temu odrečejo, potem pa imajo težave. Seveda imajo težave, pa še kakšne težave imajo. Zato pa takšne stvari predlagajo. Na primer v zakonu o dohodnini imamo dolge razprave in dolge člene, kakšne so olajšave, potem pa enostavno odrežejo že tako, kar je bilo tako malenkostno, s 3% na 2%. To se pravi, tretjino stran. Če pa pogledate ta zakon pravnih oseb, je pa smešno, kaj je sploh olajšava, ki jo lahko uporablja pravna oseba, na 0,3%. 0,3%. Saj to je [[...]]Če bi bila nula, bi bilo nič, 0,3 je pa skoraj nič. Torej, kaj se nam dogaja v Sloveniji? V Sloveniji se dogaja, da smo se s tem, ker nočejo, ker vlada noče razširiti obdavčitev in vključiti tiste, ki dejansko bi lahko k skupni blagajni še kako pripomogli, zato ker se je za to odločila, potem pa ne more izvajati bistva fiskalne politike. Ker veste, fiskalna politika ni samo zagotoviti sredstva, je tudi, ima neko dimenzijo in komponento, o kateri je govoril kolega Cukjati, kako usmerjati tokove investicij, med drugimi tudi investicij na določena področja, ki so v oceni države koristne za skupno dobro. Sedaj pa imamo tukaj skladni regionalni razvoj. Koliko je bilo izrečenih besed, a ko pride trenutek resnice, pa ne moremo nič narediti, zato ker pač te fleksibilnosti ni. Najprej se fleksibilnosti odrečemo, potem pa jokamo, da je nimamo. Pa ne samo to, so tudi druge stvari, o katerih smo že razpravljali tukaj, zakaj v Sloveniji ne moremo govoriti, da bi uporabljali fiskalno politiko za reševanje ključnih problemov naše družbe, kot na primer stanovanjsko vprašanje novo nastalih družin. Ja, ker ne moremo. Zakaj pa ne moremo? Ker nočemo, zato ne moremo, ravno zato. Torej, jaz predlagam ta amandma, razumem pa gospoda ministra in vlado, ki pravi, ja, se vam bo vse podrlo, ja podrla se bo tista hiša, ki ste jo zgradili brez pravih temeljev. Seveda, to vas bo to primoralo, da boste pregledali celoten pristop te davčne reforme, ki pa sploh davčna reforma ni. To je bistvo našega problema, da bomo sedaj še naprej razpravljali, ali je ta drevešček ta pravi ali ni, nočemo se pa soočiti s podobo gozda, ki pa je taka, kakršna je. Slovenija je do sedaj bila in po tej tako imenovani davčni reformi bo še vedno na najnižji stopnji, kar se tiče obdavčitev prihodkov kapitalain med najvišjimi morda nekoliko manj, ampak še vedno med najvišjimi, ko pride za obdavčitev prihodka dela, da ne govorimo med najvišjimi, kar se tiče obdavčitev srednjega sloja v Sloveniji. To je realnost in zato podpiramo ta amandma, ravno zato, ker se ne moremo in se ne smemo odpovedati tej dimenziji fiskalne politike. Ja, kaj bomo pa počeli? Spoštovane gospe in gospodje, dobro se zavedamo, to vsi vemo, monetarne politike že ne bo, kar je pač v skladu z evropsko zakonodajo in Evropsko centralno banko. Kaj preostaja članici Evropske unije? Fiskalna politika. Ne glede na to, kakšne so smernice, take in drugačne, se bomo pa morali tudi naučiti, da bomo morali znati naše interese, interese našega nacionalnega razvoja tudi uveljaviti v Evropi, kot znajo tudidrugi. Jaz ne vidim v tem nobenih težav, Slovenija potrebuje in še kako potrebuje neki usklajen regionalni razvoj. Spoštovani gospodje, kako bomo pa to dosegli, kaj pa smo do sedaj imeli od te vlade? Eno novo ministrstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima, gospod Grošelj.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Govoril bom v imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. In bom obrnil to svojo pozornost tako na točko 1, amandma k 49. členu, in tudi k točki 2 za tretjim odstavkom istega člena. Kar se tiče prvega amandmaja, moram povedati, da smo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov, ko smo se opredeljevali do samega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb, le poskušali upoštevati neka osnovna izhodišča. Kot prvo izhodišče, seveda, je to, da smo na podlagi priloženih dokumentov le lahko ugotovili, da je pri nas povprečna efektivna davčna stopnja obdavčitve dobička pravnih oseb v Sloveniji okoli 12,3%. In da seveda tudi želimo, da bi bila predvidena efektivna davčna stopnja po novem zakonu med 17,8 oziroma 19%. Upoštevali smo tudi, da je sestavni del te davčne reforme, poleg tega zakona, tudi zakon o dohodnini in da smo seveda tudi sprejeli te pričakovane efekte, ki naj bi iz tega zakona izhajali okoli [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]ki nam se je povečalo za okoli 34 milijard tolarjev. Zato je seveda, ker je to izhajalo iz rešitev, ki jih je videla vlada, s to predlagano višino davčne stopnje in tudi vrsto in višino davčnih tudi osnov. Upoštevali smo tudi predvidevanja, katera je ravno tako nakazovala vlada v tem svojem izvajanju, da je bilo tudi v razmišljanju, da bi se črtale celo vse olajšave pri davku od dohodkov pravnih oseb, ker bi na ta način lahko davke na izplačane plače celo ukinili. Zato smo pri našem izhodišču ali pri našem mnenju k 49. členu tega zakona v celoti podprli tudi ta prvi odstavek 49. člena. Imeli smo samo sugestijo, da naj bi se v tej splošni olajšavi ki jo zavezanec lahko uveljavlja v višini teh 10% investiranih zneskov v opremo za raziskavo in razvoj, upoštevale še tudi inovacije. Ravno zaradi teh skupnih stališč, ki smo jih izoblikovali v naši poslanski skupini, tudi v odboru nismo glasovali za ta amandma, oziroma ga nismo podprli, tako da mislim in da amandma v tej obliki tudi ni bil sprejet. Kar se pa tiče drugega amandmaja, ki se nanaša na tretji odstavek in se doda novi četrti odstavek, ravno tako v 49. členu, pa bi sicer približno rekel takole, da sam pristop, katerega je predstavil predstavnik Socialdemokratske stranke in pa s katerim smatra, da je to nek selektivni pristop in da bi se s tem tudi spodbujale investicije v podpovprečno razvitih območjih, torej v manj razvitih regijah, sicer v res v časovno omenjenem obdobju, da bi bil pogoj, pa tudi da bi šlo za novo ustanovljeno družbo, ki se ukvarja s strateško pomembno dejavnostjo in da bi na ta način tudi ta davčna politika predstavljala tudi sredstvo za zmanjšanje razkorakov med razvitostjoposameznih regij. To sicer bi lahko razumel, če bi se pogovarjali o zakonu o skladnem regionalnemu razvoju. Nikakor pa mi ne gre v ta kontekst, da bi v teh pogledih in poskušali bi to problematiko razreševati preko zakona o dohodku pravnih oseb. Tako kot je tudi v poročilu napisano, mislim da lahko mirne duše rečem, da bi šlo v tem primeru za zelo hud diskriminatorski pristop, ker je ne nazadnje tako, kot je navedeno, le treba upoštevati tudi kodeks podjetniškega ravnanja, v skladu s katerim bi se različnadavčna stopnja po posamezni regiji v državni štela kot davčno škodljiva praksa. In ne nazadnje predstavlja, jaz bi rekel takšna rešitev ali pa takšen poseg kot nedovoljen element državne pomoči. Ne bom širše citiral stališč, ki so bila oblikovana s strani vlade na odboru za finance in monetarno politiko, vendar bi pa nekatere le spomnil tudi na sprejetje zakona o zapiranju rudnika Trbovlje - Hrastnik v letu 1999 oziroma 2000, ki je bil seveda ta zakona kot "lex specialis" sprejet in naj bi se poskušal tudi v zadnjem delu zakona, ki so nakazane tudi možnosti razreševanja tako imenovanega regionalnega razvoja Zasavja. Ravno socialdemokratska stranka je seveda takrat bila tudi pobudnica za razpis tega referenduma, je vložila amandmaje k temu zakonu in ti amandmaji so bili tudi sprejeti, da je treba pri izvrševanju tretjega dela zakona o zapiranju rudnika upoštevati zakon o skladnem regionalnem razvoju. To pomeni, da se dogovorimo za neke principe, neka stališča, seveda katera morajo potem veljati tudi takrat, kadar vlagajo ali zakon ali pa amandmaje socialdemokratska stranka, približno enake pogoje za vse enake udeležence, ali gre za pravne ali pa za druge subjekte v našem prostoru. Ne nazadnje zadeva se je tako zakomplicirala, kot veste, da tudi v času Bajukove vlade - govorim o 49. členu - tudi v času Bajukove vlade, tudi sredstva, ki so bila zagotovljena v državnem proračunu za leto 2000, se niso aktivirala zaradi zadržanja teh sredstev takratnega ministra za gospodarstvo, gospoda Zagožna. In ravno takšni primeri te napotujejo na to, da potem dajmo spoštovati pravni red tako, kot ga sprejmemo tudi v tem državnem zboru. Zaradi teh in drugih pogledov, o katerih sem seveda tudi govoril, seveda v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov, kot sem omenil, ne bomo tako podprli tudi ne amandmaja pod številko 1 kot tudi ne pod številko 2, ker nima svoje ekonomske logike v vsebini tega predlaganega amandmaja. Hvala.
Hvala. Replika gospod dr. Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Prvikrat v tem mandatu se bom oglasil o Bajukovi vladi. Ker normalno se ne oglašam, ker vem, da marsikaj se obeša na tisto kratko obdobje, to kar smo pa sedajle slišali, očitno potrebuje neko obrazložitev. Rad bi vam povedal, da ko smo začasno sprejeli odgovornost izvršilne oblasti, je bil proračun za leto 2000, in to na podlagi poročila, ki smo ga dobili od ministrstva za finance pri primopredaji, je bilo že vse zapravljeno, in sicer 80%. Da so bili prihodki zlagano načrtovani veliko več, kot pa se je dejansko dogajalo, da smo na prvih sejah dobili poročila, da bo primanjkljaj vsaj 16 milijard tolarjev in da smo se takoj odločili za varčevalne ukrepe, in sicer v višini devetih milijard, ostalo jih pa je 6, oprostite nekaj čez 6, ostalo jih je pa 8. Ker smo pač videli, da v prihodkih, ki so bili načrtovani za leto 2000, je bila tu neka alinea, da bodo prihajali prihodki v višini 8 milijard na področju starih neplačanih davkov. Zato smo se najprej odločili za varčevalne ukrepe takoj kar bi bilo. Smo pa začeli odpirati vprašanje, kaj je s to alineo, ki je bila predvidena v 8 milijardah tolarjev. 8 milijard tolarjev je bilo predvideno, da bo starih davkov plačanih, realizacija do sredi leta je bila samo 250 milijonov, torej ena mala in zelo majhna proporcija vsega tega in dejansko smo morali potem tudi naprej izvajati še dodatne varčevalne ukrepe. Torej, ne bi rad, jaz razumem politično obdobje, je lepo obešati takšne ali pa drugačne stvari, ampak kar se pa tiče izvrševanja proračuna v letu 2000, je pa vlada do sredi leta zapravila in že kompromitirala tako, da ni bilo praktično nobene fleksibilnosti nad 80% vsega, kar je bilo na razpolago. Torej, spoštovani kolega Grošelj, ste se oglasili na napačen naslov. Vprašajte bivšega ministra Gasparija, vprašajte doktorja Drnovška, kaj se je takrat dogajalo v prvih šestih mesecih leta 2000. Napačen naslov, škoda, hvala.
Dobro. Zdaj to ni 49. člen, mimogrede. Hvala za pojasnila. Gospod Jerovšek ima besedo, po vrsti. Prosim? Replika na repliko je prava redkost. Izvolite no, pa dajte, da vidimo, kakšna bo ta replika.
Pa prej še Vizjak, se je prijavil.
Ne, Vizjak pa ne more imeti replike. O tem jaz odločam.
Gospod Bajuk, moram vas nekoliko popraviti. V proračunu za leto 2002 je bilo zagotovljenih 838 milijonov. S tem, da bi bilo potrebno zagotoviti za zasavsko regijo 600 milijonov sredstev. 15. septembra 2000 smo tri ure in pol čakali pred kabinetom vašega ministra gospoda doktor Zagožna, ki je seveda obljubil, da bo ta program o prestrukturiranju, ki bi moral biti izdelan v tistem dnevu, da ga zaključujejo in da bo ta pogodba ob pol osmih zvečer tudi podpisana in da bo potem predložena tudi svetu za strukturno politiko vlade. Mi so sicer čakali do tistega časa, vendar je pač povedal, da zaradi obveznosti ni uspel to podpisati in rezultat tega seveda je bil, da od teh sredstev, ki so bila v proračunu, ni bilo v letu 2000 zagotovljen niti tolar. Ravno obratno, z vašo aktivnostjo je bilo tudi doseženo, da so se sredstva, ki so bila najprej načrtovana v višini 8 milijard 316 za razvoj, bi rekel te regije, v petih letih znižana na 4 milijarde 900 in zaradi teh posledic se tudi ta obveznost ne bo izvršila v petih letih, ampak se s spremembo zakona podaljša na 7 let. To so točne informacije in podatki. Hvala.
Sedaj, dve možnosti imamo. Da se držimo poslovnika in gremo naprej po vrsti ali pa naredimo še eno izjemo, glede na to, da je gospod Grošelj uporabil pač 49. člen za nekoliko širšo razpravo, če smem tako povedati, in seveda sedaj moramo dati nekdanjemu predsedniku vlade besedo, ker ne gre drugače.
Zelo na kratko, bom zelo hvaležen. Spoštovani gospod kolega Grošelj, škoda, da ste omenili samo, koliko ste čakali 15. septembra, tri ure, koliko ste pa čakali, kje se pa trkali in na katera vrata ste pa trkali v prvih 7 mesecih leta 2000? Hvala lepa
Sedaj pa res zaključimo to zadevo. Besedo ima gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani, oba amandmaja k 49. členu, ki se nanašata na olajšave za investiranje, bom seveda podprl. Včeraj je v državnem svetu potekal simpozij, ki se je imenoval Kako do večje dodane vrednosti v slovenskih podjetjih ali nekako tako in tam so renomirani predstavniki v glavnem iz razvojno-raziskovalne dejavnosti opozorili ravno na to, da vlada v sedanjem zakonu destimulativno deluje, ne priznava večjih davčnih olajšav za razvojno-raziskovalno dejavnost, in to predvsem v srednjih podjetjih. Prav tako destimulativno vlada deluje na področju enakomernega regionalnega razvoja. Ne da si povedati, ker podpira centralizacijo, da bi bil to instrument gospodarskega razvoja, da bi s tako fiskalno politiko lahko prispevala k bolj enakomernemu regionalnemu razvoju. Včeraj so na tem simpoziju so predstavniki srednjih podjetij seveda povedali, da vlada stimulira samo velik kapital, in dejstvo je, da ta slovenska vlada, vladajoča hierarhija, zaščiti samo velik kapital tudi s prekritimi rešitvami v tem zakonu. Njihove kapitalske dobičke boste ščitili na vse možne načine in to se dogaja in se dela to ščitenje prek lovk Foruma 21, ki dejansko v tej državi že vlada, o čemer priča včerajšnje glasovanje v tem državnem zboru. Srednja, mala podjetja pa so deležne kazni, destimulacij itd. In glejte, vlada je zavrnila oba moja amandmaja oziroma vse moje amandmaje, češ da je že poskrbela, da deluje na podlagi smernic, kodeksa in ne vem česa. Poslušajte, kako naj verjamemo slovenski vladi in temu delu vladajoče koalicije na podlagi včerajšnjih volitev tukaj v državnem zboru. Kako naj verjamemo? Govorijo predsedniku državnega zbora in mu gledajo v oči, da bodo, recimo, podprli njegove kandidate. Zagotavljajo tukaj pet minut pred glasovanjem in kljub temu da so bili na odboru mandatnem opozorjeni, da delajo vseskozi s figo v žepu, da so netransparentni, nepošteni, storijo prav to in v bistvu približujejo to državo k avtoritarnemu režimu beloruskega tipa, katerega vzornik oziroma predsednik se je pač tukaj sestajal po Sloveniji, očitno je delil nauke, kako naj to počnejo. Prisiliti predsednika države k odstopu. Očitno! In takšni vladi in takšni večini naj verjamemo, da bo kaj naredila za slovensko gospodarstvo, za malega podjetnika, za srednjega podjetnika? Tu v tej vladi, v tej večini vlada nestrpnost do povprečnega človeka, do povprečnega podjetnika. Ko očitate - dobesedno vlada ksenofobija do teh ljudi. In ni slučajno, ni slučajno, da sem po glasovanju tukaj omenil: "Ali ste zopet držali figo v žepu?" Celo za Engelmana, za katerega smo mi sicer iz načelnih razlogov rekli, kaj nas moti, je nek predstavnik te vladne večine rekel: "Ne žaluj za Židom." Baje, da je židovske narodnosti. Takšno ksenofobijo tukaj kazati, jaz [[...]] [[Glasovi iz dvorane.]] [[...]]Ja, oprostite, to je bilo rečeno [[...]]
[[...]]se strinjam. Gospod Jerovšek, 49. člen je predmet razprave in prosim, da [[...]]
[[...]]ja, jaz govorim ravno o tem [[...]]
[[...]]in prosim, da omejimo razpravo na tisti del, ki je predmet razprave.
Oprostite. Govorim o tem, da ne morem verjeti argumentom vlade, ko zavračajo te amandmaje. To, kar se tukaj dogaja - rušite vse, kar bi lahko stimuliralo nek razvoj v tej državi. In zaradi tega prosim, se zamislite, kaj počnete. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Diaci.
Hvala za besedo. Vseskozi sem mislil, da smo pri točki davek od dohodka pravnih oseb, vendar je očitno zadeva malce drugačna. Vendar vseeno, poskušal bom govoriti o 49. členu, prvem in drugem amandmaju k temu členu, in sicer, meni se zdi smotrn amandma Slovenske ljudske stranke, ki naj bi 10 investiranega zneska v opremo za raziskave in razvoj nadomestil z 20%, hkrati pa mislim, da je tudi morda ta številka celo premalo. Gre namreč za zmanjšanje davčne osnove za investiranje v opremo za raziskave in razvoj. Če pogledamo primer Finske in Irske - na to se bo tudi nanašalo nenazadnje moje vprašanje vladi -, vemo, da sta ti dve državi svoj razvoj temelji na teh R&R dejavnostih. Zato me zanima, kakšne olajšave so v teh dveh državah predvidene za investiranje zneska v opremo za raziskave in razvoj.Poznam primer, na primer Norveške, ki sicer ni članica Evropske unije, vendar so tam raziskovalno-razvojne dejavnosti tudi s tem instrumentom davčnih olajšav močno zastopane v njihovi zakonodaji. Zato bi še enkrat ponovil, če mi lahko poveste, kako je to na Finskem in na Irskem. Ta amandma bom podprl. Kar se pa tiče drugega amandmaja: deloma drži, da bi bilo treba to materijo vnesti v zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, vendar ta zakon, tudi vemo sami, kakšne rezultate je do sedaj prinesel. In zato ne vidim razloga, da ne bi z davčnimi instrumenti poskušali to na nek način spremeniti, kajti dvomim v uspeh zakona o skladnem regionalnem razvoju in zavrnitev tega amandmaja konkretno, po mojem, pomeni še dodatno pasivno strukturno politiko, kise že tako ali tako dogaja v naši državi, rezultati pa so vidni tudi iz številk in zaostajanja določenih nerazvitih področij. Konkretno, tržna niša naše države je med drugim tudi turizem, po mojem mnenju, in sprejetje tega amandmaja bi lahko na nerazvitihobmočjih močno vplivalo tudi na razvoj te dejavnosti. Želel bi, prosim, odgovor od vlade, predvsem zakaj nasprotuje amandmaju k 1. členu, in primerjavo s finskim in irskim modelom teh olajšav. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vizjak. Potem imam na mojem seznamu še gospoda Drobniča, gospoda Tanka in gospoda Pohoreca. Prosim, gospod Vizjak.
Hvala lepa za besedo. Poglejte, zmotno je mišljenje, da se tudi v Slovenski demokratski stranki ne zavedamo neučinkovitosti nekaterih davčnih olajšav doslej. Se popolnoma strinjam, da so davčne olajšave v nepremičnine, v zidovje, ki ni služilo nekemu gospodarskemu razvoju v Sloveniji, niso prinesle učinkov oziroma so prinesle negativne učinke. Zato tudi na nek način akceptiram pristop vlade in ministrstva za finance, da je pri tem pristopu bolj restrektivno in je prirezal te davčne olajšave in jih pravzaprav ukinil. Kajti po predlogu zakona o dohodku pravnih oseb ni več davčnih olajšav za kakšnokoli vlaganje kjerkoli v nepremičnine. Jaz se morem, žal, tu navezati na spoštovanega poslanskega kolega Grošlja, ki je vseskozi - verjetno ima težave s spominom ali sedanjostjo - govoril o socialdemokratski stranki. Mi smo Slovenska demokratska stranka, že kar nekaj časa. Trikrat je omenil "Socialdemokratska stranka", verjetno je mislil na svojo stranko, Združeno listo socialnih demokratov, ki je edina socialdemokratska stranka danes tu v tem parlamentu. In ne morem tudi ne soglašati s tem, da je selektivni pristop pri davčnih olajšava, kot ga predlagamo, celo poseg v nedovoljene državne pomoči; saj selektivni pristop uvaja vlada in ministrstvo v tem pristopu, saj imamo selektivni pristop glede aktivne politike zaposlovanja, uvajamo neenakost glede na kategorijo ljudi. Kajti iskalci prve zaposlitve oziroma tisti, ki so na zavodu za zaposlovanje dlje kot eno leto, invalidi in tako naprej so deležni posebnih davčnih olajšav, kar je prav in kar podpiramo. In ne mi govoriti, da en drug instrument selektivnega pristopa je pa v nasprotju z načeli - ni. Res pa je, da je morebiti nekoliko nenavaden, kajti tudi pozicija in slovenski regionalni razvoj je nekoliko nenavaden. Kajti, kljub nekemu načelnemu zavzemanju vlade za enakomernejši razvoj po Sloveniji je obrodil prav nasprotne rezultate: razlike v Sloveniji glede razvitosti se večajo. In davčna politika je lahko zelo učinkovit instrument za zmanjševanje teh razlik. Kajti, že na samem začetku se izkaže, kajti nekdo, ko investira v novo podjetje -tu smo šli na kar nekaj če-jev: če gre za novo podjetje, če gre za gospodarsko perspektivne panoge, če gre še za določeno obdobje in če gre za območje, ki je podpovprečno razvito. To se pravi, veliko če-jev, zelo ciljan ukrep. In po moji oceni ne predstavlja nedovoljenih posegov države v smislu shem državnih pomoči. Zato bi, nenazadnje, si ne dali kar tako zamahniti z roko in reči: češ, ta zadeva je nek tujek v evropskemu sistemu obdavčitev, je neprimerna, brez da bi kdor kakršnokoli analizo na tem področju naredil. Mislim, da jo velja uveljaviti, da jo velja [[...]]In ni diskriminatorna, še to moram povedati, saj ne diskriminira nikogar, vsi imajo enake pogoje na istem območju in v enakih okvirjih. Vsi, ni diskriminatoren, velja za vse pod enakimi pogoji. Verjetno goji tako stališče spoštovani poslanski kolega iz neke zgodovine, ki ga peče in boli. Nenazadnje se mu pa čudim, saj Zasavje sodi v manj razvite regije in ta ukrep bi prav v Zasavju, kakor tudi v Posavju, vsepovsod omogočil prihod nekega novega, svežega, zdravega kapitala, najsi bo domač ali pa tuj.
To bo replika, gospod Grošelj, kajne?
Spoštovanega gospoda Vizjaka bi samo popravil. Moja razprava se je nanašala del tudi na leto 2000. Takrat je bila Socialdemokratska stranka Slovenije, vem pa, da je zdaj Slovenska demokratska stranka. Če se bo iz magnetograma ugotovilo, da sem to napačno uporabil tudi po tistem času oziroma glede na vaše novo ime, se seveda opravičujem in bom predlagal tudi popravek magnetograma.
Hvala. Gospod Drobnič.
Ta amandma v celoti podpiram - zakaj. Zato, ker je to konkreten prispevek k uresničevanju podpornega okolja za podjetništvo in skladnega regionalnega razvoja. V tistem zakonu o podpornem okolju za podjetništvo so v glavnem samo načela, nobenega instrumenta, kako bi to izpeljali. Ko smo se pogovarjali v zvezi s tem zakonom, da je premalo konkreten, smo dali ravno te pripombe, da bi morali biti instrumenti vgrajeni v druge zakone. In evo, konkretno je sedaj ravno tak instrument - gospod Grošelj, ki ste prej navedli, da ne boste podprli, ki cilja, ki usmerja, ki je operacionalizacija podpornega okolja za depresivne regije, za skladen regionalni razvoj in še nekaj predpostavlja, da ima vlada, ta država tudi neke vrste gospodarsko strategijo. Ne vem, ali jo ima ali ne, ali tava sem in tja, ampak na osnovi tega bi se dalo tudi to izvesti. Torej, olajšave. To je primeren instrument in mislim, da je tudi skladen z evropskimi standardi. Ko ste prej omenjali državno pomoč, da takrat ni bilo primernega navdušenja, vam lahko povem, da je takšen sistem posrednih pomoči, nedirektnih pomoči, mnogo bolj učinkovit. Imeli smo primere direktnih pomoči v TAM in kakšne cilje so dosegli - nič se ni zgodilo, oziroma denar je šlo za poplačilo upnikov ali pa je pristal na nekaterih računih v Avstriji, tisto, kar je državni zbor zagotovil skozi direktno pomoč. Skratka, na ta način je mnogo ustreznejše zagotoviti skladen razvoj, ker ima tisti, ki je nosilec dejavnosti, možnost, kako bo to izvedel in je od njegove kvalitete delovanja odvisno, ali bo pomoč dosegla cilj in če se usmeri v to na pravi način, bo iz tega imel določene koristi. Skratka, to je operacionalizacija zakona o podpornem okolju za podjetništvo.
Hvala. Gospod Tanko.
Hvala za besedo in vse tudi lepo pozdravljam. Rad bi povedal, da bom oba ta dva amandmaja podprl. Prvega zato, ker daje podporo predvsem učeči družbi in je investicija v znanje in tudi v aplikacijo tega znanja potem naprej v praksi. Drugega pa zato, ker je potrebno nekaj konkretnega narediti tudi za podeželje in tu imamo sedaj v bistvu priložnost, da z davčnim zakonom posežemo na to področje in da pripravimo bistveno drugačne pogoje za razvoj podjetništva na ogroženih področjih, kot smo se tega dosedaj lotili. Dejstvo je, da imamo sprejet zakon o skladnem regionalnem razvoju, dejstvo je, da imamo tudi že več kot pet, šest let tudi sklad za spodbujanje skladnega in regionalnega razvoja, in dejstvo je, da v vsem tem času ugotavljamo, da je ta skladni regionalni razvoj čedalje bolj neskladen oziroma da se razlike med regijami povečujejo in kar je še pomembnejše, povečujejo se tudi razlike znotraj regije. Kajti krepijo se samo bogati predeli, to se pravi, tiste razvojno močne občine in razvojni centri, predvsem mestne občine, medtem ko podeželje enostavno hira. In morda bi se bilo smiselno vprašati, zakaj se te tudi znotraj regionalne razlike povečujejo in tudi nastajajo. Predvsem zaradi tega, ker smo uspešnim večjim središčem priklopili večji ali manjši del periferije, podeželja, slabih perspektivnih območij, in to območje dvignili na dokaj visoko povprečje. S tem, ko je regija dobila to visoko povprečje, je izgubila na nek način status neperspektivne regije, to se pravi, je področje izgubilo status neperspektivnega območja in s tem so se tudi sofinancerski deleži, ki naj bi jih tako področje ogroženo dobilo, bistveno znižali. In v principu je zakon o skladnem regionalnem razvoju in tudi ta, ki velja, in ta, ki ga zdaj sprejemamo, namenjen izključno temu, da se denar uvaja v posamezne regije in na ta denar enakopravno kandidirajo tako razvojno močne kot tudi razvojno šibke občine - pod enakimi pogoji. S tem, na tak način razvojnih razlik znotraj regije in s tem pa tudi ne med regijami ni možno zmanjšati in zapreti. Po drugi strani bi se bilo smiselno - po vseh teh letih izvajanja zakona o skladnem regionalnem razvoju in delovanje sklada za skladni regionalni razvoj - vprašati, zakaj se pa ljudje kljub tej tako učinkoviti politiki iz teh področij izseljujejo in migrirajo v večja urbana središča in pa tudi v centre. Skratka, očitno je, da gre v tem delu za očitno nesorazmerje. Včeraj smo tudi imeli relativno dobro priložnost, da damo tem, na podeželju določene bonitete, ugodnosti, vendar smo tako na področju spodbujanja, stimuliranja oziroma uvajanja davčnih olajšav za družine z več otroki kakor tudi pri kmetijskih subvencijah posegli izključno v tisti del ali pa največ v tisti del, ki zadeva podeželje in pa tudi skladni regionalni razvoj. Skratka, uvedli smo ali znižanje olajšav oziroma dodatne davke za tiste, ki večinsko prebivajo na podeželju, kajti kmetijske subvencije niso predmet mestnih okolij, v glavnem ne, ampak predvsem podeželjskih okolij. Ta predlog, ki ga imamo pred seboj, ki ga je predložila SDS je praktično edini konkretni predlog, s katerim bi se omogočila resnična pomoč družbam na ekonomsko šibkih območjih, in to na osnovi zelo nevtralnega kriterija, to se pravi na osnovi bruto domačega proizvoda. Skratka, zavedati se moramo, da je gospodarstvo ključno, da na posameznih področjih prebivalstvO sploh ostane in če mi tega ne spodbudimo, ne omogočimo nastanek gospodarskih družb v takih okoljih, potem je jasno, da smo s tem podprli tudi migracijo in pa tudi nadaljnje siromašenje teh regij. Skratka, mislim, da je treba, če hočemo govoriti o skladnem regionalnem razvoju, ta amandma podpreti. Istočasno pa tudi na nek način narediti analizo tistega dela, ki se nanaša na izvajanje zakona o skladnem regionalnem razvoju, delovanju sklada in pa učinkov, ki so diametralno nasprotni od tistega, kar naj bi zakon sploh prinesel in predvidel. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Pohorec.
Hvala lepa. Ko sem pred 15-imi leti ustanovil podjetje na manj razvitem območju, je še veljal zakon o demografsko ogroženih območjih. Sem imel tri leta stimulacijo, 100% davčno olajšavo na dobiček - nič davka, četrto leto 50% in peto leto 25%, sem to lahko izkoristil za nadaljnji razvoj in podjetje še danes dela, ni več v moji lasti, pa vendar še obstoja. Ampak sem se mučil tam na nekem območju, kjer ni tržišča, ni denarja, ni kupne moči, pa moral tudi tam preživeti. Če bi ga danes šel ustanavljati, bi ga ustanovil v Ljubljani, ker sem za iste storitve tukaj enkrat več plačan, pa imam trga dovolj. In sprašujem se potem, kaj mi ta zakon pomeni, da bi šel danes v Halozah, v Slovenskih goricah ali kje še, enkrat firmo ustanavljati, podjetje ustanavljati. Nič! Poklestimo davčne odhodke, da jih bo manj, da bo bolj resna situacija, davčna stopnja je ista, olajšave razpolovimo oziroma na četrtino dajemo in smo tam. Isto me sprašujejo tujci: kaj pa vi nudite v Sloveniji? Še včeraj me je ena podjetnica iz Avstrije, kjer sva bila skupaj na konferenci - kaj pa vi nudite ugodnega, da bi kdo vložil v Sloveniji? In se čudim, da vlada ne podpira tega, čeprav vem, da so pogovori tekli, potekali. In ta zakon ni dohodnina. Dohodnina se tiče osebe, vsakega od nas. Res, da tudi SP-ja, ki to združuje s podjetniškim in svojim osebnim, pravne osebe pa gotovo ne. In mislim, da s tem zakonom samo poslabšamo položaj podjetij, pravnih oseb, ne nudimo tujcem nekaj spodbude in, ne vem, kaj bodo meni rekli kot poslancu jutri v podjetju, kamor rad pridem, kjer sem 30 let delal, da sem podprl zakon, ki poslabša položaj že tako slab položaj podjetja. Tako bom resno premislil za podporo o tema dvema amandmajema. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod, dr. Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Se oproščam, da se ponovno oglašam glede tega amandmaja, ampak dejansko gre tudi za amandmaje k temu členu, ki ga je vložila poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, o katerem pa nisem govoril. Dejansko mi ga nismo vložili in bi smo nameravali, ker smo že imeli pač podatke, da so ga oni pripravljali. Bi pa se vrnil v ključne argumente, ki sem jih tudi izpostavil, kar se tiče pravno skladnega regionalnega razvoja. Dejstvo je, da je v vseh govorih predstavnikov vladajoče koalicije in naše vlade vedno polno besedičenja o učeči se družbi, o pomembnosti znanosti, o uporabi te znanosti, da bomo ustvarili večjo konkurenčnost - ja veste, ganljivi govori. In potem - pa kaj? Ja to, kotvedno: razkorak med besedami in dejanji. Ko je govora konec, ko je besedičenja konec pa pride realnost predlogov zakonov in tukaj imamo za raziskavo in razvoj možnost, da uporabimo instrument, ki ga vsaka sodobna država ima, in to je fiskalna politika, dausmeri in dejansko poskuša okrepiti ali pa vsaj pripomore k temu, da bi se okrepile določene dejavnosti. Jaz se sprašujem, ali res mislite predstavniki vladajoče koalicije, da bodo naša podjetja več vlagala v raziskovanja in razvoj na podlagi govorov. Aliobstaja kakšna študija, da imajo govori kakšen vpliv na to? Jaz mislim, da obstaja, saj vsi vemo - nič ne vplivajo na to, govori ne pomenijo nič, samo konkretna dejanja in pripravljenost to stvar podpreti tako, kot se spodobi. Seveda, odgovor vlade bo: ja poglejte, se nam podre vse skupaj, pa ne bomo imeli zadosti sredstev in primanjkljaj bo večji, javno-finančna podoba Slovenije se bo še skazila in krivi boste pa vi. Ne, spoštovani predstavniki vladajoče koalicije, odločili ste se, politično in zavestno ste se odločili, da ne boste iskali sredstev in denarja tam, kjer je, ker ste se odločili, da jih boste še najprej ščitili - vse tajkune slovenske tranzicije! Sedaj pa sredstev ni, seveda jih ni, ampak bodo, ker prišel bo čas, ko bo tudi se na političnem prostoru v Sloveniji glasovi in pa mišljenje streznilo in bomo uvedli takšen davčni sistem, ki nam bo sploh omogočal fiskalno politiko. Gospod predsedujoči ne morem in ne smem se strinjati s tem, kar vlada dejansko počenja, da se je odpovedala fiskalni politiki v imenu ščitenja tistih, ki bi lahko veliko več pripomogli javnim financam prek prihodkov kot na primer kapitalski dobički. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Diaci. Lahko zdaj vidimo, če bo še kdo razpravljal pri 49. členu? Gospod Diaci. Še kdo? Izvolite, gospod Diaci.
Hvala za besedo. Jaz bi postavil še eno kratko vprašanje, in sicer: ali ima ministrstvo za finance kakršnekoli analize oziroma ocene, kako bo vplivala uveljavitev tega zakona na neposredne tuje investicije oziroma konkretno na tako imenovane "greenfield investicije"? Hvala.
Dobro. Še kdo? Potem zaključujem razpravo o 49. členu in amandmajih. Prehajamo na 52. člen. V razpravo dajem 52. člen in amandma poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije. Odpiram razpravo. Kdo želi besedo? Gospod Drobnič, gospod Cukjati, gospod Bajuk. Izvolite, gospod Drobnič.
V okviru 52. člena se seveda govori tudi o teh stopnjah olajšav. Resda amandma govori samo, ta naš, ki smo ga napisali v zvezi z verskimi skupnostmi, kako lahko uveljavljajo davčne osnove. Torej, za 52. člen ni bilo potrebne pripravljenosti, da bi se povečal obseg te olajšave 0,2%, 0,3%, to je malo. S ciljem, da bi razvili resnično civilno družbo, da bi razvili fundacije za njihovo dostojno delovanje je premalo in če to povežemo, ta 52. člen, o katerem teče razprava o amandmajih, potem vemo, da gre stvar navzdol. Pri zakonu o dohodnini se za 50% zmanjšuje limit, tukaj se ga postavlja na neko simboliko. Torej gre v smeri, da v Sloveniji ne želimo imeti tako imenovanega tretjega sektorja, pomeni kvaliteto družbe. Očitno se država razvija v korporativno državo, na vrhu politična elita, ki ji zvesto služijo zbornice z obveznim članstvom, ki so podrejene politični eliti. Geneza je pa ravno v tem, ravno, kako zagotoviti neodvisne finančne vire, zadosti finančnih virov, da ta civilna družba lahko zaživi. To je vprašanje. Vlada potem odgovarja, saj smo povečali dotacije za to civilno družbo od treh milijard na 12 milijard. Tisti, ki daje denar, tisti je tudi gospodar. Tako je tudi s civilno družbo.Če ji ne daste možnost neodvisnega vira, torej, da jo dajajo državljani kot fizične osebe po zakonu o dohodnini ali po tem zakonu pač pravne osebe, potem tega nimate. Se zagotovo ne strinjam s finančnim ministrom, ki pravi, da so te posebne olajšave popolnoma nefunkcionalne - ko sem ga včeraj poslušal - in bi bilo boljše, če bi jih ukinili. Seveda, na koncu koncev se sprašujem, zakaj jih ni ukinil, če jih tako zagovarja, da so neproduktivne, da so moteče, motijo ta njegov čist sistem, zakaj jih ni likvidiral, zakaj jih zmanjšuje. Ali zaradi politike, ker se mu zdi preveč trdo, da bi odrezal vse možnosti financiranje za dobrodelne, humanitarne in ne vem še kakšne družbe? Ali je to potem, tako kot je kolega Pucko včeraj rekel, ja, če bi pa mi imeli politični motiv, bi pa to ravnali povsem drugače. Torej, implikacija tega, če bi bilo pravo obdobje, potem bi mi tako ravnali, tako politično, nesmiselno, neracionalno, ampak zgolj zato, da bi pritegnili ljudi, da padejo na prvo vabo. To je princip dvoličnosti. In s tem se nadaljuje politizacija slovenskega prostorskega, gospodarskega, kulturnega, civilnega, humanitarnega, da še ostalim ne naštevam, tudi šolstvo. To, da ko smo šli analizirati problematiko, kdo je vse ravnatelj, zgolj zato, da vidimo, kakšen močan politični vpliv ima ta oziroma kakšen vpliv ima ta politična elita na imenovanje ravnateljev, na svete, ravno zaradi tega, da ugotovimo stopnjo avtonomnosti, smo šli to delati. In strašljivi podatki, ravno ta dvoličnost. Minister za šolstvo in ostali ministri si prizadevajo za to - ne prizadevajo, govorijo o depolitizaciji, deideologizaciji, nevmešavanju države v to. Ko pa greš analizirati, pa voz teče ravno v tisto smer. To je ta princip dvoličnosti. In isto razglašanje: zagotavljanje neodvisnega prostora, avtonomija univerze, avtonomija civilne družbe, te najmočnejše, in tukaj jih zmanjšujete, jih zmanjšujete ravno skozi 52. člen - možnost neodvisnih virov. To je treba povedati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Cukjati.
Zopet smo tudi pri tem členu pri olajšavah, pa bi se vendar vrnil na primer Trbovlje, kjer zagotovo boste priznali, da rešitev problema Zasavja ni v tem, da se bi vozilo s tovornjaki finance oziroma denar v Zasavje. Problem je oziroma rešitev, pot do rešitve je pripeljati investicijo, pripeljati delovna mesta, pripeljati proizvodnjo. Vsekakor ne na tak način, kot so nekateri želeli s subvencijami. Če pa pogledamo, kako pripeljati investicijo, se pa vprašamo, da kdor bo želel v tem kraju ali pa tukaj v osrednji Sloveniji investirati oziroma postaviti nek obrat, neko tovarno ali proizvodnjo, potem zagotovo bo lociral to zadevo na križišče poslovnih in finančnih poti, to pa je Ljubljana. Innamesto v Trbovlje bo postavil v Ljubljana-Polje svojo tovarno in investiral. Saj, Trboveljčani bodo lahko hodili v službo sem v Ljubljano, saj hodijo, ampak Trbovlje ugaša in bo še naprej ugašalo ob taki politiki in bo postalo prej ali slej spalno naselje. Amandma, ki smo ga predlagali pri prejšnjem členu, je pa prav to, odpira možnost, da bi država kdaj kasneje lahko vzpostavila olajšave oziroma stimulirala investicijo tudi v manj razvite kraje. V tem 2. členu, sedanjem 52. členu, pa govorimo o olajšavahza humanitarne, dobrodelne, znanstvene, vzgojno-izobraževalne itd. in podobne namene. Pred leti, vem, se dobro spomnim neke revne družine, ki je pogorela do tal, trije otroci, oba brezposelna in potem smo zbirali denar za novo hišo. Prišel sem k nekemu mizarju, ki je rekel: "Ja, nič več, sto tisoč bom dal." Kako pa vendarle? "Ja, jaz bi dal takoj milijon, ampak če dam milijon, bom moral od tega milijona 250 tisoč dati državi." Kajti davčna olajšava za humanitarne namene je samo 0,3%. 0,3%! Sto tisoč sem žedal društvu invalidov. 100 tisoč. To je najnižja olajšava v Evropi za dobrodelne in humanitarne zadeve. In vse več bo revščine v Sloveniji in vse več bo potrebe, da vendar se zbirajo sredstva tudi v te namene. Ampak očitno ta država ne želi v ničemer preusmeriti vsaj del kapitala v humanitarne, dobrodelne, znanstvene, izobraževalne itd. namene. Ne želi, noče. To seveda se mi pa zdi zelo slab pristop k urejanju socialnih razmer, k ustvarjanju nekega vzdušja solidarnosti in neke kulture sobivanja in pomoči. Samo z dekreti, samo z zakoni se ne da vzpostaviti socialne države. Ne da! Če ne negujemo neke prostovoljne dobrodelne dejavnosti, nekega razpoloženja, dati tudi nekaj od sebe drugim, ne prodati, ne gledati vse skozi očala dobička, ampak kratko malo dati. Ampak vendar tega, ko človek nekaj da, država ne more in ne sme obdavčiti. In če bi šli, če bi vrednotili ta odnos do države, do soljudi, do pravzaprav izgradnje neke humane družbe, če bi upoštevali to, potem ne bi vztrajali pri 0,3%, ampak bi dali najmanj3%. To se pravi, da do 3% davčne osnove, če se podari v dobrodelne, humanitarne itn., vzgojno-izobraževalne, športne, kulturne itn., dejavnosti, bi se oprostilo davka. In zopet moram ugotoviti, da ta država ne zna izkoristiti mehanizma olajšav, za tiste namene, za katere vemo, da je potrebno. Morda je res bilo preveč olajšav pri gradnji in investicijah v zidove, morda. In tukaj, verjetno, je bilo dobro, da je država pristopila k restrikcijam. Vendar vsi amandmaji, ki sedaj govorijo, govorijo o problemu, dadržava nima posluha, ne čuti teh oziroma ne zna pristopiti s finesami, da pa vendar se na tak način da in se mora preusmerjati kapital tudi v neke druge stvari, v katere kapital ne bo pritekel, če tega ne bomo stimulirali. Pri humanitarnih in dobrodelnih zadevah gre pravzaprav za drobiž, kar zadeva državni proračun. Za drobiž. Tako malo sredstev bi se iz naslova te spremembe, če bi bilo namesto 0,3% 3% - tako malo sredstev bi manj priteklo v državni proračun, da ni omembe vredno. Tisti, ki bi pa to dobili,bi pa vsekakor čutili in nek drug odnos bi se vendar lahko postopoma ustvarjal v Sloveniji. Seveda pa mi tudi podpiramo amandma, ki uveljavlja oziroma ki se uvaja kot nov četrti odstavek. Ta sklop amandmajev k prejšnjemu oziroma k 49. in sedaj 52. členu je pravzaprav nek majhen popravek te napake, ki jo je zagrešila vlada pri pripravi tega zakona.
Hvala lepa. Gospod dr. Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Mislim, da je potrebno tudi obrazložiti, zakaj tudi pravzaprav gre pri tem amandmaju poleg, bi rekel, splošnih in globalnih mnenj, ki jih imamo v Novi Sloveniji in v SDS-u glede olajšav za civilno družbo in pa za ustanove, ki jih naš zakon prizna, kot da so primerni instrumenti za skupno dobro in da je to danes omejeno v predlogu zakona o dohodnini na en delček teh 2%, ki ostane, tukaj pa za eden delček 0,3%, da je to v bistvu nesprejemljivo. A vendar, rad bi se osredotočil, kar se tiče verskih skupnosti na Slovenskem. Poglejte. V Sloveniji imamo sedaj veljavni zakon, zakon o verski skupnosti v Republiki Sloveniji, ki pa v 17. členu pravi in tu ga citiram: "Verske skupnosti se vzdržujejo iz dohodkov od lastnega premoženja, iz nagrad in prispevkov vernikov za izvršene verske obrede in opravila oziroma storitve, ki jih nudijo vernikov ter iz dediščin, daril in volil. Verska skupnost samostojno razpolaga s svojimi sredstvi, pobiranje prispevkov v verske namene je dovoljeno v obrednih in drugih prostorih verskih skupnosti, zunaj teh prostorov se lahko pobirajo prispevki samo z dovoljenji pristojne upravne enote, nikomur ni dovoljeno siliti ali ovirati, da bi dajal prispevke v verske namene. Duhovniki smejo sprejemati nagrade v denarju ali v kakšni drugi obliki, ki je v navadi za verske obrede, ki jih opravljajo na željo posameznikov." To je ta 17. člen. In to je v naši zakonodaji, v našem pravnem redu, sicer urejeno na tak način in menim, da je v bistvu predlog vlade, kar se tiče obdavčenja pravnih oseb, pravilno zastavljen, ker ne obdavčuje kot 17. člen, tako tudi napoveduje in veleva, ne obdavčuje tistih prihodkov, ki prihajajo iz teh virov. Istočasno pa 17. člen pravi, da se verska skupnost vzdržuje iz dohodkov lastnega premoženja. In tukaj pa nastane problem. In pa v čem je ta problem? Problem je, da zakon, mislim, da pravilno loči ta sredstva od sredstev, ki jih pravne osebe, verske skupnosti dobijo pri aktivnostih, ki niso verske aktivnosti, torej dobičkonosne. In seveda predlaga, in to je ključna zadeva v tem zakonu, da tisto pa je obdavčeno. Kaj pa pravi naš amandma? Amandma, ki smo ga vložili, pa skuša to stvar rešiti na drugačen način, ker menimo, da v nekaterih dimenzijah, to kar vlada predlaga ni primerno. Zakaj? V sklopu z zakonom "verske skupnosti se vzdržujejo iz dohodkov lastnega premoženja", menimo in predlagamo, naj se to tudi spoštuje, v kolikor in samo v kolikor ti dobički, ki nastanejo od aktivnosti, ki niso verske narave, v kolikor se dejansko reinvestirajo v te iste aktivnosti, ne bi smelo obdavčiti. To je jedro tega zakona. In mislim, da je en predlog, ki bo dokončno uskladil tudi ta zakon z zakonom o verskih skupnosti. Ker če bi vztrajali na tem, kar vlada predlaga, potem bomo lahko omenjene situacije - obstaja neka podjetniška aktivnost, takšna ali pa drugačna določenih verskih skupnosti, ki dejansko ustvarja nek dobiček, ki se potem reinvestira bodisi v njihove aktivnosti ali vzgojne aktivnosti, tudi kulturne aktivnosti. Recimo, v moji cerkvi, ki ji jaz pripadam, rimskokatoliški cerkvi, ima tudi dolžnost, ki pa se tiče vzdrževanja kulturnih spomenikov, in to tudi opravljajo in tudi delajo, seveda tudi s pomočjo državnih sredstev. Torej, tudi gre za to, da bomo uskladili bistveni koncept, ki je vključen v do sedaj veljavnem zakonu v 17. členu zakona o verskih skupnosti, s to odločitvijo in ta amandma bo samo omejil plačevanje davka na tisti del dobičkov, ki jih resnično reinvestirajo v aktivnosti, ki so že v zakonu o verskih skupnostih priznane. Torej, predlagamo, da se to sprejme in seveda v Novi Sloveniji bomo in koalicija Slovenije bo glasovala za. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo želi razpravljati o 52. členu in amandmaju? Nihče več. Gospod Drobnič, izvolite.
Še velja nekaj poudariti, ta člen s takšno vsebino oziroma amandma pravzaprav cilja na povečanje solidarnosti v naši državi. S ciljem seveda, da se zagotovi boljši položaj teh skupnosti, da izvršujejo to poslanstvo, da imajo večji manevrski prostor, da se jim da priznanje, da se jihoprosti oziroma se jim zmanjša davčna osnova, poveča olajšava, zato da opravljajo to poslanstvo. Kaj je s to solidarnostjo v Sloveniji? V Sloveniji, to so tudi nekatere raziskave pokazale, da se ta stopnja in naklonjenost solidarnostnim težnjam in ciljem zmanjšuje. Če je bila prej, je bila instrumentalizirana oziroma podržavljena v prejšnjem sistemu, zdaj se pa zmanjšuje, absolutno. Tisto, kar država počne ni solidarnost, tisto je le distribucija. Prava solidarnost na osebnem nivoju pa je potrebna. V nasprotnem primeru postane družba mrzla, neobčutljiva in tudi nevoščljiva - to postanejo ljudje. In zato je treba spodbujati to vrsto, te individualne solidarnosti. Ta člen je namenjen ravno temu, da bi se senzibilnost njenih članov povečala za stiske ljudi, ki postajajo vse večje. Stiske ljudi so vse večje. Jaz bi tukaj repliciral kolegu Cukjatiju, da ta država, bodimo bolj natančni, ta vlada nima tega potrebnega razumevanja. Država smo vsi in nekateri imajo ali imamo več ali manj tega razumevanja. Ampak, vlada zaradi kakršnihkoli razlogov tega pač nima in je to oznanila, da je to ne zanima, predvsem minister za finance je to poudaril - ga razumem, on je zakladnik in ščiti proračun. Ampak, vlada, upam, da ni finančni minister, naj ga pa upošteva v določeni meri Torej, to je to - 52. člen - ali več solidarnosti ali manj solidarnosti.
Hvala lepa. Lahko zaključimo razpravo? Dobro. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj ob 20.30. Ja, razpravo sem zaključil, niste se prijavili k besedi. Želite odgovoriti? Prosim, dajte. Dovolite, še minuto, predstavniki vlade so se pozabili prijaviti k besedi, pa bi želeli odgovoriti na nekaj vprašanj. Prosim.
Hvala za besedo. Glede na to, da smo tukaj v predlogu dnevnega reda napisani, da si želimo na koncu nekaj minut vzeti za obrazložitev, sem pač smatrala, da me bo predsedujoči pozval. Vendar ne glede na to, bom skušala odgovoriti na nekaj vprašanj in na nekaj trditev, ki so bile v razpravi na amandmaje dane predvsem na 49. člen in na predlagane olajšave s strani vlade. Naj povem, da so bile narejene temeljite empirične analize na osnovi dejanskih podatkov davka od dobička za obdobje 1996 do 2001. Te empiričneraziskave in tudi raziskave podobne narave v drugih državah so pokazale, da investicijske olajšave nimajo vpliva na večji oziroma dodatni obseg skupnih investicij. Enako so te raziskave pokazale tudi za Slovenijo. Tukaj je bil tudi razlog, zakaj je vlada predlagala krčenje teh olajšav skozi prehodno obdobje, da pa je hkrati dodala v skladu z lizbonsko strategijo in ob zavedanju, da je v znanju tista moč vsakega gospodarstva, ki lahko poveča dodano vrednost in konkurenčnost na evropskih in svetovnih trgih, dodatno olajšavo v višini 10% opreme, namenjene za raziskave in razvoj. Naj omenim, ker je bilo postavljeno tukaj vprašanje s strani gospoda Diacija, kako to druge države urejajo. Omenjeni sta bili predvsem Finska in Irska. Naj povem, da Finska tako kot tudi ostale skandinavske države nimajo posebnih davčnih olajšav kot spodbude za R&R, vendar se poslužujejo oziroma dajejo prednost predvsem direktnim spodbudam za projekte in podjetjem za raziskave in razvoj v obliki subvencij ali pa ugodnih posojil, direktno iz proračuna. Hkrati pa je treba povedati, da je pri teh olajšavah treba skupaj gledati tudi, kakšna je splošna davčna stopnja, in ta stopnja je na Finskem 29%. Nima pa ne posebnih olajšav, ampak gre v direktne spodbude. Pri Irski pa je situacija obratna, je pa splošna davčna stopnja relativno nizka, vemo iz preteklosti, je 12,5% in prav tako nima posebnih olajšav. Mogoče je še zanimiv podatek, kako je to pri državah kandidatkah. Naj povem, da samo Madžarska nudi določene posebne olajšave za raziskave in razvoj po zadnjih razpoložljivih podatkih, nobena druga država od kandidatk oziroma pristopnic teh olajšav nima. Hkrati je treba povedati tudi, da je Slovenija in vlada s sprejetimi proračuni v zadnjih letih močno povečala izdatke tako za regionalni razvoj preko posrednih in neoposrednih izdatkov kot tudi za raziskave in razvoj. Naj omenim, da je, recimo, od leta 1999, ko je za regionalni razvoj šlo dobrih 128 milijard, v letu 2003 ta podatek že 236 milijard oziroma je ideks povečanja samo v obdobju z 2002 na 2003 - 122,5 ali 22,5% povečanje. Prav tako pa so za raziskave in razvoj izdatki povečani v letošnjem proračunu za 25,5%, in sicer s 35 na 34 milijared. Mislim, da že sami nominalni zneski in tudi odstotek povečanja kaže na to, da se vlada močno zaveda tako regionalnega razvoja kot tudi raziskave in razvoja za slovensko prihodnost. Naj pa, in bi s tem končala, da tako predlagane olajšave v 49. členu, predvsem v točki 2, pomenijo, da so v nasprotju s pravili državnih pomoči Evropske unije, hkrati pa so tudi v nasprotju s tako imenovanim "Code of condactom" ali kodeksom ravnanja na področju podjetniškega obdavčevanja. To bi pomenilo tako imenovano škodljivo davčno prakso, kar pomeni nekonkurenčnost oziroma nelojalno konkurenco teh istih davčnih zavezancev, ki se srečujejo na trgu samo zaradi takih davčnih spodbud. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaz sem sedaj razpravo seveda zaključil, ker vlada ni reagirala pri 49. členu, niti pri prejšnjih, sedaj je pa dala odgovor na vsa vprašanja, ki so se do sedaj pojavljala. Mislim, taka praksa je seveda nesprejemljiva. Prosim vlado v bodoče, da spoštuje poslovnik in se pri vsakem posameznem členu oglasi. Sedaj ni bilo razprave, kolegi, poslanci oziroma poslanke niso reagirali, ker pač ni bilo odgovorov, sedaj, ko so pa odgovori, sedaj pa imamo odprto razpravo nazaj. Jaz sem jo pa zaključil! Mislim, to je nemogoča praksa. Prosil bi vas, da ne jemljete to kot presedenčni primer. Sedaj, ker imamo še čas in ker je vlada dala šele sedaj odgovor na vse, kar je bilo do sedaj povedano, bi v bistvu morali dopustiti poslancem še, ne vem, kratko razpravo, ker imamo čas. Najprej je gospod dr. Bajuk želel besedo in potem gospod Diaci. Izjemoma.
Hvala lepa, gospod podpredsednik za to izjemo, bom zelo kratek. Samo apeliral bi na vljudnost s strani vlade in bi se osredotočil na to, kar je gospa državna sekretarka sedaj ravnokar omenila, da je vlada napravila obširne študije in da obstajajo analize glede učinkovitosti olajšav ne samo drugod po svet, marveč - ne, da so po svetu deli te analize, vem samo, da so pač utemeljili ali pa iskali podporo v analizah drugod po svetu, ampak tudi v Sloveniji od leta 1996 do 2001, če sem pravilno razumel. Ravno to je eno od naših vprašanj, stalno bilo, da vlada takšne stvar ima, potem jih pa dejansko ne da v razpolago temu državnemu zboru, ne rečem, opoziciji, celotnemu državnemu zboru. To je problem odnosa med izvršilno oblastjo in parlamentom. Ker, jaz verjamem, da so imeli razno razne diskusije s temi ustanovami, z drugimi ustanovami, znotraj koalicije, izven koalicije, na hodnikih; a vendar, edina razprava, ki je pa dokončna v parlamentarni demokraciji, je pa parlament. In tukaj je trenutek resnice, tukaj je treba priti z vsemi stvarmi na dan. Še kako bi želel in bi vlado vljudno prosil, da bi nam posredovala vse te analize, o katerih je gospa državna sekretarka v imenu vlade tudi govorila. Kar se tiče drugih stališč, pa sem obljubil, da bom priden, da ne bom to izjemo uporabljal. Je pa, se strinjam z vami, gospod predsedujoči, to je silno nenavadno, ker mora obstajati nek dialog - čemu ga pa imamo, če ne, je pa res to samo nek "cirkus", kjer se stvari govorijo, odgovorov ni, dialoga pa praktično ni. Prepričan sem, da tisti, ki so poslovnik tako napisali, niso imeli v mislih takšne situacije, kot se je danes pojavila. Hvala.
Pričakovalbi , da vlada pozna poslovnik. Gospod Diaci.
Hvala, za besedo. Najprej se vam zahvaljujem za odgovor, ki pa je bil po moje malce pomanjkljiv, in sicer Irska ima davčno stopnjo 12,5%, kar je relativno nizko, seveda ima posebne stopnje za določene dejavnosti oziroma družbe 25 in 20%. To je vir Poročevalec državnega zbora Potem, kar se tiče samih olajšav, recimo, gledal sem primer Avstrije. Avstrija ima olajšavo za izobraževanje zaposlenih v višini 20% določenih stroškov, direktno povezanih z izobraževanjem. Potem olajšav za stroške, ki so nastali zaradi razvoja ali izboljšav invencijo, ki so koristne za avstrijsko gospodarsko, koristnost oceni ministrstvo za ekonomske zadeve, maksimalna olajšava je 25% stroškov za invencijo, dodatno pa še 35% dela stroškov, ki presega zadnje triletno povprečje takšnih stroškov. Tako mislim, da je to relativno primerljiva zadeva, ne direktno, ampak vsaj indirektno, pa nedvomno. Zato predlagam, da bi ta amandma še enkrat posebej podprli. In pa nisem dobil še odgovora na drugo vprašanje. Če ga lahko ponovim; vprašal sem, ali ima ministrstvo za finance kakršnekoli analize oziroma ocene uveljavitve zakona od dohodka pravnih oseb na neposredne tuje investicije, konkretno na "greenfield investicije". Če mi še lahko, prosim, na to odgovorite. Hvala.
Hvala. Zdaj bi lahko vprašali vlado, če ima odgovor na to vprašanje, sicer smo razpravo že zaprli? Ni odgovora? Seveda, moram vedeti, če želite [[...]]Prosim.
Hvala za besedo. Glejte, v okviru te empirične študije, ki je obravnavala efekt teh davčnih olajšav na različne elemente od zaposlovanja, delovanja na okolju, povečevanja investicij je seveda v enem delu tudi ugotovljeno kako vplivajo te olajšave na bodisi spodbujanje prihoda novih investitorjevkot za odločanje domačih vodstev gospodarskih družbe za investicije. Ugotovljeno je v tej študiji, da je dejansko najpomembnejša odločitev za domače kot tuje investitorje stabilno, politično, makroekonomsko okolje, sposobnost infrastrukture, ne pa same davčne olajšave, niso na prvem mestu. Hvala.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj ob 20.30 uri. Prekinjam to točko dnevnega reda, nadaljujemo ob 13.10. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice in kolegi. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O VARSTVU OKOLJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Pozdravljam v naši prisotnosti mag. Janeza Kopača, ministra za okolje, prostor in energijo in mu dajem tudi besedo za uvodno obrazložitev ali pa dopolnilno obrazložitev predloga zakona.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane, spoštovani poslanci. Predlog zakona je že prestal splošno obravnavo in je bil takrat tudi dodobra predstavljen. Naj samo na kratko rečem, da so njegove bistvene novosti glede na sedanji zakon, tiste, ki jih moramo implementirati - ki jih moramo vgraditi v našo zakonodajo zaradi določb nekaj evropskih direktiv, in to moramo storiti pred 1. majem. Prva taka pomembna novost je celovita presoja vplivov na okolje, ki bodo poslej potrebni pri sprejemanju vsakega plana oziroma programa. Druga stvar je presoja vplivov na okolje, ki je potrebna pred konkretnim posegom v prostor, za nekatere vrste posegov. Tretja takšna novost je okoljevarstveno dovoljenje, ki se bo dajalo na vsakih nekaj let zavezancem po direktivi o celovitem preprečevanju in nadzorovanjuonesnaženja okolja, v žargonu se temu reče "IPPC zavezanci". In pa novo je okoljevarstveno dovoljenje, ki je potrebno za zavezance po direktivi o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi. To so pa zavezanci po tako imenovani SIVESO direktivi. Velika novost v zakonu je javnost okoljskih podatkov in sodelovanje javnosti v postopkih odločanja na področju varstva okolja, kjer implementiramo aarhuško konvencijo o dostopu javnosti do informacij, pomembnih za varstvo okolja. Velika novost je režim trgovanja z emisijskimi pravicami za emisije toplogrednih plinov, ki pomeni implementacijo ustrezne direktive. Sicer pa namenjena je izvajanju kjotskega protokola, za katerega se je Evropska unija odločila, da ga bo izvajala na svojem teritoriju sama, četudi še ni veljaven, ker nima zadostnega števila ratifikacij. V zakonu je potem še vrsta drugih popravkov, ki so se pokazali kot potrebni pri izvajanju dosedanjega zakona, sicer pa večina podzakonskih aktov ostaja v veljavi, tudi na podlagi tega zakona, ker se nekatere določbe v tem zakonu prav nič ne spreminjajo glede na sedanje. Naj poudarim, da smo v preteklih desetih letih, odkar velja sedanji zakon o varstvu okolja, na njegovi podlagi sprejeli več kot 200 izvršilnih predpisov, s katerimi smo v Sloveniji pravno uredili problematiko onesnaževanja okolja in s pomočjo teh podzakonskih aktov tudi v večji meri prenesli pravni red Evropske unije v naš pravni red. Sprejeli smo nacionalni program varstva okolja, več deset operativnih programovvarstva okolja na različnih področjih, in izdelali tri poročila o stanju okolja. Že nekaj let v Sloveniji teče postopek presoje vpliva na okolje za nekatere posege, s katerimi je bilo doseženo s stališča okolja njihovo bolj sprejemljivo umeščanje v prostor. Kakovost naših voda se na podlagi teh podzakonskih aktov, ki so vzpostavili ta pravni red, izboljšuje. K temu bodo doprinesle čistilne naprave v večjih mestih, ki bodo zgrajene do leta 2005. Zbiranje, odvajanje in čiščenju odpadnih voda pa bo zaključenodo leta 2015 na območju cele Slovenije. Zmanjšale so se emisije žveplovega dioksida, za okoli 90% se je zmanjšala poraba snovi, ki povzročajo tanjšanje ozonskega plašča, prepovedali smo osvinčen bencin in dosegli še vrsto drugih ukrepov. Pri posameznih amandmajih se bom oglasil še v razpravi, zaenkrat pa vas seveda samo prosim in pozivam, da predlog zakona podprete. Hvala.
Hvala, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval tudi naš matični odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo in predsednik odbora, kolega Banko Janc, bo predstavil poročilo odbora. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, predstavniki vlade, gospod minister, poslanke in poslanci! Odbor za infrastrukturo in okolje je na 53. seji dne 4.3.2004 ter na seji 9.3. opravil drugo obravnavo predloga zakona o varstvu okolja, ki je ga v državnem zboru Republike Slovenije v redni zakonodajni postopek predložila vlada. Na zahtevo skupine poslancev je državni zbor Republike Slovenijena 33. seji dne 29.1. o predlogu zakona opravil splošno razpravo in sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Na sejo odbora so poleg predstavnika predlagatelja zakona iz zakonodajno-pravne službe državnega zbora sodelovali tudipredstavniki državnega sveta Republike Slovenije, sveta za varstvo okolja Republike Slovenije, gospodarske zbornice Slovenije, obrtne zbornice Slovenije, komunalne zbornice Slovenije, zavoda za zdravstveno varstvo Ljubljana in pravno-informacijskega centra nevladnih organizacij. Predloženemu zakonu je podala pisno mnenje zakonodajno pravna služba državnega zbora in komisije državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Odbor pa je sprejel še pripombe in predloge amandmajev sveta za varstvo okolja Republike Slovenije, zveze ekoloških gibanj Slovenije, pravno-informacijskega centra nevladnih organizacij, zavoda za zdravstveno varstvo Ljubljana, obrtne zbornice Slovenije. Odbor za infrastrukturo in okolje je v skladu s 126. in 131. členom poslovnika državnega zbora opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih, pri tem pa je sprejel tudi svoje amandmaje. Amandmaje k temu dokumentu so vložili poslanci Jože Avšič, Richard Beuermann, Alojz Sok, poslanska skupina Stranka mladih Slovenije, poslanca Alojz Sok in Jože Tanko, poslanci Richard Beuermann, Silva Črnugelj, Ivan Božič in Franc Lenko in v sklopu tega dokumenta so bili sprejeti amandmaji k 11. členu poslanca Richarda Beuermanna, poslanca Jožefa Avšiča k vrsto členom, poslanske skupine Stranke mladih, poslancev Alojza Soka in Jožeta Tanka ter štirih poslancev Beuermanna, Črnugljeve, Ivana Božiča in Franca Lenka. Poleg tega pa je bilo sprejetih še 71 amandmajev, ki jih je pripravil odbor in torej skupajs približno 80-imi amandmaji, ki so jih predlagali poslanske skupine in posamezni poslanci, je odbor pripravil, dopolnil predlog zakonu o varstvu okolja za drugo obravnavo za državni zbor. Odbor predlaga državnemu zboru, da predlog zakona v predlagani obliki in s predlaganimi amandmaji, o katerih se bo danes državni zbor še opredeljeval, tudi sprejme. Hvala.
Hvala, predsedniku odbora. Na 33. seji je zbor opravil prvo obravnavo predloga zakona, zato danes ni predstavitev stališč poslanskih skupin in bomo prešli na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na osnovi pregleda amandmajev z dne 23.3.2004. Preden bi začeli obravnavo, vas želim opozoriti na spremenjeno vsebino amandmaja k 161.a členu in bi prosil, da si to gradivo vzamete pri razpravi tega člena. 186. in 187. člen imata prav tako spremenjeno vsebino amandmajev. Prehajamo k členu in amandmaju k 3. členu. Amandma je vložila poslanska skupina Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke. Kdo želi besedo, o tem amandmaju? Kolega Alojz Sok.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Najprej bi rad vprašal, če je v skladu s poslovnikom možno spreminjati oziroma dodatno vlagati amandmaje štirih poslanskih skupin, med tem ko je rok za vložitev amandmajev seveda potekel. To je eno in prosim, če mi lahko potem tudi odgovorite. Drugo. Kar se tiče amandmaja, ki smo ga vložili v koaliciji Slovenija, v bistvu že na samem matičnem odboru za infrastrukturo in tam ni dobil zadostne podpore in smo ga potem seveda ponovili še enkrat - bistvo pa je, da v oddelku 5/4 3. člena, ki razjasnjuje pojme, uporabljene v tem zakonu, poleg ravnanja z odpadki, kot so zbiranje, prevažanje, predelava in odstranjevanje, zapišemo tudi razvrščanje odpadkov. V bistvu gre pri odpadkih za dva velika problema na področju Slovenije: eden od teh je odstrajevanje prek sežiganja, kar se planira tudi v skladu z našim energetskim programom, ki ga bomo pozneje sprejemali. Vendarkot vemo, so tukaj velika nasprotovanja, ne samo v Sloveniji, ampak se z podobnim problemom srečujejo bolj ali manj v celotni Evropski uniji. Gre namreč za to, da pri sežiganju nastajajo določeni protiučinki, kot je dioksin in da se pač ljudje, zavedujoč tega, hočejo na nek način temu izogniti in nasprotujejo gradnji nekih velikih centralnih sežigalnic. Drug problem pa je seveda problem učinkovitega ločevanja zbranih odpadkov in pa njihovega usmerjanja nazaj v reciklažo. Torej, to bosta dve veliki nalogi, ki bosta vsekakor potrebni v prihodnjem na področju Republike Slovenije uresničiti. Stanje, kar se tiče zbiranja odpadkov, ni zadovoljivo rešeno, kot sem nekako v predstavitvi razumel gospoda ministra. Je že res, da se na tem področju stvari premikajo, vendar še zdaleč od tistega, kot bi se morale oziroma glede na situacijo in na problematiko, ki je na tem področju prisotna. Predlagam, da ta amandma, ki v pojmovno razlago vnaša, da je ravnanje z odpadki tudi razvrščanje odpadkov, da ta amandma sprejmete. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Sok. Na vaše vprašanje bom odgovoril na osnovi dosedanje prakse, da so poleg umika do obravnave na sami seji pač bile dopustne tudi spremembe vsebine amandmajev. Ne gre pa za nov amandma ali pa dodatno vložen amandma, ampak gre samo za delno spremembo že podane vsebine. Tako bom pač upošteval dosedanjo prakso. Kdo želi besedo k 3. členu in amandmaju k 3. členu? Minister, prosim.
Samo na kratko, hvala lepa. To, kar govori gospod Sok izhaja iz nepoznavanja pojma zbiranje ali po angleško "collecting" je izraz, ki tako v slovenščini kot v angleščini vsebuje v slovenščini razvrščanje, v angleščini pa "sorting". "Razvrščanje", kot o njem govori gospod Sok, je del zbiranja in je že zajeto z besedo "zbiranje". Medtem ko "razvrščanje" je pa beseda, ki se v našem pravnem redu v zakonu o varstvu okolja uporablja kot "klasifikacija", torej razvrščanje odpadkov v različne skupine: nevarni, komunalni in tako naprej. Tako bi v primeru sprejetja takšnega amandmaja prišlo do ponovne zmede in seveda ga ne podpiramo.
Hvala. Ali želi še kdo besedo k 3. členu in amandmaju? Gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo in lep pozdrav. Poglejte, jaz mislim, če smo že zapisali "zbiranje", potem verjetno pomeni to tudi prevažanje in deponiranje na ustrezna mesta, če tako kolektivistično si razlagamo ta izraz. Iz sosledja, iz terminologije bi bilo treba tudi to stvar dopolniti. Razvrščanje, to pomeni v bistvu, po domače sortiranje odpadkov. In, če hočemo to dikcijo tako slediti, potem je to nujno, da se to tudi notri napiše. Sicer pa lahko pod zbiranje integralno razumemo popolnoma vse od A do Ž, od kante do sežigalnice. Ni treba nobenih drugih vmesnih faz napisati. Iz razlogov, ki so tukaj navedeni, našteti, iz tistega naštevanja, potem je smiselno tudi to besedico, ki je v procesu zbiranja odpadkov in predelave odpadkov in prevoza odpadkov zelo pomembno, da tudi napišemo. Na koncu imamo tudi predelovalno industrijo oziroma reciklažno industrijo, ki se s temi stvarmi tudi ukvarja. In predlagam, da ta predlog tudi podprete.
Hvala. Ali še želi kdo besedo? Člen 3. amandma k členu 3. Če ne zaključujem razpravo o členu 3. in o amandmaju. Prehajam na člen 7. in vložen en amandma poslanske skupine DeSUS, poslanski klub LDS, poslanska skupina SLS in poslanska skupina Združene liste. Kdo želi besedo? Ne vidim želje po razpravi. Zaključujem razpravo o amandmaju k členu 7. Prehajam na člen 11, in amandma k členu 11, vložila ga je poslanska skupina Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke. Kdo želi besedo k členu 11? Kolega Alojz Sok. Prosim.
Hvala lepa. 11. člen govori o načelu subsidiarnega ukrepanja pri posledicah čezmerne obremenitve okolja. In peti odstavek 11. člena govori, da država oziroma občina pri tej subsidiarni odgovornosti ne pokriva stroškov odškodninskih zahtevkov oškodovancev zaradi posledic čezmerne obremenitve okolja. Mi mislimo, da je takšno določilo zakona pravzaprav protiustavno, kajti kdo potem naj, če ne tisti, ki je subsidiarno odgovoren za nastalo škodo, pokrije stroške, ki so zaradi tega nastali. Iz tega razloga mi predlagamo, da se peti odstavek 11. člena črta. Hvala.
Hvala. Še kdo? Minister ima besedo.
Gospod Sok je uporabil besedo "subsidiarna odgovornost". Te besede v zakonu ni in nanjo se ne morete opirati. V naš zakon smo kot nadstandard, ki ga v Evropi skorajda ne poznajo, vključili določbo o subsidiarnem ukrepanju države ali občine. Torej, če povzročitelja ne najdemo, nekdo tisto mora počistiti in nekdo mora to plačati, vstopa občina ali država. Da bo pa sedaj občina ali država nosila še odškodninsko odgovornost zaradi nekoga, ki ga ni moč izslediti, pa je seveda absolutno neprimerno, zato seveda tega amandmaja ne podpiramo.
Hvala. Še kdo, besedo k razpravi? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo po členu 11 in vloženem amandmaju. Prehajam na 13. člen in vloženem amandmaju k členu 13, poslanske skupine DeSUS, LDS, SLS in Združena lista. Kdo želi besedo? Jože Tanko, prosim.
Poglejte, javnost je eden od ključnih elementov demokracije, javnost dela in tudi javni podatki in zbirke so tudi eden od ključnih pogojev, da se lahko sploh javnost vključuje v kvalificirane razprave o posameznih zadevah. In mislim, da je pravzaprav neprimerno, da se črta to, da ima javnost pravico pridobiti brezplačne podatke. To pomeni, da se jo enostavno odreže od virov informacij, s katerimi bi lahko ukrepala in na osnovi katerih bi lahko tudi pripravila določene pobude ali pa pritiske na spremembo ali pa na boljše izvajanje posameznih aktivnosti. In še posebej se mi zdi to problematično na področju okolja, okoljevarstva, ker s tem, ko določene stvari zapiramo, jih enostavno uzurpiramo in onemogočimo,da bi javnost o tem sploh lahko kvalificirano tudi razpravljala in pa tudi odločala. Mislim, da to ni dopustno, kar predlaga vlada.
Ni predlog vlade, ampak štirih poslanskih skupin. Hvala kolega Tanko. Alojz Sok, potem pa minister.
Mislim, da je, kar se tiče obveščanja slovenske javnosti, slovenska javnost, če jo primerjamo kot državo med članicami Evropske unije, sorazmerno najmanj obveščena o dogajanju na področju varstva okolja. Upam si trditi, da je med temi državami Švedska, ki je tudi gospodarsko daleč pred nami, država, kjer institucije, ministrstva svoje državljane zelo dobro obveščajo o dogajanju v okolju. Ne vem, iz katerega razloga bi naj v bodi informacijske družbe, ko smo ustanovili tudi ministrstvo za to, da bomo naše državljane, kar se tiče informacijske izobrazbe, približali storitvam, da pa sedaj naenkrat črtati to možnost, da si lahko prek interneta državljani brezplačno pridobijo podatke, ki se objavljajo in ki so potrebni za njihovo vednost za njihovo znanje, da vedo, kaj se v okolju, v katerem živijo, dogaja. Tudi vi ste, gospod minister, povedali, da je to ena od največjih sprememb v tem zakonu, da se uvaja pravica javnosti sodelovanja v postopkih, ki se tičejo varstva okolja, planiranje in pa vsega, kar tukaj zraven spada. Torej nas preseneča takšen predlog in predloga tega amandmaja zagotovo ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister dobi besedo za pojasnilo.
Gospod Sok in gospod Tanko, vidva se zaganjata skozi odprta vrata. Ta amandma oziroma 13. člen je bil spremenjen z nekim poslanskim amandmajem, ki je bil sprejet na odboru za infrastrukturo. Drugi, tretji, četrti in peti odstavek opredeljujejo postopke, ne pa podatkov. Ta, šesti odstavek pa govori o podatkih iz prejšnjih treh odstavkov, podatki pa tam sploh niso omenjeni. Zato je to treba črtati. Dostop do podatkov pa je v tem zakonu in v zakonu o dostopu do informacij izdatno urejen in s tem ni nobenega problema. To je pa bolj ali manj redakcijski amandma.
Hvala, minister. Še kolega Sok, prosim.
To seveda ni res, kljub tej duhoviti prispodobi gospoda ministra. Torej, s črtanjem tega odstavka enostavno jemljete javnosti možnost, da si brezplačno pridobi podatke, o katerih govorita tretji in četrti odstavek. To ni korak naprej, gospod minister, to je korak nazaj, če seveda resnično mislite, da je treba slovenski javnosti, institucijam civilne družbe omogočiti najširšo informacijo. Veste, okolje ni niti moje niti vaše, okolje je last nas vseh. Ko smo bili v Bruslju na dvodnevnem seminarju v zvezi s problemi varstva okolja, je to bilo ničkolikokrat ponovljeno - da pač okolje kot takšno nima svojega glasu, ampak da smo vsi dolžni varovati to okolje, ki je eno samo in ni dano nam na razpolago, da ga uničimo, ampak da ga ohranimo našim zanamcem. To gre za zmanjševanje pripravljenosti vlade - ta predlog amandmaja ste vložili vi, te štiri poslanske skupine so samo podpisale -, da v resnici resno misli, da bi naj javnost bila najširše seznanjena, in zato jemljete to možnost brezplačnega pridobivanja podatkov.
Hvala. Še enkrat bo svoje stališče pojasnil minister.
Gospod Sok, preberite 106. člen! Tam je opredeljeno, katere informacije se posredujejo na svetovni splet, torej po domače na internet, in vse so dostopne. Tole tukaj je pa enostavno ena šlamparija, ki je nastala na podlagi poslanskega amandmaja in jo je treba z redakcijskim amandmajem popraviti. Ne glejte v tem nobene zarote.
Hvala. Jože Tanko.
Hvala za besedo. No, mislim, da si gospod minister, tako kot ponavadi, zelo preprosto interpretira vse tisto, kar v njegovem imenu predlagajo štiri poslanske skupine. Dejstvo je, da ste nam v proceduro posredovali zakon, ki je zelo slabo pripravljen. Na 190 ali 195 členov smo dobili 227 amandmajev in danes se ukvarjamo še z naslednjim paketom tistih amandmajev, in od teh jih je 27 na več kot 10% popravljenega besedila zakona vložila vladna koalicija, vaša poslanska skupina. Mislim, da je tak pristop neresen. Druga stvar, kar je, je pa treba tudi vedeti, da je treba ločiti med javnostjo, ki ima pravico sodelovati v postopkih sprejemanja politik, strategij, programov, planov, načrtov in tako naprej, in pa med besedico "vsakdo". Verjetno vsak v tistih postopkih v tretjem odstavku ne sodeluje, vendar verjetno ali pa marsikoga pa tudi zanimajo ti podatki iz teh procedur. Navsezadnje, če sprejemamo programe, plane, načrte, tam so tudi verjetno navedeni nekateri podatki notri. In morda kakšnega državljana s kakšnega področja, ki sicer ni sodeloval v postopkih sprejemanja, te stvari tudi zanimajo. In s tem, ko to črtamo, mu pravico do tega odrekamo. In to predlagamo, da ostane notri. In ti poslanski amandmaji, ki so bili sprejeti, vendar niso kar neko skropucalo, kot hočete vi povedati. Bistveno večje skropucalo je to, kar ste v vladno proceduro poslali oziroma v zakonodajno proceduro poslali.
Hvala še želi kdo besedo? Če ne, zaključujem razpravo o členu 13 in vloženem amandmaju. Prehajam na razpravo o členu 20 in amandmaju poslanskih skupin Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke k členu 20. Kdo želi besedo za razpravo? Nihče. Zaključujem razpravo o členu 20. Prehajamo na člen 29 in vložen amandma štirih poslanskih skupin, DeSUS, Liberalna demokracija, Slovenska ljudska stranka in Združena lista. Kdo želi besedo? Jože Tanko, nato pa magister Vizjak.
No, tale popravek, ki ga predlaga vladna koalicija oziroma štiri poslanske skupine, pomeni pravzaprav popravek Gabrove šolske reforme, ko se je za večino delovnih mest v javni upravi predvidelo samo univerzitetno izobrazbo. Skratka, gimnazijski program. In vse druge stroke in vse druge šole se je v bistvu postavilo na nek drugorazredni novo. In to kar sedaj predlagate, predlagate to, da se vse te stvari razširijo tudi na visokošolske zadeve. In s tem se tudi kaže, da reforme, ki jih včasih sprejemate, niso dosledno izpeljane, in onemogočajo določenemu krogu slovenske inteligence, ki se pač izobražuje v nekaterih drugih, ne samo po gimnazijskih in maturitetnih programih, dostop do vrhunskih zaposlitev. In problem je, da se kaže, da je na mnogih področjih prišlo zaradi tega, ali pa bo prišlo še tudi naprej do manjka dobrih ljudi, do manjka strokovnjakov, ki jih zaradi tega, kar ste počeli, ne bo možno zaposliti. In ta amandma tudi podpiramo.
Hvala lepa. Magister Vizjak.
Ja, hvala lepa. Sam sem se oglasil k temu amandmaju predvsem zaradi razloga, kajti 29. člen v drugem odstavku daje kar nekaj pomembnih nalog pooblaščencu za varstvo okolja. Nenazadnje v četrti točki drugega odstavka tudi nadzoruje in skrbi za izvajanje predpisov in ukrepov in tako naprej. Kot veste, imamo v slovenski zakonodaji glede nadzora, predvsem inšpekcijskega nadzora, višjo izobrazbo zahtevano, kot izhaja iz tega amandmaja oziroma tako, kot je v osnovnem tekstu za drugo branje, univerzitetno izobrazbo. Sprašujem vlado in seveda tudi štiri poslanske skupine, čemu smatrajo, da je dovolj stopnja nižje izobrazbe za pooblaščenca za okolje glede na zahtevano stopnjo izobrazbe inšpektorja, ki skrbi za nadzor nad tem področjem, kajti tam je zahtevana univerzitetna izobrazba. Mislim, da ta dva pristopa nista konsistentna glede na samo nalogo pooblaščenca in nalogo inšpekcije. Zato mi bo pri odločitvi o podpori temu amandmaju zelo koristilo stališče vlade in nenazadnje tudi poslanskih skupin, ki to predlagajo.
Hvala. Kolega Richard Beuermann ima besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Moram se oglasiti. Namreč, pri tem amandmaju nikakor ne gre za kakšno popravo kakršnekoli šolske ali izobraževalne reforme. Gre za preprosto dejstvo, da nekateri profili, ki se izobražujejo na visokošolskem strokovnem programu so dejansko bolj usposobljeni za opravljanje teh nalog kot morda kakšen drug profil, ki se izobražuje na univerzitetnem nivoju. Konkreten primer, recimo, so diplomirani inženirji varnosti, ki imajo specialen program zato, da lahko mirno pokrijejo vse te zahteve,o katerih je govor v 29. členu. In naj še to povem, da je ta amandma pravzaprav prišel na pobudo stroke, na pobudo kemikov, ki želijo, da te zadeve ustrezno umestimo v zakon o varovanju okolja. Toliko v razlago, zakaj je do tega prišlo. Hvala lepa.
Hvala. Še enkrat mag. Vizjak.
Hvala lepa. To pomeni, če prav razumem, da smatrate, da bi bilo tudi za inšpektorje, ki nadzorujejo tako varnost pri delu kot seveda tudi varstvo okolja, dovolj, da so visoke strokovne izobrazbe. Zakaj smo potem sprejeli v tem mandatu nekaj let nazaj zakon o inšpekcijskem nadzorstvu, ki gre drugače, kot ste pravkar tolmačili? Še enkrat sprašujem - dva različna pristopa za isto stvar. Vi utemeljujete, da so tu strokovni razlogi. To se pravi, celo to je bilo razumeti, da so visoko strokovno usposobljeni ljudje bolje usposobljeni za ta znanja kot univerzitetno usposobljeni ljudje, če sem prav razumel. To seveda ne more biti res. Vendar, še enkrat poudarjam - dva različna pristopa Pri inšpekcijskem nadzorstvu, državnem inšpekcijskem nadzorstvu je zahtevana univerzitetna izobrazba, tu pa zgolj visoka strokovna. In ta argument ne drži.
Hvala. Po vrsti bom dal najprej besedo ministru Kopaču, nato pa Jože Avšič.
Vlada podpira amandma štirih koalicijskih strank. Zakaj? Če odgovorim na dilemo, ki jo je izpostavil mag. Vizjak. Inšpektorji so državni pooblaščenci. Presojevalci vplivov na okolje so pooblaščenci firme. In tisti, ki je državni pooblaščenec, mora seveda imeti ustrezno izobrazbo, po našem mnenju univerzitetno. V firmi pa je lahko tudi nižja, kajti firma si lahko sama izbira svoje pooblaščence, kakor hoče oziroma kakor ve in zna.
Hvala. Jože Avšič.
Hvala lepa. Ker je minister že delno povedal to, kar sem sam mislil povedati. Jaz sem podoben amandma vložil v drugi obravnavi in je bil obravnavan na odboru, vendar povsem napačno je bil vložen na okoljevarstvenega pooblaščenca oziroma izvedenca. To napako smo odpravili tako, da je bil tisti amandma takrat umaknjen in vložen k temu členu. Bi pa pripomnil to, da bi morda gospod Vizjak in gospod Tanko tudi znotraj skupine to mnenje uskladila, ker kolikor sem razumel gospoda Tanka, pa skupina ta predlog podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še enkrat beseda gospodu Beuermannu. Najprej, replika. Mag. Vizjak.
Ne vem, jaz nisem izrazil mnenja, jaz sem izrazil vprašanje, s čim utemeljujejo ta različni pristop vlada in štiri poslanske skupine - jaz nisem povedal, katerega mnenja sem, kdor je to zaključil iz mojega vprašanja, je nekaj predvideval, česar nisem povedal. Jaz sem zadovoljen s pojasnilom ministra, ker mi je odgovoril na to zadevo in mi bo olajšalo odločitev, vendar, bi rekel, dvojni pristop k tem, sploh pa, ne bi se dvakrat oglasil, če ne bi gospod Beuermann pojasnil namen teh štirih poslanskih skupin, da smatra, da so visokostrokovni ljudje bolje kvalificirani, da imajo več znanja za ta vprašanja. Zato - to sem se dvakrat oglasil in sedaj še tretjič.
Hvala. Še enkrat beseda Richardu Beuermannu. Prosim.
Spoštovani kolega Vizjak je seveda mojster sprenevedanja. Dejstvo je, da nisem govoril o tem, da je visokostrokovno izobražen kader bolj usposobljen od univerzitetno izobraženega, to bi bilo neumnost trditi in tega nisem nikakor nisem rekel. Sem pa rekel, da obstajajo profili, ki so ponaravi študija in poklica seveda usmerjeno, če temu lahko povem, usposobljeni v to konkretno delo. Še eno stvar, da pojasnim. Ko kolega Vizjak govori o neenotnem pristopu, bi mu rad prebral 63. člen zakona o kemikalijah, ki govori o pogojih za imenovanje inšpektorja. Ta zakon smo sprejeli praktično nedavno, lansko leto, niti eno leto še ni minilo, tako da bi kolega Vizjak lahko to vedel. Za zdravstvenega inšpektorja, ki opravlja nadzor nad izvajanjem tega zakona, je lahko imenovana oseba, ki ima končano univerzitetno ali, poudarjam, visokostrokovno izobrazbo naravoslovne smeri in opravljen strokovni izpit s področja zakonodaje o kemikalijah ter izpolnjuje druge splošne pogoje za delo v državni upravi. Torej, ni res, kar je trdil. Hvala lepa.
Hvala. Še enkrat, mag. Vizjak, replika.
Ni replika, moje mnenje je. Kajti, bere gospod Beuermann seveda poseben predpis, ki govori za eno specialno nadzorstvo na specialnem področju, jaz pa govorim o krovnem zakonu o inšpekcijskem nadzorstvu, ki je kroven za vse. In verjamem, da je določena stroka šla tudi nižje in dovolila, da se v nekem segmentu za nek nadzor, recimo, konkretno zdravstvena inšpekcija ali pa kemikalije, da so tu spustile kriterij. Vendar krovni zakon govori o inšpekcijskem nadzorstvu, govori o univerzitetni izobrazbi in seveda kemikalije težko primerjam z varstvom okolja oziroma nadzor nad kemikalijami s tem. Tako se mi zdi, da je krovni zakon tu prvi, kot pa ta specialni predpis, ki se nanaša na zdravstveno inšpekcijo, ne pa na okoljevarstveno inšpekcijo.
Hvala. Kljub vsemu menim, da amandma podpirate, in če ne želi nihče več razpravljati, bom zaključil razpravo o členu 29. Prehajamo na člen 31. K temu členu sta dve poslanski skupini, Nova Slovenija in Slovenska demokratska stranka, vložili amandma. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo o členu 31. Prehajamo na člen 36, kjer sta prav tako vložili amandma poslanski skupini Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke, amandma k členu 36. Kdo želi besedo? Kolega Sok, prosim.
Hvala lepa. 36. člen govori o sodelovanju javnosti, in sicer pri pripravi programov in načrtov na področju varstva okolja. In 4. člen pravi: "Ministrstvo prouči mnenja in pripombe javnosti in jih na primeren način upošteva pri pripravi programov iz prvega odstavka tega člena." Ker v 2. členu pojem, kaj je to primeren način, ni pojasnjen in ker si tudi na odboru za infrastrukturo nismo mogli obrazložiti, kaj naj bi bil primeren način - namreč za predlagatelje bo lahko primeren način eno, za ministrstvo je lahko primeren način nekaj drugega - iz tega razloga predlagamo, da se besede "na primeren način" črtajo in da je torej ministrstvo zavezano k temu, da mnenja prouči in pripombe javnosti upošteva pri pripravi programov iz prvega odstavka tega člena.
Hvala. Minister želi besedo. Prosim.
Te besede so nujno potrebne, "na primeren način". Če jih ne bi bilo, bi pomenilo, da je treba iz javne razprave upoštevati čisto vse. Veste, da imajo ljudje popolnoma nasprotujoče si predloge med seboj, kako naj bi upoštevali vse - ne moremo. Torej mora biti nek filter, ki se mu reče tu "na primeren način".
Hvala. Lahko zaključim razpravo o tem členu? Še kolega Sok.
Ja, ne, če je pa tako, kot pravi minister, potem to pomeni, da ni treba upoštevati čisto ničesar. Torej, v razpravi na odboru smo vam predlagali, da kot predlagatelj najdete neko drugačno solucijo za ta člen. Še enkrat povem, če resnično mislite s tem zakonom pritegniti sodelovanje javnosti, če so te besede, ki jih ponavljate, da tudi zakon o varstvu okolja v dobršni meri popravljamo zaradi tega, da bi javnost v teh postopkih sodelovala, da bi bila javnost o teh zadevah seznanjena, da bi imela nek vpliv na dogajanja v okolju in prostoru, potem morate zakon na takšen način prilagoditi in takšen zakon tudi sprejeti. Če pa v zakon vnašate pojme, kot so "lahko", to je bil amandma k 31. členu, pri katerem se nismo oglašali, ali pa potem "na primeren način" ali pa "deloma" itn., potem pa to pomeni to neko prazno vsebino zakona in lahko, ker so členi na takšen način odprti, dikcije so nezavezujoče, potem upoštevate tisto, kar vam ustreza vzamete, tisto, kar pa ne, pa seveda tudi na primeren način zavrnete.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o 36. členu in vloženem amandmaju k temu členu. Prehajamo na 109. člen. Štiri poslanske skupine: DeSUS, LDS, SLS in Združena lista so vložile amandma k temu členu. Kdo želi besedo? Igor Štemberger, nato pa kolega Mamić.
Hvala za besedo. Ta amandma, mislim, da prvi del, je sprejemljiv; za drugi del pa mislim, da ni dober. Drugače bomo dali nov amandma za tretje branje. Rad bi obrazložil svoje razmišljanje k 139. členu, ki pravi, da se zakon nanaša samo na skupne [[...]]
Kolega Mamić. Rekli ste 139., 109. člen je v razpravi.
109. člen, ja. Samo piše, da se navezuje na 139. člen. In mislim, da ta del ne spada zraven, zato ker 139. člen zakona se nanaša samo na skupne naložbe za zmanjševanje obremenjevanja okolja s toplogrednimi plini. Če bo predlagana dopolnitev sprejeta, bo državi in občinam onemogočeno skupno vlaganje v vse ostale projekte zmanjševanja obremenjevanje okolja - odpadne vode, ravnanje z odpadki in podobno -, razen naložbe za zmanjševanje obremenjevanje okolja s toplogrednimi plini. Tako bomo v tretjem branju predlagali nov amandma. Hvala.
Hvala, kolega Mamić. Igor Štemberger, prosim.
Dejansko je kolega Mamić povedal že kar sem mislil. Tukaj vnašamo torej določbe iz 139. člena. To pa se nanaša samo na obremenjevanje okolja s toplogrednimi plini. Mislim, da bi moralo biti pravilno, da omogočimo tudi skupna vlaganja občin in države v projekte za izboljšanje stanja okolja na področju ravnanja z odpadki ali pa tudi na področju odpadnih voda in podobno. Zato mislim, še enkrat pozivam vlado, da razmisli, da ta amandma popravi. V nasprotnem primeru ga mi ne bomo podprli.
Hvala. Minister želi besedo.
To je nesporazum. Poglejte, skupne naložbe države in občine so možne kadarkoli, ne le to, da v tem zakonu posebej piše. Ta zakon pa posebej opredeljuje instrumentarij za zmanjševanje emisij toplogrednih plinov v 139. členu. Zato je pa tega treba posebej tukaj opredeliti kot možnost za skupne naložbe, drugače pa po zakonu o javnih financah, po zakonu o spodbujanju skladnejšega regionalnega razvoja itn., po vseh drugih so tovrstni skupni projekti možni. Ampak sedaj jih v praksi v resnici ni bilo, ker vse to, kar skupaj država in občina financirata se financira na način pobiranja državne okoljske takse, ki pa potem ostane občini na razpolago za njene projekte. To ni skupno investiranje, to je v smislu tega člena.
Hvala minister. Še želi kdo besedo? Vili Trofenik, prosim.
Hvala za besedo. Zadeva ni tako enostavna. Mislim, da ta člen in ta amandma zahtevata v tretjem branju dopolnitev, da bo zadeva jasna in ne bo dvomov. Možno je prisluhniti oziroma podpreti diskutante, ki so opozarjali, da se lahko bere ta dodatek s 139. členom, seveda delno je možno tudi prisluhniti argumentu vlade, vendar opozarjam na drugi odstvek 139. člena, ki definira, kaj so skupna vlaganja. In če bi brali zdaj tako amandmiran člen, da ta drugi odstavek ne velja za druge primere na področju okoljskih problemov, potem lahko pridemo v čudno situacijo. Zato sem prepričan trdno, da je treba za tretje branje člen amandma podpreti, da do tretjega branja treba to zelo precizirati oziroma razčistiti, da ne bo prihajalo do dvoumnih razumevanj. Sploh gre za skop členov, ki se nanašajo na okoljske dajatve od 109, 110 do 111 - ne glede, kakšni so amandmaji -, da ji bo treba v tretjem branju precizirati, če ne bomo prišli v situacijo, ki je slabša, kot je zdaj. Hvala.
Hvala, Vili Trofenik. Še želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o členu 109. Prehajamo na člen 110. Tudi tu so štiri poslanske skupine koalicije vložile amandma in drugi amandma Stranka mladih Slovenije. Kdo želi besedo k temu členu? Igor Štemberger nato pa, saj se opravičujem, če nisem videl po vrsti. Igor Štemberger, nato pa kolega Vili Trofenik in Jože Tanko.
No, tukaj se s tem amandmajem črta kar tudi tretji odstavek med drugim. Mislim, da bi bilo to sprejemljivo le v primeru, da se sprejeme potem tisti drugi amandma, se pravi amandma, ki smo ga vložili Stranka mladih Slovenije. Namreč, mislim, da je pomembno, da se ta namenska sredstva, da je to zapisano v zakonu, se pravi, da tista sredstva se uporabijo za tiste namene, za katere so bila zbrana, ne pa, da se potem te takse porabljajo za vse kaj drugega, med drugimi tudi, recimo, za nakup vladnega letala in podobno.
Hvala. Naslednji ima besedo Vili Trofenik, prosim.
Hvala za besedo. To je eden najbolj problematičnih členov. Najprej moramo ugotoviti, da je odbor matični naredil nam zelo slabo uslugo, da je s sprejetim amandmajem oziroma tekstom praktično poslabšal situacijo glede na trenutno stanje. Zato je, kar se tiče prvega odstavka tega integralnega teksta, nujno potreben popravka, pa še verjetno naslednji 111. člen. Seveda zdaj ne bi diskutiral, šel v podrobnosti, ker je nujno treba amandma sprejeti, da bo člen odprt in potem ga sanirati. Za kaj gre? Obstoječe stanje je pač tako, da sta dve vrsti okoljskih dajatev, dve vrsti takse, to je za odvajanje odplak in pa za komunalne odpadke, investirata praviloma na območju, kjer sta zbrani, za programe, ki jih odobrava ministrstvo oziroma država, bomo rekli. Takšen tekst, ki je tu, to onemogoča oziroma obstaja nevarnost, da bi sredstva šla v državni proračun. Problemi odprti bi ostali in bi zahtevali ali angažma nekih drugih javnih sredstev, ki pa jih praviloma ni, če bi želeli rešiti problem, ali pa bi stanje ostalo, takse bi pa pobirali in bi nazadnje okoljska dajatev se izrodila, namesto da bi vodila k sanaciji stanja v okolju z vidika onesnaževanja, bi pripeljala, da bi bila - zelo grdo bom rekel - država zainteresirana, da se stanje ne sanira, ker je potem razlog za pobiranje takse in ta taksa gre v državni proračun. Tisti drugi del amandmaja, seveda, podpiram, ker sanira neko drugo stanje, glede na obstoječe, dosedanji zakon omogoča vsaj teoretično uvedbo lokalnih taks, ki so bile ponekod uvedene celo prej kot državne, temeljna oziroma osnovna verzija zakona tega ni več omogočala in s tem amandmajem se to sanira oziroma se nadalje omogoča uvedba takse tam, kjer za to bodo objektivni razlogi in seveda enotno za celotno državo. Čeprav amandma ni idealen, ga je treba podpreti, potem pa nujno zahteva sanacijo v tretjem branju.
Hvala. Naslednji razpravljalec je Jože Tanko, ima besedo.
Hvala za besedo. Dejstvo je, da smo se na odboru na nek način znašli v situaciji, ko smo vsi želeli, da se okoljske takse, ki se porabljajo na lokaciji, ki nastane, to se pravi, ponavadi v matični občini, še naprej uporabljajo tam, kjer se zberejo. Dejstvo je, da rešitev, ki je bila napisana in tudi ta, ki je tukaj sprejeta, to v določeni meri onemogoča. Če sprejmemo amandma, se to v bistvu pravzaprav sploh ne more izvesti, ampak je taksa sestavni del integralnega državnega proračuna. Dejstvo je, da so te takse pravzaprav ena redkih namenskih, sistemskih ali pa regionalnih ali pa sredstev za razvoj lokalne skupnosti, investicijskih sredstev. In s tem, ko se ta sredstva zaprejo, ko se jih spravi v državni proračun, se ti lokalni projekti pravzaprav ukinejo na področju okolja. In teh sredstev, ki se dajo v razvoj lokalnih skupnosti, ni malo, odvisno pač od velikosti občine, bremen, ki jih ima, in tako naprej, ampak jih ni malo. Drugo, kar je, s tem bi verjetno občine morale kandidirati na določena sredstva, ki bi jih vlada, recimo, razpisala za določene projekte, vendar bi bila tu predvsem manjša okolja v izrazito podrejeni situaciji, kajti po principu točkovanj, kot ga poznamo, imajo tisti z največjimi okoljskimi bremeni - to so pa ponavadi tudi najbogatejše občine v Sloveniji - prioriteto pri pridobivanju sredstev. In bi se praktično vse te male občine, podeželje intako naprej, izločilo v veliki meri iz pridobivanja teh sredstev. Naslednja stvar, ki je sporna v predloženem amandmaju, je črtanje tretjega odstavka. Tretji odstavek omogoča vladi, da so te okoljske takse integralni del proračuna in se ne zagotavlja več namenske porabe za reševanje okoljskih problemov. Vlada lahko ta namenska sredstva porabi za katerikoli drug namen. Mislim, da je to nesprejemljivo. S črtanjem tega tretjega odstavka se v bistvu doseže enako kot pri, če vzamem ta primer, bencinskemu tolarju, ko se je polovico denarja namenilo za razvoj cestnega omrežja, druga polovica pa je pač končala, kjer je končala. V tem primeru bi se to zgodilo s celotno kvoto teh sredstev. In tisto tretje, kar je v tem amandmaju po moje tudi problematično, je pa to, da država po eni strani vse tisto, kar je obstoječega v tem trenutku, pobere, vzame v svoj proračun, potem pa dopusti občini, da sama, pač po nekih predpisih, ki bodo določeni, kaj se šteje za te zadeve, uvede lastne okoljske davke. Se pravi, se ji da možnost, da uvede davek na davek, in šele tisti davki, ki jih uvede, so izvirni prihodek lokalne skupnosti. Mislim pa, da je tako siljenje občin v obremenjevanje občanov neprimerno, nekorektno in bi bilo mnogo bolje ohraniti obstoječi sistem, ki se je, vsaj po moji oceni, pokazal za izredno učinkovitega. In ves denar, kar je bilo plasiranega, je bil zelo namensko porabljen, po odobrenih programih in po reviziji, saj so imeli tudi revizijo oziroma kontrolo, da se je to dejansko tudi izvedlo. In ta sistem bi bilo treba ohraniti. Predlagana rešitev pa tega ne dopušča; enostavno sredstva pobere in državi da možnost, da jih nenamensko porabi, istočasno pa ponuja občini varianto, da uvede dodatne okoljske davke, če hoče do teh sredstev priti, in jih potem tudi poddržavno kontrolo naprej namensko porablja. Skratka, tega amandmaja ni podpreti. In če hočemo doseči učinek, kot je predlagal gospod Trofenik, potem je mnogo bolje, da podpremo amandma SMS, Stranke mladih, ker s tem dosežemo popolnoma enak učinek.
Zdaj bom dal besedo kolegu Bogdanu Baroviču, potem ponovno Viliju Trofeniku in nato ministru. Prosim, kolega Barovič, imate besedo.
Hvala lepa. Glede na to, da je z nami gospod minister, bom zelo vesel za nekaj odgovorov na nekaj vprašanj v zvezi z amandmajem k 110. členu. Okoljske dajatve lahko predpiše občina, kadar gre za onesnaževanje okolja lokalnega pomena, to je predlog amandmaja. Zelo rad bi vedel, kaj to pomeni, "onesnaževanje okolja lokalnega pomena". No, odgovor sem dobil pod alineo 9. Vlada s predpisom določi, kaj se šteje za onesnaževanje okolja lokalnega pomena. Mislim, da je to malo, oprostite spoštovane kolegice in kolegi, najbolj milo rečeno smešno. Smešno, da nekdo določi, kaj je onesnaževanjeokolja lokalnega pomena. Primer, vlada lahko predpiše, da je onesnaževanje okolja lokalnega pomena onesnaževanje termoelektrarne Trbovlje, ampak ta ima največji dimnik v Evropi in ta dim gre v Radeče. In bo v Radečah predpis, ker bo vlada rekla, da je to onesnaževanje Radeč, v Trbovljah je onesnaževanje Trbovelj. Vesel bom tega odgovora. Predvsem me pa v tem amandmaju, poleg seveda tistega, s čimer bom konča, moti nekaj. Spoštovani gospod minister zelo dobro sodeluje z nami, kar sem mu hvaležen, to priznanje mu gre, v Zasavju, ampak vseeno, poglejte. Jaz naj ali pa občina naj predpiše po predlogu amandmaja okoljske takse onesnaževalcem. Vendarle so ti edini, ki so pač onesnaževalci in sploh, ki zaposlujejo ljudi. To je pa realnost! In sedaj naj občina predpiše dodatne okoljske takse tem ljudem, ki v bistvu živijo, tem tovarnam "la faržov", termoelektrarni, saj je vseeno, ki sploh edini preživljajo še ta živelj, s katerimi se moramo dogovarjati in pogovarjati in jim znižujemo takse samo na ta račun, da ti edini pomagajo še ostalemu družbenemu razvoju. S takšnim amandmajem bo šlo - vsaj v tem koncu, kjer jaz živim in poznam in pač ta amandma sem apliciral na svoj konec, vse v, bom uporabil izraz, ki je tujka - "maloro". Verjamem, da je dobro, da ima neka lokalna skupnost možnost okoljske takse pridobiti neposredno. Vendar sedaj še enkrat prosim, spoštovani gospod minister, kaj pomeni "onesnaževanje okolja lokalnega pomena" in na kakšen način, recimo, lahko vlada izda predpis, s katerim pove, da je nekaj onesnaževanja lokalnega okolja, nekaj pa, ne vem, širše okolice. In tudi, če je širše, kako se bo pa to poravnavalo - s tem bom končal -, kot je spoštovani kolega Tanko pred menoj rekel, če se tretji odstavek črta. Mislim, prosim, malo razumnosti. Hvala.
Hvala. Sedaj bom dal še besedo, tako kot ste že prijavili, Viliju Trofeniku, nato vmes ministru in ostalim razpravljavcem, ki so se prijavili. Prosim.
Hvala. Moj prispevek bo neke vrste replika gospodu Tanku, tudi ostalim, da se ne bi napačno razumeli. Ne plediram, da bi zbrali okoljske dajatve, najprej državne potem pa še lokalne itn. Ne. Razumem pa, da so ponekod pogoji in potreba za to, da se uvedejo lokalne. Vam bom konkreten primer povedal. Če njim ne bo možnosti za lokalno okoljsko dajatev, ne glede, kako bo predpisala država, tega ne vem, oziroma vlada, potem pade občini Lendava taksa, znana v Dolgi vasi. Ker ji temelji odlok ravno na tej okoljevarstveni problematiki, in podobno. Morate se zavedati, v raznih gramoznicah, kamnolomih in podobno, kjer so lokalna onesnaževanja in obremenjevanja okolja, ki niso vsedržavna ali pa jih najdemo na prstu ene roke v Sloveniji, in je za posledice treba plačati, ker so nekativne. Tako ta tekst razumem, ker tudi obstoječizakon ima nastavek, da je možna lokalna dajatev, okoljska, in je dobro, če ostane - življenje bo pokazalo. Seveda, vlada bo pa morala biti odgovorna. Mora pa postaviti nekdo kriterije, enotne za celo Slovenijo, ker to ne more z enega konca Slovenije do drugega biti zelo različno. Nekje bo to toliko, drugič pa drugje. Tako je ta del teksta sprejemljiv, primeren in potreben. Seveda plediranje za to pa ne pomeni plediranje za zidanje, da bi državljane obremenjevali z dvema vrstama dajatev, kot bi lahko kdo razumel, za isti problem. Ne. Gre za dve različni dajatvi, za različne probleme. Eni so vseslovenski ali državni, drugi so pa lokalnega pomena. Hvala.
Hvala. Minister ima besedo sedaj za pojasnilo.
Hvala za besedo. Poskušal bom najprej odgovoriti gospodu Tanku. Ne vem, gospod Tanko, ali se sprenevedate ali gre za nesporazum. Sedanji sistem po zakonu o varstvu okolja, torej taksa na odpadne vode pa na odlaganje odpadkov, sta državni taksi. To sta sedaj državni taksi, se predpisujeta na ravni državi, vlada jih je predpisala, se zbirata na ravni občine. Če občina ima programe, se taksa zmanjša, če nima programov, jih morajo plačati v državni proračun. In natančno tak sistem ostaja tudi po določbi 110. in 111 člena tega zakona naprej. Natančno tak sistem. Tako tukaj ni nobene skrbi, da bi sedaj država kaj k sebi jemala, kot ste tukaj razlagali. Tega ne bo. Kar pa se tiče vprašanje gospoda Baroviča, pa moram reči, da mi na vladi nismo naklonjeni lokalnim okoljskim dajatvam. V prvotnem tekstu, ki je poslan v parlament, jih sploh ni bilo. Odbor za infrastrukturo je na podlagi poslanskega amandmaja uvedel možnost občinskih taks kar tako. Mi smo sedaj s pomočjo štirih poslanskih skupin predlagali sicer možnost občinskih taks, vendar omejena, tako da so vsaj na enoten način urejene, da ne bi občine med seboj imele zelo različnih sistemov. Po eni strani s 1. majem vstopamo na skupni evropski trg, po drugi strani bi pa doma sploh ne imeli skupnega trga, ker bi vsaka občina lahko teoretično to naredila čisto po svoje. Zato smo to omejitev, ki jo je pohvalil poslanec Trofenik, predvideli oziroma so jo štiri poslanske skupine predlagale in jo podpiramo. In še kar se tiče amandmaja Stranke mladih. Kot okoljskemu ministru bi mi moral biti amandma seveda verjetno všeč, ampak je pa v temeljnem nasprotju z našim pravnim redom, kar se tiče javnih financ, in vlada ga ne podpira. Tudi osebno ga ne podpiram. Mi enostavno ne moremo predpisati te namenskosti dajatev v tem zakonu. Lahko jo predpišemo v letnem zakonu o izvrševanju proračuna ali v zakonu o javnih financah, teoretično je to možno, nekaj takih primerov imamo, na primer koncesija, ki se zbira v rudarskem skladu, pa še nekaj takih primerov. Taka določba je pa seveda nesprejemljiva. Navsezadnje se je treba zavedati, da je taksa na emisijo ogljikovega dioksida prek 7 milijard tolarjev in tudi programov na področju varovanja okolja za 7 milijard absolutno ni. Skratka ta denar bi bil absolutno pretiran. Če že dam eno konkretnoprimerjavo iz življenja. Sicer pa moram povedati še to. Trofenik je v glavnem govoril sicer o 111. členu, čeprav smo sedaj pri 110. Odbor za infrastrukturo je v drugi obravnavi sprejel amandma, poslanski amandma, opozicijski, ki je predvidel, da takse ni več moč zmanjšati ali vrniti iz proračuna. Amandma štirih poslanskih skupin sedaj to stvar sanira. To je Trofenik tudi omenil v svojem govoru mimogrede, čeprav je govoril o 110. členu, mislil je pa na 111. Zato je seveda tekst, kakršen je, po moje čisto dober in primeren in ohranja, še enkrat poudarjam, sistem, kot velja sedaj. Državna taksa, ki se zbira na lokalni ravni in se na lokalni ravni tudi porabi, če lokalna skupnost ima program. Če ga pa nima, mora pa denar iti v proračun. Hvala.
Hvala minister. Pet razpravljavcev imam prijavljenih. Po vrsti [[...]]Replika? Kolega Barovič, izvolite.
Hvala, saj ne bom ukradel veliko časa. Spoštovani gospod minister, lepo vas prosim še enkrat, če mi lahko, repliciram vašemu odgovoru, poveste - tu piše: "Vlada s predpisom določi, kaj se šteje za onesnaževanje okolja lokalnega pomena." To verjamem. Ali pa če poveste, da mora to povedati ali pa, da to ve, kaj to je predlagatelj. Jaz bi zelo rad, spoštovani gospod podpredsednik - to je replika -, dobil odgovor na to vprašanje, ker je potem pomembna tudi odločitev okoli tega amandmaja. Hvala lepa.
Minister, lahko takoj daste odgovor na to?
Da. Lahko poskušam. Mi ta hip nimamo natančne zamisli, kaj bi to bilo. Vsekakor pa po naši razlagi je to lahko samo onesnaževanje, ki nima vpliva preko meja občine. To pomeni, ali morebiti zgoščevanje prometa, to je izrazito lokalna stvar, kar je primer Lendave, ali sam nastanek komunalnih odpadkov, pri čemer seveda ni mišljeno ravnanje s komunalnimi odpadki nasploh, ker to se praktično po avtomatizmu vedno ureja na, vsaj regionalni, če ne državni ravni, in morda še kaj. Ampak tu je prepuščen samo prostor vladi, da bo kaj takega določila. Vsekakor pa še enkrat, vodilo je, emisij ne sme biti prek meja lokalne skupnosti. Čim so emisije prek meja, potem to ne gre več za onesnaževanje lokalnega pomena.
Hvala. Leopold Kremžar ima besedo.
Hvala lepa. Jaz se bom tudi ob 110. členu vendar dotaknil 111. člena, ker sta dejansko zelo povezana, gre za celoto, pa tudi delno 109. člen, o katerem smo že govorili. Ideja, ki je bila že doslej in ki bi morala ostati tudi v prihodnje in iz tega, o čemer danes razpravljamo, je popolnoma jasno, da ne more biti drugače - sam tudi menim, da ne sme biti drugače -, je ta, da denar od taksza onesnaževanje okolja ali kakorkoli jih pač imenujemo, mora biti porabljen izključno za sanacijo tega in za ničesar drugega na tem božjem svetu ne znotraj države in ne znotraj občine. Samo in izključno namensko za to. To je smisel tega in to mora ostati, to je zdaj in to naj ostane tudi v prihodnje. Seveda, to je en del tega. Drugi del tega je, da ta denar, ki se zbere na nekem območju, naj tudi ostane na tem območju. Tako kot je to doslej. In sistem, takšen kot je trenutno v uveljavi in ki deluje, dobro deluje in naj ostane; na enak način naj deluje tudi v prihodnje. Denar se zbere na nekem območju, če tisto območje ima projekt, ki ustreza vsem zahtevam, zakonskim normativom in tako naprej, se ta denar porabi za to in za ničesar drugega. Če nima, pa se potem seveda prek državnega proračuna lahko sanirajo tudi v drugih krajih druge zadeve, ampak vendar tudi na tem enakem, se pravi za iste namene. In to je v osnovi smisel tega. Mislim, da je tako prav in tako mora ostati. Resda, tako kot smo napisali in predlagatelj in mi na odboru, ko smo dopolnjevali, očitno nismo bili dovolj zbrani in spretni in se da to, kar je napisano, tolmačiti tako in drugače. Torej, to napisano potrebuje popravek in ga je nujno narediti v tretjem branju. Zaradi tega pa je nujno seveda sprejeti te amandmaje, zato da imamo odprte člene, da lahko v tretjem branju popravimo to, kar je zaenkrat ne dovolj dobro napisano. Dodatna občinska taksa je seveda tako kot dejansko je, dodatna. Minister je že nekaj razložil in mora biti na ta način, seveda tu se lahko veliko pogovarjamo o tem, kaj je lokalno onesnaževanje in kaj ne, ampak to bo vendar v nadaljevanju, ne v zakonu, to bo v nadaljevanju moralo biti določeno. Še ena stvar. Jasno mora biti zapisano tudi to, da skupni programi, kjer, recimo, več občin kandidira in ima nek regijski, regijsko rešuje nek problem, da so to programi vsake občine posebej in skupno teh občin, da ne more potem to obviseti samo na eni, recimo, nosilni občini, drugi pa naj ne bi potem sodelovali. Če pet občin, šest občin ali deset sodeluje pri neki skupni investiciji kakšne, ne vem, čistilne naprave ali česarkoli, je to v nekem delu projekt vsake od teh občin in vseh občin skupaj. In vse to, kar sem zdaj govoril in kar ste drugi govorili, mora biti zapisano. In zapisano - naj še to povem - na ta način, da se ta denar zbira na občinskih proračunih in se ob koncu proračunskega leta opravi poračun. In če občina nima tega, kar bi morala imeti, bo pač morala to nakazati državnemu proračunu za te namene; če pa ima, pa ostane tam, tako kot je. To mora biti smisel dodatkov in bolj natančno napisanega besedila k 110. in 111. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Branko Janc ima besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Samo v enem delu bi rad repliciral kolegu Viliju Trofeniku. On je namreč omenil, da je odbor pri obravnavi tega zakona naredil neumnost, ko je sprejel nekatere amandmaje. Odbor ni sprejel svojih amandmajev. Bili so pa vloženi k temu členu trije amandmaji, in največ debate pri tem zakonu je teklo pri 109., 110. in 111. členu. Tu so bila zelo različna in deljena mnenja. Tudi glasovanje je pokazalo, da je razumevanje vprašanja okoljskih dajatev med vlado in posameznimi poslanci, ki se niso razdelili po strankah, temveč po interesih, zelo različno. Izid glasovanja o tem amandmaju je bil 7 proti 5. Torej, o amandmaju kolega Alojza Soka, ki je bil predlagatelj tega amandmaja, in o amandmaju poslanske skupine Stranke mladih 7 proti 4, kar kaže na to, da je v tem trenutkudobro, da je bil izglasovan ta amandma, ker je s tem člen odprt in imate sploh možnost spreminjati ta člen. V nasprotnem primeru bi bil 110. člen zaprt in verjetno bi bile tudi današnje diskusije o velikem pričakovanju občinskega denarja za investicijskavlaganja v ekološke programe že zaključene, torej te diskusije ne bi bilo. Tako bi rad povedal, da odbor ni sprejel najboljšega amandmaja, je pa zelo prav naredil, da ga je sploh sprejel, kakršnegakoli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jože Avšič.
Hvala lepa. Del razprave, o kateri sem želel govoriti, je delno že pojasnil kolega Branko Janc. Mislim, da je amandma k 110. členu, pa tudi k 111., treh poslanskih skupin velik korak naprej k izboljšanju predlaganega zakona v smislu razprave na odboru za infrastrukturo, in sicer iz dveh razlogov. Najprej predvsem ta občinski del. Veliko kritike na odboru je bilo, da bi naj novi zakon ne dajal več možnosti občinam, da predpišejo lokalno dajatev. Mislim, da je dobro, da je ministrstvo prisluhnilo in soglašalo z amandmajem treh poslanskih skupin, da se to ponovno uvede na način, kot je predviden v tem zakonu. Seveda bi tiste, ki opozarjajo ali pa dvomijo o tem, da je to dobra rešitev, češ da bi občine prizadele lahko koga na svojem območju z uvedbo takšne takse, treba spomniti na to, da ta amandma in novooblikovani člen določa, da občina lahko oprosti ali delno zmanjša in še marsikaj drugega takim lokalnim onesnaževalcem, če bi bili zaradi tega ogroženi razvojni cilji in delovna mesta. Vse to lahko občina naredi, ima pa s tem, po sprejetem amandmaju s tem zakonom oziroma s tem členom možnost, da tako dajatev predpiše, seveda, v soglasju in na način, ki ga bo predvidela vlada, za kar se v celoti strinjam, da mora biti na celotnempodročju Slovenije režim enak. Drugo vprašanje je pa seveda to, ki ostaja odprto in za katerega nekateri napovedujete amandma v tretjem branju, ki, kot je že kolega Janc rekel, ne bi bil sploh možen, če ne bi take "oslarije" naredili na odboru za infrastrukturo - govorim pod narekovajem in odprli tega člena. O tem se sploh ne bi mogli več pogovarjati. Vendar je seveda diskusija o tem, na kakšen način to urediti, morda še tudi odprta. Na eni strani razumem vse tiste občine, ki želijo, da bi te okoljske dajatve do konca leta ostale na žiro računih občine, saj to pomeni prispevek likvidnosti občine, v občini z velikimi onesnaževalci veliko več kot v tistih z veliko manj. Tukaj bi rekel celo to, da je tako določilo, kot je sedaj v zakonu, bolj primerno za velike občine, z velikimi industrijskimi objekti, z velikim številom prebivalcev, z veliko porabe vode in podobno, da pa je lahko zelo negativen za male občine, ki zberejo relativno malo teh taks, pa tudi kandidirajo na velike razvojne projekte in jih brez pomoči in združevanja teh sredstev na državni ravni ne bo nikoli mogoče izvesti. Morda ob vsem tem, seveda, manjka tisto, kar vsi vemo, da v resnici manjka. To pa so regije oziroma pokrajine z drugim nivojem lokalne samouprave, kjer bi se tovrstni projekti, seveda, lažje peljali, kjer bi bilo verjetno tudi mesto združevanja teh sredstev. Na vsak način podpiram ta amandma in amandma k 110. členu, kajti bistveno se približuje tekst zakona naši razpravi v odboru. Hvala lepa.
Hvala. Alojz Sok ima besedo.
Hvala lepa. Ko smo na odboru amandma k 110. členu sprejeli, so bili predstavniki ministrstva zelo nezadovoljni s tem. Ne bom uporabil besede, ki so bile izrečene, ampak kazalo je pač na eno nestrinjanje s tem. Če pa dobronamerno beremo 110. člen, pa pravzaprav sploh ne vem, v čem je 110. člen pomanjkljiv. Mogoče samo v zvezi s tem, da bi se peti odstavek moral glasiti: "Vlada podrobneje določi vrsto onesnaževanja, osnovo za obračun okoljske dajatve in zavezance za posamezno okoljsko dajatev, njeno višino in način njenega obračunavanja, odmere, ter plačevanja.", in tu bi naredili piko. Če pa danes gledam ta amandma, ki so ga vložili štiri poslanske skupine, potem pa v amandmaju piše, da bomo še nekaj dodali, in sicer 10. člen, da tudi občine podrobneje določijo vrsto onesnaževanja, zavezance za posamezno okoljsko dajatev, njeno višino in način njenega obračunavanja, odmere ter plačevanja, pri tem pa upoštevajo določbe nekaterih drugih odstavkov. In še en odstavek prej, ki pravi: "Vlada s predpisom določi, kaj se šteje za onesnaževanje okolja lokalnega pomena in osnove za obračun okoljske dajatve." Torej, če ta amandma sprejmemo in ga korporiramo v ta člen, bomo dobili eno nerazumljivo razrešitev, ki si jo bo vsak predstavljal po svoje. In dejansko bo pomenilo to, da bo vlada nekaj predpisovala in še občine bodo nekaj predpisovale. Iz tega razloga se meni ta amandma štirih poslanskih skupin ne zdi smiseln, ne zdipa se mi smiseln tudi zato, ker črta tretji odstavek tega člena, tretji odstavek pa pravi: "Sredstva, zbrana z okoljskimi dajatvami za onesnaževanje okolja, se v celoti namenijo za izvedbo del za zmanjševanje obremenjevanja okolja." Saj to je vendar jasno, da bi bilo treba tista sredstva, ki se za nek namen zberejo, tudi za tisti namen uporabiti. Jaz za ta amandma štirih poslanskih skupin ne bom glasoval in se mi zdi, da je ob dobronamernem razumevanju 110. člena takšna dikcija, če hočemo, da bomo imeli v državi nek poenoten sistem za vse državljane enak, da je takšen člen, kot je zapisan, celo dober in da ga s tem amandmajem, ki je predlagan, ne moremo popraviti, ampak ga lahko kvečjemu popravimo oziroma damo možnost, da bomo dobili neke dvojne okoljske dajatve. Ene bo predpisovala vlada po svojih predpisih, ene pa potem še občine, ampak samo na podlagi tistega seveda, kar bo določila vlada. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Andrej Vizjak.
Hvala lepa. Že iz prvega branja, iz razprave na odboru in današnje razprave vidim, da se vrtimo okrog iste stvari. In sicer, vsi želimo urediti oziroma nekako ohraniti obstoječ sistem in ne verjamemo določbam 110. člena, da ga dejansko ohranja. To je bistvo vse razprave. Zakaj ne verjamemo? Ker je dejansko tako nejasno napisan, da ga je mogoče interpretirati tako ali drugače. Zato bi le veljalo, da ne bo nesporazumov, ga bistveno bolje precizirati v smislu tega, kar danes velja. Zakaj sam imam dvome? Kajti vem, da so danes okoljske dajatve, ki so državne, predvsem, recimo, taksa za obremenjevanje voda, je prihodek občinskega proračuna, saj se na prehodnem računu zbira in se v tekočem letu, ko investicija traja, namensko porablja za neko investicijo, ki jo z odločbo odobri ministrstvo in ima, to se pravi, investitor, lokalna skupnost ali če investitorstvo prenese na katerega drugega, tekoči denar za to konkretno investicijo. In ta sistem je učinkovit iz naslova vlaganj v opremo, v investicije na področju varstva narave oziroma v tem konkretnem primeru voda. Če pa beremo sedaj amandmiran drugi oziroma prvi odstavek, pa piše, da so to prihodek državnega proračuna. In če ga je moč tudi tako razumeti, bodo lahko podjetja, ki dejansko danes te okoljske dajatve zbirajo, morale ta sredstva odvajati na državni, ne vem, nek račun, ne več na občinskega prehodnega, in seveda bodo potem posledično dobile denar, priznan za investicijo, če bo seveda temu tako. Skratka, lokalne in investitor bo prikrajšan za likvidna tekoča sredstva, ki jih vlaga, in seveda s tem tudi bistveno, bistveno otežene investicije v te projekte. Skratka, če prav razumem ministra, kar je že večkrat potrdil, iz magnetogramov je to jasno, se zavzema za ohranitev obstoječega sistema. Zato mislim, da bi ta obstoječi sistem tudi bistveno lažje spretno napisati v ta člen, da ne bo omogočal različnih interpretacij, in da se ne bomo, ko bo zakon veljal, počutili izigrane. Kajti napisan, kot je, da so okoljske dajatve prihodek proračuna države, trenutno so okoljske dajatve v prvi fazi prihodek proračunov, kajti stekajo se na občinske proračune, na prehodne račune. Ja, tako pač je. V vseh računovodskih evidencah, ki jih vodimo občine, ker jih pač moramo, okoljske dajatve so prihodek občinskega proračuna. Na prehodnem računu. Pač tako je. Jaz sem se pozanimal, preden to govorim in vem, zakaj to govorim. Res pa je, da če se nenamensko porabijo ali pa če se ne porabijo, jih mora občina dati na račun države, ker so to državne dajatve. To je dejstvo. Še enkrat, zaradi tako nejasno zapisane trditve, je moč razumeti to tudi tako, da bodo morala komunalna podjetja, ki sedaj zbirajo te dajatve, to več ne dajati na prehodne račune občinskih proračunov, temveč na državni račun. In to, mislim, pa je najslabše, kar se lahko zgodi. Zato bom sam tudi tako ali drugače podprl nek amandma k 110. členu, samo zaradi tega, da ga lahko do tretje obravnave tako korigiramo, da bomo sledili pravzaprav temu, kar mi tukaj vsi želimo. Iz tega, tako kot je pa napisano, oprostite, je pa to možno izvesti s podzakonskim aktom tako ali drugače in bomo imeli morebiti marsikdo izmed nas tu dolge nosove, kajti lokalne skupnosti ne bodo več imele likvidnih sredstev, država jih pa bo imela. In če prav razumem ministra, mu je zelo malo mar za likvidnost občinskih proračunov in bistveno več mar za likvidnost državnega proračuna. In če to ni jasno napisano, prej verjamem, da bo sledil tistemu cilju, ki je v interesu države kot pa lokalnih skupnosti.
Hvala. Janko Veber ima besedo za razpravo.
Hvala za besedo. No, tudi sam bi v bistvu res podprl dosedanjo rešitev, kajti odločitev vlade, ko je predlagala rešitev v prejšnjem zakonu o varstvu okolja, da spodbudi pravzaprav lokalne skupnosti k vlaganju v izgradnjo infrastrukture za preprečevanje onesnaževanja okolja na način, da če ima pripravljene projekte, bo pač lahko ohranila takso pri sebi, če ne, pa gre v državni proračun, je bil resnično izredno pozitiven ukrep, in tega je resnično treba tudi v nadaljevanju ohranjati. To, kar pri 110. členu mogoče res ni najbolje opredeljeno, je pravzaprav opredelitev zavezanca. Torej zavezanka ali zavezanec za plačilo okoljske dajatve - pravi v četrtem odstavku 110. člena - je oseba,ki povzroča onesnaževanje okolja z emisijami, oseba, ki povzroča onesnaževanje okolja z odpadki in tako naprej. Hkrati pa s tem zakonom preneha veljati tudi uredba, ki je trenutno v veljavi na podlagi veljavnega zakona. Sama uredba pa seveda zavezanko alizavezanca definira bolj natančno, in sicer na način, da je seveda zavezanec za takso za odvajanje tehnološke vode pravna oseba ali samostojni podjetnik, posameznik. Potem je zavezanec za plačilo takse za odvajanje komunalne odpadne vode izvajalec javne službe odvajanja in čiščenja komunalnih odpadnih voda. Menim, da bi bilo veliko manj vprašanj tudi pri tem členu in pri tem zakonu, če bi imeli, ne vem, vsaj osnutek te nove uredbe ravno tako pred seboj, iz katere bi se dalo razbrati, kateri so resnično tisti zavezanci, ki bodo okoljske dajatve plačevali. In če mogoče berem preveč grobo četrti odstavek 110. člena, ne vidim v tem 100. členu, da so zavezanci za plačilo takse za odvajanje komunalne in odpadne vode izvajalci javnih služb. To se mi zdi izredno problematično, kajti s tem se izgubi dosedanja praksa oziroma izniči dosedanja praksa, ki je v veljavi na podlagi obstoječega zakona in veljavne uredbe. Menim, da bi bilo res mogoče dobro dobiti informacijo ali do tretje obravnave, kako bo ta nova uredba izgledala. Sicer bo pa najbrž da potrebno v 110. členu natančneje opredeliti zavezance za plačilo teh taks in odpraviti te dileme, ki obstajajo v zakonu. Hvala.
Hvala. Še dvema kolegoma bom dal besedo, nato pa ministru, da bo pojasil ta vprašanja. Najprej Vili Trofenik.
Hvala za besedo. Na žalost predsednika odbora ni v dvorani, ker sem mu hotel na nek način dopovedati, da ne sme osebno vzeti, če sem opozoril, da se je zgodila odboru pač nesreča. To je dejstvo. Na to opozarja tudi mnenje zakonodajno-pravne službe; če ne drugo, je odbor sprejel dva kontradiktorna amandmaja, ki ju enostavno ni možno akceptirati v zakonu. Seveda, poleg tega iz diskusij marsikaj sledi. Jaz sem zelo razočaran, ko to poslušam, čeprav nisem član odbora, kako površno je poznavanje tega problema in te problematike. In v tako površnem poznavanju, je zelo težko priti do kvalitetnih rešitev. Opozoril bi seveda, tudi minister je že rekel, ampak tu bi morali biti toliko spoštljivi do zakonodajno-pravne službe - tisti, ki tega ne vedo- , tisti, ki pa vedo, pa niti tega ne bi bilo treba brati, da 3. točka v tem členu, jaz se tudi zavzemam, da bi vse tisto, kar se zbere iz taks, potrošili za odpravo ali pa za investicije na tem področju. Vendar je jasno, zato bi potem moral nekdo predlagati proračunski sklad. Edina oblika proračunskega sklada, ki se pa z nekim drugim zakonom in nekim drugim odlokom ali aktom občine ustanavlja. Postavlja pa se seveda vprašanje, če je projektov toliko, da bi lahko ta proračunski sklad funkcioniral normalno, da ne bi sredstva kje ležala, na drugi strani pa bi ostali odprti problemi. Normalno bi pa bilo, da bi za to šlo. Vendar problemi so bistveno, bistveno večji, kot to na prvi pogled izgleda. Nerodnost tega teksta, integralnega, ki smo ga dobili po obdelavi na odboru, je taka, da ga je treba nujno dopolniti, delno torej rešuje predlagani amandma poslanskih skupin, ne pa v celoti in nezadovoljivo. Sedaj, o praksi pa moram povedati, da je tukaj ena zmeda, saj ljudje razlagajo samo del stvari, ki jih poznajo, v celoti pa je malo drugače. Takse so tako, da dosedanji zakon ni definiral dolžnosti, kjer se zbirajo. Šele z navodili ministrstva za finance je počasi prišlo do situacije, da so se začele takse zbirati na žiro računih občin. Prvenstveno ali v prvem koraku samo 31.12. je bilo pomembno, da je bila taksa na žiro računu občine. Med letom - to je pa treba tudi povedati - so pa v nekaterih sredinah brezobrestno kreditirali izvajalce gospodarskih javnih služb, ker so celo leto obračala ta sredstva, brez da plačala en tolar obresti. To je dejstvo in nekateri smo leta in leta se borili, da je ministrstvo za finance izdalo taka navodila, da je vsaj na koncu leta bilo evidentirano na žiro računih in fizično prisotno na žiro računu občine. Vendar to ni vse. To gre od malih zavezancev. Veliki zavezanci so plačevali direktno v državni proračun takse in jih še vedno plačujejo direktno, mimo občinskih žiro računov in zbirnih računov. To so naslednja dejstva. Strinjam pa se s kolegom Vebrom, da je še tukaj vedno ena pojmovna zmeda. Tukaj sedaj zakon sicer govori, zavezanec sem jaz, ki proizvajam odplake. V dosedanji praksi so zavezanci, recimo, komunalna podjetja. In iz tega je treba - pa še to ni boljša rešitev, ker če pa upoštevamo zakon o izvajanju gospodarskih javnih služb, kjer se izvaja v treh oblikah; ena oblika je javno podjetje, druga je režimski obrat, tretja je koncesija, od teh treh oblik je vsaj v dveh primerih nujno, da je zavezanec občina, ker že fizično prihaja na žiro račun občine. Samo v primeru, ko je izvajalec javne službe javno podjetje, prihajajo takse fizično najprej na žiro račun izvajalca in jih je potem treba izbrati. Tako je treba to dodelati še nekaj na nivoju zakona, nekaj pa na nivoju podzakonskega akta, vendar je to dobro, da vemo, ko o tem govorimo. Šele sedaj prihaja do transparentnosti, da bo država vedela, koliko je zbranih taks in koliko bi jih moralo biti. Ker niti v občinah niso povsod vedeli, koliko je teh taks, ker ene so bile na občinskem proračunu oziroma računu, druge so šle mimo občine v Ljubljano, in na koncu nisi vedel, koliko taks se v Sloveniji zbere. Seveda je pa tu tehnično vprašanje - malo kot replika kolegu Avšiču -, zadeva ni tako rožnata, kot izgleda na prvi pogled, ker zbiranjetaks pa stane. Za to pa država nobene provizije ne prizna. Če je provizija posredno zaradi obračanja teh sredstev, se lahko pogovarjamo, ampak ljudje ne plačujejo in gre za tisoče in tisoče prisilnih izterjav in podobnih zadev, kjer pa zakonsko niti na nivoju podzakonskega akta ni nikjer urejeno. Zato zahteva to dograditev, še enkrat trdim, enkrat na nivoju zakona v tretjem branju z ustreznim amandmajem in potem še izvedbeno z ustreznimi podzakonskimi akti. Na eni strani so nekateri neupravičeno imeli brezplačno obratna sredstva, na drugi strani pa nastajajo stroški, ki jih nihče ne priznava. So pa še vmesne rešitve, za katere trdim, da so v tem trenutku nezakonite, ko so pa občine izvajalcem gospodarskih javnih služb celo priznavale provizijo za to, da soto pobirali - na račun države, ker trdim, da v tem trenutku ni nobene zakonske podlage za take rešitve. Seveda izvedba, vsaj na področju odplak, je pa še bistveno večja. Odplake, teoretično, niso samo tista količina vode, ki jo kupuje uradnik iz javnega vodovodnega omrežja, ampak bi bilo treba za odplake obračunavati tudi pri tistih, ki imajo lastne studence, vsaj po obstoječi zakonodaji, pa tega nihče ne izvaja. Tako da je vprašanje sila kompleksno. Za dokončne rešitve je treba najprej ustrezno zakon definirati, da bo jasen, in potem se bo verjetno ministrstvo oziroma vlada morala še prekleto potruditi s podzakonskim aktom, da bomo prišli do tistega cilja, da bo tisto, kar bo zbrano, zbrano od vseh na pravičen način, dosledno, in da bo tudi namensko uporabljeno v čim večji možni meri. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj dajem besedo Jožetu Tanku, nato dobi besedo minister.
Hvala lepa. Poglejte, vemo, kako trenutno stanje funkcionira, kako sistem deluje. Vemo tudi, kaj bi radi dosegli in kaj bi radi imeli. Vendar tekst, ki je predložen v osnovni verziji, in tekst, ki se ga predlaga, popravek z amandmajem, pa ni tak, da bi te zadeve omogočal in da bi sledil vsem tem razpravam, ki jih zdaj opravljamo. Drug problem je tudi v tem, da niti v 110. niti 111. členu občina ni nikjer navedena. Zavezanec ni občina. In to, o čemer sedaj govorimo, če občine kot neke osebe v tem 110. ali 111. členu ali pa v obeh ne napišemo, potem se ne moremo pogovarjati o tem, da je občina tista, ki lahko razpolaga s temi sredstvi oziroma ki lahko participira ta sredstva; to ni možno. In dejstvo je, da je treba 110. člen tako popraviti, da se v njem napiše "občina". Tisti trenutek, ko je edini upravičenec do teh sredstev država, je tudi država edini potrošnik teh sredstev, edini upravitelj teh sredstev, edini koristnik teh sredstev. In ni možno razpravljati o tem, da se ta sredstva kar tako, na nek čuden način pusti občinam. Naslednja stvar kar je, to je ta tretji odstavek, o katerem je malo prej diskutiral tudi kolega Trofenik, ki je, mislim, da situacijo zelo dobro predstavil, zelo dobro, je pa problem, ali so ta sredstva, sredstva proračunskega sklada ali niso sredstva proračunskega sklada. Če bi bila ta sredstva v državnem proračunu, verjetno bi to moralo biti proračunski sklad. Vendar, če pa želimo ta sredstva pustiti, tako kot so do sedaj, pa mislim, da ni nobene potrebe, da se oblikuje poseben proračunski sklad. In tretji odstavek, kot je napisan, nima nobene posebne povezave, tudi z ZIPRO-m ne, ZIPRO ga lahko samo povzame. Mislim, da je smiselno, da se tudi v tem okoljskem delu ta tekst ohrani. Jaz sem tudi besedilo, ki je od novega sedmega odstavka dalje vloženo, razumel kot dopolnilo, kot dodatno ponudbo občinam, da izkoristijo možnost uvedbe posebnih občinskih taks, predvsem zaradi tega, ker se predlaga v prvem delu tega člena rešitev, ki občinam odvzame možnost uporabe obstoječih okoljskih virov, okoljskih taks. To, in če to natančno berem, sem še vedno prepričan, da so novi sedmi do enajsti odstavek samo kompenzacija za tisto, kar bodo občine izgubile. In s tem se občine v bistvu prisiljuje, da uvedejo neke lokalne takse, in se, ne vem, predvsem župani izpostavijo določenim lokalnim problemom in pa tudi pritiskom. Mislim, da bi bilo prav, da se110. člen dejansko odpre, da se podpre člen Stranke mladih oziroma amandma Stranke mladih. S tem pa se pusti potem v tretji obravnavi možnost, da se člen ustrezno dopolni. Kajti če se strinjamo s tem, da takse lahko občine uporabijo, potem je treba v ta prvi odstavek to tudi tako napisati. Da se lahko potem na osnovi zakona tudi izvaja in tudi potem naprej napravi tudi nove podzakonske akte. Če pa piše tako, kot je tule, potem bo pa to malo težje. In dejansko je problem v tem, da gre v tem za neko paralelnost, to se pravi, da govorimo eno, da predlagamo eno, v praksi pa se bo odvilo nekaj čisto drugega. In tu mislim, da bi morali biti zaskrbljeni predvsem tisti poslanci, ki ste hkrati tudi župani. Kajti vi boste na tem delu utrpeli - v narekovajih - "največje finančne izgube" in tudi vaši projekti na lokalnem delu bodo tudi najbolj prizadeti. Tako mislim, da je smiselno to odpreti, vendar z amandmajem Stranke mladih.
Hvala lepa. Sedaj bom dal besedo ministru, nato imam še dva razpravljavca prijavljena. Prosim, minister.
Hvala lepa. Včasih se pri kakšnem politiku, konkretno sedaj pri gospodu Tanku, sprašujem, ali res verjame to, kar govori? Kot bivši župan, seveda morate vedeti kako sistem funkcionira in vse to, kar ste sedaj govorili, je čista neresnica. Obstoječa taksa za odpadne vode in za ravnanje z odpadki je državna taksa. Zbira se v državnem proračunu na prehodnem računu občine najprej in na koncu leta v zaključnem računu se knjiži kot prihodek državnega proračuna, kot nazaj transfer v občino in seveda potem tudi tisto, kar se iz tistega naredi, je last občine, če projekte ima, če jih pa nima, gre pa direktno v državni proračun - denar likvidnostno. In ta sistem, kot je zdaj tu predviden, ostaja enak. Še enkrat bi pa, prav vmes sem poiskal člen, na podlagi katerega je ta sistem, ki ga vsi hvalite, vključno s Tankom, pa bil uveden. In bom za hec predlagal potem na koncu, da črtamo 110. in 111. člen in uvedemo tekst, na podlagi katerega je bil ta sedanji sistem, ki ga vsi hvalite, vzpostavljen. Pa preberem 80. člen obstoječega zakona o varstvu okolja: "Višino takse in povračila, način njunega obračunavanja, odmere ter plačevanja in merila za znižanje in oprostitev plačevanja predpiše vlada." Na podlagi tega enega stavka je bil vzpostavljen ta sistem, kakršnega imamo zdaj in ga vsi hvalite. Ohranimo ta stavek, črtamo 110. in 111. člen, pa boste vsi zadovoljni. Če ne verjamete meni, ko razlagam,da 110. in 111. člen pomenita ohranitev sedanjega sistema, potem to črtajte, pa imejte ta en stavek, če je to v redu. Če verjamete, da vlada vzpostavlja in ohranja sistem, kakršen velja zdaj na podlagi tega enega silno splošnega stavka, potem verjemite tudi, da 110. in 111. člen, kot mi tu predlagamo, pomenita natančno isto. Jaz ne morem razumeti, od kod to nezaupanje, da zdaj poskušamo pa nekaj postaviti na glavo in ta denar odvzeti občinam, to je čisto natolcevanje in mislim, da je zlonamerno. Hvala.
Kolega Alojz Sok.
Ja, očitno je, gospod minister, da ste si, ko poslušam te razprave županov, vi prislužili sloves tega nezaupanja, ko tako vsem drugim delitev poduke, da zavajajo, da se sprenevedajo in tako naprej. Ker če bi vam zaupali in jaz sem dejansko tudi 110. člen razumel dobronamerno in si nikakor - seveda, ker sem eden od tistih razpravljalcev, ki ne razpravljamo s pozicije župana, ampak s pozicije državljana, poslanca - jaz si ne želim nekega dvojnega sistema, kjer bo eno dajatev predpisala država, potem pa bo še dajatev lahko predpisala občina. Sam sem proti temu. Ker obremenitve, to vemo vsi, predpisovati in ljudi obremenjevati - to je zelo lahko! Vsak sam pogleda, koliko mu manjka v proračunu, pa potem izračuna, koliko in kakšen na državni ravni zakon, na občinski ravni pa odlok je potrebno sprejeti, da se zadeva izide. Sam se s tem ne morem strinjati, ker vidim, da naši ljudje iz dneva v dan živijo slabše. Tudi se ne morem strinjati s tem, da bi se zbrana sredstva, ki se zberejo z okoljskimi dajatvami uporabila za kaj drugo kot za zmanjševanja obremenjevanja okolja. Ne morem se strinjati, da če sem plačal nekaj pri vodi, zato da se rešujejo problemi na področju onesnaževanja voda, ali pa nekaj pri pobiranju komunalnih odpadkov, da se rešujejo komunalni odpadki, da bi se potem ta sredstva, ki so zbrana kot ekološke takse, ne vem, uporabile - se bom tako izrazil - za neko športno aktivnost ali za kaj drugega. Zato sem proti temu, da se tretji odstavek črta iz 110. člena. In zato tudi ne morem tega amandmaja odbora podpreti. Mislim, da je nujno treba ostati, ne glede na to, kako se to tehnično uredi, ali je potreben nek proračunski sklad ali kaj je treba narediti. Ampak prepričan sem, da je sredstva, zbrana za določen namen, treba tudi za tisto porabiti. Kako pa se to tehnično izvede, pa me praktično ne briga. Ampak, hočem pa vedeti, da gre v pravo smer. Hvala lepa.
Hvala lepa. Pavel Rupar ima besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Gospe in gospodje! Prihajam iz okolja, kjer imamo velike izkušnje na področju zbiranja tako državnih taks za obremenjevanje okolja, kot tudi poskusa zbiranje tako imenovanih občinskih taks za približno iste namene, kot pa je bilo to uvedeno na državnem nivoju, vendar že takoj na začetku povem, da z izredno slabimi izkušnjami. Zato tudi nedavni poziv, vsaj občanom okolja iz katerega prihajam, k tako imenovani državljanski neposlušnosti, ker je obremenitev in vseh teh bedarij, ki si jih izmišljujejo tako na državnem nivoju kot na občinskem, vsaj za žepe ljudi več kot pa preveč in dovolj. Stokrat prej omenjeno hvalisanje uvedbe pobiranja teh, tudi davkov - ker taksa ni nič drugega kot davek - z načinom, ki ga predpisuje država, zbirajo pa občine na tako imenovanih transakcijskih računih, je pravzaprav breme. Je breme, veliko breme za ljudi, je zelo veliko breme za občine oziroma podjetja, ki se ukvarjajo s komunalnimi oziroma z vodami, ni pa breme za državo. To ni nikakršno breme države. In seveda iz tega naslova tudi to ni nobena državna pomoč kakršnimkoli investicijam oziroma projektom na občinskem nivoju, pač pa eden od predpisov, ki so se ga spomnili tam nekje v Ljubljani, blizu ministra Kopača in ki ga pobirajo, so zadolžene in z njimidelajo tudi občine. Projekte, ki jih je treba narediti za to, da ta taksa ostane v občini, ti projekti imajo take predpise, da traja dve leti, tudi dve leti, da se projekt potem upraviči in potrdi na vladi, na pristojnih institucijah, da ta denar ostane vobčinah. Če ne, so občine kaznovane: prvič, z odvzemom tega denarja in gre v državni proračun in ne tako, kot je minister govoril, da gre najprej to s transakcijske na državni, pa da potem država to vrača. To ni res! To ste ga zelo "v kamen brcnil". Je paseveda druga resnica, da ta denar ponikne, če občine ne pripravijo teh projektov, v Ljubljano in se ne vrača nazaj v okolje, od koder to izvira. In seveda so zelo veliki napori in strašne muke občin in občinskih uprav, da upravičijo, seveda skupaj s komunalnimi podjetji ali pa pač zavodi, ki to urejajo, da ta denar ostane tam, kjer je. Seveda sedaj pa, kako verjeti dobronamernosti in bom rekel, volji, ki je tu izražena, sicer napisana, ampak zakon, ko bo sprejet, bo zakon in bo veljal. In takrat nobena pridiga in nobeno zavajanje tu, v državnem zboru s strani pristojnega ministrstva ne bo več relevantno. Relevanten bo samo še zakon. Namreč, če bi bil jasno napisano, da ostaja to tako, kot je, potem bi ga tudi jaz podprl. Tega pa ni izslediti, tega vi v tem členu ne vidite. Zato iz vseh strank, z vseh strani, kjerkoli imamo opravka s temi taksami in pa s temi izumi, opozarjamo na nejasnost tega zakona. Predpis, ki seveda tudi narekuje, da bi občine ravno tako pobirale še dodatni takso, pa ni nič drugega, kot pa še dodatne naloge in še dodatna bremena občinam, da odnašajo, oprostite, zadnjo plat, da ne rečem rit tisti, ki bi za to morali skrbeti. Zakaj? Zato, ker v programu, ki ga, recimo, ministrstvo za okolje predpiše. V mislih pa imam, recimo, čistilne naprave, za katere je morala država in pa ministrstvo podpisati tudi sporazum z Evropsko unijo, do kdaj jih bodo občine zgradile -, je seveda edina stvar, ki jo je ta vlada oziroma to ministrstvo storilo s tem v zvezi. Vse ostalo je pa sedaj stvar občin. Torej, zopet eno od mnogih bremen, za katere ste se zavezali, ki so pa na ramenih in na plečih občin, je pa, kako zbrati te strašanske milijarde zato, da bo ta pogoj v tem sporazumu z Evropsko unijo izpolnjen. In se seveda zgodi, da občina z dobro voljo, tudiz naivnostjo, gre v projekt čistilne naprave, ki so sedaj v slovenskem prostoru najbolj vabljiva tema županov in pa občinskih svetov za volivce. Čistilne naprave so nastale neka ikona, nek simbol, neka prva liga v tej zadevi. Seveda se ubadajo, kakor pridobiti denar in v naivnosti predpišejo občinske takse. V okolju, kjer sem, smo to naredili. Kaj se je zgodilo? Te občinske takse so bile zelo uravnovešene v finančnem smislu po, ali pa bom rekel, po ceni na kubik onesnažene vode s takso na državnem nivoju. Zgodilo se je, da so lokalni veljaki s svojimi politiki hodili okoli po krajevnih skupnostih in seveda zadevo, ki jo zbira občina po predpisu vlade, torej Liberalne demokracije in Združene liste, ti isti "lokalčki" so potem revoltirali ljudi, češ, poglejte kaj dela občina, poglejte, kako imajo blazen primanjkljaj v občinskih proračunih. To je denar, ki se zbira za "flikanje" kreditov, to je vse drugo, samo ne pomoč. Torej, smo dobili na eni strani predpis države, zgradite čistilno, na drugi strani predpis občinskega sveta ali akt, ki je to predpisal, in na tretji strani zoper iz te iste opcije ljudi, ki so delali totalen kaos po občinskih oziroma lokalnih skupnostih. Torej, zgodilo se je, da smo tudi v okolju, iz katerega izhajam, in tudi drugje, raje ukinili občinske takse za zbiranje denarja za takšne zadeve, ki jih država predpiše v delo občinam. In s tem seveda nismo naredili popolnoma nič, ker ni posluha in ni opcij. In ker to ni zapisano v nobenem zakonu, najmanj pa v tem členu, lahko popolnoma dvomiteoziroma lahko popolnoma dvomimo, da so besede, ki ste jih izrekli, resnične in bodo veljale tako, kot je bilo do zdaj. Torej, sodelovanja med eno in drugo opcijo - govorim pa o vladi in lokalni skupnosti - ni, so zgolj predpisi, so zgolj želje in obveznosti, ki jih nalagamo drug drugemu. Da bi pa skupaj nastopali na področju reševanja odpadnih voda pa obremenjevanja okolja, tega pa ni čutiti že kar nekaj let. Torej, roko na srce, ko smo se pred leti še bolj spoznavali kot pa ne, je bilo kar nekaj sestankov tudi na nivoju lokalnih skupnosti in sekretarjev, če že ne ministrov, česar zdaj že nekaj let ni - zgolj pošta, ki leta z ene ustanove na drugo, in zgolj obremenitve, po drugi strani pa razni revolti. Meni osebno je zelo žal, namreč, tudi sam ocenjujem, da to zelo narobe. Na koncu koncev živimo v okolju, za katerega moramo skrbeti, ker je, veste - najmanj, če bi gledal zelo ozko pa zelo neumno - tisto, kar odplakne proti vam, ki ste v Ljubljani, iz drugih občin [[reka tako ali tako teče navzdol]] , je pravzaprav lahko tudi vseeno, če bi tako gledal neumno. Ampak nam ni vseeno in bi bilo zelo potrebno predpisati in narediti tak zakon in take člene, ki bi omogočali, da tudi tisti, ki onesnažujejo vodo, skrbijo za tiste, ki so uporabniki naprej proti toku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jože Avšič ima besedo.
Hvala. Še enkrat sem se oglasil, čeprav sem mislil, da ne bo potrebno. Nekaj stvari sploh več ne razumem. Izhajam seveda iz razprave na odboru za infrastrukturo. Sam osebno sem z ministrom tudi vodil to diskusijo o tem, zakaj je občinam sploh potrebno, da imajo možnost, da nekaj predpišejo. Če ne vidite te potrebe - ampak, gospod Rupar, vprašajte soseda, gospoda Vizjaka, ali čuti to potrebo. [[Oglašanje iz ozadja.]] No, pa vprašajte še koga. Pa poglejte v zakon, ali piše, da morate to predpisati. Nikjer ne piše. Vendar mislim, da bosta minister in vlada najbolj srečna, če bomo rekli "to ven", ker bo imela mir pred občinami, ker si po občinah ne bomo izmišljali nečesa vsak po svoje, kar bi pač želeli, in bodo imeli neko transparentno situacijo, kakšne takse imamo v Sloveniji in za katerimi stoji vlada in tudi predpisuje njihov način pobiranja, pa tudi njihovo uporabo. Se pravi, vračamo nazaj na tekst, ki je v predlogu, ki je bil tako kritiziran, ker ni rešitve, da bi občine lahko to predpisovale. V zakonu, že opevanem, tako kot je minister rekel, pa ta rešitev je, in na podlagi te rešitve so nekatere občine nekatere takse predpisale in reševale tudi svoje občinske probleme. In če v Tržiču te potrebe ni ali pa v Trbovljah - zakaj bi zaradi tega ne smeli imeti v Brežicah, Ormožu, Lendavi ali kje drugje, kjer ta potreba je? Ne vidim tega. Vidim pa v tem možnost, da to občine lahko samostojno naredijo. Seveda, če mislite, da je treba tudi take pravice občinam omejiti, hvala bogu, jih je pač treba. Če se pa vračamo nazaj na ta prehodni račun, jaz sem zelo zadovoljen s pojasnilom ministra, v magnetogramu tega državnega zbora bo zapisano, da se nič ne bo spremenilo, kajti tudi doslej je bil način pobiranja prek občinskih transakcijskih računov na podlagi predpisa vlade in na podlagi predpisa zakona, vendar če se tudi zmenimo za tretje branje, lahko gre tudi tekst iz obstoječega zakona nazaj. Pa bo volk sit in koza cela. Kakorkoli že, mislim, da smo povsem neracionalni, postali okoli te razprave in da se bolj merijo moči in pametnost posameznikov. Hvala.
Hvala. Leopold Kremžar.
Hvala lepa. Že dalj časa mi roji po glavi, da bi morali te naše razprave nekje na pol napovedanega časa prekiniti. Do pol približno gre še normalno, po polovici pa začnemo v bistvu [[...]] [[Glasovi iz ozadja.]] [[...]]ni še polovica, jaz sem še v onem delu, ker sem malo manj govoril, kot sem napovedal. Ampak čisto zares. Glejte, zdaj smo pa že nelogični. Do pred približno 15, 20 minutami smo dokaj logično razmišljali, kako je potrebno popraviti te zadeve, da bodo normalne, da bodo najbližjetemu modelu, ki je zdaj in ki funkcionira, zdaj pa smo se začeli "prepucavati", v narekovajih, kdo je za župane, kdo je proti, kaj je dobro za župane, kaj ni dobro - me ne zanima, kaj je dobro za župane ali kaj za župane ni dobro, četudi sem župan. Mene zanima, da bo sistem funkcioniral. Tako kot je zapisano, ugotavljamo vsi - ni dovolj dobro. Zato smo rekli, da je zadevo v tretjem branju treba popraviti. In bomo pripravili amandmaje, ki bodo to zadevo sanirali. Res je, da nekatere stvari, ki jih kritiziramo, so dejanske zdaj zapisane, vključujoč to, da piše v 80. členu, "kadar onesnaževanje zadeva samo prebivalcev lokalne skupnosti, lahko ta predpiše tudi takse," in tako naprej in tako naprej. To je že zdaj. In ta "lahko" pomeni, da se to predpiše na normalen demokratični način, nihče nikomur ne more vsiljevati, če lokalna skupnosti ne bo čutila potrebe, da to naredi, pač ne bo naredila. Če bodo demokratično izvoljeni predstavniki v občini, zaradi mene tudi na referendumu, kjer se bodo to dogovorili, hoteli, bodo pač to naredili. In je prav, naj naredijo! Temeljno je to, in je bilo veliko vprašanj v zvezi s tem: povzročitelj onesnaževanja je dolžan plačati okoljske dajatve, s katerimi se obdavčuje onesnaževanje okolja. To je temeljni princip in vse drugo jeizpeljanka tega principa. In občine tu igrajo v tem filmu, tako kot je napisano v 4. točki 11. člena - to, kar smo dodali, med drugimi, tudi na odboru -, "kadar se za upravičene stroške šteje gradnja infrastrukture lokalnega pomena po določbah" in tako naprej. Ali je do vračila oprostitve ali zmanjšanja plačila okoljske dajatve - tukaj bi bilo potrebno dodati, "ki je zbrana na tem območju" in tako naprej - upravičena lokalna skupnost in spet naprej, tako kot piše. Tukaj nastopi šele občina, ampak občina nastopi kot tista, ki izvaja to, dejansko je pa taksa denar tistega onesnaževalca, ki se ga za ta delež oprosti. To je temeljni sistem tega. In glejte, jaz bi predlagal, da počasi seveda, če nimamo kaj drugega povedati pri tem vendarle mogoče pridemo do nekeskupne ideje, ker se mi zdi, da se je izoblikovala neka skupna ideja in ta je, da ostane princip približno takšen, kot je zdaj, da se te oprostitve, ker se govori o oprostitvah, mora biti, takšna so določila, ampak vsi vemo, za kaj gre in je to jasno napisano in mora biti še bolj jasno napisano. Da se to zbira dejansko tam, kjer se to plačuje, da se uporablja za tiste projekte, če pa teh projektov ni, pa seveda gre v državni proračun. Mene ne skrbi, če neka občina nima projekta, da to gre drugam in da se potem razporedi na neke druge projekte, saj je prav tako, če nima. In ne bi bilo prav, da če neka občina nima projekta, da pa lahko ta denar porabi za, ne vem, nogometno igrišče ali nekaj takšnega, kot je, mislim, da kolega Sok ali Tanko rekel. Ne bi bilo prav in ni namen tega, da bi ljudje plačevali takso za obremenjevanje okolja, zato da bi gradili ne vem neke druge zadeve, ki so lahko potrebne, ampak ne iz tega vira. Zato dajmo se skoncetrirati na to, kako zadevo pripraviti, da bomo v tretjem branju in ti amandmaji imajo seveda namen, ker tudi to, kar bo danes sprejeto, upam in predlagam, da to sprejmemo, te amandmaje, ima možnost v pripravi do tretjega branja neke spremembe - če bomo čutili, da je ta sprememba potrebna in nujna. Rabimo seveda zato, da sočleni odprti, naj še enkrat povem, da lahko v tretjem branju zadevo zapišemo tako, da bo nedvoumna, popolnoma jasna in po volji večine teh, ki razpravljamo o tem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Pavel Rupar.
Me žal nisi razumel, kolega Avšič. Poanta mojega govora je bila, da če država [[...]]
Spoštovani kolega, stopite na svoje mesto, pa govorite tam.
Se opravičujem, verjetno zaradi podnapisa. Poanta je ravno v tem, da država predpiše občinam oziroma predpiše takso, občina pa jo pobira. Seveda je res, ne govorite mi, da ni res, če izhajam iz tega in če delam to vsak dan. Torej, pobirajo to komunalna podjetja na položnicah, ki jih izstavlja in tam piše ali komunalno podjetje, ne vem, Krško, če želite občina Krško, je pa to državna taksa in to je srž tistega, kar sem jaz želel povedati. Naj to zbira država sama in naj sama nosi glavo na prodaj pred ljudmi, ker ljudje so pa jezni na te takse, so zelo jezni, ker je to dodatendavek in je to dodatna obremenite njihovih žepov. Sedaj bomo pa še občinske takse dali zraven in prišteli zraven in bo to še dvakrat večji revolt, tako kot se je zgodilo v mojem okolju. In to je tisto, kar bom jaz tudi kolegu Kremžarju oporekal. Točno, imamo film, ki se igra, kinematograf, scenarij tega je predpisala vlada, ampak scenarij je tak, da glavna igralca, občina in komunalno podjetje, skačeta v prepad, tam jih pa še tepejo, zato da jih do konca potolčejo. To je narobe. Scenarij, če si ga že napišejo, naj izvajajo sami in naj skačejo sami v ta prepad! Veste, to je poanta tega. Še drug očitek, ki sledi iz tega. Če po vseh naporih in česarkoli občina ali komunalno podjetje ali kdorkoli, ki izvaja javno službo, ni sposoben, ne vem, zaradi zemljišča ali česarkoli, ne more pripraviti projektov, ta taksa pade in gre drugam. Na koga so potem ljudje jezni? Občina pobira to takso, ki je sicer državna, in nima svojih projektov. Zakaj pobira to občina? Zakaj bodo zmerjali, recimo, vašega župana v nekem mestu če pa vendar zaradi objektivnih vzrokov ni mogel projektov pripraviti? Torej gre za krivico, ki je v tem zakonu in jo je treba popraviti. Se pa strinjam, imamo še možnosti oblikovati tako, da bo to prav. In se strinjam s tabo, smo na dobri poti, da se to uredi. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Vizjak, nato še enkrat gospod minister.
Mislim, da je določba, ki je predlagana v amandmaju in daje možnost nekega kontroliranega uvajanja občinskih taks - poudarjam, kontroliranega -, na mestu. Predvsem iz razlogov, ki so bili danes tu že navedeni, kajti v določenem okolju pride prav čisto točkovno, lokalno do določenih vplivov in prav je, da se tudi s temi dajatvami destimulira tako početje. Ne samo to, tudi ta zbranataksa naj se dejansko potem namenja določenim okoljskim ukrepom lokalne skupnosti. Zato sam pozdravljam možnost tega, vendar res v primerih, da ne prihaja do nekih zlorab oziroma pobiranja teh dajatev in potem nenamenskega koriščenja. Tako da kar se tega tiče, smo na mestu. In vidim ne nazadnje sedaj tudi pripravljenost ministra, da dejansko morebiti, če imamo vsi čiste namene, v kar ne dvomim, saj ta magnetogram državnega zbora tudi nekaj pomeni, da ni hudič, da ne bomo našli neke pametne dikcije tega 110 člena, da bo volk sit in koza cela. To se pravi, da bomo mi pomirjeni, da bo zadeva nedvoumno napisana; ne govorim pa, da je v prejšnjem zakonu jasna in dobra, še daleč od tega. Mislim pa, da če se je nek sistem v praksi izkazal za dobrega, ga ni bilo poslanca tu, vsaj slišal ga nisem, ki bi ga grajal. Zakaj ne bi precizirali v tem 110. členu, tako pa smo zdaj tule zapravili skoraj dve uri za to.
Hvala lepa. In še beseda ministru.
Hvala. Saj, bolj ali manj je bilo vse rečeno. Rad bi rekel samo to, taksa, recimo, na odpadne vode je taksa, ki je pravzaprav lokalnim skupnostim v pomoč. Tu je bilo razumeti vse, razen gospoda Ruparja, da podpirajo sedanji sistem; gospod Rupar je rekel, naj država to pobirasama. Država te takse ne potrebuje, potrebujejo jo občine - zaradi tega, ker so občine po zakonu zadolžene za izvajanje obvezne občinske javne službe, ki se imenuje dovajanje vode in odvajanje odpadnih voda. To je občinska obveznost. In zato je seveda prav, da v sodelovanju z državo, država sicer to predpiše na teritoriju cele države, pride do zbiranja teh taks in tudi do projektov na podlagi tako zbrane takse. Zato seveda sem prepričan, da bomo navkljub tovrstnim posamičnim anarhičnim izpadom našli konstruktivno rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Lahko zaključim razpravo o členu 110? Vidim, da lahko. Zaključujem razpravo o členu 110 in o amandmajih k temu členu. Prehajamo na člen 111. Vložena sta dva amandmaja, oba sta štirih poslanskih skupin. Kdo želi besedo? Ivan Mamić, nato pa Igor [[...]]
Hvala lepa. To se nekako navezuje na 110. člen, pravzaprav mislim, da ne bo trajalo toliko časa. Meni se malo tako čudno zdi, če se enkrat nekaj sprejme, da se potem v zelo kratkem času začne vračati nazaj. Ta amandma smo na na odboru za infrastrukturo to vračilo za že plačano, umaknili. Sedaj se mora vračati nazaj, pa ne vem, ali se bo to spet še enkrat vračalo tja, kjer jebilo, in tako naprej. Da ne bo konca. Upam, ker smo tukaj, da bomo že prišli. Tako se mi zdi ta amandma pravzaprav nesprejemljiv. Res da v primeru sprejema predlaganega amandmaja v tekstu ostaja pravica do oprostitve dajatve, vendar se ponovno uvaja pravica do vračila že plačane dajatve. Podrobneje, postopek zaračunavanja, zbiranja, koriščenja oprostitve ali vračila okoljskih dajatev ureja vlada z uredbami, o vsebini katerih državni zbor ne odloča. Ker si vlada zelo prizadeva, da bi zakon vseboval pravico do vračila že plačane okoljske dajatve, je očitno, da je njen namen, da to možnost izkoristi s spremembami o okoljskih dajatvah. S tem bi amandma, sprejet na odboru za infrastrukturo in okolje, praktično izgubil svoj pomen, ali bi se še enkrat ponavljalo Po sedaj veljavni uredbi komunalna podjetja zbrane takse nakazujejo v občinski proračun, in če jih občina ali komunalno podjetje pod pogoji, ki jih predpisuje ta uredba, namenijo za investicije v zmanjševanje onesnaževanja okolja, so plačila takse v državni proračun, oproščena. Določba, da bo imel zavezanec pravico do vračila že plačane okoljske dajatve pa pomeni, da bo moral zavezanec, to je komunalno podjetje, takso takoj odvajati v državni proračun. Vrnjeno pa bo lahko dobil šele po zaključku investicije. Investitor bi torej lahko uveljavil pravico do vračila v državni proračun vplačanih taks šele po zaključku investicije za tekoče financiranje investicij, za kar sedaj uporabljajo prilive iz naslova taks, pa bi morali zagotoviti druge finančne vire. To je lahko le plačilo za storitev ali kredit, kar je ob sedanjih cenah komunalnih storitev in finančnem stanju komunalnih podjetij ter za dolžnosti večine občin neizvedljivo. Dobršen del okoljskih dajatev bi končal o državnem proračunu, s tem bi izgubile svoj namen in bi se nenamensko uporabljale. Jaz upam, da bo še kakšen župan, tudi če se bo ponovil, povedal, kaj še bolj preciznega. Hvala lepa.
Hvala. Igor Štemberger ima besedo.
Ta amandma k 111. členu nekako opravičuje tiste dvome, ki so jih nekateri izrekli že v prehodnem 110. členu. Namreč, tukaj zdaj poleg oprostitve dajatev dajemo zraven možnost še zmanjšanja ali pa vračila že plačane dajatve. Torej, pomeni, da bodo občine oziroma investitorji, ki bodo takse pobirali, takoj morali plačati državi, seveda, ker taka možnost tukaj obstaja, se bojim, da bo obdržala vlada s podzakonskimi akti, se osredotočila predvsem na ta vračila že plačane dajatve in da bodo te oprostitve ostale bolj mrtva črka na papirju. V tem primeru bi občine morale izvesti investicijo in potem na osnovi investicije nekako čakati na refundacijo teh sredstev, to bi pa trajalo mogoče leto, dve ali pa celo tri leta. Kaj bo v tistem času vmes? Tiste šibke občine z manj razvitih območij ne bodo enostavno sposobne, da bi take investicije izpeljale. To bi pomenilo, da bodo v tem času morale najemati kredite in se še dodatno zadolževati, ali pa enostavno investicij ne bodo izpeljale, kar bi bilo za državo še boljše, potem ne bo potrebno teh taks, teh dajatev vračati nazaj občini, ampak bodo ostale v državnem proračunu. To pa ne bi bilo dobro, ker bi se s tem porabljala ta sredstva za nekaj drugega oziroma nekje drugje, kot so bilazbrana. Enostavno bi to pomenilo, da tiste najbolj šibke občine, ki ne bodo zmožne investicij same izpeljati, da teh investicij ne bodo izpeljale in da bodo posredno sofinancirale neke investicije nekje drugje. Se pravi, tista občina najmanj razvita, najbolj šibka z neke slovenske periferije bo sofinancirala izgradnjo čistilne naprave v Ljubljani. To pa ne bi bilo prav.
Hvala lepa. Še bi dal besedo kolegu Pavlu Ruparju, pa potem skupni odgovor.
Nekoliko se še navezuje na prejšnje. Meni se ni zdelo to fanatično izvajanje gospoda ministra, čeprav je sam tako to imenoval. Torej država potrebuje takse, ne občine, veste. Država predpisuje naloge, ki jih potem daje občinam. In ker to prenese na občinska izvajanja, je po zakonu po financiranju občin dolžna tudi poskrbeti za finančna sredstva. Tako je pravilno in tako je zakonsko. Torej, občine to potrebujejo, seveda, za investicije, ampak država je te investicije predpisala in ona po zakonu mora poskrbeti za denar. Sicer, kako to poteka, sem pa že povedal, in seveda to, ne bom rekel, da je zavajanje, morda je tudi nekoncentracija gospoda ministra. Med tem ko 111. člen, da zmanjša ali vrača že plačane takse to se nanaša na občinske takse. Se nanaša na predhodni 110. člen. Zanima me pa, kako je z državnimi taksami. Omenil sem že, da občina lahko zaradi objektivnih vzrokov ne izpolni pogojev za pridobitev te državne takse; recimo, da ne izvede projektne dokumentacije do mere, ko ji država lahko oprosti oziroma odobri te državne takse, ki jih je pobrala. Kaj se zgodi, če iz objektivnih vzrokov tega ni, pa pride naslednje leto, ko pa je investicija v finančnem smislu tako visoka in velika, da bi pa bilo pošteno,torej po pridobitvi vse dokumentacije, tudi državno takso vrniti iz predhodnega leta nazaj v občino. Torej, zopet imamo člen, ki nalaga obveznosti ob kateremkoli vzroku občinam do uporabnikov, torej do plačnikov oziroma občanov, v nadaljnjem koraku, iz države na občino, pa tega ni zaslediti. Tako da bi bilo po moje treba tudi ta 111. člen do sprejema spremeniti tako, da bi se tudi ta morebiti izgubljena državna taksa vračala naslednje leto nazaj na občino. Hvala.
Zdaj bom dal besedo ministru, ki jo je želel. Še prej pa bi želel besedo Leopold Grošelj, nato Jožetu Avšiču in potem gospodu ministru.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Moram reči, da se je ta dvom o načinu zbiranja in koriščenja teh sredstev pojavil na komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ, katere član sem tudi sam, in to ob obravnavi poročila o delovanju javnega komunalnega podjetja Trebnje. Čeprav sem poskušal na tej seji obrazložiti, ker ne nazadnje, upam, tudi sam lahko rečem, da zadevo poznam, saj sem bil neprekinjeno 12 let župan, pa tudi prej predsednik izvršnega sveta, kako ta zadeva poteka pri izglasovanju sklepov. Ker ima ta komisija večino iz opozicije, je bilo izglasovano tako, kot da tu vlada popoln nered. Na kratko bom povedal. Povedal sem, kako se to zbira. Povedal sem tudi, da moraš za to, če imaš program, dobiti tudi odločbo, da imaš tudi določeno, kdaj moraš nek projekt dokončati; da je tudi določen revizor, ki ti pride zadevo pregledat in tako naprej. In če se sredstva pokrivajo s projektom, v tem primeru lahko sredstva porabiš. Če je investicijska vrednost manjša od zbrane takse, se to da tudi v državni proračun. Žal, moram reči, da je bila predstavnica, gospod minister, vašega ministrstva zelo nerodna na tej seji, tako da sem moral tudi intervenirati v tem smislu, kot da so neke obrazložitve popolnoma v nasprotju s prakso, ki poteka tukaj. Tako da je zadeva tu popolnoma, popolnoma čista. To, kar je bilo za nekatere od nas dobro v tem 110. členu, je to, kar je zdaj tukaj vsebovano - da pač lahko okoljske dajatve, če se pokaže nujnost, potreba, da ne bom na široko našteval, da lahko predpiše tudi občina, kadar gre za onesnaževanje okolja lokalnega pomena. Povrnil pa se bom še enkrat na to, kar je gospod Veber omenil. Tu gre predvsem za zavezanca. Recimo, da me boste pravilno razumeli, za zavezanca, ki je javno podjetje - recimo, da je to komunala, ki to pobira. Na tej komisiji sem celo to povedal, da imamo to obremenitev, ki je za posamezno gospodinjstvo ali pa, bi rekel, za zavezanca z drugimi črkami zapisana, koliko znaša, da bi rekel, je ta pregled, se pravi, ali je to zavezanec samo javno komunalno podjetje, ker je v uredbi prej tu določen, se mi zdi, da je to nekoliko dosti odprto pa nedefinirano. Ali pa bi to povedali, da je vsak, ki je zavezanec, tisti, ki porablja vodo ali na nek drugačen način, ker tisti, ki pa še posebej ima porabo tehnološke vode, pa tako vemo, da mu država tudi posebno odločbo predpiše, koliko mora [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]] Gre za to bojazen, če bo iz tega zakona, tudi to dosti razumljivo, v katerih primerih je to zavezanec, ker imajo v marsikateri lokalni skupnosti ločeno, kot javno podjetje, ki se ukvarja s čisto to komunalno dejavnostjo, smeti in mogoče še nekatere druge zadeve in pa seveda tudi drugo, ki se čisto popolnoma, bi rekel, čisto ločeno ukvarjajo z vodo in pa še z nekaterimi drugimi zadevami. Tako da okoli tega zadeve so čiste, so bile jasne, zelo dobro tudi urejeno, sigurno pa to je, jaz lahko povem, mogoče je celo treba pozitivno govoriti, ker ta čas, ko ta denar dobivaš, bodimo odkriti, so to še kako bogata obratna sredstva v posamezni lokalni skupnosti. Tudi meni je sistem, pa vsaj marsikateremu tudi popolnoma, bi rekel, jasen.
Hvala. Jože Avšič, ima besedo.
Hvala lepa. Mislim, da bi bilo ravno to potrebno, o čemer je na nek način sedaj gospod Grošelj govoril, pojasniti, kajti iz nekaterih predhodnih razprav sem razumel, da nekateri menijo - lahko se pa motim, pa narobe razumem -, da je zavezanec za plačilo te takse in potem tudi na drugi strani upravičeno za zmanjšano takso ali pa poročilo, tisti, ki takso pobira v imenu in za račun države. Jaz vedno razumem to, da je zavezanec podjetje, firma, ki dobi odločbo in je zavezana k plačevanju takse, in da samo temu zavezancu se lahko taksa ali oprosti, ali se vrne, ali se delno zmanjša. Morda bi bilo dobro, da to dilemo sedaj razčistimo, ker mislim, da od tu izhaja eden del nesporazumov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vili Trofenik, ima besedo.
Hvala za besedo. Bom tu nadaljeval, čeprav sem mislil najprej nekaj drugega, kot je kolega Avšič. Jaz tudi trdim, da izrazoslovje tu ni najboljše. Zavezanec je definiran v 4. točki 110. člena, tisti, ki onesnažuje. Seveda, ta je lahko oproščen, temu se lahko zmanjša ali se mu pa tudi vrne. Ko pa gre za relacijo med občino in državo, pa ti pojmi ne igrajo. Jaz sem poskušal s pomočjo kolegice, ki je slavistka najti termin in mi pravi ali svetuje, da je dopustno in običajno v slovenskem jeziku uporabiti pojem "odstopitev". V resnici državni proračun ali država odstopi občini takse, zbrane na njenem območju za znani namen za investicijo v infrastrukturo, ki je predpisana z zakonom. In če bi uporabili ta ali nek drug podoben pojem v 4. točki 111. člena, potem dileme padejo. Največjo dilemo je povzročilo tisto vračilo že vplačanega. Ampak, kdo je vplačal - jaz kot občan na žiro račun komunalnega podjetja ali občine. Meni država nič ne vrača, odpušča ali odstopa občini, to kar sem jaz plačal za potrjen program investicije, ki je zopet. Zato mislim, da je nujno najprej, da prvi in drugi amandma sprejmemo, ker če ju ne, potem ne samo, da zaprt vsebinsko zadeva ne igra in je slaba ali pa nesprejemljiva, da pa je potem treba 4. točko 111. člena v tretjem branju z ustreznim dopolnilom korigirati, da bo to jasno, da država odstopa občini - to jev resnici namenski transfer investicijski v celem sredstva za znani namen. Ne more na občinskem nivoju priti do nenamenske porabe, že po osnovni verziji tega sistema, ki ga želimo vsi skupaj vzpostaviti. Drugo je pa bilo že povedano, zato tega ne bi ponovil. Hvala.
Hvala lepa. Minister, želite odgovoriti na to razpravo?
Hvala. Mislim, da je sicer poslanec Trofenik poudaril še eno dilemo, ki kljub našemu tekstu ostaja odprta. Želel pa sem odgovoriti na tisto, kar so prej govorila gospod Štemberger, ki ga zdaj ne vidim, in gospod Mamić. Vračilo že plačane takse pomeni v sedanjem sistemu točno to, o čemer smo prej govorili eno uro, in vam je bilo vsem všeč; torej, da se to zbere, to se formalno zdaj štejekot vračilo že plačane takse, in če bi te besede ne bilo v 11. členu - in nismo jo mi ven vrgli, odbor za infrastrukturo je na podlagi amandmaja - mislim, da gospoda Soka, ali pa ne bom rekel, koga - enega poslanca iz opozicije, potem te možnosti več ni. Mi smo jo samo zdaj želeli z amandmajem štirih poslanskih skupin nazaj pripeljati, menda ste bili za to vsi. Tako se seveda vlada strinja s takšnim amandmajem.
Hvala. Lahko zaključimo razpravo o členu 111? Vidim, da lahko. Hvala lepa. Prehajamo na razpravo o členu 124, h kateremu so vloženi trije amandmaji istih štirih poslanskih skupin. Želi kdo razpravljati o njih? Vidim, da ne želi. Zaključujem razpravo o členu 124 in treh amandmajih k temu členu. Prehajam na razpravo o členu 128, h kateremu so vloženi prav tako trije amandmaji. Želi kdo razpravljati o njih? Nihče. Zaključujem razpravo o členu 128 in amandmajih. Prehajam na razpravo o členu 130, h kateremu je vložen en amandma teh štirih poslanskih skupin. Želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o členu 130. Prehajam na 132. člen, h kateremu je vložen en amandma štirih poslanskih skupin koalicije. Želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o 132. členu in amandmaju. Prehajam na 133. člen, h kateremu je vložen en amandma istih poslanskih skupin, da ne ponavljam, DeSUS, LDS, SLS in Združena lista. Nihče ne želi besede. Zaključujem razpravo o 133. členu. Prehajam na 135. člen, h kateremu je vložen prav tako en amandma teh štirih poslanskih skupin. Želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o 135. členu in amandmaju. Prehajam na 152. člen in amandma poslanskih skupin Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke. Želi kdo besedo? Kolega Alojz Sok, prosim.
Hvala lepa. Mi predlagamo, da se vsebina 152. člena spremeni, razpravo o tem sem z ministrom načel že na samem odboru za infrastrukturo. Moram reči, da so me tako nekako "nežno", v narekovajih, pritegnile tudi nekatere prisotne nevladne organizacije, nekako sem izhajal iz tega, da pač, če minister - namreč 152. člen je treba brati skupaj s 153. in pa 154. členom - če minister nevladne organizacije potrjuje z odločbo, če minister vodi evidenco o nevladni organizacijah s področja varstva okolja, potem seveda trdim, da to niso več nevladne organizacije, ampak so dejansko to organizacije v lasti ministra za okolje in prostor. On me je sicer potolažil, da v praksi do tega ne bo prihajalo in da je po nepotrebnem gojiti neko obliko nezaupanja, ampak ta predlog je pač iz neke, bi rekel, čiste politične higiene, zaradi tega ker takšna rešitev v tem zakonu, ki napeljuje na to, da pač nevladne organizacije sodelujejo, vodi nujno do konfliktnosti interesa. Na eni strani nevladne organizacije, ki zagovarjajo svoj interes, in na drugi strani seveda minister, ki kot predstavnik vlade pri teh zadevah mora zagovarjati svoj interes. Mi predlagamo spremembo, in sicer predlagani 152. člen je nesprejemljiv, saj vloga in vpliv nevladnih organizacij v primerjavi z obstoječim zakonom iz leta 1993 celo zmanjšuje oziroma bolj podreja odločitvam in vplivu resornega ministrstva, zelo otežuje na takšen način njihovo delo, z vrsto pogojev že v osnovi omejuje in tako dalje, kar je vse po našem mišljenju v nasprotju z duhom aarhuške konvencije, kot tudi z najnovejšimi mednarodnimi konvencijami in priporočili, predvsem Organizacije združenih narodov. Predlagane spremembe 152. člena sledijo duhu aarhuške konvencije. Nevladnim organizacijam in društvom, ki imajo v svojih statutih opredeljeno to dejavnost, omogočajo, da čim bolj spodbudno, to je brez omejevanja, sodelujejo pri vseh odločitvah, vezanih na varstvo okolja. Njihovo kompetentnost in osnovno praktično omejitev, da pa ne more vsakdo, ki se mu slučajno ljubi sodelovati pri tej dejavnosti nadzora, pa zagotavlja osnovni pogoj, da je ta dejavnost opredeljena v njihovem statutu, se pravi, v statutu določene nevladne organizacije. Tega pa je potrdil uradni upravni organ, ki je registriral nevladno organizacijo oziroma društvo, to je po našem mnenju ministrstvo za notranje zadeve. V osnovi bi morala biti vsaka moderna država, ki se je opredelila za varstvo okolja vesela, da imajo njihovi državljani sploh voljo in potrebno ustanavljati take nevladne organizacije in društva, ki se praktično brez plačila oziroma prostovoljno in volonterskoukvarjajo z varstvom okolja in imajo voljo ukvarjati se z nadzorom nad izvajanjem tovrstne zakonodaje. Ta novi 152. člen tudi predvideva oblikovanje podzakonskih aktov v dejanski obliki načinov dajanja predlogov in predvsem zaveze državnih institucij, kako na to odgovarjajo. Torej predlog 152.člena, če še zaradi javnosti preberem. Mi predlagamo, da se 252. člen spremeni, in sicer da se glasi: Prvič, dejavnost nadzora nad delovanjem državnih institucij in javnih služb na področju varstva okolja izvajajo lahko tudi nevladne organizacije in društva, ki imajo v svojih statutih opredeljeno to dejavnost. Že prej sem povedal, da statute v skladu z registracijo potrdi ministrstvo za notranje zadeve, ko jo seveda registrira. Drugič, nevladne organizacije in društva iz prvega odstavka tega člena imajo prost dostop do vseh informacij s področja varstva okolja, so lahko prisotne in sodelujejo s predlogi na vseh sejah katerekoli državne inštitucije, ko se razpravlja in odloča o problematiki s področja varstva okolja. Torej, ponavljam, na vseh sejah državnih institucij, ko se razpravlja in odloča o problematiki s področja varstva okolja. V podzakonskih aktih se uredijo vse oblike načina dajanja predlogov in vprašanj s strani teh nevladnih organizacij in društev in določinačin in obliko dajanja odgovorov s strani določene državne instiucije na te predloge. Torej, ker je že gospod minister uvodoma povedal in obrazložil, da se ta zakon v bistvu v doberšnem delu spreminja zaradi tega, kako naj bi nevladne organizacije sodelovale na področju varstva okolja, in ker so to tudi zahteve evropskih direktiv, v prvi vrsti aarhuške konvencije, smo mi predlagali to rešitev in prepričani smo, da če bi zares želeli slediti nekim demokratičnim principom delovanja nevladnih organizacij natem področju, bi takšna rešitev tudi morala biti sprejeta. Na žalost vem, da bo danes tukaj zavrnjena, tako kot je bila zavrnjena tudi na odboru, moram pač to povedati. Tudi nevladne organizacije, ki so tam bile prisotne, so nekako nežno to podprle, opozorile, da imamo prav, ko govorimo o konfliktnosti interesa, vendar, ker se vse nekako, tudi skozi obliko financiranja, odvisne od vlade, si seveda na glas ne upajo zagovarjati nekih drugih stališč, ker pač na žalost v naši državi ta sistem deluje še vedno po principu "korenčka in palice". Oprostite izrazu, ampak tudi razprava o davčni reformi je pokazala, namesto da bi splošno olajšavo s 3% povišali in tako državljanom omogočili, da sami odločajo, katere nevladne organizacije bodo skozi to splošno olajšavo financirali s predlogom davčne zakonodaje, mi to splošno olajšavo celo zmanjšujemo na 2% in tako številne nevladne organizacije še bolj delamo odvisne od vlade in pa vladnih institucij. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Minister.
Takšna določba je absolutno nesprejemljiva iz dveh razlogov. Prvič, govori, da je nadzor stvar nevladnih organizacij. Nadzor po določbah tega zakona je stvar inšpekcij. Drugič, govori, da bi bile nevladne organizacije lahko prisotne na katerikoli seji državnega organa, dajale predloge in sodelovale - kadarkoli. To je določba tega amandmaja. To pomeni, na vseh sejah ustavnega sodišča, na vseh sejah državnega zbora, zdaj tukaj bi lahko zaprošale za besedo, morali bi spremeniti poslovnik državnega zbora v ta namen, na vseh sejah vlade, skratka, kjerkoli. To se mi zdi, da enostavno ni primerno za neko normalno delovanje države, kjer imajo institucije svoje pristojnosti. Nevladne organizacije pa so tukaj zato, da jih kritizirajo v javnosti, če so potrebne kritike [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]- se opravičujem -, in da skratka vršijo nadzor v smislu javnosti.
Hvala lepa. Še kolega Sok.
Jaz še enkrat popravljam ministra, sem mu že to večkrat povedal, tudi na odboru, ampak on to kar nenehno ponavlja. Se pravi, nevladne organizacije in društva imajo v svojih statutih opredeljeno to dejavnost. Vemo, kdo vrši registracijo nevladnih organizacij in društev in da morajo k registraciji predložiti tudi status. Da bi lahko bili prisotni na vseh sejah, gospod minister, katerekoli državne institucije, ko se razpravlja in odloča o problematiki s področja varstva okolja. Zakaj pa ne bi bili prisotni na ustavnem sodišču, če se odloča o problematiki s področja varstva okolja. Še enkrat ponavljam, ko se odloča o problematiki varstva okolja. Jaz pravzaprav pogrešam, da jih danes ni tukaj v parlamentu, da tukaj ne sedijo. Kar se pa tiče njihovega sodelovanja, pa vam še enkrat preberem: "V podzakonskih aktih se uredijo vse oblike in načini dajanja predlogov in vprašanj s strani teh nevladnih organizacij in društev ter določi način in oblika dajanja odgovorov s strani določene državne institucije na te predloge." To je bil naš predlog, dan za razpravo. Seveda bi ga lahko kot predlagatelj zakona oziroma vlada tudi v nekih segmentih dopolnila. Ampak ta predlog bi šel v luči tega, kar vi razlagate - da moramo okoljevarstvene probleme prenesti in z njimi seznanjati javnost, ker imajo vse državljanke in državljani pravico biti seznanjeni s tem, v kakšnem okolju živijo. Že uvodoma sem povedal, okolje ni ne moje ne vaše, ampak je od vseh nas. In država bi morala poskrbeti, če se tako izrazim, celo za agresivno obveščanje svojih državljank in državljanov. To bi bil, recimo, model, ki so ga razvile tudi najsodobnejše demokratične države, ki pa zaradi tega niso gospodarsko manj uspešne, celo bolj so uspešne. Kot primer vam še enkrat lahko navedem skandinavske države. To, kar pa vi uvajate, da boste vi z odločbo te organizacije določali, jih nastavljali, da boste vi vršili evidenco o teh organizacijah, to pa seveda ni to, kar hočete in karnam pripovedujete, da bi naj ta zakon dosegel. Enostavno gre za področje, ki se imenuje konflikt interesov. Na žalost tega nočete razumeti in pač tega nočete na primeren način urediti. Obveljalo bo zagotovo vaše, se pravi, imeli boste sicer pred Evropsko unijo nek zakon, s katerim boste lahko pokazali, kako so te zadeve urejene, ne bo pa to tisto, kar se na tem področju pričakuje od vas.
Hvala. Želi še kdo besedo pri tem amandmaju? Gospod Richard Beuermann, izvolite.
Hvala za besedo. Oglašam se pravzaprav zato, ker je ministru zmanjkalo časa, in gospod Sok pravzaprav veselo izkorišča to dejstvo. Namreč, za kaj gre. Kar se mene tiče, sem bil vedno naklonjen okoljevarstvenim organizacijam, nevladnim organizacijam, tudi znotraj parlamentarne skupine Globe smo leta in leta in še vedno počnemo to, kar počnemo, da odpiramo prostor za delovanje in za informiranje vseh okoljevarstvenih organizacij v Sloveniji; in nekatere to tudi zelo pridno uporabljajo in izkoriščajo, kar se mi zdi povsem pravilno in prav. Osebno sem zelo vesel, da je bil na odboru sprejet amandma, da so vse okoljske informacije javne. To je pa zame dovolj velik dosežek oziroma zdi se mi, da je s tem, ko postajajo okoljske informacije javne, omogočeno tudi normalno delovanje nevladnih organizacij. Vsekakor se mi pa zdi, da gre ta amandma po moje tudi čez neko normalno mejo. In bi gospoda Soka vprašal, če lahko postreže s kakšno primerjalno zakonodajo, če je kjerkoli v svetu katerakoli država uredila to zadevo tako, kot jo oni predlagajo. Hvala lepa.
Hvala. Kolega Sok, nekaj sekund je še na voljo. Prosim.
Hvala lepa. Ravno zadosti, da odgovorim gospodu Beuermannu, ki je bil z mano v Bruslju in ko je slišal, da je to, da so informacije javne, zahteva Evropske unije, direktive. To si nismo mi izmislili in sprejeli bi mi ta amandma ali pa ne, morali bi ga, ker to od nas zahtevajo. Sem pa zelo vesel, da ste se postavili v vlogo zagovornika ministra in da tudi amandmaje vlagate v njegovem imenu, ko je potrebno oziroma v imenu vlade.
Še želi kdo besedo k razpravi? Nihče. Zaključujem razpravo o členu 152 in vloženem amandmaju. Prehajam na člen 161.a. Prosim, da upoštevate ta spremenjeno vsebino 161.a člena. Želi kdo besedo k temu? Jože Tanko. Prosim.
No, najprej bi se nekako rad dotaknil kazni, ki jih običajno na splošno predpisujemo v okoljski zakonodaji; in tam so kazni enormno visoke. Take so bile kazni, predvidene tudi v osnovnem amandmaju, kjer so napisane: globa 10 milijonov za prekršek - upravljalec naprave - iz 68. in 82. člena, z globo 5 milijonov pa druga pravna oseba, če - in tako naprej. Zdaj se ta ista kazen znižuje za sedemkrat, kar je neobičajno, da predpisujete oziroma uvajate tako nizko kazen. Drugo, kar me pa pravzaprav moti pri tej stvari, pa je, da gre potem v naslednjem delu za pri odgovorni osebi še za bistveno nižjo kazen, sicer za 450 milijonov, medtem ko pa za samostojnega podjetnika, če opravlja aktivnosti iz 1. člena oziroma iz prvega odstavka, predpisujete pa milijon in pol. In mislim, da gre tukaj za neko nesorazmerje. In še poseben problem je povsod tam, kjer se dela razlika med posegi v prostor, in pa pri okoljskih problemih, kadar se predpisuje kazen za posameznike, recimo, pri graditvi objektov, kjer so kazni tudi do 30 milijonov; v tistih primerih, ko gre pa za javni sektor, pa se ta volja do kaznovanja pa bistveno, bistveno zniža. Bistveno zniža. Pravzaprav me zanima razlog, zakaj je tako različen pristop do istega področja, in sicer do javnih služb, do javnega sektorja, do odgovornih oseb iz, ne vem, inšpekcij, ministrstev in ostalih, na drugi strani pa do odnosa do čisto navadnih državljanov, ki izvršijo določeno aktivnost. Skratka, rad bi pojasnilo za tako drastično spremembo kazenskega dela.
Hvala. Minister, lahko?
Gre samo za uskladitev z zakonom o prekrških.
Zaključujem razpravo o spremenjenim amandmaju 161.a člena. Prehajam na razpravo o 168. členu in amandmaju dveh poslanskih skupin, Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke Slovenije. Želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o tem členu. Prehajamo na člen 176 in amandma štirih poslanskih skupin, koalicijskih strank k temu členu. Želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo. Prehajam na 178. člen, prav tako amandma teh štirih poslanskih skupin. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Prehajam na 180. člen. Amandma istih štirih poslanskih skupin. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Sedaj prehajam na 186. člen in upoštevajte spet ta spremenjeni amandma k 186. členu. Želi kdo besedo? Jože Avšič.
Hvala za besedo. Morda bolj za pojasnilo in eno vprašanje predlagateljem. Torej, gre za dimnikarsko službo in gre za uveljavitev 148. člena zakona, po katerem je postala dimnikarska služba, če lahko po starem zakonu, ki bo s tem zakonu razveljavljen govorim, javna državna služba. In s 186., 187. člen govorita o tem, kako prenehajo koncesijska razmerja med občino in dosedanjimi firmami, ki opravljajo to dejavnost, ali pa posamezniki v 187. členu, bodisi na koncesijski način, bodisi na podlagi kakšnega drugega predpisa. Na podlagi dveh amandmajev, kisem ju vložil na odboru in sta bila sprejeta, so vse tri poslanske skupine pripravile in vložile na temelju dogovora z vlado spremenjen amandma, spremembo obeh amandmajev. Danes smo na mizo dobili še dopolnitve. Jaz glede na hiter pregled mislim, da je vsebina sprejetih amandmajev na odboru za infrastrukturo zajeta v tem, vendar me res zanima za potrditev, ali gre tu samo za nomotehnično ali tudi za vsebinsko spremembo, ker gre za dokaj zahteven proces prekinjanje koncesijskih pogodb in prenos iz občine nadržavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Malce nenavadno, sicer odgovor bi morali imeti sami, ker so te štiri poslanske skupine predlagatelji, pa kljub temu bom dal besedo ministru, da skuša rešiti to zagato. Prosim.
Na opozorilo službe za zakonodajo v državnem zboru so te štiri poslanske skupine nekoliko popravile nomotehnično svoj amandma.
Jože, izvolite.
Samo za pojasnilo. Jaz sem bil vlagatelj amandmajev na odboru, ki so bili sprejeti. Poslanske skupine so na temelju dogovora med, očitno službo za zakonodajo in ministrstvom pripravile te amandmaje, pri katerih nisem sodeloval. Hvala.
Hvala lepa. Še želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o tem spremenjenem amandmaju k 186. členu. Prehajam na 187. člen. Velja enako. Gre za spremenjen amandma k 187. členu. Želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o tem členu in amandmaju. In prehajam še na zadnji amandma oziroma zadnji člen, h kateremu je vložen amandma Stranke mladih Slovenije, to je člen 193. Želi kdo besedo? Kolega Igor Štemberger, prosim.
Hvala. Jaz bi samo povedal, kaj je bistvo tega amandmaja. Bistvo tega amandmaja je, da če ne bo sprejet, potem bo članstvo komunalnih podjetij v gospodarski zbornici Slovenije obvezno, sedaj pa ni. Namreč, zakon o varstvu okolja je v 99. in 110. členu določil dejavnim gospodarskim zavodom in javnim podjetjem, ki opravljajo dejavnost varstva okolja, preneha članstvo v splošni gospodarski zbornici. Obenem je uzakonil združenje teh pravnih, fizičnih oseb v samostojno komunalno zbornico Slovenije. O tem jasno govori sklep ustavnega sodišča o zavrženju pobude za oceno ustavnosti 31. člena obrtnega zakona in 1. člena in 20. člena zakona o gospodarski zbornici Slovenije. V obrazložitvi tega sklepa ustavno sodišče ugotavlja, da je zakonodajalec v 110. členu zakona o varstvu okolja določil, da javnim zavodom in javnim podjetjem, ki opravljajo dejavnost varstva okolja, preneha članstvo v splošni gospodarski zbornici z dnem, ko se reorganizirajo po določbah zakona, ki ureja gospodarske javne službe. In da je zakonodajalec uzakonil združevanje gospodarskih javnih zavodov in javnih podjetij, ki opravljajo dejavnost varstva okolja, v posebno zbornico in da to velja kot izjema od splošnega pravila o združevanju gospodarskih subjektov, ki je predpisano v 1. členu zakona o gospodarski zbornici Slovenije. To pomeni, da če ta amandma ne bo sprejet, to več ne bo izjema, in komunalna zbornica Slovenije bo počasi odmrla oziroma komunalna podjetja se bodo morala po zakonu o gospodarski zbornici Slovenije, po 1. členu zakona o gospodarski zbornice Slovenije obvezno včlaniti v gospodarsko zbornico Slovenije. Hvala.
Hvala lepa za to razpravo. Minister, prosim.
110. člen, ki ga želite ohraniti pri življenju, je bil konzumiran že leta 1994, to je pred desetimi leti. Zato je to čisto nesmiselno. 99. člen pa tudi ni podlaga za to, da komunalna zbornica naprej živi ali ne živi. Če sem pa čisto iskren, mi smo zainteresirani za to, da nimamo dveh zbornic, ampak da imamo eno, zato ker imamo problem, ker nimamo pravega partnerja za sodelovanje in ker se bolj ali manj ukvarjajo drug z drugim, kot pa, da bi se s tistim, za kar bi se glede na zbornične določbe morali.
Hvala. Kolega Štemberger, nimate več časa, sicer, ampak pri zadnjem amandmaju [[...]]Skupni čas pa je še. Prosim, dam besedo.
Komunalna zbornica vendar ni izjema. Saj imamo en kup takih zbornic. Med drugim tudi stanovanjsko zbornico. Zakaj bi pa sedaj komunalno morali ukiniti?
Prosim.
Kar ste zdaj rekli, pa ni res. Izmišljujete si. Stanovanjska zbornica ni obvezna, je prostovoljna, kdor hoče biti notri je, kdor ne, pa ni.
Ali lahko zaključim razpravo tudi po členu 193? Hvala vsem za razpravo, za sodelovanje. O amandmajih bomo skladno s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, to je ob 20.30 minut. S tem prekinjam to 8. točko dnevnega reda. Sejo zbora bomo nadaljevali ob 16.40 uri z 11. točko dnevnega reda. Vsem hvala za sodelovanje.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke, gospod minister s sodelavci! Lepo pozdrav vse! Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM ENERGETSKEM PROGRAMU. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga resolucije. K besedi vabim ministra za okolje, prostor in energijo magistra Janeza Kopača. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Spoštovani poslanci! Pred vami je resolucija o nacionalnem energetskem programu, ki naj bi nadomestila leta 1996 sprejeto resolucijo o strategiji rabe in oskrbe Slovenije z energijo. Nacionalni energetski program je bil predviden v energetskem zakonu iz leta 1999. Nastal naj bi sicer v enem letu po uveljavitvi tistega zakona. No zdaj je že kar nekaj časa več. Nastajal je dolgo, v konsenzu s široko strokovno javnostjo in sedaj je tu pred vami. Posebej bi rad poudaril, da je bil v strokovnih energetskih krogih brez zadržkov podprt in da ga je prav pred kratkim podprla tudi akademija znanosti in umestnosti. Nacionalni energetski program opredeljuje tri ključne cilje na energetskem področju v Sloveniji. To so zanesljivost oskrbe z energijo, konkurenčnost oskrbe in pa vrsta ciljev s področja okolja, skratka okoljska usmerjenost energetske politike. S tem odgovarjamo na vse tri temeljne izzive, ki jih energetska politika danes ponuja, ob tem, da vemo, kaj se dogaja v Evropi z liberalizacijo trgov in z najprej padcem, sedaj pa bistvenim dvigom cen; ob tem, da vemo, kaj se dogaja z različnimi mrki, na primer v Kaliforniji ali pa lansko leto v Italiji, in pa ob tem, da vemo, da imamo ratificiran kjotski protokol in da imamo vrsto drugih zavez iz v glavnem evropskih direktiv v zvezi s kakovostjo okolja. Na vse to se mora slovenska energetika odzvati, se že odziva v praksi in sedaj ta odziv formaliziramo še v nacionalnem energetskem programu. Ne bom vam bral, kajti v dosedanjih javnih razpravah je bilo to že mnogokrat poudarjeno, o vseh konkretnih ciljih s področja zanesljivosti oskrbe, konkurenčnosti oskrbe in pa vseh ciljev s področja varovanja okolja. Rad bi samo na kratko izpostavil tisto, kar v dosedanjih razpravah morda ni bilo toliko prisotno in nam je bilo celo očitano da tega v nacionalnem energetskem programu ni - to pa so predvidena finančna sredstva, ki jih bomo predvidoma potrebovali za dosego vseh teh ciljev. Finančna sredstva za izvajanje programov učinkovite rabe energije in obnovljivih virov energije naj bi v povprečju na letni ravni znašala skorajda 7 milijard tolarjev, skupaj v obdobju 2004-2010 skorajda 49 milijard tolarjev. Sredstva, ki jih bomo uporabili za spodbujanje električne energije iz obnovljivih virov in soproizvodnje, torej iz kogeneracij, že sedaj znašajo 4,2 milijarde tolarjev in se bodo z leti tudi povečevala. Sredstva za realizacijo posameznih projektov pri dodatni oskrbi z elektriko, torej za gradnjo novih elektrarn, naj bi okvirno do - tu res lahko govorimo samo o zelo približni številki - do leta 2010 znašala okrog 165 milijard tolarjev. Pri investicijah v objekte prenosnega omrežja in objekte distribucijskega omrežja predvidevamo, da bomo v obdobju od 2004 do 2012 potrebovali 289 milijard tolarjev. Pri investicijah v plinovode in kompresorske postaje pa v tem istem obdobju računamo, da bomo potrebovali skorajda 50 milijard tolarjev. Če samo zelo grobo prisluhnete tem številkam, boste verjetno vedeli, da gre za ogromna sredstva, ki pa jih bo, hočeš nočeš, v ta sektor treba vložiti. Pomembno pa je, da tako z energetskim zakonom kot nacionalnim energetskim programom opredeljujemo tudi vire in da to niso izmišljene številke, da so to projekti, ki sledijo tem ključnim trem usmeritvam iz nacionalnega energetskega programa, ponavljam še enkrat: zanesljivost oskrbe, konkurenčnost cen oskrbe z energijo, skrb za okolje. Zagotavljam, da nacionalni energetski program predstavlja ustrezno kombinacijo vseh teh treh ciljev, za katere je država pravzaprav dolžna skrbeti, kajti, če bi se preveč nagnili na enega, drugega ali tretjega, potem bi sicer lahko imeli neko zelo lepo situacijo na enem od teh treh področij, imeli pa bi silne težave z izpolnjevanjem zahtev z drugih dveh področij. Zato je vsaka nacionalna energetska politika kompromis med temi tremi cilji in prepričan sem, da je nacionalni energetski program, ki ga danes tu predstavljamo, ustrezen kompromis. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Branka Janca, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo državnega zbora je na 50. seji dne 15.1.2004 in na 52. seji 12.2.2004 in 53. seji, dne 9.3.2004 obravnaval predlog resolucije o nacionalnem energetskem programu, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo na podlagi 13. člena energetskega zakona posredovala vlada Republike Slovenije, dne 7.11.2003. Na sejah odbora so poleg predstavnikov predlagateljev in zakonodajno-pravne službe državnega zbora sodelovali še predstavniki sveta Republike Slovenije za varstvo okolja, agencije Republike Slovenije za energijo, agencije Republike Slovenije za učinkovito rabo in obnovljive vire energije, urada Republike Slovenije za makroekonomske analize in razvoj, fakultete za elektrotehniko univerze v Ljubljani, slovenskega E foruma. Odbor državnega zbora za infrastrukturo in okolje je na svoji 50. seji pričel obravnavo predloga resolucije o nacionalnem energetskem programu s tem, da je bil postavljen v dilemo, ali predloženi dokument ustreza določbam 13. člena energetskega zakona po svoji vsebini in strukturi. Člani odbora so menili, da je potrebno pred sprejetjem predloga resolucije o nacionalnem energetskem programu pridobiti še dodatne informacije na posamezna odprta vprašanja, zato je bil podan predlog za umik točke z dnevnega reda odbora in predlog, da se v predlogu resolucije o nacionalnem energetske programe opravi javna predstavitev mnenj. Odbor je sprejel sklep o organizaciji javne predstavitve mnenj in določil datum 4. februar tega leta. Ravno tako pa je tudi določil vprašanja, na katera naj bi javna predstavitev mnenj podala še dodatne odgovore. Na 52. seji odbora je odbor opravil predstavitev in splošno razpravo o predlogu resolucije o nacionalnem energetskem programu. Ob tem so predlagatelji predstavile osnove in izhodišča za izdelavo nacionalnega energetskega programa, kronologijo nastanka tega dokumenta in usmeritve za izvajanje zastavljenih ciljev. Zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju opozarja, da ima predloženo gradivo glede na izdelavo vsebine bolj naravo resolucije o energetski politiki kot o nacionalnem programu. Meni, da bi predstavljena materija morala vsebovati konkretnejše programske usmeritve posameznih energetskih sistemov z ovrednotenjem načrtovanega razvoja, zlasti tudi načrtovanega vlaganja v javno infrastrukturo s predvidenimi viri sredstev, vključno s pričakovanimi vlaganji zasebnih investitorjev. Ravno tako ugotavlja, da se v predloženemu gradivu na posameznih področjih energetske oskrbe predvideva ustanavljanje novih institucij ali nove pristojnosti že obstoječih, za kar bo potrebno predhodno ugotoviti ustrezno zakonsko podlago. Na splošni razpravi na odboru, ki je sledila, so člani odbora in drugi udeleženci posebej poudarili problematiko uporabe obnovljivih virov energije. Ravno tako so menili, da niso navedeni konkretni ukrepi za zmanjševanje porabe energije in zmanjševanje negativnih učinkov na okolje z onesnaževanjem. Še posebej glede na dejstvo, da je Republika Slovenije sopodpisnica velikega števila mednarodnih sporazumov in protokolov. Člani odbora so menili, da ni jasnih opredelitev glede ukrepov, načina financiranja in izvajanja nadzora pri zagotavljanju zmanjševanja porabe energije predvsem za velike porabnike, ki so tudi veliki onesnaževalci. Ob koncu splošne razprave so člani odbora menili, da je možno ob upoštevanju vloženih amandmajev in ob oblikovanju amandmajev odbora k predlogu resolucije o nacionalnem energetskem programu predloženi dokument dopolniti in ga tudi posredovati v obravnavo državnemu zboru. V nadaljevanju obravnave na 53. seji odbora je odbor opravil razpravo in glasovanje o posameznih delih predloženega akta in vloženih amandmajih. Pri tem je sprejel tudi svoje amandmaje. V okviru poslovniško določenega roka so amandmaje vložili poslanska skupina SMS, poslanec Janez Komljanec, poslanec Zoran Gračner, Igor Štemberger, Branko Kelemina, Branko Janc ter skupina poslancev Zoran Gračner, Miran Jerič in Matjaž Švagan. Odbor je v nadaljevanju druge obravnave predloga resolucije o nacionalnem energetskem programu razpravljal o vloženih amandmajih ter sprejel vrsto amandmajev, ki so bili predloženi s strani poslancev in skupine poslancev. Prav tako pa je odbor oblikoval vrsto svojih amandmajev, tako da odbor meni, da je predlog o [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]nacionalnem energetskem programu primerna podlaga za sprejem v državnem zboru. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej nam bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije predstavil gospod Alojz Sok. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, predstavniki ministrstva, kolegice poslanke in poslanci! Resolucija o energetski politiki Republike Slovenije je napisana in pripravljena v odvisnosti od podpisanega Kjotskega protokola. Od te resolucije o energetski preskrbi v Republiki Sloveniji bo namreč odvisno, ali bo Republika Slovenija izvršila tisto, kar smo podpisali v Kjotskem protokolu. Od te resolucije pa je seveda tudi odvisno, kako bomo v bodoče varovali in zaščitili slovensko okolje. Kjotski protokol je dokument, ki govori o tem, kako naj bi na svetu naslednje desetletje zmanjšali količine najpomembnejših plinov, ki vplivajo na pojav tako imenovane svetovne tople grede. V glavnem so to ogljikov dioksid, metan in pa dušikov dioksid. Med temi je najpomembnejši ogljikov dioksid, ki se sprošča pri gorenju fosilnih goriv, torej premoga, nafte in pa zemeljskega plina. Metan in pa dušikov dioksid pa se sproščata v glavnem v kmetijstvu. Zaradi dviga ali padca povprečne temperature se spremeni v zraku količina vlage, to pa vpliva na podnebje. Ponekod se pojavijo poplave, drugod nastopi suša, tornadi in monsunski viharji spremenijo svoje poti, topijo ali pa večajo se ledeniki, premaknejo se puščave in podobno. Vremenske posledice pa v zadnjih letih čutimo tudi na področju Republike Slovenije. Na svetu pokurimo vsako leto neznanske količine premoga. Z naravnimi izpusti izpusti svetovna industrija v ozračje tudi orjaške količine proizvedenih toplogrednih plinov, da o osebnem in tovornem prometu sploh ne govorim. Najbolj optimistične in skromne ocene so, da se bo povprečna temperatura na zemeljski obli dvignila samo za okoli 2%, pesimisti pa ne izključujejo možnosti, da bi bila celo lahko trikrat večja, torej 6%. Kaj to pomeni v zadnjih 30-ih letih, ko so se vsako leto vremenske razmere zelo zaostrile kljub dejstvu, da se je temperatura dvignila v povprečju le za manj, kot pol stopinje? Ko smo pred nekaj dnevi člani odbora za infrastrukturo bili v Bruslju, smo tam lahko slišali za poročilo Pentagona, ki po najbolj črnem scenariju predvideva, da bi se ob sedanji uporabi fosilnih goriv lahko temperature tako hitro dvignile, da bi že leta 2007 mesto Haag in pa Amsterdam bila pod vodo. Iz teh spoznanj se je leta 1992 v Združenih narodih rodila tako imenovana konvencija Združenje narodov o klimatskih spremembam, ki je bila podpisana 9. maja 1992 v Rio de Janeiru. Pomen te konvencije ali odgovora je v spoznanju, da mora človeštvo kot celota nekaj ukreniti in da si mora postaviti za cilj zmanjšanje izpustov toplogrednih plinov v ozračje. Cilj konvencije iz Ria je bil, da države podpisnice do leta 2000 znižajo emisije toplogrednih plinov na nivo izpustov iz leta 1990. Na poti k njegovi uresničitvi se je izkazalo, da obveznost posameznih držav in cilji, ki bi jih morali doseči, kot so bili zapisani, niso dovolj obvezujoči. Po eni strani so tehnološke spremembe, ki so bile za uresničitev ciljev konvencije potrebne, tako izjemno drage, da se manj razvite države niso mogle obljubam niti približati, še posebej zato, ker so se želele še hitreje razvijati, po drugi strani pa razvite države niso hotele vsega znanja, podatkov in pa tehnološke opreme dajati vsakomur, ki bi to želel po sporazumno nizki ceni. Zaradi take situacije se razmere tudi po podpisu konvencije iz Ria niso bistveno spremenile na bolje. Leta 1997 je prišlo do kjotskega protokola. Kjotski protokol narekuje, da je v zvezi s svetovnimi klimatskimi razmerami potrebno storiti nekaj zelo realnih in dolgoročnih odločitev. Te odločitve so žal večinoma neprijetne, so drage in zahtevne prav za vsedržave sveta. Pri razvitih bi z njimi namreč neizogibno prišlo tudi do nekega odrekanja ugodnostim, ki jih ima ta del sveta tako rekoč za samoumevne, manj razvite države pa bi morale na vseh področjih pričeti uporabljati bolj ekološko prijazne a veliko dražje tehnologije. Tto bi upočasnilo njihov razvoj. Bogate države bi morale dodatno usmerjati v razvoj povsem novih tehnologij v subvencioniran prenos teh tehnologij v manj razvite dele sveta bistveno več denarja kot do sedaj. Slovenija je kjotski protokol podpisala 21. oktobra 1998 in ga ratificirala 2. avgusta 2002. Z ratifikacijo se je skupaj z ostalimi podpisnicami iz Evropske unije zavezala, da bo do konca prvega kontrolnega obdobja, to je med leti 2008 in 2012, zmanjšala emisije toplogrednih plinov za 8% glede na izhodiščno obdobje, to je leto 1986. Ker Slovenija pri nastajanju in podpisu konvencije iz Ria še ni sodelovala, so nejasna njena začetna izhodišča onesnaženja z izpusti toplogrednih plinov iz obdobja 90. let. Zaradi zamujanja z objavljanjem svežih podatkov, ki bi služili zahtevam kontrole napredka, je Slovenija doživela že tudi prvo kritiko. Naše ministrstvo za okolje in prostor odgovarja precej medlo, z obljubami, da bo do leta 2008 vse nared. Žal pa iz prakse vemo, da se uresničevanja tako zahtevnih nalog ne bo dalo izpolniti v zadnjem letu ali dveh. Treba je začeti delati takoj in neprestano. Predvsem pa moramo primerno vlagati sredstva v tiste energetske projekte, ki bodo v resnici koristni. Dejstvo je, da se v zadnjih letih količina toplogrednih plinov v Republiki Sloveniji ne zmanjšuje, ampak celo povečuje. Ker resne opozicijske aktivnosti v okviru civilne družbe v Sloveniji tudi na tem področju skoraj ni opaziti - večina zelenih aktivistov zavedno ali nezavedno podpira vladno politiko inje ne marajo ostro kritizirati -, so slovenski podatki o emisijah toplogrednih plinov težko dostopni in pomanjkljivi. In kar je najhuje, vlada jih kljub zahtevam Kjotskega protokola ne objavlja tekoče in na tak način, da bi z njimi seznanjala vse državljane Slovenije. S pogostejšim objavljanjem podatkov je vlada dolžna seznaniti javnost o napredku in s tem dvigniti ekološko zavest in kontrolo javnosti pri izpolnjevanju svojih obvez, ki jih je sprejela s podpisom Kjotskega protokola. V tem pogledu je javnost v Evropi, predvsem v skandinavskih državah, bistveno bolje obveščena kot pri nas. Kljub temu, da je slovenska industrija zaradi vseh norosti v zadnjih 50 letih izjemno energetsko potratna - potrošimo skoraj štirikrat toliko energije na enoto proizvoda kot razvite industrijske države -, je novi energetski plan Slovenije, ki ga sedaj sprejemamo, po ocenah stroke in drugih nevladnih organizacij prava katastrofa za dosego ciljev Kjotskega sporazuma. Poleg vsega je novi plan naravnan povsem neekološko tudi z drugih vidikov okoljskega varstva, kot je zaščita voda, podtalnice in tako naprej. Namesto da bi slovenska vlada pospeševala in spodbujala ter davčno nagrajevala prenose ekološko primernejših tehnologij in zamenjave potratnejših postopkov z novejšimi, rajev soglasju z medijsko podporo ob vsaki priložnosti razglaša, koliko smo boljši kot ZDA, ki niso podpisale Kjotskega sporazuma, Slovenija ga pa je. Bilo bi se smiselno spomniti tudi modrosti, da se je bolje zavedati lastnih slabosti in hitro ter učinkovitorazvijati metode in postopke za njihovo odpravo, kot pa na ves glas razglašati, kako smo pripravljeni vse to storiti, v resnici pa delati prav nasprotno. Če bodo na eni strani Združene države razvile nove, okolju bolj prijazne tehnologije in skupaj z Rusijo, ki tudi ni podpisala Kjotskega protokola, na drugi strani vsaj ohranile količine toplogrednih plinov na ravni iz leta 1990, s čimer sicer ne bi dosegli predpisanih ciljev, bodo naredile za svet več kot Slovenija, če bo kljub podpisu in poveličevanju svojega ravnanja te količine celo povečala. Tudi in posebej na področju varstva okolja želimo imeti sodobno in k splošni koristi usmerjeno politiko. Postavlja se vprašanje, zakaj je v bistvu Slovenija v okviru držav članic pristopne unije pristala na 8% zmanjšanje toplogrednih plinov, glede na leto 1986. To vprašanje smo postavili tudi poslanci odbora za infrastrukturo v Bruslju, pa nam je tam bilo svetovano, da naj vprašamo našo slovensko vlado, zato sedaj sprašujem. Vlada v resoluciji energetskega programa daje veliko prioriteto obnovljivim virov energije. Do leta 2010 naj bi v primarni proizvodnji povečali energijo iz primarne, iz obnovljivih virov energije na 12% in pri proizvodnji električne energije na 33,6%. Ali je to dejansko tudi uresničljivo glede na finančne možnosti in pa na finančna sredstva, ki jih vlada namenja za ta namen. Kar se tiče obnovljivih virov energije, bi se rad v skladu z razpravo, ki je potekala na našem odboru za gospodarstvo v okviru Nove Slovenije, dotaknil nekaterih področij in povedal mnenje. Veterna energija. Vlada predvideva gradnjo veternih elektrarn, hkrati pa zatrjuje, da je veterna energija povsem na cenovnem nivoju konvencionalnih energetskih tehnologij. Ta teza je povsem zgrešena in iz energetsko strateškega aspekta takšen način pridobivanje energije ni zanesljiv. Energija prihaja v intervalih, ki jih ni možno kalkulativno predvideti. Že v 80. letih je po nalogu nemške vlade bila narejena študija, ki naj bi za severno nemško področje, torej obalo s konstantnimi vetrovi preračunala možnosti pridobivanja električne energije na ta način. Študija je pokazala absolutno neekonomičnost. Veterni park, ki ga je v letih 2002 in 2003 v Lachtalu v Avstriji zgradilo podjetje Tavenvin AG je po enem letu proizvodnje kljub visoko subvencionirani tarifi električne energije pokazal katastrofalni finančni rezultat. Razmere in pričakovanja so bila očitno pod pričakovanimi. K temu lahko dodamo še dejstvo, da so bili prvotni projekti močno podprti s strani naravovarstvenikov, sedaj ko pa so le-ti spoznali, da močno popačijo z veternicami izgled hribov, potem razgibanost pokrajine in da so te naprave neprijetno glasne, pa tudi da povzročajo izginotje ptic na velikih področjih pa so ti naravovarstveniki spremenili svoje mišljenje in začeli tem projektom na nek način nasprotovati. Izkoriščanje biomase naj bi po vladnem razmišljanju bilo ekonomsko zanimivo. Treba pa je povedati, da količina energije, ki jo lahko pridobimo iz biomase, je praviloma manjša, kot je energija, potrebna za transport in pa obdelavo same biomase. K temu je potrebno prišteti še druge drage naprave in drugi proizvodne stroške. V kombinaciji z odstranjevanjem odpadkov lahko eventualno pričakujemo boljše rezultate, vendar je tam tehnologija zahtevnejša in temu primerno tudi dražja. V ekološkem smislu je izkoriščanje biomase dobrodošla dejavnost, saj se v naši državi vsako leto zaraste veliko površin obdelovalnih zemljišč, ki se spreminja v gozdove najslabše kategorije. Kljub temu pa se ekonomska upravičenost ob pomoči velikih subvencijskih sredstev države omejuje na maksimalno 20 kilometrsko območje okrog naprave. Napraviti morda eno centralno napravo v Sloveniji, kjer bi se vršil zbir in proizvodnja sekancev ter sežig biomase skupaj z ostalimi odpadki, morda v termoelektrarni Trbovlje, o čemer naj bi se potihoma razmišljalo, pa se nam zdi skrajno neodgovorno in ekonomsko neupravičeno dejanje. Poleg tega bi želel opozoriti, da je velik problem pri pridobivanju biomase tudi v pomanjkanju fizične sile na podeželju. Če bi se s tem ukvarjala gozdna gospodarstva, ki so dobila tudi v 20. letno koncesijsko razmerje najboljše slovenske gozdove, bi to vse skupaj stroške še povečalo. Poleg tega naj omenim, da vlada že nekaj let, od leta 2000, pripravlja program izrabe biomase, da je ta program izredno ambiciozen, vendar v praksi prav zaradi pomanjkanja finančnih sredstev ne zaživi. Sežig odpadkov kot pridobivanje toplote in električne energije. Tudi danes najmodernejše sežigalnice ne izpolnjujejo ekoloških pogojev za obratovanje, ki naj bi jih Evropska unija predpisala v zakonu, ki bo stopil v veljavo leta 2008. Poleg tega je tako v Evropski uniji kot pri nas velik odpor. Pri sežiganju komunalnih odpadkov se namreč sproščajo stranski proizvodi, toksini, kot je dioksin, in zaradi tega tudi prihaja do nasprotovanja v javnosti. Vprašanje je, ali bo to potem možno tudi dejansko realizirati. Ob tem bi rad opozoril na nerešeno vprašanje recikliranja odpadkov v Republiki Sloveniji. S tem, ko bi odpadke reciklirali, bi seveda vsekakor veliko prispevali tudi k varovanju surovin, ki imajo svojo omejenost. Reciklaža odpadkov se bo očitno vršila na osnovi drugih termičnih tehnologij, kot so piroliza, termično uplinjevanje in drugo, kar pa bo seveda, ponovno opozarjam, izredno drago. Drugi alternativni viri, kot je geotermika, geotermična energija je dobrodošla za termalne, rekreacijske, rehabilitacijske centre ter ogrevanje bližnjih naselij. Solarna energija, ki jo je vlada zapisala v resolucijo energetskega programa. Za proizvodnjo električne energije je solarna energija neprimerna. Zelo drage investicije potrebujejo za pridobljeno energijo visoke državne subvencije. Pridobljena energija na ta način pa je pičla, vsega en vat na kvadratni meter. Tudi ekološko so naprave zelo sporne, saj so izdelane nekaterih tudi strupenih snovi, proizvodnja energije pa je možna le podnevi. Solarna energija za ogrevanje sanitarne vode v individualni hišah je vsekakor sprejemljiva in tukaj bi morali na tem področju narediti več. Vlada načrtuje na osnovi energetskega svetovanja in subvencij zmanjšano rabo energije do leta 2010, in sicer v stavbah za 10%. Nekateri opozarjajo, da je metodologija izračunavanja energetskega učinka v stavbah iz novembra 2002, še predvsem pa toplotna zaščita in učinkovita raba energije v stavbah objavljena v Uradnem listu Republike Slovenije številka 42 leta 2002 tipičen prikaz nekorektne povezanosti industrije izolacijskih materialov in pa vladni institucij, ki so te izračune pripravile. Nekateri izolacijski materiali, ki priporoča in predpisuje naša zakonodaja, preprečujejo transport od notranje strani ustvarjane vlage navzven. Tako ostanejo stene trajno vlažne in stavba že v relativno kratkem času postane energetsko bolj potratna, kot to obljubljajo energetski izračuni. Drugi izolacijski in gradbeni materiali, ki jih prav tako priporoča in predpisuje naša zakonodaja, pa so sicer paropropustni, vendar v obe smeri, hkrati pa ne spodbujajo transporta odvečne vlage navzven. Novi izolacijski materiali, ki varčujejo z energijo, z uravnavanjem vlage prihranijo tudi 30 in več odstotkov energije za ogrevanje in hlajenje stavb, vendar je v ta namen potrebno spremeniti slovensko zakonodajo. In kaj bi po mnenju Nove Slovenije bilo možno izvršljivo na področju obnovljivih virov energije. Velik del dolgoročne oskrbe z električno energijo bo temeljil na novih hidroenergetskih projektih. Gradnja hidroelektrarn večje moči kot 5 mega vatov v evropskem prostoru glede na sedanje cene električne energije sicer ni rentabilna. Tržna cena na borzi električne energije vFrankfurtu niha sedaj med 20 in 30 evri za megavatno uro. Za novo gradnjo hidroelektrarne pa bi morala biti povprečna evropska cena med 60 in pa 70 evri. Iz ekonomskega stališča je gradnja spodnje savske verige hidroelektrarn povsem neupravičena, po teh cenah energije se bo investicija povrnila šele v naslednjih stotih letih. In nikjer v Evropi se večje hidroelektrarne ne gradijo, niti ne načrtujejo v kratkoročnem obdobju. Skupna proizvodnja vseh petih hidroelektrarn na Spodnji Savi bo zadostovala s 7% proizvodne energije naše današnje nuklearke. S stališča dolgoročne strategije energetske politike in zaščite pred poplavami pa je smiselno načrtovanje hidroelektrarn in občasna gradnja le-te. Pričakuje se, da bodo enormne potrebe po energentih za kitajsko in indijsko industrijo preusmerile tok ruskih energentov iz smeri evropskih področij v smeri jugovzhodne Azije. Takrat bo postala energija v Evropi še držaja in gradnja hidroelektrarn smiselnejša, vendar se na to moramo pripraviti že danes. Gradnja hidroeleketrarn manjše moči kot 5 megavatov, specifični stroški za gradnjo majhnih elektrarn naraščajo obratno sorazmerno z njihovo velikostjo. To pomeni, da mora biti cena tako proizvedene električne energije neodvisna od cene električne energije na tržišču. Pomeni, da mora biti subvencionirana s strani države. Kljub temu se gradnja manjših hidroelektrarn mora spodbujati, in to predvsem iz naslednjih razlogov. S tem se decentralizira proizvodnja, izgube na omrežju so zaradi decentralne proizvodnje zmanjšane, decentralizirana je tudi gradnja takšnih enot, in to predvsem na nerazvitih območjih, porazdelitev investicijskega kapitala med regijami pa je bolj enakomerna. Ena od možnosti pridobivanja obnovljivih virov energije je hitrejše urejanje hudournikov z manjšimizajezitvami. Večje število zajezitev, na primer Savinje ali Mure, bi preprečilo poplave, dvignil bi se nivo podtalnice, to pa bi tudi preprečevalo vse pogostejše suše, ki pa se pojavljajo na področju Slovenije. Gradnja dveh ali treh hidrocentral na Muri sploh ni v tem energetskem programu omenjeno. Zdi se, da je energetska politika glede izkoriščanja vodnih virov napačna in da je ta resolucija ne odpravlja. Seveda pa je ob tem potrebno zgraditi čistilne naprave, da ne bi vode, ki se nabirajo za jazovi, postale v praksi dejansko greznice. Nuklearne energija. Z amandmajem, ki je bil vnesen v to resolucijo, se omenja tudi nuklearna energija, vendar se predpostavlja, da bi Slovenija skupaj s Hrvaško gradila nuklearko na področju hrvaškega ozemlja. To se nam seveda v trenutku, ko nimamo razrešenega niti vprašanja odlagališča, zdi neizvedljivo in bilo bi resnično bolje, če bi o tem morebiti razmišljali na področju Republike Slovenije. Tudi Evropa bo pri zmanjševanju toplogrednih plinov najverjetneje prej ko slej morala razmisliti o tem, da bi dala večji poudarek nuklearni energiji. Naj se dotaknem samo še dveh področij, in sicer ena je prometna politika. Prometna politika, ki je v naši državi, pravzaprav v tem trenutku je sploh nimamo. Vemo le to, da promet prispeva približno eno četrtino izpustom toplogrednih plinov in da bi lahko k zmanjšanju toplogrednih plinov največ pravzaprav naredili na področju prometa. To pa seveda pomeni, da bi morali bistveno povečati investicije v slovensko železničarsko infrastrukturo in del transportnega prometa preusmeriti na železnico. Druga zadeva, ki jo omenja ta resolucija, je proizvodnja biodizla. V tej resoluciji se nekako zavezujemo, da bomo 2% goriv, ki jih pokurimo v transportu, proizvedli na podlagi predelave oljne ogrščice. Te ideje v Sloveniji niso nove. Te ideje že obstajajo, vendar če bi hoteli, tako kot se predvideva, da bi, ne vem, pri Nafti Lendava gradili tovarno za proizvodnjo biodizla, ki bi pridelala približno 6 tisoč ton tega goriva, bi bilo treba z oljno ogrščico na območju, ki je kmetijsko, se pravi, predvsem na območju severovzhodne Slovenije, posaditi 4.000 hektarjev kmetijskih površin. Osebno mislim, da Slovenija teh razpoložljivih kmetijskih površin nima, kajti če bi na 4.000 hektarjih kmetijskih površin zasadili oljno ogrščico za proizvodnjo biodizla, potem bi se morali nujno odpovedati pridelavi sladkorne pese, ki jo potrebuje naša edina tovarna sladkorja, to je tovarna sladkorja v Ormožu. Mislim, da bi bilo treba o teh zadevah temeljiteje premisliti, nepa takole na ad hoc v samo resolucijo zapisati neke cilje, ki seveda dolgoročno niso uresničljivi. Naj zaključim. Številni slovenski strokovnjaki so si edini, da imamo najslabše pripravljen predlog resolucije o nacionalnem energetskem programu, in to tudi od tistih držav, ki bodo skupaj z nami vstopile v Evropsko unijo, in tudi od tistih, ki bodo morale na vstop v Evropsko unijo počakati še desetletje in več. V javni razpravi, ki sem se je tudi sam udeležil, je eden od priznanih slovenskih strokovnjakov spodročja energetike izjavil, da je naš energetski program slabši kot albanski. Minister je sicer danes tukaj povedal, da se vsi vidnejši strokovnjaki s tem energetskim programom strinjajo, vendar iz javne razprave tega ni bilo razbrati. V Novi Sloveniji sicer razumemo vse težave, s katerimi se soočamo pri reševanju te problematike, toda nekaterih odločitev pravzaprav ne razumemo. Bistveno bi bilo treba povečati sredstva in uvesti stimulativno zakonodajo za domača vlaganja na energetskem področju. Odstraniti bi bilo treba mnoge birokratske ovire na tem področju, na primer ovire pri gradnji malih hidroelektrarn. Ne razumemo, zakaj je slovanska vlada pristala na 8% zmanjšanje količine toplogrednih plinov, saj smo med državami pristopnicami edini s tako stopnjo zmanjševanja; že prej sem povedal, da na to vprašanje nisem dobil adekvatnega odgovora v Bruslju. Ne razumemo tudi nesmiselnih odločitev na področju kmetijstva in gozdarstva. Namreč, energetska politika, če govorimo o obnovljivih virih energije in o biodizlu, je v marsičem povezana s kmetijsko politiko. V tem kontekstu pa se pojavlja vprašanje, zakaj smo pravzaprav slovenske gozdove dali v 20-letno koncesijsko razmerje gozdnim gospodarstvom, zakaj smo kmetijska zemljišča še naprej prepustili v upravljanje delniškim družbam, namesto da bi z njimi povečali kmetije in jim tako dali možnost, da prek biomase vršijo dopolnilno dejavnost v tem sektorju. Ne razumemo, zakaj sežiganje kostne moke, zakaj se denar iz kmetijstva usmerja v energetiko, zakaj se to vprašanje ne reši na drugačen način in se tudi skozi ta drag postopek obremenjuje naše okolje, predvsem se torej po nepotrebnem proizvajajo toplogredni plini. Potrebno bi bilo obveščati javnost in zmanjšati porabo energije. Razprava o energetskem programu se je sprejemala brez potrebne daljše javne razprave, v kateri bi lahko proučili vse možnosti z različnimi vidiki in pa seveda ob sodelovanju strokovnjakov z različnih področij. V samem programu pa so vse preveč pogosto zapisane neobvezujoče dikcije, kot "naj bi", "predvideva se" in "zaželjeno je" in podobno. Poleg tega pa gre za velik razkorak med namenskimi proračunskimi sredstvi, namenjenimi temu področju, in pa zneskom, ki ga ta dokument predvideva za dosego ciljev in realizacijo nalog na področju učinkovite rabe energije in pa obnovljivih virov energije. Vsega skupaj za ta namen v proračunu namenjamo letno 7 milijard, 6,9 milijard slovenskih tolarjev, kar je bistveno premalo. Od teh predvidenih sredstev je slovenski energetski program po našem mnenju nadaljevanje dosedanje energetske politike, ta pa je energetsko neučinkovita, okoljsko obremenjujoča in odvisna od tujih energetskih virov, kar pomeni, da Slovenija na tem področju ni neodvisna država. V Novi Sloveniji ga kot takšnega ne moremo podpreti. V to nas je tudi prepričala sama razprava, ki je bila opravljena tukaj v parlamentu. Prepričani smo tudi, da se z amandmaji energetske resolucije na da popravljati, da mora to biti dokument, ki je usklajen na različnih področjih, da je potrebno v takšnem dokumentu vršiti daljšo in obširnejšo razpravo. Samo s tem, ko sprejmemo par amandmajev poslancev vladajoče koalicije, pa seveda ni možno trditi, da bo energetski program Republike Slovenije učinkovit in da bo na podlagi tega programa Republika Slovenija izpolnila tisto kar je zapisala oziroma kar se je obvezala v kjotskem protokolu, še zlasti ne zato, ker bo po kjotskem protokolu, se pravi po letu 2012, sledil Kjoto 2, ki bo prav tako predvidel nadaljnjo zmanjšanje toplogrednih plinov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jože Tanko bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa za besedo in lep pozdrav predstavnikom vlade in pa tudi kolegom v poslanskih klopeh. Pred seboj imamo dopolnjen predlog resolucije o nacionalnem energetskem programu, ki je sicer nekoliko bolj popoln, boljši, kot je bil izvirnik vlade. Vendar pa mu kljub vsemu manjka še pomemben del vsebine, kar je razvidno iz primerjave z zahtevami 13. člena energetskega zakona. Tudi na javni predstavitvi mnenj in v razpravah na matičnem delovnem telesu, na odboru za infrastrukturo, je bilo opozorjeno na nekatere očitne pomanjkljivosti. V teh opozorili ne gre samo za pripombe in pomisleke opozicije, ki ji najvišji predstavniki vlade zadnje čase vedno in povsod očitajo, da ji gre samo za cenen predvolilni boj s spodbujanjem nestrpnosti in kritike vlade, se pravi za cenen populizem, ampak so se temu mnenju pridružili tudi nekateri poslanci koalicije. Na odboru za infrastrukturo so tudi koalicijski poslanci izstrelili puščice v lastno vlado in njeno populistično delo, ki se rezultira v slabih in posiljenih predlogov aktov in zakonov, izjemno kritični pa so bili predvsem predstavniki civilne družbe in pa nevladnih okoljskih organizacij. Verjetno tudi večinaposlancev koalicije, ki so se poglobili v ta dokument, misli podobno kot opozicija. Vendar je volilni čas tisti, ki od njih zahteva nekritično lojalnost in podporo s stisnjenimi zobmi. Dejstvo je, da smo pozicijski poslanci predvsem iz Slovenske demokratske stranke jasno povedali tisto, kar si o nacionalnem programu tudi mislimo. Iz vseh razprav in iz vseh dopolnil pa je jasno, da precej podobno razmišlja tudi večina civilne družbe in pa intimno tudi večina politike. Skratka, obravnavamo in sprejemamo nekaj, kar nima prav velike vrednosti in podpore, sprejemamo, prejemamo bolj kot delo zaradi dela, samo zato, da bomo rekli, da imamo resolucijo in da je delo opravljeno, kvaliteta pa je očitno v drugem planu. Pri oceni tega nacionalnega programa enostavno ne gre več za dilemo opozicija: pozicija, kjer opozicija kritično presoja in analizira, ampak gre za dejanske vsebinske in strateško razvojne pomanjkljivosti. Kvaliteta je nesporno slaba. Dilema se pojavi pri vprašanju kako naprej in kaj tudi narediti. V naši poslanski skupini smo prepričani, da predložen program ni primeren za nadaljnjo obravnavo, medtem ko se je vladni oziroma režimski del parlamenta kljub utemeljenim in realnim pomislekom, predvsem zaradi časa, v katerem smo, opredelil za podporo. Pričakovati je, da se bo to zgodilo tudi danes, čeprav programu nasprotujejo celo avtorji posameznih študij in strokovnih podlag, torej tudi velik, pomemben del stroke. Potrebno je tudi povedati, da predlagatelj ponujenega časa, ki se z javno predstavitvijo in s prekinitvami obravnav ni dobro izkoristil in neupoštevane so ostale številne utemeljene pripombe in pomisleki, ki bi bistveno vplivali na vsebino tega dokumenta. Še vedno je očitno, da ključne razvojne koncepte in dokumente sprejemamo v časovnih stiskah podpritiski stvarnih ali namišljenih rokov, predvsem pa vedno pod vplivom lobijev, ki jim je prav malo mar podoba in usoda Slovenije, bistven je njihov posel in njihov zaslužek. Pojavlja se vrsta vprašanj, na katera nimamo zadostnih odgovorov. Recimo, kakšne cilje ima Slovenija na področju energetike, ali želimo biti izvoznik ali uvoznik električne energije; kakšni so možni scenariji in kaj bi bilo treba storiti, da bi se na perspektivnem evropskem energetskem trgu, na katerem bo v prihodnosti očitno še zeloprimanjkovalo energije in se bo še dražila, da bi se tu Slovenija pojavila kot ponudnik, torej kot izvoznik električne energije in posledično tudi kot zaslužkar. Ali res ni druge možnosti, kot da bomo permanentni odvisnik, namesto da bi bili trajni uvoznik kapitala in bomo postali tudi trajni izvoznik kapitala ter da bodo pri energetskih poslih največjo maržo pobrali uvozniki, ki bodo morda celo po nepotrebnem izvažali naš kapital? Ali imamo primerno zastavljeno politiko do največjih energetskih porabnikov ki so ponavadi tudi zelo razsipni in neracionalni potrošniki, ki na enoto bruto družbenega proizvoda porabijo bistveno več energije kot tuja konkurenca? Ker so ti porabniki neracionalni, morajo pa na vsak način biti konkurenčni, potrebujejo za bitko na trgu regresirano, znižano ceno energije, kar pomeni, da se je država odločila v tem primeru tudi za sofinanciranje nadstandarda oziroma luksuza teh porabnikov. Ali ima ta država res pred sabo samo cilj ohranjanja neperspektivne energetsko potrošne industrije, ki je ponavadi še zelo obremenjujoča za okolje in zdravje? V naši poslanski skupini menimo, da je nujno treba definirati odnos do velikih in potrošnih porabnikov energije, predvideti ukrepe in programe prestrukturiranja in jih preusmeriti v bolj donosneprograme, ki imajo višjo dodano vrednost, ki so energetsko manj potrošni, torej energetsko mnogo bolj učinkoviti in tudi bistveno manj nevarni za okolje in okolico, torej tudi za ljudi. Učinki bi bili precejšnji, saj bi se spremenila vrsta kazalcev, postali bi manj energetsko odvisni, bolj racionalni, potrebovali bi manjše zaloge energentov, dosegali bi cilje raznih protokolov in sporazumov. Tako pa imamo stanje pač, kakršno je. Prav tako po našem mnenju ni zadostnih ukrepov na področju učinkovite rabe energije, ne samo v gospodarskem in zasebnem sektorju, ampak predvsem tudi v energetsko razkošnem javnem sektorju, kjer bi bilo mogoče z relativno majhnimi stroški doseči zelo velike prihranke, potreben pa bi bil seveda sistematičen pristop in pa zadosti sredstev. Vendar po nekaj učinkovitih projektih ni bilo nobenega nadaljevanja. Predvidena sredstva niso zadovoljiva in zato tudi kakšne posebne motivacije ni. Podoben problem se pojavlja pri izrabi obnovljivih virov energije, predvsem pri izrabi lesne biomase. Tega vira imamo zelo veliko. Zaradi zaraščanja in predvsem neustrezne kmetijske politike, se še povečuje. Torej, potencial narašča, delež izrabe pa je relativno nizek. Izraba biomase je namenjena v glavnem industriji, delno jo izrabljajo zasebniki predvsem za kurjavo. Okoli 70% ali pa še več odda svojo energetsko vrednost v gozdu, ki v procesu oksidacije oziroma gorenja razpade na iste sestavne komponente kot na primer na kurišču. Kljub temu, da smo bistveno bolj gozdnati, kot bogato sosedstvo, pa Slovenija zaradi odnosa do svojih virov uvaža celo manj vredne sortimente, na primer za iverice ali za celulozo. Nam, ki smo gozdnati in bogati z lesom, se bolj kvalitetna izraba biomase še ne izplača. Ob tem pa se še preprečuje uvedba stimulacij za uporabo biomase za namene ogrevanja. Ali je to res smiselno in potrebno, če želimo resno pristopiti k zmanjševanju toplogrednih plinov? Morda pa bi se tudi proučila politika cen energentov za ogrevanje, da bi se eventualno ustrezno regulirale cene goriv, recimo ekstra lahkega kurilnega olja, s čimer bi lesna biomasa postala bolj zanimiva oziroma bolj konkurenčna. Prav tako bi bilo nujno, da se vsi pobrani namenski okoljski davki, ki jih imamo uvedene, tudi namensko porabijo za programe učinkovite rabe energije in pa za obnovljive vire energije, s čimer bi se intenzivno investiralo v racionalizacijo porabe energije, v preventivne ukrepe, v povečanje energetske učinkovitosti, v zmanjšanje odvisnosti od tujih virov, izrabo lastnih, razpoložljivih in neizrabljenih resursov. Ni dopustno, tako kot si je zamislila vlada, da bi v razreševanju okoljskih problemov vračali samo polovico pobranih sredstev, s čimer vlada uvaja podobno anomalijo, kot jo je uvedla pri porabi namenskih sredstev bencinskega tolarja. Ali se bo tudi tu izgubila polovica namenskih sredstev v integralnem proračunu za nenamenske projekte? Dejstvo je tudi, da se je izvršna oblast verjetno na pritiske naftnega in plinskega lobija odločila za konverzijo slovenskih terjatev do Rusije, za ruske plinske turbine inza ruski zemeljski plin. Rusija bo zastarane dolgove poplačala z materialom, to je z zemeljskim plinom, s čimer pa si bo še istočasno zagotovila trajen odjem Slovenije. Slovenija pa se bo prisiljeno obremenila z izredno visokimi in morda celo nepotrebnimiinvesticijskimi stroški v izgradnjo plinovodnega omrežja in plinskih elektrarn, ki proizvajajo prav najdražjo električno energijo. Slovenski plinsko-energetski lobi pa si bo na ta način še zagotovil trajne dolgoročne posle, prihodke in dobičke. Gre definitivno za vsiljeno odločitev, brez zadostnih strokovnih podlag, torej brez analize. In v tej resoluciji se nam je pojavila kot neizbežno dejstvo. Čeprav podatki o dejanski rasti porabe energije niso najbolj objektivni, pa je jasno izpostavljen problem pomanjkanja energetskih kapacitet. Po oceni strokovnjakov jih je možno v največji meri nadomestiti z izgradnjo nove jedrske elektrarne. Predlagani varianti za izgradnjo jedrske elektrarne na Hrvaškem slabo kaže, saj je več ali manj jasno, da je hrvaški dvojček že davno umrl. V resolucijo torej zapisujemo torej nekaj mrtvega, nekaj, kar se definitivno v naslednjih petnajstih, dvajsetih letih, morda pa celo nikoli ne bo zgodilo. Je pa neizpodbitno, da so energetske težave Slovenije eskalirale po vrnitvi polovice jedrske elektrarne Hrvaški. V vmesnem času, ko smo imeli upravljanje elektrarne v celoti pod lastno kontrolo, pa smo to nuklearko še obnovili in jo Hrvaški vrnili obnovljeno, s pravico do povečanih kapacitet. In pokazale so se tudi posledice neaktivne energetske politike države v zadnjem desetletju. Da vlada na energetskem področju določena zmeda, nakazujejo tudi aktivnosti javnega podjetja Primorske, družbe v državni lasti, ki je sicer distributer energije, pa se je začelo ukvarjati z odkupi zemljišč oziroma se verjetno pripravlja na odkupe zemljišč za namen oziroma za postavitev vetrnih energetskih objektov. Glede na to, da še niso sprejete ključne usmeritve ter ključni dokumenti in podlage, je prav gotovo to, najmanj kar je, neracionalno dejanje. Menim pa tudi, da je Slovenija premajhna, da bi bilo možno zgraditi in racionalno izkoriščati vse variante energetskih objektov, do katerih se znanost in tuja praksa, saj je to za Slovenijo mnogo, mnogo predrago. Mnogo primernejše bi bilo, če bi se ta javna podjetja ukvarjala s posodobitvijo in razvojem električnega omrežja, ne pa da se ukvarjajo kot nepristojni s proizvodnjo električne energije. Glede na to, da bo potrebno izvesti velike investicije v energetiko, bi bilo nujno potrebno obdelati tudi različne pristope in scenarije, obdelati možnost koncesijskih gradenj objektov in omrežij, možnosti drugih oblik zasebnih vlaganj in tudi privatizacija ne bi smela biti tabu tema. Še posebej ne, ker se pojavljajo razne družbe tudi ob sodelovanju najvišjih predstavnikov javnega sektorja, tudi predstavnikov javnega sektorja, tudi predstavnikov nekaterih ministrstev in vplivnih posameznikov, ki naj bi si mimo vseh javnih opredelitev in sprejetih dokumentov razdelili energetski trg. Pomanjkljivo je obdelano ogrevanje, področje na katerem se da zelo dobro izkoristi lastne resurse naraščujočih količin biomase. Še posebej pa je slabo obdelan promet, ki prispeva precejšen delež k toplogrednim plinom in k veliki uvozni odvisnosti države. Očitno je, da gre za slabo kooridinacijo prometne, socialne in gospodarske in okoljske politike, saj celo sredstva, ki jih država že namenja za posamezne sektorje, ne zmore koordinirano namensko porabiti. Tak problem prestavljajo obstoječe subvencije prevozov za dijake in študente in subvencije prevoznikov, ko se je okrog 5 in 8,5 milijard tolarjev razdeljuje brezciljno in vsak minister vodi svojo politiko. Vladna kot nadgradnja, kot sistem pa ne more uskladiti resorskih interesov. V resoluciji bi pričakovali vsaj nekaj stavkov o tem, kako spodbuditi uporabo varčnejših in okoljsko manj obremenjujočih dizelskih osebnih vozil, morda celo o uvedbi sistemske subvencije pri nabavi osebnih vozil na dizelski pogon ter zagotovo vsaj smernice za usposobitev železniškega omrežja za učinkovit prevzem večjega deleža tovornega predvsem tranzitnega prometa, ki se sedaj vali po naših cestah in onesnažuje okolje. Dejstvo je, da je ta resolucija izrazito interdisciplinarna, torej je to medresorski dokument in da bi moralo biti aktivno vključenih več ministrstev,poleg ministrstva za okolje in prostor vsaj še ministrstvo za kmetijstvo, ministrstvo za promet, ministrstvo za gospodarstvo, tudi ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Vendar kot izhaja iz dokumenta, je to samostojen projekt ministrstva za okolje, prostor in energijo. Resolucija bi torej morala biti bolj razdelana, bistveno večjo težo bi moralo dobiti tako ogrevanje kot tudi promet, bolj natančno bi morali biti definirani in razdelani scenariji, ponujene bi morale biti tudi variante. Tega vsegata dokument nima in državni zbor danes pravzaprav nima izbire. Odloča se lahko samo o sprejemu ali zavrnitvi ponujene variante, ki pa je nepopolna in lahko rečem tudi slaba. Prav tako je resolucija izdelana za tri leta prekratko obdobje, samo za sedem let namesto za deset let. Velika pomanjkljivost tega dokumenta je tudi v tem, da ga skoraj ne bo možno spremljati, saj nima vgrajenih indikatorjev oziroma meril, kriterijev, na osnovi katerih bi izvajali monitoring vladne okoljske in energetske politike in učinkovitost le-te na vseh teh področjih. Dokument ima še vrsto pomanjkljivosti, ki bi jih bilo delno možno sanirati samo še s sprejemom obeh amandmajev, ki jih je predlagala naša poslanska skupina in ki sta povzeta po predlogu Sveta za varstvo okolja. Svet za varstvo okolja je v bistvu zelo kvalitetno povzel razprave na javni predstavitvi in na delovnem telesu in pripravil izredno kvalitetno in sistematično strukturirano dopolnilo. S tem bi bila resolucija o nacionalnem energetskem programu, lahko rečem, pogojno užitna, saj bi naložili vladi, ki hoče za vsako ceno iz optičnih in nevsebinskih razlogov doseči sprejem tega dokumenta, da v dodatnem roku pripravi kvaliteten, logično struktiriran, predvsem pa uporaben dokument, ki ga lahko tudi nadziramo. Da nekaj s to resolucijo ni v redu, se ne nazadnje kaže tudi v noveli energetskega zakona, ki ga je v proceduro vložila vlada in v katerem so med drugim predvidene tudi take spremembe, ki bi odpravljale pomanjkljivosti in neusklajenosti te resolucije z veljavnimenergetskim zakonom. S tem je vlada sama potrdila, da so naši pomisleki in nasprotovanja te resolucije utemeljeni in da ta resolucija ni pripravljena v skladu s 13. členom energetskega zakona. Hvala.
Hvala lepa, kolega Jože Tanko. Leopold Grošelj ima stališče poslanske skupine Združene liste, prosim.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov nimamo namena postavljati vprašanja, zakaj sprejem nacionalnega energetskega programa šele sedaj oziroma zakaj ni bil pripravljen v roku, katerega določa energetski zakon in katerega vsebina mora vsebovati zahteve iz 13. člena energetskega zakona. Zavedali pa smo se, da sprejeta resolucija o strategiji rabe in oskrbe Slovenije z energijo, ki je bila sprejeta v državnem zboru januarja 1996, ni uresničila sprejema programa o energetskem programu, niti ni k temu doprinesel energetski zakon, ki jebil sprejet v državnem zboru septembra 1999. Vendar je k tej ugotovitvi treba dodati, da je bilo v tem času izdelanih mnogo strokovnih podlag za izdelavo predloga nacionalnega energetskega programa, na osnovi katerih je vlada v juliju 2003 sprejela predlog energetskega programa. Resolucija o nacionalnem energetskem programu je politično strokovni dokument, ki ga država nujno potrebuje. Zato v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo, da sta se odbor za infrastrukturo in okolje in ministrstvo za okolje, prostor in energijo pravilno odločila, da je treba pred sprejemom predloga resolucije o nacionalnem energetskem programu pridobiti še dodatne informacije v zvezi s posameznimi odprtimi vprašanji. Javna predstavitev mnenj 4. februarja v letošnjem letu je na določena vprašanja podala še dodatne odgovore in potrdila pričakovanja, da je predlog programa resolucije o nacionalnem energetskem programu težko pričakovan. Če pri tem omenim le nekatera stališča družb energetskih dejavnosti, ki ugotavljajo, da so sedaj mnogokrat izpostavljene neprijaznim pogojem delovanja, ki jih povzročajo dolgotrajni in drugi postopki pridobivanja soglasij, lokacijske dokumentacije in dovoljenj za izgradnjo, obnovo in vzdrževanje energetskih objektov. Naj k temu dodam še ugotovitev, da je energetski sistem potreben, zelo dolg, več let trajajoč postopek do sprejema investicijske odločitve za izgradnjo novih energetskih objektov in do njihove realizacije. Naj navedem samo še eno mnenje, da je treba glede na predvideno rast porabe, pa tudi glede na elektroenergetske razmere v neposredni soseščini in širše, takoj začeti z novim investicijskim ciklusom, saj morajo investicije zagotoviti zanesljivo oskrbo in okoljsko sprejemljivost ter ekonomičnost proizvodnje, prenosa in distribucije električne energije. Poslanke in poslanci Združene liste socialnih demokratov bodo v razpravi podali svoje poglede in spremljanja na dogajanja v energetiki v najširšem pomenu besede. Vendar pa v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov ugotavljamo, da dopolnjen predlog resolucije o nacionalnem energetskem programu obravnava bistveno področje energetike, zato bomo poslanke in poslanci dali ustrezno podporo za sprejem. V okviru časa, ki bo še na razpolago v okviru poslanske skupine, bom poskušal na kratko predstaviti tudi projekt energetske doline termoelektrarne Trbovlje, s katero bi poskušali dokazati, kako ocenjujemo na tem projektu strategijo danes na področju sedanje termoelektrarne, z zelo jasnimi cilji učinkovitosti podjetja na vseh področjih. Želeli bi tudi pokazati tisti del strategije jutri, kaj ponujamo na sedanji lokaciji. Želimo predstaviti, kaj želimo delati tudi naprej, glede na infrastrukturo in vse ostalo, kar se nahaja na tem prostoru. Želeli bi tudi pokazati, kako se bodo nove proizvodne enote uskladile z nacionalnim energetskim programom. Poskušali bomo prikazati ali pa vsaj dati kot informacijo pregled ostalih razvojnih možnosti ter prikazati tudi finančne vire. Če danes tega časa ne bo na razpolago, pa mislim, da bota možnost dana v okviru dopolnjenega zakona o energetiki. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Ivan Božič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Pred nami je obsežen dokument, ki ga je vlada v sodelovanju s strokovno javnostjo pripravljala zadnjih nekaj let. Med ključne cilje programa predlagatelji opredeljujejo zanesljivost, konkurenčno oskrbo z energijo in varovanje okolja. Sami mislimo, da je verjetno eden zadnjih programov, kjer ima varovanje okolja na, bi lahko rekli, zadnjem mestu. Kmalu bomo prišli do tega, da bomo imeli varovanje okolja na prvem mestu, in potem šele zanesljivost in konkurenčno oskrbo z energijo. Nacionalni energetski program na nek način predstavlja utemeljitev spremembe energetskega zakona, ki je povezan z bližajočim se pristopom k Evropski uniji, in z izpolnitvijo zavez, ki smo jih zaradi tega prevzelo. Program hkrati obsega prehodne usmeritve in načrteSlovenije na področju energetike, kar pomeni tudi v začetnem obdobju našega članstva v Evropski uniji. Sami smo zelo veseli, da v tem nacionalnem energetskem programu ni več gradnje velike elektrarne na reki Idrijci v Dolenji Trebuši. Veseli pa smo, da je v programu gradnja črpalnih hidroelektrarn na reki Soči in na Dravi, ki naj bi se zgodile do leta 2007 oziroma do 2009. Pri tem mislimo, da so te elektrarne zelo pomembne tudi za druge dejavnosti, za ljudi, ki bodo živeli v bližini teh elektrarn. Pri temmislimo na turizem, pa tudi na koriščenje vode v druge namene. Na javni predstavitvi mnenj je bilo moč slišati precej, za Slovenijo alarmantnih podatkov, ki zadevajo varstvo okolja. V primerjavi s sedanjimi članicami Evropske unije zaseda Slovenija nečastno prvo mesto med porabnicami energije ter glede porabe surovin oziroma materialov. Indikatorji in njihova interpretacija kažejo, da je Slovenija v primerjavi z državami Evropske unije, petnajsterice, država z okoljsko in dohodkovno neučinkovito rabo energije. Slovenija je država s skromnimi naravnimi danostmi na področju energije, zaradi česar je situacija toliko bolj pereča. Glede uveljavljanja obnovljivih virov energije se je Slovenija uvrstila na zadnje mesto med osmimi obravnavanimi državami pristopnicami. 16. aprila 2003. leta je bila v Atenah podpisana pristopna pogodba. V tej pristopni pogodbi določamo za energetiko, da bomo leta 2010 v Sloveniji proizvedli 33,6% delež proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije. Pri tem so naštete tudi male elektrarne. Posebej tudi koriščenje vetrne energije, na male elektrarne, bioplin, biomasa pa tudi sončna energija. Našteto je tudi, da bomo v teh letih 20 do 50% izkoristili znane potenciale teh energij. Le kako? V tem obdobju, tik pred pristopom k Evropski uniji, ko je ocenjevanje držav pristopnic in njihove pripravljenosti za priključitev k Evropski družini posebej pogosto, smo se kar nekako navadili, da smo med najbolje pripravljenimi državami pristopnicami. Vendar na področju energetike temuni tako. Evropska energetska politika pravzaprav ni skupna politika, je pa nastala zaradi tega, ker so nastajale v svetu in seveda posledično tudi v Evropi naftne krize, zunanjepolitični razlogi v začetku 90. let, zalivska vojna, in nastopajoče podnebne spremembe. V zadnjih dveh letih, kolikor krat sem bil v Bruslju na Taex seminarjih, smo govorili o veliko stvareh, ampak letos se govori v glavnem o podnebnih spremembah. Govorci pred menoj so nekaj že napovedali. V Sredozemlju nimamo več dovolj rib za prehrano, niti za industrijo, v Franciji je zaradi vročine v lanskem letu umrlo 15.000 ljudi in kar je bilo citirano, pentagonski dokument, da če se nadaljuje takšna vročina, kot je bila v lanskem letu, bomo imeli na Nizozemskem v mestih Haag, Amsterdam pol metra vode. S tem se bo srečal naš parlament v naslednjem obdobju, kajti prepočasi se v svetu godijo spremembe. Kjotskega dogovora nočejo podpisati glavni onesnaževalci zraka na svetu ZDA, Rusija tudi še okleva in vprašanje je tudi, ko bo nastopil na svetu največji onesnaževalec Kitajska, če bo v 25 letih, kar predvidevajo, na Kitajskem toliko avtomobilov, kot jih imamo mi sedaj, na 2 prebivalca enega, bo to 650 milijonov avtomobilov, kar bo večje onesnaževanje, kot ga je danes z vsemi avtomobili na svetu. To bo čez 25 let. Po našem mnenju Slovenija potrebuje resolucijo o nacionalnem energetskem programu. Brez dvoma je tista iz leta 1996 zastarela, dejansko stanje in okoliščine pa so se v teh 8 letih spremenile in zahtevajo nov dokument z drugačnimi usmeritvami. Pri tem bi opozoril na dve stvari, ki so zelo pomembne v tem materialu. Na 95. strani, kjer govorimo o obnovljivih virih energije, je zadnji stavek: Pomembno bo tudi nadaljnje poenostavljenje administrativnih ovir pri izvedbi investicij v obnovljive vire energije. Končno se je enkrat zgodilo, da smo to napisali tudi v energetski program. In če govorimo o spremembah na področju bilance emisij, predvsem ogljikovega dioksida, ker smo obljubili, da ga bomo zmanjšali do leta 2012 za 8%, bomo pri tem imeli velike velike težave. Če smo imeli 1986. leta v Sloveniji 20 milijonov ton ekvivalenta CO2, pomeni, da bomo 18,4 milijona lahko imeli v povprečju v naslednjih letih. 1999. leta je bilo te emisije 19,4 milijona ton. In ko smo bili pretekli teden na seminarju v Bruslju, so nam pokazali tabelo, na kateri je Slovenija najslabše uvrščena glede emisij in bo imela največ težav, kako teh 8% odpraviti. Vendar se postavlja vprašanje, predvsem upoštevajoč stališče nekaterih strokovnjakov, ki so sodelovali tudi na javni predstavitvi mnenj, ali je pričujoči program v posameznih delih dovolj radikalen. Za približevanje in kasneje tudi optimalno doseganje evropske ravni je namreč treba uvesti korenite spremembe predvsem v naših glavah. Želel bi izpostaviti tudi problem, ki zadeva izkoriščanje lesne biomase. Površine v Sloveniji se zaraščajo, prirastek lesa v naših gozdovih je velik, posek letnega prirastka pa je premajhen. Eden od razlogov je gotovo tudi cena, ta je nizka in kot taka ne stimulira povečanega poseka. Podatki kažejo, da se je v zadnjih nekaj desetletjih zaraslo zaradi spremenjenih vrednot Slovenk in Slovencev nekaj sto tisoč hektarjev gozdov. Zavedati se moramo, da se zaraščenost krajine že približuje 60%, da imamo letno 7,5 milijona kubičnih metrov bruto prirastka, sekamo pa manj kot 2 milijona kubičnih metrov neto. V veliki meri gre pri zaraščanju za gozd slabše kvalitete, ki pa ga je treba usmeriti v proizvodnjo za industrijske in energetske namene. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da kakršnekoli omejitve in usmeritve načina izrabe razpoložljive lesne biomase niso primerne. Pač pa velja razmisliti, kako bomo les naših gozdov, obnovljiv vir energije, čim bolje izkoristili. Tu mislimo na primerne subvencije lastnikom gozdov pri delu v gozdu. Nadalje je pomembno, da se kvaliteta gozdov izboljša, saj bo imelo izboljšanje pozitivne posledice za vse, tako za lastnike, za lokalno skupnost, za državo in, kar je najbolj pomembno, za vse okolje. V Slovenski ljudski stranki ocenjujemo, da je obveza Republike Slovenije, da bo v strukturi porabe energije vključila 2% bioenergije, biodizla, prevelika. Težko si predstavljamo tako veliko polje, na katerem bo rasla oljna repa, ogrščica, iz katere bomo pridelali biodizel. Onesnaževanja okolja po biodizlu skorajda ni, saj rastlina ne vsebuje žvepla v takih količinah, da bi se lahko gorivo po izgorevanju vezalo v škodljivo žvepleno kislino, ki je glavni povzročitelj kislega dežja, kar je primer pri organskih gorivih. Zamisel je lepa, a v Sloveniji zaradi majhnih razpoložljivih obdelovalnih površin in nesorazmerno visokih stroškov predelave rahlo utopična. Naštete so tudi spodbude, ki jih ne bom bral, mislim pa, da so dobre, na strani 136 našega predloga resolucije. Brez dvoma stanje na področju izkoriščanja energetskih virov ni optimalno niti z gospodarskega niti okoljevarstvenega vidika. Usmeritve, ki jih zajema nacionalni energetski program, težijo k izboljšanju stanja na tem področju. Kar mu je po našem mnenju moč očitati, je predvsem preveč lahkotna daljnosežna vizija izboljšav. Pričujoči dokument strateške narave pokriva strokovno izredno zahtevno področje, ki je ključnega pomena vsake države. Interdisciplinarnost problemov, ki so zaobseženi v tem dokumentu, ter dejstvo, da lahko doseg enega cilja do neke mere pomeni ogroženost drugega, predstavlja za avtorje, seveda tudi za državo in nas nehvaležno nalogo. V poslanski skupini ocenjujemo, da je resolucija o nacionalnem energetskem programu dokument, ki ga naša država nujno potrebuje. Mi ga bomo tudi podprli. Pri tem bi pa rad opozoril samo še na nekaj. Na strani bi bilo zelo dobro, če bi italijansko besedo "Udine" spremenili v slovensko "Videm", kajti to je predlog resolucije o nacionalnem energetskem programu države Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil magister Zoran Gračner. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, predstavniki vlade in ostali kolegi! Dovolite, da v imenu poslanske skupine LDS predstavim naše stališče k dopolnjenemu predlogu resolucije o nacionalnem energetskem programu. Republika Slovenija izvaja aktivno energetsko politiko že od leta 1991, pravno podlago pa je dobila leta 1996, s sprejetjem resolucije o strategiji rabe in oskrbe Slovenije z energijo. Z uveljavitvijo nacionalnega energetskega programa bo resolucija iz leta 1996 prenehala veljati, saj so se med tem bistveno spremenile okoliščine, na katerih ta temelji. Naj navedem glavne spremembe. V letu 1997 je bil podpisan protokol k energetski listini o energetski učinkovitosti. Oktobra 1998 je Slovenija podpisala, julija 2002 pa ratificirala Kjotski protokol, s katerim je enako kot Evropska unija prevzela obveznost 8% zmanjšanja emisij toplogrednih plinov v prvem ciljnem obdobju 2008-2012, glede na izhodiščno leto 1986. V obdobju 1996-2004 je prilagoditev pravnemu redu Evropske unije od Slovenije zahtevala podpis in ratifikacijo mnogo mednarodnih aktov s področja varovanja okolja. Leta 1999 je bil sprejet energetski zakon. Istega leta je na zahtevo Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke izveden referendum o Termoelektrarni 3, ki je dokončno zapečatil usodo premogovništva v Zasavju. Uvedena je bila liberalizacija trga z električno energijo. Julija 2003 je vlada sprejela operativni program zmanjševanja emisij toplogrednih plinov, ki izhaja iz nacionalnega programa varstva okolja iz leta 1999. Predlog resolucije o nacionalnem energetskem programu določa smernice dolgoročne energetske politike Slovenije in je bil prvič predstavljen javnosti 5. septembra 2003 na gospodarski zbornici v okviru javne predstavitve. Besedilo predloga resolucije je že od julija 2003 na voljo tudi na domači spletni strani ministrstva za okolje, prostor in energijo. Ves ta čas je bilo možno dati pripombe, dopolnitve in mnenja. Dopolnjen predlog je vlada republike sprejela na 46. redni seji 6.11.2003 in ga poslala v obravnavo državnemu zboru. Predlog resolucije je bil objavljen v Poročevalcu novembra 2003. Matični odbor za infrastrukturo in okolje je predlog resolucije obravnaval na kar treh sejah. 4. februarja letošnjega leta je v državnem zboru potekala še ena javna predstavitev mnenj. Tako lahko zatrdimo, da jenacionalni energetski program nastal ob sodelovanju najširšega kroga slovenskih strokovnjakov na tem področju. Dinamika njegovega nastajanja pa je pokazala na številne razlike v pogledih, nepokrita področja in določne razlike tudi v metadološkem pristopu. Po mnenju poslanske skupine Liberalne demokracije je resolucija skladna z zahtevami energetskega zakona, nastajala je vzporedno z operativnim programom emisij zmanjševanja toplogrednih plinov, zato je z njim usklajena ter izpolnjuje tudi vse pogoje kjotskega protokola. Pri pripravi resolucije je bila uporabljena metodologija celovitega načrtovanja, upoštevajoč različne energetske scenarije oziroma bilance rabe in oskrbe države z energijo. Izračunanih je bilo pet različnih energetskih bilanc, upoštevajoč dva scenarija gospodarskega razvoja, in sicer enega z visoko 4,2% rastjo in drugega z nizko 3,1% realne rasti bruto domačega proizvoda do leta 2015, in dva različno intenzivna scenarija učinkovite rabe energije in vso proizvodnjo v lokalni oskrbi z energijo Izbrana je bila bilanca, ki odgovarja nižji rasti bruto domačega proizvoda in izvajanju intenzivnih ukrepov učinkovite rabe energije, rabe obnovljivih virov energije in centralne oskrbe z intenzivnejšo uporabo zemljskega plina. Cilji energetske politike Slovenije, ki so postavljeni v nacionalnem energetskem programu so trije, in sicer so tudi združeni v tri stebre trajnostnega razvoja, ki opredeljujejo zanesljivost, konkurenčnost oskrbe z energijo ter vplive ravnanja z energijo in energenti na okolje. Med glavne cilje zanesljivosti oskrbe naj navedem dolgoročno ohranjanje razpoložljivosti energetskih virov na ravni, ki je primerljiva današnji, stalno dvigovanje ravni tehnično zanesljivega delovanja energijskih omrežij in dvig kakovosti oskrbe, uvajanje ukrepov učinkovite rabe energije in rabe obnovljivih virov energije, ohranjanje sedanjega ali vsaj večinskega lastniškega deleža države v vseh energetskih podjetjih nacionalnega pomena pri oskrbi z energijo in pri vseh obveznih republiških, gospodarskih javnih službah, doseganje kakovosti električne energije pri končnih uporabnikih v skladu z mednarodnimi standardi, znižanje poslovnih tveganj in ekonomsko učinkovitejša lokacija sredstev na trgu energije. Glavni cilj na področju zagotavljanja konkurenčnosti oskrbe z energijo pa je pospešeno odpiranje trgov z električno energijo in zemeljskim plinom za vse odjemalce, razen za gospodinjstva, najkasneje do 1. julija 2004, vključno z gospodinjstvi pa do 1. julija 2007, zagotavljanje učinkovitejšega in preglednejšega delovanja reguliranih energetskih dejavnosti ter spodbujanje znanstvenega in tehnološkega razvoja na področjih proizvodnje in rabe in energije. Na področju obvladovanja negativnih vplivov energetike na okolje sta postavljena dva glavna cilja, ki sta pa tudi sestavljena iz ciljev po posameznih področjih. To sta, prvič, izboljšanje učinkovitosti rabe energije in, drugič, dvig deleža obnovljivih virov energije v primarni energetski bilanci, in sicer z 8,8% v letu 2001 na 12% do leta 2010. Resolucija je skladna tudi s splošnimi smernicami priprave strateških dokumentov, saj je v začetnih prvih štirih poglavjih obsežno in nazorno predstavljeno trenutno in preteklo stanje energetske oskrbe v Sloveniji, Evropi in svetu. Na osnovi teh izhodišč so v petem poglavju izdelane dolgoročne energetske bilance v Republiki Sloveniji. Strategija rabe in oskrbe z energijo ter finančno ovrednotenje predvidenih projektov je predstavljeno v šestem poglavju. V sedmem poglavju so natančno opredeljeni cilji in mehanizmi kot strategije za dosego prej navedenih ciljev. V zadnjem osmem poglavju pa so predstavljeni kazalci, ki bodo omogočali spremljavo in kontrolo izvajanja energetske politike, zajete v nacionalnem energetskem programu. Iz vsega navedenega lahko zaključimo, da bomo v stranki in poslanskem klubu Liberalne demokracije podprli resolucijo, podprli bomo tudi amandmaje, ki so jih naknadno vložile koalicijske stranke. Ne bomo pa podprli nekaterih amandmajev, ki jih je vložila stranka SDS.
Hvala lepa. Stališče Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Kolegice in kolegi! Bistvo, ki ga v Slovenski nacionalni stranki ugotavljamo, je, da je prav, da se končno enkrat že naredi nacionalni energetski program. Seveda bi si želeli, da bi bila njegova vsebina bogatejša, močnejša, pa vendarle. V razpravi, ki sem jo poslušal, nekaj časa nisem vedel, ali govorimo o ekoloških spremembah in zahtevah ali govorimo o energetskem programu. To je prav, da med seboj, kolegice in kolegi, razčistimo. Drugič, vsi, ki ste verjamem, da v preteklosti tudi v bivši naši skupni državi Jugoslaviji študirali, veliko nas je bilo, vemo, da je ena in edina resnica ta, vse ekonomske in političnoekonomske teorije so pripovedovale, da je država in njena moč odvisna od energetskih lastnih virov. Vse države, ki nimajo vsaj 50% pokritih lastnih energetskih virov, so prepuščene propadu. In med drugim smo spoznali še nekaj, da energetski vir ni samo elektrika, ni samo premog, ampak je tudi hrana. In po vseh razgovorih bi jaz, spoštovane kolegice in kolege rad spomnil, da se vprašamo, kaj hočemo. Kjoto, krasno, jaz nisem za onesnaževanje in me skrbi, kaj se dogaja, ko imamo dva letna časa namesto štirih. Pa vendarle, v prispodobi, lepo je imeti poršeja s 4.000, na pamet govorim, ali 450 konjskimi močmi, pa pričakovati, da bo porabil 3 litre, pa nič onesnaževal okolja. Ne gre. Ne moremo sedaj govoriti o čistoči, lepoti, izrabi, ne vem kakšnih virov energije, po drugi strani pa vemo, da je, podatki so transparenti, pregledni, Slovenija država s skopimi viri energije, v pretežni meri odvisna predvsem od uvoza energije. Energetska odvisnost naše države je med 73 in 75%, spoštovane gospe in gospodje! Z domačimi potrebami, če povem drugače, pokrivamo le 20% primarnih energij. In če bi nam spoštovani gospodje iz tujine, ki nam dobavljajo ostalih 80% energije, zaprli pipice, bi bili brez nje. In kaj imamo zadaj? Nič. Nič! Res, da je nacionalni energetski program, ki je napisan, pomanjkljiv v marsikaterem elementu, saj pravzaprav nobena stvar ni absolutno idealna. Za Slovenijo je po mnenju Slovenske nacionalne stranke značilna neučinkovita poraba energije. Po porabi energije, surovin in materiala je Slovenija med državami Evropske unije, kamor pač gremo s 1. majem, in to je odločitev vseh Slovenk in Slovencev, uvrščena na prvo mesto, kar seveda ni idealen pokazatelj. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da bi bilo treba v nacionalnem energetskem programu povečati ali pa dati vso moč na poudarek za povečanje soproizvodnje toplotne in električne energije. Zdaj, kaj to je, so mnenja različna; ali je to kogeneracija sežiga, ali je to - vsak bi imel svojo idejo. Ampak potreba pač je, da bomo v Sloveniji morali uporabljati soproizvodnjo energije. Drži, da energetski program zapostavlja ali pa celo ignorira lesno predelovalno industrijo. Ne posega na področje lesne industrije in ne razmišlja ali pa ne razmišlja dovolj o uporabi sogeneracije ali pa kogeneracije sežiga in uporabe lesne mase. Dovolite mi, da se dotaknem še bistvenega problema, ki ga v Slovenski nacionalni stranki vidimo v programu, to pa je: ta nima opredeljenih konkretnih investicij v energetsko infrastrukturo. To drži - nima jih. Čeprav vemo, da imamo vsi na različnih področjih različna videnja in cilje. Tako tudi v Zasavski dolini, kjer mislim, da lahko, če je seveda rezultat te države viden, oblikujemo energetsko dolino. Zakaj vendar ne, če ta država nima dovolj lastne energije, in če jo želi imetiin pokazati voljo, jo lahko dobi tam, kjer je največ že narejenega, seveda, z vsemi spremljevalnimi ukrepi, ki jih ta država mora ponuditi. To pomeni, od skrbi za ekologijo do nadomestil za izkoristek, ki ga ta država dobi nazaj. 200 let rudarjenja je letos, rudnik bomo zaprli. Ali 2007 ali 2009, bomo še videli. Prav ali ne prav. Bojim se, da bo ta država kdaj še odklepala rudnike, tako v Zagorju kot v Trbovljah, in porabljala tisto energijo, ki jo zapira, če so seveda bruto pokazatelji takšni, da energijaše je. Bojim se, da ta država pozablja, da ko zapira, s tem ni zaprla zaves in rekla, sedaj smo pa čisti, lepi, ampak če pogledate okolje, kako grobo je posegla v naravo na vseh področjih. In narava se bo vedno maščevala. Škoda je sedaj izgovorov in iskati Kjoto, prav je, da ga spoštujemo, če smo podpisali sporazum. Škoda se je delati lepe, in ne vem, baje naj bi doktor Drnovšek ob obisku španskega kralja govoril tudi o tem, da bomo naredili, ne vem, vrsto vetrnic, ki naj bi jih Španci celo investirali in postavili. Baje, te podatke imamo. Seveda od tega ni bilo nič. In bilo bi idealno, če bi temu bilo tako. V Sloveniji imamo vrsto virov, pa ne moremo sedaj reči, sedaj bomo pa kar naenkrat vse zaprli in bomo uporabljali samo vodne vire in vetrne vire, za katere pojma nimamo sploh, kako se uporabljajo. Potreben je sporazum in dogovor med vsemi nami. Jaz, moji kolegi in kolegica ocenjujemo, da je ravno ta resolucija o nacionalnem energetskem programu nek vir, iz katerega lahko izhajamo, kjer se lahko opredelimo, da ta država nima dovolj lastnih energetskih virov, da jih mora ustvariti več, da najde točke, kjer so ti energetski viri, in da te točke določi. Seveda v povezavi s tistim, kar smo govorili pred to točko, da točno pove, da tam, v tistem lokalnem okolju država plača odškodnino za vse tisto, kar je in kar bo storila. Tudi jedrsko elektrarno, ki jo imamo. Ne se delati lepega, da je nam vsem odveč. Ne, ta jedrska elektrarna nas rešuje. Napaka te države je bila, da je nismo odkupili in bi bila naša. In ne se delati sedaj lepe, tako kot se dela cel svet, ampak vse tiste države, ki se delajo ekološke in zelene, imajo jedrske elektrarne. In ne verjeti zgodbam vseh zelenih v Sloveniji, ki so se nenadoma spet skupaj zbrali in govorijo, kako nečista je ta država,kako je vse grdo, kako neuko in nespametno ta država dela na energetskem področju. Saj nihče od nas ni navdušen nad umazanijo, ampak igrati se neke zelene, zraven pa ne vedo [[...]]Saj, ali bomo sedaj vsi doma ob petrolejkah? Saj tudi petrolej da svinjarijo,umazanijo, vonj. Ne se sprenevedati, spoštovane kolegice in kolegi, in jaz želim samo to, tudi v imenu Slovenske nacionalne stranke, da spoštujmo, spoštujmo, vsaj poskus neke resolucije, nekega nacionalnega programa. Vsi so imeli možnost sodelovati, vsak ima svoje ideje. Če jih bomo skupaj združili, s trudom, tako tudi našega konca, tudi nam ni všeč, da bomo požrli vso umazanijo, ni nam. Ampak, če se lahko dogovorimo, poskrbimo, da bo ta država imela svojo energijo, da bo ta država pošteno plačala vsem tistim, ki se za to razdajajo in hkrati varovala vse ljudi tam, ki so. Tudi ti ljudje morajo živeti. Hvala lepa, ker ste me poslušali in opravičujem se za nekaj sekund zamude.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Sledi splošna razprava o predlogu resolucije. Najprej vabim k besedi gospod Soka. Nimate več časa, se opravičujem, nisem bila pozorna. Gospod Kelemina, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Uvodoma je gospod minister povedal, da je ta resolucija nacionalnega programa ali kakorkoli se že imenuje, saj ni važno, nastajala kar precej časa. Iz meni znanih podatkov je nastajala najmanj 8 let, tako nekako sem zasledil iz nekaterih dokumentov, ki sem jih prelistaval v zvezi z drugimi zadevami, pa sem zraven zasledil tudi ta podatek. Tako se pravzaprav pri tem nacionalnem programu sprašujem, kaj in kako smo mi sploh v tem obdobju lahko delali brez nekega strateškega dokumenta in seveda posledice vsega tega, da smo delali brez strateškega dokumenta 8 let, so danes vidne na marsikaterem področju energetike. To je definitivno. Sedajle smo sicer dobili nek dokument, ki pa po moji oceni in tudi po oceni več strokovnjakov, to ni samo moje, tisti, ki se spoznajo malo bolje na te stvari, kot jaz sam osebno, je bilo rečeno, da je ta dokument bistveno preobsežen, poln nepotrebnega balasta, ni pa v tem dokumentu tistega, kar bi v tem dokumentu moralo biti. Torej, kratka besedila in pa pregledne tabele, iz katerih bi bilo možno razbrati temeljne podatke, se pravi, projekti in naloge, ki jih je potrebno izvajati, dinamika, potrebna finančna sredstva, oblike in tako naprej, da ne bom sedaj dizertacije kakšne tukaj naredil, pa doktorata. Vsi, ki ste malo bolj sposobni, veste, kako se tabele naredijo in kaj mora biti v tabelah, da so zelo pregledne in da se lahko iz njih nekaj razbere oziroma da potem tudi na podlagi takšnih tabel je možen monitoring, če hočete, ali pa spremljanje, uresničevanja nekega programa. Skratka, program je izredno ohlapen in nezavezujoč. Vse je napisano samo v nekih predvidevanjih in tako naprej. In kaj je cilj tega, da je ta nacionalni program tako ohlapen in nezavezujoč? Prav gotovo več stvari. Prvič, verjetno to, da nekdo ne more ali ne sme določenih stvari konkretno napisati ali pa ne želi konkretno napisati, tako kot bi bilo potrebno, ker nekaterim odgovarja, da so stvari nedorečene, da nič ni jasno in da bo možno potem pri uresničevanju tega programa delati tisto, kar bo možno na podlagi dnevne politike in da bodo potem lahko posamezniki, lobisti in tako naprej lahko manipulirali, kolikor bodo hoteli. Politiki, ki bodo zraven, bodo pa seveda postavljali svoje piskerčke, kamor bo lepo cingljalo počasi. To je verjetno osnovni motiv, tako se dela zdaj že celo obdobje, vsaj kolikor je meni znano, v tem obdobju vse od 1995. leta naprej in bo verjetno to še nekaj časa šlo. Mi smo imeli sicer že nekaj obravnav v zvezi s tem in smo tudi povedali določene pripombe, imeli smo določene pripombe in poslanci in različne zainteresirane organizacije in tako naprej, ampak ko pregledujem te nove dokumente, ugotavljam, da dejansko zelo malo ali skoraj nič od tistega, kar smo predlagali, ni bilo dopolnjeno in narejeno tako, kot smo si želeli. Zelo malo je bilo dopolnjeno, predvsem pa lahko rečem, da skoraj nič bom tudi povedal še nekaj stvari. Recimo, veliko smo zahtevali dodatnih tabel in tako naprej, vendar teh sploh ne poznate in jih nočete narediti. Ali ne morete ali ne smete, to je druga stvar. Tako je zelo, zelo, zelo slabo izboljšan ta program glede na osnovno verzijo. Gospod minister je tudi govorili prej, da bodo za uresničitev energetskega programa v energetski sektor vložena ogromna finančna sredstva in je navajal tudi milijarde in tako naprej, vendar natančno ravno ni napisano, koliko, v katerem letu, za koliko energije takšne ali drugačne, koliko metrov plinovoda, koliko megavatov elektrike rabimo vsako leto zraven in tako naprej. To je bolj slabo opredeljeno, koliko je to vredno, kdo bo to mogoče naredil, zdaj se ne ve popolnoma nič, ali bo nekdo financiral, investiral ali pa ne bo, ali bo ta ali bo tisti drug. To je zdaj veliko vprašanje, če ne bo ta, bo pa tisti, se pravi veliko, veliko lobiranje in nastavljanje piskerčkov, kot sem prej povedal. Tam na koncu potem v tistem sedmem poglavju, ki ga nekateri tako opevajo, kako je specialen in kako je vse čudovito celotno poglavje urejeno. Prav, če tako vidite, jaz osebno ne. Piše tudi nekaj o zanesljivi oskrbi in tako naprej, ampak moja ocena je, da je največji problem pri vsem tem seveda je, da imamozanesljivo oskrbo, ampak najpomembnejša pri vseh teh elementih je pa cena. Cena je tista, glede na konkurenčnost, ki je tudi predvidena v ciljih, češ, da bomo zasledovali cilje in interese konkurenčnosti, kar je prav - seveda so vsi taki dokumenti tako napisani -, vendar se tu postavlja veliko vprašanje, ali ste, predlagatelji, s tem konceptom resnično sledili najboljšim rešitvam in najboljšim ekonomskim rešitvam gospodarnosti in konkurenčnosti oskrbe z energenti. Po moji oceni ne. Če samo pogledamo na področju elektrike, da bom konkreten. Dobro vemo, koliko je danes kilovatna ura iz hidroelektrarn, dobro vemo, koliko je kilovatna ura iz nuklearne elektrarne, dobro vemo, koliko je kilovatna ura iz termoelektrarne Trbovlje, koliko je iz Šoštanja, vemo pa tudi, koliko je, recimo, iz termoelektrarne Brestanica. Poznamo te cene. In kaj ugotavljamo: da so premog, plin in nafta najdražja energija. Tu pa v teh dokumentih v glavnem strategijo gradimo na tem, da bomo povečevali ali pa ohranjali proizvodnjo pri premogu, plinu in tekočih gorivih, verjetno, kar pogojuje visoko ceno. Če bo v Evropi dovolj elektrike in bo konkurenca resnično tista, o kateri cela Evropa sanja, pa tudi mi, in da bomo lahko vsi tudi po novem zakonu o energetiki in vseh smernicah, ki jih imamo tudi gospodinjstva se odločala za to, pri kom bodo odjemala oziroma kupovala električno energijo, potem je to v redu. Če bo elektrike v evropskem prostoru dovolj in če bo tam elektrika poceni. Potem vi kar gradite najdražjo elektriko, kolikor je sploh mogoče, mogoče po 100 tolarjev za kilovatno uro. Ampak mene je strah in se bojim, da elektrike v Evropi ne bo, ker zdaj ugotavljamo - tisti, ki pač malo sledite tem trendom -, da v Evropi elektrike ni več na razpolago. To se pojavilo takrat, ko se je odprl trg, potem pa je tega zmanjkalo, ker so si tudi preračunali, da si dejansko delajo skoraj izgubo. In če bo v Evropi draga elektrika in bomo mi proizvajali drago elektriko, kaj se bo zgodilo potem z našimi potrošniki, kdo bo to plačal? Plačali bodo naši potrošniki, naša gospodinjstva! In vprašam vas, ali je to cilj, strateški cilj države Slovenije, da bodo naši potrošniki dolgoročno plačevali drago električno energijo ali pa vse druge energente zaradi napačnih odločitev, ki jih bomo mi sprejeli danes, ker večino naše energetske politike poskušamo reševati s premogom, plinom, nafto, se pravi, z dragimi energenti. Vemo pa, kateri energenti so poceni in katere bi bilo treba spodbujati. Osebno pa trdim - dobro, mogoče bomo kdaj tudi te velike porabnike odklopili in bo električne energije kmalu dovolj, če bo ta bazična industrija postala neproduktivna, to je druga stvar -, ampak največ je dejansko treba narediti po moji oceni na varčevanju energentov na vseh področjih in spodbujati varčevanje, varčevanje in varčevanje, stokrat! Kajti trdno sem prepričan, da vsepovsod - torej, cena naj bo, seveda, je lahko potem malo višja, ampak je treba varčevati, ker danes se z električno energijo in tudi vsemi drugimi energenti v Sloveniji izredno razmetava. Torej so verjetno prepoceni. Ampak kljub temu nisem za to, kot politik ali pa kot tisti, ki odloča o tej usodi, da bi se nekako preusmerili na neko drago energijo in s tem prevalili naše slabe odločitve na gospodinjstva, na naše potrošnike. Ena izmed pomembnih stvari, kjer bi lahko dobili nekoliko bolj poceni energijo dolgoročno, je prav gotovo, če sledimo nekim trendom, ki so smo jih zabeležili, kjer je bila celo zadnji dve leti nazaj poraba, je rasla poraba, recimo, če sem pri električni energiji, tam nekje celo 5, 6, 7%, povprečno se predvideva, da bi ta poraba naj bila 2,5 do 3% letno, potem je eden izmed učinkovitih virov, stalnih virov pasovne energije prav gotovo nuklearna elektrarna. Jaz sedaj nisem prizadet zato, ker ste moje amandmaje porušili, kjer sem predlagal, da bi bilo pametno, pa se nisem sam izmislil, potem sem videl, čeprav sem si sam to prej izmislil, pa sem potem videl, da so tudi drugi strokovnjaki, veliki strokovnjaki s področja elektroenergetike v Sloveniji govorili, da bi bilo smiselno, če bi bilo smiselno kdaj zgraditi še kakšen blok, bi ga bilo smiselno zgraditi v Krškem, v bližini Krškega, kjer imamo svojo infrastrukturo, kjer imamo vse, in bi se ta dva objekta izredno lepo dopolnjevala, če bi še tam zgradili recimo 1000 megavatov zraven. Tako bi imeli za dolgo časa, sicer v nekem daljšem obdobju, zagotovljeno električno energijo, stabilni vir, izredno stabilni vir električne energije. In tudi razmeroma poceni. Ampak sedaj jaz nimam nič proti, da ste moje amandmaje porušili, sprejeli amandma mojega poslanskega kolega gospoda Janca, ki ga je vložil po tem, ko je videl, da sem jaz verjetno nekaj naredil. Ampak saj ni važno to. Da bomo pa mi sedaj podpirali, da bomo pa mi sedaj podpirali jedrsko tehnologijo, si lahko predstavljate, plasirali, pa pomagali nekomu, drugi državi, da se bodo okoriščali z jedrsko tehnologijo. Pa to je neumnost. Strateška neumnost države, da sili, pa ponuja neki drugi državi jedrsko tehnologijo. Poglejte, kako težko smo mi v stari Jugoslaviji prišli do te nuklearne elektrarne, dojedrske tehnologije. To je dejansko, kdor se spomni, jaz sem slučajno v nuklearni elektrarni delal in sem marsikakšno informacijo tam pridobil. Vem, kakšen je bil interes stare Jugoslavije in pomen izgradnje nuklearne elektrarne v Krškem. Strateški projekt. To ni majhna stvar. To je eden izmed največjih tehnoloških dosežkov sodobnega sveta, uporaba jedrske energije. In mi to rinemo sedaj kar tako nekomu drugemu in bomo tam investirali, zato da bomo neke stare sporazume iz leta 1970, ali kdaj so nastali, uresničevali. To je neumnost po moji oceni. Sedaj bom postavil neko vprašanje. Me prav zanima, kako mi boste na to odgovorili. Imamo tukaj neke podatke. Poglejte, prej sem povedal, da v Sloveniji se predvideva poraba električne energije na letni ravni približno, pustimo sedaj ti dve leti nazaj, ko je bila malo večja statistična poraba zabeležena, okrog 5, 6%. Približno dva in pol do tri in pol procente porast, če ostanemo pri električni energiji. Vi ste predvideli tukaj, da bi na letni ravni do leta 2010 oziroma do leta 2015, če prav tole razumem, bila proizvodnja in pa tudi proizvodnje kapacitete električne energije na ravni 1,4, če se ne motim. Prikazujeta pa celo, da bi bil uvoz, neto uvoz električne energije minus v vseh letih, 2000, 2005, 2010 celo minus, potem 2020 oziroma še nekaj naprej ste tukaj povečali, pa pravite 01% povečanje neto uvoza električne energije. Tukaj sedaj nastaja veliko neskladje. Kam bomo mi potem prišli z našo statistiko, če bomo mi imeli dejansko porabo približno na letni ravni 25 do 3,5%, vi pa ste z energetskim programom predvideli samo 1,4% letnega porasta proizvodnje in pa tudi proizvodnih zmogljivosti, kapacitet. To mi razložite, kako ste si to zamislili. Ali mislite, da bomo res na vseh nivojih toliko privarčevali. Skratka,pri električni energiji je tako, kot sem povedal. Prosim, če mi to lahko odgovorite. Po moji oceni je resnično ta dokument preobsežen, v njem preveč balasta. Tudi samouresničevanja, izvajanje moratoringa oziroma kontrole nad izvrševanjem tega nacionalnega programa bo izredno težko ali skoraj nemogoče. Nihče ne bo rabil odgovarjati za nobeno odločitev. Je pa dejstvo, da tisti, ki bodo najbolj prizadeti oziroma bodo trpeli posledice slabih odločitev, ki jih bomo mi sprejemali danes in v teh dneh prav na podlagi energetske politike, bodo naši potrošniki. Morate vedeti, če še ne veste, marsikje je bilo to že napisano, tudi znani ekonomisti so to napisali, da se bo standard Slovencev v naslednjih 3 do 5 letih se znižal najmanj za 30 do 50% povprečno, če ne več Jaz ocenjujem, da še več verjetno. Tako ves luksus, ki smo ga tako na veliko zganjali, marsikdo ga več ne bo mogel, ampak bo moral izredno skrbno varčevati in pa pretehtati vsak tolarček, kam ga bo namenil oziroma takrat bomo imeli evre, da bo lahko preživel. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Bevka, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Razlog za moj današnji in tudi jutrišnji nastop, ko bomo obravnavali strategijo prostorskega razvoja Slovenije, ki je tesno povezana z nacionalnim energetskim programom, je ponovno odprta in žolčna diskusija v zvezi z načrtovanjem megalomanske hidroelektrarne v dolini reke Idrice. Projekt je bil v preteklosti znan pod imenom "Hettrebuša", danes v spremenjeni različici "Hekkuk", v obeh primerih pa gre za izjemno velik poseg v prostor. V prvem primeru bi potopil skoraj 37 kilometrov doline Idrice, poplavljenih bi bilo 1067 hektarjev zemljišč, uničenih 160 kmetij, preseljenih bi bilo več kot 700 ljudi, za vedno bi se poslovili od treh vasi. V bistvu pa je v zadnjem času s tem v zvezi prišlo do nesporazuma, kar je priznal tudi minister mag. Janez Kopač, ter v pismu županu Tolmina zapisal, da so smernice za pripravo prostorskega plana, v katerem naj bi rezervirali prostor za "HE Kuk" prišle na Občino Tolmin pomotoma. Podobno gradivo pa je dobila tudi Občina Idrija že avgusta 2003. Ko sem primerjal oba dokumenta, tako nacionalni energetski program kot strategijo prostorskega razvoja Slovenije, sem ugotovil kar nekaj površnosti in nedorečenosti, zato sem pripravil amandma na dopolnjen predlog k prilogi poglavja 652 - Energetika in prostor, kjer je objavljena karta z naslovom "Zasnova energetskega omrežja". Omenjena karta je tudi del strategije prostorskega razvoja Slovenije. Ta karta se namreč nahaja v obeh dokumentih. Problem te strategije pa je, da se v več elementih dokument iz Poročevalca, številka 8, ki ga sprejemamo, ne ujema z njegovo obrazložitvijo iz Poročevalca številka 8/1. Najbolj bodo v oči, da je na karti, objavljeni v obrazložitvi strategije v Poročevalcu 8/1, na strani 153, vrisan objekt hidroelektrarne Kuk, v besedilu strategije v Poročevalcu številka 8 pa o energetskem izkoriščanju reke Idrice ni niti besedice. Sedaj pa k mojemu amandmaju oziroma amandmaju poslanske skupine, za katerega je vlada zapisala, da je nesmiseln. Z amandmajem sem predlagal, da se na karti prikažejo in uskladijo vsi obstoječi in načrtovani energetski objekti in naprave, ki so navedeni v nacionalnem energetskem programu. Vlada je v obrazložitvi tudi zapisala, da so kot energetski objekti mišljene predvsem elektrarne, ki niso del omrežij, zato ne sodijo v to sliko. Obrazložitev vlade je seveda brez argumentov. Če zadevo obrnem, bi obrazložitev vladelahko poimenoval, da je v bistvu nesmiselna. Kaj pa so elektrarne drugega kot sestavni del energetskega omrežja? Ali morda pride električna energija v sistem daljnovodov z lune. Elektrarne so še kako sestavni del energetskega omrežja. V strategiji prostorskega razvoja je na primer lahko vrisana luka Koper, jedrska elektrarna Krško kot del energetskega sistema pa ne. Velik problem bodo načrtovalcem povzročila tudi območja, ki so na tej karti označena kot vodotoki, namenjeni za hidroelektrarne. Če že Soča med Tolminom in Solkanom oziroma Novo Gorico ni sporna, se sprašujem, kaj z reko Savo. Za hidroelektrarne na tej reki je rezerviran celoten vodotok od Jesenic do hrvaške meje ali pa rezervacija celotne Drave od avstrijske do hrvaške meje. Sprašujem se, ali bo v občini Jesenice torej mogoče reko Savo in območja ob njej izkoriščati zgolj v hidroenergetske namene. Občinski planerji bodo imeli zato velike težave pri prostorskem planiranju, če bodo formalnopravni akti, ki so osnova za planiranje, tako površno pripravljeni, kot v tem primeru, ki sem ga sedaj predstavil. Strokovne podlage, ki pa jih pripravi ministrstvo, zakonsko niso obvezujoče. Poleg tega ista karta v dveh dokumentih nosi različno ime. V prostorski strategiji se imenuje "Usmeritve za razvoj energetskih sistemov", v energetskem programu pa je to "Zasnova energetskega omrežja". Na koncu pa imam še eno vprašanje za gospoda ministra oziroma državnega sekretarja za energetiko: Ali je res, da bo vlada, čeprav za to nima nobene zakonske podlage, že do 1. maja podelila koncesijo za energetsko izrabo reke Idrijce, in komu? Taka odločitev bi bila zelo problematična, kajti pred nedavnim so župani občin Idrija, Cerkno in Tolmin v Dolenji Trebuši sklenili, da bodo pripravili skupni razvojni program doline reke Idrijce. Seveda pričakujemo tudi aktivno sodelovanje države, ki je več desetletij zavirala razvoj te doline, saj je ta prostor od Spodnje Idrije do Mosta na Soči imela rezerviranega za gradnjo megalomanske hidroelektrarne Trebuša. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Avšiča. Izvolite.
Lep pozdrav in hvala za besedo! O tej resoluciji o nacionalnem energetskem programu je bilo pravzaprav zelo veliko razprav. Tudi mi kot državni zbor smo izrabili vse poslovniške možnosti za to, da bi bil program čim bolje prediskutiran, čim bolje predstavljen javnosti in da bi ga v končni fazi lahko tudi v najboljšem besedilu sprejeli. Sam osebno sem kar na nekaterih teh razprav sodeloval in v bistvu izražam v okviru te razprave začudenje glede na kritike, ki so bile velikokrat izrečene tudi s strani tistih, ki so sodelovali pri pripravi tega energetskega programa. S kolegom Gračnerjem sva preštela za enega od aktivnih kritikov nacionalnega energetskega programa, kije zapisan, da je sodeloval pri 21 študijah in različnih dokumentih, ki so podlaga temu energetskemu programu. Argumenti tega kritika so danes kar pogosta osnova razprav in kritik tudi v državnem zboru. Osebno menim, da je ta nacionalni energetski program dokument, ki bo odgovoril na vrsto vprašanj in dal osnove za vrsto razvojnih možnosti predvsem na področju razvoja obnovljivih virov električne energije. Res, da ni nič novega, pa vendar mislim, da s tem energetskim programom bomo dali zagon za boljšo izrabo biomase, za boljšo izrabo vetrne energije, za boljšo izrabo geotermalne energije, za nadaljnjo izrabo hidroloških oziroma vodnih potencialov v Republiki Slovenji. Morda je slabost, da nimamo nekih izrazitih prioritet. Vendar pa so verjetno tudi nekatera področja ta hip premalo raziskana, da bi se lahko čvrsto odločali, katerim smerem izrab, zlasti obnovljivih virov energije, bi kazalo dati posebno prednost. Sam ocenjujem, da je še vedno izraba hidroenergetskega potenciala slovenskih rek, ki je pod 50% ta hip, ena tistih najpomembnejših možnih potencialnih izrab za proizvodnjo električne energije, ki jo bomo v Sloveniji v prihodnosti tudi koristili. Zato se strinjam, da bi se načrtovanje hidroelektrarn na srednji Savi, pa tudi na Muri in morda tudi nekaterih drugih vodotokih v Slovenji smelo načrtovala. Sam sem prepričan, da je izgradnja spodnjesavske verige, ki je ta hip v polni aktivnosti, eden od zelo resnih energetskih projektov, ki smo se ga lotili in ki bo v prihodnosti imel na več mestih oziroma naveč nivojih pozitivne učinke, tako pri učinkih zmanjševanja toplogrednih plinov in pri zagotavljanju zavez Republike Slovenije na tem področju, potem pri razvoju spodnjega Posavja v infrastrukturnem pomenu, kot seveda prispevek k izboljšani energetski oskrbi v Sloveniji. To smer bi kazalo nadaljevati v Sloveniji na vseh vodotokih, kjer so tako prostorske kot tudi energetske možnosti. V svoji diskusiji bi se dotaknil samo ene dileme, ki je bila izpostavljena tudi danes že, glede amandmaja kolega poslanca Braneta Janca, ki je bil sprejet na odboru za infrastrukturo in ki je bil različno ocenjevan. To pa je, da ta energetski program v dopolnjenem besedilu odpira možnost dialoga Republike Slovenije tudi s sosednjo Republiko Hrvaško glede na možnosti, ki so bile nekoč že izpogajane, pa nikoli izkoriščene oziroma da bi se v sosednji republiki na podobnih principih, kot je bila zgrajena nuklearna elektrarna Krško, zgradil nov tovrstni energetski objekt. O tem in tej ideji bo verjetno kolega Branko Janc kaj več povedal, sam pa menim, da je to ena od dobrih osnov, in da je dobro, da imamo zapisano v energetskem programu. Seveda je pa vprašanje, kakšna bo stopnja možnega dogovarjanja med obema državama. Glede nadaljnje usode NEK, glede nadaljnjega delovanja pa morda tudi povečave, pa mislim, da je energetskem programu kar ustrezna podlaga, ki zagotavlja, da bodo najkasneje leta 2012 morale biti sprejete odločitve o tem, ali bo nuklearna elektrarna imela podaljšano življenjsko dobo v takšnem ali drugačnem obsegu. Do 2012 leta pa tako ali tako predvidevam, da bomo tudi še preverjali ustreznost dokumenta, ki ga bomo danes sprejemali in ga tudi dopolnjevali. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Jerovška, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Dokument, ki je predložen pod imenom Predlog resolucije o nacionalnem energetskem programu, priča, da so v preteklih 8 letih, kakor so se izrazili, da se je ta dokument pripravljal, imeli na resorju, ki je sedaj v drugem ministrstvu, kot je bil prej in kot bi moral biti, zaposlenih veliko pripravnikov. To se vidi iz tega dokumenta. Pomanjkljivost pa je, jaz verjamem, da tudi med pripravniki je dosti sposobnih, modrih ljudi, ki bi v nekem doglednem času lahko naredili tudi boljšo stvar, da ti pripravniki niso imeli primernega vodje. Iz tega dokumenta bije stihija, ki vlada v resorju. In ni se za čuditi, kajti ta resor je pred štirimi leti bil zaradi pohlepa po financah, ki se obračajov energetskem sektorju, prenesen iz ministrstva, kjer je njegovo logično mesto, iz ministrstva za gospodarstvo, kjer bi se čutila tudi neka soodvisnost politikov na tem resorju, je bil prenesen, kot sem rekel, zaradi popolnoma finančnega inženiringa na ministrstvo za okolje in prostor. Zaradi tega je tudi energetski program obvisel. Nismo imeli energetske politike in nismo imeli doktrinarnih strateških dokumentov. Izgleda, da jih tudi ne bomo. Ker tega nismo imeli, nismo pripravili, nam je mnogo priložnosti ušlo, mnogo denarja smo zmetali skozi okno. Prvič, v teh letih nismo iztržili, kar bi lahko iztržili pri prodaji in transportu električne energije. Tranzicijski tajkuni so situacijo izrabili na energetskem področju, spravljajo v lastne žepe ogromno denarja, ne nazadnje odklop električne energije oziroma nuklearke z vsemi posledicami, kar je preiskovalna komisija že ugotovila in bo ugotovila prav gotovo odgovornost, je bil izvršen v tem obdobju. Namesto da bi priteklo dosti denarja s pametnim preprodajanjem električne energije in uporabo transportnih poti, kar je bil problem zahodne Italije v tem času, se te priložnosti niso izkoristile. Zaradi tega me ne čudi, da večina stvari, ki bi jih Slovenija že morala doseči, izvršiti, ni doseženih in jih tudi ne bo doseženih. In energetika bo velika cokla gospodarskega razvoja v prihodnjem obdobju. Ker bo energetika, energija izredno draga. Draga bo tudi na ta račun, ker v tem obdobju Slovenija ni izvršila tehnološkega razvoja, ki bi ga morala zaradi, zaradi tranzicijskih tajkunov, ki so denar odnašali drugam, pa bi ga morala, da bi sledila kjotskemu sporazumu. Politiki so brezskrbno, brez odgovornosti podpisali določila kjotskega sporazuma o 8% znižanju. Niso vse države pristopnice v Evropski uniji, ker so se zavedale posledic za nacionalno gospodarstvo tega storile. Iz energetskih krogov sem izvedel, da so že veliki problemi oziroma se temni oblaki zgrinjajo, kajti Slovenija, tudi tu priznavate na več straneh, da emisija CO2 narašča preko zahtev oziroma določil, ki ste jih podpisali, in da bo zaradi tega seveda Slovenija kaznovana. Konsekvence, sankcije sledijo. Kupovali boste pravice do emisij. In to pomeni, da bo bistveno dražja električna energija, zaradi tega, ker se ni na tehnološkem razvoju delalo, ker je denar odtekal drugam. Glejte, kako je odtekal. Tu poenostavljate in pravilno je, da bi morali narediti bistveno več kogeneracije. In so to tudi direktive Evropske unije oziroma pripravljajo se. Evropa intenzivno dela na tem. Namesto da bi se v Ljubljani, kjer bi bilo najbolj racionalno imeti čim več kogeneracije, ker je stalni odvzem toplotne energije in tudi velike porabe, naredili ti postroji bistveno več, je energetika vložila denar v nakup banke. Koruptivni nakup, milijarde so odtekle. Namesto da bi Ljubljančani imeli cenejšo toplotno energijo in električno, jo cela Slovenija sofinancira za dražjo in tako naprej. Na to je treba dobiti odgovor. Kakšne bodo sankcije po kjotskem sporazumu, ki nas bodo sigurno doletele, koliko bomo zaradi tega plačevali v naslednjem obdobju dražjo električno energijo, naj da minister odgovor in zakaj se je tako brezglavo podpisalo vse brez vsakih analiz. Ampak verjetno so se pripravljali dokumenti tako kot ta resolucija. Glede obnovljivih virov energije tudi tu ne bomo tega dosegli, kar je tukaj zapisano, ker v vmesnem obdobju nismo naredili skoraj nič. V teh dokumenti oziroma v tej resoluciji pravite, na kakšen način bi naj dosegli, recimo, na strani 98, nekatera pričakovanja, zahteve, ki bi jih morali doseči. Vidite s pomočjo tehnološkega razvoja in nove tehnične možnosti energetike. Res je, na ta način je možno to doseči. Vendar sprašujem, kdo bo to delal, ali bomo vse tehnologije uvažali, popolnoma odvisni, kajti ravno v tem desetletnem obdobju se je zaradi zaničevalnega odnosa do tehnične inteligence, do znanja, ki je bilo akumulirano, ki je bilo vrhunsko, zmanjšalo število študentov, kvaliteta študentov. Tehnična inteligenca je iz energetike večinoma šla drugam, v javno upravo in tako naprej. Jaz sem delal v energetiki v industriji. Tega potenciala ni več. To ni krivo samo vaše ministrstvo, to je kriv predvsem minister Gaber s svojo maturo, ki odvrača sposobne dijake od tega, da bi šli v tehnične in naravoslovne smeri. In tu Slovenija postaja tehnološka kolonija, vsi strokovnjaki pravijo, postajamo tehnološka kolonija. Še posebej bomo postajali tehnološka kolonija na področju energetike. Ampak kriv je pa tudi resor, da znotraj vlade ni znal ministru za šolstvo dopovedati, da s takšnim pristopom do mature, do vpisa na univerzo,ni perspektive. Kdo bo razvijal v tej državi nove tehnologije, ki jih tu navajate? Tisti inženirji, ki so kot prisilo izbrali tehnične smeri, ker odličnjak v tej državi mora po principu množične kolektivne psihologije se vpisati ali na pravo ali na medicino ali pa na ekonomijo. Drugače je z njim nekaj narobe. Tako menijo v gimnaziji. Če je tako inteligenten, pa se ne vpiše na nekaj takšnega, potem ni z njim nekaj v redu. In moji kolegi profesorji na teh naravoslovnih in tehničnih fakultetah pravijo, da imajo slab material, da imajo bistveno nižjo kvaliteto študentov. Seveda pa jih morajo spustiti skozi, drugače vežejo še tisto vejo. In na te nove tehnologije z lastnim znanjem tega skoraj ne bo. Odvisnost od uvoza [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]In glejte, pri obnovljivih virih energije, ko navajate tudi te elektrarne, me zanima - nekje sem izvedel, da bo prečrpovalna elektro energija, se pravi, centrala zato, da to vršno energijo v primernem času doseže, da ima prednost na Soči pred elektrarno na Dravi. Rad bi izvedel razloge - dopuščam, da je tako pravilno, vendar zakaj niste napisali, zakaj je ta prioriteta. Kajti glejte, Maribor je s holdingom oziroma ker je minister prenesel vso zadevo v Ljubljano, že veliko izgubil. Takrat je minister rekel, da bo trikrat na teden na holdingu, pa me zanima, ali je res vedno trikrat na teden na holdingu; naj pove. Hvala lepa.
Hvala, kolega Jerovšek. Besedo za razpravo dajem Bojanu Kontiču. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade! Čeprav oskrba z energijo zajema poleg elektrike tudi zemeljski plin, tekoča goriva, trda goriva in oskrbo s toploto, se bom v razpravi omejil na električno energijo, ki je pomemben produkt Šaleške doline. Kaj pomeni dobra oskrba gospodarskih subjektov z energijo, nam postane najbolj očitno takrat, ko se soočimo z njenim pomanjkanjem. Poznamo izkušnje tistih, ki so v preteklosti doživeli električni mrk in če bi njih vprašali, ali je mogoče oskrbo z električno energijo prepustiti zgolj trgu, bi dobili zanesljivo negativen odgovor. Tudi odločitev za povsem prosto trgovanje z energijo naleti na dejanske ovire, kot so daljnovodna omrežja, ki niso bila grajena za intenzivno trgovanje, temveč predvsem za izmenjavo energije. Vedno pogostoje se v strokovni javnosti zastavlja vprašanje, kdo naj trguje z električno energijo in ali ne bi bilo dobro, da bi energijo prodajal tisti, ki lahko za nemoteno dobavo jamči tudi na način, da sam proizvaja zadosten del električne energije, s katero trguje. Pomembno je tudi opozorilo o nujnosti novega investicijskega ciklusa v proizvodne in prenosne kapacitete. Potrebe po električni energiji se iz leta v leto večajo in so v zadnjih letih večje od predvidevanj. V letu 2003 je bila rast rabe elektrike okoli 4,5%, letošnja ocena pa je 3,1% rast. Hkrati v združenju za energetiko pri gospodarski zbornici Slovenije ugotavljajo, da je še pred časom veljalo, da je glavna ovira pri odločitvah za nove projekte ekonomika, kajti donosnost novih projektov se ne more kosati s ceno viškov energije. Danes postaja največji problem umestitev energetskih objektov v prostor. Čas, potreben za pridobitev dovoljenj za gradnjo, je občutno predolg in zahteva pravočasno načrtovanje. Seveda je v nadaljnjem postopku odločanja o tem, katere energetske objekte in kje bodo ti stali, treba prisluhniti tudi okoljevarstvenikom, kajti nujno bo najti kompromis, ki nam bo zagotavljal dovolj energije, lastne, domače, in hkrati posege v prostor, ki bodo zagotavljali preudarno in kvalitetno rabo prostora, ki ga žal v naši državi nimamo v izobilju. Pri tem je treba upoštevati že dosedanje objekte in njihovo obremenjevanja okolja. Slovenija je julija 2002 ratificirala kjotski protokol, s katerim je prevzela obveznosti 8% zmanjševanja emisije toplogrednih plinov v prvem ciljnem obdobju, to je od 2008 do 2012, glede na izhodiščno leto 1986. Pohvalno je, da so slovenske termoelektrarne svoj del nalog pri doseganju ciljev zastavljenih s sprejetjem obveznosti iz kjotskega protokola iz 8,98 odstotnim zmanjševanjem emisij toplogrednih plinov dosegle. Cilj, da 75% električne energije zagotavljamo z domačo proizvodnjo, v praksi pomeni, da nadomeščanje koriščenje domačega premoga z uvozom poruši to predvideno razmerje 25:75. Primer lanskega leta, ki ga lahko označimo za izrazito sušno leto nam pokaže, da je termoelektrarna Šoštanj z uporabo premoga premogovnika Velenje pomenila edino domače strateško rezervo pri zanesljivi in kvalitetni oskrbi z električno energijo. Tudi predlagatelj ugotavlja, da ocene svetovnih zalog primarnih energentov kažejo, da so le-te zelo omejene in razen premoga ne zadoščajo za normalno oskrbo svetovnih potreb do konca 21. stoletja. V Sloveniji so zaloge lignita, ki ga pridobivamo v Šaleški dolini, ocenjene na 168 milijonov ton in so danes in tudi v prihodnje predvidene zgolj za termoelektrarno Šoštanj za potrebe pridobivanja električne in toplotne energije. V termoelekrtarni Šoštanj smo v preteklem obdobju zgradili naprave za razžvepljevanje dimnih plinov in redukcijo dušikovih oksidov. Lokacija TEŠ bo tudi po letu 2008, ko bodo starejše enote prenehale obratovati, omogočala izgradnjo nadomestih enot. Iz resolucije je razvidno, da ministrstvo med potencialne energetske objekte uvršča tudi povečanje moči in izkoristka na bloku TEŠ5 ter TEŠ 4, in sicer z zemeljskim plinom. Hkrati se zagotavlja, da se stroškovno podzemno pridobivanje premoga težko kosa s cenami tujih premogov. Kljub temu se bo zaradi zagotavljanja kriterija samozadostnosti ohranila domača proizvodnja lignita. Nekoliko težje pa bo z nižanjem proizvodnih stroškov v premogovniku doseči referenčno ceno premoga. Naj na koncu povem, da bom predlagamo resolucijo k dopolnjeni vsebini o nacionalnem energetskem programu podprl, ker je po moji oceni upoštevala ali pa upošteva večkrat izrečeno pravilo, da je najdražja energija tisti, ki je doma ni dovolj.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Sušnika, ker tisti, ki so prej napisani, v dvorani niso prisotni. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani zbor, spoštovani minister! Ta nacionalni program daje precej poudarka obnovljivim virom energije. Zastavlja pa se mi vprašanje, če so ambicije pri izrabi obnovljivih virov energije, ki so zapisane v tem programu, dovolj ambiciozne, da bi lahko nadoknadili zaostanek naše države na tem področju z drugimi primerljivimi državami. Iz vsega materiala, ki ga imam tu, sem uspel zaslediti, da je cilj povečati oskrbo s toploto na 25% do leta 2010, kar predstavlja, glede na leto 2000, dvig za 4 penta joule, od tega 3,1 penta joula za biomaso, kar je v primerjavi s podobnimi načrti v sosednji Avstriji 15-krat manj. Avstrija planira v tem desetletnem obdobju dvig uporabljene energije, pridobljene iz biomase, za 60 penta joulov, od tega odpade na trdo biomaso, lesne sekance v obliki trdne biomase 45 penta joulov. Glede na stanje, ki ga vsi poznamo, glede na dejstvo, da je Avstrija na visokem nivoju, kar se tiče izrabe obnovljivih virov energije, da deluje cirka 500 velikih sistemov in na tisoče manjših, se mi zdi,da je naša ambicija in naš načrt na tem področju majhen, nezadosten in ne dovolj ambiciozen, da bi nadoknadili ta zaostanek, da bi se vsaj približno približali sosednji državi, ki je v vseh ozirih primerljiva z Republiko Slovenijo, tako potenciala lesne biomase, ki je pogojen s površino, ki jo pokriva gozd. 50 večjih kotlov, 3-5 daljinskih sistemov, 1500 kotlov v gospodinjstvu, to je cilj, ki je zapisan v tem programu. Zdi se mi, da ni to tisto, kar bi moralo biti, in da ste bili izdelovalci tukaj premalo ambiciozni, in da zastavljeni cilji niso tisto, kar bi pričakovali, da bo zapisano v tem programu. Poleg tega me moti še eno dejstvo, očitno je to posledica obravnave, in sicer dejstvo, ki je napisano v poglavju 6.1.7, kjer se na nek način omejuje uporaba lesne biomase, in sicer napisano je, da se bo spodbujala predvsem uporaba tiste lesne biomase, ki ni primerna za industrijsko pridelavo. Jaz mislim, da je tu odbor podlegel pritiskom lesnopredelovalni industriji in da je bila to napaka, ker avtorji, bom rekel, ki prihajajo s Koroške, so se ujeli v lastno zanko, pri tem, ko so navajali podatke, koliko lesne biomase uporabljajo za proizvodnjo iveric. Mislim da je šlo za 180 tisoč kubičnih metrov letno. Istočasno pa navajajo, da 80 tisoč kubičnih metrov uvažajo iz sosednje Republike Avstrije, kjer je nivo rabe lesne biomase na neprimerno višjem nivoju, kot je pri nas. V tem se mi zdi, da je nekaj narobe. To je en člen, ki je omejevalen. Posebej pa se mi zdi neprimerno in v tem vidim tudi mogoče določene pasti da je tudi ta zadnji stavek tega odstavka, ki govori, da pri izvajanju spodbud izrabe lesne biomase za energetske namene je vlada dolžna skrbeti, da ne bo bistveno ogrožena konkurenčna sposobnost ostalih uporabnikov lesne biomase. To najbrž ne deluje in ne gre v smeri spodbujanja izrabe lesne biomase v prihodnje. Mislim, da je pa dobro določilo v poglavju, ki govori, da je potrebno sprejeti predpis o obvezni analizi možnosti uporabe biomase v sistemih daljinskega ogrevanja, ki se bodo gradili v prihodnosti oziroma se bodo prenavljali. To pa mislim, da bi lahko pripeljalo k večji uporabi biomase, ki bi lahko vsestransko pozitivno vplivala tudi na ustvarjanje novih delovnih mest in na razvoj podeželja. Rekel bi še nekaj. Mislim, da bo samo nekaj sekund trajalo. V povezavi s težkimi hidrološkimi razmerami in pa s problematiko, povezano s podtalnico, mislim, da bi morali uskladiti energetska delovanja na izrabi vodnih virov in ta okoljska, predvsem v smislu vzpostavitve enega režima na naših vodotokih, ki je v preteklosti že bil v povezavi z izgradnjo jezov in s tem povezano izrabo vodne energije. Ocenjujem, da je izkoriščenost potenciala, ki je opisana v tem programu vodnega potenciala, in sicer da je 50%, dejansko tudi ni popolnoma realna. Mislim, da bi se na tem področju dalo več narediti. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Komljanca. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegi in kolegice! Seveda na resolucijo se lahko gleda različno. Jaz osebno bom v njej iskal predvsem tiste točke, ki so pomembne in razvojno pomembne za naše nadaljnje početje na tem področju. Zdi se mi, da je za državo zelo pomembno, mislim, da ni treba se primerjati s slabimi, ampak dobro je, če hočemo biti v tej družbi najboljših tudi na tem področju. Tudi te možnosti imamo, glede na to, da se lotevamo, posebno še zdaj v tem času, ko vstopamo ali se priključujemo Evropi, je prav, da se tudi tako obnašamo. Jaz ne vidim predvsem naravovarstveni vidik pa tudi okoljevarstveni vidik, kar je zelo, zelo mogoče iz okoljevarstvenega vidika še bolj pomembno, pa gospodarski vidik, pa vidik učinkovite rabe energije pa seveda tudi vidik zanesljivosti oskrbe z energijo. To so poglavja, ki so življenjsko pomembna in so med seboj povezana. Predvsem mislim, da je veliko vprašanje osveščenosti. To je tako približno, kot je pri smeteh. Dokler mečemo papirčke na tla, ni reda. Tudi tu mi pravzaprav na enak način tudi delamo z energijo, lahko bi rekel "z njo svinjamo včasih". In to je stvar osveščenosti. Zato bo treba tudi na tem področju seveda kaj narediti. Če dam prispodobo pri smeteh, ko bomo to področje uredili, na žalost se vse tiste smeti, ki jih zberemo, mislim na komunalne odpadke, se opravičujem, so narejene največkrat iz nafte in še iz kakšnih drugih goriv. Če to zakopljemo, potem to sčasoma prav tako gori leta in leta, ta toplota gre v nič, če lahko tako rečem. Če pa to v sodobnih napravah skurimo, pa iz nje vzamemo energijo in zmanjšamo pravzaprav te odpadke za tisti del izkoristka, pa naj si bo to, ne vem, 30%, 40%, 50%. Tu notri je smisel. Danes je tehnologija tako visoko napredovala, da ni smiselno govoriti o toksinih, dioksinih in tako naprej, saj so te sežigalnice sredi Dunaja. Berlin jih ima štiri pa ni nobenih posledic. Tehnologiji je treba včasih tudi verjeti, to niso več kurišča, odprta kurišča, ampak so kontrolirana in se s tehnologijo da doseči tudi te učinke. Jaz bi na tem področju začel mogoče pri naših gozdovih in bi samo povedal, vsem je to že znano, da ima Slovenija ene od najbogatejših gozdov v Evropi. Seveda v Evropi se ni mogoče primerjati niti ne s kakšno Španijo ali pa s Portugalsko, gozdov je malo v Evropi, kot jih imamo mi. Imamo najvišji prirastek, najbolj kvaliteten les. Mi se tega bogastva ne zavedamo zato, ker je preveč blizu in ker ga je preveč in smo tega že od nekdaj vajeni. Tako je to pomembna surovina za našo predelovalno industrijo, za lesno industrijo in industrijo plošč, ki je v nezavidljivem položaju na nek način. Res je tudi, da trenutno les nima dobre cene. Res je tudi, da ne sekamo letnega etata, ki je na razpolago. Vendar se bo vse to verjetno dalo urediti s takimi ali drugačnimi posegi v gospodarstvo. Rekel sem že, da ne cenimo dovolj naših gozdov, zato ker smo vajeni, da so taki, kakršni so. Če bi pa iskali kje drugje, kjer je to problem - zato bi tudi rekel, da se ni treba primerjati z drugimi, tudi s Švedi ne, ker oni imajo drugačne gozdove in drugačen les. Te primerjave so včasih škodljive. Rekel bi, dajmo se primerjat s tistimi, ki so boljši, s tistimi, ki so pa slabši, pa tudi ni nobene potrebe po teh primerjavah. In kadar imamo dovolj lesa v gozdovih, potem lahko tudi govorimo o lesnih ostankih. In tu se bom počasi navezal na problem, o katerem želim nekaj spregovoriti. Lesni ostanki so zelo, zelo različni, vprašanje, kje nastajajo. Ali nastajajo v gozdu - in ti največkrat tudi ostanejo v gozdu in osebno sem prepričan, da jih bo zelo težko veliko več kot zdaj dobiti iz gozda, zaradi načina, kako gospodarimo v gozdu. Ta način je tudi zagotovo najboljši. Verjetno ni cene, pa tudi gozdarji mislijo, da mora to v gozdu ostati, naj bo to gnoj, kot gnojilo za bodočo rast gozda. Ampak tisto, kar pripeljemo iz gozda, seveda nastanejo lesni ostanki že pri sami osnovni predelavi, ko je ta les še surov in ima visoko vlago, nad 20% relativne vlage. In večina teh ostankov je najboljša surovina za proizvodnjo plošč, pa najsi bo to lesovinskih ali ivernih plošč. In zato je potrebno in zaželeno, da se na tem področju razvije tudi industrija, ki bo to predelala, dodala vrednost temu izdelku in tako tudi povečala gospodarsko rast ali pa domači bruto proizvod, če hočete, na tak način, seveda zaposlovala ljudi in nudila domači industriji, recimo pohištveni industriji, tudi surovino za nadaljnjo predelavo. Ker je bila prej omenjena Koroška, moram reči, da sem po drugi strani tudi zadovoljen, da so dobili štirje amandmaji na odboru podporo in da so vgrajeni - in tudi mislim, da jih na ministrstvu drugače razumejo kot na samem začetku -, da so pravzaprav na nek način dali možnost, da se ta industrija plošč, o kateri sem govoril, lahko tudi zažene v cilje investicij, ki si jih želi. Poglejte, ta trenutek je možno povečati to proizvodnjo na 300.000 kubikov ivernih plošč samo na naši lokaciji. Zakaj? Koroška je z lesom strašno bogata, 360.000 kubikov ima letnega etata na pravzaprav slabih 5% površine Slovenije. Zaradi tega je seveda tudi lesna industrija kolikor toliko razvita na tem področju in daje delovna mesta, daje zaslužek. Ta tovarna, če sedaj kar o njej govorim, je bilo o njej že velikokrat povedano, ne delam za njo nobene reklame, tudi nisem lobist za to tovarno, je ekološko popolnoma sanirala to tovarno, vložila samo v zadnjih treh letih 5 milijonov evrov, ker se pripravlja na povečano industrijo. Tehnologija, ki bi tako povečala izkoristek lesne mase, ki pripelje tovarno za proizvodnjo ivernih plošč, zahteva tako količino 300.000 kubikov, sicer ta tehnologija ni izkoriščena. S tem bo pa seveda nastalo veliko več plošč iz kubika surovine, tako bo bistveno znižala porabo energije na enoto proizvoda, tako bo seveda bistveno povečala bruto domači proizvod in povečala tudi dobiček, kar je pravzaprav vse tisto, kar pričakujemo. Glavni cilj, verjetno tudi te naše resolucije, ko bomo vse te zadeve naravnali tako, da bodo tekle vzporedno in pravilno, bo seveda zmanjšana poraba energije na enoto proizvoda. To je verjetno tisti cilj, ki prinaša največ. Poglejte, v naših gozdovih je približno etata okoli 4,6 milijonov kubičnih metrov na leto, ne glede na to, ali ga sedaj sekamo ali ne, ni pomembno, ostaja v gozdu, ne propada in se bo enkrat posekal. Jaz sem naredil splošne izračune, do milijon kubikov je lesnih ostankov, o katerih sem prej govoril. Toje žagovina, sekanci, vse tisto, kar je malo več kot 20% vlage in kar je prvovrstna surovina za izdelavo plošč. Se pravi, teh ostankov je zelo veliko. Potem je še najmanj pol milijona tehničnega lesa. Se pravi, bolj je vprašanje logistike, kje to nastaja in kako to zbrati, kako to urediti. Čeprav vem, da kmetje odpeljejo žagovino za stelo, pa kljub temu da nekatere žage, ki imajo v svojem sestavu sušilnice, porabijo to surovino za kurjenje teh kotlov, ki dajo toplotno energijo za sušenje tega lesa. In pravje tako. Ne mislim, da to ni prav. Seveda pa ostaja še veliko surovine za trg, od lubja, ki ga danes marsikje vozijo v razne jame in zasipujejo z lesom, pa mečemo veliko energije stran. Samo lubja je 400.000 kubikov, 10% od mase lesa. Zato mislim, da je na razpolago za vse, tudi za proizvodnjo zelene elektrike dovolj, da pa ne govorim o tistih lesnih ostankih, ki nastajajo v sami proizvodnji lesne industrije. To je pa tisto, kar ima pod 10% vlage in kar sploh ni za proizvodnjo lesnih plošč. Surovina ni primerna za proizvodnjo plošč. Te surovine je zelo veliko. Če samo povem za žagan les, 50% žaganega lesa gre v nič pri proizvodnji, je kot ostanek. Tako slab izkoristek je. In seveda lesna industrija v celoti ima na svojem dvorišču 70% kogeneracij energije, od vse energije 70% proizvodnje na lastnem dvorišču iz tehnoloških ostankov, odpadkov, to je največkrat prah, oblanci in žagovina. In ta energija ni izmerjena, mislim, evidence o teh količinah energije, te bilance ni. In to bo verjetno treba narediti, da biimeli pregled nad vsem tistim, kje kaj nastane in koliko stane. Je pa teh suhih lesnih ostankov še zelo veliko na trgu in mislim, da ravno po teh ostankih je verjetno tudi, kar se tiče tistih enot, ki hočejo proizvajati zeleno energijo, samo vprašanje je organizacije in logistike tega trga. Se pravi, kot sem že povedal, 70% porabijo v krogu in samo 30% predstavljajo lahko olje, elektrika in plin. To je kar značilno za celotno lesno industrijo. Ti amandmaji, ki so zdaj vgrajeni v resolucijo, omogočajo, da bodo na trgu enakopravni vsi. S tem ničesar ne prepovedujejo, ni rečeno, da nekdo ne sme kuriti žagovine, da nekdo ne sme kuriti sekancev, da ne sme nekdo kuriti krajnikov, važno je samo, da nekdo nima možnosti bolje plačati, da je na trgu ta surovina na nek način kot enoten kriterij na razpolago. Res je tudi to, da se danes uvaža, da tudi ta trenutek, recimo, če govorimo o iverkah, ki jih bolje poznam, uvaža nekaj te surovine, kjer kar 85% vse surovine predstavljajo žagovina, sekanci in drugi ostanki žaganega lesa. Zakaj je to tako? Zato, ker je treba ogromno energije vložiti v proizvodnjo iverja. In če vi dobite žagovino in že zdrobljen les, potem je bistveno manj energije treba vložiti za to proizvodnjo. In gre pravzaprav zdaj v tem primeru za upoštevanje te industrije, je dobila svoje mesto tudi v resoluciji, ne bo prikrajšana in bo lahko tudi uspešna. In zdaj pričakujem, na podlagi teh poglavij, teh štirih amandmajev, predvsem dveh, ki sta tu zelo pomembna, da bo šla torej ta iverica v to smelo investicijo in da bo na tak način tudi doprinesla, povečala število delovnih mest, povečala proizvodnjo, s tem bruto domači proizvod in tudi dobiček, vse to, kar tudi pričakujemo. Še enkrat bi na koncu poudaril, da sem pravzaprav zadovoljen in gledam bolj na pozitivna poglavja, na tista poglavja, ki jih je treba še razviti, zagotovo je treba še marsikaj razviti, ampak brez tega ne gre, brez te šole ne gre, brez tega osveščanja, da bo široka javnost tudi osveščena tako kot pri komunalnih odpadkih. Meni se zdi enaka zgodba. Tudi v podjetjih še niso osveščeni, ne vodijo o tem računa. Mislim, da počasi bo tudi resolucija k temu prispevala in vse ostalo, kar bo v tej resoluciji. Ni samo denar, prepričan sem tudi, da bo ta denar, ki je namenjen spodbudam, takim ali drugačnim, ali naj se gre za postroje, seveda tehnologija je zelo važna pri tem, pri izgorevanju ne moreš kar vse metati v en kotel, mislim, da prav te velike enote potrebujejo določeno pripravo te surovine in vse to je treba seveda dobro premisliti. Rad bi na koncu opozoril še na eno napako v poglavju, ki se je vnesla v ta tekst, pa bi prosil, če jo lahko redakcijsko popravite. V poglavju 6.1.7 pod Toplota iz OV bi na koncu tretjega odstavka moralo v zadnji vrstici namesto "palete" pisati "pelete", ker ne greza palete ampak gre za pelete. Če ponovim tablete, pelete, gre za posebno obliko kuriva iz lesa, zato bi prosil, če to popravite. Hvala lepa.
Hvala za vašo razpravo. Janko Veber dobi besedo za svojo razpravo. [[Ne.]] Branko Janc. Imate besedo.
Hvala za besedo. Z nacionalnim energetskim programom se določijo dolgoročni razvojni cilji oskrbe z energijo, vlaganje v javno infrastrukturo, spodbude za vlaganje v obnovljive vire energije in učinkovito rabo energije, uporabo tehnologij za pridobivanje goriv in proizvodnjo energije ter predvideni obseg vlaganj. Tako vsaj določa veljavni energetski zakon. S sprejetimi amandmaji odbora predlog nacionalnega energetskega programa bolj natančno določa vsebino, ki jo določa zakon. Mnenja sem, da nacionalni energetski program kljub nasprotnim stališčem lahko sprejmemo, saj v svoji osnovni upošteva vse do sedaj sprejete direktive Evropske unije, upošteva tudi druge smernice, ki so v posredni ali neposredni povezavi s ciljem izboljšanja ravnanja z energijo, tako v tehnološkem, ekonomskem kakor tudi v okoljskem pomenu. Opozorilo nevladnih organizacij pa tudi drugih društev ter tudi strokovne javnosti, kar je bilo posebno izpostavljeno na javni predstavitvi mnenj o nesprejemljivosti nacionalnega energetskega programa, postavlja človeka v dvom. Tudi sam sem mnenja, da bi bil lahko nacionalni energetski program boljši. Postavlja pa se mi vprašanje, ali bi lahko bila tudi operativna izvedba energetske politike boljša. Iz bilance primarne energije je razvidno, da projekcije za naslednjih 5, 10, 15 let predvidevajo ukrepe za implementacijo ciljev kjotskega protokola. Delež obnovljivih virov energije se povečuje in bo do leta 2010 presegel predvideni 12% delež. Tudi drugi ukrepi sledijo ciljem za zmanjševanje obremenjevanja okolja. V celoti pa ostaja odprto vprašanje energetske intenzivnosti ter po svoje pretirano uvozni energetski odvisnosti. V NEP-u predvidena rast porabe električne energije je v svoji projekciji po moje podcenjena. 1,5% letna rast do leta 2015, mislim, da ne bo zagotavljala zanesljive oskrbe Slovenije, in se nam lahko kmalu zgodi tudi kalifornijski mrk. Z liberalizacijo energetskega trga postaja država nepomemben igralec na energetskem trgu, kar je z vidika zanesljivosti oskrbe Slovenije z energijo po moje slabo. Spoštovani kolegi, že v diskusiji mojih predhodnikov, posebno Branka Kelemine in tudi Jožeta Tanka je bilo neposredno postavljeno vprašanje in tudi dilema smiselnosti sprejetega amandmaja na odboru za infrastrukturo, ki sem ga sam predlagal, in s katerim sem predlagal skupno izgradnjo nuklearne elektrarne na Hrvaškem do leta 2015, in sicer na temelju in pa principih, ki veljajo za izgradnjo eksploatacije nuklearne elektrarne Krško. Za poznavanje cele problematike vprašanje uporabe jedrske tehnologije v energetske potrebe je seveda potrebno vedeti, da sta Republika Hrvaška in Republika Slovenija sprejela in tudi podpisala, v imenu Republike Slovenije in republiškega izvršnega sveta predsednik vlade Stane Kavčič, sporazum. Ta je bil podpisan leta 1970, in sicer o skupni izgradnji dveh jedrskih elektrarn. Sporazum v tretji točki pravi naslednje, citiram: "Republiki sta soglasni, da bo kapaciteta prve skupne nuklearne elektrarne znašala približno 600 megavatov. Njena lokacija bo v Sloveniji, predvidoma na območju Krškega, če bo po potrebnih opravljenih podrobnejših raziskavah in strokovnih ekspertizah ta lokacija potrjena. "Republiki sta soglasni, da se pri izgradnji nuklearne elektrarne na območju Slovenije [[oziroma če bodo to okoliščine zahtevale, tudi prej]] , po načelih in pogojih, določenih s tem sporazumom, zgradi druga skupna nuklearna elektrarna na območju Hrvaške." [[Konec citata.]] Torej, prvi odstavek 3. točke tega sporazuma je Slovenija dosledno izpolnila v vseh določbah sporazuma. Seveda so bili sprejeti še drugi pogodbeni odnosi za izgradnjo prve nuklearne elektrarne v Krškem. Ta bi morala biti po tem sporazumu zgrajena do leta 1979, zgrajena je bila v letu 1981 in po poskusnem obratovanju danes obratuje 22 let. Torej, ostaja odprto vprašanje drugega odstavka tega sporazuma, kjer govori o drugi nuklearni elektrarni, ki bi jo zgradili na območju Hrvaške. V tem času je Slovenija pripravila skupaj s Hrvaško tudi meddržavni sporazum o urejanju statusnih in drugih pravnih razmerij za nuklearno elektrarno Krško [[ta je bil sprejet pred enim letom v državnem zboru]] , s katerim se urejajo vsa odprta vprašanja, vsaj mislimo tako, o eksploataciji nuklearne elektrarne Krško, njenem izkoriščanju in tudi dekomisiji ter shranjevanju jedrskih odpadkov. Sam smatram, da če ta dogovor in celotno obratovanje nuklearne elektrarne v Krškem temelji na korektnih medsebojnih odnosih med obema državama, ne vidim nobenega razloga, da ne bi veljali enaki principi tudi za drugo jedrsko elektrarno, ki bi jo skupaj v enakih deležih zgradili na območju Hrvaške. In da ne razpredam predaleč o tej temi, bi mogoče povedal samo še naslednje. Če zgradimo skupno jedrsko elektrarno na območju Hrvaške, si Slovenija zagotovi zanesljiv, pa tudi dolgoročno stabilen vir oskrbe z električno energijo [[verjetno lahko govorimo najmanj o letnici 2100]] . Slovenija si zagotovi verjetno, vsaj po izkušnjah delovanja nuklearne elektrarne Krško, v primerjavi z drugimi energetskimi objekti ceneno, relativno konkurenčno energetsko oskrbo in Slovenija lahkopreide iz neto uvoznice v neto izvoznico električne energije. Slovenija dodatno ne obremenjuje okolja z nobenim od elementov, ki izhajajo iz kjotskega protokola, in verjetno na ta način Slovenija tudi dolgoročno reši v celoti vsa odprta vprašanja, ki se tičejo sodelovanja obeh držav pri skupnem projektu uporabe jedrske tehnologije. Toliko za vedenje tudi drugih o tej ideji. Hvala lepa.
Hvala, kolega Branko Janc. Želi kolegica Silva Črnugelj besedo za razpravo? [[Ne.]] Mag. Gračner želite besedo? Imate besedo.
Hvala za besedo. Ob pozornem poslušanju vseh razpravljavcev sem si tukaj zapisal nekaj misli, pa bom poskušal tudi podati nekaj odgovorov prepletenih z mojim lastnim pogledom. In sicer bi najprej želel poudariti, da ta nacionalni energetski program ni neke vrste, bom rekel, končni dokument, ki bo zabetorniral kakršen koli razvoj za vso prihodnost, vendar je to neka strategija dolgoročne rabe oziroma usmeritev, kako naj se sama energetska dejavnost v Republiki Slovenija razvija v prehodnem obdobju. Jasno je, da se bo marsikatera napoved kasneje izkazala, da se bo morala spremeniti zaradi drugih vzrokov, ne samo zaradi razmer v Sloveniji. Vendar je pomembno pri tem dokumentu, da ta dokument odpira možnosti, nakazuje nekatere možnosti in da upošteva to, da se tehnologije tako na okoljevarstvenem področju kot tudi na samem energetskem področju iz dneva v dan izpolnjujejo, da določene države, lahko bi rekel, energetske velesile vlagajo veliko denarja vrazvoj, v nove tehnologije, v odpravljanje pomanjkljivosti določenih energentov, kajti prej je bilo tudi mnogo besed okoli premoga. Žal bi lahko rekli oziroma zaključili, da je Slovenija energetsko odvisna, da moramo prek 50% primernih eneregentov uvažatiza te naše potrebe, ki jih imamo danes. Tukaj si pač ne moremo nič pomagati. Res je, da je premog eden izmed redkih domačih virov, ki ima tudi v svetovnem merilu, nekje mu napovedujejo zaloge za približno 200 let, medtem ko plin, nafta in ostali imajo bistveno krajšo možnost izkoriščanja. Tudi te različne države vlagajo veliko sredstev, da bi edino hibo premoga, to pa je pač ogljikov dioksid, ki nastane pri izgorevanju, odpravili. Kot sem že prej povedal, tudi sam prihajam iz zasavske regije, se pravi iz regije, kjer smo priča zapiranju rudnika Trbovlje-Hrastnik, kot posledica referendumske volje, sicer 15% tistih, ki so šli januarja leta 1999 na referendum in tudi izkazalo se je takrat, da referendumi in referendumske odločitve ne morejo in tudi ne smejo zadevati pravic manjšine. Se pravi, ta energetska odvisnost Slovenije, omejenost domačih virov in pa na drugi strani načrtovana letna rast 1,5% električne energije do leta 2015, sigurno zahtevajo od nas nek globlji razmislek, kaj bomo delali. In dokler živimo v svetu, kjer se razvoj neke dežele meri v bruto domačem proizvodu, in kjer se vse dežele ravnajo po tem, da tekmujejo med sabo, toliko časa bo tudi Slovenija ujeta v to tekmo in pa električno energijo bomo od nekje morali proizvesti. Eden izmed kolegov je prej tudi v bistvu govoril o sosežigu biomase in premoga v termoelektrarni Trbovlje in pa sosežigu odpadkov, češ, da je to nevaren, obremenjujoč in okoljevarstveno škodljiv pristop. Lahko bi rekel, da se je to verjetno navezovalo na tisti projekt, ki smo ga že tam predstavili, energetske doline, vendar naj tu omenim predvsem to in poudarim to, da je to ena izmed razvojnih možnosti, ki se bo ali pa se ne bo izkazala v prihodnosti kot sprejemljiva. Sosežig biomase in premoga je sigurno v takih razmerah, v kakršnih smo, sigurno izredno dobrodošel in pa seveda tudi okoljevarstveno sprejemljiv. Potem je bilo tudi mnogo kritik na ta dokument, in sicer, ali je ustrezno pripravljen ali ni, ali je skladen s 13. členom energetskega zakona. Vse te razprave, ki so bile, in dve javni razpravi in obravnava kar na treh sejah matičnega telesa so pokazale, da nekih res bistvenih pripomb na ta predlog ni bilo. Naj omenim samo en očitek, in sicer očitek obsežnosti, ki je bil podan, in sicer sta bila tu izpostavljena dva modela, in sicer ameriški model in model iz Velike Britanije. Ameriški model naj bi bil napisan na 15 straneh, britanski pa na 100 straneh. Vse to dokazuje, da ima vsaka dežela na področju energetike še nek svoj pristop, se pravi, da vsaka dežela se ravna po svojih lastnih izhodiščih, tudi po svojih lastnih naravnih virih, ki jih ima, in da ni nekje nekih točnih smernic in pa neke uravnilovke, kako naj bodo ti dokumenti pripravljeni. Ti dokumenti so pripravljeni glede na potrebe države in sam menim, da jeta dokument ustrezno pripravljen kot strateški dokument in tudi kot nek dolgoročni program. Najbolj me je pa resnično zmotila kritika, in sicer podcenjevalna kritika, da je ta slovenski nacionalni energetski program slabši, kot je albanski. Najbolj pa me je zmotilo to, da je to prišlo iz ust doktorja Mihe Tomšiča, ki smo ga lahko pri tem našli na drugi strani, med soavtorji 11 študij, ki so bile uporabljene v tem energetskem programu. Vsi ti očitki, ki so bili podani, in vse kritike so se nekako izkazale,da se dajo poargumentirati, da nekje ne držijo, da v bistvu za njimi mogoče so drugi cilji, drugi nameni, vendar ti dve javni razpravi in tri obravnave so sigurno dokazale in pa pokazale, da smo v Sloveniji sposobni narediti kvaliteten dokument in takšen je tudi pred nami, je precej spremenjen. Vsak, ki si je ogledal prvotni tekst in sedanji tekst, lahko vidi, da so tukaj spremembe vsebinske in po sami strukturi sestave. Sam bom absolutno z velikim veseljem podprl ta nacionalni in energetski program, res pa je, da se vsi zavedamo, da se bodo razmere na področju energetike spremenile v prihodnosti, da energetika postaja svetovno ena izmed najpomembnejših dejavnosti, da zaradi nje v bistvu so se v zgodovini in se bodo tudi v prihodnosti celo vojne povzročale,tako da bomo v prihodnosti sigurno priča spremembi tovrstnega dokumenta, saj ta dokument predstavlja neko strategijo. Kot sem povedal, bom ta dokument z velikim veseljem podprl.
Ni replike, niste bili osebno imenovani. No, to ni razlog za repliko. Res ne bom. Dam pa besedo vladi, da odgovori na ta vprašanja iz dosedanje razprave poslank in poslancev.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci. Verjetno na vsa postavljena vprašanja in trditve, mnoge od njih so bile neresnične, ne bom mogel odgovoriti, poskušal pa bom na nekatere. Najprej nekaj besed v zvezi s kjotskim protokolom in emisijami toplogrednih plinov. Treba se je zavedati, da je slovenska energetika od leta 1986 do danes že znižala emisije za približno 20%. In s pomočjo energetike, ki nosi največje breme, bo Slovenija do obdobja 2008-2012 uspela, v pretežni meri na račun energetike, uspela zmanjšati emisije toplogredni plinov še za nadaljnjih 8% glede na izhodiščno leto. Emisije toplogrednih plinov, tu je bilo rečeno, da se sploh ne ve, kakšne so. To lahko reče samo nekdo, ki se je s tem začel ukvarjati tako rekoč ravno kar. Emisije toplogrednih plinov so dostopne vsakomur, ki to želi, na internetu, za vsakega pomembnejšega emitentna v Sloveniji. Kjotski protokol se v tem nacionalnem energetske programu že močno pozna. Kompletna usmeritev v obnovljive vire energije, v spodbujanje tega, v nove investicije, seveda sledi, čemu drugemu kot usmeritvam iz Kjotskega protokola. In ne samo, da temu sledi nacionalni energetski program, temu sledi tudi naša politika že zadnjih nekaj let. Recimo, v letu 2002 smo sprejeli uredbo o spodbujanju obnovljivih virov energije, ki učinkovito funkcionira. Že prej sem rekel, 4,2 milijarde tolarjev na leto se da za to spodbujanje. Vse nove investicije, veriga na spodnji Savi, predvidena nadomestitev nekaterih manj učinkovitih postrojev v Šoštanju, tudi v Trbovljah bo treba narediti enako, tudi zamenjava energenta. Vse to je usmerjeno v zmanjševanje emisij toplogrednih plinov, ali na način povečevanja izkoristkov ali na način uporabe boljšega energenta. Nekaj besed je bilo o vetru, biomasi, o vsem tem, kar seveda najde svoje mesto v nacionalnem energetskem programu in kar intenzivno spodbujamo. Nacionalni energetski program je obsežen dokument. Ima celo vrsto prilog. Nastajal je dolgo in v resnih krogih. Zato me seveda boli opazka, ki je bila danes tu znova rečena, da je slab program - to je rekel dr. Miha Tomšič, ki je, kot je rekel poslanec Gračner, intenzivnosodeloval pri pisanju tega. Najbolj sem pa zadovoljen, ker smo pred dvema tednoma dobili uradno stališče slovenske akademije znanosti umetnosti, ki je podprla nacionalni energetski program kot primeren za obravnavo in sprejem. Tako imam še iz akademske sfere potrditev, da je program v redu. Očita se, da javne razprave ni bilo. To seveda absolutno ni res. Javna razprava je potekala od leta 2000 naprej. Tudi še po tem, ko je bil program narejen v obliki osnutka, smo še imeli javno obravnavo, potem smo ga sprejeli na vladi, potem je šel v parlament, je še parlament naredil javno predstavitev mnenj. Skratka, javne obravnave je bilo, kolikor si jo je kdo poželel. Nekaj je bilo razprav o energetsko potratni industriji. To je res. Slovenija ima energetsko intenzivno industrijo, ker ima železarne, ker ima Talum, ker ima tovarno dušika Ruše, ker ima še nekaj velikih porabnikov, tudi Vipap Videm Krško je velik porabnik, in to je zatečeno stanje. Mi bi teoretično lahko zaprli Talum in bi nenadoma bili energetsko mnogo bolj učinkoviti na nivoju države, ali pa še zraven dve ali tri železarne, potem bi pa sploh bili že kar na povprečju Evropske unije. Ampak tako se seveda problemov ne rešuje. Zato je naloga energetske politike, da poskuša preveslati to slabo predpostavko za našo energetsko politiko, da poskušamo vseeno ravnati tako, da tudi tej industriji damo elektriko po konkurenčnih cenah, tako da pač lahko konkurira proizvodnji v tujini in da z ustreznim uvozom, z miksom domačih virov ter drugimi ukrepi nekako preveslamo to situacijo, ki pa jo nameravamo intenzivno izboljševati v prihodnjih letih. Usmeritev nacionalnega energetskega programa je v intenzivno zmanjševanje energetske intenzivnosti. Prej je tudi nekdo rekel, češ da so predpostavke tu napačne, da poraba elektrike raste hitreje, kot pa predvideva nacionalni energetski program. To ni res. Zadnji podatek, februar 2004 na februar 2003 pokaže, da je bilo povečanje porabe 1,1%. To je manj, kot predvideva nacionalni energetski program. Res pa smo bili soočeni z velikim skokom z 2001 na 2002 in 2003. To pa je res. Ampak nacionalni energetski program ne govori o tem času, ampak se usmerja v prihodnost. Nekaj je bilo besed o tem, zakaj sploh gremo v termoenergetske objekte, zakaj se računa toliko na plin in premog, zakaj ne več na hidro. Pri hidroenergetskem potencialu je treba povedati, da ga pravzaprav več nimamo. Imamo še nekaj Save, morda zgornji tok Mure in to je vse. Drugega ni. Zato se seveda moramo usmeriti na termoenergetske objekte. Pa tudi pri hidroenergetskih objektih je nepošteno primerjati njihovo ceno s ceno termoenergetskih objektov. Cena goriva pri hidroenergetskih objektih je tako rekoč zastonj, ker pač vreme dela svoje in višinska razlika svoje. Dejstvo pa je, da je treba v hidroenergetske objekte na začetku vložiti zelo veliko in da se potem to amortizira skozi 30 let. Potem pa nič več. In od tam naprej je ta energija praktično zastonj. Pri termoenergetskih objektih je treba gorivo plačevati ves čas. Začetne investicije pa so manjše. Ampak kar jebolj pomembno za stabilnost oskrbe, mi termoenergetske objekte še kako potrebujemo, kajti če pogledamo izkušnje iz sušnih let, ni vsako leto tako mokro, kot kaže, da bo letošnje, potem moramo seveda vedeti, da nas lahko rešujejo v takih primerih samo termoenergetski objekti. Slovenska sreča je v tem, da so naši predhodniki imeli toliko modre odločitve, ne vem, ali je bilo to premišljeno ali je pač tako naneslo, da imamo tretjino proizvodnje v nuklearki, tretjino v hidroelektrarnah, tretjino, govorim zelo na približno, pa v termoelektrarnah. In zato nas nobena situacija ne more presenetiti. Kadar je padavinsko ugodno leto, imamo veliko - skratka, bolj termoelektrarne stojijo, kadar imamo pa sušno leto, kot je bilo lansko leto, bo pa pol slovenske energetike viselo na termoelektrarni Šoštanj. Skratka, vlaganje v termoenergetske objekte je zaradi njihove fleksibilnosti, zato ker navsezadnje nimamo velikih hidroakomulacij v Sloveniji, ker jih tudi nimamo kam spraviti v našem prostoru, nujno in neobhodno. Nekdo je spraševal, zakaj je dana prednost Avčam v primerjavi s Kozjakom - črpalni hidroelektrarni. Dokumentacija za Avče je bistveno bolj pripravljena, tudi projekt je bistveno v zrelejši fazi. Sicer pa načrtujemo na dolgi rok oba. Če pa želi kdo pospešiti tega drugega in tja vlagati je pa seveda dobrodošel. Naš problem je, da pravih investitorjev v energetiko v resnici ni, vsi iščejo velike dobičke. V energetiki pa je potrebno veliko vlaganj, za dobičke, ki niso ne vem kako hudo veliki, so pa, in za takšno vlaganje seveda najprej dobimo investitorja, ki je v državni lasti, ker mu zapovemo, da mora investirati. Sicer pa rade volje vidimo tudi privatne investitorje. Gospod Sušnik je spraševal, zakaj predvidevamo tako majhno povečanje porabe lesne biomase. To je res, da predvidevamo majhno povečanje, ampak treba se je zavedati, da je ta hip izkoristek pri kurjenju obstoječih količin biomase izjemno slab, da je treba zamenjati v privatnih gospodinjstvih večino kotlov, kjer kurijo na drva, da je treba tudi v industriji, kjer uporabljajo les kot gorivo, zamenjati večino kotlov, ker so izkoristki strahotno slabi. Ko se bo na teh istih lokacijah v novejših pečeh bistveno povečalo izkoristke, se bo seveda na istih lokacijah porabilo mnogo manj biomase, računamo pa seveda da se jo bo začenjalouporabljati tudi še na mnogih novih lokacijah. Skratka, ni naš cilj pokuriti čim več biomase, temveč imeti čim več proizvedene toplote. Druga razprava je govorila, da je dodana vrednost pri pridelavi biomase v na primer iverko bistveno večja in da se zato to bolj splača. Naše študije govorijo drugače. Pri kogeneraciji, ne govorim, če bi kurili biomaso samo za proizvodnjo elektrike, ampak pri kogeneraciji je dodana vrednost pri kurjenju biomase bistveno večja, kot je v lesnopredelovalni industriji, in tudi prispevek k bruto domačemu proizvodu je bistveno večji, kot je iz lesnopridelovalne industrije. Tega se je treba zavedati, če je to komu všeč ali pa ne. Na kratko še o amandmajih. Vloženi so, mislim, da štirje amandmaji [[...]]
Minister, o amandmajih bomo sedaj prešli na razpravo.
A, se opravičujem. Hvala.
S tem bi splošno razpravo o predlogu resolucije s strani poslank in poslancev zaključil. Prehajamo na razpravo o amandmajih, ki jo bomo vodili na osnovi pregleda amandmajev z dne 24.3.2004 in dodatno imate še en amandma k poglavju 8, podpoglavje 8.4, kazalci izvajanja energetske politike. Pardon! Četrti amandma iz pregleda z dne 24.3.2004 je spremenjen s tem dodatnim gradivom. Amandma k točki 6.2 je brezpredmeten, ker to poglavje ni bilo amandmirano. Prehajamo na amandma k poglavju 6, ki ga je vložila poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Ta amandma dajem v razpravo. Kdo želi o njem razpravljati? Besedo ima kolega Alojz Sok.
Hvala lepa. Ta amandma bomo podprli. Zavedamo se namreč, če želimo doseči učinke na področju obnovljivih virov energije, ki jih predlaga ta resolucija, potem je nujno treba povečati sredstva za subvencioniranje na tem področju. Mi je pa zelo žal, da so bili sprejeti amandmaji gospoda Komljanca, ki nekako lesno biomaso delijo na lesno biomaso za energetsko rabo in lesno biomaso za industrijsko predelavo. Mislim, da je taka definicija celo v neskladju z definicijo biomase v krovnem evropskem dokumentu, ki podrobneje ureja obnovljive vire energije, in da bo taka delitev vplivala na trg z lesno biomaso; naredila bo več škode, kot so predvidene subvencije na tem področju oziroma zaradi takšne delitve ne bo doseženega učinka, ki ga predvideva ta resolucija. Ne vem, zakaj je to odbor za infrastrukturo sprejel oziroma zakaj vlada takšni določitvi v tem programu ni nasprotovala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Minister, prosim.
Hvala. Glejte, ta amandma je nekoliko nenavaden. Številka 6 milijard 970 milijonov je v tej tabeli seštevek vseh številk pred tem. Zdaj poslanska skupina Slovenske demokratske stranke predlaga, da se ta vsota spremeni v 14 milijard. Potem bi morali verjetno amandmirati tudi kakšno od predhodnih postavk, sicer nas bo kdo obtožil, da ne znamo računati, državni zbor kot celoto. Tako tega amandmaja absolutno ne moremo podpreti, ker bi pomenil računski nonsens.
Hvala. Še kolega Sok.
Takole bi rekel, da ima državni zbor še vedno možnost uskladitvenega amandmaja v tretjem branju [[...]] [[opozorilni znak za konec]] [[...]]če je to sprejeto, se potem to uskladi.
Hvala. Želi še kdo besedo? Če ne, zaključujem razpravo o amandmaju k poglavju 6. Prehajamo na poglavje 7.2.3, kjer je vložen amandma s strani štirih poslanskih skupin, poslanskega kluba LDS, Združene liste, Slovenske ljudske stranke in DeSUS. Želi tu kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo po poglavju 7.2.3. Prehajamo na poglavje, na to spremenjeno poglavje 8.4. Želi kdo besedo? Minister, izvolite.
Hvala. Temu amandmaju nasprotujemo. Kar pa bi rekel, da če bo sprejet ta amandma, potem prosim, da zavrnete nacionalni energetski program v celoti. Kajti, ta amandma seveda pomeni ne samo razvrednotenje vsega dela, ki je bilo vloženo v pripravo tega dokumenta, ampak pomeni tudi bistveno drugačno politiko, za katero sicer mislim, da ne more dati nobenega rezultata, ampak če si kdo predstavlja, da se da na ta način narediti program in voditi politiko, potem seveda poskuša sešteti jabolka in hruške, kar je pa teoretično nemogoče. Skratka, želim posebej poudariti, kako ne podpiramo tega amandmaja. Če bi slučajno bil sprejet, potem prosim, da zavrnete cel program.
Hvala minister za to stališče. Želi še kdo razpravo? Branko Janc, prosim.
Tudi sam bi se pridružil stališču ministra k tem amandmaju. Poskus za podoben amandma je bil že na odboru za infrastrukturo in okolje, ko smo obravnavali v drugem branju nacionalni energetski program. Namreč, ta amandma v celoti razvrednoti napor za pripravo nacionalnega energetskega programa, torej preden ga sprejemamo, že sprejemamo praktično izhodišča za nov energetski program, ki naj bi ga vlada pripravila do konca. V bistvu je to v posmeh resnosti tega državnega zbora, če bi sprejeli tak amandma. Zato mu v LDS-u nasprotujemo.
Hvala. Ne vidim več želje po razpravi. Zaključujem razpravo o poglavju 8.4, k prilogi Zasnova eneretskega omrežja k poglavju 6.5.2. je vložen amandma poslanske skupine Združene liste. Samo Bevk ima besedo, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ta amandma pravi, da bi v kartografskem prikazu zasnove energetskega omrežja, kot piše tukaj, uskladili in prikazali vse obstoječe in načrtovane energetske objekte in naprave, ki so navedene v nacionalnem energetskem programu. Torej, vlada je zapisala, da nasprotuje temu amandmaju. V svoji obrazložitvi pravite, da je amandma nesmiseln, saj je na sliki prikazana zasnova energetskih omrežij, kjer so določeni samo posamezni koridorji, ne pa natančen potek posameznih vodov. Potem pravite, da so kot energetski objekti mišljene predvsem elektrarne, ki niso del omrežij, zato ne sodijo v to sliko. Mislim, da to ni dobra utemeljitev. Bi morali pač, če nasprotujete temu amandmaju, to utemeljitev napisati drugače, kajti energetski objekti oziroma hidroelektrarne so sestavni del omrežja. Kajti, od kod pa sploh pride elektrika v sistem daljnovodov, če ne od tam, kjer se proizvaja, in od tam gre potem ta distribucija naprej. Tako ta obrazložitev ne stoji in ni taka, da bi lahko v bistvu glasovali proti temu našemu amandmaju. Namreč, še en problem je. Taista karta je objavljena v strategiji prostorskega razvoja Slovenije. In tam ima ta karta drugačno ime. Je pa popolnoma enaka. Tam, v strategiji piše, da je ta karta Usmeritev za razvoj energetskih sistemov. V nacionalnem energetskem programu pajo imenujete Zasnova energetskega omrežja. Na tej karti je seveda zasnova energetskega omrežja, poleg daljnovodov so tukaj omenjeni še vodotoki, ki so rezervirani za gradnjo hidroelektrarn, potem je tu zasnova plinovodnega omrežja, zasnova naftovodnega omrežja, tako da je tukaj potrebno popraviti tudi naslov pravzaprav te karte. Je pa še ena težava. Namreč, prej sem že v diskusiji povedal, da je, recimo, kot vodotok namenjen za hidroelektrarne na tej karti označena reka Sava od Jesenic pa vse tja do hrvaške meje. Ali pa reka Drava od avstrijske do hrvaške meje. Samo Mura je deloma označena in ni cela, in tudi Sava, pardon, Soča. Mislim, da bi bilo to treba bolj precizno določiti, kajti planerji na lokalni ravni bodo zaradi tega imeli kar velike težave pri planiranju. Bi pa poprosil gospoda ministra ali pa državnega sekretarja, da bi mi ob diskusiji ob tem amandmaju odgovoril še na vprašanje glede koncesij ne reki Idrijci, kajti v medijih je bilo objavljeno, da naj bi vlada podelila koncesijo za Idrijco do 1. maja letošnjega leta. Diskusijo pa bom nadaljeval tudi jutri, ko bom spregovoril o strategiji prostorskega razvoja, kajti v tem prostorskem razvoju, kjer je v obrazložitvi objavljena karta razvoja energetske infrastrukture, ki je dosti bolj natančna, ampak zelo slabo čitljiva, pa je celo vrisan ta veliki objekt na reki Idrijci. Hvala lepa.
Hvala, kolega Bevk, s tem da vprašanje koncesije ni predmet tega amandmaja in tega zakona. Bi pa dal besedo ministru. Prosim.
Hvala lepa. Energetsko omrežje je omrežje. To niso posamezni energetski objekti. Govorim o proizvodnih objektih. Nacionalni energetski program govori o tem, kaj mora država narediti. In mi bomo financirali prenosno omrežja - to je karta ena pod 750.000; ali pa od nas bi smeli zahtevati, da jo predstavimo bolj podrobno in da vanjo vrišemo še distribucijsko omrežje, čeprav bi to seveda bilo malo smešno, da bi risali, ne vem, vsak transformator v vsakem slovenskem mestu, pa vendar. Naloga države po energetskem zakonu je usmerjati ali pa skrbeti za tisto, kar je v domeni države, to pa so seveda energetska omrežja. Posamezni proizvodni objekti, se izmišljujem, termoelektrarna - tu nekje v tekstu je omenjena kot potencialna možnost termoelektrarna, malo bom podaljšal, se opravičujem, na plin v Kidričevu, pa nekje drugje omenjena kot možna termoelektrarna na primer v Lendavi, saj ne vemo, ali kdaj bo ali ne bo, ali se bo pojavil tam kakšen investitor ali se ne bo; pa če se bo pojavil, ali bo sprejet državni lokacijski načrt ali bo celovita presoja vplivov na okolje pokazala, da ne more biti sprejet. Mi tega ne moremo prejudicirati. To ni družbeni plan iz leta 1985 [[...]] [[Opozorili znak za konec razprave.]] [[...]]Zato seveda nasprotujemo temu, da bi risali posamične objekte tu. Še enkrat poudarjam, to ni prostorski plan, in to tisti iz leta 1986, strategija, ki jo zdaj sprejemamo, je bolj splošna. In kar se tiče natančnosti. Kako vi pravite, na Savi naredite to bolj natančno? Mi še danes ne vemo, recimo, mi ta hip rišemo pozicijo hidroelektrarne Krško, se že pripravlja prostorski akt, ne vemo pa, kje bo hidroelektrarna Brežice, ne vemo, kje bo hidroelektrarna Mokrice. Hidroelektrarna Dol pri Ljubljani - morda bo, morda ne bo. Zdaj kaže, da bomo tam morali razglasiti Naturo 2000 na tistem delu Save zaradi prisotnosti sulca. Če jo tu narišemo ali je ne narišemo, je to čisto nesmiselno - verjetno je ne bo zaradi tega. Ali pa po drugi strani, vi pravite v svojem amandmaju, ki ima bolj obliko sklepa, vpišite vse, kar se besedo izrazi, kje v to karto - vrišite. Recimo, ta hip imamo pobudo iz Anhovega, da bi na lokaciji Salonita Anhovo naredili manjšo termoelektrarno na plin, ker imajo proste kapacitete plinovodne. Morda bo do tega prišlo, potem pa se bo kdo spraševal: ja, saj to ni vendar narisano v tem planu. Kje pa je podlaga za kaj takega? To bi iz tega izhajalo. Razumem, da bi vi radi, da na enem mestu piše, da ni hidroelektrarne Kuk, ampak če bo sprejet ta vaš amandma, upam, da ne bo, potem seveda to ni nobeno jamstvo, da ga ne bo, saj jamstvo, da ga ne bo, je v dokumentu, ki se imenuje strategija prostorskega razvoja, ne pa v nacionalnem energetskem programu, ker to ni prostorski dokument, to bi rad poudaril. Zato se mi zdi, da je karta energetskih omrežji, taka kot je v merilu 1:750.000, edina primerna, da pa seveda ni primerno notri točkovno risati posamičnih predvidenih energetskih objektov, ker mnoge bomo spustili, pozabili. Kaj pa takrat? Bo treba spet v parlament in spreminjati ta zemljevid? Mnogi od tistih, ki jih bomo narisali, morda v svoji želji, da bi kdaj bili, pa bodo ostali večno nerealizirani. Zato se mi zdi sprejemati tak amandma neprimerno. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Samo Bevk, imate še besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Torej, najprej koncesija je še kako povezan s tem amandmajem, čeprav mi gospod minister na to odgovoril. Upam, da mi bo vsaj jutri, kajti tukaj so tudi označeni vodotoki, namenjeni za hidroelektrarne. Glede na to, da seveda vlada še vedno zavrača ta amandma, in glede na to, da so dejansko vrisane stvari zelo shematično, to pa bo eden od sestavnih dokumentov za planiranje, pa bi bilo sploh boljše, da te karte v tem nacionalnem energetskem programu potem sploh ne bi bilo, tako kot je ni bilo v predlogu samega nacionalnega energetskega programa in jo je šele odbor uvrstil v ta dopolnjen predlog. Zato mislim, da ne bi bilo nič narobe,da te karte pravzaprav tukaj sploh ne bi imeli, kajti mislim, da bo ta karta povzročala še veliko sivih las. Žal pa se sedaj te karte ne da več brisati iz tega nacionalnega energetskega programa.
Kolega Bevk, do konca razprave lahko še spremenite amandma, ker imamo še nekaj skupnega časa. Bolje, da še kakšno zadevo razčistimo, bom dal besedo še enkrat besedo ministru.
Hvala za besedo. Bevk iz vaših ust v božja ušesa. Jaz nisem nič zadovoljen, da je ta karta tu notri. Služba za zakonodajo je menila, da bi morala biti priložena, če se to imenuje nacionalni energetski program, in potem smo tlačili v obliki amandmaja odbora celo vrsto tabel in vsega mogočega, pa tudi to karto. Če spremenite svoj amandma v to, da se te karta črta, bom jaz najbolj srečen, ker v resnici ni podlaga za prostorske posege.
Kolega Bevk, napotek je, pa razmislite o tem. Sedaj, preden bom razpravo zaključil, morate to povedati. Imate besedo.
Hvala lepa. Namreč, ko sem poskušal ugotoviti, kako in s kakšnimi argumenti in s kakšno obrazložitvijo je ta karta prišla v ta dokument, nisem nikjer videl nobene obrazložitve, niti v magnetogramu, niti pri samem tistem aktu, ko je bila zadeva vložena v proceduro. tam ni nobene obrazložitve v našem informacijskem sistemu Lotus Notes, tako da bi bilo dejansko res najbolje, da se to črta. Se moram pa posvetovati v poslanski skupini, ker to ni moj amandma, temveč amandma poslanske skupine. Hvala lepa.
Predlog spremembe amandmaja, recimo, da se ta priloga črta, mora dati potem poslanska skupina. Ne bom zaključil točke, ne bom je prekinil, dam bom pet minut, kolikor imamo skupnega časa - če se zdaj izrečete, da boste to naredili, sicer bom zaključil. [[Oglašanje iz ozadja.]] Je, je, do konca razprave je možno še vložiti amandma. [[Oglašanje iz ozadja.]] Kolega Bevk, ker je to vaš amandma oziroma vaše poslanske skupine, ali boste dali spremembo ali ne? [[Ne.]] Torej lahko zaključim razpravo. O amandmajih bomo glasovali ob 20.30 uri, v skladu s časovnim razporedom današnje seje. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 20.30 uri bomo pričeli z glasovanjem. Hvala lepa za sodelovanje in vaš prispevek v razpravi!
Spoštovane kolegice in kolegi! Prosim, da zasedete svoja mesta, se umirite in pregledate glasovalne naprave, ker bomo prešli na glasovanja. Prehajamo na glasovanje, in sicer k prekinjeni 5. točki dnevnega reda - drugi obravnavi predloga zakona o davku od dohodka pravnih oseb. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Prosim za pozornost! Prehajamo k členu 13 in vloženem amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije k temu členu. Dr. Bajuk, obrazložitev glasu.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Ja, obrazložitev glasu. Ta amandma smo predlagali predvsem zato, da bi dosegli [[...]] [[Nemir v dvorani.]]
Prosim kolegice in kolege za mir v dvorani!
Saj bodo glasovali proti, ne se bati.
Dr. Bajuk, prosim.
Ta amandma smo predlagali, ker menimo, da ni jasnosti v tem zakonu, ker ravno definicija o povezanih osebah je jasno opredeljena v 12. členu, se pravi, nekaj vrstic prej. In s tem, da se tu omenja samo v tem smislu, da je "zlasti" to pa ono, se nam zdi, da to ni jasno in bi to lahko opredelili s tem, da to črtamo v 13. členu, s čimer bi pa obveljala ena sama definicija, kajzakon smatra, da je "povezana oseba", kaj so "povezane osebe", ne pa, da imamo tukaj neko "meglo", ki nam bo v prihodnje povzročala samo težave. A vendar, baje tudi za to ni posluha. Hvala.
Hvala. Lahko preidemo na glasovanje? Prosim za pozornost! Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 20, proti 42. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Prehajamo na glasovanje o dveh amandmajih k členu 17, oba sta vložena s strani poslanskih skupin LDS, Združene liste in DeSUS. Tu bi rad spomnil na to, da je amandma vsebinsko povezan z naslednjim, torej pod številko 1 s številko 2, in če ne bo sprejet prvi, bo drugi amandma brezpredmeten. Prosim za pozornost, prehajamo na glasovanje o prvem amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 41, proti 3. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 3.]] Amandma je sprejet. Zato bomo glasovali še o drugem amandmaju. Prosim za pozornost. Glasujemo o drugem amandmaju. Navzočih nas je 64, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Amandma je dobil podporo, je sprejet. Prehajamo k členu 49 in dvema amandmajema k temu členu. Prvega je vložila poslanska skupina SLS, drugega poslanski skupini SDS in Nova Slovenija. Obrazložitev glasu, najprej bomo o prvem amandmaju. Magister Vizjak? Ne. Nihče drug? Glasujemo o prvem amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 24, proti 40. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 40.]] Amandma ni dobil podpore. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 2. Obrazložitev glasu, magister Vizjak, prosim.
Amandma bom podprl, predvsem, ker mislim in sem prepričan, da je lahko davčna politika ustrezen inštrument in primeren inštrument za doseganje določenih ciljev, ki so specifični od države do države in so za našo konkretno državo Slovenijo zelo pomembni. Mislim, da ta amandma sledi cilj predvsem v smislu, da se davčne olajšave povečajo za vlaganja v tiste gospodarske panoge, ki so perspektivne za nadaljnji gospodarski razvoj Slovenije, predvsem pa na tistih območjih, ki so podpovprečno razvite. Vidim s tem en učinkovit, sprotni način zmanjševana prevelikih razlik v razvitosti v gospodarskem smislu in v smislu kvalitete življenja v Sloveniji, predvsem na tak način, da se spodbujajo investicije tudi v tistih delih, kjer morebiti, če teh davčnih olajšav ne bi bilo, do investicij tudi ne bi prišlo. Seveda, vsake kvalitetne investicije, kvalitetne mislim tiste, ki se nanašajo in se uresničujejo v dejavnostih, kiso za Slovenijo perspektivne, seveda zagotavljajo tudi delovna mesta in ponavadi so manj razvite regije tudi tiste regije, kjer je nadpovprečna stopnja brezposelnosti. Amandma je poskus, ki ne bo finančno veliko prispeval k rušitvi teh 35 milijard, ki jihželi minister privarčevati v tem zakonu oziroma pridobiti, bo pa pomembno lahko prispeval za skladnejši razvoj Slovenije v smislu razvijanja boljših pogojev tam, kjer so investicije prepotrebne.
Dr. Bajuk, obrazložitev glasu.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Predlagali in podpirali smo ta amandma že v razpravi dane dopoldne in seveda bomo tudi za njega glasovali. Predvsem zato, ker ko smo poslušali obrazložitve vlade, smo dejansko ugotovili, da se je vlada zavestno odpovedala fiskalni politiki v tem smislu, da hočejo obdržati samo en in samo en cilj in to je, seveda nabrati čim več sredstev, da bomo lahko financirali našo preveliko javno porabo. Seveda razumem gospoda ministra, da ima težave s tem amandmajem, pa še kakšne ima, a vendar to ni pripisati tistim, ki imamo zelo jasno stališče, da mora slovenska vlada, slovenska država usmerjati določene stvari prek fiskalne politike, marveč morajo pripisati sami sebi, ker niso hoteli in so se zavestno odločili, da ne bodo obdavčevali določene vire, ki so v Sloveniji še kako na razpolago. Naj ponovim, to so ravno kapitalski dobički od tistih gospodov, ki so čez noč obogateli in jih zdaj še naprej ščitite, zato pa ne morete pristajati na takšne stvari. To je cena, tudi to je cena - odpoved fiskalni politiki je tudi cena, ki jo plačamo, zato ker se je velika koalicija odločila, da bo ščitila "tajkune" tranzicijskega procesa. Hvala lepa.
Želi še kdo obrazložitev glasu? Nihče. Prehajamo na glasovanje o drugem amandmaju. Prosim za pozornost. Glasujemo. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 28, proti 36. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 36.]] Amandma ni dobil podpore. Prehajamo na glasovanje o amandmaju poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke in Nove Slovenije k členu 52. Želi kdo obrazložiti glas? Nihče. Prehajamo na glasovanje. Prosim za pozornost. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 19, proti 41. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 41.]] Amandma ni dobil podpore. S tem smo končali glasovanje o amandmajih. Dajem besedo predlagatelju, če želi predlagati - predlagatelju zakona. Minister, ali želite predlagati, da se še na tej seji opravi tretja obravnava? Pogoji so, prosim, da ta predlog podate.
Želim predlagati, da se na tej seji opravi tretja obravnava.
Hvala. Torej, po 138. členu poslovnika so dani pogoji za to, da se še na tej seji opravi tretja obravnava, ker so bili sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona. Zato dajem tak predlog na glasovanje. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot ena tretjina navzočih poslancev. Prosim za pozornost, da o tem glasujemo. Glasujemo! Navzočih nas je 67, za je glasovalo 43, proti 20. (Za je glasovalo 43.)(Proti 20.) Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek 30.3.2004 po končani zadnji točki dnevnega reda te seje. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Sedaj prehajamo na prekinjeno 8. točko dnevnega reda - predloga zakona o varstvu okolja. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki so v pregledu amandmajev. Prosim za pozornost. Prehajamo k 3. členu in vloženim amandmaju k 3. členu. Prosim za pozornost, o tem bomo glasovali. Glasujemo! Navzočih nas je 60, za je glasovalo 23, proti 32. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 32.]] Amandma ni dobil podpore. Prehajamo k 7. členu in amandmaju poslanskih skupin DeSUS, LDS, SLS in Združene liste. Amandma dajem na glasovanje. Prosim za pozornost! Glasujemo! Navzočih nas je 63, za je glasovalo 47, proti 4. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 4.]] Amandma je sprejet. Prehajamo k 11. členu in amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke. Glasujemo! Navzočih nas je 63, za je glasovalo 20, proti 40. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Prehajamo k členu 13 in amandmaju štirih poslanskih skupin k členu 13. Prosim za pozornost. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 45, proti 15. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k členu 20 in amandmaju poslanskih skupin Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke. Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 19, proti 40. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Prehajamo k členu 29 in amandmaju štirih poslanskih skupin k temu členu. Glasujemo. Navzočih nas je 59, za je glasovalo 50, proti 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k členu 31 in amandmaju dveh poslanskih skupin, Nove Slovenije in SDS. Glasujemo. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 22, proti 38. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Prehajamo k členu 36 in amandmaju istih dveh poslanskih skupin. Glasujemo. Navzočih nas je 58, za je glasovalo 17, proti 38. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Prehajamo na člen 109 in amandma štirih poslanskih skupin. Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 48, proti 15. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k členu 110 in amandmaju istih štirih poslanskih skupin pod številko 1, pod številko 2 je amandma poslanske skupine Stranke mladih Slovenije. Najprej dajem na glasovanje amandma poslanskih skupin DeSUS, LDS, SLS in Združene liste. Prosim za pozornost. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 43, proti 19. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 19.]] Amandma je sprejet. In dajem na glasovanje amandma pod številko dve poslanske skupine Stranke mladih Slovenije. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 31, proti 28. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 28.]] Amandma je sprejet. Prehajamo k členu 111. Vložena sta dva amandmaja štirih poslanskih skupin. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 1. Prosim za pozornost! Glasujemo o amandmaju pod številko 1. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 60, proti 5. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 5.]] Amandma je sprejet. In še odločamo o amandmaju pod številko 2. Glasujemo o amandmaju številka 2. Navzočih nas je 64, za je glasovalo 44, proti 17. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 17.]] Amandma je sprejet. Prehajamo k členu 124. Vloženi so trije amandmaji. Vse tri so vložile štiri poslanske skupine LDS, SLS, Združena lista in DeSUS. Najprej bomo odločali o amandmaju pod številko 1. Glasujemo. Navzočih nas je 67. Za je glasovalo 46, proti 4. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 4.]] Amandma pod številko 1 je sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 2. Zaradi jasnosti bom prebral opombo. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istih predlagateljev pod številko 3 k 128. členu in k 178. členu. Torej, če ta ne bo sprejet, sta povezana amandmaja brezpredmetna. Odločamo o amandmaju pod številko 2. Glasujemo. Navzočih nas je 65. Za je glasovalo 44, štirje proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo še na odločanje o amandmaju pod številko 3. Glasujemo. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 44, proti 15. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je tudi ta amandma sprejet. Prehajamo k členu 128, kjer so vloženi trije amandmajih štirih poslanskih skupin. Najprej dajem na glasovanje amandma pod številko 1. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 48, proti 7. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma pod številko 1 sprejet. Glasujemo o amandmaju pod številko 2. Navzočih nas je 64, za je glasovalo 43, proti 3. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujemo še o amandmaju pod številko 3. Navzočih nas je 60, za je glasovalo 42, proti 2. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Tudi tu je veljala opomba, da je amandma vsebinsko povezan z amandmajem istih predlagateljev pod zaporedno številko 2 k 124. členu, za nazaj, to kar sem prej omenil, za naprej. Prehajamo k členu 130, kjer so amandma vložile poslanske skupine DeSUS, SLS, LDS in Združena lista. Amandma dajem v odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 64, za je glasovalo 44, proti 3. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k členu 132, h kateremu je vložen amandma istih poslanskih skupin, z opombo: amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istih predlagateljev k členu 133, ki bo sledil temu; če ne bo sprejet, je amandma k 133. členu potem brezpredmeten. Odločamo o amandmaju k 132. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 58, za je glasovalo 41, proti 2. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zato lahko odločamo tudi o amandmaju k členu 133. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 40, proti 2. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na člen 135 in amandma štirih poslanskih skupin k temu členu. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 43, proti 2. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 2.]] Amandma je sprejet. Prehajamo k členu 152 in amandmaju poslanskih skupin Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke k temu členu. Glasujemo o tem amandmaju. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 18, proti 40. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 40.]] Amandma ni dobil podpore. Prehajamo na člen 161.a, in sicer k tistemu spremenjenemu, ki smo ga v obravnavi tudi poudarili, da je spremenjen, in odločamo o tem spremenjenem amandmaju poslanskih skupin DeSUS, LDS, SLS in Združene liste. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 57, proti 2. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 2.]] Amandma je sprejet. Prehajamo k členu 168, vložen s strani poslanskih skupin Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 21, proti 37. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 37.]] Amandma ni dobil podpore. Prehajamo na člen 176 in amandmaju k temu členu poslanskih skupin DeSUS, LDS, SLS in Združene liste. Odločamo. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 47, proti 1. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Prehajamo k členu 178, amandma istih štirih poslanskih skupin. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 43, proti 2. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 2.]] Amandma je sprejet. Prehajamo na člen 180, amandma štirih poslanskih skupin DeSUS, LDS, SLS in Združene liste. Odločamo o tem amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 43, proti trije. (Za je glasovalo 43.)(Proti 3.) Amandma je sprejet. Prehajamo na člen 186, na tisto spremenjeno vsebino tega člena oziroma amandmaja k temu členu in o tistem bomo odločali. Prosim za pozornost. Glasujemo. Navzočih nas je 55, za je glasovalo 38, 2 proti. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 2.]] Amandma je sprejet. Prehajamo na člen 187, tudi o tisti spremenjeni vsebini amandmaja, o katerem bomo odločali. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 50, nihče proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. In še člen 193 ter amandma poslanske skupine Stranke mladih k temu členu. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 27, proti 29. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 29.]] Amandma ni dobil podpore. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Minister, ker je navzoč, sicer je dal pisni predlog, bo podal svoj predlog, da bi v skladu s poslovnikom o tem predlogu zakona odločali še na tretjem branju. Prosim. Ima kdo priključen [[...]] [[Medsebojno pogovarjanje.]] [[...]]Ne, ne, kolega Sok.
Hvala lepa spoštovane poslanke, poslanci.
Prosim za pozornost!
Meni je nerodno, ampak verjemite, da se nam s tem zakonom res mudi, zaradi tega, ker moramo na njegovi podlagi sprejeti 5 izjemno obsežnih podzakonskih aktov, zato bi vas prosil, če ga lahko v tretji obravnavi obravnavamo na tej seji, verjetno v torek. Hvala.
Dan je predlog. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona je predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o podanem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot ena tretjina navzočih poslancev. O tem predlogu sklepa bomo odločali. Prehajamo na glasovanje. Prekinil sem glasovanje. Kdo želi obrazložitev glasu? Kolega Alojz Sok. Prosim za pozornost v dvorani!
Hvala lepa za besedo. Glasoval bom proti temu in se mi zdi, gospod minister, neprimerno, da to od nas zahtevate. Na ta zakon je ne samo opozicija, ampak vladajoča koalicija, vsi skupaj - prek 200 amandmajev na, ne vem, 250 členov. Še več, 270 amandmajev smo obravnavali! Danes tukaj ponovno, nisem jih štel, cela kopica amandmajev, vi pa predlagate, da se to še naprej sprejema na tej seji! To se mi zdi, da je neresno početje, in iz takih razlogov ne more nastati dober zakon. Glasoval bom proti temu.
Želi še kdo obrazložitev glasu? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Prosim za pozornost! Glasujemo! Navzočih nas je 63. Za je glasovalo 42, proti 21. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 21.]] Sklep ni bil sprejet. Prosim za pozornost! Ker predlagani sklep ni bil sprejet, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji zbora. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena poslovnika predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep, prosim za pozornost: "Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi vlada Republike Slovenije." Ta predlog sklepa bom dal na glasovanje. Prosim za pozornost! Glasujemo o predlogu sklepa. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 52, proti 2. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlog slepa sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 11. točko dnevnega reda - predlog resolucije o nacionalnem energetskem programu. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih k dopolnjenem predlogu resolucije. Na odločanje dajem amandma k poglavju šest. Prosim za pozornost! Glasujemo! Navzočih nas je 62, za je glasovalo 49, proti 8. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 8.]] Amandma je sprejet. Prehajamo na poglavje 7.2.3. in na amandma k poglavju 7.2.3 poslanskega kluba LDS, Združene liste, SLS ter DeSUS. Predlog amandmaja bom dal na glasovanje. Pojasnilo: za prvi amandma, ki je sicer v vašem pregledu, smo že v razpravi podali pojasnilo, da je brezpredmeten; zato smo glasovali o poglavju 6, ki je bilo izglasovano. Zdaj smo pri amandmaju k poglavju 7.2.3. [[Oglašanje iz ozadja.]] Samo trenutek! Izgleda, da je prišlo do nesporazuma. [[Oglašanje iz ozadja.]] Samo, da se pojasni. Dovolite! Prvi amandma k poglavju 6.2 je bil brezpredmeten, zato ga nisem dal na glasovanje. Na glasovanje sem dal naslednji amandma, ki je v pregledu, k poglavju 6; o njem smo odločali. Zdaj smo pri amandmaju k poglavju 7.2.3 poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin Združene liste, SLS in DeSUS. O tem bomo odločali. Prosim za pozornost! Glasujemo. Navzočih nas je 60, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k poglavju 4, ker je bil amandma k poglavju 8 brezpredmeten, k poglavju 8.4 pa je bil amandma spremenjen, zato bomo o tem amandmaju odločali. Amandma je bil spremenjen in se imenuje amandma k točki 8.4. Predlagatelj je poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 19, proti 42. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 42.]] Amandma ni dobil podpore. In smo pri amandmaju k prilogi Zasnova energetskega omrežja k poglavju 6.5.2 poslanske skupine Združene liste. O tem amandmaju bomo odločali. Prosim za pozornost. Glasujemo. Navzočih nas je 60, za je glasovalo 23, proti 27. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 27.]] Amandma ni dobil podpore. Končali smo zdaj z glasovanjem o amandmajih. Sprašujem ministra za okolje prostor in energijo, ali je resolucija s sprejetimi amandmaji usklajena?
Hvala lepa. Z drugim amandmajem, ki ga je predlagala Slovenska demokratska stranka, ste po pomoti naredili iz seštevka nekih številk, ki skupaj znesejo 6 milijard 970, nenadoma 14 milijard. To je seveda matematični nonsenz, ki ga je treba z uskladitvenim amandmajem popraviti, tako da bomo mi ta uskladitveni amandma pripravili in predlagam, da se prekine glasovanje in ko bo uskladitveni amandma pripravljen, da z njim nadaljujete. Hvala.
Z ozirom na podano obrazložitev o neusklajenosti, prekinjam 11. točko dnevnega reda. Vlada naj pripravi uskladitveni amandma. Zbor bo to točko obravnaval v torek po zadnji točki dnevnega reda. S tem prekinjam 35. sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Nadaljevali jo bomo jutri ob 10. uri. Hvala za sodelovanje in lahko noč.