Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 10. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanca: gospa Jasmina Opec, mag. Katarina Hočevar, od 12. ure dalje, ter mag. Borut Ambrožič in gospod Peter Vilfan. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA SEDEMNAJSTO REDNO POROČILO VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2011. Sedemnajsto redno poročilo je v obravnavo Državnemu zboru predložil Varuh človekovih pravic. Besedo dajem varuhinji človekovih pravic dr. Zdenki Čebašek Travnik za dopolnilno obrazložitev poročila.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Hvaležna sem za priložnost, ki mi je bila dana z izvolitvijo za varuhinjo človekovih pravic pred dobrimi šestimi leti. Prepričana sem, da sem svoj mandat in poslanstvo opravila častno in v dobro človekovih pravic in temeljnih svoboščin vseh prebivalcev Slovenije. Moja današnja predstavitev letnega poročila je sestavljena iz treh delov. V ospredju bodo ugotovitve iz letnega poročila 2011, sledilo bo nekaj poudarkov iz celotnega mandata, zaključila pa jo bom z vprašanji, ki bodo aktualna tudi v naslednjem mandatu varuha oziroma varuhinje človekovih pravic. Doslej sem se v uvodih letnih poročil trudila, da sem obdržala eno zadržanost od aktualnega dogajanja. V letu 2011, v letnem poročilu, pa sem to navidezno pregrado zavestno prestopila, saj se v vsakodnevni problematiki zrcalijo tudi naše ugotovitve iz celotnega mandata. Vprašanja, ki sem jih izpostavila v svojih prejšnjih ocenah, so žal večinoma ostala brez jasnega odgovora, čeprav so vedno bolj aktualna. Na problematiko revščine in nepripravljenost države nanjo sem opozarjala že leta 2008. V letnem poročilu 2009 pa sem zapisala takole: "Prvi del svojih ugotovitev namenjam vprašanju, ali je Slovenija še socialna država. Ne glede na to, kaj socialna država dejansko pomeni, opozarjam na številne spremembe, ki čedalje več posameznikom otežujejo ali celo onemogočajo dostop do dobrin, ki naj bi jih socialna država zagotavljala vsem." V nadaljevanju sem zapisala še vprašanje, ali je Slovenija še pravna država. Ta moja vprašanja so povzročila sicer nekaj formalnih odzivov, žal pa so ostala brez vsebinskih sprememb. Podobno kot nekatera druga sistemska vprašanja, na katera sem opozarjala ves čas svojega mandata. Poleg vprašanja revščine, vprašanja varovanja okolja, delovnopravne in stanovanjske zakonodaje, pravica otrok in drugih. Zaposleni pri varuhu smo vsak dan v stiku s pobudniki, v tistem neposrednem človeškem stiku, ko zremo v obupane obraze in poslušamo zgodbe, ki se ne bi smele zgoditi. V njih se odraža nemoč posameznikov, vedno pogosteje pa tudi njihova socialna stiska in prošnja za konkretno materialno ali pravno pomoč. Varuh razpolaga s strokovnim znanjem, nima pa ne sredstev in ne pooblastil za dajanje materialne pomoči, zato lahko le svetujemo, kam naj se ljudje obrnejo. A tam smo že bili, nam povedo. "Vi ste moje zadnje upanje," je vedno pogosteje izrečena ali zapisana misel. Tako nastajajo zgodbe. Zgodbe, podobne kot jih predstavljajo medijih. Zgodbe, ki so postale del varovanja človekovih pravic, zato naj ostanejo zapisane tudi v našem letnem poročilu. Prosim, preberite jih. Pristojnosti varuha so jasno določene z Zakonom o varuhu človekovih pravic. Osnovna naloga varuha je, da proučuje pobude posameznikov, ki sporočajo, da so jim kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine. Pri proučevanju teh pobud pa varuh ugotavlja tudi sistemske nepravilnosti. Varuh je edini državni organ, ki ima pregled nad celotnim javnim sektorjem in lahko ugotavljam, kako njegovi posamezni deli spoštujejo veljavno zakonodajo. Zato je varuhovo vsakokratno letno poročilo, ki ga je dolžan predati državnemu zboru, povzetek ugotovljenih nepravilnosti in hkrati sporočilo o tem, kaj bi bilo treba urediti in spremeniti. Govorim o ugotovitvah in priporočilih varuha, ki imajo mnogo širše implikacije, kot se zdi na prvi pogled. V prvi vrsti so namenjena vam, gospe poslanke in gospodje poslanci, so pa koristno branje tudi za vse zaposlene v javnem sektorju. Hkrati so nujno potrebno informacija za nadzor nad delovanjem javnega sektorja, še posebej izvršne veje oblasti. V poslovniku varuha je določeno, kakšni morajo biti sestavni deli letnega poročila, v poslovniku državnega zbora pa, kako naj se to obravnava. Državni zbor ne odloča o letnem poročilu kot takšnem, temveč na osnovi letnega poročila varuha sprejme priporočila, namenjena vladi oziroma izvršni oblasti. Zanimivo je slediti usodi varuhovih ugotovitev in priporočil, prav tako pa njihovi obravnavi v Državnemu zboru, pred katero mora Vlada pripraviti svoje odzivno poročilo. Vlada mora pripraviti tudi poročilo o usodi priporočil iz predhodnega letnega poročila. Ko se poročilo varuha obravnava na seji Državnega zbora, morajo biti prisotni predstavniki Vlade. Zato postane bolj razumljivo, zakaj nekaterih priporočil varuha državni zbor ne sprejme, saj, če niso sprejeta, o njihovem neuresničevanju ni treba poročati naslednje leto. Primerjava med predlaganimi in sprejetimi priporočili te trditve nazorno ilustrira. Poudariti želim, da je varuhovo letno poročilo lahko v veliko pomoč zakonodajni oblasti pri nadzoru celotnega javnega sektorja. Kajti ne pozabimo, državni zbor ima poleg zakonodajne oblasti tudi močno nadzorstveno funkcijo, ki pa je vsebinsko ožja od varuhove, ali drugače povedano, varuh ima dostop do posameznih delov državne in lokalne oblasti, kamor državni zbor ne seže. Poglejmo si nekaj vsebinskih sklopov priporočil iz letnega poročila 2011. Ministrstvo za zdravje vsako leto obljublja zdravstveno reformo, pri čemer sta mišljeni nov zakon o zdravstveni dejavnosti in zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, pa vendar smo v preteklem letu doživeli le minorno spremembo. Poleg rokohitrsko pripravljenih sprememb, ki jih je uveljavil ZUJF, ki združuje zavode za zdravstveno varstvo in Inštitut za varovanje zdravja. Konec leta pa nas čaka uveljavitev prostega pretoka pacientov v Evropski uniji, pa o potrebnih spremembah sploh še ni razprave. Nevzdržno je, da Ministrstvo za zdravje že več let ne pripravi nujno potrebnih sprememb in dopolnitev Zakona o duševnem zdravju in še bolj nujnih zakonskih osnov za uporabo posebnih varovalnih ukrepov, to je fiksacija s pasovi na posteljo v ustanovah, ki niso namenjeni pacientom z duševnimi motnjami. Tako se še vedno dogaja, da so na oddelkih splošnih in negovalnih bolnišnic ter domov za starejše nemočni pacienti fiksirani na postelje brez zdravniške odločitve in tudi brez dodatnega nadzora s strani osebja. Ministrstvo se bo moralo tudi javno in zakonsko opredeliti do ambulant za osebe brez zdravstvenega zavarovanja. Če država ni sposobna zagotoviti dostopa do zdravstvenih storitev za vse prebivalce, bi po mojem trdnem prepričanju morala urediti vsaj status teh ambulant. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve čaka izjemno težak mandat. Vsa opozorila, ki sem jih v povezavi z vedno bolj opazno revščino izrazila že leta 2008, veljajo še danes, le da je problem medtem postal mnogo večji. Po podatkih Eurostata iz leta 2010 je eden od štirih otrok v Evropski uniji prizadet zaradi revščine ali socialne izključenosti. Dve leti kasneje so časi še težji, razmere se še slabšajo, ugotavlja tudi Agencija Evropske unije za temeljne pravice. Vprašanja o revščini in kako se izkopati iz nje, so postala vsakdanje delo zaposlenih tudi pri varuhu. Ponovno moram opozoriti na nedosledno izvajanje tako imenovane delavske zakonodaje, tudi v podjetjih v državni lasti, da se razumemo, ter na nujnost njenega spreminjanja v določenih segmentih. Vse preveč je neplačevanja plač in prispevkov, veriženja zaposlitev prek najrazličnejših agencij ter neustreznega ravnanja z zaposlenimi, pri čemer so še v izrazito slabem in podrejenem položaju tuji delavci. Pobudniki se obračajo tudi na varuha, saj so druge brezplačne oblike pomoči za ureditev svojih težav že izčrpali. In potem ugotavljamo, da je napotitev na sodno pot uveljavljanja pravic neučinkovito, predrago, pa tudi traja predolgo. Za ljudi, ki so ostali brez lastnih sredstev, praviloma sploh ne pride v poštev. S tem pa se znova postavlja vprašanje njihovega pravnega varstva in pravne države. Na brezposelne in njihove pravice opozarjamo že več let. Zaradi majhnih formalnosti jih brišemo iz registra brezposelnih in tako umetno lepšamo statistiko, njim pa jemljemo še tiste pravice, ki bi jih sicer imeli. Na potrebo po končanju sodnih postopkov v razumnem roku so Slovenijo znova opozorile nekatere sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice. Podobna opozorila že več let podaja tudi varuh, saj gre v takšnih primerih tudi za močno podaljševanje osebne stiske prizadetih. To velja predvsem za sodne postopke, v katerih so udeleženi otroci, na primer zaradi spolne zlorabe, obravnavali smo primer, ki trajal 7 let, ter za socialne in delovne spore. Tudi zaradi takšnih primerov je treba še naprej vztrajati pri odpravi sodnih zaostankov. Večkrat smo že poudarili pomen kakovostnega sodnega odločanja. Tudi tokrat poudarjam, da k povečanju ugleda največ lahko prispeva sodstvo samo z izdajanjem kakovostnih sodnih odločb ob zagotovljenem sojenju brez nepotrebnega odlašanja, vsi ostali pa z upoštevanjem in izpolnjevanjem pravnomočnih odločitev. Ministrstvo za pravosodje in javno upravo se bo moralo še bolj kot doslej ukvarjati s prezasedenostjo zavodov za prestajanje kazni zapora. Tako narekuje tudi razsodba Evropskega sodišča za človekove pravice. In to isto sodišče pripominja tudi, da mora obtožena država svoj sistem izvrševanja kazni zapora organizirati tako, da bo zagotavljal spoštovanje dostojanstva zaprtih oseb, ne glede na finančne ali logistične težave. Večkrat sem že tudi opozarjala, da bi k zmanjševanju prezasedenosti zaporov največ pripomogla pogostejša uporaba alternativnih sankcij. Ljudje nam sporočajo, da pogrešajo možnost brezplačnega svetovanja in pravne pomoči pri relativno preprostih zadevah, kjer ne bi bilo nujno angažirati odvetnika. Tako ne pridejo do pravih informacij in ne uporabijo ustreznih pravnih sredstev ali so glede tega prepozni. Da bi odpravili dolgotrajnost upravnih postopkov ter nespoštovanje zakonsko določenih rokov ter s tem kršenje pravice do dostopa do organa, poštene obravnave in še zlasti pravice do odločitve v razumnem roku, bo treba narediti bolj konkretne korake. Javni uslužbenci vse prevečkrat čakajo na zadnji rok za odločanje, dejansko gre za skrajni dopustni rok, v praksi je to videti kot nekaj običajnega, podobno kot tudi prekoračenje teh rokov. O tem, da bi bili javni uslužbenci zaradi prepočasnega in neučinkovitega dela sankcionirani, nimamo nobenih podatkov. Prejšnje ministrstvo za okolje in prostor je v sedanji vladi dobilo novo organizacijsko strukturo znotraj dveh ministrstev. O težavah zaradi neodzivanja organov v njihovi sestavi smo poročali na naši spletni strani in tudi na novinarski konferenci. Tej formalni šibkosti so bile pridružene tudi mnoge vsebinske napake in pomanjkljivosti. Žal pa ugotavljamo, da se enaka problematika nadaljuje tudi v letu 2012. Kljub drugačnim dogovorom in obljubam ministrstvo ne odgovarja niti na urgence varuha, kaj šele na pozive prebivalcev. Gre za nedopustno prakso tega ministrstva, ki je očitno odporna tako na menjave ministrov kot na opozorila varuha in tudi tistih iz Evropske komisije. V ospredju varuhove pozornosti ostaja onesnaženost okolja v večjem obsegu, kot je vidna na območju Zasavja, Celjske kotline, Mežiške doline, pomurskeravnine. Pri varuhu preverjamo, kako država skrbi za izvajanje monitoringov in njihovo pravilno tolmačenje, saj zakonodaja dovoljuje, da je naročnik in plačnik monitoringov onesnaževalec sam, njegova last pa so tudi na ta način pridobljeni podatki. Nasploh je na področju okolja opazna preslaba informiranost o stopnji onesnaženosti, ogroženosti ljudi, ki živijo na določenem območju. Že leta 2011 smo odprli vprašanje delovanja zavodov za zdravstveno varstvo, to je spet aktualno zdaj, ki morajo pridobivati sredstva za svoje delovanje tudi na trgu. Ali ob mešanju pooblastil javne službe in dejavnosti na trgu res verjamemo, da na ta način skrbijo za jasno zdravje? Stanovanjska politika še vedno ni ustrezno definirana, ni ustreznih rešitev, niti spodbud za mlade, za upokojence in socialno šibke posameznike. Treba bo spremeniti vlogo in pomen Stanovanjskega sklada Republike Slovenije, saj je več kot očitno, da njegovo delovanje ne prinaša zastavljenih ciljev. Občine na tem področju večinoma ne odigrajo vloge, ki jo imajo, to je slediti potrebam, interesom in željam svojih občanov ter jim z bivalnimi enotami ter neprofitnimi stanovanji pomagati v stiski. Tudi v letu 2011 se je Ministrstvo za notranje zadeve oziroma policija na naša zaprosila in ugotovitve odzivala ter pretežno upoštevala varuhove predloge, mnenja, kritike ali priporočila. Glavnina pobud se je tudi tokrat nanašala na delo policije kot prekrškovnega organa, pri čemer ugotavljamo, da policija preveč lahkotno obravnava ugovore kršiteljev in dokaznega postopka praktično ne izvede, temveč zgolj povzame ugotovitve policista in izjavo kršitelja. Po drugi strani, in to je zelo pomembno, pa je policija eden redkih državnih organov, ki se za storjene napake prizadetim posameznikom tudi opraviči. Pohvalno in vredno posnemanja. Opozoriti želim še na splošen problem, ki zadeva tako izvršilno kot zakonodajno vejo oblasti in odpira širše vprašanje pravne države. Državni zbor je leta 2009 sprejel resolucijo o normativni dejavnosti, ki naj bi pripomogla k pripravi boljših predpisov, predvsem pa naj bi povečala njihovo legitimnost, saj predvideva tudi sodelovanje javnosti v pripravi normativnih podlag. Žal ugotavljamo, da se odločbe resolucije pogosto ne spoštujejo, večinoma z izgovorom o nujnosti sprememb, kar pa se kasneje v praksi izkaže, in temu smo spet priča, z nepotrebnimi zapleti, spori in pravnimi postopki. Prepričana sem, da bi bili rezultati analize uresničevanja določb omenjene resolucije za vse zelo zanimivi, predvsem pa poučni. Poudarila bi rada stalne oblike varuha, kot so poslovanje zunaj sedeža, delovanje državnega preventivnega mehanizma in projekt Zagovornik – glas otroka. Na poslovanjih zunaj sedeža se odvijajo pogovori s pobudniki po vsej Sloveniji, zato bi se rada zahvalila županjam in županom, ki so nam omogočili, da smo se z ljudmi lahko srečevali v njihovem okolju, saj mnogi nimajo možnosti ne sredstev, da bi prišli v Ljubljano. Vsako poslovanje zunaj sedeža je skrbno načrtovano in poteka v treh delih. Najprej je krajši del, pogovor varuhinje in njenih sodelavcev z županom, osrednji del poslovanja so osebni pogovori s pobudniki, vsakemu je namenjeno pol ure, zaključek pa postavlja novinarska konferenca za lokalne medije. V mandatu pa smo uvedli tudi nekaj novosti. Državni preventivni mehanizem je sicer utemeljen na zakonski osnovi, vendar je bilo za njegovo delovanje treba izdelati podzakonske akte, pripraviti in izvesti razpise za sodelujoče nevladne organizacije, humanitarne organizacije in eksperte, narediti metodologijo obiskov in napisati poročilo o njih. Opozarjam pa, da bo državni preventivni mehanizem za svoje delovanje potreboval dodatna sredstva, vsaj tista, ki smo jih izgubili s krčenjem proračuna. Poročila o delu so dostopna na naši spletni strani. Za projekt Zagovornik – glas otroka si varuh od leta 2007 prizadeva, da bi dobil svojo zakonsko podlago. A dlje od osnutka takšnega zakona še nismo prišli. Za to pa deluje že več kot osemdeset usposobljenih zagovornikov. V poročilu opisani primeri vas bodo gotovo prepričali, kako zelo otroci potrebujejo zagovornike. Posebno poročilo o projektu je pripravljeno in ga bomo te dni poslali v Državni zbor. Sodelovanje z nevladnimi organizacijami in civilno družbo, ki mu pravimo Varuhovi dnevi odprtih vrat, je najmanj formalna oblika delovanja varuha, a kljub temu dobiva vedno bolj jasno strukturo. Ta je najbolj vidna pri sodelovanju na področju varovanja okolja v obliki več kot dvajset rednih mesečnih srečanj, pripravi dveh strokovnih konferenc z mednarodno udeležbo in objavo publikacij. Ravno tovrstno sodelovanje je pomembno bogatilo delovanje varuha, sodelujočim pa omogočilo tudi neposreden stik z državnimi organi. Omenjam, da so vsa ta srečanja zabeležena v obliki zapisov, katerih najpomembnejša sporočila posredujemo pristojnim. Varuh človekovih pravic je na različne načine vpet v mednarodno sodelovanje, kjer deluje hkrati vsaj v treh vlogah: kot parlamentarni ombudsman, kot nacionalna inštitucija za človekove pravice v statusu B in kot državni preventivni mehanizem, ki sem ga že omenila. Varuh je član različnih mednarodnih združenj in povezav. Dokumenti, zlasti zakonodajni, s katerimi vstopamo v mednarodni prostor, bi morali biti dostopni tudi v angleškem jeziku, a žal niso in zato ostajajo praktično nedostopni za mednarodne primerjalne študije, kot jih na primer izvaja Agencija Evropske unije. Pomenljivo je tudi, da Slovenija še vedno ne upošteva nekaterih priporočil nadzornih organov na podlagi ratifikacij konvencij Združenih narodov in Sveta Evrope. V ospredju je neuresničena zakonska prepoved telesnega kaznovanja otrok, nedorečen ostaja nadzor nad izvajanjem konvencije o pravicah invalidov, podobno je glede okvirne konvencije za varstvo narodnih manjšin. Vsakokratna oblast se premalo zaveda, da se mednarodni ugled Slovenije zmanjšuje tudi zaradi opozoril in priporočil mednarodnih nadzornih mehanizmov in odločb sodišč, ki ugotavljajo kršitve zagotovljene z mednarodnimi pogodbami, h katerim se je zavezala tudi Slovenija. Prav tako nobena vlada doslej ni prižgala zelene luči za ustanovitev nacionalne institucije za človekove pravice. Izgovor, da zanjo ni denarja ne vzdrži, saj bi se večina sredstev za delovanje take institucije lahko prerazporedila iz drugih proračunskih postavk. Na tak način so zadevo pred kratkim uredili na Nizozemskem. Takšne institucije namreč z raziskavami dokazujejo – in opozarjamo, da sta učinkovita pravna pomoč in socialna pravičnost postali nedosegljivi za vedno več ljudi. Enako ugotavlja tudi varuh pri svojem delu in tudi v vseh svojih letnih poročilih. Varuh se je vključil tudi v spremljanje izvajanja univerzalnega periodičnega pregleda, ki je najpomembnejši mehanizem Združenih narodov na področju spremljanja stanja in smeri spoštovanja človekovih pravic za posamezne države. Kot nacionalna inštitucija za človekove pravice smo dali svoj prispevek v procesu priprave poročila in se aktivno vključili v oceno spremljanja priporočil. In to spremljanje bi morala izvajati medresorska delovna komisija na ministrstvu za zunanje zadeve. V njej je aktivno sodeloval tudi predstavnik varuha, ampak vlada je to komisijo lansko leto ukinila in kolikor nam je znano, je zavrnila njeno ponovno ustanovitev. Tako Slovenija nima organa, ki bi stalno spremljal uresničevanje priporočil Sveta za človekove pravice. S tem se res ne moremo ponašati. Vabim vas, da si ogledate naše spletne strani. Od leta 2010 imamo delujočo tudi posebno spletno stran za otroke. Tako spletne strani kot številna gostovanja po šolah, zavodih in podobnih ustanovah ter prireditvah, kjer skupaj s sodelavci dejavno promoviramo človekove pravice, ostajajo stalnica našega dela in možnosti za neposreden stik z ljudmi. Vse to je mogoče le s pomočjo dobre ekipe sodelavcev, ki so predani svojemu delu in verjamejo, da z odkrivanjem nepravilnosti in krivic ter s trajnim opozarjanjem nanje pomembno prispevamo k izboljšanju stanja na tem področju. In še nekaj o podatkih mandata. Lotevali smo se tem, ki niso bile vedno povezane s človekovimi pravicami in temeljnimi svoboščinami na način, kot jih razume pravo, temveč so odpirale širši pogled na osebno dostojanstvo človeka. Izhodi iz revščine, pravica do zdravega življenjskega okolja, pravice bolnikov z dušenimi motnjami, pravice umirajočih ter njihovih družin so se povezovali s pravicami otrok, starejših ljudi, invalidov in hendikepiranih ter njihovo pravico do dejavnega sodelovanja pri reševaju težav. Prenovili smo spletne strani varuha, izdali skupno 37 publikacij tudi v slovenskem znakovnem jeziku in tujih jezikih, vse z namenom, da bi delovanje varuha čim bolj približali ljudem, ki bi potrebovali našo pomoč. Očitno smo bili pri tem uspešni, saj je število pobud naraslo in v letu 2012 doseglo najvišjo absolutno število v zgodovini delovanja varuha. Zelo velik pa je tudi delež utemeljenih pobud, okrog 25 %. Sedanji mandat bo nedvomno pustil trajne sledove v obliki projektov, od katerih jih bo nekaj prešlo v trajno obliko delovanja, kot na primer že omenjeni državni preventivni mehanizem po konvenciji proti mučenju, drugi so zaključek poglobljenega dela na določenem področju, recimo varovanje okolja, romska vprašanja, pravice iz dela, tretji kot strokovni temelj prihodnje zakonske ureditve, kot je Zagovornik – glas otroka. Žal varuh nima sredstev za lastne analize o tem, kako ga ljudje spremljajo in ocenjujejo, zato smo se orientirali po zbranih odgovorih Politbarometra, in to si lahko tudi sami pogledate. Pogumno smo se soočali s temami, za katere smo lahko pričakovali, da bodo naletele na neodobravanje vsakokratne oblasti, in pri tem nismo spreminjali svojih stališč. Ne govorim samo o problematiki izbrisanih, temveč tudi o številnih drugih temah s področja otrokovih pravic, marginalnih skupin, manjšin in socialnih vprašanj ter vprašanj pravne države. Vladajoče strukture smo pogosto opozarjali na nepravilnosti in prepričana sem, da smo to naredili na odločen, a spoštljiv način. Sedanja organizacija varuha s štirimi namestniki se nam zdi optimalna rešitev. Da smo na pravi poti, nam potrjujejo tudi mnogo večje države, recimo Francija, kjer so reorganizirali svoje ombudsmane na podoben način, kot ga imamo pri nas. Razvili smo nove metode dela predvsem na področju varovanja otrokovih pravic in kot že omenjeni državni preventivni mehanizem. Pogled v novi šestletni mandat prinaša številne izzive, čeprav gre dostikrat za nadaljevanje zadev, ki jih varuh obravnava že vrsto let. Vse to, kar sem že omenila, bo treba nadaljevati in izboljšati tudi nadzor na vseh ravneh in doseči večjo odgovornost v javnem sektorju, pa tudi pri delovanju lokalnih skupnosti in županov. Ena težjih nalog bo iskanje načinov, kako posameznim delom oblasti, tudi sodne, posredovati predloge za izboljšave, da jih naslovniki ne bi razumeli le kot napad na njihovo neodvisnost, temveč kot priložnost za pozitivne spremembe. Zaključne misli. Človekove pravice in temeljne svoboščine je treba ne le razumeti, temveč biti z njimi prežet, o njih razmišljati ter stalno iskati najboljše rešitve za prizadete. Človekovih pravic ne smemo deliti na manj ali bolj pomembne. Vsaka kršitev je za prizadetega najhujša. Za takšno poglobljeno razumevanje človekovih pravic ni dovolj le obsežno znanje, temveč spoštljiv odnos tako do žrtev krivic kot do tistih, ki so jih povzročili, kajti način delovanja varuha seže prek meja pravnih norm, dovoljuje osebni stik s prizadetim in možnost za predlaganje drugačnih rešitev. S takšnim načinom smo dosegli, da so policisti izrekli in napisali opravičilo prizadetim, kar jim je veliko pomenilo, žal pa so to možnost odklonili na sodišču, čeprav je bil tragični dogodek jasno in nedvomno povezan z njihovim ravnanjem. Čeprav varuh bdi nad morebitnimi kršitvami v odnosu med posameznikom in oblastnimi organi, ponovno poudarjam, da je pot v boljšo, bolj pravično družbo mogoče doseči le z medsebojnim spoštovanjem in spoštovanjem dostojanstva vsakega človeka, ne glede na njegov status in okoliščine. Človekovo dostojanstvo je bistvo in hkrati neizčrpen vir človekovih pravic. Ves čas sem bila v osebnem stiku z ljudmi na različne načine. Mediji so mi včasih očitali, da sem kot varuhinja premalo glasna in prodorna. Morda res, a samo medijsko izpostavljanje nosilca funkcije ni in ne more biti dovolj za pozitivne spremembe. Te je mogoče tudi po mojih izkušnjah doseči le s trdnimi argumenti in spoštljivim dialogom. Aktualni mandat zaključujem z ugotovitvijo, da je institucija kljub zmanjšanju števila zaposlenih dobro nadaljevala delo. Da bom končala pravočasno. Ves čas sem se zavzemala za zmanjševanje nasilja in zanimivo, da sem ravno v zadnjem delu mandata tudi sama postala žrtev nasilja. Pred grožnjo s smrtjo me država ne more in ne sme zaščiti. To bi morala [[znak za konec razprave]] sama, a priznam, da ne vem, kako. Pred divjaki na smučišču sem se poskušala zavarovati sama, a me je stoječo na robu smučišča zbil nepreviden smučar. Zaradi posledic te nesreče vas prosim za razumevanje, ker seje ne bom mogla ves čas spremljati iz dvorane Državnega zbora. Zahvaljujem se vam za pozorno poslušanje in pričakujem živahno razpravo. / aplavz/
Hvala lepa. Zahvaljujem se varuhinji človekovih pravic za podano poročilo in nadaljujemo z obravnavo poročila Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ki je kot matično delovno telo pripravilo predlog priporočila Državnega zbora. Besedo dajem predsednici Tamari Vonta za predstavitev poročila komisije.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav! Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je Sedemnajsto redno letno poročilo Varuha človekovih pravic obravnavala trikrat. Zelo smo bili podrobni. Prvič 5. oktobra. Razlog za to so bili ponavljajoči se zapleti, ki so jih povzročile koalicijske partnerice. Osnova zapleta so bila varuhinjina priporočila, ki so bila zanje nesprejemljiva, zato so pripravili svoja, ki pa jih niso uspeli izglasovati. Zato smo se na njihovo zahtevo zbrali še enkrat, da bi jih potrdili. Ker se o istem sklepu ne sme glasovati dvakrat in ker sem želela kot predsednica ravnati zakonito, sem pripravila nova priporočila, ki so bila v bistvu združitev varuhinjinih in koalicijskih. Kljub temu koalicijske partnerice o njih niso želele razpravljati, niti glasovati, in so točko obstruirali. Da bi poročilo le priromalo v Državni zbor, kar se brez priporočila matične komisije ne more zgoditi, in ker se tudi varuhinji izteka mandat, sem sejo sklicala še tretjič in smo izglasovali priporočila, ki so izraz politične moči oziroma preglasovanja. Člani opozicije smo izpostavili, da predlog priporočila koalicijskih poslanskih skupin ne vsebuje vseh predlogov priporočil Varuha, kot jih je ta zapisal v svojem poročilu, in da je to podobno, kot če bi Državni zbor poskušal spreminjati mnenje oziroma sklepe drugih nadzornih organov, na primer Računskega sodišča ali pa Komisije za preprečevanje korupcije. Koalicijski člani pa so nasprotno menili, da je predlog priporočila akt Državnega zbora, ki ga pripravi in sprejme Državni zbor. Zato smo najprej glasovali o predlogu priporočila komisije, ker je bil vsebinsko širši od drugega predloga, ga seveda nismo sprejeli. Nato smo glasovali o predlogu priporočila Slovenske demokratske stranke, Državljanske liste, Demokratične stranke upokojencev, Slovenske ljudske stranke in Nove Slovenije in ga sprejeli s 4 glasovi za in 3 proti. Sestavni del tega poročila je predlog priporočila, ki ga je pripravila komisija kot matično delovno telo, in ga bomo obravnavali danes. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade za predstavitve mnenja Vlade. Gospod Helmut Hartman, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje in javno upravo, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Generalni sekretariat Vlade je pooblastil Ministrstvo za pravosodje in javno upravo za koordinacijo stališč ministrstev in pripravo informacije o uresničitvi priporočil Državnega zbora Republike Slovenije ob obravnavi 16. rednega letnega poročila varuhinje za človekove pravice za leto 2010 in mnenja Vlade Republike Slovenije k 17. rednemu poročilu varuhinje za človekove pravice za leto 2011. Mnenje Vlade Republike Slovenije vsebuje odziv vseh pristojnih ministrstev in vladnih služb ter njihovo poročilo o že opravljenih pomanjkljivostih, na katere je opozoril varuh, o načinu reševanja odprtih vprašanj, opis sprejetih ukrepov za reševanje problematike ter navedbo načrtovanih ukrepov za izboljšanje stanja na tem področju. Dovolite mi, da samo na kratko izpostavim nekatere. Zakonsko urejanje varstva ustavne pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja ter konvencijske pravice do sojenja v razumnem roku – vlada je sprotno spremljala izvrševanje Zakona o varstvu pravic do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. V letu 2012 je tako bila sprejeta novela tega zakona in to izvrševanje se je tudi podrobno pregledovalo preko statistike, ki jo je vzporedno vodilo tudi naše ministrstvo. Za učinkovitejše preprečevanje odkrivanja in preiskovanja gospodarske kriminalitete je vlada sprejela strategijo obvladovanja gospodarske kriminalitete v Republiki Sloveniji, katere osrednji del so strateški cilji in programi za njihovo uresničevanje, v katerih so opredeljene tudi dejavnosti za izboljšanje sodelovanja med državnimi organi in institucijami. Glede slabih bivalnih razmer pri prestajanju kazni zapora naj povem, da so se prostorske razmere v zadnjih letih v zaporih pomembno izboljšale, v letu 2011 so bile odprte nove stavbe za izvrševanje kazni zapora, prenovljene so bile tudi nekatere druge stavbe. V načrtih je tudi nekaj novih drugih ukrepov, s katerimi bo vlada reševala problematiko prenatrpanosti v naših zavodih, prizadevanja v okviru reševanja prenapolnjenosti pa bodo usmerjene predvsem v iskanje novih alternativnih možnosti odvzema svobode in večjo uporabo že uzakonjenih možnosti in pa izboljšanju in povečevanju prostorskih zmogljivostih trenutnih obstoječih zavodov. V zvezi s priporočilom varuha, da se uvedejo učinkovitejše oblike pomoči obsojencem v postpenalni obravnavi oziroma v zadnjem stanju prestajanja zaporne kazni, tukaj vlada pojasnjuje, da je to področje vključila v strategijo kohezijske politike slovenskega pravosodja za obdobje 2014–2020. K javni skrbi za manjšinske skupnosti, vključno s tistimi, ki so vključene v deklaracijo Republike Slovenije o položaju narodnih skupnosti, pripadnikov narodov nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji, na kar je v svojem poročilu ob obravnavi lanskoletnega poročila varuha opozoril tudi državni zbor, je vlada razvila vrsto programov, ki vključujejo tudi manjšinske skupnosti, in program, ki se financira iz evropskega socialnega sklada, ki kadrovsko okrepi te manjšinske skupnosti. V zvezi s številnimi vprašanji z rejništvom, ki jih je vzpostavil varuh, vlada pojasnjuje, da se v letošnjem letu pripravlja novela zakona o izvajanju rejniške dejavnosti, s katero se med drugimi zaradi lažjega izvajanja vsakodnevnih aktivnosti rejnika pri skrbi za otroka dodajo nekatera pooblastila rejnikov, ki jih imajo sicer starši. Posebno pozornost je Vlada namenila tudi varstvu in zaščiti pravic otrok, kot eni najobčutljivejših skupin v družbi. Projekt Zagovornik – glas otroka, ki se izvaja preko Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, je izpostavila tudi varuhinja. Glede področja javne uprave naj povem, da je problem glasovanja po pošti za tiste volivce, ki na dan glasovanja niso bili v kraju svojega stalnega prebivališča, bil pripravljen, žal pa je bil zavrnjen z dvotretjinsko večino. Po mnenju varuhinje glede dostopa do informacij javnega značaja se na ministrstvu pripravljajo tudi določene spremembe. Ne nazadnje naj izpostavim še okvir prenove akcijskega programa za odpravo administrativnih ovir, kjer je izpostavljeno tudi prijavljanje brezplačne pravne pomoči. Hvala lepa.
Hvala lepa. V okviru predstavitev stališč poslanskih skupin bo gospa Eva Irgl predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, varuhinja človekovih pravic, gospa Zdenka Čebašek Travnik! Pred seboj imamo torej Sedemnajsto redno letno poročilo Varuha človekovih pravic, o katerem tudi tokrat najdemo ključne probleme posameznikov in skupin, vezanih na kršitve in nespoštovanje človekovih pravic za leto 2011. Poročilo varuha človekovih pravic je ključni dokument, v katerem je zapisano, koliko se v resnici oziroma v praksi izvajajo in uresničujejo človekove pravice in temeljne svoboščine. Varuh človekovih pravic pa je tisti, ki je poklican, da varuje človekove pravice in temeljne svoboščine, in sicer v razmerju do državnih organov, organov lokalne samouprave ter nosilcev javnih pooblastil. Naloge varuha, ki jih opravlja, so morda danes še toliko bolj aktualne in deležne večje pozornosti, saj se dosedanja varuhinja človekovih pravic gospa Zdenka Čebašek Travnik poslavlja s te funkcije. Državni zbor pa mora izvoliti novega varuha z dvotretjinsko večino glasov vseh poslancev, in sicer za dobo šestih let. Vsekakor gre za funkcijo, ki je izjemnega pomena za dobro delovanje pravne, predvsem pa pravične države in družbe. Ampak več o tem v petek, ko bomo odločali tudi o predlogu predsednika države glede novega varuha. Dovolite pa mi, da na začetku pogledam malce v zgodovino, takrat še skupne države Jugoslavije, kjer lahko rečemo, da je enopartijski sistem z vsemi svojimi delovanji in dejanji grobo kršil človekove pravice, vezane na čisto osnovno človeško dostojanstvo. Tako smo bili priča zatiranju vsakršnega drugačnega mišljenja, takratna tajna politična policija oziroma Služba državne varnosti ali pa Udba, pa je zasledovala in sledila Slovencem, ki so imeli malce drugačno mišljenje. Sledila jim je tako doma kot tudi v tujini. Brskala je po zasebnosti, in to izkoriščala in zlorabljala za svoje politične cilje. Seveda je SDV počela še marsikaj, o čemer smo pred leti govorili in opozarjali tudi na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Vendar pa se je kasneje v začetku 80. let vedno bolj v Sloveniji začela širiti in poglabljati zavest o tem, da je spoštovanje človekovih pravic ter oblikovanje pravne države, kjer je ena od prvih zahtev postala prav demokratična izbira na volitvah, ena najpomembnejših sestavin tako posameznika, ki je del širše družbe, kot skupin, ki imajo osnovno pravico, da lahko izražajo svojo drugačno, ne da bi bili zaradi tega kakorkoli neenako obravnavani ali zaradi tega imeli posledice. Ni odveč tukaj spomniti, sploh na vedno več sovražnega govora in nestrpnega obnašanja v javnosti, ki se nedvomno odraža tudi na protestih, ter neenake obravnave, da smo ali pa bi morali biti po ustavi, ki je najvišji pravni akt, vsi enaki pred zakonom in da so vsakomur zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine, ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugo prepričanje, gmotno stanje, rojstvo, izobrazbo, družbeni položaj, invalidnost ali katerokoli drugo osebno okoliščino. Človekove pravice ne bi smele biti nikoli in nikdar teptane in ne bi smele nikoli zaradi različnih vzgibov, dejavnikov, vzrokov kakorkoli posegati v človekovo dostojanstvo in integriteto. Žal pa smo vse prevečkrat precej daleč od tega. Vprašanje človekove integritete pa je vse prevečkrat na preizkušnji. Iz poročila, ki ga danes obravnavamo in ga imamo pred seboj ter smo ga že obravnavali tudi na matičnem delovnem telesu, lahko lepo vidimo, v katerih primerih se ne spoštuje zakonodaja. Lahko lepo vidimo, v kakšnih primerih se posamezniki največkrat obračajo na urad varuha človekovih pravic. Vsi tisti, ki že leta bolj natančno spremljamo delo varuha, se strinjamo, kar priznava tudi varuhinja človekovih pravic in je enkrat celo v prejšnjih poročilih zapisala, da je delanje analize stanja na področju človekovih pravic zelo zahtevna in odgovorna naloga. Varuh človekovih pravic mora svoja stališča skrbno pretehtati, biti mora politično nepristranski, neobremenjen in seveda biti mora z močnim čutom za pravičnost. Varuh človekovih pravic je prva oseba v državi, ki se mora o skrbi za spoštovanje človekovih pravic pri varovanju le-teh odločati izključno in samo na podlagi ustave, deklaracije in resolucije o človekovih pravicah, mednarodnih aktih, konvencijah, zakonov, in nikakor ne po morebitnem diktatu te ali one politike in njihovih predstavnikov. Le tako lahko zaupanje v takšno institucijo pri ljudeh raste, predvsem pa mora imet varuh človekovih pravic enaka merila ali če hočete pravila za vse. Še posebej je to pomembno za najbolj ranljive skupine ljudi, kot so invalidi, otroci, starejši, ki nedvomno potrebujejo še bolj skrbno obravnavo, saj so navadno sami v svojih stiskah. In tukaj moram dati priznanje dosedanji varuhinji človekovih pravic, ki je držala obljubo, ki jo je izrekla čisto na začetku svojega 6-letnega mandata, in sicer da bo svojo pozornost v večji meri namenila prav omenjenim skupinam. To obljubo je varuhinja držala. Varuhinja v poročilu, ki ga imamo pred seboj, uvodoma tudi zapiše, citiram: "Vprašanja, ki sem jih izpostavila v prejšnjih letnih poročilih so večinoma ostala brez jasnega odgovora. Tako še vedno razpravljamo o tem, ali je Slovenija socialna in pravna država, še vedno pa se ukvarjamo tudi z vprašanjem nadzora." Konec citata. Nedvomno gre za zelo pomembno ali pa celo ključno ugotovitev, glede na situacijo, v kateri se nahajamo, ki skozi posamične primere kaže na to, da ljudje več ne zaupajo v institucije te države, kar se kaže tudi v vsesplošni apatiji in odnosu do politike in politikov nasploh. Kako presekati ta gordijski vozel, da bi prišlo do zavedanja, predvsem pa ponovnega zaupanja v to, da so posamezne institucije v državi vendarle še vedno tiste, ki jih bodo zavarovale, ko bodo potrebni pomoči in nasvetov. Kako povrniti to zaupanje? To je ključno vprašanje, ki ostaja. Tudi zato smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke oziroma člani Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti dodali priporočilo, v katerem želimo, da Državni zbor priporoči Ministrstvu za pravosodje, javno upravo in lokalno samoupravo, da v sodelovanju s sodno vejo oblasti v okviru svojih pristojnosti pripravi ukrepe, s katerimi se bo povečalo zaupanje državljank in državljanov v pravno državo in da se bodo zagotovili pogoji za to učinkovito pravno državo. Zakaj? Že na Odboru za pravosodje sem pred kratkim, ko smo obravnavali delo sodišč, izpostavila nekatere primere, kjer se dobesedno norčuje iz pravne države in ljudi. Ni odveč, če jih ponovno omenim. Najprej afera Balkanski bojevnik. Kot veste, je tukaj bil oproščen Dragan Tosić še z nekaterimi sodelavci zaradi izločitve dokazov. Če so dokazi dovolj dobri za tuja sodišča, zakaj ne morejo biti za slovenska? Znano je recimo, mimogrede, da ima Dragan Tosić tudi dobre veze v ljubljanski politiki. Seveda je vprašanje, ali je to resnično pravna ali pravična država. Izvajajo se tudi izvršbe hiše za okoli 150 evrov, na primer v primeru Vaskršić, verjetno poznate, dolžniki za 3 milijone evrov pa lahko prestavijo izvršbo in se vmes recimo odselijo na Ciper. Jaz bi prosila, gospod predsedujoči, če lahko umirite poslance Pozitivne Slovenije, da bom lahko nadaljevala.
Ja, gospa Eva Irgl, imate besedo.
Potem pa bo gospod Jakič lahko v razpravi povedal in argumentirano zavrnil vse, kar sem do sedaj povedala. Mislim, da ni nikakršnih težav. Sploh nisem nikogar omenila, če se pa je kdo prepoznal, potem boste znali to verjetno tudi argumentirati. Torej, ostala sem pri izvršbah. Naj povem, da celo izvršitelji sami, kot so povedali med rubežem mame samohranilke, priznavajo, da štejejo v takih primerih le zveze in poznanstva. In to zagotovo ni pravna in pravična država. Še danes se skoraj nič ni zgodilo tudi na področju kriminala, vezanega na gradbeni lobi, pa čeprav vsi vemo, da je ravno gradbeni lobi z njihovimi vodji poleg bank, ki so dajale slabe kredite, eden izmed večjih krivcev za finančno gospodarsko situacijo, zaradi katere so nedvomno mnogi ljudje ostali brez dela. Sama prihajam iz Vipavske doline oziroma iz Vipave in kot domačinka seveda težko gledam situacijo, ko je večina nekdanjih paradnih konjev gospodarstva, recimo v ajdovski občini, propadla. Med njimi tudi gradbeno podjetje Primorje, ki je zaradi pohlepa lastnikov in nepravočasnega ukrepanja – nekaj tudi zaradi gospodarske situacije, na cesto pognalo veliko ljudi. Pri tem je seveda popolnoma jasno, da so si gospodje v različnih upravah delili velikanske dobičke in tudi lastninili podjetja, seveda vse to tudi na račun delavcev oziroma zaposlenih, ki so sedaj zaradi tega ostali brez služb in s tem tudi brez primernega dohodka za življenje. In to zagotovo ni pravna ali pa, če hočete, pravična država. Spoštovana varuhinja človekovih pravic opozarja na različne kršitve pravic delavcev, ker to je dejansko velik problem. Potem imamo sodne zaostanke, ampak več o njih kasneje, predvsem v nekaterih izbranih kazenskih zadevah, ki se kopičijo iz leta v leto in so ali pa bodo podvrženi zastaranju. Bojim se, da bom spet deležna napada, če bom omenila, da gre recimo za posle v Mercatorju, ampak jaz skušam vendarle navajati samo dejstva, ki jih poznamo iz javnosti. Potem afera Stečajni upravitelji, ki nakazuje na neke vrste sprego med sodniki oziroma sodstvom in stečajnimi upravitelji. To naj bi bila v Sloveniji pravna država. Da se vrnem nekje v letu 2004, ker se mi zdi to zelo pomembno, ko so kriminalisti pri vodji oddelka za gospodarski in organizirani kriminal na ljubljanskem tožilstvu Miranu Železniku našli veliko število nerešenih oziroma zadržanih spisov. Od tega je nekaj stvari seveda tudi zastaralo. Tukaj je šlo za utemeljen sum zadrževanja kazenskih pregonov, vendar je bil gospod Železnik pravnomočno oproščen. Seveda, mogoče je to pravna pravična država, vendarle pa menim, da verjetno ne. Potem poglejmo recimo afero Orion. Ne dolgo nazaj smo še govorili o njej. Leta 2010 je bil gospod Lužar oproščen kaznivih dejanj oderuštva. Mnogi so namreč pri njegovi družbi jemali nepravična posojila z visokimi obrestnimi merami, ki jih niso mogli vračati in so zato izgubili vse svoje premoženje. Pri sklenitvi posojilne pogodbe pa so bili zavedeni. Vendar gospod Lužar iz afere Orion je bil oproščen vseh kaznivih dejanj. In to zagotovo ni pravna, še manj pa pravična država, sploh za tiste, ki so bili v tem postopku prizadeti in se jim je dejansko zgodila velika krivica. Pred kratkim sem zastavila poslansko vprašanje ministru za pravosodje, javno upravo in lokalno samoupravo glede izvajanja zakona o odvzemu premoženja nezakonitega izvora. Zanimalo me je, koliko nezakonito pridobljenega premoženja je bilo do danes na podlagi zakona odvzeto. Zanimalo me je tudi, koliko postopkov je v teku pri pristojnih organih ter koliko je bilo začetih in končanih postopkov za odvzem premoženja nezakonitega izvora na podlagi pravnomočnih obsodb po letu 1990. Seveda me je odgovor precej razočaral, kajti minister za pravosodje je odgovoril, da je zakon v veljavi manj kot leto dni in da do danes še ni bil končan in tudi ne uveden noben sodni postopke odvzema premoženja nezakonitega izvora, kar pa minister v nadaljevanju potem pojasnjuje s tem, da lahko zaradi zapletenosti in obsežnosti preiskovanja izvora premoženja preiskava traja dolgo časa. Tukaj pa moram reči, da bi lahko v tem delu tudi varuhinja človekovih pravic izrazila svoje stališče, podala neko mnenje do tega, da sodstvo še ni začelo izvajati zakona, kljub izjemnim krivicam in oškodovanjem državne lastnine ter kljub očitanim kriminalnim ravnanjem. Tukaj bi vendarle pričakovali tudi odziv varuhinje človekovih pravic. Ampak da se vrnem nazaj na trajanje postopkov. Naj samo omenim, da tako poročilo sodišč kot poročilo varuha človekovih pravic opozarjata na to, da se v prvi vrsti soočamo s prepočasnim reševanjem gospodarskih sporov, s prepočasnim reševanjem kazenskih zadev, zelo počasi se rešujejo insolventne zadeve, nepremičninske izvršbe in tako naprej. Posamezna sodišča, to je dejstvo, ne obvladujejo pripada. Varuhinja zato tudi v svojem poročilu opozarja, da morajo sodišča zmanjšati število nerešenih zadev. Na to nas opozarjajo tudi nekatere sodbe Evropskega sodišča za človekove pravic. Varuhinja pojasnjuje v poročilu, da že več let opozarja na nerazumno dolge sodne postopke, ki ne le da kršijo ustavno pravico do sojenja v razumnem roku, temveč, kot opozarja varuhinja, lahko pri posamezniku povzročijo oziroma močno podaljšajo njegovo stisko. Varuhinja pri tem še posebej izpostavlja socialne in delovne spore ter sodne postopke, v katerih so udeleženi otroci. Med izpostavljenimi problematičnimi področji izstopa zlasti področje novih in nezaključenih insolventnih zadev, kot sem že dejala, pripad in število nezaključenih predvsem stečajnih insolventnih postopkov že več let konstantno in občutno narašča, v letu 2011 v povprečju za dodatnih 36,11 %. Še zlasti po letu 2008, ko je zakon uredil tudi možnost osebnega stečaja fizičnih oseb. Na podlagi analize stanja na sodiščih v letu 2011 je prav zaradi prepočasnega dela sodišč Vrhovno sodišče izoblikovalo pet prioritetnih področij ter pet ukrepov za njihovo izvajanje, s katerimi naj bi se v letu 2012 izboljšalo stanje na področju zmanjševanja sodnih zaostankov, reševanja starejših zadev, pospešitve poslovnih procesov na sodiščih ter razbremenitve sodnikov, ne sodniških opravil. Seveda vse takšne ukrepe pozdravljamo. V poglavju Ustavne pravice, podpoglavje Etika javne besede varuhinja tako kot vsa leta do sedaj opozarja tudi na sovražni govor, ki se vedno bolj širi tako po spletnih portalih, drugih medijih in ne nazadnje tudi v širši javnosti, če hočete tudi na ulici. Varuhinja v svojem poročilu med drugim opozarja, da bi bilo treba javno spodbujanje sovraštva, pozivanje k nasilnosti ali nestrpnosti sankcionirati kot prekršek. Opozarja namreč, da Zakon o medijih v 8. členu sicer določa, da je prepovedano z razširjanjem programskih vsebin spodbujati kakršno koli nasilje ali sovraštvo, vendar pa v primeru kršenja tega člena ne vsebuje nobene sankcije za kršitev takšne prepovedi. Tukaj se z varuhinjo popolnoma strinjam, da je treba to urediti, saj tudi zadnji primeri, nekateri primeri medijskega poročanja, vezani predvsem na proteste v nekaterih poročanjih in zapisih, delujejo tudi v smeri spodbujanja in razpihovanja sovraštva. Sicer pa se je varuhinja na sovražni govor v nekaterih primerih odzvala, v nekaterih primerih po mojem mnenju precej medlo in neodločno, v nekaterih primerih pa nismo slišali njenega odziva, pa čeprav bi po našem mnenju to morala storiti. Ko je v lanskem letu, za katero tudi obravnavno to poročilo oziroma leto in pol nazaj, igralec Ivo Godnič govoril o tem, da so zdaj rov Svete Barbare izpraznili in da je v njem dovolj prostora, ve se, za koga, se je varuhinja dovolj primerno in tudi odločno odzvala na izjavo. Dejala je, da je izjava Iva Godniča v jutranji oddaji na TV Slovenija nepremišljena in skrajno neprimerna. Vsebuje pa tudi elemente javnega spodbujanja sovraštva in nestrpnosti ter omalovaževanja, smešenja in zmanjševanja pomena hudih kaznivih dejanj zoper človečnost. Ni pa se gospa varuhinja odločno recimo odzvala in jasno obsodila sovražnega govora v nekaterih drugih primerih. Naj navedem recimo samo primer predsednika Vlade Janeza Janše. V zadnjem obdobju smo bili namreč večkrat priča zapisom in grafitom z izrazito sovražno nestrpno govorico in z grožnjami, recimo "ubij Janšu", potem "Zoki, ubij Janšu". Da ne govorimo o slikah, recimo, Janše s Hitlerjevimi brki in duhovniškim kolarjem, kar nedvomno predstavlja izrazito sovražnost in nestrpnost do omenjene osebe. Odgovor varuhinje na te zapise, "Ubij Janšo, Zoki, ubij Janšo", je bil naslednji, citiram: "Pri sovražnem govoru družbeno močnejši odvzema dostojanstvo šibkejšemu, osebe na javnih funkcijah pa ne sodijo med družbeno šibkejše." Konec citata. Vsekakor zanimiv odgovor, ki danes, lahko rečemo, rezultira v tem, da z mostu v Mariboru visijo lutke ljudi, ki so na javni funkciji, in se lahko z njimi počne, kar se hoče. Njim se po interpretaciji varuhinje lahko odvzame tudi dostojanstvo, ker so pač na javni funkciji. Tu pa menim, da je to vendarle nevarno početje. Nedvomno bi morali doseči ničelno toleranco do vsakih takšnih izjav, ki nesporno izražajo sovražni govor in posegajo v človekovo integriteto in dostojanstvo. Varuhinja se je v tem poročilu končno prvič dotaknila vprašanja tistih, čeprav zelo na kratko, ki so jim že leta in leta kršene človekove pravice. Govorim o materialnih oškodovancih po drugi svetovni vojni. Očitno so tudi naša prizadevanja, ko smo izza te govornice pa tudi iz klopi večkrat opozarjali, obrodila sadove, da je dejansko to velik problem. Zato se v tem delu seveda zahvaljujem varuhinji, da je ta problem prepoznala. Varuhinja se v poročilu dotakne širokega spektra tem, vezanih na kršenje človekovih pravic. Opredeli se do tem, ki znižujejo nek standard človekovih pravic. Sama sem se v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke omejila le na nekatere, verjamem, da bodo kolegi poslanci v nadaljevanju izpostavili tudi druge primere kršenja človekovih pravic, pa morda bom tudi sama še razpravljala v nadaljevanju. Priporočilo, ki smo ga sprejeli na matičnem delovnem telesu, se pravi na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, bomo v Slovenski demokratski stranki podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa varuhinja človekovih pravic s sodelavci v dvorani in na balkonu, poslanke in poslanci! Govorila bom o 17. poročilu varuha človekovih pravic za leto 2011. Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je matično delovno telo za obravnavo rednih in posebnih poročil varuha človekovih pravic. Za obravnavo na seji Državnega zbora mora pripraviti priporočilo, s katerim Državni zbor predlaga ukrepe za delo državnih organov, organizacij in posameznikov, ki opravljajo javne službe ali izvršujejo javna pooblastila. To mu nalaga 111. člen Poslovnika Državnega zbora, njegov 272. člen pa, da mora biti obravnava rednega poročila opravljena na redni seji jesenskega zasedanja Državnega zbora. Ugotavljam torej, da Državni zbor tega poslovniškega določila ni opravil. Poslanska skupina Socialnih demokratov je skupaj s Poslansko skupino Pozitivne Slovenije vložila amandma na priporočilo, ker menimo, da je popolnoma nedopustno, da si Državni zbor, ki mu je naložena obravnava poročil varuha človekovih pravic, izbira, katera varuhova priporočila bo naslovil na posamezne odločevalce. Naš predlog priporočila torej zajema vsa varuhova priporočila. Vlada pa je v odzivnem poročilu tako imela priložnost pojasniti, kaj je zaradi časovne odmaknjenosti poročila že odpravljeno. Poročilo namreč vidimo kot dokument časa, kar je v krizi še posebej pomembno, ker se zaradi poslabšanih razmer posamezniki lahko počutijo še posebej ogrožene in nezaščitene. Ne dogaja se prvič, da je zdajšnja vlada morala odgovarjati na priporočila, ki zadevajo delovanje prejšnje vlade. Je pa res, da je prejšnja vlada prvič v tem času obravnavanja poročilo varuha človekovih pravic omogočila varuhinji, da je poročilo predstavila tudi na seji vlade. Menimo, da bi moral Državni zbor podpreti amandma, ki smo ga vložili. Ob predaji poročila sredi lanskega leta je varuhinja poudarila, da je urad varuha edini državni organ, ki se redno srečuje z ljudmi in njihovimi težavami. Posebej so zaznavne množične kršitve na področju delovnih razmerij, kjer je varuhinja opozorila na neučinkovitost zakonodaje ter posledice neuveljavitve tudi Družinskega zakonika in nas ponovno opozorila na to, ali smo dojeli, da so na referendumu o Družinskem zakoniku padle pravice, in še posebej otrokove pravice. Poleg rednih poročil je do zdaj varuh človekovih pravic pripravil 8 posebnih poročil na različne pereče teme, poleg problematike Romov še o nasilju v družini in izbrisanih v letu 2004, problematiki podzakonskih aktov 2002, najemnikih v denacionaliziranih stanovanjih istega leta, obravnavanju zaprtih oseb leta 1999, oseb z duševnimi motnjami istega leta ter o uresničevanju pravic svojcev padlih za Slovenijo v letu 1991, poročilo je bilo pripravljeno leta 1998. Hočem povedati, da je varuh s posebnimi poročili posebej opozarjal na tiste teme, ki so bodisi sledile vlogam posameznikov ali pa jih je vsakokratni varuh zaznaval kot posebej pereče probleme. V poročilu je tako predstavljeno širše stanje človekovih pravic v Sloveniji. Pozornost je namenjena tudi pogledu mednarodnih povezav in forumov za človekove pravice na stanje človekovih pravic v Sloveniji. In tu kaže posebej poudariti, da je bilo poročilo napisano pred sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice glede izbrisanih, da pa se ugotovitve varuha človekovih pravic, ki je med prvimi opozoril na problem izbrisanih, skladajo z ugotovitvami v sodbi. Navedenih je še približno 15 različnih tem, ki so obravnavane v poročilu. O njih je bilo deloma že govora, deloma še bo, zato dovolite, da ob tem splošnem pregledu opozorim na dve signifikantni stvari iz poročila varuha človekovih pravic. Varuhinja posebej pozdravlja sprejetje Deklaracije Republike Slovenije o položaju narodnih skupnosti pripadnikov narodov nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji, na podlagi katere je bila ustanovljena tudi po zavezi iz te deklaracije neka skupina, ki se ji reče Svet Vlade za vprašanja narodnih skupnosti pripadnikov nekdanje SFRJ. Ampak kaj se je zgodilo? Vlada je ta organ ukinila, in to je verjetno prispevek te vlade k doslednemu uresničevanju dobrih rešitev, ki jih je Državni zbor sprejel. Morebiti bi kazalo opozoriti še na nekaj. Dolgo časa je trajalo, da smo uredili v zakonu problem hišniških stanovanj. Državni zbor je leta 2011 sicer sprejel spremembo 179. člena, dodal 179.a člen v stanovanjski zakon, ampak ta vlada je predlagala zakon za uravnoteženje javnih financ, iz katerega je ta člen izčrtan. Torej opozarjam posebej na to, da so nekatere zakonske rešitve, ki so pomenile boljše rešitve, večje upoštevanje, doslednejše upoštevanje človekovih pravic, da je v tem sklicu Državni zbor napravil korak nazaj. Ob tem bi v zvezi s poročilom še dodala, da je ob koncu poročila preglednica, v kateri so prispele vloge, ki so osnova za poročilo varuha človekovih pravic, da so te vloge razporejene v pet kategorij: od utemeljenih zadev, delno utemeljenih, neutemeljenih, ni pogojev za obravnavanje in nepristojnost varuha. Med rešenimi zadevami je kar 47,2 % takih, za katere je varuh ugotovil, da ni pogojev za obravnavo zadev. To poudarjam posebej zato, ker je torej že v uradu varuha človekovih pravic bila opravljena selekcija med prispelimi vlogami in je tako priporočila in vse, kar je v poročilu zapisano, je treba jemati kot tisti del vlog, ki jih varuh po svojih zakonskih pristojnosti mora obravnavati. Vlada je sicer zapisala v odzivnem poročilu, da se zaveda pomembnosti človekovega dostojanstva, svobode, demokracije, enakosti, pravne države in spoštovanja človekovih pravic, ki so temeljne vrednote vsakega posameznika, zato si bo vlada še nadalje prizadevala ohranjati visoko raven njihovega spoštovanja in uresničevanja. To je pomembno predvsem v času svetovne gospodarske in finančne krize, ko se vedno več ljudi sooča s težkimi življenjskimi razmerami. To načelno stališče, ki sem ga dobesedno navedla iz odzivnega poročila, bo seveda mogoče preverjati ob tem, ali bo vlada končno ustanovila svet, o katerem sem govorila, ali bo storila kaj za to, da se bo začela uresničevati nacionalna inštitucija za varstvo človekovih pravic, ali bo upoštevala pri vlaganju zakonodaje resolucijo o normativni dejavnosti. In tu trkam na vest poslank in poslancev, ki imamo možnost, da vlado nenehno opozarjamo na to, da je nesprejemljivo visoko število zakonov po nujnem postopku, zakonov po skrajšanem postopku, nevključevanje strokovne in zainteresirane javnosti v pripravo predlogov, eklatantno kršenje resolucije o normativni dejavnosti. Morali bi, ne glede na to, ali smo iz opozicije ali koalicije, zahtevati od vlade, da se drži rednih postopkov, da je čim več zakonskih predlogov obravnavanih na rednih sejah in da se upre, kadar naj se zakoni, sprejeti po rednem postopku, obravnavajo na izredni seji brez predhodne ustrezne morebiti javne predstavitve mnenj ali drugih upoštevanj zainteresirane in strokovne javnosti. Posebej bi opozorila na to, da varuhinja že vrsto let opozarja na položaj tistih oseb, ki so brez zdravstvenega zavarovanja. To je toliko bolj zaskrbljujoče, ker zaradi naglice, s katero sprejemamo zakonodajo, ne prepoznamo problemov, v katere pehamo najbolj ranljive skupine ljudi. Po zadnjih navedbah bo najmanj 4 tisoč 800 ljudi ostalo brez dodatnega zdravstvenega zavarovanja in po vsej verjetnosti tudi brez ustrezne zdravstvene zaščite, nudena jim bo samo tista najosnovnejša, ki govori o ohranjanju življenja. Vse to so temeljni razlogi, da v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne moremo pristati na selekcijo med priporočili, ki jo je izvedla koalicija in je izmed 106 priporočil iz varuhovega poročila odbrala samo 73 takšnih, za katere meni, da so sprejemljiva, pa še pri tistih priporočilih je opravila kakšno redukcijo ali ublažila zahteve, tako da vladi ne bo treba odgovarjati, ker je zamenjala recimo to, da Državni zbor poziva Vlado, je spremenila, da predlaga ali da priporoča. V poslanski skupini nimamo strokovno dovolj široke podpore, da bi lahko naredili natančno analizo vseh priporočil, vseeno pa za obdobje od leta 2066 do leta 2011 lahko ugotovimo, da se pet priporočil ponavlja iz leta v leto. Torej so padle vse vlade do zdaj, ki niso znale rešiti teh problemov. Pri varovanju ustavnih pravic bi bilo treba, kot pravi varuh, sprejeti ukrepe za učinkovitejše preprečevanje in sankcioniranje sovražnega govora ter javnega spodbujanja nasilja in nestrpnosti. Če tudi imamo različne poglede na sovražni govor. Pri pravosodju sta dve takšni priporočili, ki se ponavljata, to je zmanjšanje in odprava sodnih zaostankov in discipliniranje sodnih izvedencev v primeru nepravočasno opravljenega dela. Pri delovnih razmerjih okrepitev dela inšpekcijskih služb za učinkovitejše preprečevanje in sankcioniranja kršitev delovnopravne zakonodaje. Pri varstvu otrokovih pravic pa naj vlada čim prej pripravi zakonsko podlago za vzpostavitev zagovorništva otrok. Padli Družinski zakonik tudi ni odpravil prepovedi fizičnega in vsakršnega nespoštljivega ravnanja z otroki, ker je bil Družinski zakonik zavrnjen. Če primerjamo poročilo in priporočila iz leta 2010 in tega iz 2011, je bilo v letu 2010 112 priporočil, v letu 2011 sem že povedala, 106. Med temi malo več kot stotimi priporočili je 33 takšnih, ki se ponovijo. Ena tretjina priporočil se torej vleče iz leta v leto. Kaj bomo storili, če nismo niti priporočil pripravljeni podpreti? Zdaj mi dovolite, da se zaustavim ob tistih priporočilih, ki jih je koalicija popravljala, pa so ti popravki nedopustni. Priporočilo, ki se nanaša na Zakon o radioteleviziji je koalicija tako popravila, da zahteva, da se programski svet RTV Slovenija loti sprejetja etičnega in poklicnega kodeksa, to je menila tudi varuhinja, in v njem naj jasno opredeli pravice in ravnanja programskih ustvarjalcev, koalicija je pa dodala, da morajo biti v kodeksu opredeljene tudi dolžnosti novinarjev in programskih ustvarjalcev. Zelo zanimiva so priporočila, ki zadevajo diskriminacijo. Mogoče bi bilo treba povedati, da smo dobili iz Evrope znova priporočilo, naj kaj vendarle storimo v zvezi s samostojno neodvisno inštitucijo zagovornika načela enake obravnave. Ampak koalicija je izčrtala ravno ta del priporočila. Za ta namen je treba vzpostaviti neodvisnega zagovornika, ki bo imel pooblastila za preiskave primerov kršitev prepovedi diskriminacije in sankcioniranje kršitev tako v javnem kot zasebnem sektorju. Posebej poudarjam, da je to za Socialne demokrate nedopustno, posebej zaradi tega, ker lahko varuh človekovih pravic sega samo na raven razmerja posameznika do države in državnih institucij, takšna neodvisna institucija pa bi lahko vstopala tudi v razmerje posameznika do zasebnih gospodarskih subjektov, denimo. In tako bi lahko gledala po priporočilih, kaj vse je bilo spremenjenega, rada bi se pa dotaknila samo tistega priporočila, ki je bilo tudi že omenjeno, koaliciji se je zdelo potrebno zapisati priporočilo, da Državni zbor Republiki Sloveniji priporoča Ministrstvu za pravosodje in javno upravo, da v sodelovanju s sodno vejo oblasti v okviru svojih pristojnosti pripravi ukrepe, s katerimi bo povečalo zaupanje državljank in državljanov v pravno državo in zagotovili pogoji za učinkovito pravno državo. In s tem bom končala. Povečanje zaupanja v pravno državo se bo povečalo, ko bodo nosilci odgovornih funkcij – zlasti izvršne veje oblasti kazali dolžno spoštovanje do različnih vej pravosodja, do različnih izrekov, ki jih nadzorstvene funkcije izrekajo, ko bodo razumeli, da za vsakim predlogom za obravnavo ni politične zarote, ampak da po ustavi smo vsi enaki. Ko bodo nekateri to razumeli in sprejeli, bo storjenega največ, saj prvi korak za vračanje zaupanja v pravno državo. In varuhinji, ki je imela prav to pred očmi pri svojem delu, se za opravljeno delo v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov zahvaljujem, Uradu Varuha človekovih pravic pa želim dobro delo tudi v prihodnje.
Hvala lepa. Gospod Branko Kurnjek bo predstavil stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala. Gospod predsedujoči, gospa varuhinja, ki je trenutno ni med nami, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani vsi ostali prisotni! Najprej bi čisto na začetku želel izraziti zaskrbljenost kot človeka, državljana in pa poslanca nad epilogom, ki smo ga slišali od gospe varuhinje. Želim ji čim hitrejše okrevanje in mislim, da bi se nad takšnimi stvarmi, ki se v naši državi očitno dogajajo, morali vsi zamisliti. Visok standard varovanja človekovih pravic je izraz razvitosti demokratične družbe, med katere lahko na srečo štejemo tudi Slovenijo. Ni nam treba iti daleč, da lahko vidimo, kako eklatantno so kršene osnovne človekove pravice. V času, v katerem živimo in ki ga sedaj že pravzaprav zelo dolgo trajajoče in poglabljajoče se gospodarske krize zaznamujejo razno razne stiske ljudi, je varovanje človekovih pravic še toliko pomembnejše. V takšnem gospodarskem in posledično tudi političnem vzdušju se lahko namreč kaj hitro zgodi, da se pod krinko reševanja krize na človekove pravice – tudi tiste najbolj osnovne – kaj hitro lahko pozabi. Ravno zato je v teh časih beseda varuha človekovih pravic zelo pomembna in ugotovitve, ki jih v svojem poročilu navaja, so vredne vsakršne pozornosti, sploh nas poslank in poslancev. Poročilo varuha je že bilo posredovano vsem tistim državnim organom, na katerih delo se posamezne ugotovitve nanašajo. V dosedanjih obravnavah poročila smo bili seznanjeni, da se nekatera priporočila že izvajajo, medtem ko so nekatera pravzaprav v celoti lahko tudi že realizirana. To pomeni, da so posamezne institucije, organi, službe v državni upravi na poročilo in priporočila varuha že reagirali. Takšno ravnanje je seveda edino pravilno, zato tukaj gre še posebna pohvala tistim, ki so vložili svoj trud in voljo, da so določene stvari v svojem delovanju spremenili oziroma izboljšali. Z vidika Državljanske liste je zavzemanje za uveljavljenje občih človeških in družbenih vrednot bistvo. To je tudi eno temeljnih načel, na podlagi katerih smo bili osnovani in na podlagi katerih delujemo oziroma se trudimo delovati. Zagovarjamo pravico slehernega posameznika do svobodnega razvoja in ravnanja, in ta svoboda je lahko omejena le s pravico drugih. Prav tako zagovarjamo spoštovanje drugačnosti, svobodo govora, spoštovanje drugačnih svetovnih in verskih nazorov in na splošno spoštovanje do vseh drugačnih od nas samih. Med vrednote, ki jih v Državljanski listi visoko cenimo, šteje tudi strpnost, strpnost v dialogu, strpnost v ravnanjih, in to vrednoto pojmujemo kot najbolj civilizirano in demokratično obliko komuniciranja z drugimi, tudi drugače mislečimi. Cenimo odgovornost, pri čemer izpostavljam odgovornost vseh, ki odločajo, kajti tisti morajo prevzeti odgovornost za svoje odločitve. Še posebej je ta odgovornost pomembna na relaciji država oziroma organi oblasti–posameznik. Omenjenih in seveda tudi drugih vrednot se na različnih področjih in na ustrezne načine dotikajo tako priporočila iz poročila kakor tudi priporočila, ki naj bi jih danes sprejeli oziroma potrdili v Državnem zboru. Vitalnega pomena pa je, kako bodo ta priporočila v prihodnosti realizirali posamezni državni organi oziroma pristojne institucije. Na njih je, da bodo pri realizaciji našli pravilno ravnovesje med predlaganim, zakonitim in seveda mogočim. Iz teh kratkih opisanih razlogov v Državljanski listi poročilo priporočila podpiramo. Hkrati pa upam, da bo čez nekaj let poročilo varuha človekovih pravic zajemalo le en list, na katerem bo pisalo, da je vse v redu in da priporočila niso potrebna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janez Ribič v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovani poslanke in poslanci, vsi prisotni lepo pozdravljeni! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke želimo v uvodu k stališču izreči zahvalo dosedanji varuhinji za predano aktivno delo na položaju varuhinje. Prav tako je značilno za vaše delo, spoštovana varuhinja, da ste s svojimi priporočili spodbudili marsikatero pozitivno spremembo v naši zakonodaji in delovanju družbe. Poročilo o delu in priporočila, ki temeljijo na ugotovitvah varuha v letu 2011, so zelo dobro pripravljena in sistematsko obravnavajo vsa področja. Vsa obravnavana področja in priporočila so pomembna, saj vsako področje po svoje vpliva na kakovost življenja v naši državi in na pravice državljanov in državljank in vseh prebivalcev v Sloveniji. Pozitivna je ugotovitev, da so bili že izvedeni nekateri ukrepi in spremembe v času od poročila do današnje obravnave, zato jih v priporočilih ni smiselno ponavljati. Zato bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli predlog priporočil, ki smo jih iz priporočil varuha povzeli in oblikovali poslanci v okviru štirih koalicijskih strank. V tem predlogu priporočil so vsebovane določbe oziroma priporočila, ki še čakajo na izpolnitev in je nujno nanje opozoriti tudi v Državnem zboru. Vsa priporočila in opozorila so pomembna, gre zgolj za dejstvo, da je poročilo obravnavano za dve leti nazaj. Pri tem se zavedamo, da tudi zaradi krize mnoga od priporočil ne bo mogoče izvesti v kratkem času, čeprav se ponavljajo iz leta v leto. Zato pa v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke tudi ob obravnavi tega poročila pozivamo vse pristojne organe, da nemudoma upoštevajo vsaj tista priporočila, ki jih je mogoče kljub krizi takoj upoštevati. Eno takih je gotovo priporočilo, da se pri sprejemanju zakonov in podzakonskih predpisov dosledno spoštujejo zahteve resolucije o nomotehnični dejavnosti glede sodelovanja javnosti pri sprejemanju predpisov. Enako velja za priporočilo pod številko 57 v predlogu štirih koalicijskih strank glede uskladitve postopkov plačevanja zdravstvenih storitev med Zavodom za zdravstveno varstvo in Zavodom za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Tudi priporočila v poglavju 10, ki se nanašajo na zdravstveno varstvo in zavarovanje, je po našem mnenju mogoče upoštevati kljub trenutni krizi oziroma prav zaradi krize v zdravstvu. V trenutni krizi je vsekakor pomembno upoštevati tudi priporočila v poglavjih Socialne zadeve in Brezposelnost. Nekatera priporočila je mogoče upoštevati ob sprejemanju sprememb in dopolnitev delovnopravne zakonodaje, ki je na dnevnem redu naše naslednje seje. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke upamo, da se bodo nekatere iz leta v leto ponavljajoče se zadeve v poročilih varuha lahko uredile v zakonodaji, ki je že pripravljena na področju delovanja policije in pravosodja ter na področju okolja. V poslanski skupini bomo iz navedenih razlogov podprli poročilo varuha in priporočila, ki so predlagana s strani štirih poslanskih skupin. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni vsi prisotni, posebej v naši sredini pozdravljam gospo varuhinjo Čebašek Travnikovo s sodelavci in seveda vse poslanke in poslance, ki so tukaj prisotni. Najprej bi se tudi v imenu Poslanske skupine DeSUS zahvalila za vaše požrtvovalno in uspešno delo, spoštovana gospa Čebašek Travnikova, ki ste ga v preteklih šestih letih namenili za varovanje človekovih pravic v naši državi. Iskreno sem zaskrbljena nad vašimi besedami, ki ste jih izrekli v epilogu vašega govora in obsojam nestrpnost v naši družbi in nestrpnost do ljudi, ki odgovorno in uspešno opravljajo svoje naloge. Želim vam, da bi čim prej okrevali, dobrega zdravja in hvala še enkrat za vse, kar ste storili za Slovence v tem vašem mandatu. Da se osredotočim na stališče Poslanske skupine DeSUS glede 17. rednega poročila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2011 in bi povedala naslednje. Mnogokrat smo slišali, da sta pojma človekove pravice in demokracija sinonima. Družba z dobro opredeljenim sistemom človekovih pravic in svoboščin in družba, ki razpolaga z učinkovitim sistemom njihovega varovanja, ima prav gotovo visoko razvito demokracijo. O stopnji spoštovanja človekovih pravic v Republiki Sloveniji lahko sklepamo na podlagi letnega poročila varuha človekovih pravic oziroma varuhinje človekovih pravic. Ker ne gre zgolj za poročilo o delu, ima letno poročilo varuha torej širši pomen. Poročilo jasno opredeljuje pomanjkljivosti in nepravilnosti socialnega, pravnega in političnega sistema družbe, ki so bile ugotovljene skozi obravnavno različnih pobud. Če bi se politika zavzela za resno in temeljito proučitev poročila, bi lahko izboljšala delovanje pravne države, okrepila demokracijo, zaščitila ogrožene skupine in oblikovala boljše rešitve, ki bi stremele k višji kakovosti življenja državljank in državljanov. Pri analizi večletnih poročil lahko ugotovimo, da je kar nekaj problemov takšnih, na katere varuh vsako leto znova opozarja. Gre za potrebo po ureditvi zakonodaje na področju duševnega zdravja, romsko problematiko, dolgotrajnost sodnih in upravnih postopkov, stanovanjsko problematiko. Slednja še vedno ni ustrezno opredeljena, ni učinkovitih rešitev niti spodbud za mlade, za upokojence in socialno šibke posameznike. Varuh v zadnjih letih še posebej izpostavlja dejstvo, da sta učinkovita pravna pomoč in socialna pravičnost postali nedosegljivi za čedalje več ljudi, da otroci, ki potrebujejo pedosocialno pomoč, ostajajo brez ustreznega zdravljenja in da je čedalje več psihičnega nasilja na delovnem mestu. Preprečevanje tega in kaznovanje kršiteljev pa nista ustrezno urejeni. V Poslanski skupini DeSUS nas skrbi bolj ali manj prikrito nasilje nad starejšimi, katerega je v zadnjem času zaradi finančne krize in načina življenja vedno več. Zaskrbljujoča je tudi naraščajoča revščina starejšega prebivalstva, njihova materialna stiska in posledično socialna izključenost. Nasilje nad starejšimi se dogaja pretežno za domačimi zidovi in ima mnogo oblik. Varuh je tako obravnaval primere, ko so bili starejši deležni groženj in izsiljevanja, zanemarjanja, poniževanja in vdiranja v njihovo zasebnost. Skrbi tudi nasilje, ko svojci preprečujejo starostniku stike z drugimi sorodniki, s prijatelji. Nasilje nad starejšimi je težko ugotoviti, naj gre za ekonomsko, psihično ali fizično nasilje, saj ga starejši skrivajo in ga ne želijo javno priznati, kaj šele prijaviti. Nasilje pa se dogaja tudi v institucionalnem okolju. Gre za področje nasilja nad starejšimi, ki je najmanj raziskano, saj je težko priti do konkretnih podatkov. V institucijah prihaja do zlorab tam, kjer je osebje neustrezno ali pomanjkljivo usposobljeno, ker se pojavlja prevelika delovna obremenitev, pomanjkanje osebja in poklicna izgorelost. Posebej pereča je tudi problematika starejših, ki niso več sposobni skrbeti sami zase, njihovi sorodniki pa se iz različnih razlogov ne morejo dogovoriti, kdo bi prevzel skrbniške naloge. Upoštevati velja tudi željo starejših, ki je pravzaprav njihova pravica, da samostojno odločajo o sebi, in to tudi takrat, kadar potrebujejo določen obseg podpore in oskrbe. V poslanski skupini DeSUS pozdravljamo izboljšanje bivalne kakovosti v novejših domovih za starejše pa tudi vse sanacije in prenove starejših domov, s katerimi se izboljšujejo tehnični pogoji in prostorske razmere. Eno in dvoposteljne sobe z lastnimi sanitarijami omogočajo več zasebnosti in večje spoštovanje kakovostnejšemu bivanju. A h kakovosti življenja v domu nedvomno prispeva tudi osebje, ki nudi stanovalcem oskrbo in nego. Opozoriti želim še na dejstvo, da imajo starejši veliko znanja, spoznanj in izkušenj, ki bi jih družba lahko oziroma morala izkoristiti. Prenašanje znanj na mlajše generacije je proces, ki ponuja odličen priložnosti medgeneracijskega sodelovanja. Poslanska skupina DeSUS meni, da opozorila varuhinje izražajo realno stanje na področju kršenja človekovih pravic in svoboščin. Iz tega razloga bomo tudi priporočila, ki jih je pripravila komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, podprli. A dokler se bo politika ukvarjala zgolj sama s seboj in zanemarjala področja, kot so nasilje nad starejšimi in pedopsihiatrično zdravljenje otrok, bodo človekove pravice na tem področju ogrožene in demokracija v naši državi na nezavidljivo nizki ravni. Hvala lepa za poslušanje.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa varuhinja s sodelavci, spoštovani predstavniki vlade, drage kolegice in kolegi! Človekove pravice so zelo široko področje in zdi se mi prav, da imamo vsaj enkrat na leto možnost, da v parlamentu izmenjamo mnenja poslancev o poročilu varuhinje človekovih pravic in naredimo neke vrste družbeno analizo. V Novi Sloveniji institut varuha človekovih pravic razumemo kot zaščitnika pravic vsakega posameznika in ga sprejemamo z vso skrbnostjo. Na ta način pomagamo izboljševati sistem, saj varuhinja v svojem poročilu poskuša z opozarjanjem na slabosti v družbi in državi doseči ravno to: izboljšati sistem. Poslanci smo dolžni spremljati, kako živijo in se počutijo državljani in državljanke, in pri tem imamo dolžnost, da opozarjamo vlado, da prisluhne poročilu, da stvari izboljša in nepravilnosti odpravi. Država namreč s svojo močjo težko zaznava probleme ali pa jih zazna šele po opozorilih različnih organizacij. Nekateri problemi, ki se odražajo tudi v priporočilih institucijam in funkcionarjem na vseh ravneh države, se ponavljajo iz leta v leto. Število pobud znotraj posameznih področij se sicer spreminja, a načeloma se varuhinja srečuje z zelo podobnimi problemi. Sama pa bi se v tem stališču omejila na dva, tri področja. Najobsežnejše poglavje poročila je namenjeno pravosodju. Varuhinja sicer navaja, da se je v letu 2011 že drugo leto zmanjšalo število obravnavanih zadev, pa vendar so v uradu obravnavali 473 zadev. Še vedno, kot že vrsto let, so veliki problemi sodni zaostanki. Ljudje so razočarani nad dolgotrajnostjo sodnih postopkov in tudi postopkov za dodelitev brezplačne pravne pomoči. Se nam pa zdi pomenljivo, da poročilo ugotavlja, da so v več primerih za te zamude odgovorni sami pobudniki in nasprotne stranke. Pohvalno je, da se postopki na prvi in drugi stopnji krajšajo, na drugi strani pa je zaskrbljujoče, da se še vedno z zamudo odloča o izrednih pravnih sredstvih na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. V Novi Sloveniji poudarjamo, da nerazumno dolgi sodni postopki povzročajo in povečujejo osebno stisko posameznikov ter kršijo ustavno pravico do sojenja v razumnem roku. V tem smislu spodbujamo vlado, da hitro in učinkovito ukrepa. Velika skrb je izražena tudi na področju diskriminacije, ki ima svoj obraz v revščini, brezdomstvu ter v vseh tistih problemih, ki izvirajo iz tega. Socialna politika države se kaže tudi v njenem odnosu do starejših, invalidov, bolnih, žensk z majhnimi otroki, Romov in podobno. Med največjimi problemi je še vedno stanovanjski problem. Težko je priti do stanovanj zaradi zelo visokih cen in vse nižjih dohodkov. Družine in posamezniki zaradi različnih okoliščin izpadejo iz cenzusa države pomoči. Pogosto so zelo revni, vendar njihov položaj ni izmerljiv, neposredne posledice revščine so lakota, brezdomstvo in pomanjkanje osnovnih dobrin, kar vodi v socialno izključenost, večjo obolevnost in večjo umrljivost. Prva žrtev revščine so otroci, ki jih ne oropa le igrač, počitnic, oblek, ampak tudi zdravega načina življenja v varnem zavetju družine. Finančna stiska v družinah pogosto vodi tudi v porast nasilja in zlorabo alkohola. Napačno pa bi bilo, da bi ustvarili samo črno sliko. Ne bi bilo prav, da bi s temi podatki manipulirali in vzbujali napačno predstavo, da bi se zjutraj zbudili ob pozdravu Dobro jutro, revščina, kot se je pred časom to že zgodilo. Država bi morala širše poseči v vse pore družbe, s tem pa bi spodbujala mrežo sodelovanja vseh državnih institucij in nevladnih organizacij, ki na tem področju lahko karkoli postorijo, ker je državno upravljanje prevečkrat neprožno in birokratsko. Na vsak način menim, da je potrebna večja angažiranost vseh vladnih institucij, ustvariti je treba boljše vzdušje solidarnosti in medsebojne soodvisnosti, pri čemer pa je treba imeti tudi ustrezen odnos do tako imenovanih stranpoti, menedžerskih odkupov in drugih spornih problemov, ki se pojavljajo na tem področju. Kot tretje in zelo pomembno področje poročila varuhinje v Novi Sloveniji izpostavljamo področje etike javne besede. Sovražni govor, pozivanje k nestrpnosti in nasilju je žal v porastu. To se kaže tudi v številkah. Poročilo navaja, da se je v letu 2011 število prejetih pobud na tem področju precej povečalo, skoraj podvojilo v primerjavi z letom poprej. Pohvalno se mi zdi, da varuhinja načeloma obsoja vse oblike javno izraženega sovraštva in nestrpnosti, ki so upiranje zoper posameznike ali posamezne skupine zaradi njihovih osebnih okoliščin. Smo pa v Novi Sloveniji vendarle razočarani v nekaterih konkretnejših odzivih varuhinje, ki so jasno pokazali na dvojna merila kvalifikacije primerov sovražnega govora glede na to, kdo je njihov avtor. V sodobni demokratični državi je nesprejemljivo omogočati določeni družbeni skupini, da izziva, žali in spodbuja k nestrpnosti, medtem ko so nekatere druge skupine opozorjene že ob najmanjših izrazih lastnih stališč, ki se drugih sploh ne dotikajo. Od varuha človekovih pravic se pričakuje, da bo zasledoval najvišje standarde varovanja človekovih pravic in bo tankočutno zaščitil prav vse družbene skupine. Tukaj imamo v mislih predvsem vedno pogostejše napade na kristjane v Sloveniji. Naj izpostavim nekatere primere. Tako imenovani osrednji slovenski časnik obtoži kardinala Rodeta in ga obravnava mimo vseh novinarskih standardov ter se mu ob razpletu zgodbe niti ne upraviči. Isti časnik o zažigu križa v Strunjanu neprimerno poroča. Prav tako v Novi Sloveniji opozarjamo, da se nekatere strokovne ljudi in ugledne ljudi diskreditira zaradi njihovega verskega prepričanja. Gre za diskreditacijo na podlagi vere, kar bi varuhinja morala po našem mnenju obsoditi, pa smo žal na to samo čakali. V splošnem podpiramo delo varuhinje in apeliramo tudi na bodočega varuha oziroma varuhinjo, da naj postavi varstvo pravic vseh družbenih skupin enakovredno kot prvo prioriteto svojega dela.
Hvala lepa. Dr. László Göncz v imenu Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana varuhinja, sodelavci, gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Naj že uvodoma poudarim naše stališče, da je poročilo varuhinje za človekove pravice vsebinsko primerna materija, ki celovito in transparentno prezentira tako zahtevno vsebino. Ob tej priliki se tudi sam v imenu narodne skupnosti zahvaljujem gospe varuhinji za njeno visoko strokovno in zmeraj s tehtnim premislekom opravljeno delo v preteklih šestih letih. V svojem izvajanju se bom vsebinsko lotil zgolj tistega dela poročila, ki se nanaša na avtohtone ali pa predvsem na avtohtone narodne skupnosti. Kot prvo bi poudaril nadaljnji premik v pozitivno smer na področju sodelovanja instituta varuha človekovih pravic z narodnimi skupnostmi oziroma njunimi organizacijami. Na marsikatero vprašanje smo poskušali skupaj iskati odgovore in rešitve, kar je sicer iz obravnavanega poročila morda manj razvidno, vendar pa je prav v letu 2011 postalo sodelovanje še bolj intenzivno, vključno s sodelovanjem instituta varuha človekovih pravic na sejah Komisije za narodni skupnosti Državnega zbora. Če se suhoparno lotimo analize stanja, lahko iz vsebine letnega poročila varuha človekovih pravic za leto 2011 zgolj ugotovimo nekakšno idealno stanje na področju avtohtonih narodnih skupnosti. Poročilo namreč navaja, da v obravnavanem obdobju niso na njihovem sedežu prejeli pobud, ki bi izrecno opozarjale na kršitev kakšne od posebnih pravic, ki so zajamčene obema samoupravnima narodnima skupnostima in njihovim pripadnikom, ki bi lahko bile podlaga za posredovanje varuha v skladu z zakonom. Vendar je dejanska situacija veliko bolj kompleksna in problematična, kot to priznava in poudarja tudi gospa varuhinja v poročilu. Do kršenja pravic žal prihaja tudi v primeru narodnih skupnosti, vendar marsikdaj že zaradi predvidenih sistemskih težav se ljudje in ustanove s tovrstnimi težavami malokrat obračajo na ustanovo varuha človekovih pravic. Venomer se pa postavlja tudi vprašanje, kdaj in v katerih primerih začne varuh postopek na lastno pobudo v primerih, ki so povezani z omenjenimi skupnostmi oziroma njunimi pripadniki. Zgolj za primer navajam, da je leta 2011 precej pozornosti bilo namenjeno sprejetju Zakona o osebni izkaznici, v okviru katerega je bil po mnenju avtohtone narodne skupnosti kršen 14. člen Ustave Republike Slovenije tudi ali predvsem z vidika posameznika, vendar se s tovrstnimi vprašanji ni obrnilo na institut varuhinje, niti je njena ustanova spoznala to zadevo kot potencialno vsebino svojega ukrepanja. Če iz konteksta tovrstnih globoko sistemskih problemov analiziramo poročilo varuha človekovih pravic, lahko izpostavimo tisti del besedila, ko varuhinja navaja vsaj del razloga nekoliko pomanjkljivega ukrepanja. Takole piše: "Menimo, da je Slovenija položaj obeh narodnih skupnosti dobro uredila na normativni in ustanovni ravni, kar pa ne pomeni, da se v praksi ne dogajajo kršitve, ki pa do varuha iz različnih razlogov ne pridejo, varuh pa nima kadrovskih in materialnih možnosti, da bi na tem področju deloval bolj proaktivno, tako kot to delajo nekatere specializirane institucije za varovanje človekovih pravic." V narodni skupnosti skoraj da dnevno ugotavljamo nedosledno izvajanje zakonodaje, kar je nedvomno kršitev pravic tudi slehernega pripadnika avtohtone narodne skupnosti, zato bomo morali poiskati sistemski način komuniciranja pri reševanju tovrstnih težav, v okviru katerega mora bolj izraženo mesto dobiti tudi institut varuha človekovih pravic. Zgolj formalna obveznost enega od pomočnikov po naši oceni ni dovolj. Naj končam s tem, da je zelo pomembno s strani ustanove varuha človekovih pravic opozarjati tudi v primerih, ko prihaja do sovražnega govora ali do drugačnega nasilja zoper narodno skupnost ali njene posameznike, kar je pa spoštovana gospa varuhinja v preteklosti tudi nekajkrat počela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Tamara Vonta v imenu poslanske skupine Pozitivna Slovenija, prosim.
Hvala lepa. V stališču stranke Pozitivna Slovenija bi se želela osredotočiti na samo esenco človekovih pravic, ki se je v našem političnem prostoru morala umakniti tudi medsebojnim obračunavanjem in obtoževanjem. Zame, za nas so institut, ki ga moramo spoštovati, ni idealen koncept, je pa edini, ki ga imamo na voljo. Enako velja za varuha oziroma varuhinjo, ki seveda ni sama sebi namen. Zaman je vsako leto rohnenje izza te govornice o posameznih primerih, o sodnih procesih, jamah, sovražnem govoru, če ne sledimo priporočilom varuha, če se trudimo na vse mogoče načine, da bi se temu izognili, da bi na kritičnih področjih, razen tega, da o tem govorimo, tudi kaj storili – tisti, ki morajo, tisti, ki moramo. Zelo težko poslušam posamezna izvajanja, ker čutim popolno pomanjkanje samorefleksije. Zakaj govoriti o kršenju resolucije o normativni dejavnosti, ki da se ne sme zgoditi, ko pa imamo v manj ko letu dni 327 kršitev iz tega naslova. To je mlatenje prazne slame. Brez zamere. Predlog novega policijskega zakona, ki uvaja nove kršitve človekovih pravic, ZUJF, ki uvaja nove neenakosti znotraj skupin prebivalstva. Vse hujši problem je revščina. V imenu krize se človekove pravice postavljajo na stranski tir. Še več. V imenu krize se še bolj teptajo, kot so se kdajkoli prej, in to v trenutku, ko bi jih morali najbolj varovati. Napačno je namreč, če mislimo, da človekove pravice niso politično blago. Če ne drugače, vsaj takrat, ko pridejo v Državni zbor, ko pride v Državni zbor poročilo o njihovem kršenju oziroma nespoštovanju. Koncept človekovih pravic naj bi bil univerzalen, globalen. Vemo, da to ni. V vsaki družbi ima drugačen obraz, še več, za nekatere obraze je bolj veljavne, kot za druge, kar je globalno gledano že v osnovi kršitev. Gre torej za selektivno uveljavitev na globalni ravni, da ne govorimo še na ravni naše države. Poročilo varuha človekovih pravic je zato zelo pomembno in zgovorno ogledalo odnosov in dogajanja v družbi. Priporočila velja jemati skrajno resno in narediti vse, da kršitev ne bo oziroma da bodo odpravljene. Nedopustno pa je, da ravnamo po principu, če bi se izkazalo, da bi slučajno obstajala možnost, da dežuje, se zna zgoditi, da bi utegnili bili odpreti dežnik. Takih priporočil ne rabimo. Zato se vedno iste teme vedno znova pojavljajo v poročilih. Opozarja se na iste kršitve, nad istimi skupinami ljudi, kriza pa oblikuje nove kršitve nad istimi skupinami ljudi, po drugi strani pa ustvarja tudi nove skupine ljudi. Kriza je prinesla revščino, na katero je varuhinja opozarjala že vrsto let. In res nismo pripravljeni nanjo. In tudi zato je Pozitivna Slovenija skupaj s Socialnimi demokrati vložila amandma s priporočili, ki jih je navedla v svojem poročilu varuhinja, ker se mi zdi, da to zahteva osnovno spoštovanje do njenega dela in dela celega urada, ker ima veliko boljši pregled nad dogajanjem v družbi, kot ga imamo mi, izolirani v tejle dvorani, oprostite. Varuhinji in sodelavcem urada bi se ob tej priložnosti zahvalila za delo, za trud, verjetno ste naredili tudi kakšno napako, kdo je ne, ampak v osnovi se vam zahvaljujem in ocenjujem, da ste svoje delo opravljali več kot dobro. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in nadaljujemo s splošno razpravo poslank in poslancev. Prvi trije razpravljavci so gospod Dragan Bosnić, mag. Dejan Židan in mag. Jana Jenko. Izvolite, gospod Bosnić.
Hvala za besedo. Jaz bo dodal neke osebne percepcije o delu varuhinje. Seveda to, kar je Tamara povedala, je naše generalno stališče in amandmaje s priporočili podpiram, jasno. Vendar kljub temu, kar gre na delo varuhinje, in sicer doslednost programov, to je neka lastnost, ki jo je treba spoštovati in ceniti. Nastavitve, ki so bile v izhodišču podane, so tudi v tem poročilu zajete kot prioritetne in skrb za najšibkejše je jasno ena od teh prioritet. Sam to poročilo dojemam oziroma pojmujem kot neko ogledalo v tem kontekstu refleksije, ogledalo, ki omogoča refleksijo, vendar pa je s stališča logike ena zadeva, ki je zanimiva. Teh, ki težave povzročajo, je bistveno več, kot teh, ki jih rešujejo. To pomeni, da če je v tem smislu angažirana varuhinja s svojim uradom, so težave, na katere naletijo s strani tistih, ki težave povzročajo, previsoke oziroma so visoke ovire. Zato bi se navezal na predhodnika, mislim, da iz Državljanske liste, ki je govoril, da si želi, da bi se svet razvijal v tem smislu oziroma država, da bi poročilo obsegalo eno stran A4 in bi bilo to vse. Jaz z vsem dolžnim spoštovanjem do urada in do varuhinje bi želel, da bi se naša družba razvijala v tej smeri, da ta urad sploh ne bi bil potreben in da sploh ne bi potrebovali varuha, ker bi spoštovanje človekovih pravic bil nek osnoven standard in varuh oziroma urad ne bi bil potreben. Je pa še vedno prioriteta varuha, da trka na vest, glede na vse vzvode, ki jih premore, vedno na koncu potrka na vest. Tu vidim osnovno težavo, če nima na kaj potrkati. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Židan, potem pa Matej Tonin. Gospa Jenko je odpovedala nastop.
Hvala, predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci, posebej lep pozdrav za gospo varuhinjo človekovih pravic in vaše sodelavce! Kot prvo, zahvala vam, gospa varuhinja. Na področju varovanja okolja ste naredili pionirsko delo. Verjamem pa, da ste izrazito frustrirani, tudi na področju varovanja okolja. Vaše delo namreč spremljam že nekaj časa. V tem mandatu imam čast, da sem predsednik Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano in okolje in ugotavljam naslednje. Tudi na eni od zadnjih sej, kjer smo pregledali uresničevanje sklepov s področja kmetijstva in kasneje na področju okolja, je bilo stanje zaskrbljujoče. Na področju kmetijstva večina stvari, za katere smo se dogovorili, dogovorili tudi roke, vse je bilo realizirano. Na področju okolja nič, kar smo se dogovorili, v bistvu ni bilo realizirano. In tisto, kar je posebej zaskrbljujoče, opazili in določili smo bolj ali manj podobne probleme, kot ste jih opazili in zelo jasno napisali tudi vi, spoštovana varuhinja. Nimamo urejenega varstva voda. Za zrak skrbimo tako, da ne skrbimo. Vodno direktivo uresničujemo samo tako, da kar naprej pošiljamo v Bruselj slaba opravičila in smo blizu tega, da bomo plačevali penale. S tem poročilom, spoštovana varuhinja ste, na področju okolja ugotovili, da v naši državi niso problem ministri. Ugotovili ste, da na področju varovanja okolja imamo uradništvo, ki ne funkcionira, imamo zakonodajo, ki ne funkcionira. In tista dejavnost, ki bi morala biti nekaj zelo pomembnega, nekaj zelo lepega, to je varovati naravo, varovati okolje, da bodo tudi naši potomci živeli v lepi in zdravi Sloveniji, enostavno to uradništvo tega ne počne. Zadeve zaostajajo. Zadeve ne zaostajajo samo za petnajst dni, kolikor ima uradništvo časa, da vsaj nek odgovor napiše. Zadeve zaostajajo za leto, dve ali pa tudi za deset let in se nič ne naredi. Prav pomenljiv je bil vaš intervju v Delu 24. 12., kjer ste ocenili sodelovanje z različnimi ministri oziroma različnimi uradništvi v Sloveniji. Pohvali ste policijo, kdor koli vodi policijo, ste zelo jasno napisali, da z vami dobro sodeluje. Za področje okolja pa ste napisali oziroma odgovorili tako: "Upala sem, da se bodo stvari s prihodom ministra Bogoviča spremenile in se bodo zadeve na področju okolja začele reševati hitreje. Gospod minister je pokazal voljo, a v praktičnem smislu ni sprememb." Tudi moja izkušnja je takšna. Minister izrazito stvari razume, izrazito želi stvari reševati, naletel pa je na podobno težavo kot njegovi predhodniki: torpediranje s strani uradništva. Spoštovane poslanke in poslanci, dajte si ta del poročila dobro prebrati. Kakršna koli bo koalicija čez tri leta, kakršna koli bo koalicija konec tega leta, težave na tem področju bodo identične. To je področje, kjer moramo vsi poslanke in poslanci imeti skupno koalicijo, to je koalicijo devetdesetih ljudi, in upati, da bomo vsaj tako nekaj spremenili. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Tonin, potem Renata Brunskole in Jožef Jerovšek.
Spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Ko govorimo o varovanju človekovih pravic, je najbrž za vse nas najlažje, da se naslonimo na izkušnje, ki jih dobivamo v naših poslanskih pisarnah. Vsaj jaz lahko za sebe rečem, da vsak ponedeljek sprejemam veliko število ljudi in vsi ti sprejemi so tako ali drugače največkrat povezani prav z varovanjem človekovih pravic. In v tem preteklemu letu bi lahko izpostavil dva segmenta pritožb oziroma zaradi česar ljudje hodijo v poslansko pisarno. Eno je področje sodstva in drugo je področje varovanja okolja. Jaz ne bom tu govoril, kaj bi varuhinja lahko rekla in na kaj bi morala opozoriti, konkretno bodo o tem več govorilo moji kolegi, najbrž bo o tem danes še tekla razprava. Ampak ko govorimo o varovanju človekovih pravic, je prav, da podam tudi kakšno takšno stvar, ki mislim, da je tudi naša dolžnost, dolžnost zakonodajalcev, da naredimo vse, da se te zadeve čim prej in čim boljše uredijo. In kot sem rekel, številni prihajajo na pogovor in razgovor zaradi neučinkovitega sodstva, ker postopki tečejo pet, šest in veliko več let. V vsem tem času ljudje izgubljajo svoje premoženje, svoje družine, razpadajo družine in tako naprej. Seveda je v Sloveniji zelo značilno, da o sodstvu ne bi smeli govoriti ničesar in da je to neka sveta krava, ki se je ne smemo dotikati, ampak kljub vsemu sem prepričan, da če so težave, je treba o teh težavah govoriti, ker drugače enostavno pometamo pod preprogo in do rešitev ne pride. Naslednja taka večja skupina je pa povezana z varovanjem okolja. Izhajam iz občine, kjer je problematična sežigalnica na Duplici. Tam so ljudje praktično izkoristili vse pravne možnosti, ki jih imajo. Pritoževali so se na številne inšpekcije, in ta občutek brezupa je tisti, ki ljudi najbolj bremeni in zaradi katerega so ljudje najbolj razočarani. Da vložijo vse, naredijo vse, da bi se to vendarle končalo, pa da jim niti državne inšpekcije ne prisluhnejo in iščejo razloge za nasprotno stran. To sta bili dve stvari, za katere sem čutil dolžnost, da nanje opozorim, več pa tudi v nadaljevanju.
Hvala lepa. Gospa Renata Brunskole, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani predstavniki, spoštovana gospa varuhinja človekovih pravic, predstavniki urada, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Tudi sama bom podprla amandma poslanske skupina Socialnih demokratov in poslanske skupine Pozitivna Slovenija v zvezi z besedilom predloga priporočila, seveda tudi Sedemnajsto redno poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije. Menim, da so urad varuhinje in varuhinja svoje delo opravili vestno, korektno in v smeri varovanja človekovih pravic in svoboščin ter pravne države, vendar nikoli ne more biti tako dobro, da ne bi moglo biti še boljše. Seveda se želim ob tej priložnosti zahvaliti gospe Zdenki Čebašek Travnik, varuhinji človekovih pravic, in vsem njenim sodelavcem za vzorno opravljeno delo, trud in angažma, ki so ga vložili v svoje delo. Naj povem, da sem imela tudi sama priložnost sodelovati z varuhinjo človekovih pravic in uradom varuhinje kot predstavnica lokalne skupnosti, kot županja Metlike, in lahko povem, da je urad varuhinje skupaj z varuhinjo prišel na območje Bele krajine ravno v časih, ko so se dogajala največja odpuščanja zaposlenih v tekstilni industriji. Takrat so imeli Belokranjke in Belokranjci priložnost neposredne predstavitve problemov, še posebej ravno zato, kot sem omenila, ker so se soočali z odpuščanji, z brezposelnostjo in z veliko socialno stisko. Takrat ljudje najbolj potrebujejo pogovor, podporo, pa tudi skupno iskanje rešitev za izhod iz stiske. Dostikrat je sodelovanje lokalne skupnosti in lokalnih inštitucij premalo. Ljudje si želijo nekoga, ki pride, kot pravijo, iz države, da še neposredno na takšen način predstavijo svoje probleme. Ugotavljam, da je v poročilu predstavljen zelo širok nabor področij. Poročilo je pomembno predvsem v toliko, da lahko iz njega poskušamo v prihodnje aktivneje delovati na tistih področjih, pri katerih so zaznane največje pomanjkljivosti oziroma kršenje človekovih pravic in svoboščin. Zelo pomembno je, da se s strani varuha človekovih pravic izvajajo aktivnosti tudi pri tistih primerih, kot je danes v svoji predstavitvi dejala gospa varuhinja, citiram: "Varuh ima dostop do posameznih delov, kamor Državni zbor ne seže." Torej gre tudiza določena področja, v katera kot Državni zbor nimamo vpogleda in dostopa. Neizvajanje delavske zakonodaje. Vse preveč je neplačevanja davkov in prispevkov. S tem se tudi sami soočamo in o tem velikokrat razpravljamo v Državnem zboru ter opozarjamo na pomanjkljivosti v zakonodaji na področju dela. Izbris. Gospa varuhinja je opozorila tudi na izbris iz registra brezposelnih in s tem olepšanje slike, ki pa ne predstavlja dejanskega stanja brezposelnosti. Izvajanje nedovoljenega odpuščanja zaposlenih na nekaterih ministrstvih, pa tudi diskriminatorno ravnanje pri sprejemanju zakonodaje. Prepričana sem, da bomo v naslednjem poročilu za leto 2012 zagotovo imeli priložnost prebrati v zvezi z zloglasnim Zujfom, kot ga sama imenujem, ki je diskriminiral oziroma ločil ljudi, še posebej upokojence, odvzel pridobljene pravice, znižal pokojnine in jih predstavil v takšni luči, da se je njihov ugled postavilo na najnižjo možno točko. Predstavljam si, da bo to v poročilu za leto 2012. Poročilo, ki ga obravnavamo danes, zajema delovanje v letu 2011. Kolega Židan je govoril o okolju. Tudi sama se strinjam, da sta onesnaženost okolja in preslaba informiranost v zvezi z okoljem področji, ki bosta v naslednjih poročili verjetno imeli še bolj poglobljen poudarek. Tudi ponedeljkova poslanska vprašanja, ki smo jim nekateri imeli priložnost prisluhniti bolj aktivno in dlje časa, pa tudi odgovorom, so šla v tej smeri, tudi na drugih področjih. Sama bi predlagala, da bi urad varuhinje človekovih pravic bolj poglobljeno spremljal delo Državnega zbora, posebej pri vprašanjih poslank in poslancev, saj gre velikokrat za vprašanja, ki se tičejo človekovih pravic in svoboščin. Tudi na ta način bomo prišli korak naprej, korak dlje in se še bolj približali državljankam in državljanom Republike Slovenije. Predvsem tudi zato, ker poslanke in poslanci takrat predstavljamo probleme, na katere nas ljudje, kot je kolega Tonin omenil, opozarjajo v poslanskih pisarnah. Problem stanovanjske politike. Žal, še vedno ni dovolj spodbud z državne ravni, saj občine, ki se soočajo s problematiko gospodarske in finančne krize, finančno niso sposobne zadostiti in slediti potrebam ter interesom občanov. Problematike delovne, zdravstvene in socialne zakonodaje bodo zagotovo imele tudi v naslednjih poročilih obširna poglavja, če se zadeve ne bodo spremenile na bolje. Poročilo za leto 2011 ugotavlja tudi, da večina priporočil iz leta 2010 še vedno ni uresničenih. Ravno tako ugotavlja, da se priprava zakona – to je eden od primerov – o dolgotrajni oskrbi prelaga iz leta v leto, kljub vse večjim potrebam po institucionalnem varstvu in pomoči starejšim ljudem. Urad varuha meni, da je nedopustno stanje, ko novi domovi za starejše sicer pridobijo koncesijo za opravljanje socialnovarstvene dejavnosti, Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije pa odklanja plačevanje zdravstvene nege, ki je del dejavnosti teh domov. Varuh v poročilu tudi meni, da nova zakonodaja ne preprečuje povečevanja revščine. O tem je bilo govora tudi v današnji predstavitvi stališč poslanskih skupin. Le-ta je usmerjena predvsem v preprečevanje zlorab sistema pomoči, s čimer strokovne delavce centrov za socialno delo spreminja v nadzornike premoženjskega stanja posameznikov in njihovih svojcev. In, na kar sem tudi sama v enem od poslanskih vprašanj opozorila, dogaja se, da območja, kjer je največja stiska, območja, ki so demografsko ogrožena, gredo celo v smeri ukinjanja ali zmanjševanja števila centrov za socialno delo. To pomeni, da bo za ljudi na območju Koroške ali Bele krajine in drugje ta pomoč še bolj oddaljena. V tej smeri tudi v zvezi s poročilom bo verjetno to tudi ena od točk morebitnega kršenja človekovih pravic in svoboščin ter pravice dostopnosti. Seveda se v teh centrih zato porabi za nadzorstveno funkcijo bistveno več časa kot za svetovalno delo. Pa da ne bom predolga, praktično ga ni področja, da ne prehaja do vprašanja kršenja človekovih pravic in svoboščin. Tudi sama bi si želela, da bi bilo poročilo iz leta v leto krajše, ne daljše, predvsem na tistem delu, kjer govorimo o neizpolnjevanju, o pomanjkljivostih, pa tudi o priporočilih. Pa konec koncev, priporočila so vedno dobra popotnica za nadaljnje delo. Posluh za vse generacije ljudi, od najmlajših, otrok, do naše najstarejše generacije, to je tisto, čemur moramo v Republiki Sloveniji v bodoče dati več posluha. Nikogar diskriminirati, ločevati, ne pri upokojencih, ne pri otrocih, ne ločevanje na bogate in revne. Gospe Zdenki Čebašek Travnik se zahvaljujem za opravljeno delo, ravno tako vsem sodelavcem v uradu, z željo, da to poročilo predstavlja dejansko iztočnico, kako predlagana priporočila pri nadaljnjem delu čim bolje in čim hitreje ter čim bolj učinkovito uporabiti za nadaljnje delo. In kot pravi 14. člen Ustave Republike Slovenije, da so v Sloveniji vsakomur zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine, da smo vsi pred zakonom enaki.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Jožef Jerovšek, za njim Mirko Brulc in Branko Ficko.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Varuhinja in člani urada varuhinje, kolegica in kolegi! Pred nami je sedaj že 17. poročilo varuha človekovih pravic. Se mi zdi, da sem vsa obravnava, glede na svoj status poslanca, ker že 17. leto sedim tukaj v parlamentu in moram reči, da je poročilo vsako leto obširnejše. Če je to odraz kršenja človekovih pravic, je to slab znak. V vsakem slučaju bi plediral uradu, ki ostaja naprej v večinski sestavi po mojem, tudi ob novem varuhu oziroma varuhinji, da naj koncentrirajo, naj se osredotočijo na tiste aktualne probleme, kajti računalniška tehnika omogoča, da vsi naslovi ostanejo, da vse iz prejšnjih let ostane in se potem samo širi. Isto bolezen imamo pri proračunu in vsepovsod, ko se noben konto ne briše in je potem to neobvladljiva količina. Toliko zaradi tehnike. Moram reči, da sem se ob zaključku nastopa gospe varuhinje malo zdrznil, ker nisem dobro razumel, s kakšno grožnjo s smrtjo se je soočala, ko je dejala, da "pred grožnjo s smrtjo me država ne more in ne sme zaščiti, to bi morala storiti sama, a priznam, da ne vem, kako". Potem je omenjala poškodbo na smučišču. Jaz sem mislil, da je bil nameren poskus poškodbe, ampak iz konteksta izhaja, da je bila tam samo objestnost in neprevidnost. Vendar na grožnje s smrtjo se ne morem strinjati, država mora vsakega državljana poskusiti zaščiti. Mi, ki smo politiki, se soočamo z anonimnimi grožnjami, tudi z grožnjami s smrtjo – tudi jaz osebno. Vendar teh strahopetcev, ki se ne upajo podpisati, ne jemljem resno. Gre v večini za strahopetce, gre pa včasih tudi za norce, zato je takšne grožnje treba jemati resno. Gospe varuhinji želim dobro okrevanje po poškodbi. Če preidem na vsebino, pa moram reči, da so se v letu, ki ga navaja, zaskrbljujoči pojavi pojavljali, ki sem jih zaznal sam tako preko ljudi, ki prihajajo v mojo poslansko pisarno, kakor tudi v svojem političnem in drugačnem vsakodnevnem delovanju. Obravnava predčasne volitve v Državni izbor in moram reči, da sem petič sodeloval na teh državnozborskih volitvah in da se je v mojem volilnem okraju do moje stranke zgodilo prvič, da je bila moja stranka in jaz kot kandidat soočena s sistematičnem uničevanjem in tatvino predvolilnih panojev in uničevanjem. Pokradli so nam za tisoč evrov panojev in ne da bi jih vrgli preko plota in s tem onemogočili, ampak so jih odpeljali. Poleg tega so na dan volilnega molka raztrosili tisoče in tisoče letakov, kar je bila propaganda proti meni in kandidatu Slovenske ljudske stranke. In to se doslej ni dogajalo. Šlo je za aktiviste očitno levih strank. To je bilo več kot očitno. Zdaj ne vem, če z njihovim soglasjem ali brez njihovega soglasja, vendar na to je potrebno opozoriti. Namesto da bi v demokraciji napredovali, nazadujemo. In seveda so še drugi zaskrbljujoči pojavi. Zdaj bi želel reči, kar je v prvem poglavju, ustavne pravice, glede sovražnega govora, nestrpnosti in vsega tega, da je tega dejansko tudi vedno več. Žal. Mislim da se tukaj povečuje nestrpnost zoper ljudi, ki so nazorsko bolj tradicionalni, bolj zavezani tradiciji. Tukaj po mojem nismo deležni enakega tretmaja, enake ostrine reagiranja včasih tudi s strani varuhinje. Poglejte, moramo aktualizirati povezave. To, kar se je dogajalo v Mariboru oziroma se še dogaja. Pustimo demonstracije, proteste, ki so ustavna pravica in nima nihče nič proti njim, vendar skvadristično preganjanje občinskih svetnikov po domovih, po hišah pa spominja na zlohotne metode med okupacijo. Moj oče je bil na takšen način aretiran aprila 1941 s strani Nemcev, gestapa. In tudi tam so pomagali nekateri slovenski državljani oziroma takrat jugoslovanski. In to so zlohotne asociacije. Jaz nisem zasledil odziva varuhinje. Zasledil sem odziv pooblaščenke za informacije javnega značaja in mislim, da se je tukaj treba zelo načelno postavljati. Če je to izostalo zaradi tega, ker so nekako bili ideologi nečesa tega nekateri znani Mariborčani leve provenience, potem je to napačno. Treba je biti dosleden. Potem se varuhinja tukaj odziva na nekatere stvari, že omenjeni nastop Iva Godniča, ki vemo, v kakšni uniformi večinoma nastopa, katere vrednote zavzema, ki drugače misleče oziroma niti ne misleče, ljudi drugačne provenience pošilja v Barbarin rov. In to njegovo ravnanje, za katero je sodišče, mimogrede, opustilo pregon, je imelo izziv tudi na teh protestih. Tudi tam se je pojavil podoben transparent in mediji so poročali, da je tudi gospod Ivo Godnič bil na teh protestih, ne vem, če s tem panojem, ali je dal samo logistično podporo takšnim nezaslišanim pozivom in nezaslišani nestrpnosti, ki se je odražala skozi to. Tu želim reči, da se v zvezi s polpreteklo zgodovino nekateri v tej državi očitno čutijo posvečene za lastninjenje partizanstva in pozitivnih vrednot partizanstva, s katerimi se jaz absolutno strinjam, ker tudi izhajam iz takega miljeja, sem že omenil, da so očeta Nemci aretirali med prvimi v aprilu 1941. Vendar na nekaterih prireditvah skušajo delati vtis predvsem nekateri pripadniki sedanje naslednice Zveze borcev, da bi tam se lahko pojavljali samo eni. Mi smo opazili nestrpnost govornika v Dražgošah do predsednika republike. Moram reči, pohvaliti, da je bila ta nestrpnost kolektivno splošno obsojena tudi s strani voditeljev političnih strank, tudi z levice, v oddaji Pogledi, kjer so jasno rekli, da tak govornik in take nestrpnosti, ko niti ne pozdravi gosta – suverena države, pač ni intelektualec, še manj kritični intelektualec. In ves bes na ustih, ki je bil viden, je zastrašujoč. Ampak nekaj podobnega doživljamo ali pa nam sporočajo tudi drugi. Jaz se vsako leto udeležim obletnice padca Pohorskega bataljona, kjer je, kot sem že omenil v teh meljskih kasarnah – imam tudi osebno vez do tega, ker je bil oče takrat zaprt s Šarhov v mariborskih meljskih kasarnah. Ko pa prirejajo Šarhov pohod 27. aprila, kar je tudi pozitivno, pred nekaj leti se je to uveljavilo, pa niso veseli moje udeležbe. Sem bil enkrat v lanskem letu, so mi številni poročali, da je predsednik Zveze združenj borcev za vrednote iz Ruš izjavil, štirje so mi poročali, da če bom se jaz pojavil, da me bo fizično odstranil. Verjetno zaradi tega, ker imam to osebno vez s Šarhi, ker so Šarhovim potomcem tudi tvezli, da sem jaz iz nemškutarske familije. Žal takšne govorice širijo nekateri, katerih predniki se takrat v usodnih dneh 1941 leta patriotsko in domovinsko niso preveč dobro obnašali in so izražali kar veliko simpatije do nacizma, sedaj skušajo biti sovražni, nestrpni do tistih ljudi, katerih predniki so bili vedno premočrtni. In tudi sam se čutim glede zavezanosti človekovim pravicam, patriotizmu zelo načelnega in premočrtnega. Potem je treba reči v zvezi s tem še tudi, da sem čutil izjemno sovražno nestrpnost, ko sem pred dvema letoma skupaj z drugim poslancem Državnega zbora dal pobudo za prekop teh junakov Pohorskega bataljona. Če je možno. In nekateri stari revolucionarji so znoreli, kaj se gremo. Pa bi je bilo normalno, da te brezmadežne junake, velike, res prave nacionalne heroje, ki so se tako brezmadežno borili do zadnjega, prekopljemo, če je možno, da bi jih ljudje lahko častili na licu mesta. In je bila v trenutku averzija. Tu bi jaz ob takih zadevah vsakokratnega varuha pozval, da naj preprečuje takšno nestrpnost, sovražnost in ustvarjanje vtisa, kot da smo eni, nezaslišano, politične stranke na kolaborantski strani ali pa recimo nas Štajerce, ko na Štajerskem tega absolutno ni bilo. Poleg tega je tam Rimskokatoliška cerkev isto obsojana, da je ravnala napačno, čeprav so bili 1941. leta vsi duhovniki aretirani in preseljeni. In ni bilo izdajalcev med njimi. Ampak tu uradnih inštitucij zoper takšno nestrpnost in ščuvanje ne opažam iz leta v leto. Prvič je treba ljudi poučevati, kdo so bili recimo na Štajerskem pod nemškim škornjem res zavedni, ampak čutim v družbi naslajanje ob tem, da se neresnice širijo, da se takšne zadeve dogajajo. Potem moram reči, da sem zasledil, da je v letu 2010 na enem od ministrstev minister kar dal zahtevo, da zaposleni sporočijo informacije glede članstva v civilnih pobudah. Zamislite si, da bi nek minister sedanje vlade delal anketo in spraševal in pritiskal na zaposlene na ministrstvih s čim takšnim. Čeprav smo zadnje mesece soočeni z izjemno nestrpnostjo nekaterih, ki se imajo za eminentne predstavnike civilnodružbenih gibanj ali pa nekateri so malo pod narekovajem, ker so preveč blizu nekim političnim strankam levice. Zamislite si, kaj bi doživel tak minister. Jaz sem pa šele to opazil sedaj v poročilu, pa berem vsak dan časopise. Takrat očitno tudi naši mediji tega niso zaznali kot pritisk na zaposlene, kot napad na njih, kot poskus vplivanja, kot ideološko gonjo in tako naprej. Glejte, še več je stvari, o katerih bi bilo treba govoriti. Moram reči, da si želim, da bodoči varuh, katerega koli spola bo, imel čim več nevtralnosti, dejansko se ne more obnašati niti malo ne pristransko, čeprav je verjetno to težko, ker kri ni voda, ker je politična, ideološka pripadnost nekaj zelo elementarnega, vendar to moramo doseči v prihodnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Mirko Brulc, izvolite.
Spoštovana gospa varuhinja dr. Zdenka Čebašek Travnik! To zadnje vaše poročilo, žal mi je, da je zadnje, kajti res, kot je bilo rečeno, častno zaključujete ta svoj mandat in mi je žal, da ne bomo imeli prilike sodelovanja tudi v naprej. Meni je hudo, ker ni nobenega predstavnika vlade, se opravičujem državnemu sekretarju, ki ni nič kriv, ampak tukaj bi morali sedeti vsi ministri. Jaz se zavedam, da je poročilo varuhinje trn v peti vladi, ne samo tej, vsaki, da je enako nezaželena informacijska pooblaščenka, kajti to je ogledalo naše družbe, nas podučuje, nas uči, nas opozarja in bi morali tukaj sedeti ministri. Ko je bila gospa varuhinja z vso ekipo v Novi Gorici, ko sem bil še župan, smo z veseljem poslušali njihovo oceno in ugotovitve, kako teren sprejema delo mestne občine. In smo se nekaj naučili in popravljali napake. Te napake so vedno, vedno bodo, ampak nekaterim se le lahko ognemo. Jaz računam, da vlade ni tukaj zaradi razsula, v katerem je, če pa je to zaradi ignorance, potem mora čim prej iti ta vlada s tega položaja. Kršenje človekovih pravic in ustavnih pravic, to se dogaja v življenju in tudi naša naloga poslank in poslancev je, da bi bilo tega čim manj. Žal nimamo te sreče, da bi to lahko tako ocenili. Če se samo spomnim prispevka varuhinje pri zagovarjanju Družinskega zakonika, tudi v času, ko je bil poslan na referendum, zasluži vso mojo zahvalo. Rezultat referenduma je samo eden – ta, da lahko jaz primažem klofuto otroku v šoli ali na ulici. Fizična kazen otrok ni prepovedana. Ne bom govoril, kateri prejšnji poslanec, zdravnik in teolog si je zelo prizadeval, kakšna klofuta pa ni nič hudega. Zdaj pa bi morali šteti, ali se morajo na obrazu poznati trije prsti ali pet. Ampak želim, da se mojega vnuka nihče ne dotakne, pa ne glede na pravice, ki niso zagotovljene. Glejte, še vedno se ukvarjamo z nerešenimi težavami mobilizirancev v nemško vojsko, še vedno se ukvarjamo s problemom aretiranih s strani fašistov in tako dalje. Ampak eno je res, ker te probleme bi morali rešiti, teh ljudi je vedno manj in ne bodo imeli zagotovljenih pravic, ki jim pripadajo. Drugo je pa, ali se ukvarjamo z zgodovino, s Pohorskim bataljonom, s Šarhom, s SDV ali s Sovo, ki se nam obeta z novimi kadri v naslednjih dneh. Tako je poročilo za leto 2011 zelo aktualno in ne gre drugače, da ga ne prenašamo tudi v leti 2012 in 2013 in v današnji dan. Sovražnih govorov je res preveč. Jaz se strinjam, kar je bilo rečeno o katastrofi, ko se govori o družini, tudi predsednika vlade in podobno. Da se to kar dovoli, je katastrofa in nikoli nisem slabe besede v tem smislu trosil okrog. In tukaj se verjetno da koga odkriti. Ampak enako je absurd, drage poslanke in poslanci, da predsednik vlade toži tožilko in potem kolegica Irglova reče, da to naj bi bila Slovenija pravna država. Ja, katastrofa. Potem vsaka baraba, ki so jo ujeli, ker je nekaj kradla in jo tožilec obsodi, lahko toži tožilca in se perpetuum mobile vrti v nedogled. In če najvišji ljudje v tej državi ne spoštujejo zakona in ustave in pravne države, potem je boljše da vzamejo culo in nasvidenje. O tem danes govorimo, ljudje dragi, o sovražnem govoru, o nespoštovanju pravne države, o tem, da smo imeli odnos do delavcev z Balkana hujši kot v najhujših srednjeveških časih. Res je, imajo mobitel, živijo v sodobnem času, ampak izkoriščanje, preganjanje Hilde Tovšak, Dušana Černigoja, Zidarja, ki so na mesec dobili 70 tisoč evrov plače, niso pa bili v stanju teh revežev plačati s tisto minimalno plačo. Take je treba preganjati. In to se strinjam, pravosodni sistem mora funkcionirati, za mene, za tiste, za vse. Problem družin. Jaz kot ravnatelj vem, kaj se v stanovanjskem bloku za družinskimi stenami dogaja. Hude stvari. Ampak potem posije sonce, otroci pridejo v šolo, so neuspešni, ne sodelujejo, učitelj se spravi še na učenca, v resnici pa celo noč ni spal, oče je tepel mamo, alkoholizem, narkomanija in podobno. Preveč je tega in skupaj moramo z varuhinjo prispevati k temu, da se te situacije čim bolj ublažijo. Nikoli jih ne bomo odpravili, žal. Ampak tako pač je. Poročilo 2012 bo verjetno polno tudi, upam da, ocene, kaj pomeni prepoved udeležbe borčevskih praporjev na državnih proslavah, ker imajo zvezdo. Gospod Jerovšek, o Šarhu ste govorili, klobuk dol. Ampak danes prepovedujete tistim, ki so osvobodili to domovino, prihod na proslave. Kaj bodo rekli zavezniki, ki so se pod isto zvezdo borili skupaj z nami proti okupatorjem? Nova varuhinja ali varuh bo imel izjemno dosti nalog. In to me skrbi, to me skrbi! Predlog je, da sprejmemo 73 priporočil. Varuhinja jih je imela še nekaj več. Ne vem, zakaj so izpadla. Vsa priporočila, ki jih je dala, bi morala biti sprejeta. Vsa. In potem bi mogoče bilo to poročilo v prihodnjih letih, mogoče centimeter manj debelo, in to bi bil vesel. Zato prosim, umirimo žogo tudi tukaj notri, pazimo na svoje besede, pazimo na svoja dejanja, ne dajajmo negativnega vzorca državljankam in državljanom. Ker potem, veste, kaj mene najbolj žalosti, ko gledam te proteste? Vsi ste enaki. Ne! Mirko Brulc ni koruptiven bil, ni in ne bo! Tudi če bom prosil na ulici in še kaj, ne bom! Tudi žalil ne bom nobenega, tudi o družinah mojega nasprotnika ne vem kaj, ne bom govorili grdo. Ko me boste ujeli, me primite za besedo. In potem je lahko to poročilo varuhinje krajše. Gospa Čebaškova, ni prisotna, v svojem imenu se vam zahvaljujem, celotni ekipi, odlično ste opravili svoje delo, in vam želim uspeha tudi na drugem delovnem mestu. Hvala.
Gospod Jerovšek, replika, izvolite.
Gospod Brulc, pravzaprav sem vesel, da ste me omenili. Moram pa vam povedati, da se sicer življenju največ poje zarečenega kruha in vi ste ga že nekaj sedaj v svojem nastopu pojedli. Na začetku ste dejali v zvezi z negativno konotacijo predsednika vlade, pomislite, kaj bi bilo, da tožilec obsodi barabo in baraba gre tožit tožilca. Žalili ste slovenske državljane in demokracijo, kajti mi nimamo več sistema, ko tožilec obsodi. To je bilo v času dachauskih procesov, Višinskega po Vzhodni Evropi. Takrat je mnenje tožilca absolutno obveljalo in so šle glave nedolžnih ljudi. Se spomnite, kdo je v dachauskih procesih? Nedolžni ljudje, cvet slovenske kemije, ker sem ravno kemik, je izgubil glavo. In vi ste žalili, govorite, da danes tožilec obsodi in je nedotakljiv. Glede Šarha, vi ste rekli, klobuk dol. Jaz sem prej navedel na nek način osebno vez moje družine z njim in povezali ste to z rdečo zvezdo. Poglejte, mene zvezda ne moti, če jo nosijo ali pa če so jo nosili tisti, ki se z njo solidarizirajo, me tudi danes ne motijo v tem smislu. Moti me pa zloraba za politične namene, za ideologijo. In to se pa obširno dogaja danes. Tudi v zvezi s Šarhom, vam moram povedati. Šarha iniciatorji oziroma tisti s Šarhovega pohoda na svojih emblemih slikajo z rdečo zvezdo, ki je garantirano ni nikdar nosil in ni bil njen privrženec. Garantirano ne. In to je zloraba Šarha v politične ideološke namene. Šarh je bil legalist takrat na Pohorju, se še ni vedelo, kaj in kako, se je imel zaradi legalizma, dvomim da je bil monarhist, ampak je rekel, jaz sem kraljevi vojak. In zelo verjetno je, te govorice ne pojenjajo, da so bili obiski iz komunističnega tabora in so videli, da ta bataljon ne diha komunistično in da je verjetno bil zaradi tega izdan. To je zelo močna teza. Ker tudi niso bile povojne oblasti zainterisane, da bi se obletnica Pohorskega bataljona proslavljala. Sploh ne, sedaj v samostojni državi se je začelo proslavljati. In ravno taka zloraba je to, kar se nosi na triglavkah zvezda.
Tri minute.
Slovenska vojska je bila razpuščena s strani tistih, ki so zagovarjali to razpuščenost, sedaj pa nosijo triglavko s tem simbolom. Hvala.
Gospod Branko Ficko, potem mag. Hercegovac in Franc Jurša.
Lep pozdrav vsem skupaj. Govorimo o poročilu varuhinje za leto 2011, čeprav smo že v letu 2013. Imamo že novo kandidatko za novo varuhinjo, pa še nismo ocenili poročila in dela prejšnje varuhinje, kot da tega instituta ne rabimo oziroma ga ne spoštujemo. Nekateri so pri kandidaturi nove varuhinje že dajali ocene, da nismo imeli srečne roke pri dosedanjih, da nekateri varuhi samo zapisujejo, operativno pa ne naredijo ničesar in tako dalje. Ocene prejšnjih, se pravi njihovega dela poročil, pa še nismo dali. Normalni proces pri prenosu varuhov bi moral biti ocena celotnega mandata, odprta področja, zaključki, priporočila in s tem zagotovitev kontinuitete, ne glede na menjavo vodstva, če hočemo iti naprej. Saj varuh nima sredstev, ne pooblastil za dajanje materialne pomoči in tako naprej, ampak samo svetujem. To poročilo bi predvsem moralo biti v veliko moč nam poslancem, poslankam pri ustrezni spremembi zakonodaje in sprejetju le-te, pa nisem prepričan, da to upoštevamo. Med konkretnimi zadevami bi opozoril na delovanje gospodarskih javnih služb, v tem primeru dimnikarskih služb, predvsem glede na opozorila varuha, ki sledijo že od let 2009, 2010 in tako dalje, pa še sedaj nimamo teh zadev rešenih, da ne govorim o primeru lanskega leta, o varčevanju sedanje vlade, saj so s tem kaznovani tisti, ki so že prej varčevali. Zaključil bi tako, da bi se predvsem na osnovi tega poročila morali usmeriti v prihodnost na osnovi priporočil, ne razglabljati in polemizirati o preteklosti, kot je to tudi omenila prej gospa Irglova glede Udbe in tako naprej. Saj glede na njena leta verjetno tega ni doživela, edino če pri tem ni mislila na sedanje podobne metode. Gospod Jerovšek, vaše besede, sicer nimam izkušenj, je težko komentirati. Jaz bi vas prej vzel kot en vzor glede na izkušnje bodočim generacijam, mlajšim, ki niso obremenjene s preteklostjo. Čestital bi varuhinji za opravljeno delo v njenem mandatu, v upanju, da bomo poslanci seveda priporočilo upoštevali. Hvala lepa.
Mag. Lejla Hercegovac, gospod Jurša ne bo razpravljal, potem bi bil pa gospod Roman Žveglič.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana gospa Zdenka Čebašek Travnik, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da se na začetku zahvalim varuhinji človekovih pravic in njeni ekipi za zelo dobro opravljeno in težko delo. Zakaj težko? Trudili so se ohraniti zaupanje v pravno državo in dobro delo urada v prihodnje. Časi so zelo težki, ampak vedno se lahko dela boljše. Če se problemi, na katere opozarja varuhinja človekovih pravic, vlečejo iz leta v leto do 30 odstotkov, kako lahko delati boljše. Vi sami veste, da je zadnje upanje ljudi varuh, pa na koncu tudi Državni zbor Republike Slovenije, zato je njihovo delovanje zelo pomembno in mora biti pravo sodelovanje. Urad varuha za človekove pravice preučuje pobude posameznikov in ugotavlja sistemske nepravilnosti. A vemo, da so ta priporočila zelo, zelo dragocena za nas poslance in tudi za delovanje javnega sektorja. Pa vam lahko povem, kar se tiče priporočil in predlogov za zdravstvo, ki jih je podala varuhinja človekovih pravic, so zelo, zelo dobra, pravzaprav so prav tisti problemi, ki jih moramo mi rešiti v naši državi. Opozarja na otrokove pravice, na zavarovanje, opozarja na zakon o duševnem zdravju, opozarja in daje pobude za popravek na Zavodu za zdravstveno zavarovanje, potem ugotavlja pomanjkljivosti pacientovih pravic in tako naprej in tako naprej. Jaz s tega mesta obljubljam, da bo Odbor za zdravstvo v prihodnje odprl vsak problem na temo priporočil in predlogov varuha človekovih pravic, ker ravno to potrebujemo v zdravstvu. Še enkrat hvala za opravljeno delo, seveda bom amandmaje kolegov podprla in se zahvaljujem za dosedanje delo. Hvala.
Hvala lepa. Namesto gospoda Jurše se je prijavila gospa Marjana Kotnik Poropat in potem gospod Jožef Kavtičnik.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Jaz bi želela v zvezi z navedbami gospoda Jerovška povedati naslednje v zvezi s praznovanjem padca Pohorskega bataljona in Alfonza Šarha kot vodje tega bataljona oziroma staroste v tem bataljonu in njegovih sinov. Šarhovi so moji rojaki, jaz prihajam iz Ruš in moram povedati temu spoštovanemu državnemu zboru, da se praznovanje padca Pohorskega bataljona ni začelo po osamosvojitvi Slovenije, temveč smo Rušani to praznovali vseskozi, odkar se jaz spomnim. Ta dan padca Pohorskega bataljona je bil leta nazaj praznik [[...]] [[izklop mikrofona]]
Žal ste bili najbrž nepozorni na čas, nimate več časa kot poslanska skupina in ne morete več razpravljati. Prosim, če spoštujete red, pa boste potem zunaj razložili. Gospod Jerovšek, kaj ste pa vi želeli? Repliko? Izvolite.
Kolegica Poropat, jaz sem rekel, da žal v prejšnjem sistemu ni bila obletnica Pohorskega bataljona glavno praznovanje, čeprav si to zasluži. V Slovenski Bistrici imamo spominski dan, prireditev, jaz se vsako leto udeležujem, kot tudi veste. Dejstvo pa je, ker nima revolucionarnega ozadja padec Pohorskega bataljona, ni bil v prejšnjem sistemu postavljen na prvo mesto. In tudi to, kot sem rekel, čeprav je večina Rušanov zarjula ob tem, ko sem predlagal prekop, če se da, in mislim, da bi se to dalo izvesti, ker Nemci so pa le imeli, kljub temu da so pokopani ti junaki na graškem pokopališču v skupni grobnici, red in evidenco pokopavanja. Tako da to bi se dalo. Ampak je izrazita nezainteresiranost, da bi te junake imeli pokopane v domačem kraju. Gospod Stanovnik je v trenutku reagiral takrat, ko sem to pobudo dal, da to pa ne. Zakaj ne? Prešeren je rekel: "Ni mogla umreti stara Sibila, da so prinesli ji z doma prsti; ena se želja je tebi spolnila: v zemlji domači da truplo leži." Ti junaki iz Pohorskega bataljona pa po mnenju starih revolucionarjev ne bi smeli v zemlji domači ležati. In to je poanta. Hvala lepa.
Gospod Jožef Kavtičnik, potem Ivan Vogrin.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana varuhinja, vaše delo in vaša drža bi morala biti zgled za vse državnike, za vse ministre, kajti kljub svojemu zdravstvenemu stanju ste danes tukaj. Ministrov, ki bi pa morali tu sedeti, ki bi morali prisluhniti in sodelovati pri tem današnjem delu, pa danes tukaj ni. Ob predstavitvi stališč je bilo slišati, da varuh varuje človekove pravice. Moje skromno mnenje in prepričanje pa je, da varuh poleg tega predvsem opozarja na kršenje človekovih pravic, na tiste, ki to počnejo, in tam, kjer se to dela. In to ste, spoštovana varuhinja, dobro in vestno opravljali. Iz poročila lahko zaključim, da se človekove pravice morajo varovati povsod, da jih moramo varovati vsi, še posebej zaposleni v javni upravi, v državnem sektorju, vodstveni delavci in vsi tisti, ki sprejemamo pomembne odločitve za državljanke in državljane. Slika v ogledalu, ki ga varuh nastavlja, bi morala biti prioriteta vsake vlade. To bi moral biti prvenstveni in temeljni program vsakega ministra in ministrstva. In vsi bi morali biti hvaležni za to, da jim vi postavite to ogledalo in pokažete, kaj bi bilo treba storiti bolje, kje so se delale napake in kršile pravice. Vaša priporočila in ta slika bi morala služiti za pripravo novih programov. Ne pa, če nismo zadovoljni ali niso zadovoljni posamezni s to sliko, želijo zamenjati ogledalo. To je velika napaka in tako se ne bi smelo delati. Vaše poročilo je obsežno in v njem ste zajeli vsa področja. Še posebej skrbno ste obravnavali skupine, ki so najbolj ranljive. To so otroci, upokojenci, brezposelni in invalidi. Danes je bilo tudi precej besed s strani tistih, ki so tako vehementno in brez kančka slabe vesti glasovali proti zakonu o osebni asistenci, ki bi moral biti že decembra v državnem zboru, tako sta vlada in ministrstvo zagotovila, pa ni. Ti invalidi in ti ljudje, ki potrebujejo pomoč, ki so brez pomoči nezmožni normalnega življenja, tem ljudem ste odrekli to pravico. In danes govorite o človekovih pravicah, o spoštovanju človekovih pravic in tako naprej. To je sprenevedanje. Skrb mora vzbuditi vaše opozorilo, da na pomembna vprašanja, ki se dotikajo socialnih in pravnih zadev v naši državi, niste dobili ali niso dobila ustreznega odgovora. To je posebno vprašanje in nad tem se moramo seveda zamisliti vsi. Na področju človekovih pravic bomo storili pomemben korak k izboljšanju takrat, ko bomo pravice drugih čutili in občutili vsi in vsak posebej ter tako tudi živeli, spoštovani levi in desni in vsi mi tukaj. Ne, da so človekove pravice mrtva črka na papirju, ki jih brezčutno lahko izrečemo, tako moramo čutiti in tako moramo tudi živeti. Sam pa bi želel, spoštovana gospa varuhinja, opozoriti na posebno področje, ki ste ga morda malo, vsaj za mene, malo premalo obdelali. In to so pravice otrok v obveznem izobraževanju. Osnovnošolsko izobraževanje je obvezno, in tukaj bi morali imeti vsi otroci enake pogoje, ne glede na to, iz katerih socialnih skupin ali družin prihajajo. Programi v osnovni šoli, ki so obvezni ali ki jih lahko posamezni otroci obiskujejo, so nekaterim nedostopni. Govorim o programih šole v naravi, ekskurziji, naravoslovnih dnevov, in tistih programov, ki jih morajo starši doplačati. To bi moralo biti v vsakem poročilu, in to bi moralo biti priporočilo vladi in vsem, ki načrtujejo ta izobraževanja, da imajo otroci možnost in priložnost, da se primerno izobrazijo. Varovanje človekovih pravic ne sme ostati mrva črka na papirju, kot sem dejal, ne sme ostati problem varuha ali varuhinje, to mora postati stalnica v življenju slehernega državljana in državljanke naše države. Za vaš trud, za vaše dobro delo in za vaše poslanstvo se vam v svojem imenu in v imenu vseh tistih, ki ste jim pomagali in na katere napake in kršitve ste opozarjali, zahvaljujem. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ivan Vogrin in potem Janja Klasinc.
Hvala lepa gospa predsedujoča za besedo. Spoštovane dame in gospodje v dvorani! Jaz se bom v svoji razpravi na ustavo Republike Slovenije. V 50. členu Ustave piše: "Država ureja obvezno zdravstveno, pokojninsko, invalidsko in drugo socialno zavarovanje ter skrbi za njihovo delovanje." Kaj pa mi delamo? Ne skrbimo in povzročamo krivico. Bom natančno povedal s čim in kdaj in kdo. Poročilo varuhinje človekovih pravic je seveda zelo obširno, natančno, kvalitetno, se pa postavlja vprašanje, ali v času, kar obstaja institut varuha človekovih pravic, smo mi res človekove pravice bolj zaščitili oziroma ali povzročamo manj sistemskih in siceršnjih krivic. Jaz močno dvomim. Zakaj? V zadnjem zakonu o pokojninskem zavarovanju, ki smo ga sprejeli seveda z veliko večino, smo napravili točno to, kar je nazadnje opozoril predsednik Računskega sodišča, da ko mi sprejemamo zakone, ne predvidimo posledic in tisti, ki si zdaj sami plačujejo zavarovanje, se jim je premija zvišala recimo iz 57evrov na 186. Približno 300 % oziroma 270 %! Poglejte, ljudi smo spet pahnili v eno stanje, ko ne vedo, kako iz tega. Ali ne bi bilo prav, da bi mi malce manj drveli preko zakonodajnega procesa, ne pa tako kot zdaj. Vsak delovni dan povprečno v letu sprejmemo en zakon, kajti 170 zakonov smo sprejeli, če odštejemo sobote in nedelje, naše dopuste in tako dalje, saj več ni delovnih dni. To pomeni zmanjšati in bolj previdno sprejemati zakone. Te zadeve že nismo dobro uredili in povzročamo zagotovo krivice. Mi bi morali sprejeti prehodno obdobje enega leta, da bi se ljudje pripravili. Mi pa drvimo brezglavo, in to ni prav. 66. člen pravi: "Gospodarska in socialna razmerja, varstvo dela. Država ustvarja možnosti za zaposlovanje in za delo ter zagotavlja njuno zakonsko varstvo." Je to res? Če pa imamo vedno več brezposelnih, vedno manjše plače! Smo kaj naredili? Smo v letu dni, kar smo v tem državnem zboru, imeli resno razpravo o tem, kako bomo več ustvarili, ali samo o tem, kdo je levi, kdo je desni, kdo ima rdečo zvezdo? Glejte, nepotrebno in škodljivo. V tem državnem zboru v letu dni nismo uspeli narediti resne razprave o tem, da bomo ljudem zagotavljali možnost, da delajo. Nismo bili sposobni, žal, in to je tudi na nek način kršenje človekovih pravic. Saj se ne morejo vsi izseliti iz Slovenije. Pred nemškim veleposlaništvom vsak dan stoji truma ljudi, ki iščejo delo v tujini, doma pa mi tega ne delamo. To je narobe. Namesto da ustvarjamo močan birokratski aparat, bi začeli zmanjševati zakonodajo, kot je tudi predsednik Računskega sodišča rekel, namenoma se opiram tudi na nekatera druga mnenja, da imamo prenormirano zakonodajo, prekomplicirano, ki je ni mogoče upoštevati in bi začeli razmišljati, kako bomo več ustvarili. Ali naj damo ljudem jesti sprejete zakone? Potem pa še naprej. 82. člen: "Poslanci. Poslanci so predstavniki vsega ljudstva in niso vezani na kakršnakoli navodila." Kakšen je odnos do poslancev, ki izražajo lastna mnenja? Kakšen?! Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Janja Klasinc, potem Franc Breznik in Samo Bevk.
Spoštovana gospa varuhinja s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Danes obravnavamo poročilo Urada in varuhinje, ki je napisano na 431 straneh. Po eni strani bi si človek rekel, dobro, zelo natančno so obdelane vse kršitve, vse pomanjkljivosti človekovih pravic, po drugi strani pa se samo še primeš za glavo in rečeš: Kje smo? Kje smo 22 let po osamosvojitvi te države, ki je nastala ravno zato, en glavnih temeljev te države je bil v tem, da se Slovenci nismo strinjali z velikimi kršitvami človekovih pravic v prejšnji državi. In poglejte, potem se znajdemo na tem, da ne v letu 2011, ampak v letih 2012 in 2013 o nas razpravlja Svet Evrope, ki je najvišji dom v Evropi spoštovanja človekovih pravic, če izvzamemo Sodišče za človekove pravice. O Sloveniji razpravljajo kot problematični v Evropskem parlamentu, v drugih evropskih forumih, in to je tista zgodba o uspehu, ki je trajala 20 let, zdaj pa smo jo pripeljali tja, kjer pač smo. Zanimivo je bilo danes poslušati uvodne predstavitve vseh predstavnikov poslanskih skupin, kako zelo so podpirali priporočila varuhinje človekovih pravic, ki jih je navedla, in ob tem sem se zamislila in si rekla: kakšna dvojna morala. Kakšna dvojna morala! Poglejte, opozorila bom samo na nekaj stvari. Prvič. Že sama priporočila varuhinje niso bila sprejeta na naši komisiji za človekove pravice zaradi tega, ker se koalicijski večini niso zdela primerna in jih je bilo treba malce "sfrizirati". O tem smo danes že govorili. Poslušajte, institut varuha človekovih pravic je neodvisen samostojen organ, ki je bil postavljen ravno zato, da kritično obdeluje razmere v družbi in tudi v državnih organih. In zdaj bomo mi v Državnem zboru tisti, ki bomo govorili, tole bi lahko šlo, tole pa ne bi moglo iti, tale besedica ni prava, pa bomo malce obrnili drugače. To je nespoštovanje instituta varuha. Drugič. Delovanje in spoštovanje pravne države. Nekatere kolegice in kolegi so danes že omenili to problematiko. Če mi, funkcionarji te države, in še višji funkcionarji od nas, ne bodo spoštovali pravne države, potem je ne bo nihče. To izigravanje predsednika vlade, ko toži tožilko, ki ga je ne obdolžila ampak obtožila, da bo prav vsem, potem nespoštovanje, ko protikorupcijska komisija tako za našega predsednika kot za predsednika vlade ugotovi neke nepravilnosti. Ali ste kdaj slišali gospoda Jankovića, da je kritiziral protikorupcijsko komisijo? Ne. Rekel je, da bo poskušal dokazati svojo nedolžnost. Naš predsednik vlade gre pa napadati predsednika protikorupcijske komisije. Kakšno je to spoštovanje organov te oblasti? Tretjič. Etika javne besede in nestrpnost v družbi. Ena od žrtev je bila celo varuhinja. Etika bi morala biti doma tukaj. V tem mandatu nisem najbolj zadovoljna z nivojem razprav, ampak je še zelo dober v primerjavi s prejšnjim mandatom. Mi smo zgled državljankam in državljanov, ki danes gledajo, potem se ne smemo čuditi, da smo vsi "gotofi" ali pa gotovi na ulici. Jaz razumem te ljudi. Se pa strinjam s kolegom Brulcem, da pa vsi nismo enaki in da to bo treba dokazati. Je pa seveda to dokaz vsakega med nami, vsakega posameznika, da živi in dela dostojno. Četrtič. Kjer sem videla to dvoličnost, so priporočila varuhinje v zvezi s socialno državo, odnosom do žensk, otrok, starejših in socialno ogroženih. Ja kdo pa je bolj povozil te pravice, kot pa je to bila sedanja koalicija z znanim Zujfom? Poglejte, kaj smo mi naredili ljudem. To so stvari, o katerih bo varuh v naslednjem letu obilno poročal. Že v poročilu iz leta 2011 ugotavlja varuhinja, da se bo v naslednjem poročilu pokazalo precej težje stanje, kot je bilo v letu 2011. Petič. Spoštovanje resolucije o normativni dejavnosti, to se pa nanaša prav na vse nas poslance. Kdo ima iz koalicije tukaj obraz, da reče, da je to pohvalno. Ja, seveda da je pohvalno, samo koalicija je te usmeritve iz resolucije najbolj poteptala. Poglejte kaj smo počeli v zadnjem letu. V pripravo zakonodaje, to se je začelo dogajati res že v letu 2011, v prejšnjem mandatu, se je nehalo aktivno vključevati civilno družbo. Redko kateri minister se je potrudil, da je dobil mnenje civilne družbe in stroke. V tem mandatu tega sploh ni več, bog ne daj nesreče, saj je vse treba sprejeti čez noč in mi smo tukaj delali neprestano samo na izrednih sejah, samo po nujnih postopkih, kot da so izredne razmere. A je kdo tukaj imel kakšen državni udar ali kaj? Veste, cela Evropa je v krizi, pa dela vse normalno. In to so tista opozorila, kjer smo pokazali največ dvoličnosti. Zdaj bi rada posebej opozorila še na dva problema, s katerima se sama ukvarjam že dolga leta. Prvi je problem izbrisanih. Če ne bi naši dosedanji varuhi in sedanja varuhinja človekovih pravic zelo opozarjali vsa leta na to problematiko, bi si mislila, da se ljudje ne zavedajo, da se najodgovornejši ljudje v tej državi niso zavedali. In tukaj bodimo pošteni, ne levi, ne desni nismo bili prav posebej pošteni pri reševanju te problematike. Sodišče za človekove pravice je moralo strezniti to državo, da je videla, kaj so naredili tisočim in tisočim ljudi ob naši osamosvojitvi. Druga zadeva, ki jo je omenila danes že kolegica Potrata, pa je vprašanje odnosa do pripadnikov narodnih skupnosti držav iz nekdanje Jugoslavije. Tisti, ki ste bili že v prejšnjem mandatu tukaj, veste, da smo sprejeli deklaracijo o statusu teh pripadnikov. Sama z gospodom Potrčem sem bila pobudnica te deklaracije. Ta deklaracija naj bi omogočila pripadnikom narodov in narodnosti iz bivše Jugoslavije, ki so državljani Republike Slovenije, ki niso na začasnem delu tukaj, nekoliko več pravic, kot jih imajo sedaj, ko imajo v bistvu samo pravico nekega kulturnega izražanja. In poglejte, mi njih ne priznavamo za manjšine, ker po naši ustavi ti ljudje niso manjšine. Iz Sveta Evrope nas opozarjajo, da bi morali biti manjšina. Ampak Slovenci, levi in desni, smo trmasti in pravijo, da niso. In potem smo dosegli v tem državnem zboru v velikem soglasju tudi tedaj največje opozicijske stranke, danes vladajoče SDS, da smo sprejeli z glasovi skupaj to deklaracijo in da so lahko dobili poseben svet pri Vladi Republike Slovenije, ki ga je potem Janševa vlada takoj takoj ukinila. Veste, to so tiste dvoličnosti, o katerih sem govorila na začetku. Na koncu bi se tako kot mnogi drugi razpravljavci pred mano zahvalila dr. Zdenki Čebašek Travnik za požrtvovalno delo v vseh teh letih. Žal mi je, da ne bo več na tem mestu, še bolj mi je pa žal, ko vidim, da bo tudi nova kandidatka za to mesto imela precejšnje težave. Upam, da se v tej državi ne bodo ponavljale prakse kot doslej, da poročila varuhov sprejemamo z enoletno ali s polletno zamudo, da s težavo izvolimo te varuhe, da iščemo tiste, ki bi bili samo po naši meri, ne pa po meri vseh, in da ne spoštujemo več strokovnosti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Breznik, izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Najprej bi lepo pozdravil varuhinjo človekovih pravic z njenim kabinetom, spoštovane kolegice, kolegi! Ta razprava ima en znamenit ali pa lahko rečem zanimiv opus vseh nekih naših skupnih spoznanj, nekih skupnih vrednot, ki nas nekako obdajajo in poudarjajo našo politično pripadnost v Državnem zboru. Danes je razprava tekla predvsem v smeri nekih izkušenj, predvsem poslancev, kot je omenil na začetku razprave kolega Tonin. Tudi v mojo poslansko pisarno prihajajo ljudje, torej zainteresirana javnost, predstavniki civilne družbe, ki opozarjajo na kršenje temeljnih človekovih pravic in svoboščin, ki jih velikokrat omenja tudi spoštovana varuhinja človekovih pravic v svoji publikaciji. Eden od problemov kršenja temeljnih človekovih pravic je problem našega sodstva. Gre predvsem za sojenje v razumnem roku. Drugi del pa gre, tudi na podlagi mojih izkušenj, v smeri besed, ki jih je izrazil kolega Židan, v smeri teptanja človekovega zdravega okolja. In tu se s sogovorniki strinjam. Lahko bi rekel, da v primeru sojenja v razumnem roku poznamo kar nekaj odločb tudi sodišča v Strasbourgu za človekove pravice, ki je izdalo kar nekaj teh odločb v prid pritožnikov, ki se jim temeljne človekove pravice izrecno kršijo. In lahko rečem, da nam je skupno to, da to meče izredno slabo luč na naše sodstvo. Danes smo slišali med drugim tudi razpravo glede predsednika Vlade, kako si upa tožiti državno tožilko v nekem primeru. Tako nekateri poslanci dajete vedeti, da je sodstvo totalno svobodno, da izbira, da lahko dela napake in da ni možno s nekimi pravnimi sredstvi tožiti tudi katerega od sodnikov ali državnih tožilcev. Glejte, to je napačna presoja. Ravno v teh primerih prihaja do tistih naših ključnih delitev, kjer se delimo nekateri poslanci, ki imamo morda v sebi neko širšo evropsko izkušnjo, ali pa starejša generacija, ki je živela v totalitarnem režimu in si po svoje razlaga temeljne človekove pravice in svoboščine, kako naj deluje ta država, kako naj delujejo instituti te države. Kolega Brulc je kot ravnatelj omenil fizično nasilje. Tudi sam se v svojem kraju soočam s fizičnim nasiljem v šolah in družinah. Glejte, fizično nasilje je obstajalo že takrat, ko sem bil sam še majhen, deset, dvanajst let star, pa se takrat ni nihče od vas, ki ste tudi že bili na nekih učiteljskih funkcijah, pritožil bivši vladi ali pa takratni komunistični vladi, niste postavljali nekih peticij, niste imeli možnosti napisati ničesar. Tako da danes ravno to odraža, da smo v demokratičnem sistemu, da lahko vsakdo napade predsednika Vlade, da lahko vsakdo po svoje razlaga. Pravijo, da so kršene človekove pravice tudi civilni družbi. Glejte, civilna družba, ki ima pravni interes in možnost, lahko pride vedno v mojo pisarno, imam svojo številko, tako kot tudi vi, spoštovane kolegice in kolegi, in ima možnost soodločanja, seveda če je to argumentirano. Je pa vedno država ali vlada omejena z določenimi resursi. Naše osnovno stanje je, da smo s svojo politiko v zadnjih 22 letih na 45 let podlage prišli na 8 milijard inputa v državni proračun. To je naša realnost. Kje smo pogrešili? Ali v šolski politiki? Ali bi morda potrebovali tudi varuha človekovih dolžnosti? Sam menim, da bi v naši družbi potrebovali tudi varuha človekovih dolžnosti, ker je šla naša družba v teh dveh desetletjih nekako v smer, da si želimo to državo predvsem, da vidimo predvsem tisti pozitivni evropski del, torej, lahko bi rekel, osebno blaginjo. In preko te osebne blaginje smo videli samo svoje človekove pravice in temeljne svoboščine, stalno pa pozabljamo na svoje dolžnosti, ki bi jih morali izpolnjevati. Izven parlamenta se dnevno srečujem s komentarji, kot je "država mi je dolžna vse dati," "nič se ne splača," "vse skupaj je brez zveze," "šolal se bom do 40. leta, država mi je dolžna dati doktorat, čeprav bom potem delal v državni upravi," na koncu pa, "država mi je dolžna v vsem pomagati in sam bom komaj čakal, da grem čim prej v pokoj." To so danes razprave v tej naši družbi, ki je izgubila nek kompas. Največkrat stavkajo tudi profesorji, učitelji s fakultet, ki je dala največ brezposelnih diplomantov naši družbi, in zahtevajo še več denarja in še več truda. Nikoli pa ne pozabljajo, da ravno ta denar prihaja od ljudi, ki niso imeli priložnosti priti na fakulteto, ki delajo za štiristo, petsto in šesto evrov in ravno tudi nenormalni vpis na fakultete in vse ostalo tudi vpliva preko davkov na njihovo neto izplačilo. Ali so tudi ti ljudje prevzeli odgovornost? Ali je kdo prevzel odgovornost za 30 tisoč mladih brezposelnih, gre za strukturno brezposelnost in vemo, da jih naslednje leto nikakor ne moremo spraviti v neka delovna mesta. In to se dogaja v Sloveniji že dvajset let. Poglejte, ves ta čas so ti diplomanti šli v javno upravo in nikakor se niso mogli zaposliti v normalnem gospodarstvu. Tudi ti niso prevzeli nekih odgovornosti. In jaz govorim, da bi družba potrebovala tudi varuha človekovih odgovornosti, ki bi podučil in razlagal, kaj so sploh odgovornosti enega državljana ene demokratične države. Ker menim, da smo mi v to državo prišli in smo iskali samo svoje pravice. To je en del razprave. Drugi del razprave gre v smeri kršenja teh pravic. Bila je danes tudi razprava glede kolegice Irglove, češ, je toliko mlajša kolegica od nekaterih nas tukaj, ona sigurno ne ve, kako je delovala Udba, SDV in vse ostalo in nima pravica kar koli govoriti. Večina poslancev gre dostikrat v svojih razpravah v čas rimske države, rimskega imperija. Jaz verjamem, da tudi vi nimate izkustva, kolikor vsaj meni te letnice nekako držijo, tako da tudi vi boste težko razpravljali. Lahko pa vam povem iz svojega izkustva kot nek pripadnik prve generacije Slovenske vojske, da sem takrat, še leta 1990 je bil podatek, da 25 tisoč ljudem, Slovenkam in Slovencem, je Udba prisluškovala. Izgledalo je nekako tako, da so vsi predstavniki lokalnih SDV imeli ključe vsake telefonske centrale, so odprli, šli notri, so se priključili delilni liniji in so po mili volji prisluškovali državljankam in državljanom. Ne, kolega Brulc, zakaj se niste leta 1988 ali pa 1987 ali pa 1986, takrat ko ste bili še veliki privilegiranec prejšnjega sistema, zakaj se takrat niste gospodu Stanovniku pritožili, zakaj prisluškujejo vašim rojakom in rojakinjam? Saj to je vprašanje danes, tako jaz vidim človekove pravice. Jaz tudi vidim človekove pravice, ko sem kot eden izmed prvih ljudi, poleg moje spoštovane kolegice s POP TV Jane Kobal, reševal probleme naših rojakov, ki so doživeli letalsko nesrečo na Korziki. Sedemindvajset let so ležali posmrtni ostanki naših rojakov in rojakinj na Korziki, kar je bila velika sramota. Zakaj se v prejšnjem totalitarnem režimu niste tega odločili? Zakaj je leta 2008 na pobudo mene, Jurčka Novaka in Jane Kobal stekla akcija in v šestih mesecih smo pospravili vse te posmrtne ostanke in postavili eno spominsko ploščo. Janez Janša takrat ni nikoli govoril, jaz kot predsednik vlade sem držal besedo in smo v šestih mesecih to naredili. Še danes sem mu hvaležen, kot mu je hvaležna večina potomcev vseh teh ljudi. Tako jaz pač razlagam človekove pravice. Vedno pa me sprašujejo po tej operaciji, čudi me, da smo to na Korziki lahko naredili v šestih mesecih, čudi pa me, kaj je s to družbo, na kakšen način diha ta družba, da pa več kot šeststo grobišč v Sloveniji pobitih ljudi po vojni še danes nima dostojnega spomina. Na kakšen način, kakšne so te človekove pravice? Jaz sem že večkrat tudi omenil, da gre za tako imenovano specialno človekovo pravico, govorim o pietetni človekovi pravici, ki ne ugasne s pravno naravo vsakega osebka, torej ne ugasne z njegovo smrtjo, ampak se nadaljuje po smrti vsakega človeka. In ta pravica pri nas nekako ni omenjena, tudi v poročilu je nisem zasledil. Po nekem pravilu, kar ni napisano, ne obstaja, potem menimo, da to ni kršitev, čeprav je to ena temeljnih človekovih pravic, ki obstaja tudi v konvenciji o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah. Na takšen način mi funkcioniramo. Funkcioniramo pa predvsem zaradi tega, ker smo živeli v nekem čudnem sistemu, ker največji problem komunizma za razliko od nacizma in fašizma je bil ravno ta, da koliko je pobijal, po drugi strani je hotel preusmeriti človeka in ga prevzgojiti. Prevzgojiti v nekega novega državljana. In to je bil ta naš problem. Zanimivo je tudi, da še danes srečujem ljudi, avtoritete nekih pravnih fakultete bivšega totalitarnega režima, ki danes razlagajo o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah. Sami so bili avtorji bivšega kazenskega zakonika. In kaj je zanimivost v slovenskem pravnem sistemu, v totalitarnih državah ali pa v totalitarnem režimu? Da je država vrh vsega, človekove pravice in temeljne svoboščine pa so bile v ozadju. To je v tej pravni filozofiji vseh totalitarnih režimov. Vsi delamo za državo. Razlika v demokratičnih državah pa je, da so človekove temeljne pravice in svoboščine pred državo – razen v tistih izrednih primerih, ki pa so rešeni z zakonom. In tu je naše spoznavanje, tu smo mi šibki, naše izkustvo je šibko. Mi živimo komaj 22 let v demokratični državi. In mi si vsak po svoje razlagamo te človekove pravice in temeljne svoboščine. Mi bi jemali iz tega kovčka, bi vzeli tisto, kar paše naši opciji, ostalo bi pa pustili. In si vsak po svoje razlagamo. Treba je najti širši kontekst in pogledati resnično vse te pravice in temeljne svoboščine, ki so bile kršene vsaj zadnjih 70 let. Se opravičiti, tako kot so to naredili nacisti, se opravičiti, kot je recimo padel na kolena in se še enkrat opravičil takratni predsednik Vlade Zvezne Republike Nemčije. In bi bil ta problem rešen. Jaz tudi tukaj razpravljam kot mlajši poslanec, glejte, mi nimamo problemov s tem, kaj je narodnoosvobodilni boj. Za mene, kot nekega vnuka partizana, je ta problem razčiščen. Mislim, da tudi tukaj v naši poslanski ta problem sploh ne obstaja. Obstaja pa problem, da je nekdo, neka opcija z manj kot tisoč ljudmi, tisoč pripadniki takratne stranke v času najhujše nesreče za ta narod, v času napada fašistov in nacistov z ene strani, izkoristil narodni boj, da je prišel na oblast in uvedel totalitarni režim. To pa je problem. Tu pa je ta razlika, samo v tem kontekstu je razlika med neko slovensko levico in desnico. In nekdo potem parazitira in cela opcija parazitira na narodnoosvobodilnem boju. To je nekaj nesprejemljivega. In zakaj to poudarjamo? Zato, ker zgodovinarji niso zadnjih 22 let na tem naredili ničesar. Niso povedali, kaj je resnica. Zakaj smo v bistvu potem na koncu mi izgubili Trst, čeprav so partizani prišli v Trst in vkorakali? Ker smo že tam začeli kršiti človekove pravice in temeljne svoboščine. To je bil naš problem. V 40 dneh Trsta smo pobili toliko in toliko rojakov in potem so bili izgnani, ker so jih izgnali, gospodje, satelit Sovjetske zveze z vzorcem Lepa hvala iz Trsta, izvolite, da vas več ne vidimo in nikoli ga več ne boste dobili! To je bila resnica, in to bo prišlo na dan. Prej boste priznali, lažje bo, bolj vam bodo zgodovinarji, ki prihajajo za menoj, lažje vam bodo odpustili vsem tistim, ki še zagovarjate vse te vrednote. In tu gre za en evropski etični sistem. To je razlika, to je en del nekega evropskega duha, ki je spoštoval človekove pravice in temeljne svoboščine zadnjih 100 let, ostali pa si po svoje razlagate 22 let morda del teh človekovih pravic in človekovih svoboščin. Hvala.
Hvala lepa. Proceduralno, izvolite.
Gospa podpredsednica, mi danes govorimo o tako resni temi, verjamem, da so tudi to, o čemer je govoril gospod Breznik, resne teme, ampak ne danes. Prosim zagotovite, da bomo danes govorili o tem, o čemer govorimo, o tem, v kakšnem stanju so danes ljudje, ki ne morejo živeti, ne morejo preživeti in prosim, da to zagotovite. Človek govori nekaj, česar jaz ne razumem, pa sem živel v tistem sistemu in sem najstarejši tukaj notri. Se pravi, nek mlad kolega tukaj notri si drzne govoriti o nečem, kar pravzaprav ne sodi niti na to temo, niti ne sodi naprej. Zato prosim, skrbite za to, da bomo govorili o tematiki in da bomo govorili o tistem, o čemer danes govorimo. To ni tema.
Če lahko samo trenutek, da pojasnim. Razprava danes je precej široka. Tudi vaš kolega gospod Brulc je govoril o borčevskih praporih. Mislim, da ima vsak poslanec v tej dvorani svobodno voljo, kaj bo povedal in česa ne bo povedal, vsi ostali pa se bomo lahko na to odzvali. Jaz mislim, da kolega ni bil žaljiv, zato sem pustila besedo, ker je razprava široka, do konca. Ima pa zdaj repliko oziroma je zaprosila za besedo gospa Janja Klasinc.
Gospa podpredsednica, žal mi je, da je zdaj kolega odšel iz dvorane. Rada bi povedala, da sem bila napačno razumljena. Zakaj sem jaz rekla, da se mi zdi nesprejemljivo, da predsednik Vlade toži tožilko, ki je obtožila njega? Seveda ima vsak pravico tožiti kogarkoli, tudi tožilca, tudi sodnika, kogarkoli, vendar pričakujem od nekega javnega funkcionarja, da bo počakal, ko je obtožen, v samem procesu dokazal svojo domnevno nedolžnost, če misli, da je nedolžen, in potem, ko bo dokazal svojo nedolžnost, pa lahko potem normalno argumentirano toži tistega, ki je ga po krivem obtožil. Ne pa že vnaprej. To je prvi del. Kar pa zadeva drugi del razprave kolega Breznika. Veste, to je tako, vsak od nas si predstavlja, kaj je bilo, ko me ni bilo. Jaz vam lahko povem, da ta Jugoslavija je bila po eni strani strašansko nedemokratična, po drugi strani pa je bila prav Slovenija del tiste Jugoslavije, ki pa je rojevala človekove pravice. In jaz, ne boste verjeli, jaz imam danes 58 let, ampak ko sem imela 18 let, sem demonstrirala na cestah brez vsakih težav, nobeni specialci me niso varovali, za pravice recimo študentov, kljub temu da še takrat nisem bila študentka. Potem smo ljudi metali iz Zveze komunistov zaradi tega, ker so se neetično obnašali. Jaz sem sama izstopila iz Zveze komunistov, ker se mi je zdela dvojna morala tiste partije. Stvari niso tako enoznačne, kot se mogoče enim zdi. Je pa res, da imamo vsi svoje dedke in babice, ki so nam svoje resnice govorili, pa je mogoče zato včasih dobro prebrati tudi kakšno strokovno literaturo, tako domačo, kot tudi tujo.
Hvala lepa. Tudi to je bilo zelo obširno pojasnilo, kaj ste bili narobe razumljeni. Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Vi ste na zelo fin, uglajen način pojasnili gospodu Mehu, da je bila njegova intervencija neupravičena. Jaz pa moram, čutim dolžnost, da ne vem, če se kolega Meh zaveda, da je grozil, da je rekel, da si je kolega drznil govoriti, ne vem, verjetno je mislil o posmrtni pietetni pravici. To pa je svojevrstna grožnja. In jaz prijateljsko opozarjam, da bodimo demokrati – na tej in na oni strani. Ni si drznil, ima to pravico in se je njegova razprava dotikala človekovih pravic in elementarnih človekovih pravic. Če vas moti govorjenje o neki tematiki, je to vaš problem, je to problem demokratičnega dozorevanja, ki še ni končano. Ampak prosim, da ne govorite in, predsednica, prosim, da kolega na nežen način opozorite, da ne sme govoriti in groziti kolegom poslancem, kaj si drznejo reči. Grožnja v parlament enostavno ne sodi. Hvala lepa.
Hvala lepa za opozorilo. Jaz mislim, da sem kolegu prej nakazala, da je bil zelo oster v svojih besedah in da tukaj velja svoboda govora in bo še naprej veljala. Zdaj pa gremo naprej. Gospod Samo Bevk, potem gospa Iva Dimic.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Saj od kolega Breznika nisem pričakoval kakšnih posebnih presežkov, je bil pač nastop v njegovem stilu oziroma maniri. Bi pa rad izpostavil oziroma povedal, da je podobna nezainteresiranost Vlade in ministrskega zbora danes takšna, kot je bila ob prvi obravnavi poročila varuha človekovih pravic pred toliko in toliko leti, zato vsaka čast državnemu sekretarju, ki si je vzel to dopoldne, da sodeluje z nami, upam, da tudi v razpravi. Bi se dotaknil enega bolj specifičnega problema. S področja zdravstvenega zavarovanja je v statistiki komaj kakih 4,5 % pobud, kar se mi zdi, da ni tako zelo veliko, ker gre za zelo občutljivo in posebno področje, ki praktično zadeva vsakega od nas, saj se vsakodnevno srečujemo z obiski v bolnišnicah, zdravstvenih domovih, pri zobozdravnikih in tako dalje. Zanimivo pa je, da v teh poročilih varuhinje človekovih pravic nisem nikoli zasledil problematike bolnišničnih okužb, ki so zelo velik problem v tej državi, ali pa so te pobude zelo redke, mislim, da v poročilu varuhinje, ki je zelo obsežno, za leto 2011 ni niti ene pobude ljudi na to temo. To je velik problem, ker se marsikdaj rutinski poseg konča z zelo hudimi posledicami, zapleti ali celo smrtjo, uspešnost obvladovanja ali pa neobvladovanja bolnišničnih okužb pa je eden najpomembnejših kazalcev kakovosti posamezne zdravstvene ustanove, bolnišnice, konec koncev tudi domov za upokojence, kjer se tudi ti problemi pojavljajo. Kot rečeno, bolnišnične okužbe predstavljajo najpogostejši zaplet pri zdravljenju v bolnišnicah in po nekaterih podatkih bolnišnične okužbe v Evropi prizadenejo okoli 4,1 milijon bolnikov na leto. Ocenjujejo, da zaradi nekritične uporabe antibiotikov, da v Evropi zaradi bolnišničnih okužb so le-te odgovorne za okoli 175 tisoč smrti. Na problem teh okužb, posebej z zloglasno bakterijo MRSA sem opozoril že leta 2001 v Državnem zboru in sem to sistematično spremljal vse do danes. Tokrat prvič odpiram to problematiko v okviru poročila varuha človekovih pravic in ko sem leta 2003 takratnemu ministru za zdravje, dr. Dušanu Kebru navedel podatek, bil je na podlagi nekaterih objavljenih člankov, da v Sloveniji na letni ravni umre od 400 do 600 pacientov zaradi bolnišničnih okužb, takrat minister za zdravje dr. Keber temu podatku ni oporekal. Že leta 2001 je bila na pobudi teh razprav okoli bolnišničnih okužb izvedena prva nacionalna prevalenčna raziskava, ki je bila oktobra 2001 izvedena v 19 slovenskih bolnišnicah. Podatki, ki so bili znani leto dni kasneje, takrat tudi interpretirani, niso bili najbolj spodbudni. Vrsto let smo opozarjali, da je treba te raziskave ponoviti. In res je bila oktobra 2011 druga nacionalna prevalenčna raziskava o bolnišničnih okužbah v slovenskih bolnišnicah. Ko sem maja in decembra na to temo spraševal tudi ministra, pristojnega za to področje, za zdravje dr. Tomaža Gantarja, mi je odgovoril, da, citiram: "Drugo slovensko nacionalno raziskavo bolnišničnih okužb je koordiniral Inštitut za varovanje zdravja Republike Slovenije v sodelovanju z Univerzitetnim kliničnim centrom Ljubljana in Univerzitetnim kliničnim centrom Maribor. V raziskavi je sodelovalo vseh 21 bolnišnic za akutno oskrbo v Sloveniji. Podatki o vseh bolnikih, ki so bili hospitalizirani na en dan v oktobru, so se v bolnišnicah zbirali v obdobju prvih treh tednov v oktobru leta 2011. In kar je sedaj zaskrbljujoče v zvezi s to raziskavo, je to, da bodo po besedah ministra dr. Tomaža Gantarja ti podatki javnosti znani in interpretirani šele v letošnjem letu, se pravi več kot leto in pol po opravljeni raziskavi. Mislim, da bi se s tem problemom morala ukvarjati tudi varuhinja oziroma varuh človekovih pravic, ne glede na to, da ni bilo formalno vložena pobuda na to temo, kar me pa posebej preseneča, da ni bila, kajti to zadeva zelo veliko število ljudi, prej sem povedal od 400 do 600 smrti letno zaradi bolnišničnih okužb in zelo veliko zapletov, ki zaradi tega v bolnišnicah nastajajo. Tako da bi apeliral na institut varuha, da se spopade tudi s problemom bolnišničnih okužb v Republiki Sloveniji, ne samo v bolnišnicah, temveč tudi v domovih za upokojence, kjer pa še ni bila narejena nobena presečna raziskava. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic, potem gospod Gašpar Gašpar Mišič in dr. Ljubica Jelušič.
Hvala za besedo, predsedujoča, in lep pozdrav vsem še enkrat. Res je bilo danes že veliko rečeno in veliko povedano o kršenju človekovih pravicah, o vseh človekovih pravicah in veliko verjetno tekom razprave še bo, saj vsak od nas pove zadevo, ki se ga verjetno najbolj dotakne. In tudi sama bi s tem začela in glede vseh zadevah, ki jih doživljamo in o katerih poslušamo v poslanskih pisarnah. Ljudje prihajajo v poslanske pisarne predvsem zato, ker so razočarani, iščejo pomoč in tudi sama sem se pred kratkim srečala. Eden od glavnih razlogov obiska v poslanskih pisarnah verjetno vseh mojih poslanskih kolegov je tudi to, da so državljanke in državljani razočarani ravno nad sodnimi postopki in delom sodišč. O tej temi bi tudi rada malo več povedala. Zaradi svojih stisk, nemoči so se obrnili in se obračajo na različne institucije, urade in posameznike v tej državi. In tako se obračajo tudi na varuhinjo oziroma varuha človekovih pravic, kjer iščejo, pričakujejo razumevanje in upajo na razrešitev njihove stiske. Veliko sem jih sprejela in pravijo, da so v večini primerov odgovori varuha, da nima pristojnosti, da ne more ukrepati v skladu z njihovimi željami in pričakovanji. Glede na vse te izpovedi, ki jih srečujem, se mi poraja vprašanje o smiselnosti te institucije. Resnično. Veste, kolikokrat srečaš ljudi tudi na ulici, tudi tukaj v Ljubljani in ne samo pri nas na podeželju, ki rečejo: "Pa ste ukrepali? Varuh se ni nič odzval." Pričakujemo eno takšno boljše medsebojno sodelovanje in kot sem že sama v svojem stališču povedala, enakost do vseh. Ljudje pogosto pravijo tudi, da že ob prvem stiku uvidijo, da trkajo na zaprta vrata. Žal. Občani, državljani pričakujejo, da jim bo varuh prisluhnil in uporabil vso svojo avtoriteto pri razreševanju njihovega problema. Če povem svoje videnje, vidim varuha človekovih pravic, da v bistvu s problematiko seznani vse institucije, ki so za to pristojne, in njihove predstojnike in da od njih zahteva ukrepanje in poročilo, ter da se postavi tudi nek rok. Ker resnično, vsi pravijo, "saj bomo", pa se potem zadeva ne spelje do konca. Tega je res vse preveč v tej državi. In še enkrat bi samo poudarila tisti svoj citat, če preberem, da bi morala država širše poseči v vse pore družbe s tem, da bi spodbujala mrežno sodelovanje vseh državnih institucij in nevladnih organizacij. Na vsak način menim, da je potrebna večja angažiranost vseh vladnih institucij, ustvariti boljše vzdušje, solidarnost v medsebojni soodvisnosti, le tako bomo skupaj stopili naprej in tudi kakšnih bolj vročih debat ne bo.
Hvala lepa. Gospod Gašpar Gašpar Mišič, izvolite.
Hvala, predsedujoča. Iz razprave je razvidno, da imamo poslanke in poslanci zelo različne poglede, stališča in celo merila, ko govorimo o kršenju človekovih pravic. Namesto medsebojnega obtoževanja sem pričakoval, da se bomo danes pogovarjali ob seznanitvi s poročilom varuhinje človekovih pravic za leto 2011 o rešitvah, o tem, kaj bomo poslanke in poslanci, kaj bomo politiki naredili, da bi teh kršitev bilo manj in ne več. Problem brezizhodnosti slovenske politike je v večnem prerekanju, namesto da bi iskali rešitve, delamo vse, da bi razlike med nami bile še večje. Vse to pa je slabo za vsem nam skupno in edino Slovenijo. Ne vem, zakaj toliko enih vračanj v zgodovino, tja nazaj. Vidim, da imate nekateri poslanke in poslanci težave z egotripom, da enostavno segate v nek drug režim, v nek drug čas, čeprav se danes pogovarjamo o poročilu varuhinje človekovih pravic za leto 2011. Jaz vem, da so korenine globoke in da so bolečine tudi za nekatere prisotne tudi danes. Vendar ali nismo sposobni zbrati toliko poguma in modrosti in da presekamo enkrat vse te zgodovinske bolečine in da težimo k spravi, da se delimo na naše in vaše, pa ne moremo to početi večno. Dajmo dati nekaj na skupni imenovalec, to, kar je dobro za državljane in državo, moramo se poenotiti, ne glede na to, iz katerih političnih strank ali opcij prihajamo. Tukaj pred seboj imamo danes varuhinjo človekovih pravic in kršene so človekove pravice tako ljudem, ki so volili levico, kot tistim, ki so volili desnico, in tistim, ki se niso odzvali na volitvah, ker se jim je država kot takšna že od nekdaj zamerila. Določene inštitucije morajo obstajati, določene pravice morajo biti dejansko zaščitene za vsa živa bitja. Država ne obstaja, če tega ni. In tukaj je državni zbor. Tukaj je hram demokracije in tukaj smo dolžni delati dobro za tiste, ki jih predstavljamo, za našo skupno državo. Najbolj so na udaru kršitve človekovih pravic tistih najbolj ranljivih skupin. Saj tem ljudem, ki si sami ne morejo pomagati, ali jim država ni sposobna in politiki zagotoviti z ustavo zagotovljenih pravic. Ljudje potrebujejo delo. Če dela nimajo, je vse narobe. Potrebujejo delo, pravično, korektno, pošteno plačilo za opravljeno delo. Problem krize, v kateri smo se znašli, krize vrednot med ostalim, ekonomske, gospodarske, ustvarjamo še dodatno politično krizo, namesto da bi dejansko reševali težave in probleme ter odpravljali ovire za boljše življenje v državi. In normalno je potem, da se nam dogajajo kršitve. Že tukaj v parlamentu sprejemamo zakone, zavestno, navkljub opozorilom informacijske pooblaščenke, varuhinje človekovih pravic in številnih drugih civilnih združenj na napake. Ne, mi tukaj v parlamentu sprejmemo zakon in ta zakon dejansko omogoči uzakonitev kršitev človekovih pravic. In tožbe gredo celo zunaj naših mejah, v Strasbourg in ne vem na katera sodišča, kjer ljudje iščejo svojo pravico in jo potem dokažejo po petih, šestih, desetih in morda več letih. Kakšno je življenje teh ljudi? Politiki smo v dveh desetletjih ali pa ste tisti, ki ste bili, in smo danes tisti, ki smo nekoliko mlajši, odgovorni in soodgovorni za vse, kar se zgodi v tej državi. Dovolj je bilo samo besed in lepe retorike obljubljanj in sprenevedanj. Samo žalostno je to, da naše državljanke in državljani prehitro pozabijo na vse to, kar se je zgodilo, in vedno vnovič padejo na lepe besede, na odlično retoriko posameznikov. Danes smo tukaj videli, nekateri so imeli razpravo in takoj po razpravi, kljub temu da so se vračali nazaj, da so lepo razglabljali, da so opozorili na nekatere probleme in težave, češ, da se zavzemajo za človekove pravice, da bi bilo kršitev čim manj, takoj so zbežali iz dvorane, niso niti prisluhnili replikam tistih, ki so jih sami narobe razumeli. Tu se vidi ta igra, teater. Nastopamo pred javnostjo, obljubljamo in potem gremo. Kakšna je tu morala? Dvojna merila, trojna merila. Kakšni smo mi politiki? Ali smo sploh vredni, da imamo svojo državo, v kateri je toliko opozoril, kršitev. Tukaj na levi strani imam pri kolegici Tamara Vonta za posamezna ministrstva napisanih koliko kršitev je tega in onega. 66% za eno ministrstvo, za ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, za ministrstvo za finance 81,5 % kršitev, da ne naštevam cel list teh kršitev. Na ministrstvih se to dogaja. Pa kaj počnemo? Mi dejansko instituta varuha človekovih pravic ne spoštujemo. Ampak tukaj ne gre za varuha, tu gre za vse to, na kar varuh opozori. Saj varuhinja ni policaj, ni lokalni ali pa državni šerif, da bo nekoga kaznoval in tolkel po glavi, tega pa ne smeš narediti. Zato smo politiki tukaj, da upoštevamo. In tukaj se je še zgodilo, da je vladna koalicija od 106 priporočil varuhinje upoštevala zgolj 73. In še ta je prikrojila tako, kot si je ona želela. Ne smemo tega delati. Če so nekomu kršene z ustavo zagotovljene pravice, potem ni pomembno, čigav volivec je. Dajmo enkrat dati na skupni imenovalec, kar nam je skupnega, in se poenotimo, zakaj smo pravzaprav tukaj. Če ne, je boljše, da nas ni. Rad bi bil ponosen, pa nisem ponosen na to, da sem poslanec v državnem zboru, ker vidim, ko dobim takšna poročila, s toliko strani, in ko ugotovimo, kdo krši, kdo najbolj krši človekove pravice. Kdo? Država, politiki, funkcionarji in tisti, ki so bili imenovani na odgovorne državne funkcije, da bi skrbeli, da bi bili ljudje v državi zadovoljni. Potem pa se nekdo najde in obtožuje ljudi, češ, da so ljudje prezahtevni, da bi morali mogoče imeti varuhinjo človekovih obveznosti in dolžnosti. Saj človek bi rad delal. Kdo rad danes sedi doma? Kdo se rad doma premetava z leve na desno, ker nima dela? Nihče. Vsak išče službo. In če bi ljudje imeli službo, delo, bi bilo vse drugače. In če bi imeli močno gospodarstvo v državi, potem bi bilo manj težav v državi. Šolstvo in zdravstvo moramo imeti. Ne, mi smo se spravili ravno na to, na šolstvo in zdravstvo, in posledično na vse ostalo, tudi človekove pravice. Vsi imajo pravico do izobraževanja, vsi imajo pravico do dela, vsi imajo pravico do svobode. In vse to jim je krateno, če nimajo dela. Tukaj se vse začne. Vir vseh težav je v nesposobnosti politikov in politike, da zagotovi to, kar so se zavezali pred volitvami. Ko so jih usta polna obljub, medenjakov, kaj bodo vse naredili za to državo. In potem ko zmagajo, pridejo nekam gor, se odlepijo nekam daleč med oblake in pozabijo na tiste, ki so jih obkrožali na volitvah. Žalostno, ampak to je naša slovenska resnica in s tem bom zaključil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Ljubica Jelušič, pripravi se gospa Saša Kos.
Najlepša hvala spoštovana podpredsednica za besedo. Kolegice in kolegi lepo pozdravljeni, spoštovana gospa varuhinja in vaši sodelavci! Moram reči, da ko končno enkrat pride vaše poročilo tudi med nas poslance, je tudi priložnost, da se znova spomnimo, zakaj smo pravzaprav v parlamentarni demokraciji ustanovili institucijo varuha človekovih pravic. Danes se zdi, da je marsikomu še vedno nejasno, kaj ta institucija pravzaprav počne. Zanimivo je, da se tukaj zdaj sprašujemo, kje je varuh človekovih odgovornosti in človekovih dolžnosti. Pozabili smo, da smo pravzaprav tisti, ki nalagajo dolžnosti in odgovornosti ljudem, prav ti ljudje, ki sedimo tukaj. Dolžnosti se preko zakonodaje in različnih uredb določajo tako v izvršni kot zakonodaji oblasti. Odgovornosti se določajo prav tu med nami, tudi pravice se določajo tukaj. Toda naš način videnja pravic, odgovornosti in dolžnosti je sistemski. Mi gledamo na ljudi tako, da ne vidimo posameznikov, vidimo celotne sisteme, zdravstva, socialnega varstva, delavstva in tako naprej. Varuhinja s svojim uradom pa je tista, ki vidi nasprotno stran, ki vidi posameznika, ki gre k ljudem in posluša zgodbe navadnih ljudi in prek njih izdela svoja sistemska priporočila. Ne samo za nas v parlamentu in ne samo za vlado, ampak za mnoge izvajalce javnih funkcij, za vse, do zadnjega uradnika in strokovnega delavca tako v okviru državne uprave, javnega sektorja kot v okviru ekonomskih institucij in seveda tudi lokalnih skupnosti. Tega poročila in priporočil sedaj ne poslušamo samo mi in ne sprejemamo samo mi, ampak vsi tisti, ki v demokratični državi pričakujejo in pričakujemo, da bomo s svojimi ljudmi, z državljani ravnali kot z ljudmi demokratične države. To je tisto, kar pričakuje varuhinja človekovih pravic, in se ji zahvaljujem, ne samo za 17. poročilo, ampak za vsa poročila doslej, vam in vašim sodelavcem. In ta poročila bodo vedno debelejša, če se bomo vsi skupaj ljudje v tej državi obnašali tako, da bomo izbirali, kaj iz tega, kar nam predlagate, bomo izvedli in kaj bomo pustili naslednikom ali pa vam in vašim sodelavcem, da bodo vedno znova in znova ugotavljali in vedno znova in znova pisali v ta priporočila. Kolegi in kolegice, naša naloga ni v tem, da bi izbirali priporočila. Naša naloga je v tem, da sprejmemo priporočila, da sprejmemo poročilo, da se globoko vase zazremo vedno, ko bomo tu prišli z različnimi zakoni – in tukaj podpiram razpravo kolega Mišiča, predhodno – in se ob vsakem zakonu vprašamo najprej, ali smo mi s tem zakonom pripomogli k nekonsistentnostim našega političnega sistema, take vrste nekonsistentnostim, da bomo posegli tudi v pravice ljudi, ali smo mogoče prisluhnili konsistentnim opozorilom varuhinje že dolga leta in predhodnih varuhov, kje mi delamo napake. V tem poročilu, spoštovana varuhinja, je tudi nekaj tem, ki so pomembne za tiste med nami, ki smo se poklicno ukvarjali s področjem obrambe. Jaz bi rada izpostavila dve opozorili, ki ste jih tukaj odprli, ker se preko njih vidi, kako pravzaprav tudi država in zakonodajni sistem reagira na vsa ta vaša priporočila, ki bi se morala prej ali slej odraziti tudi v tovrstnih zakonodajnih ukrepih. Najprej je zanimivo, da opozarjate na eno zadevo, na katero so sindikati Ministrstva za obrambo dolgo časa opozarjali, in sicer na to, kako so urejeni potni stroški pripadnikov Slovenske vojske. Ko so v Slovenski vojski izdelali nek poseben dokument, standardni operativni postopek se je to imenovalo, in je bil ta dokument posledica mnogih različnih uredb, ki jih je sprejemala vlada, zakonodaje, in potem še različnih tolmačenj, ki so nastajala v različnih predhodnicah Ministrstva za javno upravo, so seveda ljudje ugotovili, da ko to vse daš na kup, je kršenih ogromno pravic. In v tem spopadu med določanjem, ko se vidijo na kupu vse te pravice in dolžnosti ljudi, se je dalo ugotoviti, da mnogi uradniki v državnem aparatu sploh ne vedo, kaj so na enem mestu sprejeli in kaj bodo čez nekaj let zagovarjali. Namreč, ko se je bilo treba opredeliti, ali imajo tisti pisci standardnega operativnega postopka v Slovenski vojski prav ali ne, uradnikov iz Ministrstva za javno upravo ni bilo nikjer več, da bi pojasnili, ali je to skladno ali ne z vsem tistim, kar so leta in leta dopovedovali, kako se obračunavajo potni stroški. In tudi mi poslanci smo del sistema nerešenega vprašanja obračunavanja potnih stroškov in različnih tolmačenj, kako se obračunavajo potni stroški. Ampak drugo vprašanje, ki pa se mi je zdelo v vašem poročilu tokrat izjemno pomembno in je povezano z etiko delovanja profesionalne, poklicne vojske, je povezano z vprašanjem častnika, ki zavrne ukaz o napotitvi na delo v mednarodno poveljstvo. V poročilu ste se, varuhinja, zavzemali za to, da bi za takšne napotitve ne uporabljali aktov poveljevanja, se pravi ukazov, ampak pogodbo o delu, kot to velja za javne uslužbence. Vi ste v bistvu tukaj, ne vem ali hote ali nehote, odprli eno pomembno etično vprašanje Slovenske vojske: ali je v poklicni vojski možen ugovor vesti. In sicer ne ugovor vesti tistim poveljem, ki so sporna z vidika mednarodna pravna, za ta vemo, tu je zakonodaja jasna, take vrste poveljem se lahko upremo. Vprašanje je, ali se lahko upremo poveljem, ki zagotavljajo delovanje vojske. Okoli tega mi nismo imeli resne razprave še v tej državi. In mi zdaj ne moremo reči, da vašega priporočila oziroma opozorila pa ne bomo izvedli, ker se okoli tega še nismo poenotili. Prej ali slej bomo trčili na ta problem. Tokrat je šlo za enega človeka, mogoče v prihodnosti bo šlo za več pripadnikov Slovenske vojske. In ta problem bo, ko bo morda nekega dne dopolnitev Zakona o obrambi prišla v ta parlament, treba tudi nekako rešiti in ob tem tudi razčistiti, ali je vojak vojak ali je javni uslužbenec. In do takrat bo vaše priporočilo seveda ostalo v veljavi, pa četudi si ga bomo hoteli ali pa ne hoteli zapisati v seznam naših sprejetih priporočil. Ob koncu, spoštovanja varuhinja, naj se najprej vam osebno zahvalim za vaša osebna prizadevanja, kajti vi ste osebno šli v mnoge institucije pogledat, kaj se dogaja s posamezniki, kaj se dogaja s človekom. In se zahvaljujem seveda tudi vsem tistim, ki z vami delajo in so delali vsa ta leta, mnoga priporočila pripravljali in se mnogokrat srečevali z veliko problemi naših običajnih državljanov. Jaz vam želim veliko uspeha v prihodnje, ampak želim pa tudi nekaj modrosti vsem nam, da bomo človekove pravice videli ne samo skozi sistem, ampak tudi skozi človeka. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Saša Kos ima besedo, potem se pripravi gospod Janez Vasle, če gospoda Vasleta ne bo, je naslednji gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Vaše delo spremljam že vrsto let oziroma od vašega imenovanja, torej od leta 2007, in sem prepričana, da ste delo zelo dobro opravili. Kršitve delovnih pravic ste poudarjali sistematično, kar je bilo razvidno iz vaših letnih poročil. Iz teh poročil je razvidno, da se leta in leta pojavljajo isti problemi, torej sociale, pravosodja. Če se ustavim malo pri pravosodju. Zadeve, ki so nerešljive na današnjem sodišču pa dvajset, petindvajset let, da otroci trpijo v nemogočih razmerah, kjer se starša nikakor ne moreta dogovoriti oziroma s pomočjo teh raznoraznih služb ne pridejo nikamor oziroma so spori dolgotrajni in tako naprej, potem ženske padajo po stopnicah in še in še bi lahko naštevala. Dokler pravosodje ne bo funkcioniralo v tej naši državi, mislim, da se ostale stvari ne bodo spremenile. Zelo me zanima, kakšen je pogled sodstva glede na Evropsko skupnost; torej, koliko sodnikov imamo za določene zadeve zaposlenih in še marsikaj se mi odpira ob tem, s čimer ste se tudi vi, gospa doktorica, ukvarjali v svojem obdobju. Poleg pravosodja je bilo tudi precej sovražnega govora, kar kaže na neuspešnost delovanja javnih služb, izvršne oblasti in ostalih nosilcev javnih pooblastil. Zato je tudi pomembno, da danes sprejmemo amandma, ki smo ga vložili skupaj s SD, s katerim apeliramo, da Državni zbor sprejme vsa priporočila varuhinje, ker le tako lahko vsaj predvidevamo, da se bodo odgovorni lotili reševanja vseh izpostavljenih težav na področju varovanja človekovih pravic. Gospa dr. Zdenka Čebašek Travnik, zahvaljujem se vam tako v svojem imenu kot tudi v imenu vseh prizadetih, s katerimi ste sodelovali in se poglabljali v njihove probleme in ste tudi poskušali reševati na svoj način. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Vasle, a vidim, da ga ni. Torej gospod Matjaž Zanoškar in pripravi se mag. Barbara Žgajner Tavš.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa varuhinja človekovih pravic s sodelavci! Ni mi treba laskati, vaš 5-letni mandat, bogat z vašim delom, se izteka in to laskanje bi bilo mišljeno, če bi vzeli resno, ampak moram povedati, da z moje osebne strani in osebnega stališča bi lahko to poročilo kot tudi ostala poročila v tem mandatnem obdobju ocenili z odliko. Pa ne zato, ker bi laskal, pač pa, ker je vaša služba, vaš urad z vami na čelu, posegel tako danes kot tudi v prejšnjih poročilih v celotnem mandatu v najgloblje, najširše pore našega življenja. Ugotovili in našli ste tiste problematične stvari, ki se tičejo posameznika, a kot je kolegica Ljubica povedala, ne gledamo skupin. Seveda moramo gledati skupine, vendar ko gledamo skupine, takrat večkrat spregledamo tiste posameznike, ki trpijo v nekih situacijah, kjer se kršijo človekove pravice in temeljne svoboščine. Vaše poročilo je bilo skozi leta vedno obravnavano v Državnem zboru. Vedno je bilo slišati veliko razprav, veliko atak, veliko zaskrbljenosti, veliko situacij, v katerih se čudimo, da je naša država takšna, kakršna se vidi v ogledalu, ki ga vi nastavljate. Vendar je bilo vedno ob razpravah o vašem poročilu premalo tiste konkretne in resnične zagnanosti, da bi ne samo zakonodajna veja oblasti, pač pa tudi ostale veje oblasti kaj konkretno naredile na tem projektu oziroma na tem primeru oziroma poročilu. Rekel bom, da smo vsi odgovorni, vsi smo enako odgovorni tu, v parlamentu. Vendar, kolegice in kolegi iz koalicije imajo nekoliko več možnosti vplivanja na zakonodajno in tudi na izvršilno vejo oblasti, seveda tudi na sodno, ker so pač bližje temu. Prav od teh kolegic in kolegov bi pričakoval, da bodo danes malo manj govorili o tem poročilu, se ozirali nazaj v arhive, odpirali vprašanja, ki so že nekako del našega historiata, pač pa se poglobili v situacijo, v kateri smo danes, tukaj, ob tem poročilu, ob teh kršitvah človekovih pravic in temeljnih svoboščin in konkretno na teh stvareh delali v takšnem smislu, da bi sprejemali korektive naše zakonodaje, ki bodo počasi anulirale vse te kvarne izsledke, ki jih vi sporočate v svojem poročilu. Ne zato, da bi delal EPP za našo stranko, Pozitivno Slovenijo, vendar velikokrat se je zgodilo tudi v tem poročevalskem obdobju, ki ga vi obdelujete, da je ravno Pozitivna Slovenija vlagala amandmaje, ki so bili temelj in so izhajali iz vaših znanj, iz vaših priporočil, ki ste jih dali v poročilu. Vendar na koncu koncev lahko ugotavljamo, da Pozitivna Slovenija v opoziciji nima pravice glasovanja oziroma – tudi če glasuje – je preglasovana. Tako je tudi naš trud v tem smislu, da bi bilo anomalij, na katere opozarjate, manj, ostal brezploden. Človekove pravice in temeljne svoboščine so kakor sreča –, ko mislimo, da smo srečo ujeli, se ta sreča prestavi za stopnico više. Verjetno za vas nikoli ne bo zmanjkalo dela. Vendar je pa kritično to, kar se ugotavlja tudi v poročilu, da je tretjina vaših pobud in opozoril iz leta v leto enaka. Torej, tretjina se jih vsebinsko niti ne menja, ostajajo enake, kot so bile prejšnje leto in prejšnja leta. To je velik očitek našemu delu, delu parlamenta, delu vlade, delu pravosodja in vsem ostalim. In ob tem bi se morali zamisliti, pa ni treba odpirati historiata, to je današnja situacija. Zavedam se, da je danes kriza, gospodarska, finančna, politična, moralna, socialna in kaj vem kakšna še, vendar to ni situacija, v kateri bi lahko iskali izgovor, seveda, kriza je, zato pa se dogajajo take stvari, kot se. Tudi vem, da ta kriza, splošna kriza, je najbližji sorodnik kršitvi človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Zato moramo biti še toliko bolj pozorni na vse te stvari, na katere opozarjate. Še enkrat, z vašim poročilom se je večkrat končala razprava in končalo razmišljanje o tem, kaj narediti, da bo poročilo v naslednjem letu boljše, da bo manj teh opozoril in očitkov, ki se jih upravičeno daje vsem trem vejam oblasti. Torej, bi bilo danes treba razmišljati o tem, kaj bomo naredili, katere korektive bomo sprejeli v naši zakonodaji, splošni zakonodaji, da bomo v naslednjem mandatu oziroma naslednjem poročevalskem obdobju prišli do boljših rezultatov. Gospa dr. Zdenka Čebašek Travnik, iskrene čestitke in izraze hvaležnosti za to, da ste zelo nevtralno, zelo suvereno in avtonomno vsa leta svojega mandata opozarjali na tiste stvari, ki jih mnogokrat v tej veliki dvorani spregledamo in jih ne vidimo. Vendar se vidijo takrat, ko pridejo ljudje k vam zaskrbljeni, objokani, in prav je, da vsaj del tega ob tem poročilu, če ne drugače, prinesete k nam, da smo s tem seznanjeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Barbara Žgajner Tavš. Pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovana varuhinja s sodelavcem! Današnjo razpravo želim razviti v luči družbenih sprememb, ki za seboj prinašajo nov vrednostni koncept razumevanja družbene oziroma državne odgovornosti pri oblikovanju resornih politik. Zdi se, kot da te nimajo dolgoročne vizije, ne sledijo niti realnim potrebam naše družbe niti evropskim zavezam in smernicam. Po drugi strani pa v zadnjem času mimo ustaljene prakse in zakonsko predpisanih priporočil, določil, sprejemamo zakonodajo, ki gre v smeri zmanjševanja kolektivnih socialnih pravic, tudi takih, ki pomenijo civilizacijski dosežek neke družbe, kar pa dejansko pomeni zniževanje nivoja socialne varnosti posameznika. Danes je bilo v razpravi mogoče slišati s strani koalicije, kako je dobro, da se spoštuje resolucijo o normativni dejavnosti. Vmes sem si pogledala na spletni strani, kjer je ažuriran števec, v koliko primerih taista koalicija ni spoštovala dokumenta, ki ga je sprejela sama Vlada – 327 primerov! Kar pomeni, da se je zakonodajo sprejemalo mimo dialoga s civilno družbo, da se niso upoštevali zakonsko predpisanih rokov in tako dalje. To je prvi izpit, če pogledamo samo normativno dejavnost, na katerem je padla vlada v tem mandatu. Ampak ne želim govoriti o tem, ker zame osebno to ni najpomembnejša zadeva, ki se jo dotika tudi poročilo varuhinje človekovih pravic za leto 2011. Uvod sem naredila pravzaprav zato, ker je varuhinja človekovih pravic v tem poročilu opozorila tudi, da vprašanja, ki jih je izpostavila že v preteklosti, v predhodnih poročilih, ostajajo praktično brez jasnega odgovora, po veliki večini. Med pomembnimi vprašanji je tudi, in temu je varuhinja dala poudarek, ali je Slovenija še vedno socialna in pravna država. V Sloveniji se je začelo odpirati vprašanje o revščini leta 2008. Tudi takrat je varuhinja, če se ne motim, v sodelovanju z uradom predsednika organizirala v Državnem zboru posvet o revščini. Če se je takrat začelo govoriti o pojavu revščine, so bile številke v letu 2011 dovolj alarmantne, toliko bolj alarmantne, da si ne bi smeli dovoliti, da smo v letu 2012 sprejeli zakonodajo, ki je dodatno pritiskala na ljudi in pomeni praktično danes še več revnih ljudi v naši državi. Konec leta 2011 je stopila v veljavo 1. 1. 2012, je bila sprejeta nova socialnovarstvena zakonodaja. Po tej socialnovarstveni zakonodaji – bom dala samo nekaj aktualnih podatkov –, se je stanje zelo spremenilo v naši državi. Število upravičenih otrok do otroškega dodatka se je v obdobju med 1. 12. 2011 in 1. 9. 2012 znižalo s 373 tisoč 744 na 281 tisoč 138. Število prejemnikov državnih štipendij se je v približno istem času znižalo za okoli 13 tisoč. Število prejemnikov denarne socialne pomoči se je znižalo za okoli 3 tisoč – pa ne boste rekli, da ti ljudje danes živijo bolje in da zato niso več upravičeno do socialnih transferjev! Ni res! V istem času, istem obdobju, se je število brezposelnih povečalo, mi pa smo jim zniževali nivo socialne varnosti. Če grem naprej, število prejemnikov varstvenega dodatka se je znižalo za okoli 70 odstotkov, pri čemer se je varstvenemu dodatku odpovedalo 12 tisoč upokojencev, in sicer zaradi obremenitve njihovega premoženja na račun prejemanja varstvenega dodatka. To so izjemno alarmantne številke, izjemno alarmantne! Mi pa smo si istočasno dovolili, in to navkljub opozorilom varuhinje človekovih pravic, in v letu 2012, tam sredini leta, sprejeli Zakon o uravnoteženju javnih financ in dodatno pritisnili na, jaz si upam trditi, tudi socialno najšibkejše v naši državi. Dala bom konkreten primer, 26 tisoč upokojencev, to so tisti upokojenci, ki si po mnenju vlade ne zaslužijo več, da so njihove pravice spoštovane. Zakaj? Varuhinja človekovih pravic je v tem poročilu na 254. strani zelo jasno zapisala, da zakon ali drugače uredi način usklajevanja pokojnin s plačami in življenjskimi stroški, ne sme pa neposredno poseči v višino že odmerjene, in to z odločbo, pokojnine. In to je tisti del, ki je pomemben. Skratka, z zakonom ne bi smeli, po mnenju varuhinje človekovih pravic, poseči v tiste pravice, ki so že dodeljene posamezniku z odločbo. Sprašujem se, ker je tudi varuhinja v poročilu zapisala, da se odpira vprašanje, koliko danes sploh lahko še verjamemo v pravno državo, zakaj ta zadeva, ki je po moji oceni prednostna, pol leta čepi in čaka na Ustavnem sodišču, da presodi, ali so bile tem upokojencem kršene pravice, določene z ustavo. To vprašanje je toliko bolj pomembno, ker bomo, če se ne motim, jutri obravnavali popravek ZUJF, ki ga vlaga opozicija, ki se dotika tudi veteranov vojne za Slovenije in njihovih pravic. Ker je Upravno sodišče v tej zadevi ravno tako zapisalo, da po njihovi oceni zakon ne bi smel poseči v že pridobljene pravice in zadevo predalo še enkrat Ustavnemu sodišču – cel kup vprašanj se odpira! Res žalost, kar ugotavlja tudi varuhinja človekovih pravic, da praktično vsa opozorila in vsa priporočila naletijo na gluha ušesa in da politika ni sposobna v okviru zakonodaje sprejeti popravkov, če že ne, vsaj tistih, ki so najbolj v nebo vpijoči. Še eno vprašanje, na katerega, upam, mi bo danes odgovoril namestnik varuhinje človekovih pravic gospod Dolčič, ki je tudi zadolžen za to področje, to je bilo vprašanje, ki sem ga izpostavila tudi na zainteresiranem delovnem telesu Državnega zbora, dotika se zdravstvenega zavarovanja otrok. To vprašanje sem naslovila tudi na ministra, na oba resorna ministra, pa sem dobila odgovor, da praktično v praksi niti v zakonodaji to ni več problem, da imajo vsi otroci urejeno zdravstveno zavarovanje, ne glede na status njihovih staršev. Osebno menim, in takšne so tudi informacije, ki prihajajo s terena, da temu ni tako in bi bilo smiselno v zakonodaji popraviti ta del. Da ne bom predloga v tem delu. Opozorila bi tudi na tisto področje otrokovih pravic, ki še vedno ni urejeno, ki se vleče že leta in leta, praktično v vsakem poročilu znova beremo, kako ne sledimo evropskim smernicam in zahtevam, kako v Sloveniji še vedno nimamo uzakonjene prepovedi telesnega kaznovanja otrok, kako v Sloveniji še vedno nimamo zagovornika otrokovih pravic in kako se, žal, takrat, ko je treba urediti te pravice na normativni ravni, po navadi sklicujemo na slabo finančno stanje naše države. Ni prav. Jaz pravim, da človekove pravice ne smejo biti podvržene finančnemu stanju države. Človekove pravice niso odvisne od krize; še več, v vsaki krizi se stopnjuje pritisk na človekove pravice. Varuhinja v tem poročilu odpira tudi področje delovnih razmerij, zaposlovanja. Zakaj odpiram to točko? Zato ker bomo čez 14 dni v Državnem zboru obravnavali novo delovnopravno zakonodajo, ki, kolikor mi je v tem trenutku znano, še ni usklajena niti s socialnimi partnerji, ker se bo, bojim se, tudi ta nova delovnopravna zakonodaja ponovno sprejemala pod neko pretvezo, da s tem ko bomo zmanjšali pravice delavcem, zaposlenim, bomo na drugi strani spodbudili ali pa odprli možnosti, da se bo gospodarska rast skorajda sama po sebi lahko začela razvijati, odvijati. Ta nova delovnopravna zakonodaja, vsaj v obliki, v kakršni je zaenkrat dostopna tudi poslankam in poslancem, pomeni manj pravic, manj socialnovarstvenih pravic in manj zaščite. In ravno delavec je tisti, ki bi moral biti v tem procesu deležen ustrezne zaščite, ker je šibkejša stranka v postopku. Po moji oceni naj bi bil to tudi namen sistema človekovih pravic oziroma varovanju človekovih pravic, da se zaščiti tistega, ki je šibkejša stran v postopku. In država je tista, ki je močna v tem primeru. Toliko, ker časa ni dovolj, pa so za menoj še razpravljavci. Absolutno gre poročilo podpreti, smiselno je podpreti tudi amandma, ki smo ga vložili v sodelovanju z drugo opozicijsko stranko. Vsem pa seveda velja v bodoče opomin, ko bomo sprejemali pomembne zakone, ki posledično pomenijo pritisk na človekove pravice in manj zaščite človekovim pravicam, da res razmislimo, kako glasovati o teh zakonih. Na prvi preizkušnji bomo, kot že rečeno, v prihodnih dneh, jutri je na dnevnem redu en tak zakon, v petek pa dva izklopa, ki se dotikata humanitarnih pomoči.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat, pripravi se gospa Tamara Vonta.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana varuhinja človekovih pravic, gospa Zdenka Čebašek Travnik! Lepo pozdravljeni. Sem eden tistih poslancev, ki je v mandatu 2004–2008 podprl takrat kandidatko gospo Zdenko Čebašek Travnik za varuhinjo človekovih pravic, in vesel sem ko danes prejemamo, obravnavamo sedemnajsto poročilo in dajemo vsi skupaj dobre ocene delovanju gospe Zdenke Čebašek Travnik za njeno delo skozi ves mandat. Na nek način razumem tudi s strani kolegic in kolegov, da smo torej le nekaj dobrega naredili tudi v mandatu 2004–2008. Tega ne govorim zaradi tega, ker z gospo varuhinjo koreniniva v isti zemlji na levem bregu Mure, ampak zato ker cenim njeno prizadevanje skozi ves mandat. Gotovo je bilo njeno delo usmerjeno v to, da se človekove pravice čim bolj varujejo, nismo idealna država, nismo idealna družba, ker če bi bili, varuha človekovih pravic v državni ne bi potrebovali. Želim si, da bomo enkrat ustvarili takšno družbo. Ali je to mogoče? Kolega Zanoškar pravi, da ne. Mogoče pa je. Družba je pravzaprav seštevek posameznikov. Če smo mi na nek način vsaj približno in če bomo in če bodo idealne osebe, potem bomo idealna družba, potem ne bomo potrebovali varuha človekovih pravic. Morda bo kdo zameril, da tudi sam gledam in bom pogledal v nadaljevanju v zgodovino, in sicer s pozitivne strani: Slovenci, slovenska družba je vedno bila izjemno pozorna do varovanja človekovih pravic. Ne nazadnje smo tako kot država tudi nastali. Spomnimo se, kaj piše v preambuli Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. Čisto na vrhu preambule piše, da ob dejstvu, da Socialistična federativna Republika Jugoslavija ne deluje kot pravno urejena država in se v njej hudo kršijo človekove pravice, nacionalne pravice in pravice republik in avtonomnih pokrajin, je torej Skupščina Republike Slovenije na skupni seji vseh zborov – vemo kdaj, 25. junija 1991 – sprejela temeljno ustavno listino. Ali smo do danes realizirali želje in cilje, ki smo si jih že takrat postavili, ki smo jih imeli v mislih, je seveda vprašanje. Nismo! Gospa varuhinja je v svojem uvodnem nastopu danes podčrtala, kakor sem jaz zaznal, predvsem vprašanje socialne države in vprašanje pravne države. Ne razumem socialne države samo kot sredstva v državnem proračunu, ki so namenjena za socialne transfere, za denarne, socialne pomoči in za druge pomoči ljudem, ki so v stiski. To je premalo. Socialna država je gotovo seštevek mnogih dejavnikov. Tudi vzgoje! Ali imamo čut do bližnjega dovolj dobro razvit? V tem delu lahko rečem, da sem optimist. Poglejmo podatke. Vi veste, da vsak zavezanec za dohodnino lahko pol procenta dohodnine nameni določeni organizaciji, določenemu upravičencu, čeprav je teh upravičencev zdaj že malo manj kot 5 tisoč. ampak O.K., ljudje se pa lahko svobodno odločajo, komu želijo dati tistega pol procenta svoje dohodnine. Nekaj zadnjih let oziroma od takrat, ko smo tudi v mandatu 2004–2008 uvedli ta instrument – in mislim, da je dober, danes ga nihče ni kritiziral ali ovrgel – je vedno na prvem mestu slovenska Karitas in v letu 2011 je bilo to prav tako – število donacij 12 tisoč 745. Na drugem mestu Rdeči noski – pohvale vredno! Na tretjem mestu društvo Unicef, na četrtem mestu Sonček, na petem Europa Donna in tako naprej. Lahko pogledamo te statistike in dobre so, treba je spodbujati, tudi v tej hiši moramo spodbujati ljudi, da se odločijo, da podprejo s temi instrumenti, ki so nam na razpolago, tiste, ki so pomoči potrebni. Socialna država je tudi tista država, ki izvaja takšno politiko, ki ustvarja nova delovna mesta. Trdim, da je človek najbolj srečen [[opozorilni znak za konec razprave]] [[...]]lahko svoje sposobnosti, intelektualne in druge, razvija na delovnem mestu. Najbrž so tudi takšni, ki so srečni zato, ker pridobivajo socialno pomoč [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospa Tamara Vonta potem pa bosta imela besedo, če bosta želela, tako predstavnik Vlade kot tudi predlagateljica dr. Zdenka Čebašek Travnik. Izvolite, gospa Vonta.
Hvala lepa. Uvodoma naj povem, da me seveda tudi današnja razprava v mojih pričakovanjih ni v ničemer razočarala. Vrnili smo se vse do družine Šarh, do pohorskih bataljonov in podobno in seveda nič čudnega ni, da se potem vedno znova ukvarjamo z istimi rečmi, namesto da bi stopili korak naprej pa namesto da bi pogledali, kako smo s temi rečmi sedaj in poskrbeli za to, da se kaj podobnega ne bi zgodilo v prihodnje. Se pravi, naša naloga je, da preprečimo kršitve v sedanjosti in da preprečimo tudi s sprejemanjem zakonov ali pa odločitev, ki jih tukaj sprejmemo, da bi se to zgodilo v prihodnje, to je naša naloga. Jaz sem za to, da se popravijo vse krivice, ki so bile storjene, to sem že večkrat povedla in mislim, da tukaj dejansko obstaja nek konsenz. Bistveno bolj pa sem zaskrbljena nad tistimi krivicami, ki se dogajajo danes in ki jih povzročamo danes, te me pa še posebej skrbijo. V bistvu se mi zdijo človekove pravice takšen bazičen institut, da rečem, od tam se vse začne, tam gradimo vse naprej. Če nek zakon nima trdnih temeljev, tako kot če jih nima hiša, se slej kot prej začne kaj z njo dogajati in enako velja tudi v temu primeru. Pa še enkrat poudarjam, da ta koncept človekovih pravic – daleč od tega, da bi bil idealen, je sporen, nekateri avtorji celo pravijo, da gre v bistvu za nek obliž na rane kapitalizma. Tudi o tem govorijo nekateri sociologi. Ampak, takšnega imamo in kot takšen nam nudi neko zaščito, samo videti jo je treba. Seveda ne bomo imeli nikoli idealnih oseb niti idealne družbe, to je nesmisel, ne smemo biti takšni idealisti, čeprav mogoče včasih ne škodi, ampak dejstva so takšna, kakršna so. In v bistvu niti ne gre za to. Namreč, po moji oceni slovenska družba že dolgo ni več dovolj pozorna, mi kot posamezniki, na tiste osnovne stvari. Skratka, človekove pravice, ki so bile pridobljene, niso pridobljene za vedno, vedno znova jih je treba – kako naj rečem, njihovo je treba pridobitev nadzirati, bdeti nad njimi in jih negovati. Včasih smo v teh rečeh malo popustili in so se tisti osnovni temelji malo zamajali in tudi naša percepcija človekovih pravic je včasih nekoliko, da rečem – enostavno načeta. To ni v redu, mi se moramo zavedati. Recimo, naj povem, ker sem predsednica Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Nekateri to komisijo označujejo kot neko komisijo, tam se nekaj pogovarjajo, tako ali tako nimajo nobenih zakonodajnih pristojnosti, kaj pa jo rabimo, saj imamo varuha človekovih pravic in tako naprej. Tako sem se na začetku tega mandata, ker sem zelo ponosna, da sem v tej komisiji, in sem zelo ponosna, da sem predsednica te komisije, in si zelo prizadevam, da bi vsi skupaj kaj iz tega potegnili, ampak takšna je bila percepcija: veste, mi vemo, da človekove pravice morajo biti in da jih moramo spoštovati, ampak vse ostalo je pa – saj veste, odvisno od zvezd in vsega ostalega. Recimo, ljudje večkrat rečejo: "Joj, še so na svetu redki dobri ljudje!" Ali pa: "Še je v Sloveniji solidarnost!" in podobno. Ogromno jo je, zelo veliko je dobrih ljudi in zelo solidarni smo, ampak ne moremo pristati na to, da bomo s svojo solidarnostjo in dobroto reševali tisto, za kar bi v osnovi morala poskrbeti država. Tega ne bomo rešili z nikakršnim prostovoljstvom, tako kot se, recimo, to dogaja v dobršni meri v Združenih državah Amerike. Še nečesa bi se rada dotaknila, kar je meni ena od točk, ki me je zelo prizadela, je zdravstveno zavarovanje otrok. Tako kot je že rekla moja kolegica, o čemer smo govorili tudi na komisiji in tam je bila tudi predstavnica Ministrstva za zdravje: vsi otroci v Sloveniji so zdravstveno zavarovani, je bilo rečeno; čisto vsak otrok pride do zdravnika in je poskrbljeno zanj. V praksi se je pokazalo nekoliko drugače, ampak mi na komisiji zaradi političnih razprtij nismo morali sprejeti preprostega nezavezujočega sklepa, da naj vendar ministrstvo morda obvesti vse javne izvajalce zdravstvenega zavarovanja, da imajo vsi otroci v Sloveniji zdravstveno zavarovanje, da so vsi zdravstveno zavarovani, ker tega očitno nekateri niso razumeli. Ne! Tega sklepa mi nismo mogli sprejeti! Poglejte, to so pa stvari, ki jih jaz enostavno ne razumem. Temu se pa reče nerazumnost in nerazsodnost. En preprost list, ki bi marsikomu rešil cel kup težav! Mi nismo v prvi vrsti politiki, v prvi vrsti bi morali biti ljudje, če pa nismo ljudje, potem pa tudi dobri politiki ne moremo biti, to je moje mnenje. S tem nekako bom zaključila in zaželela: kljub temu da ima v prihodnosti manj sredstev na voljo, ta isti urad, da bo še naprej tako dobro delal. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagateljica dr. Zdenka Čebašek Travnik, varuhinja človekovih pravic. Izvolite.
Najprej bi se rada zahvalila vodstvu Državnega zbora za to, da so mi omogočili, da sem spremljala sejo tudi v drugem prostoru, ker iz zdravstvenih razlogov zelo težko sedim in stojim, in tako tudi tistim poslancem, ki mislijo, da jih nisem poslušala, sporočam, da sem jih, ker sem v prostoru, kjer je to bilo mogoče. Moj celoten uvodni nagovor je od devetih danes tudi na spletni strani varuha in tisti, ki ste morda moje izvajanje zamudili, si lahko preberete celotno besedilo tam. Zahvaljujem se tudi poslankam in poslancem Državnega zbora, ki ste letno poročilo za leto 2011 natančno prebrali in v razpravni dejavno in specifično sodelovali. Posebno pohvalno se mi zdi, da ste iz naših priporočil že črpali tudi snov, vsebino za zakonske predloge, na primer o zdravstvenem zavarovanju otrok, ali pa za subvencije za prehrano šolarjev, to je tista pot, po kateri si jaz zamišljam sodelovanje med varuhom in Državnim zborom. Mogoče bo zdaj malo neurejeno, ampak to, kar bom povedala, bodo naprej odzivi na posamezna izvajanja. Najprej glede dolžine in vsebine letnega poročila varuha. Bilo je slišati pripombo, da so naslovi vsako leto enaki. Res je, naslovi v kazalu so vedno enaki ali zelo podobni, kajti obravnavamo vedno ista področja človekovih pravic in je to tudi v pomoč, da tisti, ki spremljate letna poročila za nazaj, lažje najdete, kdaj je določena stvar bila obravnavana. Seveda je vsebina in upam, da bo tako ostalo, pa tudi oblika, se pravi dolžina, v izključni pristojnosti aktualnega varuha. Tudi mi se sprašujemo, ali je smiselno, da so poročila tako dolga, pa pravimo, da ja. Namreč, ta poročila so in bodo ostala dokument nekega časa in zato jih je vredno shraniti tudi, če jih ne preberemo vseh letos, pa jih vzamemo za razmislek kdaj kasneje. Gospod Jerovšek me ni dobro razumel glede groženj, pa bi mu zdaj rada to pojasnila. V času svojega mandata sem dobila nekaj pisnih groženj, v avgustu 2012 pa sem dobila nekaj groženj s smrtjo. Te grožnje so opisovale zelo natančen opis, kako se bo ta moja smrt zgodila. Obvestili smo kriminaliste, obveščen je bil minister za notranje zadeve, minister za pravosodje, tudi gospod državni sekretar. Seveda je policija pravilno ugotovila, in to zdaj citiram: "..., da od maja 2012 grožnja, ki je izrečena samo proti eni osebi, se ne preganja po uradni dolžnosti." Torej, če je grožnja izrečena varuhinji zato, ker opravlja svoje delo, država ne da je ne more, ne sme je zaščititi! Sama naj si poiščem storilca – mimogrede, ta se je podpisal in ta ista oseba s tem podpisom se pojavlja tudi v nekih javnih medijih [[...]]Torej, to osebo bi jaz morala najti sama, ji dokazati, da je ona napisala, najeti odvetnika in iti v tožbo proti njej. Na to sem seveda opozorila pristojna ministrstva – odgovora še nisem dobila! In seveda, tožilstvu se s tem ni treba ukvarjati, ker zakon pravi, da to ni to. Kar se tiče dogodkov v Mariboru, ki je tudi nekako gospod Jerovšek mi očital, da se nismo odzvali [[...]]Svetujem njemu pa tudi vsem drugim, ki kritizirajo delo varuha, da mogoče vsak teden enkrat kliknejo na našo spletno stran. Zelo pregledna je, celo smo bili v nekem ožjem izboru za nagrado in tam se zelo hitro najde to, kar posameznika zanima. Tako je zelo jasno, da smo se odzvali tako na nedopustne pritiske z obiskovanjem mariborskih občinskih svetnikov, tako na grožnje, ki jih je oziroma nezaslišane vpise, ki so bili povezani z družino predsednika vlade. Samo brati je treba, tudi nas, preden nas za določeno stvar kritizirate! Naslednje. Tudi sami ste ugotavljali in se spraševali, kje so ministri. Vsa čast gospodu državnemu sekretarju, ki nekako rešuje tudi čast vlade. Prvič, odkar sem varuhinja človekovih pravic, se je zgodilo, da ni prisoten niti en minister, ko se obravnava poročilo varuha. Niti eden! Tudi predsednik Vlade, seveda, me ni utegnil sprejeti, da bi mu osebno izročila letno poročilo, pa smo mu ga na njegovo željo, vsaj tako je bilo sporočeno, poslali po pošti. No, seveda če pa pogledamo, kako je danes tukaj – zdaj vidim, da število poslancev vendar narašča, nekateri so se tudi opravičili –, se vprašam, kje ste tisti poslanci – tako kot ste nekateri od vas pozvali, ki se ukvarjate s področji, ki jih mi omenjamo –, da bi danes morda izmenjali mnenja, slišali vaše odzive. Dobila sem še en odziv na naše medijske izjave, ki so, če sem prav razumela, bile pravzaprav edina kritika mojega dela. Torej, da se nisem pravočasno, v zadostni meri, vsakokrat, ne vem kako odzvala na medijske izjave, zapise. Gospe poslanke, gospodje poslanci, osnovna naloga varuha človekovih pravic je obravnava pobud. Več kot tri tisoč tristo smo jih prejeli v letu 2012, največ odkar se zadeva beleži na ta način, zagotovo največ v mojem mandatu. Ob tem smo se seveda odzivali na medijska sporočila, pojasnili tudi, kdaj se odzovemo, zakaj se odzovemo, dostikrat prav na pobudo medijev. Včasih se odzovemo tudi sami. Potem smo imeli še o sodni oblasti. Kritika s strani varuha je bila jasna, ta najbrž naj ne bi bila z naše strani dovolj jasna: je jasna ves čas mojega mandata! In smo tudi zelo jasno povedali, da takrat, ko so se zmanjševali zaostanki, da smo postali zaskrbljeni zaradi vsebine sodnih odločb, premalo kakovostne so bile in so povzročale vrtenje po sodnih instancah. O tem danes nisem kaj dosti slišala, je pa to zaznati iz srečanj poslancev z občani. Sodelovanje poslancev z varuhom je v tem mandatu precej skromno. V prejšnjem mandatu je bilo tega sodelovanja nekoliko več: bodisi v nekih skupnih aktivnostih bodisi v srečanjih, dopisih, kakor koli. Moj mandat se zdaj zaključuje, ampak pozivam vas – vaš se še ne, vsaj upam, da se ne bo tako kmalu – vas pozivam, da pišete varuhu, pokličete, da sporočate ideje, postavite vprašanje, pomagali vam bomo iz naših gradiv izluščiti to, kar vas zanima. Zato bi bilo fino, če bi sodelovali tudi, kadar se pripravljajo vprašanja, koalicijska ali opozicijska, tista, ki jih imate na začetku vsake seje. In še nekaj vam toplo priporočam. Tedensko objavljamo sveže primere iz dela varuha – zanimivo branje, mnogi mediji so to že ugotovili, morda boste tudi vi. O sovražnem govoru ne bom danes izgubljala besed, tudi o tem smo veliko pisali in govorili. Morda bo priložnost še kdaj drugič, moji namestniki, ki ste jih danes večkrat omenili, so na tem področju zelo dobro poučeni in gotovo vam bodo pojasnili stvari, če boste želeli. Kar se tiče skrbi za starejše ljudi, bi rada poudarila pomen državnega preventivnega mehanizma. Mi smo tisti, ki po zakonskem določilu hodimo po institucijah, kjer so ljudje pod ključem. Ne samo v zapore, ampak tudi v psihiatrične bolnišnice, tudi v domove za starejše in tam ugotavljamo, v kakšnih razmerah ti ljudje, ki ne morejo sami zase poskrbeti, dejansko živijo. Tudi o tem si lahko preberete na naši spletni strani. Naslednja stvar, ki bi jo rada odprla oziroma podprla, je zaupanje v pravno državo. Ugotovili smo, da je ta šibka. Z žalostjo ugotavljam, da je z vsakim letom mojega mandata šibkejša. Tudi obravnavani primeri, tisti, ki sem jih prej omenila, kažejo prav na to. Spoštovane gospe poslanke in poslanci, država mora poskrbeti za izvajanje svojih zakonov, ne pa očitati varuhu, da ni dovolj opozarjal na to, da bi jih morala. Ko smo že pri priporočilih, bi rada povedala to: priporočila izhajajo iz naših ugotovitev, torej si jih nismo izmislili, nihče nam jih ni prišepnil, ampak to, če berete poročilo, tudi lepo vidite. Izhajajo iz naših obravnav. Če bi jih sprejeli v Državnem zboru, bi to pomenilo, da se z njimi, z našimi ugotovitvami in priporočili strinjate. Seveda pa je treba jasno povedati tudi nekaj drugega. Državni zbor ima pravico, da jih sprejme, takšna ali drugačna. In mi nikoli nismo v to posegali. Če ste želeli imeti drugačna, ste drugačna sprejeli. Ampak, treba je upoštevati ta priporočila, ko so enkrat sprejeta. Se pravi, aktivno spremljati, kaj se s temi priporočili dogaja. Ko ste jih spreminjali in spremenjena požegnali na komisiji, se opravičujem za ta izraz, ste na področju pravosodja napisali, zdaj pa jaz citiram: "Državni zbor Republike Slovenije priporoča čimprejšnje sprejetje kazenskega zakona za mladoletnike, ki ga KZ-1 že napoveduje." Opa, si rečem, kaj se je pa to zgodilo - Državni zbor sam sebi nekaj nalaga. Seveda, to se je zgodilo, ker ste besede, kot je bilo v originalnem priporočilu "varuh priporoča" zamenjali z "Državni zbor". In potem pridemo do takega nesmisla. Jaz verjamem, da je to lapsus, ampak tak lapsus se zgodi tudi v drugih dokumentih, ki jih Državni zbor sprejme, ker preveč hiti, ker se zadevam ne posveti dovolj. To je ena tistih naših pripomb, ki jih imamo v zvezi z delom Državnega zbora. Seveda gre za vprašanje upoštevanja Resolucije o normativni dejavnosti, kar se te tiče, imamo tam neko nevladno organizacijo, ki vrti nek števec. Že dolgo nisem pogledala tja gor, ampak ko sem pogledala, so bili kar natančni, tako da mogoče tudi to poglejte. Kar se tiče otrok. Mnogi ste v svojih razpravah pravilno ugotovil, da sem držala svojo besedo in se ves čas mandata posvečala pravicam otrok. Lahko bi rekla, da smo dosegli veliko, pa vendar mi je žal, da nismo uspeli prepričati ne vas ne izvršne oblasti, da bi sprejeli zakon o zagovorniku glasu otrok. Zelo zelo mi je žal in upam, da boste imeli priložnost o tem razmisliti, ko boste dobili v teh dneh naše posebno poročilo na to temo. Preberite ga! Preberite zgodbe, preberite priporočila in potem razmislite in odločite. Pozorno sem poslušala tudi gospoda Kavtičnika o enakih pogojih za izobraževanje. Pred dvema letoma smo se s tem vprašanjem zelo poglobljeno ukvarjali. Opozarjali smo na nesprejemljive razlike. Pridobivali mnenja z ministrstva, Zavoda za šolstvo in na koncu bili deležni ministrovega odgovora v smislu, da se spuščamo v zadeve, ki se nas nič ne tičejo. Še kako se nas tičejo! To sem takrat gospodu ministru tudi povedala. Seveda na to, na kar ste vi danes opozorili, opozarjam tudi jaz. Po eni strani so otroci iz socialno deprivilegiranih ali pa, recimo jim s pravo besedo, revnih družin v svojih potencialih prezrti, ker starši ne morejo plačati dejavnosti, ki smo si jih mi – pa grem še sama v svojo mladost – lahko privoščili brezplačno: za tabornike pa za pevski zbor nikoli ni bilo treba nič plačati, tudi za ročna dela ne, ki smo jih delali. Pa naj bo dovolj zgodovine. Spraševala sem se tudi takrat, pred dvema letoma, ali bo ministrstvo sploh ugotavljalo, zakaj obstajajo velike razlike v uspehu osnovnošolcev; pa sem vam odgovor ministrstva že povedala. Skrb za starejše ljudi je ena od drugih stalnic mojega dela. Tudi na tem področju smo naredili res veliko, konkretno lahko pokažemo. Žal mi je, da tudi zavarovanje za dolgotrajno oskrbo in nego nikakor ne more priti skozi Državni zbor. To me čudi, še posebej, ker se tudi sama vedno bolj približujem tej generaciji, ki bo tako pomoč potrebovala. Ampak o tem bi kazalo razpravljati. Kot sem že rekla, varuh obiskuje domove in gleda tudi, kako v teh domovih skrbijo za dostojanstvo ljudi; zelo konkretne stvari, kot je privezovanje teh ljudi na posteljo, kot je to, ali jim pripadata dve ali tri plenice na dan, s takšnimi stvarmi, resničnimi, življenjskimi se ukvarjamo na tedenski bazi. Če smo že blizu zdravstva, bi rada nekaj povedala še o bolnišničnih okužbah, tudi to smo danes slišali, da bi se jih naj lotili. Smo se jih, gospod poslanec, ko smo dobili pobudo. V letu 2011 tovrstnih pobud ni bilo, to moram reči, ampak prej smo pa imeli, posebno v povezavi z MRSA, ker ljudje, ki so imeli MRSA, to specifično bolnišnično okužbo, niso sprejemali v dom in so ljudje imeli težave, pa smo te stvari obravnavali. Rada bi omenila še nekaj drugega. Dobro ste opazili, da je delež pobud zdravstva tam med 4 % in 5 %. Rada bi povedala, da je to relativno majhno število pobud – recimo, otrokovih pravic je 10 % –, da je to relativno majhno število verjetno povezano z drobim delovanjem zastopnikov pacientovih pravic in te zastopnike pacientovih pravic je pomagal, če rečem, narediti, uzakoniti tudi varuh, ker smo opozarjali, da ljudje potrebujejo takšne zastopnike, ki bodo ljudem pomagali pri vseh nesporazumih z zdravstvenimi delavci. Ti zastopniki morajo o svojem delu poročati ne samo ministrstvu, ki jih praviloma nikoli ne skliče, ampak tudi varuhu, mi jih skličemo enkrat na leto in se pogovarjamo o tem, kakšne spremembe si želijo in kako bi postali še bolj učinkoviti. Slišali smo, da so nekateri poslanci nezadovoljni z varuhom in da se sprašujejo o smiselnosti te institucije. Slišati je bilo, da varuh se nič ni odzval. To preprosto ni res. Odzovemo se na vsako, čisto vsako sporočilo, ki ga dobimo. Ne odzovemo se prvi dan, gotovo se odzovemo 15. dan. To, da obravnava traja mesece in mesece, pa ni odvisno od varuha, ampak od ministrstev in od občin, ki na naše poizvedbe ne dajo odgovora. Tako kot je omenil gospod poslanec Židan, je dejstvo, da ministrstvo v tistem delu, ko obravnava okolje, posluje povsem enako – tako kot sem rekla, policija je vedno vzgled, ne glede na to, kdo je direktor, kdo je minister, Ministrstvo za okolje oziroma ta njegov del je katastrofa. Tudi zdaj je katastrofa! Tudi varuh ne dobi odgovorov, tudi urgence, ki jih naslovimo na ministra, na žalost ostanejo brez odziva. Poznam ministra Bogoviča, verjamem v njegovo strokovnost, vem, da zna delati dobro, ampak očitno, da je na tem delu ministrstva nekaj, kar bi bilo treba zelo zelo spremeniti. Če boste razpravljali o tem in dali kakšne konstruktivne predloge, boste naredili veliko, kajti od tega je ne nazadnje odvisno, koliko kazni bo Slovenija plačevala zaradi neupoštevanja okoljskih direktiv. Mi se hecamo s temi stvarmi in mislimo, pa kaj, pa naj pišejo. Plačevali bomo iz tega proračuna, kjer nam zdaj zmanjkuje, bomo plačevali velike vsote za našo brezbrižnost, če tako rečem. Ampak varuh je v času mojega mandata redno opozarjal na vse te probleme. Očitek, da se varuh ne odziva, je neutemeljen. Vse pobude obravnavamo in med njimi je 25 % utemeljenih. To je eden najvišjih deležev v zahodnih ombudsmanih. Drugje so nekje pod 20 %, pri nas smo šli čez. Ampak, ko se govori o neučinkovitosti varuha, je treba jasno povedati, da varuh predlaga spremembe; ali bo ta sprememba uresničena, pa od varuha ni odvisno. In spet bom rekla, da naša policija priporočila sprejme – bog ve zakaj. O tem se pogovarjajmo! Kar se tiče zdravstvenega zavarovanja pri otrocih, je to ena velikih tem, ki smo jo nekaj let vlekli, in poslanci so nam prisluhnili in bila je sprejeta sprememba zakona. Po tej spremembi zakona po našem vedenju v Sloveniji ni otrok, ki ne bi imele zdravstvenega zavarovanja. Mi smo zaprosili za pomoč Zvezo prijateljev mladine Slovenije, da preko svojih enot zbere konkretne podatke o otrocih, ki jim zaradi neurejenega statusa ni bila nudena pomoč. Na žalost ali pa na srečo takšnega odgovora nismo dobili, čeprav redno sodelujemo z njimi. Zato mislim, da je še kako na mestu pobuda, ki jo je gospa Vonta omenila, da naj bi ministrstvo enostavno obvestilo vse zdravstvene ustanove, da imajo vsi otroci pravico do zdravstvenega zavarovanja. Takšno obvestilo ne stane nič. Hkrati bi se pa takoj pokazalo, ali takšni otroci, ki nimajo možnosti koristiti zdravstvenih uslug, dejansko v Sloveniji obstajajo. Izjema so, prosim, da se razume, tujci ampak to je čisto druga zgodba. Povojna grobišča; o tem poslušamo vsako leto. Tudi tukaj in v letu 2011 sem odprla zadevo na lastno pobudo in govorila z akterji, ki so sodelovali pri odkrivanju povojnih grobišč, in poslala poizvedbe, kar se lahko preveri, seveda tudi datumsko, na ministrstvo, kako ti postopki potekajo. Tudi na pogovoru z ministrom Vizjakom sem dobila zagotovilo, da bo vsaj del sredstev za ta namen zagotovljen. O tem res še nismo pisali v našem letnem poročilu iz preprostega razloga, ker še nismo imeli vseh odgovorov. Lahko da bo to prišlo v poročilo 2012 če bo seveda novi varuh ali varuhinja, ki jo boste izvolili v bližnji prihodnosti – moj mandat se izteče 21. februarja –, se seveda strinjal, da to pride v letno poročilo. Lahko da se tudi ne bo strinjal in potem tega v letnem poročilu ne bo. Zato vam pravim, da je pomembno, da so kršitve – in kaj se je dogajalo z njimi – zapisane v letnem poročilu, da se vidi, kdaj je kdo na kakšno stvar že opozoril. Pa še enkrat na okolje. Kar se tiče okolja, država mora poskrbeti za izvajanje svojih zakonov. Jaz kot varuhinja in moji sodelavci, poseben tim smo prav za področje varovanja okolja ustanovili, smo si ogledali praktično vse lokacije, ki so bile zatrjevane, da gre za kršitve na področju varovanja okolja in se osebno prepričali, ali so zatrjevanja pobudnikov resnična ali si izmišljujejo; ali res smrdi ali ne smrdi. Naše ministrstvo trdi, da nekega zakonskega dokumenta, ki bi naj to podpiral, ali tam smrdi ali ne, ne potrebujemo. Ja, pa smrdi! Na mnogih mestih, kjer smo bili, smrdi! Čisto za konec, še tri minute so mi ostale, bi se rada vrnila na svoj izvor, na človekovo dostojanstvo. Človekovo dostojanstvo je za večino od nas precej imaginarno. Ko se pogovarjam z ljudmi na kakšnih predavanjih ali seminarjih in jih prosim, da opredelijo ta pojem, kaj to je, odgovora praviloma ne dobim. Dosti bolj jasno in razumljivo jim je, kaj pa kršitve človekovega dostojanstva, tukaj pojem bolj razumejo. Človekovo dostojanstvo v svoji izvorni obliki, v svoji biti je temelj človekovih pravic, kot jih razume sodobna družba. Če gremo v zgodovino, človekove pravice niso bile izumljene ne v tem desetletju, ne v tem stoletju, ne v tem tisočletju in ne v prejšnjem in ne v predprejšnjem. Pred 2 tisoč 500 leti je nastal prvi dokument, ki je uravnaval odnos med posamezniki in državo, Kir Veliki je dal zapisati nekaj, kar zdaj razumemo kot človekove pravice, na glineni valj, ki ga hranijo v britanskem muzeju. To je zgodovina človekovih pravic. Na koncu: pomembno je, spoštovane poslanke in poslanci, da se letno poročilo varuha obravnava čim bližje datumu, ko ga varuh izroči predsedniku Državnega zbora, zato da se izognemo tem pastem, ki smo jim danes bili priča, da se govori o današnji situaciji, poročilo pa o tisti iz 2011. Res je, da je v sedanjem času to precej povezano in zato se ne moremo čuditi, ne smemo čuditi, da se ponavljamo; in ponavljali se najbrž bodo tudi naslednji varuhi, razen če bodo popolnoma spremenili delovanje institucije. Kdaj, kako, ob kateri priložnosti naj se varuh oglaša, mora ostati v izključni domeni varuha, ki za svoje izjave prevzema polno odgovornost, in upam, da bo naslednji varuh ali varuhinja to tudi upošteval. Hvala lepa. / aplavz/
Hvala lepa. Najlepše se zahvaljujem dr. Zdenki Čebašek Travnik, varuhinji človekovih pravic za zaključne besede. S tem smo končali splošno razpravo pri poročilu. Prehajamo na razpravo o vloženem amandmaju k predlogu priporočila, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 29. 1. 2013, ki je objavljen na spletu na e-klopi. K predlogu priporočila pa dajem v razpravo amandma Poslanskih skupin SD in Pozitivne Slovenije, torej Socialnih demokratov in Pozitivne Slovenije. Želi kdo razpravljati, seveda v okviru razpoložljivega časa posamezne poslanske skupine? Ne vidim želje, da bi še kdo želel razpravljati, zatorej zaključujem razpravo. Končali smo razpravo o amandmaju, o katerem bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. Preden prekinem to točko, se dr. Zdenki Čebašek Travnik še enkrat iskreno zahvaljujem za ves trud, delo in za vse vaše sodelovanje. Spoštovana dr. Zdenka Čebašek Travnik, hvala vam. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKLJUČNEGA RAČUNA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2010 – DOKONČNI PREDLOG. Predlog zaključnega računa je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zaključnega računa. Vidim, da nam bo ta predlog predstavil državni sekretar na Ministrstvu za finance, gospod Aleš Živkovič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Kot rečeno, pred vami je Predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2010. Sedanja vlada je v preteklem letu seznanila z dokončnim predlogom zaključnega računa proračuna za leto 2010 ter z revizijskim poročilom o predlogu zaključnega računa proračuna za leto 2010. Oba dokumenta sta bila skupaj s pojasnili o razlogih za neupoštevanje posameznih predlogov popravkov revizorja posredovana Državnemu zboru v sprejem. Glede splošnega dela zaključnega računa proračuna za leto 2010 lahko izpostavimo sledeče. Proračunski primanjkljaj v letu 2010 je znašal 1,7 milijarde evrov oziroma približno 37 milijonov evrov manj od rebalansa. To je 4,8 % BDP. Z rebalansom je bil primanjkljaj načrtovan v višini 5,02 % BDP. Rebalans proračuna za leto 2010 je upošteval nižje prihodke od prvotno načrtovanih. Ti so bili zmanjšani za 540 milijonov evrov glede na sprejeti proračun, odhodki pa so znašali oziroma so bili znižani za 600 milijonov evrov. S tem se je deficit nominalno znižal za približno 60 milijonov evrov. Prav tako je rebalans med drugim postavil podlago za sodelovanje Slovenije v aktivnostih zagotavljanja pomoči Helenski republiki. Že izvrševanje proračuna v prvih petih mesecih leta 2010 je pokazalo, da bodo prihodki nižji od načrtovanih, zlasti iz naslova davka o dohodku pravnih oseb. Na odhodkovni strani je rebalans proračuna ob upoštevanju zakonskih pravic posegel predvsem v proračunske programe, ki niso neposredno zakonsko določeni, torej ni posegal v plače in socialne transfere. Tako so se najbolj znižala sredstva, namenjena prometu in prometni infrastrukturi za 168 milijonov evrov, sledilo je področje zdravstva, kjer so se sredstva znižala za 49 milijonov evrov, ter obramba oziroma ukrepi ob izrednih razmerah za 44 milijonov evrov. Odhodki so bili tako realizirani v obsegu 94 % oziroma skoraj 594 milijonov evrov manj od načrtovanega ob rebalansu. Če bi bili odhodki realizirani v višini načrtovanih z rebalansom, to je 9,8 milijarde evrov, ob nižjih prihodkih konec leta, to je 7,5 milijarde evrov, bi deficit državnega proračuna znašal 2,3 milijarde evrov oziroma 6,5 % BDP. Izdatki računa finančnih terjatev in naložb so bili realizirani v višini slabih 195 milijonov evrov, od tega so glavnina posojila Grčiji ter javnim skladom in podjetjem. Torej Grčiji je bilo namenjenih skoraj 103 milijone evrov, privatnim podjetjem 53,2 milijona evrov ter javnim skladom v obliki povečanja namenskega premoženja in dodanih oziroma danih posojil v skupni višini skoraj 25 milijonov evrov. Ob tem so prejemki bili doseženi le v obsegu 13,1 milijona evrov. Skladno s sprejetim programom financiranja za leto 2010 se je država zadolžila v skupni višini dobrih 2,5 milijarde evrov. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zaključnega računa je obravnavala Komisija za nadzor javnih financ. Za predstavitev proučila komisije dajem besedo predsednici mag. Alenki Bratušek.
Lep pozdrav! Komisija za nadzor javnih financ je na 19. redni seji kot matično delovno telo obravnavala Predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2010. Državni sekretar na Ministrstvu za finance je v svojem uvodu povedal, da je Vlada ob dokončnem predlogu zaključnega računa proračuna za leto 2010 v Državni zbor poslala tudi revizijsko poročilo Računskega sodišča in pojasnila o razlogih za neupoštevanje posameznih predlogov popravkov revizorja. Predsednik Računskega sodišča je povedal, da so po reviziji predloga zaključnega računa v splošnem delu zaključnega računa o splošnem delu zaključnega računa podali mnenje s pridržkom. Prav takšno mnenje pa so podali tudi na pravilnost njegove izvršitve. Glede splošnega dela zaključnega računa je opozoril na nekatere primere knjiženj, ki so povzročila, da po njihovem mnenju prihodki in odhodki niso pravilno prikazani. Med nedavčnimi prihodki tako niso izkazane izplačane dividende družbe Telekom in prihodki, povezani z upravljanjem zavarovalnih poslov iz mednarodnih gospodarskih poslov. Med odhodki niso izkazana izplačila upravičencem za vlaganje v javno telekomunikacijsko omrežje, obresti za založena sredstva Slovenske odškodninske družbe, stroški, ki si jih je Sod zaračunala za izvajanje nalog po Zakonu o vračanju vlaganj v telekomunikacijsko omrežje, odhodki, povezani z upravljanjem zavarovalnih poslov iz mednarodnih gospodarskih poslov in sredstva za oblikovanje garancijskega sklada pri Javnem skladu za podjetništvo. Odhodki za izgradnjo vodne, državne in lokalne infrastrukture na spodnji Savi pa so izkazani v previsokem znesku. Tudi v računu finančnih terjatev in naložb in v računu financiranja so nekatere postavke knjižene v napačni višini oziroma nekateri izdatki oziroma prejemki niso izkazani. Glede zbirne bilance stanja državnega proračuna je opozoril predvsem na to, da neposredni proračunski uporabniki med opredmetenimi osnovnimi sredstvi izkazujejo veliko sredstev z nabavno vrednostjo 1 evro, od tega kar 847 zemljišč in 409 zgradb, kar pomeni kršitev Zakona o računovodstvu in računovodskih standardov. Opozoril je še na dolgoročne depozite države v poslovnih bankah iz sredstev enotnega zakladniškega računa, s čimer je kršeno osnovno načelo likvidnosti, kot ga določa Zakon o javnih financah. Obstaja tveganje, da dodeljeni depoziti pomenijo neustrezno obliko zagotavljanja sredstev bankam za blažitev posledic finančne krize. V uvodu je izpostavil še, da so v skladu s spremembo Zakona o javnih financah podali Vladi predlog popravkov zaključnega računa, ki pa jih Vlada ni upoštevala. V razpravi je bilo najprej postavljeno vprašanje, ali so kakšne napake, ki se stalno ponavljajo, in zakaj jih še ni bilo mogoče odpraviti. Predstavniki Računskega sodišča so povedali, da se nekatere napake res ponavljajo: zavarovanje poroštev, vračanje vlaganj v telekomunikacijsko omrežje, izplačila iz Sod, vlaganje v infrastrukturo na spodnja Savi, veliko pa je tudi napak na področjih, kot so javna naročila in delovnopravna zakonodaja. Ponavlja se tudi napaka glede vezave depozitov v poslovnih bankah, ki niso pravilno izkazani. Predstavnica Ministrstva za finance je povedala, da so nekatere napake, ki so se ponavljale, že odpravili oziroma jih bodo v kratkem. Vračila vlagateljem v telekomunikacijsko omrežje so uredili v letu 2011, infrastrukturo na spodnji Savi in probleme s podjetjem Infra so začeli urejati v letu 2011 s spremembo zakonodaje. Tudi glede vrednotenja premoženja, ki je bilo ocenjeno na 1 evro, so našli rešitev v letu 2012. Komisija za nadzor javnih financ je po obravnavi Predloga zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2010 na podlagi 168. člena Poslovnika brez glasu proti sprejela sklep: "Komisija za nadzor javnih financ predlaga Državnemu zboru, da po obravnavi Predloga zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2011 sprejme naslednji sklep: Državni zbor sprejme zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 2010."
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, gospod Mirko Brulc.
Spoštovani! Socialni demokrati bomo podprli oba zaključna računa za leto 2010 in 2011 in tudi ta moj nastop velja za oba zaključna računa. Glede obeh zaključnih računov je treba omeniti, kakšno stanje je zapustila prejšnja vlada. V letih 2010 in 2011 je bila gospodarska rast pozitivna, in sicer v letu 2010 1,2 % bruto družbenega proizvoda, v letu 2011 pa 0,6 % družbenega proizvoda. In zakaj je bila pozitivna? Tudi zaradi proračunskih ukrepov prejšnje vlade, ki je zagotavljala socialno varnost, večala vlaganja v razvoj in zmerno varčevala. Okrevanje gospodarstva v mandatu 2009–2011 bi bilo lahko hitrejše, vendar pa je gospodarska rast dodatno upadla zaradi posledic napačne ekonomske politike vlade Janeza Janše, ki je pregrevala gospodarstvo. Že v začetku leta 2005 je gospodarska rast temeljila na povečanem zadolževanju. Najbolj izrazito se je bruto zunanji dolg povečal v letu 2007, to je za dobrih deset milijard evrov, kar pomeni, da je 6,8 % gospodarska rast bila na zelo nezdravih temeljih. Celotni zunanji bruto dolg se je v mandatu prejšnje vlade povečal s 15,343 milijard evrov – podatek je z dne 31. 12. 2004 – na 39 milijard 238 milijonov evrov – podatek je prav tako z 31. 12. 2008. Se pravi, da se je v celotnem mandatu Janševe vlade Slovenija zadolžila v tujini za skoraj isti znesek, kot se je Slovenija zadolžila od osamosvojitve do konca leta 2004. Slovenija je v mandatu Janeza Janše postala iz neto upnika neto dolžnik. Glede razvojne naravnanosti prejšnje vlade pa kažejo podatki Statističnega urada Republike Slovenije o razvojno-raziskovalni dejavnosti v Sloveniji v letu 2011. Po teh podatkih je naše narodno gospodarstvo leta 2011 v raziskave in razvoj investiralo 894 milijonov evrov ali 2,74 % bruto družbenega proizvoda. Gre za zelo pomemben indikator razvojne intenzivnosti danega narodnega gospodarstva in pomena znanja pri njegovi konkurenčnosti na svetovnem trgu in njihovih pridobljenih komparativnih prednostih. Posledično pa seveda vpliva znanje na zaposlenost, blaginjo in perspektivo tega narodnega gospodarstva. Slovenija se skoraj z 2,5 % deležem v raziskave in razvoj v bruto družbenem proizvodu leta 2011 uvrstila takoj za razvojno intenzivne države, ki namenjajo za te investicije okoli 3 % bruto družbenega proizvoda ali celo več. Skandinavske države, razen Norveške, nato Japonske in Južne Koreje imajo delež investicije v raziskovanje in razvoj celo nad 3 % svojega bruto družbenega proizvoda, Združene države, Nemčija in Avstrija pa približno 3 % njihovega bruto družbenega proizvoda. Leta 2011 je Slovenija po temu kriteriju nedvomno, vseh podatkov pravzaprav še danes nimamo, precej prehitela povprečje Evropske unije, med drugim Francijo, Nizozemsko, Veliko Britanijo, da drugih niti ne omenjam. Leta 2011 so v Sloveniji gospodarske družbe prispevale večji delež financiranja, kar 61 %, investicij v raziskave in razvoj. Hkrati je bila večino teh investicij, in to kar 74 %, izvedenih v poslovnem sektorju. Ti odstotki se bistveno ne razlikujejo od drugih gospodarsko razvitih držav. Povečana razvojna intenzivnost v Sloveniji v letu 2011 ni nastopila sama od sebe, omogočili in spodbudili so jo številni ukrepi naše ekonomske politike. Od davčnih olajšav za investicije v raziskovanje in razvoj, razvojnih kreditov Slovenske izvozne družbe ter Evropske investicijske banke do nepovratnih državnih sredstev, vezanih pretežno na črpanje različnih skladov Evropske unije. Od leta 2008 do 2011 so se investicije v raziskave in razvoj na Slovenskem povečale za 277 milijonov evrov ali 45 %. Pri tem so bile leta 2011 investicije poslovnega sektorja 37 %, države pa kar 108 % večje kot leta 2008. V letu 2011 smo povečali izdatke sektorja države tudi v izobraževanje za celih 6,7 % bruto družbenega proizvoda glede na leto 2008, ko so ta sredstva znašala le 6,1 % bruto družbenega proizvoda. V socialni demokraciji smo se zavedali, da je nujno vlaganje v človeške vire za izhod iz krize in za razvojni preboj, a kaj pomaga, če pa ta vlada danes deluje ravno nasprotno! Za ekonomske dejavnosti smo namenili 5,8 % bruto družbenega proizvoda v letu 2011, v letu 2008 pa 4,8 %. Ekonomske dejavnosti vključujejo splošne ekonomske zadeve, zadeve; zadeve, povezane z zaposlovanjem, s kmetijstvom, pridobivanjem in distribucijo goriv ter energije, transportom in druge ekonomske dejavnosti. V letu 2011 smo za ekonomske dejavnosti namenili 2 milijardi 92 milijonov evrov ali za 216 milijonov evrov več kot v predhodnem letu. Povečanje izdatkov se nanaša na izredne transakcije, povezane z dokapitalizacijami javnih podjetij in prevzemom terjatev, prikazane so tudi kot tekoči transferji kapitala. V socialni demokraciji se namreč zavedamo, da je treba reševati podjetja in delovna mesta zaradi tega, da ne bi dopustili propada, kot je, recimo, Primorja, kot ga je dopustila ta vlada. V letu 2011 je bilo za socialno zaščito namenjenih 6,851 milijona evrov. To je za 230 milijonov več kot v predhodnem letu. To področje obsega izdatke, povečane z različnimi tveganji in potrebami, kot so bolezen, invalidnost, starost, otroci, brezposelnost in druge socialne izključenosti, glavni del teh izdatkov pa gre za pokojnine in socialna nadomestila. V primerjavi s predhodnim letom so se najbolj zvišali izdatki za starost, s 3 milijarde 470 milijonov na 3 milijarde 576 milijonov evrov, in za brezposelnost, s 308 na 371 milijonov evrov. V socialni demokraciji smo ocenili, da je treba zagotoviti sredstva za preživetje ljudi, zaradi tega nismo pristali na znižanje socialne varnosti ljudi. Kaj pa ta vlada – ZUJF in ostale varčevalne norije! Za zdravstvo smo v letu 2010 in 2011 namenili 6,9 % bruto družbenega proizvoda, v letu 2011 pa le 6,1 %. Ta namen zajema izdatke za splošne specialistične in bolnišnične zdravstvene storitve, za oskrbo z zdravili in drugimi medicinskimi proizvodi, pripomočki in opremo ter za aplikativne razvojne in druge dejavnosti na področju zdravstva. Kaj pa je razlika pri tej vladi –, da ima neke varčevalne prioritete, ki znižujejo dostopnost do javnega zdravstva. Vprašanje pa je, ali je še sploh prioriteta javno zdravstvo. Socialni demokrati bomo podprli zaključna računa proračuna za leti 2010 in 2011. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Državljanske liste, gospod Bojan Starman.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Leto 2010 je že kar precej za nami in ne bi bilo smiselno na široko razpravljati o rezultatih proračuna za leto 2010, vendar pa moramo potegniti poduk iz teh proračunov. Povedal bom nekaj besed in poudarkov v zvezi s proračunoma 2010 in 2011. Začel bi s tem, kakšen je bil primanjkljaj državnega proračuna. V letu 2008 ni bilo primanjkljaja, je bilo plus 68 milijonov. Primarni je bil pa celo presežek 380 milijonov evrov. Povedati moram, kakšna je razlika med primarnim in doseženim proračunskim primanjkljajem. Eden upošteva tudi razliko med prejetimi in plačanimi obrestmi, in to pomeni, da smo v letu 2008 plačali 320 milijonov evrov obresti. Gremo naprej. Leto 2009 nam prinese namesto proračunskega presežka milijardo 728 milijonov evrov proračunskega minusa. Naslednje leto, 2010, milijardo 730 milijonov minusa. Naslednje leto, 2011, milijardo 529 milijonov minusa. Se pravi, ogromni proračunski primanjkljaj smo ustvarili. Seveda so se temu ustrezno zelo hitro povečevali naši stroški za obresti. V letu 2008 smo plačali za obresti 300 milijonov evrov, potem so se povečale na 320 v letu 2009, potem so skočile na 500, 480, potem na 520, v letošnjem letu smo že plačali 620 v 11 mesecih za obresti. To se pravi, posledica tega zadolževanja in povečanja javnih dolgov in stroškov, ki jih imamo s tem javnim dolgom, so nam dolgoročno odvzeli 300 milijonov evrov iz našega proračuna, ki jih je pač treba nekje vzeti, treba jih je prihraniti in tudi vrniti bo treba to, kar smo si sposodili, in zadolževanje na novo bo vedno dražje. Zato je res treba poiskati eno modrost in se vnaprej ne zadolževati preveč, ker s tem si žagamo lastno vejo, na kateri sedimo. Nikoli ne bomo izšli iz tega in vedno bomo v recesiji, vedno bomo samo varčevali, ne bomo si mogli privoščiti večje porabe. Seveda sem vesel, da smo v lanskem letu uspeli ta trend zaustaviti. Primanjkljaj v 11 mesecih je pač eno milijardo 143, primarni primanjkljaj pa je samo še 500 milijonov, ki je bil prej milijardo 400, milijardo 200 in tako naprej. Tako je ta trend – pa še vedno, kot sem velikokrat povedal, je ta poraba na kredit še vedno prevelika, še bolj bi morali stisniti, tako da bi lahko omogočili podobno življenje, kot ga imamo mi, tudi našim rodovom, ki so za nami. Zato je popolnoma brez smisla o tem razpravljati, dejstvo je, da nihče in nikjer ne more trošiti več, kot se ustvari. Tukaj bi opozoril na neko diskusijo, ki sem jo prej slišal; kje in kako naj država zažene investicije, poveča industrijsko proizvodnjo in tako naprej. Prav je, da bi se to naredilo, vendar to se ne bo naredilo z državnim denarjem in državnimi krediti, to se bo naredilo na tak način, da bomo zagotovili prave pogoje za razvoj gospodarstva in podjetja in gospodarstvo, naša infrastrukturna podjetja, železnice, elektrika, vse to je tisto, kamor bo moral priti investitor, ki pa bo prišel vedno z razlogom, se pravi, da bo investiral v takšne investicije, ki bodo prinesle tudi prihodek in tudi odplačevanje kreditov in tako naprej. Skratka, smo na pravi poti. Moramo biti strpni in doseči, da pridemo na nek način do uravnoteženja naših bilanc, zato bi bilo prav, da nadaljujemo s tem procesom. Seveda, za nazaj nimamo kaj spremeniti, moramo podpreti to kar je bilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Roman Žveglič.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Dober dan vsem skupaj. Dovolite, da na tem mestu v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke hkrati predstavim stališče do obeh točk; torej do predlogov obeh zaključnih računov proračunov, tako za leto 2010 kot tudi za leto 2011. Po našem mnenju sta si namreč oba zaključna računa podobna in sta najboljši odraz ekonomske politike prejšnje leve koalicije in njene vlade. Torej, tiste ekonomske politike, ki zna danes povedati vrsto kritičnih, nemalokrat tudi kritizerskih besed o ekonomski politiki te vlade. Ta sedanji kritičen odnos opozicije do varčevanja aktualne vlade pri javnih izdatkih in do konsolidiranja javnih financ temelji na slabi praksi v preteklosti, ki jo najbolje dokazujeta prav zaključna računa proračuna Republike Slovenije za leto 2010 in 2011, zato mi oprostite nekoliko ostrejši nastop. Ker gre za zelo zanimiva dejstva, še posebno v času, ko lahko na zadevo pogledamo s kritične distance, poglejmo nekaj številk. Proračunski primanjkljaj v letu 2010 je znašal 1,7 milijarde evrov. Potrošili smo 23 % več, kot se nam je nateklo v proračun. Da bi vse to lahko financirali, smo se v letu 2010 zadolžili za 2,5 milijarde evrov, od tega neto zadolžitve, torej neposredno povečanje dolga, za približno 800 milijonov evrov. In kaj je bila še značilnost proračuna v letu 2010? V letu 2010 praktično ni bilo posegov ne v plače, ne v katere koli druge zakonsko določene pravice, torej nobenih sprememb v strukturni ureditvi, je bilo pa značilno za ta proračun, da je močno zmanjševal investicije, predvsem v prometno infrastrukturo, in da smo imeli katastrofalno slabo realizacijo črpanja evropskih sredstev, kar je bila itak huda rak rana tistega obdobja. Že takrat so gorele rdeče luči na vseh semaforjih, ne le vladnih, temveč v vseh ekonomskih, analitskih hišah, ne samo v Sloveniji, tudi po svetu. Pa poglejmo naprej, proračun za leto 2011. V Slovenski ljudski stranki smo takrat vztrajno stopnjevali opozorila, da proračun, predvsem pa poraba na določenih postavkah, ki nimajo prav nobene zveze z gospodarstvom, ne morejo in ne smejo biti višji kot leta 2008. Da je to neumnost brez primere, da na področjih, ki nimajo nobene zveze z gospodarskim sektorjem, trošimo več kot v letu, ko je šlo gospodarstvu najbolje. Nič od tega! Pri tedanji vladi in koaliciji smo naleteli na gluha ušesa. Tudi v letu 2011 vlada kljub očitnim težavam ni posegla v zakonsko določene pravice, prav tako ni bila sprejeta niti ena strukturna reforma, pa čeprav je naraščalo število brezposelnih, čeprav je bilo gospodarstvo vse bolj na kolenih in država vse bolj zadolžena, kar se pozna predvsem v padcu zasebne potrošnje in investicij. Tudi v letu 2011 smo zapravili 20 odstotkov več, kot smo zbrali davkov in drugih prihodkov, seveda smo se zopet zadolžili v tujini, tokrat neto kar za 2,9 milijarde evrov. Javni dolg države se je samo v treh letih krize podvojil, država je zadolžena že krepko preko 15 milijard evrov. Mimogrede, drage kolegice in kolegi, v povprečju smo štiričlansko slovensko družino v borih dveh letih, 2010 in 2011, uspeli povsem na novo zadolžiti za več kot 7 tisoč evrov. Ali naj zdaj vsem takrat vpletenim čestitam, kajti mene takrat ni bilo zraven in hvala bogu tudi Slovenske ljudske stranke ne. Seveda, takrat ni bilo govora niti o varčevanju, niti o ureditvi javnih financ v neke normalne ovire, pa čeprav smo že takrat vsi, ki znamo računati na plus in seveda tudi na minus, vedeli, da se nam tako gospodarstvo kot tudi država utapljata, da bodo slej ko prej reforme neizbežne, zakoni, podobni zloglasnemu ZUJF, pa neizogibni. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Ali se sploh zavedamo, kaj nam govorita ta dva zaključna računa naše države? Še posebej o tem, kar se je dogajalo s takratno vladno politiko in še posebej z državnimi financami v letih 2010 in 2011? Ali bo kdo za to odgovarjal in ali smo se iz tega vsaj kaj naučili? Mogoče smo se to, da je bilo vse skupaj ne samo neznanje, temveč en veliki blef, saj se je strukturne probleme naše državne politike in gospodarstva zavijalo v vato, takratni vodilni politiki pa so se obnašali, kot da ta svet, in s tem tudi Slovenija, v letih od 2009 dalje sploh ne bi doživljal nikakršne finančne in gospodarske krize, samo zato, da se jim ne bilo treba soočiti z napornimi reformami, z vsevednimi sindikati in zlasti, da jim ne bi bilo treba prehitro zapustiti oblasti. In točno to se je dogajalo! Vladajoča elita je izkoristila dobro ime Slovenije v tujini, razmeroma nizko zadolženost in posledično možnost ugodnega zadolževanja, hkrati pa večine tega denarja ni namenila za investicije, ni jih namenila za neposredne ukrepe v gospodarstvu, ni ga namenila ugodnejši davčni politiki ali razbremenitvi gospodarstva, torej da bi resnično izvajali proaktivno ekonomsko politiko, takšno, kakršno danes nekateri poslanci opozicije tako glasno zahtevajo. Ne! Izposojali smo si denar, da bi še naprej živeli po kraljevsko, čeprav je bil medtem naš grad čedalje bolj visoko v oblakih, državne finance pa v blatu. Nobene prilagoditve ni bilo, nobene racionalizacije, kaj šele prestrukturiranja državne porabe, nobenega prilagajanja na krizne razmere, samo trošenje, trošenje in trošenje. Spoštovani! Račun za to ekonomsko politiko je danes že izstavljen in izstavljen nam bo še vsaj naslednjih 10 let, saj bo po preprosti gospodinjski logiki sposojeni denar seveda treba vrniti; in to z visokimi obrestmi! Danes, že skoraj eno leto, na vsakem koraku poslušamo, kako ta vlada krvavo varčuje. Res je, vendar se moramo zavedati, da še vedno trošimo več, kot se steče v proračun, in ob vsem tem nujnem krčenju poskušamo narediti državo konkurenčnejšo in finančno stabilno. Zato si danes upam trditi, da je bila finančna politika v teh dveh letih, milo rečeno, neodgovorna. S tema dvema proračunoma, katerih zaključne račune sprejemamo danes, sta se torej kupovala oblast in socialni mir. Danes in jutri bomo za te grehe, za to onegavljenje plačevali vsi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo dali glasove za oba zaključna računa, druge možnosti tako rekoč nimamo, saj dejstva in številke ne lažejo, predvsem pa podatki, ki jih imamo na mizi, seveda niso ničesar krivi, so le kronski dokaz, da si je nekdo iz te države in njenih ljudi zelo neodgovorno poigraval. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča in lep pozdrav vsem prisotnim. Tudi v Poslanski skupini DeSUS bomo podali Predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za obe leti, 2010 in 2011. Računsko sodišče je pri revidiranju predloga zaključnega računa državnega proračuna za obe leti izreklo mnenje s pridržkom. Predlog zaključnega računa za leto 2010 v bilanci nima izkazanih prihodkov iz naslova dividend Telekoma Slovenije ter iz upravljanja zavarovalnih poslov iz mednarodnih gospodarskih poslov. Med odhodki ni navedenih izplačil upravičencev za vlaganja v javno telekomunikacijsko omrežje. Proračunski prihodki so po mnenju Računskega sodišča prenizko izkazani za 12,6 milijona evrov, odhodki pa za dobrih 76 milijonov evrov. Računsko sodišče je v povezavi z vračili vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje že v revizijskih poročilih o zaključnih računih proračunov za leta 2007, 2008 in 2009 opozorilo na napačno evidentiranje poslovnih dogodkov, vendar se to v letu 2010 ni spremenilo. Takšno evidentiranje naj bi bilo v nasprotju z Zakonom o računovodstvu. Računsko sodišče je opozorilo tudi na dodeljevanje dolgoročnih depozitov poslovnim bankam iz sredstev enotnega zakladniškega računa države, s čimer naj bi bilo kršeno osnovno načelo likvidnosti, kot ga določa zakon o javnih financah. Računsko sodišče tudi ocenjuje, da zaradi tega obstaja tveganje, da dodeljeni depoziti pomenijo neustrezno obliko zagotavljanje sredstev bankam za blažitev posledic finančne krize na finančni sistem. S to ugotovitvijo, da gre v takem primeru za neustrezno zagotavljanje sredstev bankam, se v poslanski skupini DeSUS popolnoma strinjamo. Takšno ravnanje države lahko celo označimo kot prikrito dokapitaliziranje slabih bank. Gre za zelo visoka sredstva. Država je bankam v letu 2009 dodelila za 1,3 milijarde dolgoročnih depozitov, v letu 2010 pa za 521 milijonov. Kljub takšni tihi pomoči države imajo slovenske banke še vedno šest milijard slabih terjatev. Računsko sodišče je tudi glede pravilnosti izvršitve proračuna za leto 2010 izreklo mnenje s pridržkom, saj je ugotovilo neskladja s predpisi, med drugim pri zaposlovanju, plačah in drugih osebnih prejemkih, pri prevzemanju obveznosti iz proračuna ter pri dodeljevanju transferjev in nepravilnosti pri zavajanju javnih naročil. Podobno mnenje s pridržkom je Računsko sodišče izreklo tudi zaključnemu računu državnega proračuna za leto 2011 in pravilnosti izvršitve proračuna za isto leto. Prvemu je izreklo mnenje z zadržkom zato, ker so bile ponovno ugotovljene napake pri izkazovanju prejemkov in izdatkov, k drugemu pa, ker je ugotovilo številna neskladja s predpisi. V zaključnem računu državnega proračuna za leto 2011 so namreč med davčnimi prihodki izkazani tudi prihodki, ki po mnenju Računskega sodišča ne pripadajo proračunu: odhodki za izgradnjo vodne, državne in lokalne infrastrukture na spodnji Savi so izkazani v prenizkem znesku; med odhodki niso izkazani odhodki za odškodnine po Zakonu o plačilu odškodnine žrtvam vojnega in povojnega nasilja ter po Zakonu o izdaji obveznic za plačilo odškodnine za zaplenjene premoženja zaradi razveljavitve kazni zaplembe premoženja; prav tako ne odhodki, ki se nanašajo na razliko med nominalno in prodajno vrednostjo pri zamenjavi obveznic. Tudi tokrat je Računsko sodišče opozorilo, da je Ministrstvo za finance v letu 2011 preko enotnega zakladniškega računa države dodelilo bankam depozite v znesku eno milijardo 195 milijonov evrov, tako da je predčasno prekinilo pogodbe, nato pa jim jih je na osnovi novih pogodb ponovno dodelilo. Sistem enotnega zakladniškega računa ima tako v poslovnih bankah naložene dolgoročne depozite. Za te je moral v proračunu ohranjati visoko stanje vlog v sistem, ker mu je s tem omogočal zadosten obseg virov za financiranje danih dolgoročnih depozitov. Proračun je sredstva za vloge vzdrževal z zadolževanjem, pri tem pa je bila obrestna mera iz zadolžitve pomembno višja kot obrestna mera vlog v sistemu enotnega zakladniškega računa države. V Poslanski skupin DeSUS se ob teh ponavljajočih opozorilih Računskega sodišča in danih mnenj s pridržkom sprašujemo, kako je mogoče, da se iz leta in leta pojavljajo napake pri ravnanju s proračunskim denarjem. Računsko sodišče vsakič poda vladi in Ministrstvu za finance tudi priporočila za izboljšanje poslovanja, pa vendar še vedno vsako leto najde nove in nove pomanjkljivosti ter napake. Na temu mestu se zato poraja vprašanje, kje tiči vzrok za to. Gre mogoče za pristranskost Računskega sodišča? Po oceni Poslanske skupine DeSUS je to malo verjetno, saj sodišče najde napake pri poslovanju praktično vseh vlad. Torej se kot druga možnost ponuja dvom v strokovnost ljudi, ki so odgovorni za izvrševanje proračuna oziroma v jasnost in preciznost zakonodaje in standardov, ki naj bi predstavljali temelj za izvrševanje proračunov. Zato v Poslanski skupin DeSUS pozivamo vse odgovorne, da se držijo sedanjih in preteklih priporočil za izboljšanje poslovanja in izvrševanje proračuna, ki jih daje Računsko sodišče, saj se bomo le tako lahko izognili netransparentni porabi državnega denarja, prikritim dokapitalizacijam, slabo vodenih bank in državnih podjetij, prenašanju obveznosti proračuna v prihodnja leta in, ne nazadnje, na naslednje generacije in tako naprej. V Poslanski skupini DeSUS bomo sicer oba predloga zaključnega računa državnega proračuna podprli. Obenem pa od odgovornih pričakujemo, da bodo pristopili tudi k spremembi zakonodaje in računovodskih standardov, ki bodo postavili jasne in transparentne temelje za izvajanje proračuna. Ne nazadnje tudi uvedba kazenske in materialne odgovornosti ministrov ter direktorjev direktoratov in drugih vodstvenih državnih uslužbencev za slabo poslovanje in vodenje svojega finančnega resorja ter strokovnih služb ne bi bila slaba rešitev in bi po vsej verjetnosti preprečila marsikatero dvomljivo ali celo slabo odločitev za porabo davkoplačevalskega denarja.
Hvala lepa. Poslanska skupina Nove Slovenije, gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Obravnava predloga zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2010 in 2011 je pravzaprav analiza politike za ti dve leti v številkah. Tudi sam bom racionalen in bom stališče Poslanske skupine Nove Slovenije podal istočasno za leti 2010 in 2011. "Ne bom politiziral, to ni moj namen, niti moj stil, ker politiziranje ob tej analizi ne bi koristilo nikomur, od tega naši ljudje ne bi imeli nič. Nič ne bi imeli naši ljudje od tega!" Tako je pred kakšnim slabim letom tukaj v tej dvorani razpravljal takrat še naš poslanski kolega gospod Borut Pahor. Predloga zaključnega računa za leti 2010 in 2011 izkazujeta velik, da ne rečem zaskrbljujoč proračunski primanjkljaj. V letu 2010 je ta znašal približno 1,7 milijarde evrov, v letu 2011 pa približno 1,5 milijarde evrov. Kljub dokaj natančnim napovedim Urada za makroekonomske analize in razvoj o gospodarskih gibanjih v letih 2010 in 2011 odzivi tedanje vlade na makroekonomske kazalce niso bili ustrezni. Tedanja vlada, kot nam je tudi sporočila, seveda naknadno, je določene sisteme, bančni sistem na primer, napačno ocenila. To seveda ni opravičilo, je pa resnica. Z rebalansi so se nižala predvsem predvidena sredstva za investicije, kar je delovalo nespodbudno na gospodarska gibanja. Nižanje sredstev za investicije je zlasti vplivalo na sektor gradbeništva, rebalansi proračunov pa niso predvidevali večjih posegov v odhodke, zgolj s sistemskimi varčevalnimi ukrepi, kot so jih v tem času uvajale nekatere druge evropske države. Če na primer navedemo samo Dansko, ki je z varčevalnimi ukrepi začela že v letu 2008, ampak v letu 2008 smo mi, hvala bogu, imeli še proračunski presežek. Takrat je javne finance oziroma ministrstvo za finance vodila Nova Slovenija. Pa nato z ostalimi evropskimi državami: Češko, Nemčijo, Italijo, Avstrijo in tako naprej. Če se ustavim samo pri Avstriji; ta si je s svežnjem varčevalnih ukrepov zadala cilj, da bo v petih letih, bolj točno do vključno leta 2016, zmanjšala javnofinančne izdatke za skoraj 28 milijard evrov. V Sloveniji sistemskih varčevalnih ukrepov v smislu posegov v socialne transfere, pokojnine in plače ter nekatere druge zakonske pravice v proračunskih letih 2010 in 2011 ni bilo. Bili pa bi nujno potrebni za konsolidacijo javnih financ. Po drugi strani pa na prihodkovni strani opažamo manjšanje dejanskih prilivov od načrtovanih. V obeh proračunskih letih, torej v letu 2010 in letu 2011, se je zmanjševala domača potrošnja, posledično pa so bili nižji prilivi davčnih prihodkov. V obeh letih je bilo zaznati tudi nižjo realizacijo proračunskih prihodkov iz Evropske unije od načrtovanih. V letu 2010 je bila realizacija prilivov iz tega naslova komaj 70 % od načrtovanih sredstev, tudi v letu 2011 je bil delež teh sredstev bistveno nižji. Ključnega izziva fiskalne politike, to je zmanjšanje razkoraka med javnofinančnimi prihodki in odhodki, slovenska politika v letih 2010 in 2011 ni razumela in ga ni znala realizirati. Posledično se je zviševala zadolženost države, saj je bilo treba javnofinančni primanjkljaj pokrivati z najemanjem vedno novih in vedno dražjih posojil na mednarodnih finančnih trgih. Prioriteta nove vlade, ki je nastopila mandat v februarju 2012, prva prioriteta je bila javnofinančna konsolidacija, najprej s sprejetjem rebalansa proračuna za leto 2011 in z Zakonom o uravnoteženju javnih financ, nato pa z drugimi reformnimi ukrepi, zlasti z reformo pokojninskega sistema z namenom zagotavljati dolgoročno vzdržnost javnih financ. K dolgoročni vzdržnosti javnih financ nas zavezuje pogodba o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v Ekonomski in monetarni uniji oziroma tako imenovani fiskalni pakt, ki je začel veljati z novim letom. V skladu z določili tega fiskalnega pakta so se države podpisnice zavezale, da bodo proračuni držav podpisnic uravnoteženi ali pa bodo izkazovali presežke. V Novi Sloveniji smo se že pred podpisom fiskalnega pakta zavzemali za uravnoteženje javnih financ, v svojem programu smo zapisali, citiram: "V naslednjih dveh letih je potrebno obvladati javnofinančni dolg, da ne preseže 45 odstotkov bruto domačega proizvoda, to je ena ključnih nalog. Vsi javnofinančni uporabniki morajo najprej sami zmanjšati porabo po načelu največje koristi in najmanjše škode, če to ne bo uspelo, mora vlada v treh mesecih sama določiti ukrepe in znižanja. Nikakor se ne smemo naprej zadolževati na račun naših vnukov, javno porabo je treba v dveh letih uskladiti z javnofinančnimi prihodki." Konec citata. Čeprav se zavedamo, da varčevalni ukrepi ne bodo prinesli dodatnih političnih točk naši stranki, pa se zavedamo odgovornosti, ki smo jo prevzeli skupaj z ostalimi vladnimi strankami, in bomo podpirali ukrepe, ki vodijo k uravnoteženju javnih financ. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Gospod Alojzij Potočnik v imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija. Prosim.
Spoštovani! Prihodki državnega proračuna so nižji, kot je bilo to sprva predvideno v načrtu. To dejstvo lahko pripišemo predvsem optimističnemu načrtovanju gospodarske rasti in gospodarski krizi, ki je bistveno znižala višino kapitalskih naložb ter davčnih prihodkov. Že tradicionalno pa so nižji prihodki iz proračuna Evropske unije, kar bom v nadaljevanju nekoliko bolj natančno opredelil. Tako so prihodki proračuna za leto 2010 v skupni višini nižji za slabih 7 odstotkov od načrtovanih. V sprejetem proračunu za leto 2010 je bilo načrtovanih ena milijarda 37 milijonov evrov prihodkov iz proračuna Evropske unije. Ti prihodki vključujejo sredstva za predpristopno pomoč, sredstva za izvajanje skupne kmetijske in ribiške politike, sredstva strukturnih skladov in Kohezijskega sklada Evropske unije, sredstva za izvajanje centraliziranih in drugih programov Evropske unije ter ostala prejeta sredstva iz proračuna Evropske unije in drugih institucij Evropske unije ter prejeta vračila iz sredstev proračuna Evropske unije – namenoma sem bil tako širok. Realiziranih je bilo za 30,3 odstotka ali 314 milijonov evrov manj prihodkov, kot bi jih lahko. Precejšen podatek. Glede nizke realizacije prihodkov iz evropskega proračuna moramo posebej izpostaviti sredstva Evropskega socialnega sklada in Kohezijskega sklada, oboji so bili realizirani v veliko nižjem odstotku, kot je bilo načrtovano. Posebej problematični menimo, da so razlogi za tako slabo realizacijo, ki so posledica zamud pri postopkih oddaje javnih naročil ter predvsem pritožb v teh postopkih. Potem velik delež izpada prihodkov predstavljajo ustavljene izvedbe načrtovanih infrastrukturnih projektov, kot so avtocesta in železniška infrastruktura. Vsekakor menimo, da je na tem mestu potreben temeljit premislek odgovornih, in to smo danes že slišali, glede izvedbe srednjih in velikih infrastrukturnih projektov. Ni odveč, da tu poudarimo, da taki projekti večkratno pozitivno učinkujejo tudi na prihodkovno stran državnega proračuna, so pa tudi sicer nesporno taki, ki imajo splošen multiplikativen učinek. Skratka, odstotek uspešne realizacije prihodkov iz sredstev Evropske unije je, to pa je zanimivo, primerljiv z odstotkom pobranih davkov in prispevkov doma, če upoštevamo tudi nepobrane davščine iz območja sive ekonomije kot potencialne davčne prihodke. To je okrog 30 % ali 1,5 milijarde evrov. Proračun seveda ni samo tehnično, bolj je strokovno vprašanje. Je tudi predvsem in neizogibna politična odgovornost. V letu, na katerega se nanaša pričujoči zaključni račun, se je že zelo resno zastavljajo vprašanje, zakaj je recesija Slovenijo tako močno prizadela. Proračun je slika tega, podatki, kot smo že danes slišali, temu niso krivi. Vendar, z današnje perspektive se stroka več ali manj strinja, da je bilo gospodarstvo preveč zadolženo. V prvih letih tega tisočletja je slovensko gospodarstvo sicer raslo hitro, a se pri tem pospešeno zadolževalo in s tem preko mere slabilo obrambne mehanizme pred morebitnimi krizami in seveda imunski sistem ni vzdržal, ko je kriza izbruhnila v celoti. V nasprotju zadolževanjem gospodarstva in bank v letih 2003–2008 se slovenska država ni zadolževala. Kriza javnih financ in seveda s tem tudi javnega dolga nastane v naslednjih letih. Na splošno velja, da sta za krizo najmanj dva ključna razloga. Prvi je tradicionalen: neuravnoteženost oziroma neusklajenost med javnofinančnimi prihodki in odhodki. Padajoči prihodki kar naenkrat trčijo v nespremenjene odhodke. Drugi razlog, tukaj citiram Senjurja, "pripisujejo državi kot lastniku v sili." To je novi problem javnih financ. V javnofinančnem primanjkljaju se namreč pojavijo postavke, ki niso povezane z javno porabo, temveč so odraz zadolženosti podjetij in bank. In vsaj dve vrsti zadolženosti podjetij je zaradi korektnosti tukaj vendar treba ločiti; eni so tako imenovani objestni prevzemi, ki praviloma končajo v prisilki ali stečaju, in drugo, ko podjetja jemljejo kredite za vlaganja v tehnološki razvoj in s tem v razvoj družbe kot celote. To so podjetja, na katerih plečih živimo tudi mi, tudi v tem trenutku in ne glede na ostrino diskusije. Kakor koli, priča smo paradoksu lastnikov brez kapitala, zato dolgovi potujejo od podjetij na banke, od bank, ki so praviloma državne, na državo in ta gre seveda po druge kredite na kapitalske trge. Tu smo morda pri problemu in rešitvi, ki je ključna, a spregledana. Tako gre vprašanje za današnji čas: Ali sta državni holding in sklad za stabilizacijo bank tista mehanizma, ki bosta omenjene vezi in povezave, ki sem jih omenil, pretrgala in razklenila bančno-proračunski usodni objem? Če je to del tudi evropskega cilja, je ob tem vendar treba brez pomisleka pripomniti, da Poslanska skupina Pozitivne Slovenije ne pričakuje, da bo kdo in nekdo zunaj nas v neki širši skupnosti bolje skrbel za ekonomske in socialne interese države kot Slovenija sama. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija bo predlog zaključnega računa za proračun 2010 kljub nekaterim nedorečenostim sprejela. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Šircelj v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki Ministrstva za finance, spoštovane kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki bomo podprli oba predloga zaključnih računov proračunov Republike Slovenije, tako za leto 2010 kot za leto 2011. Ob tem bi rad poudaril dvoje stvari. Prvo je tisto, kar se nahaja v poročilu Računskega sodišča, ki opozarja na določene napake, tako na napake pri knjiženjih kot napake, ki so se zgodile pri izvrševanju obeh proračunov. Seveda pa tudi na opombo, prvič, da je bilo mnenje za oba proračuna podano s pridržkom in da napake niso bile popravljene. Najtežje in najhujše je dejansko to, da napake, ki so se zgodile pri knjiženju in pri izvrševanju proračunov, niso bile popravljene in se nekatere vlečejo iz leta v leto, lahko tudi že iz prejšnjih let, ne samo iz teh let. Drugo, kar bi rad povedal, je, da se preko teh dveh proračunov kaže politika prejšnje vlade, kaže se ekonomska, gospodarska, finančna politika vlade Boruta Pahorja. Ta politika je bila v tistem okviru pogubna za slovensko državo, tu mislim v ekonomskem, finančnem smislu in potencialno tudi v socialnem smislu. Prvo, kar je treba ugotoviti pri proračunu za leto 2010, je, da je bilo izredno veliko težav z napovedovanjem prihodkov. V prvem proračunu, ki je bil sprejet 25. 11. 2009, je bilo načrtovanih prihodkov 8 milijard 600, potem v rebalansu z dne 6. julija 8 milijard 100 in na koncu v zaključnem računu 7 milijard 500. Z drugimi besedami, približno za milijardo 100 se je nekdo zmotil in že s tega zornega kota je zelo težko načrtovati tudi ustrezno ekonomsko politiko. Ravno tako za leto 2011, če gledamo prihodke, so s prvotno načrtovanih 8 milijard 800 padli na 7 milijard 800, kar zopet pomeni približno milijardo v letu 2011. Ravno tako temu sledijo potem odhodki. Drugo dejstvo je, da ekonomska politika, ki se je kazala za temi številkami, pomeni – kaj? – nadaljevanje zadolževanja in v tej povezavi javnofinančni primanjkljaj, ki velja za vse štiri blagajne. In za okoli 2 milijardi oziroma za milijardo 800, kar z drugimi besedami pomeni 6,4 % bruto družbenega proizvoda v letu 2011, 6 % primanjkljaja v letu 2010 glede na bruto družbeni prihodek. Na drugi strani, če primerjamo z letom 2009, povečanje javnofinančnih odhodkov, recimo, v odstotku bruto družbenega proizvoda čez 50 %, na 50,3 % v letu 2010 in 50,9 % v letu 2011. Ob tem, da je bruto družbeni proizvod padel v letu 2009 za 8 %. Mislim, da je bil to drugi ali tretji največji padec v Evropski uniji, kar pomeni, da vlada takrat ni vodila nikakršne protikrizne politike, ampak je nadaljevala z zapravljanjem, s trošenjem in zadolževanjem in seveda z veliko demagogije in populizma, kako je vse dobro in kako bo še boljše, če bomo še naprej trošili na podlagi tega, da nismo zadosti ustvarjali, da so se poslabševali pogoji gospodarjenja, da se je zmanjšala konkurenčnost gospodarstva na vseh mednarodnih lestvicah. Na drugi strani, če pogledamo stopnjo brezposelnosti, se je povečala v letu 2011 na 8,1 %, merjeno po mednarodni klasifikaciji, in v letu 2010 s 5,9 % v letu 2009 na 7,3 %, še enkrat, v letu 2010. To z drugimi besedami pomeni, da tudi večje trošenje, tudi več odhodkov ni prispevalo k temu, da bi se ustavila nezaposlenost, kar dejansko pomeni, da ta politika sploh ni bila protikrizna, ampak se je nadaljevalo, kot da se nič ne bi zgodilo, ampak dogajalo se je. Investicije so v letu 2009 padle za 23,3 %, tukaj govorimo o realni stopnji rasti, v letu 2010 za 8,3 %, v letu 2011 za 10,7 %, kar pomeni enega največjih padcev investicij v zgodovini te države. Kaj to pomeni? To pomeni, da v tistem obdobju ni bilo nobenih spodbud, pogoji gospodarjenja so bili slabi in ker so bili pogoji gospodarjenja slabi, je tudi izvozno gospodarstvo postalo nekonkurenčno. Javni dolg pa se je povečal z 12 milijard v letu 2009 na skoraj 17 milijard v letu 2011. 5 milijard v dveh letih! 5 milijard zapravljenega denarja brez kakršnih koli učinkov, ne glede na to, da je pri obravnavi predlogov proračunov za leto 2010 in 2011 Slovenska demokratska stranka predlagala znižanje odhodkov za okoli 500 milijonov in povzročila buren smeh v dvorani takrat, ko je dejansko to v amandmajski obliki predlagala. Z drugimi besedami navsezadnje ta proračun in ta zaključni račun kaže na dejstvo, da je bila takratna ekonomska potika napačno vodena in dejansko ni dajala vzgibov, ni dajala priložnosti gospodarstvu. Tega ne smemo več ponoviti, ker dejansko takšna ekonomska politika vodi v bankrot, v ekonomski oziroma finančni bankrot države, to pa pomeni zmanjšanje neodvisnosti države, zmanjšanje gospodarske neodvisnosti, zmanjšanje finančne neodvisnosti in zmanjšanje tudi politične neodvisnosti države. To je prekomerno zadolževanje. Danes je težko reševati zadolževanje z nadaljnjim zadolževanjem, danes, ko govorimo o ukrepih, ki zmanjšujejo odhodke proračuna, govorimo seveda o ukrepih, ki so nujni zaradi tega, ker v državi ne moremo trošiti tistega, kar ni ustvarjeno, ustvariti pa moramo več. Navsezadnje sta ta dva zaključna računa proračuna Republike Slovenije lahko tudi opomin za nas in opomin za prihodnje generacije, da se ne vodi več takšne ekonomske, finančne politike države. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo končali predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava, vendar imam mnogo odjavljenih imen. Glede na situacijo v dvorani, mislim, da je prijavljen prvi mag. Ivan Vogrin. Prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi, ameriški inštitut je raziskoval značilnosti uspešnih in neuspešnih držav in nacij. Ker Slovenija spada med neuspešne – tako kot je gospod Šircelj povedal, mi smo dejansko bankrotirali, ker bistveno več porabimo, kot pa ustvarimo in to bo še kar nekaj časa –, bom povedal, kaj je ugotovil, kakšna je značilnost neuspešnih ekonomij, nacij. Prvič, odsotnost kritičnega razmišljanja oziroma logičnega mišljenja ali drugače: tako imenovani čredni nagon. Drugič. Politika, državna politika se usmerja v glavnem v delitev, ne pa v ustvarjanje. To so nekateri razpravljavci pred mano zelo natančno definirali in to je slabost, ne prejšnje vlade, o kateri zdaj proračuna sprejemamo oziroma zaključna računa, pač pa je to slabost vse od osamosvojitve naprej, mogoče s kakšnimi redkimi obdobji izjem. Kot tretji razlog – notranja neenotnost. Nenehno obtoževanje in prelaganje krivde zdaj na eno stran, drugič na drugo stran. To se tudi v realnem življenju ali tem parlamentu tudi v tem trenutku vidi. In pravzaprav ne glede na to, kdo je, vedno govorimo, da so prejšnji delali slabo, zdaj delajo zdajšnji slabo. Dejstvo pa je, da je slaba politika 20 let, zato smo, kjer smo. Kot četrta značilnost pa nadpovprečna davčna obremenitev prebivalstva in gospodarstva. Inštitut ugotavlja, da politični voditelji ne znajo najti boljših ali bolj inovativnih načinov za polnjenje proračuna kot dvig davkov ali pa uvedbo novih davkov. Temu smo tudi mi priča, mi pravzaprav dvigujemo cene energentov, komunalnih storitev, pri dimnikarskih storitvah nas opozarjajo že leta, da bi morali uvesti oziroma ukiniti koncesnine in razbremeniti gospodarstvo in prebivalstvo. Tako kot ste tudi vsi razpravljavci ugotovili – tako ali tako ni kaj narediti. To so izvršena dejstva, ali bi mi potrdili ali ne, zdaj nič ne vpliva. Mogoče je samo malo neugodja, če ni sprejet zaključni račun proračuna, sicer pa to ne vpliva. Problem je v tem, kar je bilo tudi povedano, da politika prejšnje vlade ni bila protikrizna. Pa ne zato, ker prejšnja vlada ne bi hotela, mislim, da se enostavno v tej krizi ni znašla – to sem tudi že povedal, ko je gospod Pahor kot predsednik vlade hitro na začetku mandata bil tukaj – in se je enormno zadolževala, zviševala tudi porabo in dejansko nič ni bilo ali pa zelo malo je bilo narejeno. Vendar je vprašanje, ali je politika te vlade protikrizna. Namreč, zdi se mi, da samo nižati plače, socialne transferje in vse ostalo je premajhen protikrizni ukrep. To je najbrž sicer potrebno, vendar bi mi morali predvsem na prihodkovni strani – to, kar vedno govorim –, zagnati gospodarstvo, ki ustvarja novo vrednost in polni proračun. Tako, da o samem zaključnem računu pravzaprav ni kaj dosti povedati. To je lahko samo pogled za nazaj in napotilo, kako naj bi delali naprej. Strinjam se z gospodom Žvegličem, ki je rekel, da prejšnja vlada ni nikogar poslušala. Vendar še enkrat poudarjam, to je značilnost vseh vlad doslej; tudi ta vlada nekaterih dobronamernih pripomb in predlogov opozicije ne posluša. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem ugotavljam, da je izčrpan seznam prijavljenih razpravljavcev. Čas, ki je bil na razpolago za razpravo ob tej točki, pa še ni potekel, zato sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem razpravo. O predlogu zaključnega računa bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKLJUČNEGA RAČUNA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2011. Predlog zaključnega računa je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zaključnega računa, državnemu sekretarju gospodu Alešu Živkoviču. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanke in poslanci! Vlada je oktobra leta 2012 obravnavala dokončni Predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2011, Revizijsko poročilo o predlogu zaključnega računa proračuna za isto leto ter pojasnila o razlogih za neupoštevanje posameznih predlogov popravkov revizorja. Le-te je tudi posredovala Državnemu zboru Republike Slovenije v sprejem. Glavne značilnosti, ki izhajajo iz predloga zaključnega računa za leto 2011, so, kot sledijo: nižja realizacija proračunskih prihodkov od napovedane v rebalansu proračuna za leto 2011 je bila posledica na eni strani šibkejših ključnih makroekonomskih okvirov v temu letu, od tistih napovedanih, BDP se je zmanjševal dve četrtletji zapored, torej očitni indikator recesije. Prav tako se je zmanjševala domača potrošnja, kar je bil eden od ključnih razlogov za nižjo realizacijo davčnih prihodkov v primerjavi z načrtovanimi v rebalansu proračuna. Vse to je vplivalo na realizacijo ključnih kategorij proračunskih prihodkov. Prav tako je na nižje prihodke vplivala nižja realizacija prejetih sredstev iz evropskih sredstev. Prihodki državnega proračuna so bili ob koncu leta 2011 realizirani v višini 7,8 milijarde evrov, to je za dobrih 130 milijonov evrov nižji od načrtovanih v rebalansu, na strani odhodkov pa rebalans ni posegel v zakonske pravice, to je socialne transfere, pokojnine ter plače. poseglo se je zlasti v proračunske programe, ki predstavljajo tako imenovani fleksibilni del odhodkov, to je materialne stroške, subvencije in investicije, kar predstavlja relativno nizek delež proračuna. Celotni odhodki državnega proračuna so bili realizirani v obsegu 9,3 milijarde evrov, kar je za slabih 290 milijonov evrov manj od načrtovanih z rebalansom. Na realizacijo ob koncu leta so vplivali tudi ukrepi začasnega zadržanja izvrševanja državnega proračuna v obdobju junij–september 2011. Postopki zaključnega izvrševanja državnega proračuna, ki so se izvajali ob upoštevanju prihodkov in likvidnostnega položaja proračuna, selekcionirani izdatki s strani proračunskih uporabnikov ter realizacija izplačil iz naslova namenskih sredstev EU ter posledično izvedbe povračil v državni proračun. Proračunski primanjkljaj državnega proračuna je tako v letu 2011 znašal 1,5 milijarde evrov oziroma 4,3 % BDP. Izdatki računa finančnih terjatev in naložb so bili realizirani v višini dobrih 717 milijonov evrov, pri čemer je bilo kar slabih 480 milijonov evrov namenjeno povečanju kapitalskih deležev in finančnih naložb, to je NLB, Adria Airways in podobno, ter skoraj 224 milijonov evrov danih posojil, vključno s posojilom Grčije. Dodatno so bile tukaj še dokapitalizacije podjetij, ki so poslovala z izgubo, te so predstavljale približno 309 milijonov evrov. Skladno s programom financiranja za leto 2011 se je država zadolžila v višini 3,8 milijarde evrov. Dolg državnega proračuna se je ob koncu leta 2011 povišal za 3,3 milijarde evrov, to je 8,5 odstotnih točk, ter je znašal 15,2 milijarde evrov, kar je slabih 42 % bruto domačega proizvoda. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zaključnega računa je obravnavala Komisija za nadzor javnih financ. Stališča komisije bo predstavil član komisije, gospod Alojzij Potočnik. Prosim.
Hvala. Spoštovani! Komisija za nadzor javnih financ je na 19. redni seji kot matično delovno telo obravnavala Predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2011. Državni sekretar na Ministrstvu za finance je v svojem uvodu povedal, da je Vlada ob dokončnem Predlogu zaključnega računa proračuna za leto 2011 v Državni izbor poslala tudi revizijsko poročilo Računskega sodišča in pojasnila o razlogih za neupoštevanje posameznih predlogov popravkov revizorja. Predsednik Računskega sodišča je povedal, da so po reviziji predloga zaključnega računa podali mnenje s pridržkom o splošnem delu zaključnega računa in tudi o pravilnosti njegove izvršitve. Glede splošnega dela zaključnega računa je opozoril na nekatere primere knjiženj, ki so povzročila, da po njihovem mnenju prihodki in odhodki niso pravilno prikazani. Pojavljali so se podobni problemi kot pri zaključnem računu za leto 2010. V razpravi je član komisije vprašal, zakaj Vlada ni upoštevala predlogov predlaganih popravkov revizorja glede prenizko ali previsoko izkazanih prihodkov in odhodkov. Prav tako ga je zanimalo, zakaj se toliko premoženja vrednoti po vrednosti 1 evro. Poudaril je še, da se je javni dolg med letoma 2010 in 2011 res precej povečal, vendar je bilo večino tega namenjeno za socialne namene, izobraževanje, raziskovanje, zaposlovanje in spodbude gospodarstvu. Predstavnica Ministrstva za finance je glede vrednotenja sredstev po 1 evro povedala, da je bilo z novim načinom popisovanja premoženja ugotovljeno veliko premoženja, za katerega ni bilo znanih podatkov o nabavni vrednosti, zato so imeli na razpolago dve možnosti: ne evidentirati tega premoženja ali ga evidentirati po minimalni vrednosti. Odločili so se za drugo možnost, ker menijo, da je bolje, da premoženje ima neko vrednost. V letu 2012 pa so predvideli drugačno vrednotenje teh sredstev. V primeru nepremičnin, vrednotenje po GURS, v drugih primerih pa so dali uporabnikom eno leto časa, da ocenijo vrednost tega premoženja po primerljivi tržni ceni. V razpravi je bilo veliko vprašanj vezanih tudi na upravljanje z dolgom in v tem okviru o zamenjavi obveznic Republike Slovenije 33 z obveznicami Republike Slovenije 59. Računsko sodišče namreč trdi, da je pri tej zamenjavi prišlo do razlike in do potencialne izgube v višini 2,7 milijona evrov. Na drugi strani je Ministrstvo za finance zagotovilo, da je ob uporabi metode referenčnega trga rezultat te menjave pozitiven. Predstavniki Računskega sodišča so pojasnili, da je metod vrednotenja lahko več, upoštevali so mnenje izvedenca finančne stroke. Poudarili so, da tega niso ocenili kot napako, ampak kot opozorilo, da bi lahko prišlo do potencialne izgube. Člani komisije so menili, da si morajo Vlada, Računsko sodišče in ministrstvo uskladiti glede tega problema. Ob koncu razprave je komisija sprejela dva sklepa: Prvič. Komisija za nadzor javnih financ poziva Vlado Republike Slovenije, Ministrstvo za finance in Računsko sodišče Republike Slovenije, da čim prej uskladijo metodologijo vrednotenja dolžniških vrednostnih papirjev. Drugič, Komisija za nadzor javnih financ predlaga tudi Državnemu zboru, da po obravnavi Predloga zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2011 sprejme naslednji sklep: Državni zbor sprejme zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 2011. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin, ugotavljam pa sicer, da je večina predstavnikov poslanskih skupin svoja stališča nakazala oziroma povedala že s to točko dnevnega reda v okviru prejšnje točke, tako da nam je ostalo samo, po mojih podatkih, samo stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija. Gospod Alojzij Potočnik, zopet. Prosim.
Ne bom govoril o splošnih zadevah in o konkretnih stvareh proračuna, ampak bom poročilo skrajšal. Leto 2011 je leto vrha politične krize prejšnjega sklica: staro bi moralo odmreti, novo pa se ni moglo roditi. Tako Gramši pravi, da se v tem medvladju pojavlja velika obilica morbidnih simptomov. S tem v zvezi naj vas spomnim samo, kaj vse je začasno pristalo na smetišču zgodovine: od pokojninske reforme do skoraj neverjetnega referenduma o delu na črno. Nekatere politične diagnoze so bile takrat zelo enostavne in z nerealno visokimi pričakovanji, tako kot danes. Odpravo nezmožnosti vladanja so našle v predčasnih volitvah in ne v pravočasnih ukrepih v obdobju izgubljenih priložnosti – bistvena razlika. Povsem je bilo takrat spregledano eno najstarejših pravil delovanja demokracije v poznem kapitalizmu, za razvito in delujočo socialno državo, in sicer na kratki rok je namreč zmogljivost državne politike uspešna zgolj in le tedaj, če ji uspe razširiti socialno zavezništva in povezovalne integracijske mehanizme. O tem temeljnem vprašanju ni bilo nujnega političnega soglasja, toda ta čas prihaja in temu času se ni mogoče ogniti. Pred tem vprašanjem, torej zmožnostjo postaviti interes države in njenih državljanov absolutno na prvo mesto, smo tudi sedaj. Obsežen predlog zaključnega proračuna Republike Slovenije za leto 2011 navidezno prekriva vso težo neopravljenega do sedaj, pa tudi nekatere uspehe, ki so bili že danes omenjeni, predvsem na področju najnujnejšega delovanja socialne države. Poslanska skupina Pozitivne Slovenije bo predlog zaključnega računa za leto 2011 podprla. Hvala.
Hvala lepa. Na ta način smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin, na seznamu razpravljavcev imam samo dva prijavljena, pa sprašujem, ali želita razpravljati? Eden je že rekel, da ne, gospa Marija Plevčak tudi ne, to pomeni, da ste vsi, ki ste to želeli, dobili priložnost za razpravo. Sprašujem, ali je v skladu s poslovnikom še kakšna želja, mogoče pri tistih, ki se niste prijavili? Očitno tudi te želje ni, zato zaključujem razpravo. O predlogu zaključnega računa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, to je pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam tudi to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O VIŠINI SREDSTEV, KI PRIPADAJO POSAMEZNI POLITIČNI STRANKI IZ SREDSTEV DRŽAVNEGA PRORAČUNA V LETU 2013. Predlog sklepa je v obravnavo zbora predložil Odbor za notranje zadeve. Za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa dajem besedo predstavnici predlagatelja sklepa, predsednici odbora, gospe Maši Kociper. Prosim.
Mi daste dve minuti, gospod predsedujoči, sem prišla iz enega dogodka. Samo dve minuti rabim.
Seveda. Ko boste pripravljeni, prosim, da podate poročilo. Odrejam 5 minut odmora. Preklicujem. Gospa Maša Kociper, prosim.
Spoštovani kolegi, se opravičujem, sem imela obveznosti izven hiše. Kot rečeno, matično delovno telo je obravnavalo predlog sklepa o razdelitvi sredstev političnim strankam, ki ga je v obravnavo predložil sekretariat Vlade, sklep je pripravljen v skladu z zakonom, kot to zakon predvideva, in na podlagi zadnjega proračuna Republike Slovenije in pač po tej metodologiji so bila izračunana sredstva, kot ste jih pridobili s sklepom. Sklep natančno definira sredstva po posameznih političnih strankah in določa konkretne zneske na podlagi tega izračuna. Mislim, da več na to temo niti ni treba. Hvala lepa.
Hvala lepa za poročilo odbora. Sledi razprava o predlogu sklepa. Besedo ima po mojem spisku [[...]]Tukaj imam še napisano: predlagatelj – zopet odbor. Gospa Maša Kociper, verjetno je bilo to vaše poročilo že dovolj, tako da ne boste več razpravljali. Najbrž? Glede na to nimam več nobenega prijavljenega k razpravi, zato zaključujem razpravo. Ugotavljam, da k predlogu sklepa ni bilo vloženih amandmajev, zbor bo o predlogu sklepa v skladu s časovnim potekom seje zbora odločal čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 10. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16.15 uri.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, spoštovane gospe nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Sedemnajstega rednega poročila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2011. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 29. januarja 2013. Kot rečeno, prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD in PS k predlogu priporočila. Glasujemo. Začetek glasovanja. Glasovanje je prekinjeno. Prosim, da še enkrat preverite glasovalne naprave. Če kartica ni vstavljena, običajno ne dela. V redu. Lahko glasujemo? Dobro. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 39. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 39.]] Amandma poslanskih skupin Socialnih demokratov in Pozitivne Slovenije k predlogu priporočila ni bil sprejet. Na ta način smo končali glasovanje o amandmaju. Ker amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o Predlogu priporočila k 17 rednemu poročilu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2011. Glasujemo. Pričetek glasovanja. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je priporočilo sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. točko dnevnega reda in nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2010. Prehajamo na odločanje o Predlogu zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2010 v celoti. Glasujemo. Pričetek glasovanja.Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 1. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 2010 sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevne reda, to je z obravnavo Predloga zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2011. Prehajamo na odločanje o Predlogu zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2011 v celoti. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 2011 sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevne reda, to je z obravnavo Predloga sklepa o višini sredstev, ki pripadajo posamezni politični stranki iz sredstev državnega proračuna v letu 2013. Ker amandmaji k predlogu sklepa niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti 6. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. V skladu s predlogom poslanca gospoda Jerka Čehovina bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje gospoda Jerka Čehovina v zvezi z zaposlovanjem v Slovenski obveščevalno-varnostni agenciji. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 43. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Janka Vebra bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje gospoda Janka Vebra v zvezi z reševanje vladne, politične in gospodarske krize. Svoj glas bo obrazložil gospod Janko Veber, v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Predsedniku Vlade sem postavil vprašanje, kako bo v sedanjih okoliščinah, predvsem njegove izgubljene kredibilnosti kot najbolj odgovorne osebe za nastalo politično krizo v Sloveniji in poglobljeno gospodarsko krizo ter ne nazadnje tudi zaradi izgubljene kredibilnosti pred državljani Republike Slovenije in mednarodne skupnosti, popravil vse bolj okrnjen ogled ter vse slabši položaj naše države. V odgovoru je predsednik zaznal krivce za takšne stanje predvsem v članih Komisije za preprečevanje korupcije, bistveno manj ali pa pravzaprav na nobeni točki pa pri njegovem ravnanju, ko ni, vsaj v sedanjih postopkih, znal pojasniti tako gotovinskega kot negotovinskega poslovanja, kar je seveda botrovalo, da je Komisija za preprečevanje korupcije izdala mnenje, ki ga vsi dobro poznamo. Prišli smo v situacijo, ko je pravzaprav Državni zbor v tem obdobju ostal brez svojega predsednika, prišli smo v situacijo, ko izstopajo koalicijske stranke iz koalicije in v teh izjemno pomembnih časih, ko bi v Sloveniji predvsem področje gospodarstva potrebovalo stabilnost in predvsem tudi urejene razmere v Državnem zboru oziroma vedeti moramo, kdo je tisti, ki se bo pogajal s socialnimi partnerji, vedeti moramo, ali je za ta dogovor zagotovljena potem večina v Državnem zboru ali ne – cela vrsta odprtih vprašanj je nastala zaradi tega, ker predsednik Vlade očitno ne zmore sprejeti odločitve, da bi prišel v parlament po zaupnico. Če se že sam ne odloči, da pride po zaupnico v parlament in s tem začnemo aktivno reševati nastalo situacijo, menim, da bi bilo dobro, da v razpravi na njegov odgovor v Državnem zboru poslanke in poslanci povemo, kakšno zaupanje ta hip ima od vseh nas. Vemo, da ni mogoče sprejemati sklepov pri tej razpravi, lahko mu pa vsi povemo, ali ima zaupnico ali je nima, kot vsak posameznik, ki se seveda lahko vključi v to razpravo v Državnem zboru, zato predlagam, da odločimo o tej možnosti. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo o tem predlogu. Začetek glasovanja, prosim, da glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 43. (Za je glasovalo 34.)(Proti 43.) Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanke Tamare Vonta bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve dr. Vinka Gorenaka na poslansko vprašanje gospe Tamare Vonta v zvezi z načrtom reševanja položaja izbrisanih. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 46. (Za je glasovalo 32.)(Proti 46.) Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Stanka Stepišnika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za delo, družino in socialne zadeve mag. Andreja Vizjaka na poslansko vprašanje mag. Stanka Stepišnika v zvezi z zaposlovanjem mladih in razvojem podjetništva ter zagotovitvijo varne prožnosti na trgu dela. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 46. (Za je glasovalo 33.)(Proti 46.) Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Gašparja Gašparja Mišiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo in prostor gospoda Zvonka Černača na poslansko vprašanje gospoda Gašparja Gašparja Mišiča v zvezi z napovedano možnostjo prodaje Luke Koper, v kateri ima Republika Slovenija kapitalsko naložbo. Obrazložitev glasu v svojem imenu ali v imenu poslanske skupine? V vašem osebnem imenu. Izvolite, gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Mislim, da se vsi zavedamo resnosti položaja, kriza je, Luka Koper ne more biti talka politične volje te ali druge stranke. Zato se mi zdi, da je razvoj Luke Koper v prevelikem državnem in nacionalnem interesu in je čas, da se tukaj poenotimo. Ne moremo si več dovoliti odlašanja in političnega kadrovanja na način, kot se je to dogajalo v preteklosti – vemo, kaj se je dogajalo in kaj se je zgodilo. Zato menim, da je v interesu vseh nas, da podredimo svoje politične interese in da v ospredje postavimo tisto, kar je dobro za državo. Osebno ocenjujem, da je nujno pripraviti strategijo upravljanja kapitalskih naložb, med katerimi zagotovo je Luka Koper in mora biti. Čeprav te strategije Vlada še nima izdelane, je Luka Koper izjemnega pomena za razvoj Slovenije in celotnega logističnega sistema. To je naša ključna, ena izmed glavnih primerjalnih prednosti v odnosu do partnerskih držav članic Evropske unije. Če bomo zanemarili razvoj Luke Koper in onemogočili razvoj, kot je bil načrtovan že pred mnogimi leti, potem lahko pozabimo na razvoj in na izhod iz krize. To je ena izmed prvih nalog infrastrukturnih projektov, ki jih dejansko moramo imeti v planu v tem letu in v naslednjem letu, ne to prenašati v leto 2018 ali 2020. Zato je smiselno, da opravimo resno razpravo o odgovoru ministra, da se o tem pogovorimo vsi in prisluhnemo mnenju stroke in mnenju tistih, ki dejansko razumejo, kaj pomeni razvoj in kaj pomeni zaviranje razvoja Slovenije, če ne bomo omogočili razvoja Luke Koper.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje. Začetek glasovanja. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 46. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Alenke Pavlič bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravili razpravo o odgovoru ministra za izobraževanje, znanost, kulturo in šport dr. Žige Turka na poslansko vprašanje gospe Alenke Pavlič v zvezi z zmanjšanjem obsega vpisa dijakov v gimnazije. Glasujemo. Začetek glasovanja. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 45. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Maše Kociper bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Janeza Šušteršiča na poslansko vprašanje gospe Maše Kociper v zvezi s pregonom kaznivih dejanj po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Gospa Maša Kociper v imenu poslanske skupine, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Rada bi obrazložila zakaj bom glasovala za to, da se o tem predlogu opravi razprava. Namreč, v Pozitivni Sloveniji, sploh pa osebno že ves čas sprejemanja zakona o tako imenovani slabi banki opozarjam, da se temu zakonu na področju pregona finančnega kriminala prepisujejo veliko prevelike posledice. Namreč, zlasti predsednik Vlade in tudi drugi člani koalicije velikokrat poudarjajo, da bo sprejem tega zakona omogočil, da se bodo v tej državi raziskale finančne mahinacije in da se bo na odgovornost poklicalo tiste člane uprave, člane nadzornih svetov, ki so krivi za to, da je finančna situacija v naših bankah in bančnem sistemu takšna, kot je. Sama trdim, in tudi naša poslanska skupina, da 33. člen tega zakona nikakor ne omogoča takšnega početja. 33. člen zakona – že večkrat sem ga prebrala –, namreč govori samo o tem, da morajo tisti, ki bodo pregledovali kreditne mape, sume morebitnih kaznivih dejanj prijaviti – to po naši zakonodaji tako ali tako velja, če nekdo pri svojem delu naleti na sum kaznivega dejanja, mora to prijaviti, zlasti, če je to kaznivo dejanje pregonljivo po uradni dolžnosti. Tukaj se sicer grozi ljudem, ki tega ne bi naredili, z razrešitvijo, ampak to ni dodana vrednost. Druga rešitev je, da naj bi se štirikratno zastaranje podaljšalo za ta kazniva dejanja. Vsak, ki pozna naš kazenski sistem, ve, da se zastaranja sicer urejajo v Kazenskem zakoniku in da v kazenskem pravu velja pravilo, da se uporablja zakon, ki je veljal ob storitvi kaznivega dejanja, razen če je novi zakon milejši. Kar pomeni, da se vse pretekle mahinacije, zlasti tiste, ki bi naj se zgodile največ v obdobju 2004–2008, nikakor to podaljšanje zastaranja ne bo moglo uveljaviti, zato ker se bo za ta kazniva dejanja uporabljal tedaj obstoječi zakon, pač pa bo to podaljšano zastaranje lahko veljalo za kazniva dejanja, ki bi se zgodila od sedaj naprej. Tako je ta določba ne samo metanje peska v oči volivcem, prepričevanje, da to kar koli spremeni; spremeni resnično samo aktivnost tožilstva. Do nedavnega ga je vodila gospa Barbara Brezigar in ne vem, zakaj se to že ni naredilo, in predlagam, spoštovani kolegi, da opravimo razpravo v skladu tudi s predlogom ministra, v kateri bomo ugotovili, kakšne so resnične možnosti, da se preganja storilce teh kaznivih dejanj. To je v interesu Pozitivne Slovenije, pri nas izrecno želimo, da se te zadeve razčistijo in da se neha z insinuacijami, ampak da pridemo tem zadevam do dna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Pričenjamo z glasovanjem. Glasujemo.Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 45. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Jožefa Kavtičnika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za izobraževanje, znanost, kulturo in šport, dr. Žige Turka na poslansko vprašanje gospoda Jožefa Kavtičnika v zvezi s spremembami sistema šolskih športnih tekmovanj. Gospod Jožef Kavtičnik, v imenu poslanske skupine? Izvolite.
Hvala lepa. Šport za mlade je v Sloveniji že več 10 let dobro organiziran in spodbuja mlade k zdravemu načinu življenja. Programi, kot so športna značka, Hura prosti čas, športna tekmovanja šolskih športnih društev, odprava plavalne nepismenosti, je mladim omogočila, da spoznajo različne športe na igriv in sproščen način. Ne nazadnje mladi pridobivajo športne navade in na ta način spoznajo, da je šport tisti del življenja, ki jim krepi in sprošča življenje sploh. S strani strokovne javnosti pa smo dobili sporočilo, da v luči varčevanja želi ministrstvo zmanjšati te programe, okrniti programe in jim s tem onemogočiti, da bi mladi spoznali omenjene športe. Ministru sem postavil vprašanje, na katerega pa nisem dobil ustreznega odgovora. Želel sem od njega, da pove, kako bodo omenjeni programi naprej organizirani, kdo bo to vodil, kdo bo organiziral in kdo nadziral. Ker tega odgovora nisem dobil, predlagam, da opravimo splošno razpravo, da o tem minister spregovori in pove, na kak način želi mladim zagotoviti, da bodo lahko zdravo živeli, da bodo lahko spoznavali vse te omenjene športe in ne nazadnje, da bodo lahko se naučili plavati. Mi vemo, da v sedemdesetih letih prejšnjega stoletja ali tisočletja, je bilo v Sloveniji več deset utopitev med mladimi zaradi tega, ker je bilo toliko neplavalcev. S tem programom plavanja pa smo v zadevi prišli tako daleč, da danes več ne moremo govoriti o plavalni nepismenosti. Zato predlagam, spoštovane kolegice in kolegi, da podprete moj predlog – ne zaradi mene, ampak zaradi mladih. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Začetek glasovanja. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 45. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Janje Klasinc bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za delo, družino in socialne zadeve mag. Andreja Vizjaka na poslansko vprašanje gospe Janje Klasinc v zvezi s poročilom o psihosocialnih tveganjih na delovnem mestu v Sloveniji. Glasujemo. Začetek glasovanja. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 46. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanke mag. Barbare Žgajner Tavš bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za obrambo gospoda Aleša Hojsa na poslansko vprašanje mag. Barbare Žgajner Tavš v zvezi z regijskimi centri za obveščanje. Mag. Barbara Žgajner Tavš v imenu poslanske skupine, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Tudi jaz vas bom prosila, da daste glas predlogu, da se opravi širša razprava o odgovoru ministra za obrambo na predvideno reorganizacijo regijskih centrov za obveščanje. Zakaj? Lansko leto smo na predlog Pozitivne Slovenije sklicali sejo Odbora za obrambo na temo, ki je takrat razburila javnost praktično čez noč. Pojavila se je informacija, da naj bi se na dolgi rok regijski centri za obveščanje vsaj v šestih regijah oziroma krajih ukinili. Za začetek pa se je v teh izpostavah oziroma v teh regijskih centrih ukinilo nočno delo. Takrat je minister dejal, da s 1. 7. 2012 sistem bo deloval praktično enako, kot je deloval do tega datuma, in da ne bo nič drugače. Pa bom dala primer, 24. januarja 2013, se pravi pol leta po tej obljubi ministra, je bilo marsikaj drugače. Drugače je bilo konkretno v Metliki [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] – če dovolite, da dokončam [[...]]Požar v podjetju Beti Metlika, ko se je sprožil iz regijskega centra Brežice, ker kot veste, v Novem mestu nočne izmene zaradi te delne reorganizacije ne delajo, se je ugotovilo, da pagerji niso delovali in da praktično pomoč ni bila sprožena v trenutku, ko bi morala priti do ustreznih oziroma pristojnih gasilskih enot. Skratka, sistem danes pol leta po tej delni reorganizacij ne dela, kot bi moral. Po drugi strani pa sta bila na tej seji odbora sprejeta dva sklepa, ki zavezujeta ministra, da o posledicah delne reorganizacije in tudi nadaljnjih ukrepih obvesti tako pristojni odbor Državnega zbora kot tudi Državni zbor. Ker nismo bili seznanjeni niti z analizo niti s predvidenimi postopki organizacije oziroma reorganizacije naprej, mislim, da je smiselno, da nas pristojni minister o tem obvesti v razširjeni razpravi. Želela bi ob tem dodati samo še to, stroški ki so v osnovi vodili ministra k tej delni organizaciji, so se izkazali kot popolnoma neupravičen kriterij. Minister je dejal, da naj bi bili privarčevani stroški 680 evrov na mesečni ravni, kar se tiče potnih stroškov za celo Slovenijo. Jaz pa bom dala drug podatek, da dejansko stroški delne organizacije samo na potnih stroških pomenijo na mesečni ravni za samo en center 900 evrov. Skratka, prihaja se [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]s podatki, s katerimi operira minister, in podatki, kakršni dejansko so v realnosti. Prosim, da podprete predlog, da se o tej temi opravi širša razprava v Državnemu zboru.
Hvala lepa. Želite obrazložiti svoj glas? Gospod Jerko Čehovin. Prosim.
Hvala. Ta predlog, ki je podan s strani gospe mag. Barbare Žgajner Tavš, podpiram. Namreč, moramo vedeti, da mi v delu teh ukrepov, ki so, kršimo tudi zakon in ustavo. Mi pošiljamo – dam primer – iz Postojne pa verjetno še od kod drugod, ljudi iz centra Postojne v Koper, ki ne obvladajo italijanskega jezika. Mi smo imeli ravnokar te dneve na poslanskih klopeh, mislim, da smo včeraj sprejemali mnenje Zakonodajno-pravne službe glede dvojezičnosti, in moram povedati, da ti ljudje, ki prihajajo iz Postojne, nimajo znanja italijanskega jezika. Starejši ljudje v Postojni to znajo, medtem ko mlajši pa ne znajo. To je še dodaten razlog, s tem da je kolegica povedala, da so ti prihranki minimalni. Zdi se mi, da gre tukaj bolj, če se tako izrazim, za neko trmoglavost kot pa za resne efektivne ukrepe na temu področju. Vsi tisti borci za lokalne interese pa za svoje lokalne ljudi, vedite, da je to bil samo prvi korak k ukinjajo vaših regijskih centrov, ki so drugod, kot so navedeni, od Slovenj Gradca, Murske Sobote, Trbovelj do Postojne. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zanoškar, izvolite.
Hvala za besedo. Sam bom tudi podprl ta predlog kolegice Barbare Tavš. Pri tem predlogu reorganizacije gre tudi za center za zaščito in reševanje Koroške. Veste, da je Koroška zelo razgibano območje, konfiguracija je velika in v tem primeru, če bi se ta center preneslo na celjski center, potem vemo, da bi lahko prihajalo do velikih težav in problemov. Zadnji primer so bile novembrske poplave na Koroškem. Če takrat ne bi bilo centra oziroma če bi center deloval na tak način, kot je predvideno, potem bi bila ta katastrofa še veliko večja. Mislim, da je po ustavi zagotovljena varnost in zaščita prebivalk in prebivalcev, državljank in državljanov na tak način, da se omogoča po čim krajši in čim hitrejši poti sproženje vseh mehanizmov za alarmiranje za zaščito in reševanje. Torej, strinjam se, da se opravi razširjena razprava in da pri tem še enkrat nazorno povemo in prikažemo vse potrebe, ki jih imamo v regijskih centrih za zaščito in reševanje. Hvala.
Gospa Brunskole, prosim.
Hvala lepa. Tudi sama bom predlog kolegice Barbare Žgajner Tavš podprla, saj sem pred nekaj meseci tudi sama v enem od poslanskih vprašanj spraševala ministra za obrambo, ali je to resnično prava pot, da se – kot v primeru, ki ga je danes omenila kolegica Žgajner Tavš, ko se center za obveščanje iz Novega mesta – nočna izmena seli v Brežice, kar pomeni v belokranjskem primeru, da Bela krajina nima centra za obveščanje, nočne izmene, ravno tako ne Novo mesto, ki se seli v Brežice. Vemo pa, da kaj to pomeni v državnem varnostnem načrtu za primer nesreče v Nuklearni elektrarni Krško, center za obveščanje Brežice naj bi zamenjal in nadomeščal center v Novem mestu. Če ga zdaj ukinemo, ne vemo, kdo ga bo nadomeščal. Mogoče je, da bomo prišli vse do Primorske. Skratka, menim, da tovrsten predlog, ker gre tudi za tako majhna privarčevana sredstva, resnično ni prava pot. Je pa še čas, da se to zaustavi. Zatorej bom njen predlog za razpravo absolutno podprla.
Hvala lepa. Še vi, gospa mag. Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Hvala lepa. Obrazložitev še v svojem imenu. Težko je v teh kratkih minutah utemeljiti smiselnost širše razprave, ampak dovolite, zelo na kratko. Nismo borci za lokalne interese. Verjamem, da bi morali biti vsi v parlamentu borci za vsebino, ki stoji za predvideno ukinitvijo regijskih centrov za obveščanje, za ljudi. Na odboru smo slišali s strani predstavnikov zdravstvene stroke, kako pomembna je vsaka minuta, ko se rešuje človeško življenje. Za tiste, ki ne veste, tu gre za regijske centre, za tiste ljudi, ki delajo na številki 112. To niso operaterji, ki samo prevežejo linijo naprej, to so osebe, ki včasih rešujejo tudi osebo, ki na drugi strani linije okleva o tem, ali bo storila samomor ali ne. IČe ta oseba v pravi sekundi, pravi minuti ne dobi ustrezne pomoči na drugi strani telefona, verjemite, bo storila samomor. Osebe, ki so zaposlene na klicnih centrih 112, regijskih centrih za obveščanje, so marsikateri takšen primer že uspele preprečiti. V tem primeru, če bomo ukinili posamezne regijske centre, se pravi, v Trbovljah, zasavski regiji, na Ptuju, v Slovenj Gradcu, ne bodo oškodovani samo ljudje, ki prihajajo iz teh regij, posledično bodo to čutili tudi prebivalci v Ljubljani, Mariboru, zato ker bo njihov servis, če temu tako rečem, počasnejši, ker bo zdaj za večjo regijo to delo opravljalo manj ljudi, manjše število ljudi. Mi smo istočasno zmanjšali število zaposlenih! Če dam primer Ljubljane, razširjene ljubljanske regije, ki po novem vsebuje tudi zasavsko regijo; prej so to področje pokrivale štiri osebe, zdaj to novo, razširjeno področje pokrivata samo dve osebi, kar pomeni, da se je odzivni čas povečal in tu izgubljamo sekunde, ko rešujemo življenje. Prosim vas, da še enkrat podprete razširjeno razpravo o tej tematiki.
Hvala lepa. Ugotavljam, da lahko glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 44. (Za je glasovalo 37.)(Proti 44.) Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanke mag. Majde Potrata bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za izobraževanje, znanost, kulturo in šport dr. Žige Turka na poslansko vprašanje mag. Majde Potrata v zvezi s prelivanjem sredstev, namenjenih dejavnosti visokega šolstva. Mag. Majda Potrata v imenu poslanske skupine. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. To razpravo predlagam zato, ker je Državni zbor ob proračunski razpravi sprejel amandma, s katerim je bilo 16 milijonov sredstev namenjenih visokošolskim programom. Minister Žiga Turk se je zdaj odločil ta izglasovani amandma s 16 milijoni razporediti po svoje, najprej razdeliti na pol in potem še na četrtine in razprava bi bila potrebna zato, da bi v Državnem zboru poslanke in poslanci preverili, kako je z našo voljo, ali še vztrajamo pri tistem, kar smo sprejeli takrat ob razpravi in glasovanju o državnem proračunu, ali pa dajemo prav ministru Turku, ki hoče zdaj denar razdeliti po svoje. Amandma je bil izglasovan v dobri veri, da z njim zagotavljamo sredstva za nemoteno izpeljavo prve in druge bolonjske stopnje brez pretiranega krčenja in nepotrebnega ali zaradi zmanjšanih sredstev nujnega združevanja programov, kar pomeni zmanjševanje kakovosti opravljenih študijskih programov. Hkrati pa to tudi odpira vrata za pretirano odpuščanje visokošolskih učiteljic in učiteljev. Razume se, da bom sama predlog za razpravo podprla, na vas pa je, da se odločite, ali želite slišati vizijo visokošolskega izobraževanja po Žigi Turku ali ne. Hvala.
Hvala lepa. Pričenjamo z glasovanjem. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 45. (Za je glasovalo 35.)(Proti 45.) Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanke mag. Majda Potrata bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za izobraževanje, znanost, kulturo in šport, dr. Žige Turka na poslansko vprašanje mag. Majde Potrata v zvezi z izvajanjem investicije v Planici. Želite besedo? Mag. Majda Potrata, prosim.
Predlagam, da podprete razpravo o odgovoru ministra Žige Turka na to poslansko vprašanje. Pa nič me ne bi motilo, če bi bila ta razprava združena s predlagano razpravo kolega Kavtičnika, ker bi tako Državni zbor imel priložnost razpravljati o strategiji razvoja športa, ker na mladih, pravimo, da svet stoji. Odločamo o teh vprašanjih, ki so do neke mere povezana tudi z vprašanjem, ki sem ga zastavila. V tistem delu, ko je minister odgovarjal o investicijah in razporejanju sredstev za gradnjo nordijskega centra Planica, bi še bilo mogoče soglašati, zelo prazen prostor pa je puščal v tistem delu, ki se je nanašal na tudi druge posege, povezane s športom, zlasti na organizacijsko spremembo javnega zavoda Planica, ki se bo preoblikoval. In zanimivo pri vsem tem je, da tudi, če pristanemo na politiko te vlade, ki na slehernem koraku razlaga, da so vse reorganizacije zvezane z varčevanjem, racionalizacijo in podobnimi stališči, je zanimivo, da ta reorganizacija, ki je napovedana, ne prinaša nobene racionalizacije, nobenih zmanjšanih stroškov, bo pa del tistega, kar se nanaša tudi na šport mladih, prenesen iz tega območja vzgoje mladih za zimske športe na Zavod za šolstvo. V resnici se pa za vsem tem skriva samo kadrovska rošada. Tu se pravzaprav razpira zgodba številnih kadrovskih zamenjav, odstavljanj, obglavljanj, pri čemer je škoda ta, da gre v nič človeški kapital in da gre v škodo in v nič tudi veliko znanja, ki ga nosijo ti posamezniki. Koliko časa bo pa novo organizacijska shema potrebovala,da bo začela funkcionirati, je pa druga zgodba, ker trenutno smo v tisti fazi, ko hoče ta vladajoča garnitura vse tiste, ki imajo kakšne informacije, predvsem onesposobiti in jih odrezati od informacij. Razprava bi bila dobrodošla in nujna. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Kavtičnik, v svojem imenu, izvolite.
Hvala lepa. Podprl bom ta predlog, da se opravi javna razprav oziroma splošna razprava ravno zaradi tega, ker minister Turk ni znal odgovoriti, kaj se bo zgodilo s temi spremembami, kdo bo prevzel določene naloge. Zavajal je tukaj z odgovorom, da je dvanajst ljudi zaposlenih ravno na področju športa za mlade in tako naprej. Preveril sem, trije ljudje so, točno trije in pol ljudje so zaposleni. To pomeni, morda ni zavajal, morda ni vedel, zato bi bilo prav, da se tukaj opravi razparava, da dobimo prave informacije in da ljudje, ki delajo na terenu – in teh ljudi je veliko in v večini so to volonterji –, da bodo vedeli, kaj jih čaka in kakšne spremembe se napovedujejo na področju športa. Zato je prav, da to podpremo, nič nas ne stane in tudi vas ne bo bolelo, če bomo opravili to razpravo, samo nekaj več bomo vedeli. Hvala.
Gospa Alenka Pavlič.
Tudi sama bom glasovala za razpravo za razrešitev teh problemov v zvezi z Nordijskim centrom Planica.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 33, proti 44. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Gašparja Gašparja Mišiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo in prostor gospoda Zvonka Černača na poslansko vprašanje gospoda Gašparja Gašparja Mišiča v zvezi s sprejemanjem nacionalnega programa razvoja slovenske železniške infrastrukture. Gospod Gašpar Gašpar Mišič, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala lepa. Lahko tudi v poslanskem in tudi v svojem imenu. Mislim, da smo si enoti, da je izredno pomembna integracija Slovenije v evropske prometne tokove, ko govorimo o železniški povezavi, govorimo lahko o TEN-T koridorju, koridorju Baltik–Jadran, Mediteranskem koridorju, je Slovenija izredno nepripravljena. Vse to, kar se je dogajalo v preteklosti, je bilo premalo storjenega, da bi danes bili tako brez skrbi in bi rekli, da je Slovenija dobila svoj prostor v Evropi, Slovenija je tam, kjer mora biti, je umeščena in temu žal ni tako. Smo spali v preteklosti oziroma ste spali tisti, ki ste bili na položajih in ste imeli čast upravljati državno premoženje. Danes nas rešujejo z amandmaji v Evropskem parlamentu, v odborih naši evropski poslanke in poslanci, če ne bili tam, bi še to zamudili. Upam, da se bo Slovenija znala pripraviti in odreagirati, kajti ravno ta povezanost, integracija Slovenije v evropske prometne tokove je zelo, zelo pomembna. Točno vemo, da ima Slovenija stik z morjem, imamo preko Jadrana in Sredozemlja povezav preko Gibraltarja, preko Sueza, kjer se največ tovora pripelje po morju, in imamo dobesedno veliko nekih zavor na poti tovora do morebitne srednje Evrope, tam, kjer bi dejansko lahko bila Slovenija s svojo pozicijo in lego odličen partner za oskrbo celotne srednje Evrope, če bi seveda dosegli tudi povezavo vhodnih pristanišč severnega Jadrana z luko Trst, luko Ravena, lahko govorimo tudi o luki Benetke in ostalih, luki Rijeka, pa se to ne da dogovoriti. Ne vem, kje se te zavore in kje je ta kamen spotike, da se smo se bolj pomembno ukvarjali z nekimi ideološkimi razprtijami, kot da bi se dejansko ukvarjali z integracijo Slovenije v evropski prostor. Razprava, ki naj bi se opravila, ni namenjena kar nekemu nakladanju, ampak da se dejansko seznanimo s celotno problematiko, da poiščemo ustrezne rešitve in da se dogovorimo o ukrepih. Osebno ne zaupam več nobenemu v tej državi; ne zaupam nobenemu strokovnjaku in nobenemu politiku in nobenemu predstavniku Vlade Republike Slovenije, zato bi rad bil osebno vključen in seznanjen, kot državljan in kot poslanec. Zanima me, kaj se dogaja v tej državi na tem področju, kajti vse, kar je bilo zamujeno 22 let – če to pustimo na strani – nočem več zamude, nočem več, da zamudimo priložnosti, ki so nam dane in ki so pred nami. Mi moramo delati za to državo in za vse državljanke in državljane, ne pa za posamezne interese; za tiste, ki ne znajo, ki ne najdejo svojega prostora pod soncem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan, ste nameravali obrazložiti svoj glas? Takšno informacijo sem dobil, se opravičujem. Želi še kdo? Ne želi, zato prehajamo na glasovanje. Začetek glasovanja. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 45. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, sklep ni bil sprejet. S tem smo zaključili to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o nalogah in pooblastilih policije v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 28. januarja 2013. Najprej amandma k 113. členu. Torej odločamo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 113. členu. Mag. Majda Potrata, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Poslanska skupina Socialnih demokratov je vložila dva amandmaja; tega k 113. in naslednjega k 114. členu. Oba amandmaja sledita priporočilom informacijske pooblaščenke in sta vložena zato, da bi se ne odpiral preširok prostor za pooblastila, ampak bi bile stvari zožene, tako da bi bile zagotovljene posamezniku pravice, da ne bi policija pri spremljanju različnih dogodkov pretirano posegala v posameznikove pravice. Gre za zelo občutljivo vprašanje, res se tehta med varnostjo in posameznikovimi pravicami, ampak menimo, da je informacijska pooblaščenka bila s svojimi priporočili dovolj natančna, o vsebinskih detajlih je bilo razprave dovolj včeraj, zdaj samo predlagam, da se ta dva amandmaja podpreta, ker sta za delovanje sistema v tej državi dobrodošla in primerna. Hvala.
Hvala lepa. Mislim, da lahko glasujemo. Glasujemo o amandmaju Poslanske skupine SD, Socialnih demokratov, k 113. členu. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 45. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo k odločanju o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 114. členu. Ste že prej obrazložili glas, očitno, torej ni želje po obrazložitvi glasu. Zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 45. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaja k dopolnjenemu predlogu zakona nista bila sprejeta, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti 9. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z druga obravnava Predloga zakona o organiziranosti in delu v policiji v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 29. januarja 2013. Najprej bomo odločali o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 12. členu. Ali želi kdo obrazložiti svoj glas? Mag. Majda Potrata v imenu poslanske skupine. Prosim.
Člen govori o zelo občutljivem razmerju med ministrom in generalnim direktorjem policije. Če tehtamo, o katerih stvareh sme biti minister obveščen, je ena izjema vendarle bistvena, in to je tista, za katero menimo, da generalni direktor policije, ki je predstojnik strokovnega organa in je strokovna funkcija, naj ne bi obveščal ministra, ki je politični funkcionar, o tistih dogodkih, ki bi utegnili kakorkoli ovirati ali vplivati na delovanje policije kot strokoven institucije. Gre za tiste stvari, ki bi jih lahko minister uporabil kot politični funkcionar. Gre za občutljivo vprašanje, ki ga je takrat kot občutljivo vprašanje, dokler ni bil minister za notranje zadeve, tako občutil tudi sedanji minister. Predlagam, da ta amandma podprete. Hvala.
Gospa Maša Kociper v svojem imenu. Izvolite.
Hvala lepa. Pridružujem se besedam kolegice. Mislim, da ni prav nobenega razloga, da bi moral biti o operativnem delu policije minister obveščen pred dogodkom. Povsem zadostuje, da je obveščen naknadno, ko se je dogodek že zgodil. Smisel takšnega obveščanja je v tem, da kot predstojnik organa oziroma kot minister na svojem področju pozna aktualne dogodke, nikakor pa ne more vplivati na potek operativnega dela policije, za kar ni prav nobenega razloga. Res se mi zdi čudno, da kdor koli ne podpre amandmaja, ki tako jasno in omejujoče pove, kaj minister sme in česa ne, in ne bi smel biti za nikogar sporen. Če takšen amandma sprejmemo, tudi za vsakokratnega ministra odpade sum, da bi lahko na kar koli vplival, in ne vem, v čem je problem. Sama bom amandma seveda podprla.
Hvala lepa. Gospod Jožef Jerovšek v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala lepa. Tega amandmaja ni mogoče podpreti, ker zasleduje eno čudno logiko, da bi imel direktor policije diskrecijsko pravico, o čem poročati ministru, ki je odgovoren v imenu resorja in ministrstva. Takšna dikcija pa je čisto podobna in enaka, kot je bila tudi v prejšnjem zakonu, v pripravljenem zakonu, ki ga je celo predlagala ministrica Kresalova, in so ti argumenti, da želi minister na ta način politično ovirati delo policije, popolnoma neutemeljeni. Res je, pri tem se zasleduje logika in razmišljanje, češ policija je večinsko bolj pod vplivom levice in bomo na takšen način lahko vplivali na to, da minister, ki je odgovoren, ne bo vedel o zadevi, ki jo raziskuje, in bo postal s tem potem pred javnostjo nekredibilen in bomo posledično lahko vlagali interpelacije in tako naprej in bomo imeli nekredibilnega ministra. Takšno logiko je v imenu države in državotvornosti treba zavreči, ker je takšna logika nezaslišana. Seveda se takšne logike ne sme in ne more podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ugotavljam, da je še interes po obrazložitvi glasu v svojem imenu zato odpiram prijavo. Prosim, da se prijavite. Gospod Gašpar Gašpar Mišič, izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa. Osebno bom amandma podprl, ker sem mnenja, da je podrejanje stroke politiki nedopustno in da bi morali s to prakso, ki smo jo podedovali iz preteklosti, prenehati. Dovolj je bilo tega, da se politika postavlja nad stroko, konkretno ko govorimo o policiji, o političnem kadrovanju na vrhu policije, to pomeni degradacijo in zmanjšanje ugleda same policije, zaupanja državljank in državljanov v delo in verodostojnost naše policije. Tako kot smo v teh dneh v razpravi že večkrat ugotovili, da je slovenski kadrovski sistem, ko se govori o kadrovanju v javnem sektorju, premočno politično kontaminiran in je treba dejansko, kot sem uvodoma povedal, s takšnim sistemom kadrovanja prenehati. Če ne bodo strokovnjaki, neodvisni ljudje, vodili pomembna mesta v državnih ustanovah, potem se tej državi ne piše dobro. Edino pravilno bi bilo karierno kadrovanje, da človek dejansko ve, da ne bo zamenjan čez leto dni ali pa čez dve leti. Tukaj so dejansko proste roke ministru, da se lahko odloči, da zamenja človeka na vrhu policije, kar je nedopustno. Ignorira strokovna mnenja. Zakaj imamo vse ostale in neodvisne komisije? Ne! To je v tem primeru nepotrebno, boste videli, potem ko se bo politična opcija zamenjala, boste obžalovali, da ste sprejeli takšen zakon.
Hvala lepa. Gospod Roman Jakič, prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Poglejte. Prav je, da je minister za notranje zadeve obveščen, ko je ogrožena varnost te države, ko so žrtve, ni pa prav, da je obveščen ravno o vsem, kar policija raziskuje, ali je to predčasno ali pa med sam preiskavo. Moram reči, da se ne strinjam s to vrstno širokim pooblastilom, ki bi ga minister naj dobil, da bi lahko bil obveščen ravno o vsem. Na eni strani bo generalni direktor policije, ki je tako in tako imenovan in ga bomo s to zakonodajo definitivno podredili volji in izvolitvi samega ministra, iskal in bo ministru dajal čim več informacij. Seveda obstaja nevarnost, da bo minister zavoljo vseh informacij, ki jih bo dobival v teh predkazenskih, kazenskih oziroma postopkih preiskave policije, da bo lahko – lahko – vplival na sam potek dela policije. Zavoljo tega in ohranitve neke demokratičnosti te države, kjer so varovane pravice, kjer se ve, kdo kaj dela in kaj policija v razmerju do političnega organa je, kar minister je, bi bilo prav, da ostane tako, da je minister obveščen zgolj in izključno o ogrožanju varnosti države, če gre za žrtve in tako naprej, ne pa o vsem, kar bi lahko bilo pomembno za javnost, kot piše v zakonu.
Hvala lepa. Gospod Jerko Čehovin, prosim.
Tudi jaz moram reči, da je ta amandma treba sprejeti. Namreč, nesprejetje tega amandmaja praktično pomeni korak k policijski državi oziroma če drugače povem, to je klicanje zombijev iz enopartijskega sistema izpred 25 let, ker bo generalni direktor praktično obveščal ministra tudi o tistem, za kar ni strokovne podlage, samo zato, da mu bi bilo všeč, da ne bi slučajno naredil kakšne napake. Skratka, to pomeni servilnost in podrejanje samostojnosti generalnega direktorja policije ministru.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata, prosim.
Hvala. Dejstvo, da je zakon o organiziranosti in delu policije prestal prvo obravnavo in bil spoznan kot primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo že v prejšnjem mandatu, je sprejemljivo, ampak to nič ne vpliva na to, kakšna določila bi bila v končni podobi zakona, če bi zakon šel tudi v drugo in tretjo obravnavo v prejšnjem mandatu. Zato iz tega delati velike zgodbe, je nesmiselno. Dejansko se pa za tem dopolnilom in nepodporo temu dopolnilu skriva strah, da ne bi kdaj tudi kakšen drug generalni direktor policije moral reči, da odstopa iz osebnih razlogov zaradi tega, ker ni ministra o čem obvestil, da bi minister lahko ukrepal tako, kot bi po svojem političnem prepričanju in svoji funkciji menil, da mora ukrepati. Za to gre! Za možnost posega v operativno delo policije, ki je s tem zavarovano. Gre samo za tiste primere, ko bi delo policije bilo ovirano ali bi to imelo kakršne koli druge posledice, ki niso združljive s korektno opravljenim strokovnim policijskim delom. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Srečko Meh.
Gospe in gospodje, ta amandma je absolutno treba podpreti. Poglejte, če bo minister za notranje zadeve obveščen o vseh zadevah, tudi o tem, kar se dogaja v zadevi Patria, in je strankarski kolega svojega šefa, predsednika Vlade Janeza Janša, je potem izjemno zanimiva situacija v Sloveniji, kjer direktor policije obvesti ministra, ta pa predsednika Vlade, ki toži potem tožilca te države, za katero bi moral skrbeti, zato da bi bilo vse v redu. Ni prav, gospe in gospodje! Ni prav tudi to, ker bi, če bi bilo tako, kot ni – kot bo zdaj, če tega amandmaja ne sprejmemo –, seveda policijski minister za notranje zadeve dobil obvestilo, da bodo naslednji dan priprli gospoda Voduška in bi moral obvestiti predsednika Vlade, da ne bi šel takrat na tisti TV in imel tistega intervjuja. Ni prav, gospe in gospodje! Ni prav, da bi se to zgodilo, ni prav, da se to dogaja, če se dogaja, zato je treba ta amandma absolutno sprejeti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice, kolegi, niste me prepričali, da bi podprl ta vaš amandma, iz preprostega razloga, ker smo že včeraj pri sami obravnavi tega zakona povedali, da v tem primeru gre izključno za to, da je minister obveščen o posameznih dogodkih, in ni res to, kar ste nekateri sedaj pri obrazložitvi govorili. Torej, da je obveščen tudi o konkretnih informacijah in o posameznikih, ki bi bili udeleženi v postopkih. Prav to ni res, ne more biti in ne bo obveščen o tem, razen seveda, če bo kdo delal kaj na svojo roko. Kako je že bilo pri bulmastifih? Koga bi že morala policija obvestiti? Ministrico ali tožilko? Koga je 5 ur kasneje obvestila kot ministrico? Tožilko oziroma tožilca! Aha! Na takšne anomalije posameznikov, ki svoje funkcije ne opravljajo tako, kot tukaj zaprisežejo v Državnem zboru in držijo roko nad ustavo in govorijo, da bodo delovali v dobrobit države, takšnih anomalij mi z zakoni ne moremo odpravljati. Ampak, tu gre izključno za to, da ima minister načelno informacijo, ne pa o konkretnih posameznikih. Seveda ne bo obveščen tudi ne o operativnih informacijah, ki se bodo pri določenem dogodku storili, zato tega amandmaja ne bom podprl.
Hvala lepa. Mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, dobro bi bilo, da nehamo govoriti v šifrah. V Sloveniji, kakršna je, ni neodvisnih institucij in ni tudi ne neodvisnih visokih funkcionarjev, državnih uradnikov. Vsakdo je od nekoga odvisen. Ta amandma po mojem mnenju z ničemer ne vpliva, je čisto vseeno, ali ga sprejmemo ali ne, kajti če ne bo minister formalno obveščen, bo pa, jasno, neformalno. To tudi pretekli dogodki kažejo. Seveda se neodvisnost institucij ne doseže z zakoni, ampak na drug način. Pa še nekaj je treba povedati. Problem Slovenije je izredna majhnost, mi se vsi poznamo med sabo in te neformalne povezave potekajo. Meni osebno pa se ne zdi nič narobe. Glejte, minister načeloma si postavi prvega človeka policije. Ja kako bi to zdaj zgledalo, da mu ta ne bi poročal oziroma da ne bi bila v tesnem stiku. Saj to je malo smešno! Se pravi, zadeve vendarle [[...]]Poleg tega pa, da bi zdajšnja koalicija delala tako slab zakon, ki bo pisan škodljivo za zdajšnjo opozicijo – pa saj se razmerje lahko hitro spremeni! To se pravi, ti strahovi so po moje popolnoma odveč.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 44. (Za je glasovalo 34.)(Proti 44.) Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo k odločanju o amandmaju Poslanske skupine Pozitivna Slovenija k 48. členu. Glasujemo. Prekinjam glasovanje. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine gospa Maša Kociper. Se opravičujem, če vas prej nisem videl.
Nič hudega, predsedujoči. Hvala lepa za besedo. Poslanska skupina Pozitivne Slovenije resnično ni pri tem amandmaju izumila nič novega, prizadevamo si za to, da se ohrani prejšnji standard imenovanja, zlasti pa razrešitve direktorja policije. In sicer menimo, da odstopanje od vzpostavljenega standarda po samo dobrih dveh letih uporabe zakona ni smiselno, po prejšnjem standardu na imenovanje direktorja policije vpliva neodvisna skupina strokovnjakov, ki bo presodila, ali je tisti, ki je prijavljen za to funkcijo, res najprimernejši. Takšna ureditev po našem mnenju predstavlja boljšo ureditev, kot je ta, ki izenačuje imenovanje direktorja policije z imenovanjem drugih javnih uslužbencev. Direktor policije vendar je nekaj posebnega, ima posebna pooblastila in naloge in nobene potrebe ni, da se ga izenačuje z javnimi uslužbenci, zlati v primeru razrešitve. Veliko bolj kot imenovanje nas moti to, da je z zamahom ene roke mogoče direktorja policije razrešiti, kar pomeni, da se že sposobni strokovnjaki ne bodo niti želeli prijaviti na to funkcijo, če jim bo ves čas za vratom grozila ta razrešitev, ki jo je mogoče tako lahkotno opraviti v vsakem primeru, ko njegov nadrejeni z njegovim, upajmo strokovnim delovanjem, ne bi bil zadovoljen. Skratka, prizadevamo si, da se karierne strokovnjake na nekem najvišjem nivoju obravnava, da so za razrešitve čim bolj zahtevni pogoji in da se sili vsakokratnega političnega funkcionarja, da koopetira določeno obdobje morda z nekom, ki je bil izvoljen prej, in da se ne kadruje na vseh nivojih samo po osebnem zaupanju, ampak zlasti po strokovnih kompetencah. Glasovali bomo seveda za naš amandma.
Vidim še željo po obrazložitvi glasu. V svojem imenu ali še kdo v imenu poslanske skupine? V svojem imenu? Zato odpiram prijavo, prosim, da se prijavite. Gospod Franc Pukšič, prosim.
Hvala lepa. Tudi tega amandmaja ne bom podprl, ker je, tako kot je sedaj predlagano, da se predlaga, imenuje in razrešuje direktorja policije na predlog ministra Vlada Republike Slovenije, edino logično in popolnoma čisto. Tu se sedaj ve, kdo koga imenuje, kako ga imenuje, kdo ga razrešuje in s tem se tudi sprejema jasna odgovornost. Se spomnite leta 2009, kako je bilo, mislim da, okoli sedem kandidatov prijavljenih za direktorja policije in takratna ministrica ni nobenega od teh sedmih prijavljenih izbrala, kaj šele, da bi ponovila razpis. Ampak se je odločila po svoje, z zaprtimi vrati, nekje daleč od javnosti, nekje daleč od sistema in naredila svoj sistem, ki se mu je reklo imenovanje direktorja policije po ministrici Katarini Kresal. Torej, tako naj se več ne dogaja v tej državi, zato je to jasna dikcija in vašega amandmaja ne bom podprl, da bi zopet peljali v meglo.
Hvala lepa. Gospod Roman Jakič, prosim.
Poglejte, ljudje so zelo jezni, ker je velika politizacija organov, ker se v njej zganjajo razni klientelizmi in ravno na tej točki se lahko izognemo klientelizmu. Pri imenovanju generalnega direktorja policije v resnici ni več varovalke avtonomne strokovne komisije, ki mora kandidata potrditi. Če pogledate obstoječo zakonodajo, je sedaj veljavna zakonodaja določala točno specifične razloge za razrešitev generalnega direktorja policije in med drugim, v četrti točki: če krši dolžnosti generalnega direktorja policije ali s svojim ravnanjem ali opustitvijo dolžnega nadzora huje škoduje ugledu, zakonitosti delovanja na operativni avtonomnosti policije. In kaj zdaj delamo? Generalnega direktorja policije bo minister lahko, ko bo nastopil svojo funkcijo, razrešil brez obrazložitve. Razrešil bo zato, ker mu ni všeč, ne pa zato, ker generalni direktor policije mora opravljati neko strokovno nalogo in biti v resnici neodvisen od te politike. Zavoljo tega seveda pozivam kolegice in kolege, da podprejo ta amandma, ki vrača v resnici stanje na stanje, ki je danes, in sicer takšno, da kljub vsemu generalni direktor policije, ne glede na imenovanje, ima večjo avtonomnost, kot pa jo bo imel s tem, ko ne bomo sprejeli tega amandmaja. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Janja Klasinc, prosim.
Kolegice in kolegi! Seveda bom podprla ta amandma, iz preprostega razloga: ne zaradi tega, ker bi imela prejšnjo prakso Katarina Kresal, ne zaradi tega, ker to prakso uvaja Vinko Gorenak, ampak zaradi tega, ker živimo v neki demokratični družbi, ki pa ima neko nevarno omejitev. Slovenija je strašansko majhna država, danes smo o tem že govorili, in tukaj prav hitro lahko pride do raznih klientelizmov. Sedanji sistem, kakor je postavljen, je to vsaj deloma zavrnil. Mislim, da je bil dovolj močna garancija, da se to ni zgodilo. Meni se zdi, da je nedopustno, da minister lahko razreši ali pa imenuje nekoga brez pravih razlogov, brez pravih obrazložitev, predvsem, če je to generalni direktor policije. Že prej je kolega Meh govoril o vplivih, ki jih ima lahko minister na generalnega direktorja, in to se ne sme dogajati. Ta funkcija mora biti avtonomna, oba pa morata v sožitju delati, ne pa, da sta ravno najboljša prijatelja.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 33, proti 43. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Pozitivna Slovenija k 50. členu. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev. Za je glasovalo 31, proti 47. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanskih skupin SDS, DL, SLS, DeSUS in NSi k 47. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev. Za je glasovalo 63, proti 1. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma bil sprejet. Odločali bomo o amandmaju Poslanskih skupin SDS, DL, SLS, DeSUS in NSi k 79. a členu. Opomba, amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istih predlagateljev k 109. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postane amandma k 109. členu brezpredmeten. ¸ Obrazložitev glasu, gospod Göncz.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Midva bova ta amandma podprla. Namreč, vsebina tega amandmaja sistemsko ureja tudi dvojezično poslovanje policije, sicer prvotno te vsebine v prvem branju zakona ni bilo, vendar po spletu okoliščin je do tega prišlo. Mi smo danes tega veseli, ker smo uspeli v postopku usklajevanja doseči tako rekoč 100 % konsenz, torej vse zainteresirane strani, tako narodne skupnosti, kot policija, kakor ministrstvo, in upam, da tudi tukaj v Državnemu zboru vsi enoglasno podpiramo to besedilo amandmaja k 79. a členu. Ker je ta člen povezan, kot je bilo že najavljeno, s členom 109, najavljam podporo tudi tistemu amandmaju. Torej, midva bova ta amandma podprla.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine gospa mag. Majda Potrata.
Glede na razpravo na odboru, kjer je bila rešitev k 79. a členu in k 109. členu drugačna in je tisti predlagani rešitvi Zakonodajno-pravna služba nasprotovala zaradi tega, ker je ugotavljala neskladje z 11. členom slovenske ustave, tudi k prej vloženemu amandmaju koalicije, ki mu tudi ni dala podpore. Ta amandma pa je zdaj tak, da izpolnjuje pogoje tudi za podporo Poslanske skupine Socialnih demokratov zaradi tega, ker pogoj za podporo temu amandmaju je bil, da z amandmajem soglašata predstavnika oziroma poslanca narodnih skupnosti. Izjava, ki smo jo ravnokar slišali, je taka, da lahko tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov amandmajema napovem podporo. Hvala.
Hvala lepa. V svojem imenu gospod Roman Jakič.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik! Res je, da so v skladu s 64. členom Ustave Republike Slovenije v zadnje odstavku, ta člen pravi, citiram: "Zakoni, drugi predpisi in splošni akti, ki zadevajo uresničevanje v ustavi določenih pravic in položaja zgolj narodnih skupnosti, ne morejo biti sprejeti brez soglasja predstavnikov narodnih skupnosti." V tem primeru je bilo danes soglasje dano, jaz pa opozarjam, kljub vsemu da ta zakon in ta amandma – in to je bilo že na odboru diskutirano, tudi problematizirano s strani Zakonodajno-pravne komisije –, v resnici zmanjšuje ustavne pravice, ki so tukaj zapisane. Vem, da boste odkimavali, ne vem, zakaj odkimavate, ne vem, če ste Ustavno sodišče, minister, ampak še enkrat govorim o tem, da je zmanjševanje to, da bo nekdo prišel na dvojezično področje in dve leti, policist dve leti ne bo govoril jezika, je seveda poseganje v pravice državljanov Republike Slovenije, ki živijo na tem področju, in dve leti – ali pa ob kontaktu s policistom – se ne bodo mogli sporazumeti v svojem maternem jeziku, ki jih ga ta ustava garantira. Zato sem v precepu, predstavnika narodne skupnosti sta sicer v skladu s tem rekla, ampak jaz moram reči, da s perspektive državljana in njegovih pravic, jaz tega amandmaja ne bom podprl. Hvala.
Gospod Jani Möderndorfer.
Seveda je razprava vedno tekla v tej smeri bolj zato, da bi se rešila kadrovska problematika na enem in drugem koncu Slovenije, kjer se zaposluje kader, ki ga je težko dobiti. V takem primeru je vedno problem, ko gre za pravice, se pravi, znanje jezika, s katero smo se obvezali eni in drugi manjšini. Imam pa osebno problem zaradi tega, ker s tem smo dali zeleno luč – in tukaj moram reči, da me iskren zelo čudi, da so nekateri tako lahkotno pristali na to dejstvo, me čudi, ker smo posegli, ne več v kadrovsko reševanje policije na terenu, ampak bolj v vprašanje, kaj bodo rekli tisti, ki jih vedno sprejmemo, kadar pridejo v državo in se pogovarjajo s predsednikom vlade, s predsednikom države in s predsednikom Državnega zbora, ko iščejo podobne pravice v zamejstvu. Govorim o Italiji, Koroški, Madžarski. Skratka ne vem, kaj bomo rekli. V bistvu bomo vsem prižgali zeleno luč, da lahko nekaj podobnega naredijo tudi na drugi strani. V resnici pa je to zelo subtilna meja, ki jo prestopimo in začnemo krajšati določene pravice. Takšnega predloga –verjamem, da bo sprejet, ker je večina zagotovljena z obstoječo koalicijo –, ne morem podpreti zaradi tega, ker s tem bomo zeleno luč odprli še kakšnim drugim pravicam na jezikovnem področju v slovenskem prostoru. Hvala lepa.
Gospod Roberto Battelli. Prosim.
Hvala lepa. No, ustava in naša ureditev sta jasni glede tega, prav tako mednarodne obveznosti Slovenije napram zaščiti, varovanju pravic narodnih skupnostih, vseh narodnih skupnosti. Mi torej imamo določene ustavne in mednarodnopravne obveznosti. Ta država je ratificirala na primer evropsko listino o manjšinskih oziroma regionalnih jezikih, tudi evropsko listino o zaščiti narodnih skupnosti, manjšin in tako naprej. Se pravi, veljavno ureditev je treba aplicirati, je treba uresničevati. Kar zadeva ta problem, na primer na področju Kopra bi se rabilo približno 200 takšnih mest. Policija ta trenutek razpolaga s 131 ljudmi, ki imajo znanje jezika. Tem, ki ta trenutek zasedajo določena delovna mesta in ne izpolnjujejo tega pogoja, je dano – to je običajno –dve leti časa, zato da to znanje pridobijo. Samo za to gre. Če jih ni, jih ni. Zaradi tega rabimo 109. člen in tam je operacionalizirano, je zelo življenjsko to, kar je zapisano v teh dveh členih. Od določene točke dalje vsakdo, ki zasede takšno mesto, mora že prej izpolniti ta pogoj Za to skrbi policija, da te kadre stalno pripravlja. Tudi narodna skupnost kot takšna je z evropskimi sredstvi pomagala in organizirala tečaje za te policiste in tako naprej. Ta dialog in ta zadeva se razvija in se razvija na način, ki je življenjski in ki temelji na zaupanju in spoštovanju in normalnem sožitju [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala lepa. Dr. László Göncz, prosim.
Hvala lepa. V obrazložiti stališča poslanske skupine se nisem spuščal v pravne zadeve, ampak ravno ta zakon zdaj sistemsko ureja dvojezično poslovanje policije, ker dosedanji zakon tega ni počel, ker enostavno tega besedila ni bilo v zakonu. Mi smo tudi prvotno to materijo želeli reševati v okviru splošnega zakona o narodni skupnosti, vendar se ne bom zdaj spuščal v konkretnosti. Glede spleta okoliščin je pa materija zašla v ta zakon. Če je tukaj, potem je pravilen pristop takšen, kot je sedaj nastavljen, in nikakor ne gre za zmanjševanje pravic narodnih skupnosti, saj, kot je gospod Battelli poudaril, 109. člen izrecno določa, da dvoletni odmik velja za že zatečeno stanje. Torej nikakor v nobenem smislu to ni tako. Kar se pa tiče prvega stavka 79. a člena, pa izrecno določa dvojezičnost poslovanja, kar do sedaj ni bilo v obstoječem zakonu. Torej, z našega vidika je amandma v celoti sprejemljiv in nedvoumno je to potrdilo tudi stališče Zakonodajno-pravne službe, ki je v toku razprave o amandmajih oziroma v času priprave amandmaja res tvorno sodelovala in smo iskali najboljšo mogočo rešitev za vse zainteresirane strani, vključno s policisti, ampak predvsem z vidika uresničevanja pravic avtohtonih narodnih skupnosti.
Hvala lepa. Gospa Janja Klasinc, prosim.
Spoštovani! Zadovoljna sem, da je prišlo do nekega napredka v dogovoru glede tega člena. Vendar bi rada opozorila na nekaj drugega. Čim mi v zakon zapišemo, da ima posamezni policist dve leti časa, da se nauči jezika, že s tem odlagamo tisti čas, da bo to veljavno. Poglejte, to se da enostavno narediti z notranjo organizacijo v policiji ali pa v drugih javnih službah. Mislim, da z vidika spoštovanja človekovih pravic in manjšinskih pravic v Sloveniji se moramo zavedati, da dvojezičnost je še vedno problem na mešanih ozemljih. Doživljala sem na svoje oči, kako so na Obali prišli bolni državljani Republike Slovenije v stik z zdravnikom in z lekarnarjem, ki ni znal italijanskega jezika. Na občini so problemi, povsod so problemi. Pri policistih – ne govorimo samo o policistih – in tukaj mislim, da bi morali narediti vse, da se reši, da tisti, ki gredo na teren, to že obvladajo, policist, ki se pa še uči, pa lahko opravlja tudi kakšne druge naloge, preden ima opravka s strankami oziroma ljudmi na terenu. Zato tega ne bom podprla.
Gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Hvala lepa, predsedujoči. V praksi je to nekako drugače. V praksi se dejansko policisti znajdejo tako, da sta vedno na terenu dva; eden, ki govori italijanski jezik, in drugi, ki tega ne obvlada, vsaj do sedaj je bilo tako. Vendar, kaj se tu dogaja – na kar so kolegice in kolegi opozorili –, da tu delamo kompromis, da je razlika pri zaposlovanju ostalih javnih uslužbencev na dvojezičnih območjih, tam, kjer so zagotovljene ustavne pravice narodnim skupnostim. Potem se zna zgoditi, da kdor koli se bo zaposlil, recimo, v upravni enoti na območju občin Piran, Izola in Koper, bo imel nekaj težav, ker bo rekel, da v Zakonu o policiji ste to naredili, v drugem zakonu o zaposlovanju o javni upravi pa ni te možnosti. Potemtakem bi morali narediti pravično za vse, če je ta kompromis, baje, s strani narodnih skupnosti, to seveda pozdravljam, ker to je neke vrste odprta, ponujena roka, do sedaj to ni bilo mogoče. Vendar pa nisem prepričan, da se pa vsi strinjajo, pripadniki narodnih skupnosti konkretno na Obali, da policistom ni treba dve leti znati italijanskega jezika. Vem, da vsi, ki so stanujoči na Obali, govorijo in obvladajo oba jezika, tako italijanskega kot slovenskega. Vendar se tu dela zdaj nek kompromis in mislim, da bi bilo treba razmisliti tudi o drugih zakonih, ki omejujejo zaposlovanje v javni upravi in zahtevajo kot pogoj znanje, in sicer višjo stopnjo znanja italijanskega jezika, sicer se ne morejo zaposliti. Sicer bom osebno amandma podprl, saj drugega izhoda nimamo, ker brez tega amandmaja bi ta zakon bil absolutno protiustaven, kar zadeva italijansko in madžarsko narodno skupnost. Hvala.
Hvala lepa. Mislim, da lahko preidemo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 1. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k 80. členu. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 45. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na 83. člen in amandma Poslanske skupine Pozitivne Slovenije k temu členu. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti 1. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na 109. člen in amandma poslanskih skupin SDS, DL, SLS, DeSUS in NSi k temu členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti 2. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo odločanje o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glede na to, da sta bila sprejeta dva amandmaja oziroma trije – torej, da so bili sprejeti amandmaji, dajem besedo predstavniku Vlade kot predlagateljice predloga zakona, če želi podati predlog za nadaljevanje obravnave na tej seji. Prosim, gospod minister dr. Vinko Gorenak.
Hvala, gospod podpredsednik. V skladu s 138. členom, če sem si še prav zapomnil iz prejšnjega mandata, prosim, če se opravi razprava v tretjem branju še na tej seji. Hvala.
Hvala lepa za vaš predlog. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj predloga zakona predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Začetek glasovanja. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 30. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 30.]] Pomeni, da je nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. Ker predlagani sklep ni bil sprejet, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujemo o tem predlogu sklepa. Glasujemo. Začetek glasovanja. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti 5. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je na drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zaščiti živali v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 28. januarja 2013. Obravnavamo 7. člen in odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, DL, SLS, DeSUS in NSi k 7. členu. Obrazložitev glasu. Mag. Dejan Židan v imenu poslanske skupine, prosim.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Socialni demokrati bomo vse tri amandmaje podprli. Ti amandmaji gredo vsi v smer, o kateri smo se pogovarjali na Odboru za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano in okolje. Tudi nas veseli, ker je podpora pri tem zakonu verjetno celo takšna, da imamo sestavljeno veliko koalicijo, ob tem pa tudi opozarjamo, da v tem trenutku v Sloveniji ni rešena huda problematika azilov in vam predlagamo, da podobno enotnost in podoben napor, da razrešimo težko stanje, pokažemo vsi skupaj tudi v drugem koraku. Hvala.
Želi še kdo obrazložiti glas? Očitno ne. Zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo torej o amandmaju k 7. členu. Začetek glasovanja. Glasujemo. Glasovanje poteka. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti 1. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Prehajamo na 18. člen in amandmaja poslanskih skupin SDS, DL, SLS, DeSUS in NSi ter Poslanske skupine Socialnih demokratov k 18. členu. Torej ta dva amandmaja sta vsebinsko enaka, zato bomo o njiju glasovali skupaj. Odločamo torej o amandmaju poslanskih skupin SDS, DL, SLS, DeSUS in NSi ter o amandmaju Poslanske skupine SD, Socialnih demokratov k 18. členu. Se opravičujem, ker sem malo zamešal zadeve, ampak mislim, da je jasno, da glasujemo o obeh amandmajih skupaj. Želi kdo obrazložiti svoj glas? Očitno ne, zato glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev. Za je glasovalo 78, proti nihče. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da sta amandmaja sprejeta. Prehajamo k 25. členu, odločamo o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 25. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujemo o temu predlogu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 75, proti nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je bil sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda Prekinjam 10. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa in lahko noč.