Pričenjam sejo Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Milenko Ziherl, Zmago Jelinčič Plemeniti, Samo Bevk od 19. ure dalje in Jožef Jerovšek. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O UDELEŽBI DELAVCEV PRI DOBIČKU V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima, dr. Matej Lahovnik, minister za gospodarstvo. Prosim.
Spoštovani, gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Gre za predlog zakona o udeležbi pri dobičku, ki uvaja določene spremembe. Kot je že obstoječi zakon urejal udeležbo delavcev pri dobičku in udeležbo v lastništvu družbe, pogodbo o udeležbi delavcev pri dobičku, prav tako postopek za sklenitev pogodbe ter davčne olajšave. Naj povem, da smo na Ministrstvu za gospodarstvo pripravili analizo, zakaj se pravzaprav tako malo družb odloča za delitev dobička zaposlenim tudi, ko se ta dobiček ustvari. Tudi s strokovno javnostjo je bila opravljena diskusija in opozarjali so, da v obstoječem zakonu je nekaj preveč zapletenih rešitev in premalo davčnih olajšav oziroma stimulacij za to, da bi se družbe v večji meri odločile za delitev dobička tudi med zaposlene. Na Ministrstvu za gospodarstvo in v Vladi se zavedamo, da je udeležba zaposlenih v dobičku zelo pomemben vzvod k večji motivaciji zaposlenih in identifikaciji zaposlenih z družbo. Prav tako se v sodobnih pristopih k korporacijskemu upravljanju uporablja tudi udeležba zaposlenih v dobičku, zato da se v večji meri vključi tudi vse deležnike v upravljanje podjetja. Sama logika temelji na principu, da če je znanje ključni dejavnik ustvarjanja konkurenčne prednosti, in to znanje v veliki meri utelešajo zaposleni v družbi, potem so tudi ti opravičeni do delitve oziroma udeležbe v dobičku, ko se ta ustvari. Zato smo seveda pripravili določene poenostavitve: predvsem davčne olajšave in poenostavili sam postopek sklepanja pogodbe, registracije pogodbe, ki je potreben za to, da gospodarska družba lahko te davčne olajšave koristi. Naj povem, da se trenutno v Sloveniji odločilo za udeležbo dobička vsega, mislim, da 24 družb, zato so te spremembe, ki naj pozitivno vplivajo na večjo udeležbo dobička zaposlenih, potrebne. Cilj zakona, kot sem povedal, je poenostavitev postopkov, odprava odloga izplačila za zaposlene in ugodnejša davčna obravnava izplačanega dobička delavcem ter posledična spodbuda za čim večjo uporabo zakona ter delitev dobička med delavce. Po tej rešitvi zakona, ki jo pripravljamo, je davčna obravnava vsaj tako ugodna, kot je za izplačilo dobička lastnikom kapitala. Do sedaj je bilo, če ste se odločili za izplačilo dobička zaposlenim, bilo to bolj davčno obremenjeno in s prispevki, če je šlo za izplačilo dobička delavcem, kot pa lastnikom kapitala. To se sedaj odpravlja. Poleg tega naj povem, da med poglavitnimi rešitvami velja našteti, da lahko družbe na podlagi pogodbe udeležbe delavcev pri dobičku delijo med zaposlene bilančni dobiček, ker je bistveno bolj ugodno, omogoča se delitev dobička tudi na ravni skupine, odpravlja se eno oziroma triletni odlogi izplačila kot pogoj za pridobitev davčnih olajšav, poenostavlja se postopek sklenitve pogodbe, obvezna registracija pogodbe se nadomešča le s posredovanjem obvestila davčni upravi in pa, kot sem dejal, ugodnejša je davčna obravnava, pri čemer se družbi pripadajoči znesek dobička, ki ga izplača delavcem, šteje kot davčno priznani odhodek, če je pogodba sklenjena na ravni skupine, se seveda nadrejeni družbi šteje kot davčno priznani odhodek. Za pripadajoči znesek dobička se ne plačujejo prispevki za socialno varnost, s čimer smo razbremenili zaposlene, pri čemer pa je treba povedati, da se, ko govorimo o izplačanem delu dobička zaposlenim, šteje seveda za dohodek iz delovnega razmerja, vendar se ne šteje v celoti v davčno osnovo, pač pa samo v višini 50% tega dohodka. V primeru delniške sheme se davčna obveznost ugotavlja po pravilih, ki veljajo za dobiček iz [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Matjažu Hanu. prosim.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Odbor za gospodarstvo je 13 maja 2010 kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona o udeležbi delavcev pri dobičku. Seji odbora so prisostvovali predstavnici in predstavniki predlagatelja zakona, sicer ministrstvo, potem Zakonodajno-pravna služba, Gospodarska zbornica, Trgovinska zbornica Slovenije, Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije, Združenje delodajalcev Slovenije in pa Zveza svobodnih sindikatov Slovenije. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, na podlagi katere so poslanske skupine koalicije vložile amandmaje ter z njimi upoštevale pretežni del teh pripomb. Amandmaje so vložile tudi poslanske skupine SD, DeSUS in SNS ter nepovezana poslanca k 3., 4. in 8. členu ter Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke k 3., 6. in 25. členu. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem, ki je predlog zakona soglasno podprla, ter stališče do vloženih amandmajev k 3. členu in predloga za amandmaje Združenja svetov delavcev Slovenije. Seja je potekala tako, da je uvodoma minister za gospodarstvo predstavil razloge za sprejetje predloga zakona, njegove temeljne cilje in poglavitne rešitve, pri čemer pa je poudaril, da se po temeljnem načelu predloga zakona ohranja načelo prostovoljnosti udeležbe pri dobičku za delavce in družbo. Predstavnica ZPS pa je pojasnila, da so bile pripombe iz pisnega mnenja v amandmajih poslanskih skupin koalicije ustrezno upoštevne, za tiste pripombe, ki pa niso predmet teh amandmajev, pa so bila s strani ministra za gospodarstvo podana ustrezna pojasnila. Člani odbora so v okviru razprave o posameznih členih največ razpravljali seveda o 1. in 3. členu predloga zakona. V razpravi o 1. členu so razpravljavci predloženo zakonsko besedilo večinoma načelno podprli. Menili so, da je predlog zakona korak v pravo smer, tako da bo omogočil, da bo zakon v praksi dejansko tudi res zaživel. Prinaša namreč takšne spremembe, ki bodo podjetje morebiti res spodbudile k delitvi dobička zaposlenim, pri čemer kaže podpreti odpravo nepotrebnih birokratskih ovir, odpravljen odlog izplačila ter zlasti predvidene ugodnejše davčne spodbude. Ob tem pa je bilo opozorjeno tudi na nekatere druge vidike, in sicer, da pred pripravo predloga zakona ni bila opravljena neka resna analiza o izvajanju veljavnega zakona, zato ni zadostnih podlag za oceno iz uvoda predloga zakona, da veljavna shema delitve dobička ni dovolj spodbudna. Izraženo je bilo mnenje, da bi moral predlagatelj še pred obravnavo predloga zakona na seji Državnega zbora poslancem posredovati vse relevantne podatke, da bi jim na ta način bilo predstavljeno dejansko stanje, ker se s tem omogoča tudi lažje odločanje. Najbolj obsežna in tudi seveda polemična razprava pa se je odvijala o določbah 3. člena ter k temu členu vloženih amandmajih. V 3. členu je namreč opredeljeno načelo prostovoljnosti udeležbe pri dobičku, z amandmajem pa se v določenih primerih želi vključiti obveznost udeležbe pri delitvi dobička. V zvezi s temi rešitvami si razpravljavci niso bili enotni. Večina razpravljavcev je podpirala uvedbo obvezne udeležbe, saj je poudarila, da bodo le na ta način delavci dejansko participirali na dobičku, ki so ga tudi soustvarjali. Veljavni zakon velja že od začetka leta 2008, podatki pa kažejo, da ni zaživel, kar pomeni, da načelo prostovoljnosti ne deluje. Drugi pa so opozarjali, da vloženi amandmaji prinašajo konceptualno drugačno rešitev, ki ni bila predmet socialnega dialoga, zato ni mogoče in tudi ni najbolj temeljito premišljena. S strani Zakonodajno-pravne službe pa je bilo opozorjeno tudi na to, da bi kazalo temeljito prevetriti, kako se vsebina teh amandmajev umešča v preostalo besedilo predloga zakona, ki pa temelji na načelu prostovoljnosti. Ne glede na izražene pomisleke je odbor sprejel amandma poslanskih skupin Socialnih demokratov, DeSUS in SNS ter nepovezanih poslancev, gospoda Žnidaršiča in gospoda Rezmana. O amandmaju Poslanske skupine Ljudske stranke pa ni odločal, ker je bil umaknjen z njihove strani. Tako je odbor odločil, da se mora del dobička obvezno nameniti delavcem, če skupščina družbe sprejme sklep o delitvi več kot 25% bilančnega dobička. Del bilančnega dobička, ki se v tem primeru deli delavcem, pa ne sme biti manjši od 25% celotnega bilančnega dobička, namenjenega za razdelitev. Odbor je po končani razpravi odločal tudi o vseh drugih amandmajih, njegove odločitve pa so razvidne iz poročila.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavko in sodelavcem! Govorimo o pomembni temi z vidika razvoja, perspektive in zadovoljstva delavcev v Sloveniji. Stališče Liberalne demokracije Slovenije je bilo vedno, da se morajo podjetja v čim večji meri posluževati instrumenta delitve dobička, za kar pa v preteklosti zagotovo niso bili vzpostavljeni dovolj ugodni pogoji oziroma mehanizmi, ki bi to spodbujali. To dokazuje preprosto dejstvo, da se je v sheme delitve dobička po obstoječi zakonodaji vključilo le borih 24 podjetij, v sheme delitve dobička pa se niso vključila podjetja z največjim številom zaposlenih. Tako je pri delitvi dobička sodelovalo samo 0,29% vseh zaposlenih, med njih pa je bilo razdeljenih le 0,18 promile celotnega dobička. Sprašujemo se, kakšni so razlogi, da se podjetja ne udeležujejo te sheme. Ko vprašamo gospodarske družbe, te utemeljujejo to dejstvo s tem, da gre iskati razloge predvsem v davčni nestimulativnosti delitve dobička, kar poenostavljeno pomeni, da se podjetjem ne splača vključevati v te sheme. Enaka slabost obstoječe zakonodaje je tudi na strani prejemnikov tega dobička, delavcev, kajti tak dohodek iz delitve dobička je zagotovo previsoko obdavčen. Poleg tega pa je v trenutni zakonodaji določeno, da se davčne ugodnosti delavcem priznavajo le, če pristanejo na odlog izplačila dobička. Ne nazadnje pa je bilo ugotovljeno, da je postopek delitve dobička preveč zapleten in administrativno zelo obremenjujoč, čemur smo priče še pri veliko drugih zakonskih in podzakonskih aktih. Predlagani zakon v prvotni obliki je prinašal veliko izboljšav, ki bi omogočale delitev dobička zaposlenim v bistveno večjem številu kot pa do sedaj. Glavne spremembe, ki jih v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije ocenjujemo kot izrazito pozitivne, se nanašajo na to, da se bo delavcem izplačal pripadajoči znesek dobička takoj, s čimer se odpravlja tisti eno- oziroma do triletni odlog. Druga pomembna sprememba je, da bo vzpostavljena ugodnost za zaposlene z nevštevanjem zneska dobička v davčno osnovo za namen dohodnine v višini 50%. Podjetjem se bo izplačani dobiček v celoti štel za davčno priznani odhodek. Prav tako zelo pomembno je, da bo izplačilo dobička delavcem v celoti oproščeno plačila prispevkov za socialno varnost. Poleg tega bodo družbe na podlagi pogodbe o udeležbi delavcev pri dobičku lahko med zaposlene delile tudi bilančni dobiček. Predlogi so koristni tako za zaposlene kot za delodajalce. In za to nam gre, in to mora biti naš cilj, da bomo imeli zadovoljne, dobro stimulirane delavce, ki participirajo na dobičku, kakor tudi, da bo delitev dobička stimulativna za delodajalce. Zato smo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije trdno prepričani, da je bil zakon, ki ga je predlagal minister Lahovnik, ustrezen in dober, saj bi v prvotni obliki v še večji meri stimuliral gospodarstvo k delitvi dobička zaposlenim, kot predvideva ta dopolnjeni zakon. Dopolnjeni predlog zakona se odmika od tega optimuma, saj odpira nevarno področje tako imenovanega kreativnega računovodstva, stagniranja plač in poseganja v že pridobljene pravice zaposlenih. Odgovornost za morebitne tovrstne posledice in neizplačevanje dobička prevzemajo nase predlagatelji. Tako strokovna javnost kot mednarodne izkušnje kažejo, prepričujejo in potrjujejo, da so najboljši primeri delitve dobička prav tisti, ki se izvajajo na prostovoljni ravni. Ti [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]v praksi delujejo. V svetu in v Evropi obstaja samo ena država, ki se odmika od načela prostovoljnosti. To je Francija, in z njo v teh primerih zagotovo nismo primerljivi. Delitev dobička je v Sloveniji postala preveč pop politična tema, namesto da bi bila debata strokovna in argumentirana, ki bi prinašala največ koristi predvsem delavcev. Obvezna delitev se lahko [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]lepo sliši in je z javnomnenjskega vidika všečna, a ni koristna za zaposlene in delavce. Kot že rečeno, v LDS se zavzemamo za to, da bo delitve dobička čim več, predvsem pa ne pozabljamo tudi na to, da ga je treba najprej ustvariti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Bojan Kontič. Prosim.
Predsednik, spoštovani gospod minister z ekipo! O stališčih bomo polemizirali v nadaljevanju razprave. Zdaj pa mnenje oziroma stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Že od leta 1997, ko je takratna vlada pripravila predlog zakona o udeležbi zaposlenih na dobičku družbe, smo zagovorniki obvezne delitve dobička tudi med zaposlene poskušali to idejo umestiti v pravno ureditev Republike Slovenije. Prej omenjeni zakon smo dopolnili še z delavskim delničarstvom, vendar smo bili dvakrat v tem zboru v zakonodajnem postopku zavrnjeni. Takrat sem v imenu predlagateljev napovedal, da bomo zakon z našo vsebino še vložili v proceduro oziroma da si bomo prizadevali, da bo ta ureditev dobila ustrezno podporo v Državnem zboru. Zakon, ki je bil sprejet v preteklem mandatu, je bil korak v pravo smer, vendar ne dovolj, kot kažejo rezultati. Vrednotenje dobička, razdeljenega zaposlenim, se meri v promilih. Torej so spremembe nujne. Vlada je sprejela zakon, ki ga danes obravnavamo. Z njim izboljšuje sedanje stanje. Postopek se poenostavlja in spodbude za delitev so občutnejše. Torej bi zakon tudi brez sprejetja za nas najpomembnejšega amandmaja na glasovanju podprli, ker je dober zakon. Podpisniki amandmaja, ki je bil sprejet na seji Odbora za gospodarstvo, smo predlagani tekst vladnega zakona dopolnili na način, ki predpisuje obvezno delitev četrtine bilančnega dobička, namenjenega razdelitvi tudi med zaposlene, in to v primeru, če se odločijo, da bodo razdelili več kot 25% dobička. Torej do višine 25% ohranjamo prostovoljnost, nad 25% pa obveznost. To lahko imenujemo tudi neke vrste kompromis med različnimi pogledi na to ureditev. Pri tem naj še enkrat poudarim, da v primeru, da se družba ne odloči razdeliti več kot 25%, ostaja prostovoljnost. Zavračamo pa argumente, ki jih navajajo nasprotniki obvezne delitve dobička tudi med zaposlene. Omenjena je bila protiustavnost poseganja v lastnino. Zanimiv argument. V Sloveniji smo po letu 1990 ponovno uvedli kapitalizem, lastnina je na različne načine dobila lastnike. Za zaščito te lastnine bi se sedaj sklicevali na ustavo, pri tem pa prezrli eno izmed funkcij, ki jih lastnina ima tudi po ustavi. To je socialna funkcija. Drugi argument, da ima podobno ureditev v Evropi le Francija, zato to ne more biti razlog, da ta sistem sprejmemo tudi v Sloveniji. Argument proti bi lahko bila s podatki utemeljena ugotovitev, da ima Francijo s svojo ureditvijo težave. Da se na primer investitorji zaradi tega umikajo drugam in imajo zaradi tega težave s konkurenčnostjo gospodarstva. Pa ni tako. Tudi argument proti, ki pravi, da bi pod istimi pogoji ob načelu prostovoljnosti dobiček delili tudi med zaposlene, v primeru obveznosti pod istimi pogoji, pa ne, je za lase privlečen in neresen. Izjava predstavnikov Gospodarske zbornice napoveduje težave, češ, da so v tujini investitorji, ki se odločajo za vstop na slovenski trg in čakajo na današnjo odločitev Državnega zbora. To je vsaj dvomljivo. Trditvi, da gre za dodatno obdavčitev, oporekamo in ponavljamo: če se investitorji odločijo, da bodo dobiček namenili v razvoj in ga bodo medse razdelili manj kot 25%, nimajo obveznosti razdelitve dobička tudi med delavce. Če pa ga želijo razdeliti več, je kar prav, da ga morajo obvezno razdeliti tudi med delavce. Investitorjev, ki želijo s poceni delovno silo na hitro pridelati dobiček in ga odpeljati iz Slovenije, si ne želimo. Dosedanje izkušnje pri delitvi dobička med delavce nas vodijo k ureditvi, ki jo predlagamo. Tolikšen odpor tistih, ki naj bi v primeru prostovoljnosti delili dobiček med zaposlene, v primeru obveznosti pa ne, je seveda nadvse zgovoren. Po naši oceni se bo dobiček delil tudi med zaposlene, če bo delitev obvezna, v nasprotnem primeru pa ne. Nekaj pri tem pa drži. Lastniki kapitala si dobička nad 25% ne bodo mogli razdeliti zgolj medse, če ne bodo del tega namenili delavcem. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlagani zakon z amandmaji, ki so potrebni zaradi operacionalizacije sprejetega na matičnem delovnem telesu, tudi podprli. V razpravi pa se bomo opredelili tudi do vseh drugih amandmajev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Andrej Vizjak, prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi. V Slovenski demokratski stranki pozdravljamo sleherno spremembo, ki gre v smeri večje privlačnosti tega zakona za obe strani, torej za predstavnike delavcev in delodajalcev, po delitvi dobička. Čeprav menimo, da ni bila narejena ustrezna analiza, ki bi pokazala na šibkosti zdaj veljavnega zakona, ki je bil sprejet leta 2008 in se je začel resno uveljavljati šele v lanskem letu. Menimo, da je ključni razlog, zakaj se ni več dobička delilo med zaposlene v tem, da se je v letu 2008 poglobila kriza, ki je botrovala veliki previdnosti pri delitvi dobička v letu 2009. Manj dobička se je razdelilo tudi med delničarje. Menim, da je bila ta previdnost in ta kriza tudi razlog, zakaj se je nekoliko manj dobička delilo. In prav je, da pride do določenih sprememb tega zakona v smeri večje privlačnosti. Še nekaj, če bi država želela deliti dobiček tudi med širok krog zaposlenih, zakaj Vlada ni sprejela podobne usmeritve do družb v državni lasti - Telekoma, Petrola, Krke, cele kopice drugih podjetij, bank, zavarovalnic, ki so delile dobiček. Če so sprejeli usmeritve glede plač poslovodstev, glede nadzornih odborov poslovodstva, zakaj ni bila sprejeta tudi usmeritev, da se na skupščinah izglasuje večja delitev dobička zaposlenim v Telekomu, v Petrolu, v Slovenskih železnicah, v Luki, Ljubljanski banki, Novi Kreditni banki Maribor in tako naprej. Tu je tudi neke vrste paradoks tega. Ni res, da dosedanja shema ni bila davčno ugodna. Dosedanja shema je bila davčno ugodna, imela je tudi eno zanimivost - triletni odlog plačila. V tem primeru triletnega odloga izplačila pravzaprav ni bilo nobene obdavčitve - ne za delodajalce, ne za delavce in je bil pravzaprav davek na obeh straneh nič. In se je stoprocentno vse, kar bi delodajalec namenil delitvi dobička, prikazalo na koncu v delavčevem žepu. Res je, da večina interesov delavcev gre, da se dobi dobiček takoj, zato je dosedanja shema priznavala le 70% davčno olajšavo ne 100%. Verjetno je ta predlagana rešitev v tem zakonu zdaj nekoliko bolj privlačna tudi v davčnem vidiku, če se dobiček deli takoj. Smo pa v Slovenski demokratski stranki razmeroma zadržani do rešitve, da se mora del dobička deliti obvezno. Zakaj? Kar nekaj zelo pomembnih razlogov je, zakaj. Vsaka prisila do delodajalcev, do lastnikov kapitala zmanjšuje konkurenčnost nacionalnega gospodarstva. Slovensko gospodarstvo se je že tako ali tako kar se tiče konkurenčnosti nekoliko znižalo, ko govorim o naših konkurentih. Saj slovenska ekonomija konkurira s sosednjimi ekonomijami in moramo biti konkurenčni, če želimo, da bodo domači investitorji ostali doma in če želimo, da bomo privabili kakšnega tujega investitorja. Če imamo tu neke unicume, kot je recimo ta rešitev, ki jo predlagajo Socialni demokrati, potem pomeni, da bo del investitorjev, tudi domačih, šel pogledat tudi malo čez mejo. In tudi tujcev verjetno in tujega kapitala, ki si ga želimo še posebej na "greenfield" področju, s takšnimi ukrepi ne bomo privlačili, temveč prej odgnali. To je ena ključnih slabosti predlagane rešitve. Ta ukrep je ukrep, ki poglablja gospodarsko krizo. V Sloveniji se soočamo, da ni investicij, da ni novih programov, projektov. Ali jih bo ta ukrep pripeljal? Ne, ne bo jih pripeljal. Še tistega morebiti, ki bi prišel, bo odgnal. Še enkrat, ta investitor se bo ozrl malo okoli in verjetno izbral neko konkurenčnejše gospodarsko okolje. In kar je tudi zelo pomembno, nepravičen je. Poglejte, banke, zavarovalnice bodo verjetno kar kmalu splavale oziroma bodo dosegle še lepše zelene številke, torej bodo lahko delile dobiček čez cesto. Proizvodno podjetje, recimo slovenske železarne ali katerokoli drugo, ki bo imelo verjetno še kar nekaj časa težave, pa ne bo moglo. Glejte, delavec v banki, v zavarovalnici bo dobil dobiček, proizvodni delavec pa ne. Gre za všečen populističen ukrep Socialnih demokratov, ko predlagajo delitev dobička, ko dobička ni.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Lojze Posedel. Prosim. Prosim za pozornost v dvorani.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares podpiramo udeležbo delavcev pri delitvi dobička. Prepričani smo, da so delavci zelo pomembna komponenta poslovanja, ustvarjanja in zato je tudi prav, da so soudeleženi pri delitvi dobička, da je zadovoljen delavec najbolj pomemben za to, da lahko podjetje dobro dela in da ni prav, da bi bil udeležen samo pri slabem, se pravi takrat, ko so težave, in te so v krizah, kot je sedaj doživljamo, toliko večje, ampak je prav, da je tudi udeležen pri dobičku. Zato smo tudi z veseljem pričakali ta zakon, ki ga je Ministrstvo za gospodarstvo pripravilo in ki dosedanji zakon o delitvi dobička oziroma udeležbi delavcev pri dobičku popravlja v tistem delu, kjer se je pokazalo v samem delu, da ga je treba popraviti. Smo tudi pričakovali, da bo ta poenostavitev postopka, ki je bila ocenjena s strani delodajalcev kot zelo moteča, da bodo številne in občutne davčne olajšave veliko pripomogle k temu, da bo ta udeležba delavcev večja in predvsem da bo odprava odloga izplačila pomenila, da bodo delavci udeleženi pri delitvi dobička takoj. V Poslanski skupini Zares v tem času razprave o tem predlogu zakona ocenjujemo, da je preveč pogovora in govora o delitvi dobička in da se premalo poudarjajo številke, ki kažejo na občutno zmanjševanje obsega dobička, s tem tudi davka iz dobička, in je ta čas verjetno za to razpravo o tem zakonu malce zamujen. Veliko smo pričakovali od tega zakona. V 3. členu oziroma amandmaju k 3. členu, ki je bil predlagan na samem Odboru za gospodarstvo, pa imamo v Poslanski skupini Zares različna mnenja, različno ocenjujemo, ali je obvezna udeležba dobra v enem delu, ali pa bi vse olajšave, vse prednosti, ki jih novi zakon prinaša, spodbudile tudi na način prostovoljnosti večjo udeležbo delavcev. Zato imamo tu različna mnenja. Zagotovo pa je naše skupno mnenje, da se delavci pri udeležbi delitve dobička vključijo. Zato tudi pričakujemo, da bo Vlada pripravila tudi druge potrebne zakone, da bo s tem povečanjem vloge delavcev pri delitvi dobička nadaljevala, da bomo kmalu dobili tudi zakon o delavskem delničarstvu in podobno in na ta način nadaljevali. V poslanski skupini Zares smo enotni glede tega, da je potrebna udeležba delavcev pri dobičku, da pa imamo glede 3. člena različna mnenja. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! V Sloveniji do leta 2008 nismo imeli sistemskega zakona, ki bi urejal udeležbo delavcev pri dobičku. S sprejetjem zakona je bila udeležba delavcev pri dobičku sicer mogoča, vendar ni bila davčno ali kako drugače spodbujena in je do 20. 4. 2010 v register pogodb, ki ga vodi Ministrstvo za gospodarstvo, bilo vpisanih le 24 družb. Zaradi tega v Poslanski skupini SLS podpiramo predlog novega zakona, ki bo poskusil zagotoviti večjo odzivnost. Predlog poenostavlja postopke delitve dobička, predvsem pa delitev dobička med delavce spodbuja z novo davčno obravnavo izplačanega dobička delavcem ter z ureditvijo davčnih olajšav. V poslanski skupini smo podprli tudi predlog, da se dobiček izjemoma obvezno razdeli tudi med delavce. Nobenega razloga ni, da bi se del dobička ne moral nameniti delavcev le v primeru, ko skupščina družbe sprejme sklep o delitvi bilančnega dobička. Delo kot eden od dveh ključnih produkcijskih dejavnikov v podjetju nesporno prispeva k ustvarjanju dodane vrednoti podjetja. Objektivna družbenoekonomska realnost torej narekuje udeležbo tega produkcijskega faktorja v delitvi dobička. Če lahko delavci v času gospodarske krize s svojim odrekanjem pripomorejo k obstoju podjetij, je prav, da so v dobrih časih in ob uspešnem poslovanju podjetja tudi ustrezno nagrajeni. Žal je tako, vedno znova, ko se začnemo pogovarjati o delavcih in delavkah, se najde neskončno mnogo problemov in zaprek, da se ja ne bi delavkam in delavcem pomagalo. Naše mnenje je, da bi morali delavke in delavci deliti usodo tudi takrat, ko so v podjetjih dobri časi, in seveda tudi takrat, ko so slabi časi. V zadnjih časih smo, žal, videli samo slabe čase, ki so jih pač morali deliti predvsem delavke in delavci. Zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranki podpiramo obliko obvezne udeležbe delavcev pri dobičku in bomo takšen zakon z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Matjaž Zanoškar.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, sodelavci, kolegice in kolegi! Dovolite, da predstavnim stališče Poslanske skupine DeSUS glede predloga zakona o udeležbi delavcev pri dobičku. Naša poslanska skupini skozi ves čas, tudi skozi čas prejšnjega mandata vlade, spremlja realizacijo tega zakona. In tako kot se naša stranka zavzema za načela solidarnosti, vzajemnosti in tudi socialne pravičnosti, nismo bili zadovoljni z realizacijo tega zakona, predvsem zaradi tega, ker tudi podatki govorijo, da so delavci bili udeleženi pri delitvi dobička v promilih. Torej 24 firm, 24 družb je bilo tistih, ki so delile dobiček tudi na delavce. Zato pozdravljamo predlog zakona, ki je pred nami, ker upamo, da bo to določilo zakona in ta določila zakona, da bodo prinesla spremembe v pozitivni smeri, torej za tisto, za kar se tudi naša poslanska skupina in pa tudi stranka, Demokratična stranka upokojencev, zavzema. Torej naj bi delavci bili udeleženi v delitvi dobička. Seveda mislimo, da nismo edina poslanska skupina, ki se je pri teh razpravah postavila pred veliko dilemo, pred dilemo prostovoljnosti in pred dilemo obveznosti delitvi dobička. Če pogledamo usmeritve in predloge EU, potem lahko rečemo, da se nagiba k temu, da bi bila delitev predvsem na prostovoljni bazi. Seveda je prav, da je na prostovoljni bazi, vendar takrat, ko je izpostavljen mehanizem, preko katerega je možno in je dana realizacija, da firme, ki ustvarijo dobiček, tega tudi delijo na delavce. Ker je pa v našem primeru videti, da ni tako, torej mehanizmi do sedaj niso delovali v tej smeri, se zavzemamo, da podpremo, in tako smo tudi podprli amandma k 3. členu, pri katerem se uvaja obvezna delitev dobička. Seveda je ta obvezna delitev dobička pri limitih 25%, torej pri 25% ustvarjenega dobička so delavci udeleženi pri delitvi. In do 25% še vseeno ostane to določilo na prostovoljni bazi. Zavzemamo se za to, da se mehanizmi, kot je bilo rečeno, bodisi v dajatvenem smislu, davčnem smislu naredijo tako, da bo možna delitev do 25% po prostovoljni bazi in da takrat, ko dobiček presega 25% nekega poslovanja, potem je ta delitev obvezna na delavce. Mislim, da je tako stališče Poslanske skupine DeSUS korektno do delodajalcev in do delojemalcev in da bi taka ureditev bila pravična, na nek način bi zaščitila delavce in na drugi strani tudi delodajalce. Popolnoma se strinjamo tudi z razpravami, ki so bile do sedaj izrečene. Seveda delodajalci imajo interes, da ustvarijo dobiček. In tam, kjer so pogoji dobri, tam bodo vlagali svoje proste finance in vlagali tudi v nek razvoj. Mislim pa, da ta obvezna udeležba od 25% naprej naj ne bi bila predmet, polemika, problem ali razmišljanje o tem, da ne bi vlagali svojih prostih financ v naložbe v državi, ki ima taka določila. Poslanska skupina DeSUS podpira kombinirani sistem, torej prostovoljnost in obveznost, kar je napisano tudi v predlogi amandmaja k 3. členu tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Bogdan Barovič. Prosim.
Dober dan. Hvala za besedo. Kolegice in kolegi, minister! Generalno gledano moramo biti pošteni. Zadnje čase le opažamo, da Vlada veliko dela na tem, da začne uresničevati tako izhodno strategijo ni da prehaja od besed k dejanjem in realnosti. To je prvi zakon od še nekaterih, ki jih bomo obravnavali danes in jutri, ki kaže v smer, da država razmišlja prav in Vlada razmišlja prav. Hoče pogasiti čim več socialnih transferjev in hoče z ukrepi, z nižjimi davki in s stimuliranjem delodajalcev in delojemalcev doseči, da bo čedalje več ljudi raje delalo, kot pa živelo na državnih jaslih. To je treba objektivno povedati. Kar se tiče Predloga zakona o udeležbi delavcev pri dobičku, je popolnoma jasno, da ga v Slovenski nacionalni stranki podpiramo. Podpiramo tudi v tistem delu, kjer smo sopodpisniki amandmaja, da mora biti udeležba pri dobičku obvezna. Zakaj? Ne vem, ali piše zakon življenje ali pa življenje zakon. Jaz mislim, da življenje piše zakone. Kdo ustvarja dobiček? Delavec. Res je, da je investitor tisti, ki da kapital in od tega kapitala ima vso pravico dobiti del dobička. Res pa je tudi, da delavec ta dobiček ustvarja in zato ima tudi delavec vso pravico, da od tega dobička nekaj ima. Delavec ima obvezno pravico do "dobička", v narekovajih, ko je poslovanje slabo. Ampak ta pravica je veliko bolj huda, kot je ta. Delavec, ki je soudeležen pri slabem rezultatu podjetja, je najprej soudeležen, ker dobi prepozno plačo, kasneje je soudeležen, ker sploh plače ne dobi. In najhujša kazen soudeležbe delavca pri izgubi v nekem podjetju je, da izgubi delo. In če ima to "pravico", pod narekovaji, da je soudeležen pri slabem poslovanju, ima absolutno pravico, da je obvezno udeležen tudi pri dobičku. Seveda je še vedno vprašanje, tako kot je bilo, kdo bo tisti in koliko bo tistih, ki bodo kljub ustvarjenemu dobičku le-tega hoteli deliti. Seveda bodo manipulirali in bodo glede na dopolnjeni predlog zakona mnogi delili dobiček v višini do 19 ali pa 20% in s tem bodo izključili element obveznosti, ki je zapisan v 3. členu. Pošteno se je tudi vprašati, kaj to pomeni. Res je, da bo zaradi tega, če bo tak zakon uveljavljen, kot je, prišlo do znižanja prihodkov iz naslova davka od dohodkov pravnih oseb. Po drugi strani, če gledamo na dohodke delavcev iz naslova udeležbe pri dobičku, pa lahko pričakujemo tudi povečanje javnofinančnih prihodkov iz naslova davkov. Dobro, kakšna bo razlika, ne vemo, ampak pošteno je tudi to pogledati. Vprašanje, ki je bilo danes že izraženo, pa tudi zadnjič, je vprašanje tujega kapitala. Če bomo ta zakon sprejeli, potem bodo tuji investitorji - "bodo", pod narekovaji - odšli stran. Ja, kje so pa zdaj, ko ni tega davka? Saj imajo zdaj ravno tako možnost investirati v Sloveniji, pa jih ni. Prišli bodo, če bodo videli interes za kvalitetno delo slovenskih delavcev, ne glede, ali ta zakon bo ali tega zakona ne bo. Kolikor sam poznam nekatere tuje podjetnike, tudi z velikim veseljem svojim delavcem, če so dobri, plačajo in dajo dobiček; jih poznam. Tako da je tak izgovor iz trte izvit. In še beseda, kar smo tudi danes slišali, o Franciji, pa da mi ne moremo biti takšni kot Francija. Slovenska nacionalna stranka še vedno vztraja na svojem identičnem stališču: nas brigajo, prav brigajo nas drugi, brigajo nas naši ljudje, Slovenija nas briga! Če je pač samo Francija tista, ki ima takšen zakon, je pač samo Francija. Pa tudi če ga Francija ne bi imela, zakaj ga pa mi ne bi imeli? Zakaj pa Slovenija ne bi enkrat bila nekje prva? Veliko besed je bilo izrečenih ob amandmajih k 3. členu, sam pa mislim, da je prav, da je bil tak amandma sprejet. Mislim, da je vsebina dopolnilnega zakona prava, in menim, da je enkrat prav, da se ne glede na razna besedičenja skupaj odločimo in ta zakon tudi podpremo, čas bo pa prinesel svoje. Naj pa še dodam, v sožitju z drugimi zakoni, ki se pripravljajo, mislim, da je to prava pot.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih. V razpravo dajem 3. člen, amandma Poslanske skupine SDS in amandmaja poslanskih skupin SD in DeSUS. Obenem vas obveščam, da je Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke svoj amandma k 3. členu umaknila. Želi kdo razpravljati o amandmajih k 3. členu? Prosim za prijave. Besedo ima mag. Andrej Vizjak.
Hvala lepa za besedo. Naj v uvodu predstavim načelno stališče, da se sedanja vlada, še posebej pa koalicija ali pa del te koalicije, veliko preveč ukvarja s tem, kako deliti, in veliko premalo s tem, kako ustvarjati tisto, kar bi delili. To je po moje ključno, in je ključno skozi vse sedanje ukrepe vlade. Tudi zadnji rebalans, ki ga imamo na nek način v medijih, to razkriva. Pravzaprav ni nekih resnih iniciativ, kako zagnati gospodarski cikel v Sloveniji, kako torej omogočiti, da bo sploh kaj deliti, da bodo ljudje imeli zaposlitev, delo, da bodo upokojenci imeli penzije, da bodo študenti imeli štipendije, da bodo tisti brezposelni imeli denarna nadomestila, da bodo socialni podpiranci imeli socialno pomoč. Vse to ustvarja gospodarstvo in nihče drug, spoštovani. Noben javni uslužbenec ne ustvarja te dodane vrednosti, ki jo lahko delimo, temveč jo uporablja. In ko se toliko ukvarjate s tem, kako kaj deliti, se hkrati zelo zelo pozablja, kako to ustvarjati in kako ustvarjati v Sloveniji ugodne pogoje za gospodarsko aktivnost, za vlaganja, za nove produkte, za dvig dodane vrednosti, tudi dvig dobička. In šele potem je lahko seveda tudi deliti. Torej to je generalna ugotovitev, ki spremlja in bo spremljala tudi celotno razpravo danes okoli tega zakona. Menim, prepričan sem, da bi se morali v Sloveniji prioritetno ukvarjati s tem, kako več ustvarjati za delitev, ne pa kako več deliti, in se seveda ne ali pa v drugi fazi, ali pa sploh ne ukvarjati s tem, kako ustvarjati to, da bomo delili. Zato pravim, da je ta zakon zelo zelo prazen. Prazen je v tem, da ne bo kaj deliti po tem zakonu. Poglejte podatke o dobičku oziroma o davku od dohodka pravnih oseb, za prve mesece tega leta. Porazno, glede na napovedi. Dva in pol krat manj kot v obdobju lani, ko je pa že lani bilo žalostno, ker smo bili v letu 2009 že v krizi. Lepo se je pogovarjati, kako deliti. V vsaki družini družinski člani, zlasti mlajši, tisti, ki ne ustvarjajo, govorijo o tem, kako deliti. Jaz bi to, jaz bi to, on bi to, nekdo pa mora to ustvariti. In v Slovenski demokratski stranki smo v vseh svojih paketih za izhod iz krize opozarjali prav na ta segment, kako ustvarjati. Zato smo predlagali tudi ukrepe, kako razbremeniti gospodarstvo, kako spodbuditi investicije, da se bo ustvarjalo. Amandma k 3. členu je nastal tudi pri nas zaradi tega, ker je bil na odboru sprejet amandma, ki uvaja obvezno delitev dobička tam, kjer je le-tega ustvarjenega več oziroma kjer se ga bo delilo delničarjem, lastnikom kapitala, torej več kot 25%. Pa še to se bo delil bilančni dobiček, ki je bistveno višji od čistega dobička, ker je seveda to računovodska kategorija, ki je še ne očiščena davkov in ostalih reči. Ta rešitev, ki je bila sprejeta na odboru v okviru 3. člena, bo kar drastično zarezala v dosedanje pravice delničarjev, lastnikov kapitala v gospodarski družbi. Zato je seveda utemeljeno prisluhniti gospodarstvu v tem primeru. Gospodarstvo namreč predstavlja te lastnike kapitala, ne nazadnje tudi delodajalce v najširšem pomenu besede. Oni ocenjujejo pravzaprav enoglasno. Vsi so si enotni pri tem, da bo to drastično zaviralo konkurenčnost slovenskega gospodarstva in odločanje o tem, ali bodo, recimo, čisto družinska podjetja, zasebna podjetja, tuji investitorji še investirali pri nas. Ali ne bodo raje iskali za investicije neke privlačnejše ekonomije v neposredni okolici? Tudi na Balkanu, kjer je poleg tega še cenejša delovna sila, novi trgi se odpirajo in podobno. Ne pozabiti, spoštovani, da slovenska ekonomija v okviru Evropske unije tekmuje še s 26 ekonomijami in da tekmuje globalno z nešteto ekonomijami. Nekatere so nekonkurenčne zaradi takih in drugačnih razlogov, ker so predaleč, nekatere so predrage, nekatere so prepoceni, ampak v naši neposredni bližini so pa ekonomije, s katerimi mi tekmujemo: Italija, Avstrija, Madžarska, Slovaška, Češka, Hrvaška, ne nazadnje Bosna, Srbija itn. To so ekonomije, to so naši konkurenti, ki so konkurenti, ne samo za tuje investicije, spoštovani, tudi za domače investitorje. In ko bo nekdo primerjal vse te kazalce in ko ugotavlja, da imamo pri nekaterih kazalcih že tako ali tako žalostne rezultate, recimo, fleksibilnost trga delovne sile. Vsak napor katerekoli vlade je bil sesut zaradi prizadevanja sindikatov. Tukaj se ne da nič narediti. Imamo zelo togo delovnopravno zakonodajo in seveda smo nekonkurenčni, da glava boli. Imamo visoko obdavčitev dela. Tudi tukaj se očitno ne da nič narediti. Sedaj še eden žebelj v konkurenčnost nacionalne ekonomije. Prepričan sem, da ta ukrep ne bo pritegnil nobenega investitorja. Ta ukrep ne bo pritegnil nikogar, gotovo ne. Če nekaj moraš, namesto, če nekaj lahko, je za nekoga rdeča luč ali pa vsaj rumena. Jaz mislim, da je prav, da bi ohranili prostovoljno, vendar davčno in birokratsko privlačno shemo prostovoljne delitve dobička. Sedaj Socialni demokrati na vse zvočnike razlagajo, kako je treba deliti dobiček. Se strinjam, delavci so zaslužni in jim pripada dobiček. Morajo ga dobiti. Vendar vas hkrati sprašujem, saj smo nenazadnje v prejšnji vladi sprejeli zakon o delitvi dobička delavcem, pred tem v vseh vladah, v katerih ste Socialni demokrati bili, niste nikoli sprejeli, vedno ste predlagali nemogoče rešitve, ki niso bile sprejete. Prvič. Pohodili ste lastna načela, pohojate lastna načela s tem, ko predlagate nekaj, kar ni usklajeno s socialnim dialogom. Tega predloga obvezne delitve dobička niste uskladili s socialnimi partnerji. Prisegate v koalicijski pogodbi v vseh svojih načelih na socialni dialog, na usklajevanje rešitev med socialnimi partnerji. Socialni partnerji pa niso le sindikati, so tudi delodajalci. Te rešitve niste z njimi uskladili. Če ste, mi povejte, kdaj in s kom. Niste uskladili, ker so se delodajalci enotni, da je to neusklajeno z njimi. Ne samo, da niste uskladili, niste niti usklajevali. Niste niti vprašali nikogar za njegove pripombe, temveč ste tako, kako bi rekel, strahopetno celo na samem odboru "ruknili" s tem amandmajem v tekst zakona in zganjate tukaj velik populizem. Populizem zaradi tega, ker ni kaj deliti. Drugo bi bilo, če bi mi imeli nekaj milijard bilančnega dobička in bi se pogovarjali o delitvi le-tega. Tako pa nekaj 100 milijonov ga bo letos in bomo videli, kako in kje bo končal. Če bi želeli deliti dobiček v resnici, če bi želeli, da je to obvezno, potem bi se poslužili enega ukrepa, ki ste se ga že poslužili, ko ste želeli, da državne firme znižajo plače poslovodstvu, organom upravljanja in organom nadzora. Sprejeli ste usmeritve, s katerimi ste preko skupščin zavezali nadzorne svete, da bodo omejile nagrade upravam, da bodo omejile nagrade nadzornikom. Zakaj niste sprejeli, spoštovani, enakega navodila za delitev dobička zaposlenim? Prosim vas lepo, ne mi odgovoriti, zakaj tega že mi nismo naredili. Mi nismo mogli tega narediti, ker je bil zakon sprejet aprila leta 2008. Prvič se je pogovarjalo o delitvi dobička šele takrat, ko so bile znane bilance za leto 2008, to je v letu 2009, ko ste globo vi imeli že vajeti v rokah. Jaz vam že v naprej govorim, da ne boste rekli, kaj ste pa vi naredili. Še enkrat. Tukaj bi lahko s podobnim navodilom, če bi bil interes, zavezali družbe, da delijo bilančni dobiček iz leta 2008, ki ga je bilo veliko, če se ne motim okoli 3 milijarde evrov. Takrat bi pa bilo kaj deliti, pa niste tega naredili, ampak sedaj pa prihajate z rešitvami, da boste delili nekaj, kar se ne da deliti, ker ga ni, enostavno povedano. Bilančnega dobička bo, ne vem, ko bo ta zakon uveljavljen, se bomo pogovarjali za delitev dobička leta 2010, danes pa lahko berete v poročilih, koliko je tega bilančnega dobička, koliko se ocenjuje, da ga bo, ker imamo podatke za prve štiri mesece. Menim, da je amandma, ki ga predlagamo Slovenski demokrati, pravičen do te mere, ker nalaga neke vrste obvezno delitev firmam, kjer je država več kot 10% lastnik. Zakaj? Te firme so bile tako ali drugače verjetno pred tem v neki družbeni lastnini, to firmo so preko lastninjenja razparcelirali tako ali drugače med neke zasebne investitorje in družbe. Ustvarjali so ga delavci prejšnjih generacij in prav je, da v luči solidarnosti imajo del tega dobička sedaj tudi zaposleni v teh družbah. Seveda je pa veliko vprašanje, na primer neke družinske firme, ki so iz garaž zrasle, obrtniki, ki so slučajno d.o.o. zdaj, ne pa s.p.-ji, ki so torej s svojim kapitalom postavili neko firmo in se morebiti želijo celo širiti ali celo, ko pritegujemo tuje investitorje, zakaj jih s to obvezno delitvijo odganjati od razvoja in investicij. Menim, da bi bila torej rešitev, ko bi veljala obvezna delitev v skladu z vašim predlogom na družbe, ki so v 10 ali več odstotni državni lasti, rešitev, ki bi bila bistveno bolj pravična in bi hkrati manj posegala v konkurenčnost nacionalne ekonomije. Kajti država Slovenija, kjer je lastnica, bo tako ali tako investirala, ker bo pač s stisnjenimi zobmi požrla tudi to coklo pri investiciji. Tuji investitor ali pa tudi zasebni, domač investitor, pa ga taka določba ne bi odgnala. Pa še nekaj, jaz mislim, da je večina zaposlenih ali pa velik del zaposlenih prav v teh družbah, ki so deset ali večodstotni državni lasti. Pa še nekaj vas sprašujem - to pa Vlado: ali je narejena ocena izpada prihodkov v državni proračun, zaradi uvedbe obvezne delitve dobička? Prvič, država se bo resno vprašala, ali deliti oziroma ali bo sploh črpala dobiček iz firm. Ker bo del pristal drugje, ne pa v proračunu, bo že zaradi teh odločitev manj dobička v proračunu. Drugič pa ga bo manj zaradi tega, ker bo lahko manj država delila kot delničar. In bo zelo zanimivo, kako ta ukrep vpliva na vsa prizadevanja Evropske unije sedaj in tudi opozorila Banke Slovenije, da dajmo za hudiča znižati primanjkljaj. Zniža se pa primanjkljaj tudi na tak način, da se ohranjajo neki prihodki v proračun, še posebej prihodki iz naslova dividend v gospodarskih družbah. Najprej, teh dividend ne bo, ker jih je malo, drugič jih boste pa še zdaj oklestili s tem. Spoštovani! Z vsem spoštovanjem do vaših visoko letečih ciljev je treba pri tehtanju teh ukrepov imeti v mislih tudi drugo stran, kaj tak ukrep pomeni za tiste, ki ustvarjajo v Sloveniji. Pa mi predlagatelji povejte en argument, kako bo ta ukrep, ki ga vi predlagate, spodbudil gospodarsko aktivnost v Sloveniji, spodbudil investicije v Sloveniji, spodbudil zaposlovanje v Sloveniji. Res bi rad slišal.
Hvala lepa. Besedo ima Bojan Kontič. Prosim.
Če je kdo populist v Državnem zboru, gospod Vizjak, je z vami zelo težko tekmovati. Ampak vseeno nekaj odgovorov bi morda lahko podal, čeprav nikoli nisem bil minister za gospodarstvo, nikoli nisem imel priložnosti te zadeve urejati, za razliko od vas, ki pravite, da ste v preteklem mandatu sprejeli zakon. Seveda smo ga sprejeli, ampak ne daje rezultatov. Zato ga je treba spremeniti in zato je Vlada predlagala spremembo. In že osnovni tekst zakona, ki ga je Vlada predlagala, je mnogo boljši od tistega, ki ste ga sprejeli vi oziroma ste ga predlagali vi in ga je Državni zbor sprejel in bi dal rezultate po mojem tudi v vsakem primeru. Ampak glede na to, da smo se mi zavzemali venomer za obvezno delitev dobička, se od nas tudi pričakuje, da ne delamo razlik takrat, ko smo v opoziciji, in takrat, ko smo vladna stranka. Glede delitve dobička takrat, ko je bil ustvarjen, ni bilo možnosti. To so zasluge zakona, ki ni dal dovolj spodbud, da bi se delodajalci oziroma lastniki kapitala odločali, da del dobička razdelijo tudi med zaposlene. Pa še drugi razlogi so. Ni samo slab zakon, ker bi lahko delili v vsakem primeru. Ampak gre za bilančni dobiček, gospod Vizjak, in ga lahko delijo tudi v letošnjem letu. To je bistvena razlika o tem, kar govorite vi, in o tem, kar piše v zakonu, ki ga danes obravnavamo in sprejemamo. Ta zakon seveda ni namenjen temu, da bi vabil tuje investitorje, da bi dvigoval stopnjo zaposlenosti. Ima pa druge učinke. In vi natančno veste, da ima druge učinke. Za to, kar vi naštevate, je treba sprejeti še druge zakone. In tako kot je dejal kolega Barovič, smo na dobri poti in sem prepričan, da bo tudi ministrstvo, ki je predlagalo ta zakon, pripravilo še dodatne ukrepe za to, da bo slovensko gospodarstvo postalo konkurenčnejše. In da mu bo pri tem tako kot sedaj, z roko v roki, pomagalo tudi Ministrstvo za finance. Kje je bil največji problem vedno pri delitvi dobička? Na Ministrstvu za finance. Ker so se otepali na vse načine in z vsemi možnimi prijemi, da obvezne delitve dobička med zaposlene ne bi bilo, ker pride do izpada prihodkov v državni proračun. Niso pa upoštevali ostalih pozitivnih stvari, ki jih ta zakon vsekakor prinaša. Socialni dialog. Seveda smo zagovorniki socialnega dialoga. Smo bili takrat, ko se vi niste pogovarjali, in smo sedaj, ko se moramo pogovarjati s sindikati in z delodajalci. Vedno so posamezna odstopanja, vedno so kdaj tudi nesporazumi. In ne boste rekli, da vam je v prejšnjem mandatu uspelo vse sporazume razrešiti s socialnimi partnerji. Verjetno ne bo držalo. Tudi vi ste imeli demonstracije, mi jih imamo sicer nekoliko prej. Ko govorimo o socialnem dialogu, je seveda potreben in smo mi zagovorniki socialnega dialoga in bo tako tudi v prihodnje. Zelo težko pa je traktat, ko so si delodajalci na eni strani in delojemalci na drugi strani tako vsak k sebi pri določeni ureditvi. In lahko sedimo še 10 let na teh socialnih pogovorih, na socialnem partnerstvu, pa ne bomo zbližali stališč o tem. Delodajalci zagovarjajo prostovoljno delitev dobička, sindikati pravijo, da je obvezna tista prava, če želimo, da se bo dobiček tudi delil. In kako to preseči? S kompromisom. In ta amandma k 3. členu je neke vrste kompromis, ki ohranja prostovoljnost, do 25% delitve dobička se družba odloči, ali bo dobiček delila ali ga ne bo delila. In če ga deli, do 25% ni obvezen za delitev med delavce. Če pa preseže ta limit 25%, pa mora razdeliti 25% bilančnega dobička, namenjenega razdelitvi, tudi delavcem. In mi menimo, da je prav tako, ker soustvarjajo dobiček. In ko sem zadnjič dejal, da gre tudi za neke vrste filozofsko vprašanje, je seveda res. Gre za temeljne spremembe v razmišljanju, kdo ustvari dobiček. Včeraj sem slišal, da tako razmišljajo ostanki socializma v Sloveniji. Če sem zaradi tega, ker zagovarjam obvezno delitev dobička med zaposlene socialist, sem pa socialist, in me lahko nazivate tako do konca tega mandata. Se tega ne bom sramoval, ker se tudi nimam za kaj. Rezultat socialnega dialoga ni moč doseči, zato je bil presežen na ta način, kot se je dejansko v postopku tudi zgodilo. Mnogokrat smo slišali, da s tem posegamo v ustavno pravico do lastnine. To sem že v uvodu v imenu poslanske skupine dejal. Do leta 1990 je bilo vse naše ali pa od nikogar, kakorkoli želite vzeti to državno lastnino ali družbeno lastnino, kot smo jo imenovali. Po letu 1990 so nekateri uspešno to lastnino pripeljali na svoje dvorišče. Kako so bili ti postopki izvedeni, to je druga zgodba, ampak sedaj to lastnino želijo z ustavo zaščititi. Zakaj ni bila zaščitena tako dobro v teh letih lastninjenja? In zdaj zaradi tega, ker bi posegli v lastnino, v pravico do lastnine, ne smemo sprejeti obvezne delitve dobička med zaposlenimi pod določenimi pogoji. Kaj pa socialna funkcija lastnine, ki je zapisana v ustavi? Verjetno odtehta vse te pomisleke. In ko govorimo o tem, da imamo možnost, da v naslednjih mesecih pridejo zelo dobri investitorji v Slovenijo, ponavljam vprašanje gospoda Baroviča: Kje so bili do zdaj, ko ni obvezne delitve dobička? Zdaj čakajo na današnjo odločitve Državnega zbora oziroma jutri bomo glasovali, sporočam, da ne bodo danes zastonj čakali, o tem, ali bo obvezna delitev dobička. In če bo obvezna delitev dobička, bodo šli na jug, je rekel dr. Vizjak, se bo treba tam boriti. Če pa bo prostovoljna, pa jutri prihajajo v Slovenijo. Ne se hecati! Niste resni. Razlogov za to, da sprejmemo odločitev takšno, kot je zdaj v tekstu 3. člena, je več kot dovolj. In kot sem dejal, v tem členu piše, da se obveznost prične pri 25% delitve dobička. Če bo več kot 25% dobička razdeljenega, bodo eno četrtino tega bilančnega dobička, namenjenega razdelitvi, razdelili med zaposlene. In tako je tudi prav in pri tem tudi vztrajamo. Vaš amandma pa krči to možnost, ker govori, da je to obvezno samo za družbe, kjer ima država več kot 10% lastninski delež. Tega amandmaja seveda ne bomo podprli, ker se vrača nazaj tja, kjer smo že bili in kjer smo že preskusili uspešnost zakonodaje na tem področju. V promilih so se delili dobički takrat, ko so bili. In mnogokrat slišim tudi to, da ni primeren čas, da se to uvede. Kdaj pa je po vaše primeren čas, da to uredimo?! Ko je bil dobiček, ni bil primeren čas, ste nam dvakrat zavrnili zakon. Ko dobička ni, ni primeren čas, ko dobička ni, je tako brez zveze, saj ni kaj deliti. Ampak jaz sem prepričan, da bo v tej Sloveniji prišel čas, ko bo dobiček in ko ga bomo delili - tudi med zaposlene, če bo ta zakon jutri sprejet v takšni vsebini, kot je. Ne morem pristati, in še enkrat ponavljam, na to trditev, da pod istimi pogoji, z istimi davčnimi spodbudami, z istim neplačevanjem prispevkov iz tega dela dobička bodo lastniki dobiček delili tudi med zaposlene, če bo v zakonu napisana prostovoljnost. Če pod istimi pogoji zapišemo, da je obvezno razdeliti dobiček nad 25%, v primeru da se deli več kot 25%, pa ga ne bodo delili. Ko me boste uspeli nasprotniki prepričati, da je to realnost, potem lahko tudi spremenim mnenje. Ampak to mnenje, to stališče je smešno že na prvi pogled in neresno in za lase privlečeno, kot sem dejal. Pod istimi pogoji pa je res vseeno ali piše obvezno ali neobvezno. In vsi ti klici posameznih poslancev, češ, da je treba zavrniti to ureditev, ki je pripravljena, češ, da s tem dajemo slab signal, da sporočamo, da smo sprejeli nekaj, kar ni dobro za lastnike, in da v tem primeru ne bodo delili dobička, pomeni neresnost, pomeni, da niti v sanjah niso računali na to, da bi delili dobiček tudi med zaposlene. Če bi, jih ta ureditev ne bi motila. Pod istimi pogoji pa je čisto vseeno, če si ti pripravljen deliti na načelu prostovoljnosti, reči, da zato, ker je obvezno, pa dobička ne boš delil. To je smešno, še enkrat povem. In ko je bilo danes izraženo stališče, da v primeru, da bo takšna ureditev sprejeta in se dobiček kljub temu ne bo delili, sprejemamo zato odgovornost tisti, ki smo predlagali amandma. Poglejte, ni pomembno, res, da ne bomo mogli preveriti, kaj bi bilo, če tega ne bi bilo v zakonu, ampak prepričan sem, da to ni razlog in da ga je zelo težko utemeljiti, da obveznost pomeni nedelitev dobička, prostovoljnost pa, in to pod istimi pogoji. To so torej argumenti nasprotnikov obvezne delitve dobička. In ko govorimo o amandmaju k temu členu, naj povem, da je potrebno in bom tudi podprl amandma, ki je vložen s strani SD-ja in DeSUS-a, pa bi ga verjetno podpisal še kdo drug, pa žal ni bilo časa, ker je bilo potrebno hiteti z vlaganjem amandmajev za obravnavo na Državnem zboru. Seveda operacionalizira odločitev, ki je bila sprejeta na seji matičnega delovnega telesa. Ta zakon s temi amandmaji postaja življenjski, uresničljiv v praksi, seveda v odvisnosti tistih, ki so vedno odločali in bodo tudi v prihodnje odločali, ali se dobiček deli med zaposlene ali ne. Amandmaja, ki ga predlaga SDS in ki govori, da je obvezna delitev dobička obvezna samo za družbe, kjer ima država več kot 10% delež, pa ne bom podprl, ker je korak v napačno smer, v smer, od koder smo prišli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika mag. Andrej Vizjak, prosim.
Treba je replicirati, ker je bilo izrečenih kar nekaj neresnic, da ne rečem laži, pa jih bom dokazal. Spoštovani, laž je, da ni bilo doslej usklajene rešitve med socialnimi partnerji in da se je sedaj presekalo to stanje neusklajenosti s to rešitvijo. To je laž, spoštovani gospod Kontič. Dosedanji zakon je bil usklajen med socialnimi partnerji. Dosedanji zakon sem usklajeval s socialnimi partnerji skoraj eno leto dni. Rešitve prostovoljne delitve dobička delavcem po načelih, kot je zapisano v zakonu, teh davčnih ugodnosti in ugodnosti pri plačevanju prispevkov, so bile usklajene z delodajalci in z delojemalci. To je zakon, ki je šel skozi socialni dialog, je bil na koncu usklajen. Na ministrstvu gotovo imajo v arhivu podpise vseh, ki so bili tangirani, in so se podpisali pod to. Vi ste s svojo rešitvijo brez socialnega dialoga posegli v ta dogovor. Vi ste posegli v dogovor in ga zrušili. Zato imate zdaj delodajalce proti. Ne samo, da ste posegli in se poskusili uskladiti, tudi uskladiti se niste poskusili. Vi ste posegli tako res hinavsko, sem prej rekel, v dosežen dogovor in hkrati se deklarirate za tiste, ki spoštujete dogovarjanje med socialnimi partnerji. To, kar je, je eklatanten primer, kako se krči socialni dialog. Ko je nekaj dogovorjeno, ko ministrstvo in vlada predlagata zakon, ki nadgrajuje to dogovorjeno v smislu interesov obojih, tako delavcev kot delojemalcev, poenostavljajo se postopki in dela se zadeva še bolj privlačna, pridete z amandmajem in zrušite ta dogovor. Spoštovani, če je to vaše pojmovanje socialnega dialoga, potem nam res bog pomagaj v tej državi. To ste naredili. In vi prej ste zavajali slovensko javnost, ko ste rekli, da ste presekali na eni strani interese delodajalcev po prostovoljnosti in na drugi strani interese delojemalcev po obveznosti. Delodajalci in delojemalci so se strinjali in so podpisali, da je rezultat, ki je uzakonjen, skupen rezultat, da je to kompromis, da je to dogovor. Zato, prosim, na tej točki socialnega dialoga ne zavajajte javnosti.
Hvala lepa. Besedo ima Vili Rezman, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ko smo v prejšnjem mandatu sprejemali zakon o udeležbi delavcev pri dobičku, smo vsi imeli v mislih dvoje dobrega. Najprej smo menili, da je to dobro za gospodarstvo, da je za gospodarstvo to spodbudno, da se bo na ta način tudi tisto, kar se danes obeta, s tem novim predlogom povečevala istovetnost zaposlenih s podjetji, da se bo zmanjševala fluktuacija, da bo manj absence itn. In drugič smo menili, da je prav, da tisti, ki ustvarjajo dobiček, so pri tem tudi kasneje soudeleženi. Žal so empirični podatki, rezultati pokazali, da je kljub dobrim namenom bil izplen pičel. Ni se posrečilo to, kar je bilo želeno. In to dokazujejo podatki o tem, da med tistimi zelo redkimi podjetji, ki so vendarle delila dobiček tudi z zaposlenimi, ni velikih firm, da med njimi ni firm z državno udeležbo, vsaj opaznejšo, kar se lastništva tiče. Vemo, da se je razdelilo skrajno malo dobička med zaposlene, in vemo tudi, da tistih, ki so se za to vendarle odločili, ni bilo veliko. Ta zakon, ki je sedaj pred nami, in amandmaji k posamičnim členom, si prizadeva te hibe, ki jih je prejšnji zakon imel, odpraviti. In ponovno gre za iste cilje. Na eni strani ugotavljamo, tudi predlagatelj piše, da gre za razbremenjevanje gospodarstva. To je za gospodarstvo najbrž spodbudno. Po drugi strani si zopet obetamo, da bodo tisti, ki so dobiček soustvarjali, deležni pri njegovi delitvi, da bo večji delež zaposlenih deležen tudi tega dobička. Amandma, ki ni bil z namenom razbitja tega zakona vložen na Odbor za gospodarstvo, ampak z namenom, da se pot do realizacije teh ciljev spremeni, je amandma, ki je imel v mislih naslednje. Prvič, ni prav, da tisti, ki so ustvarjali dobiček, niso bili udeleženi pri njegovi delitvi. Drugič, ni prav, da se je dobiček delil zelo arbitrarno. Povsem brez kakršnekoli logike, bi lahko rekli. Sicer bi bila udeležba, kar se tiče procentov, bistveno višja, število firm bi bilo bistveno višje, in tistih, ki bi bili deležni tega dobička, bi tudi bilo precej več. Sedaj pa se je zgodilo, da nekaj zelo malega firm je vendarle delilo, velikanska večina, ki je ustvarjala profit, pa tega ni storila. Torej je poslovodstvo in lastniki čisto arbitrarno odločalo o tem, kako se bo dobiček delil. In to bi mi želeli preprosto popraviti. Da ne bi bilo naključje, da bi nekateri, ki so ustvarjali dobičke, bili pri tem tudi deležni. Mnogi drugi, ki so ga ravno tako ustvarjali, pa ne. Zdaj je to čisto naključje. Če bi funkcioniralo načelo prostovoljnosti tako, da bi bil pretežni del zaposlenih deležen tudi delitve dobička, bi najbrž bili naši pomisleki manjši, kot so sedaj. Zdaj pa žal nimamo drugega kot zagotovila gospoda ministra, da je govoril s številnimi poslovodstvi, ki so obljubila, če bo prostovoljnost, bodo delila dobiček. Ampak to zagotovilo je tako šibko, da se ga da kadarkoli, tudi spremeniti oziroma zatajiti besedo, ki ji je bila dana. In zopet se bo pokazalo, da so bili zaposleni delavci na nek način izigrani, da niso participirali pri delitvi tistega, kar so sami tudi ustvarjali. Jaz nisem prepričan, ko se govori, da se bo s tem zmanjšala konkurenčnost, da je katerakoli izmed naših firm manj konkurenčna, če ta isti dobiček dobijo bodisi lastniki, bodisi zaposleni če se torej ne vrača v tehnološke izboljšave, v izboljšave varnosti pri delu in v druge oblike spodbujanja konkurenčnosti. Tudi nisem prepričan, da bodo tisti, če ta zakon razbremenjuje gospodarstvo, ki bi lahko bili deležni tega razbremenjevanja, zdaj bežali v tujino. Zakaj pa, če imajo tukaj olajšave in jih tukaj razbremenjujemo. In tudi nisem prepričan, da bodo tisti, ki bi naj vlagali tudi kapital pri nas, sedaj imeli velike pomisleke, ko bodo namesto davka od dobička plačevali nekaj dobička delavcem in zato razbremenjeni, ker to šteje v davčno priznano [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Magajna. Prosim.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, gospod minister. Kolegice in kolegi! Podpiram idejo o obvezni delitvi dobička, navkljub napovedim o birokratskih razbremenitvah in davčnih olajšavah. Že predgovorniki so menili, da se bojijo, če te obveznosti ne bo, da ne bo interesa o delitvi. Kljub temu, da je bil dosedanji zakon pomanjkljiv, podatki kažejo, da ni bilo interesa. Interesa ne bo, ker je že v osnovi v sistemu vgrajeno navzkrižje interesov med lastniki in delavci. Dokler bomo imeli to kategorialno razlikovanje med lastniki in delavci, bo tudi navzkrižje interesov in ne bo interesa po delitvi. Na Odboru za gospodarstvo je prišlo do kompromisa. Dobiček naj bi se po tem kompromisnem amandmaju obvezno delil le, če bi družba delila več kot četrtino bilančnega dobička, sicer pa bi bilo do 25% prostovoljno. Tudi glede tega se bojim, kot je že povedal gospod Barovič, da bo prišlo do špekulacij, da bodo lastniki pazili, da bodo delili 20%, 23%, 24%, nad 25% pa bodo verjetno premislili. Nisem najbolj navdušen nad kompromisom, vendar je kljub temu to ogromen korak naprej. Torej imamo s kvalitativnim preskokom v odnosu do presežne vrednosti. Dobiček ni le zadeva ekskluzivnih lastnikov, gre za premik v razmišljanju, premik v naših glavah. Delavec postaja na nek način subjekt in ne le bilančni strošek. Na dobiček vedno vplivajo vsi udeleženci in deležniki. Zavedamo se, da ne v enaki meri. Pond oziroma teža nekega deležnika, udeleženca v procesu oblikovanja vrednosti produkta je lahko različna, odvisna od panoge, od konkretnega podjetja. V tem trenutku tudi nimamo izdelane metodologije za objektivno vrednotenje, kakšno razmerje je tisto pravo in pošteno. 25% za delavce je lahko v določenih primerih celo krivično. Gre za panoge, kjer imamo visoko kvalificirano delovno silo, kjer je vrednost opreme relativno majhna, je pa vrednost v izobrazbi in znanju delavcev. V tem primeru bi moral biti ta delež večji. Ne glede na izraženo bojazen in metodološke težave, menim, da gre za izjemno pomembno novost, ki bo konec koncev pokazala, kdo je kdo. Ključna diferenciacija se bo dogajala ravno na tej točki, med liberalno vrednostno pozicijo in socialdemokratskimi izhodišči. Ne čudi me torej stališče LDS, nikakor ne, vseeno pa sem pričakoval, da bo tudi na drugi strani več posluha za to vprašanje. Govorim o SDS. Ta stranka se je ob svoji ustanoviti imenovala Social demokratska zveza Slovenije. To dobro vem, ker sem bil soustanovitelj, skupaj s Francetom Tomšičem in Gorazdom Drevenškom smo prevajali socialdemokratke evropske programe in smo hoteli uvesti novo moderno socialdemokratsko stranko in iskali smo mostove za stranke demokratične prenove. Tudi ta stranka se je odločila za socialdemokratski koncept. Vendar socialdemokratov očitno na drugi strani ni več, morda se bo kakšen javil, morda bo tudi kakšen glasoval za ta amandma. No, malo bolj za šalo. Obvezna delitev dobička pa bo, upajmo, končno sprožila še drug premik v naših glavah. Premik v dojemanju lastnine oziroma opredelitve lastnikov. Leta 1990 smo prešli iz družbene lastnine v tržno ekonomijo, hoteli smo titulanta, nosilca lastnine. Predvsem pa smo bili soočeni z odtujevanjem in krajo družbene lastnine, ki se iztekala v privatne žepe. Govorimo o koriščenju in zlorabah. Tudi prva vlada ima delno zasluge za to, saj ni vpeljala sistema in mehanizma nadzora, da bi zavarovala družbeno lastnino, Vlada po letu 1992 pa je to nadaljevala. Družbena lastnina je bila predmet okoriščanja in zlorab. Če bi takrat imeli drugačen model, ko bi tudi delavec postal subjekt odločanja in bi bil tudi on udeležen pri dobičku, se morda tajkunizacija ne bi dogajala v taki meri, kot se je v Sloveniji. Produkt je vedno lastnina vseh. Lahko je nekdo lastnik objekta, stroja, "know-howa", vendar končni produkt je vedno lastnina vseh, ki so udeleženci. To pa bo moralo prinesti tudi drugačne modele odločanja, ki jih bo morda tudi ta razprava enkrat sprožila, konec koncev tudi v parlamentu. Ne gre le za spoznanje, ampak, moramo priznati, za boj interesov. Zakaj tudi manjše države ne bi bile inovativne, tudi to smo danes slišali. Kdo je že govoril o svetilniku? O dvigu na vrh sveta? Mar to velja le za produkt? Ali ne velja to tudi za drugačne odnose v ustvarjanju tega produkta in za delitev rezultatov dela? Ali ni ključna dodana vrednost v spoznanju in priznanju, da smo vsi lastniki produkta, ki smo ga soustvarjali?
Hvala lepa. Besedo ima Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kot je moj kolega Posedel napovedal, imamo v Poslanski skupini Zares sicer enotno mnenje o tem, da je zakon dober, da je zakon potreben, nekoliko ločeno pa razmišljamo glede 3. člena oziroma amandmaja, ki ga je sprejel odbor. Tudi brez tega amandmaja bi bil zakon dober, kajti izboljšuje stanje in neučinkovitost dosedanje zakonodaje. S tem amandmajem pa je, po moji presoji in mojem mnenju, zakon še boljši, zato ga bom podprl. Tudi če me bodo zaradi tega imenovali oziroma proglasili za socialista, se tega absolutno ne sramujem, to bom sprejel kot kompliment, saj smo liberalna, pa tudi socialna stranka. Znotraj naše stranke poteka razprava o tem, kako vrednotiti delo, kakšno vlogo in mesto dati temu bistvenemu segmentu in dejavniku ustvarjanja kapitala in ustvarjanja dodane vrednosti. Razprava je lahko nekoliko akademska. Veliko modelov za to, da bi ugotovili, ali je obveznost oziroma prostovoljnost učinkovita, nimamo. Imamo eno državo, to je Francija, in jaz pogrešam temeljito analizo o učinkih obvezne udeležbe na dobičku v Franciji. Ampak čisto laično menim, da je Francija ena od najbolj konkurenčnih evropskih držav, da je ena tistih, ki se najbolj soočajo z izzivi krize in recesije, in torej nimam elementov za to, da bi ocenil negativno učinkovanje obvezne udeležbe na dobičku v tej državi. Tudi v drugih državah, čeprav ni obvezna, je dobro stimulirana in te stimulacije pomagajo, da se delavci bolje identificirajo s svojimi podjetji in da razmišljajo nekoliko drugače. Včeraj je bilo v pogovoru z nekaterimi predstavniki sindikatov zanimivo slišati tudi to, da je v tem trenutku sicer ta zakon dober, dobrodošel, vendar ni najnujnejši, kajti imamo druge, konkretnejše, pomembnejše stvari, ki bi jih morali rešiti. In tu napovedujejo najbolj intenzivno razpravo ob nekaterih drugih paketih, zlasti pri trgu delovne sile in pri pokojninski reformi. Upam, da bo ta pozitivna tenzija v socialnem smislu ostala/obstala tudi pri tisti razpravi. Če se vrnemo na obvezno udeležbo dobička, gre v tem trenutku morda za operativno ne pretirano učinkovit korak, kajti dobička, kot slišimo, ni ali je zelo skromen. Gre pa za predlog, ki ga daje odbor in ga je predlagala Poslanska skupina SD, gre vendarle za kompromisno rešitev, ki en penalizira, en kaznuje tistih, ki ustvarjajo malo dobička in so v bistvu na meji preživetja ali lastnega razvoja. Tukaj govorimo samo o tistih podjetjih, ki ustvarjajo več kot 25% dobička in kjer je čisto normalno razmišljati, da je treba s tem dobičkom nagraditi ne le uprav oziroma lastnikov, ampak tudi delavca. Za to gre. Če se razdeli ta dobiček, ga je treba razdeliti na tak način, da bo lastnik ustrezno ovrednotil tudi delo. Eden od argumentov proti obveznosti dobička je tveganje da bi s tem stimulirati tako imenovano kreativno računovodstvo. To je res tveganje. Ampak jaz mislim, ko razpravljamo o obveznosti udeležbe pri dobičku, je treba razmišljati tudi o večji in učinkovitejši finančni disciplini. Poglejte, Grčija je bila država, kjer so bili računovodsko najbolj kreativni in so tam, kjer so. Takšne terminologije, ki so pravzaprav, samo z drugimi besedami, goljufanje oziroma laganje je treba preprečiti na drug način. In to je vprašanje finančnega resorja, ki se bo moral prej kot slej lotiti tudi teh zelo zapletenih vprašanj, v bistvu izogibanja plačevanja oziroma prikazovanja bilanc v svoji resnični podobi. Ne gre samo za dobiček, gre za temeljno vprašanje, kako vključiti delavstvo v upravljanje podjetij. Jaz ne razumem tega vprašanja brez razmišljanja o še dveh ključnih vprašanjih: delavsko delničarstvo, pri katerem mislim, da že zamujamo, in tudi soupravljanje. Ta dva koncepta sta vezana z udeležbo na dobičku in prej kot slej se bomo morali lotiti te pomembne spremembe v percepciji sodelovanja delavca in kapitala. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič, prosim.
Lepa hvala, gospod predsednik. Spoštovani minister, kolegici in kolegi. Zakon o obvezni delitvi dobička delavcem podpiram. Prav tako podpiram amandma, ki ga je vložila poslanska skupina SD in seveda DeSUS, še posebej tudi zato, ker operacionalizira rešitev o obvezni delitvi dobička, pod posebnimi pogoji in omejenem obsegu, glede na rešitve, kakršne so. Sem pa sam prepričan, da je primarna delitev ustvarjene vrednosti v naši državi nepravična, ker so delavci z najnižjimi plačami pod pragom revščine oziroma tam. Pravična delitev bi bila samo takšna, da bi delavci, ki delajo poln delovni čas, imeli takšno plačo, da bi jim po uspešnem zaključku polne delovne dobe zagotovila pokojnino, ki bi bila nad pragom revščine. Danes imamo v državi vsaj 200 tisoč zaposlenih, katerih pokojnina bi bila ob takšni plači pod pragom revščine, kar seveda pomeni, da je kapitalistična ureditev in sistem dejansko v tem delu izkoriščevalen in bi kazalo več sredstev tudi, in zlasti pri delodajalcih, ki imajo dobiček, usmeriti v postopno povečanje plač, zlasti najnižjih, čeprav bi se morda zaradi tega nekoliko stisnila razmerja med plačami. V resnici pa so, primerljivo z razvitimi evropskimi državami, premajhne in zato nespodbudne. Obvezna delitev dobička utegne biti spodbuda za delavce, da bi se bolj prizadevali za ustvarjanje večjih dobičkov firm in iz tega naslova potem tudi pričakovali svoj delež. Obvezno delitev dobička je zato dobro podpreti in upam, da delodajalci zaradi te obveznosti ne bodo zavirali sicer možne rasti plač pri tistih, ki so uspešni, in se na ta način izognili, ob razmeroma skromnem delu razdelitve dobička, plačilu prispevkov in davkov. Plače, ki pa so pravzaprav dejansko osnovni vir socialne varnosti in pogoj socialne varnosti, pa bodo stagnirale. Pri tem je škoda, da se obstoječi zakon ni upošteval v zadostni meri v času, ko je bilo še nekaj več dobička. Po drugi strani se pa sprašujem, kam so izpuhtele milijarde dobička v preteklosti, ki se očitno niso prelile v investicije, še manj pa v delovna mesta, ki jih je manj, kot smo jih imeli. Rešitev s tem zakonom je korak naprej v korist participacije delavcev pri skupnem rezultatu in uspešnosti podjetij. Ni pa edini, ki je potreben, da bo blaginja in da bodo delavci zadovoljni, da se bodo identificirali s podjetjem, da bodo čutili, da so del te zgodbe, da so, da ne rečem, tudi solastniki in zaradi tega dolgoročno zainteresirani za večje uspehe in za večjo lastno participacijo pri ustvarjanju dobička. Jasno je, da ne bom podprl tistega amandmaja SDS, ki izkrivlja pravi namen tega zakona in govori o firmah, ki so v določenem obsegu v lasti države. Zakon kot tak, pa mislim, da je vendarle nova spodbuda delavcem in ga zato podpiram. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister! Sigurno je treba ljudi stimulirati z dobro plačanim delom in soudeležbo pri dobičku, kot pa dajati in gasiti socialni mir s transferji, ki zagotavljajo preživetje ljudi, in kot sem že rekel, socialni mir. Zadovoljen delavec tudi zagotavlja večjo produktivnost in kvaliteto življenja vseh, ki so soodvisni v vsej tej zgodbi. Nekaj podjetij je že do sedaj delilo dobiček z delavci, in kot smo videli so vse to dobro stoječe firme, pri katerih se je delitev dobička pokazala za stimulativno. Sigurno pa tega mnenja ne delijo vsi. In prav zaradi tega je potrebno predpisati z zakonom delež, ki bo realno sprejemljiv tudi za lastnike in ne bo v škodo razvoja in raziskav za podjetja. Vsaka novost je sigurno sprejeta z nekim dvomom, vendar se kasneje v večini primerov pokažejo kot boljša, če že ne dobra. Sindikati so vedno opozarjali na to, da bi morali biti soudeleženi pri dobičku delavci, ko gre firmam dobro, in ne le takrat, ko jim gre slabo in je treba reševati firme iz rdečih številk. Vseskozi se je opozarjalo na firme, ki jih imajo v rokah tujci. Pri njih gre ves dobiček iz države in se požvižgajo na klimo, ki je trenutno v državi. Razmišljajo v interesu lastnika, ki hoče zaslužiti, o delitvi dobička pa ne razmišljajo. Delavci so za te lastnike le delovna sila, ki mora zagotoviti visoko dodano vrednost, kajti v nasprotnem ga odpiše kot stroj, ki je amortiziran. Zato je prav, da se zagotovi delavcem dobiček, ko je ustvarjalen in dodatna vrednost visoka. Nekoč mi je rekel eden od obrtnikov, da pri njem imajo delavci plačo vsi preko 1000 evrov in tudi pri dobičku so soudeleženi. To je slovenski obrtnik. Tam kjer pa nima firma toliko, da bi izplačala plače in je na meji zajamčene plače, pa naj se firma zapre, ker se dela škoda vsem, še največja pa delavcem, njihovim družinam in podizvajalcem. Kot vidimo, obdržijo se vedno najboljši. Tisti, ki so mislili na slabe čase takrat, ko je šlo vsem dobro. Ti danes izstopajo in se ne pritožujejo, da je recesija, ampak je zadovoljstvo tudi med delavcem, ki so soudeleženi tudi pri dobičku. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kampuš. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister! Predlog zakona o udeležbi delavca pri dobičku bom podprl. Podprl bom tudi amandma SD-ja, ker je to na nek način logika. Logika se izkazuje takole, da do 25% ni obvezno deliti, nad 25% pa je obvezna delitev dobička. To izhaja tudi iz tako imenovane podjetniške logike. Veste, da izhajam iz gospodarskega podjetništva. In če je bila ocena, da je 20% firm, torej tiste, ki so ustvarile ta čisti dobiček, tudi delilo, potem je to korak naprej ali pa korak v pravo smer, predvsem pa iz podjetniške logike, tako kot sem uvodoma povedal. Kaj pomeni ta delitev dobička tudi med delavce? To pomeni veliko več, kot si lahko mogoče nekateri prestavljate? To pomeni motivacijo delavcem graditi pripadnost družbi, graditi urejen odnos enakosti, skrbnosti, odgovornosti. Nanaša se na pozitivno odgovornost ali drugače rečeno, tudi delavci so se pripravljeni v večji meri truditi, soustvarjati ta dobiček, ker drugače ga ne bo, kar tudi gre v prid delavcem. Veliko je seveda bilo govora o tem, da je produktivnost v Sloveniji slaba, da smo neprimerljivi z Evropo. Torej tudi to je eden izmed korakov, kako je treba prejeti za motivacijske prejeme, kako izboljšati kvaliteto, produktivnost, doseči je potrebno pozitivne rezultate oziroma cilje in sploh ustvariti čisti dobiček. To je bistvo. Ne poznam podjetnika in menedžerja, ki bi si ne želel, da deli dobiček, če je seveda v taki meri ustvarjen. Lahko vam brez skrbi zatrdim, da poznam veliko kolegov, ki to že izvajajo, ki to že imajo, ki so to pogruntali že pred leti, ker so si želeli znotraj firme ustvariti harmonijo, pripadnost, delavnost, odgovornost vseh enako: menedžerjev in tudi tistih delavcev, ki so na nižjih delovnih mestih. To je tisto, kar bi si vsak posameznik, ki dela v firmi, veliki ali pa manjši, lahko samo želel. To pomeni, da je delitev možna le takrat, ko se dobiček ustvari. Pri tem ustvarjanju morajo sodelovati vsi posamezniki, vsi oddelki znotraj firm in vsi morajo odigrati pozitivno vlogo. Če vsi odigrajo v firmi pozitivno vlogo, potem tudi do tega dobička pride. Bi moral še mogoče malo odreagirati na to. V Odboru za gospodarstvo je bilo veliko razprav, veliko se je o tem govorilo, veliko je bilo tudi negodovanja. Če bi poskušal s pozitivnega vidika potegniti nekatere stvari. Govorilo se je, kako je ta delitev slaba za nove firme. Mislim, da ne. Da ni nobene motivacije za nove firme. Mislim da ne, da to ni primerno. Nove firme, po statistiki je takole, iluzija je pričakovati, da bo novo ustanovljena firma že v prvem, drugem, tretjem letu ustvarjala ne vem kakšen dobiček. To je običajno po nekaj letih poslovanja. Po petih letih se običajno tudi v novih firmah začne sploh ustvarjati dobiček. Obdobje petih let, ko novo nastala firma shodi, je tisto, da se je treba truditi in marsikaj narediti, da sploh pozitivno posluješ. Tudi precej negativnih zadev je bilo rečeno za firme, ki prihajajo iz tujine in čakajo, da pridejo v Slovenijo in začnejo tukaj s svojo dejavnostjo. Jaz tudi v tem ne vidim nobenega zadržka. Vse so dobrodošle. In tudi če so tuje firme, če ustvarjajo dobiček, nobenega razloga ne vidim, da ga ne bi delili med delavce, če pridejo čez 25%. Na koncu koncev pa je tako ali tako že jasno, da tuje firme, ki imajo sedeže v drugih državah in vemo, kaj se da danes z računovodskimi prikazi vse narediti ali pa tudi manipulirati, tako da tudi tukaj ne vidim nič slabega, da tudi ob tej noveli, ki smo jo danes ali pa jo bomo potrdili, privabimo tuje firme, da pridejo k nam. Saj na koncu koncev smo znani po tem, da imamo pridne in pa zagnane delavce in pa delavke. Tako bom danes predlog z veseljem podprl. Je pa treba še naprej voditi razpravo, da bi seveda lahko ugotovili dobre in pa slabe strani, pa mogoče tudi čez kakšno leto še kaj popravili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Bojan Kontič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Prej replika na repliko ni bila možna, sem pa spregledal, da je bila replika in se opravičujem, ker sem želel besedo. Glede laži. Socialni dialog je potekel, rezultati so bili v zakonu, ki ga je minister predlagal vladi in vlada sprejela ter posredovala parlamentu. Seveda bi ne pričakoval nič drugega od sindikata kot to, kar so storili. Pristali so na kompromis, ki izboljšuje obstoječe stanje, izboljšuje sedanji slab zakon in gre v pravo smer. Ne gre do cilja, ki so si ga zastavili, ampak gre v pravo smer. In ko upoštevajo realno možnost v politiki in v Državnem zboru, glede sprejema te pomembne odločitve, so seveda menili, da je to domet, ki je bil v tem trenutku dan. Pri tem so prezrli vsa naša prizadevanja skozi vsa leta, ki peljejo ravno k cilju, ki so si ga sindikati zastavili. To je delitev dobička na obvezen način: torej dejansko delitev dobička. V prostovoljnosti, naj mi bo dovoljeno, da dvomim v namen lastnikov, da bodo dobiček delili. Torej je šla pot v pravo smer in soglasje sindikatov znotraj socialnega dialoga je povsem logično. Situacija se spremeni v Državnem zboru, ko se v zraku zazna možnost, da bi pa ta zakon lahko oplemenitili z vsebino, ki si jo že tako dolgo vsi skupaj tudi želimo. In to smo storili na odboru za gospodarstvo. Odbor za gospodarstvo je matično delovno telo, je odprto za javnost, je možno spremljati to razpravo na matičnem delovnem telesu in je možno prisostvovati tistim, ki so zainteresirani, v tem primeru je bila tam Gospodarska zbornica Slovenije, bili so predstavniki Združenja delodajalcev Slovenije in bil je predstavnik sindikatov. In tako kot so eni na eni strani zagovarjali predlagano rešitev, ki temelji na prostovoljnosti, je predstavnik sindikata povedal, da podpira amandma, ki smo ga vložili skupaj podpisniki obvezne delitve dobička v določenih primerih in pod določenimi pogoji. To je vsa zgodba. In ne gre za laž. Če me kaj moti, me moti, da mi nekdo očita laž. Še bolj me moti ali pa vsaj tako me moti tudi, če mi nekdo očita strahopetnost. Ker te pa resnično do zdaj v življenju nisem spoznal. Morda jo bom kdaj v prihodnje, ampak do zdaj tega nisem poznal. Me pa moti še posebej to, da mi strahopetnost očita nekdo, ki je v času ministrovanja klical na eno oddajo na radio in se predstavil kot Andrej s Štajerske, v času, ko je opravljal funkcijo ministra. In ta isti zdaj meni očita strahopetnost in prikrivanje. Ne, jaz sem to javno povedal kot Bojan Kontič na seji Odbora za gospodarstvo in za tem tudi stojim. Nič ne skrivam, ker sem bil prvopodpisani pod predloga zakona obakrat, ko sta bila zavrnjena. Torej ni nobena skrivnost, da se zavzemam za obvezno delitev dobička in bom pri tem vztrajal tudi v prihodnje. In še ena zadeva, ko sem ravno pri besedi. Velikokrat sem slišal argument, da je treba razmisliti o odgovornosti za izgubo, ne samo participacije na dobičku. To pomeni, da lastniki kapitala v primeru dobička dobijo dobiček. Za delavce je to vprašljivo, ker ti isti delavci ne izgubijo dobička oziroma ne izgubijo dela lastnine v primeru, da podjetje oziroma družba posluje z izgubo. To je nerodna zadeva. Predvsem zaradi tega, ker vemo, kdo največ izgubi v teh primerih. Že res, da lastnik kapitala izgubi del svojih sredstev in poišče tržno nišo nekje drugje in preostanek teh sredstev usmeri nekam drugam. Delavec pa običajno izgubi delo. Najprej del plače, potem delo, včasih tudi odpravnine, pa še kaj drugega. In kdo je zdaj tisti, ki nosi odgovornosti za izgubo. Praviloma nihče ne nosi odgovornost za izgubo. Krajši konec potegnejo pa zaposleni. Zato tudi ta argument ne vzdrži resne presoje.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Radovan Žerjav. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Slovenski ljudski stranki zakon podpiramo, vendar smo prepričani, da bi bilo veliko lažje ter da bi se veliko lažje pogovarjali o njem in tudi o vseh amandmajih, če bi bil v državnozborsko proceduro vložen v paketu z drugo, predvsem delovnopravno, zakonodajo. Če se spomnimo, smo pred časom v tej hiši sprejeli Zakon o minimalni plači, s katero smo obremenili gospodarstvo. Kot protiutež temu potrebnemu ukrepu pa do sedaj še nismo sprejeli nobenega ukrepa. Da bi na drugi strani za kolikor smo obremenili gospodarstvo, tudi gospodarstvo razbremenili. V SLS smo prepričani, da bi delitev bilančnega dobička med delavce, če se podjetje sploh odloči za to delitev, morala biti obvezna. Menimo namreč, da bi bilo prav, pošteno, korektno in fer, da delavci delijo usodo podjetja v slabih in tudi, poudarjam, v dobrih časih. V zadnjih dveh letih smo bili priča, ko so delavci delili usodo predvsem slabih časov. Ni pa tako daleč nazaj, v času visoke gospodarske rasti, so pa bili dobri časi, ko so podjetja imela velike dobičke. Pa žal takrat ni bilo slišati, da bi delavci delili usodo teh dobrih časov. Zato smo v Slovenski ljudski stranki na Odboru za gospodarstvo predlagali amandma za obvezno delitev bilančnega dobička v višini 25%, brez pogoja, da se le-ta ne deli, če se deli le 25% dobička, kar je bil predlog nekaterih drugih poslanskih skupin. Pa smo potem zaradi sistemske neusklajenosti zakona in predvsem nevarnosti, da bi imeli težave pri sprejemanju, ta amandma umaknili in podprli predlagani amandma nekaterih poslanskih skupin. V zadnjih dveh letih je bilo veliko govora o delitvi dobička, o plačah poslovodstev, o vzpostavljanju nekega novega ravnotežja v gospodarstvu in ne vem kaj še vse. Predvsem veliko je bilo govora. Tudi v tem primeru je predvsem veliko govora, od katerega seveda delavci ne bodo imeli ničesar. Če mislimo resno, potem je treba ta korak storiti resno in jasno in uvesti obveznost ali pa, če hočete, obvezno participacijo delavcev na dobičku. Do sedaj namreč prostovoljnost ni dala pravih rešitev. Le 24 podjetij ali pa 0,28% zaposlenih je participiralo pri dobičku. In od teh 24 podjetij, mimogrede, le eno podjetje, ki je v večinski ali pretežni lasti države, vseh ostalih 23 podjetij pa je v privatni lasti. Lahko bi rekli, da se podjetja v privatni lasti veliko bolj zavedajo pomena zadovoljnega delavca. Zavedajo se, kaj pomeni motivacija, in se zavedajo, kaj pomeni pripadnost delavcev podjetju. Nekateri gospodarstveniki to razumejo. Žal, samo nekateri. Kar je težko razumljivo, saj ima Slovenija zgodovino iz neke druge države, kjer so bili delavci obravnavani nekoliko drugače; pa ne govorim zdaj o nekih skominah, da bi se vrnili tja nazaj, bog ne daj. Danes pa so se, žal, nekateri prelevili v hujše kapitaliste, kot so kapitalisti v državah, kjer imajo kapitalizem že sto ali več let. Pa namerno ne bom razpravljal o tem, kako so ti kapitalisti prišli do tega premoženja, do lastnine. Nekateri seveda na pošten način, mnogi pa žal ne. Zavedam se interesa gospodarstva, kapitala, lastnikov, delničarjev in tako naprej. Tudi tega, o čemer je bilo veliko govora, ko so govorili predhodniki, o morebitnih znižanjih ali pa manjšem obsegu tujih vlaganj. Mimogrede, ali mislite, da tuja podjetja res prikazujejo ves dobiček tu, v Sloveniji? Mislim, da ne. Veste, milijon načinov je, kako se ta dobiček ustvari in tu pri nas, v Sloveniji, zelo elegantno, na tak ali drugačen način "pretanka", pod narekovaji, na sedeže podjetij v tujini. Primerjamo, denimo, Lek in Krko. Ali se to sploh da primerjati? Kakšen dobiček ima Krka in kakšen ustvarjen dobiček ima Lek? Kaj ostane v Sloveniji in kaj ne ostane v Sloveniji? Ali ste kdaj slišali za kakšen dobiček mnogih tujih trgovinskih verig v Sloveniji? Marmorne palače, trgovine, vse se blešči. Kje so pa dobički? Ali ima naša država kaj od teh dobičkov? Pa seveda ne polemiziram s tujimi vlaganji v Sloveniji, ampak želim prikazati tudi drugo plat medalje. In najbrž se bo to dogajalo tudi v prihodnje, ni nobenega razloga, da bi se karkoli spremenilo, tudi če bo ta amandma o obvezni participaciji delavcev pri dobičku spremenjen. Ostalo bo enako. Vsi ti dobički tujih podjetij bodo šli v tujino. A morda naša podjetja, ki imajo izpostave v tujini, delajo kaj drugače? Saj to je zakon kapitala. To je bistvo vsega - širjenje proizvodnje, širjenje obsega poslovanja. Dobiček potem pride na sedež, v korporacijo. Poglejte, ta pohlep po denarju je treba prekiniti. Slovenija in Evropa potrebujeta nek nov ekonomsko-socialni model, neko novo ekonomsko-socialno ravnotežje. Prepad, ki se povečuje s tem pehanjem za denarjem, kjer se ne izbira načinov, kjer se ne izbira sredstev, kjer se pozablja na vrednote, kjer se pozablja na etiko, človečnost, ne vodi nikamor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Škoda je, da se moramo danes na tak način pogovarjati o eventualni delitvi dobička med delavce. Nekdo je danes omenil socializem v neprimernem izrazu. Kaj pa je narobe s tem? Takrat smo v našem slovenskem socializmu delili na koncu tako imenovane poračune. Delal sem v dobrem podjetju, ponosen sem na tisti čas, in ponosen sem tudi danes na tisti čas, ker sem se tam veliko naučil in še dobro plačo sem imel. V času privatizacije sem svoje certifikate vložil v to podjetje. Moram reči, da sem eden izmed tistih, ki nisem s tem špekuliral in sem na dolgi rok kar take lepe dividende dobival, dejansko dobivamo dobiček. Na žalost se je v mnogih podjetjih ta privatizacija speljala na kakršenkoli način se je. Ljudi se je stisnilo, za delnice niso dobili nič, dobička pa tudi nobenega ne dobijo. V tistem času, ko je šlo slabo, ko je bilo treba podjetje postaviti na noge, se je to delalo na njih. Ko je prišlo do dobičkov, jih niso delili, spet je vsak po svoje zapravil, kakor je vedel in znal, in to predvsem za svoj interes. Načeloma ta zakon podpiram. Seveda ga bo treba dodelati, ostajajo bojazni. Želel bi pa tudi izraziti to, da je treba v naši družbi dojeti, da potrebujemo eden drugega, delodajalci delojemalce, delojemalci tudi zadovoljstvo in tudi delodajalci zadovoljne delavce. Le zadovoljen delavec je uspešen delavec in prinaša dobiček podjetju. In dokler tega v tej naši državi ne bodo dojeli, ne vem, če se bomo lahko kaj pogovarjali o dobičkih. In tudi naše šole, saj vzgajajo, ampak vse to potem pride z leti, življenje še svoje doda in potem lahko temu tudi primerno delaš. V času privatizacije so nam vsi trobili, kako bomo uspešnejši, če bomo šli na pot kapitalizma. Moram reči, da me niso takrat prepričali. In tudi takrat nisem verjel v to, da država ne more biti dober gospodar. Če skrbiš za kadre, kot se skrbi v podjetjih, da imaš kader tudi za čas, ko pridejo novi časi, ko znajo temu slediti, bi se lahko tudi na nivoju države tako temu streglo. Nekje sem prebral, v Čilu pod vladavino Pinocheta, on je dal najboljše ekonomiste izšolati v svet in ti ekonomisti so potem postavili gospodarstvo, ki danes dela zelo dobro. In če se na dolgi rok načrtuje, se da zelo veliko dobrega narediti. Kam nas je ta privatizacija pripeljala, ta požrešnost? Sedajle imamo zadnji primer, tisti, ki niso v prvem valu poprivatizirali, so šli v drugi val. V drugem valu so zašli v to, v kar so zašli. Zelo resne probleme ima Merkur. Če bo Mercator slučajno Merkur reševal, je vprašanje, če ne bosta celo oba potonila. Mislim, da to ni bila dobra politika. In tam nimajo kaj dobička deliti. Delavci imajo tam 450 evrov plače. Velika velika žalost. Najprej so se odpovedali 10% plače, da je firma obstala, danes so pa tukaj, kjer so. Ne vem, tega je tudi država kriva. Na drugi strani imamo pa privatna podjetja, podjetja, ki so zrasla z osebnim angažmajem lastnika. Ne bom imenoval podjetja, rekel bom samo začetno črko A, ker ta lastnik nas politikov ne mara. Ko pridem k njemu se pogovarjava, ampak pravi, Gvido politikov ne maram, ker so mi že velikokrat kakšno zadevo zakuhali na tak način, da doma s svojimi delavci ne morem dobro delati. Ta podjetnik je poleg tega, ko je stimuliral svoje ljudi, poleg zakonsko določenih zneskov, ki morajo biti za prehrano na delu, jih je nagradil še s kavo. Ti ljudje so se v svojem okolju hvalili pri kakšnem dobrem delodajalcu delajo. No, potem pa je prišel inšpektor in ga je za ta del, ki ga je tam vložil, še celo nekaj obdavčil. Veste, če se na tak način dela, da v takšnem delu vidiš tako hiter strah, potem pa res nismo stimulativni za takšna podjetja. In to podjetje je v času krize uspešno prebrodil brez pomoči države, pač je lahko drugače delal. Danes pa ima tolikšno proizvodnjo, da ima enostavno prostorsko stisko, da ima že ta "sladek" problem, ki ga bo moral rešiti, da bo lahko zadevo nadaljeval. In poglejte, ko sem že prej govoril, da država ne more biti dober lastnik, ali mi sploh še kaj slišimo za Lek. V tistem času, ko se je to zgodilo, Lek se je prodal, za Lek nič več ne slišimo, bilo pa je to eno podjetje, na katero smo lahko bili vsi zelo ponosni. Prepričan sem da ta zakon potrebujemo, potrebujemo pa ga zaradi tega, ker enostavno delodajalci še niso osveščeni, da bi lahko tudi nekaj svojega dobička razdelili med delavce. Na žalost moramo to delati z zakonom, raje bi videl, da bi bilo to v ljudeh samih, da bi vedeli, da je treba deliti tako dobro kot slabo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Lojze Posedel.
Hvala lepa za besedo. Prepričan sem, da v primeru, če bi danes ne bilo amandmaja na 3. člen oziroma če ne bi bil vložen na seji Odbora za gospodarstvo, bi razpravo o tem zakonu že končali in jutri glasovali in verjetno soglasno podprli ta zakon. Tako dobro je biti pripravljen in upoštevati tisto, kar je pripravila prejšnja vlada, ki je sprejela zakon, ki je omogočal začetek soudeležbe delavcev pri dobičku, pri delitvi dobička in je nadgradila s tistim, kar se je v praksi pokazalo kot pomanjkljivosti, ki je onemogočala, da bi več kot 24 podjetij šlo v to shemo. Zato je predlog, ki ga je pripravilo ministrstvo, toliko obetalo in ravno na tem področju skrajševanja samega postopka, poenostavitev postopka, zelo velike in dobre davčen olajšave in odlog izplačila je bila dobra popotnica, da bi ta zakon bil soglasno sprejet - verjetno. Člen ki pa je spremenjen, pa je sicer dober v tistem delu, kot ga zagovarjajo predlagatelji, pa vendar lahko tudi zelo slab v tistem delu, kot ga vidijo nasprotniki obvezne udeležbe. Žalostno je to, ker veliko odgovorov na eno ali drugo trditev ne bomo nikoli izvedeli, ker člen pač ni bil obdelan, kot bi moral biti - strokovno, in kjer bi se proučile pozitivne in negativne posledice na različnih področjih, gospodarskih, pravnih, in bomo zdaj samo ugibali, kaj bi bilo boljše. Verjetno je tudi danes razprava zelo blizu tega, da bomo z nekaterimi populističnimi nastopi tudi nadaljevali ali jih še slišali, enako kot če bivši minister za gospodarstvo sprašuje to vlado, zakaj ni naredila in sprejela ukrepov, ki bi in onemogočili izplačila v podjetjih, kjer je država večinski lastnik. Verjetno kontraodgovor: zakaj vlada, ki je bila v prejšnjem mandatu in ki je bila priča ogromnim dobičkom in je verjetno opazovala, kako so se izčrpavala podjetja, kako so se dobički prelivali ne v razvoj ne v nove trge, ampak so se prelivali in uporabljali večinoma za lastniško konsolidacijo, zakaj že takrat ni odreagirala na takšen ali drugačen način, s takšnim ali drugačnim zakonom. Zato so te razprave nepotrebne, tudi neproduktivne. Predvsem pa je velika nevarnost, da bi današnja razprava povzročila novo delitev, ki je zelo lahko na vidiku. Se pravi, za nekatere, ki so za to, da se delavci pripustijo k dobičku, se pravi, za tiste, ki so za delavce, so za soudeležbo delavcev pri delitvi dobička, in za tiste, ki so samo na strani kapitala. Mislim, da bi bilo tako sporočilo in takšen zaključek najslabši, zato ponavljamo tudi, da v Poslanski skupini Zares zelo jasno in zelo glasno podpiramo udeležbo delavcev pri dobičku in da lahko v tem spremenjen 3. členu vidimo samo nevarnost nekega lažnega obljubljanja delavcem, kako bodo udeleženi na dobičku, tega dobička pa mogoče ne bo ali pa zelo velika verjetnost je, da ga ne bo. Podatki o dobičku so alarmantni in sem prepričan, da jih vsakdo pozna in da od 3,4 milijarde v letu 2007 na 549 milijonov v letu 2009 kaže na vrtoglav in strm padec teh dobičkov in da je glede na krizo res vprašanje, kaj se bo delilo. Vprašanje je tudi, kako se bodo lastniki prilagodili na to obvezno določilo obvezne delitve teh 25%, kako bodo izkoriščali vse možnosti, ki so. To vprašanje bo ostalo neodgovorjeno. Bilo pa bi odgovorjeno, če bi takšen zakon, kot ga je ministrstvo pripravilo, pustili in sprejeli v prostovoljni obliki in po enem letu z argumenti lahko rekli, da tudi te poenostavitve, tudi te davčne olajšave niso pripomogle, da bi se več podjetij vključilo v to shemo. Zato tudi nimamo podatka, kako bo odreagiralo finančno ministrstvo. Po podatkih se je pri sprejemanju na vladi obravnaval ta prostovoljni model, danes verjetno finančni minister drugače računa in preračunava, kaj pomeni takšna sprememba tega zakona in možnost manjšega davka od dobička in posledično tudi manjši priliv v državni proračun. Vse te dileme ostajajo odprte zaradi mogoče tega hitenja in te velike želje nekaterih, ki si resnično že nekaj let prizadevajo za to obvezno udeležbo delavcev pri dobičku, pa so mogoče v tej ihti malce prihiteli ravno s takim načinom spremembe 3. člena. Še bolj pa je, mislim, da neprimerno v teh razpravah poslušati malce tudi podcenjujoče ali pa neprimerno odnos, na primer, tujih vlagateljev, ki da samo čakajo na današnjo odločitev. Sem prepričan, da zelo dobro opazujejo dogajanje v Sloveniji in da so verjetno z nekim optimizmom sprejeli tudi zakon o hitrejšem razvoju Pomurja in da je verjetno po eni strani želja po privabljanju tujih investitorjev, po drugi strani pa določilo o obvezni udeležbi delavcev, ki pomeni nekako takoj nek signal, da je pač tukaj treba obvezno deliti dobiček. Mislim, da je treba ne glede na to, kako bo danes s tem zakonom, jaz sem prepričan, da bo zakon sprejet, saj osebno ne bom nasprotoval sprejetju tega zakona, kljub takšnemu določilu 3. člena, da se nadaljuje priprava sprememb zakonodaje, ki ureja področje in delo, da delavci ne ostajajo še naprej strošek delovne sile, ampak da čim prej pridejo v kategorijo človeškega kapitala in da se z vsemi oblikami ekonomske demokracije ustvarijo pogoji, kjer bo delavec želel soustvarjati, želel sodelovati, biti aktiven, in to je verjetno osnovni pogoj verjetno tudi družbe znanja delavcev, ki imajo znanje, ki želijo sodelovati, ki želijo tudi z vlaganjem v razvoj svojega podjetja na ta način soustvarjati. Prepričan sem, da je s tem treba nadaljevati do končnega spodbujanja in oblikovanja delavskega delničarstva, čeprav z obžalovanjem, veliko vode je odteklo, veliko dobička je odteklo drugam, ne pa tja, kamor bi bilo potrebno. Zato mi je sicer osebno žal, da zakon ni takšen, kot je bil v osnovi pripravljen, vendar podpiram pa to, da bodo delavci udeleženi pri delitvi dobička. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič.
Hvala. V imenu stranke in svojem ocenjujem, da če je ta razprava - ne nazadnje, saj smo tudi plačani za to, da smo tu -, da je koristna. Kolega pred mano je dal krasno iztočnico. Včasih, zdaj pustimo politični ali pa gospodarski sistem, smo govorili in se učili v šoli, da imamo najprej proizvajalno silo, to je delavec, potem pa proizvajalna sredstva in predmete dela. Bistvena razlika med takratnim gospodarskim sistemom in zdaj je, da je ta prvi element zginil. Ni ga. Proizvajalne sile. Imamo proizvajalna sredstva, predmete dela, proizvajalna sila je postala pa strošek. To je ena velika napaka, pač, nekega sistema, ki ima sicer svoje korenine, že več kot 400 let od Britanije naprej, drugod. Ampak zgodovine gospodarskih sistemov mi obrnili ne bomo. Ko se pa danes pogovarjamo in še predvsem o tem 3. členu, pa moramo izhajati iz osnovnega stališča: delavec v državi Republiki Sloveniji za svoj trud in za svoje delo, tam, kjer so bili doseženi dobri poslovni rezultati, ni pošteno plačan. Ni pošteno plačan. Zdaj imamo dve možnosti: ali z zakonom, tako kot smo že in ponovno zahtevamo, dam hipotetično številko, da mora imeti delavec v tej državi, glede na vse druge rezultate, 700 evrov minimalne plače, ali pa rešujemo ta manko, ki je, skozi ta način, o katerem govorimo danes. Torej, da delavca ob njegovi minimalni plači, ki je dejansko minimalna za njegov trud in njegovo delo, nagradimo z deležem pri dobičku. Če pa govorimo o obveznem ali pa, če govorimo o prostovoljni udeležbi pri dobičku, delodajalec, veste, ker govorimo o bilančnem dobičku, lahko v vsakem primeru naredi, kar hoče. Tudi pri obvezni, ki pa je le nekaj več kot prostovoljna udeležba, bo, tako kot smo že slišali, lahko lastnik bilančni dobiček skril. Seveda ga lahko skrije, lahko naredi izgubo, če hoče, na papirju. Tako bo v vsakem primeru bo od tistega, ki bo odločal o usodi dobička ali izgube, odvisno, kaj se bo dogajalo. Torej, plač delavcem pač ne moremo na pamet, kar tako dvigniti zaradi tega, ker takrat bi pa res prišli do gospodarskega propada; tu dajemo pa vsaj eno možnost, da delavcu izboljšamo položaj tam, kjer je to mogoče. Seveda je tudi nekaj krivice storjeno, ampak jaz sem prepričan, da vsak človek, ki bo videl neko priložnost, da si bo izboljšal svoje življenje in svoje finančno stanje, da se bo za to potrudil. V to sem prepričan. Vsak si želi, in tisto, kar je kolega Vizjak prej rekel, drži. Res je treba najprej razmišljati, kako ustvariti dobiček, da ga potem deliš. Ampak, to je zdaj tisto vprašanje, kot ga učimo otroke in jih sprašujemo, kaj je bilo prej, kura ali jajce. Nekje je treba začeti. Sam mislim, da je tudi prav, če začnemo pri tem zakonu in pri vseh ostalih spremljajočih zakonih, da bi se spirala začela dvigati. Če bi seveda spoštovali ta zakon, če bi tista podjetja, ki ustvarjajo dobičke, kar nekaj jih je še, ta dobiček delila med delavce, bi delavci z veliko večjo vnemo delali, kar pomeni, da bi bila produktivnost večja in bi seveda ustvarjali več in več in več, s tem bi tudi kooperanti več ustvarjali in kooperanti od teh kooperantov in seveda bi dosegli tisto, kar je kolega Vizjak dejal, da bi začeli ustvarjati dobiček in ga potem z veseljem tudi delili. Tako mislim, da je prav, da ta zakon sprejmemo, in prav je, da je ta delitev dobička obvezna. Že iz izkušenj vemo, dve leti je bila prostovoljna možnost, da bi delavci bili soudeleženi pri dobičku, pa se je izkazala kot jalova. Če bo obvezna, je seveda spet odvisno, kako bo prikazan bilančni dobiček, ampak bo saj obvezna, bo vsaj en rezultat več. Kar pa se izračunov tiče, kot je kolega pred menoj govoril: da Vlada je izračunala na svoj model in da sedaj ne vemo, kako bo - ni res, ker lepo piše, da ob predpostavki, da bi se vse gospodarske družbe odločile za udeležbo delavcev pri dobičku, se na razpoložljivih podatkih, sicer iz leta 2008, ocenjuje finančna udeležba delavcev pri dobičku v višini 811 milijonov evrov, kar pomeni približno 9% izkazanega bilančnega dobička za to leto. Torej tudi ta izračun imamo. Če bi vsi, ki bi bili obvezni in ustvarili dobiček dali možnost delavcem udeležbe pri dobičku bi to pomenilo 811 milijonov ali 9,4%. In še tisto zadnje, bom še enkrat povedal, res je, da v enem primeru pride do znižanja prihodkov iz naslova davka, v drugem primeru pa bi prišlo do povečanja javnofinančnih prihodkov ravno iz naslova dodatnega dohodka delavcev. In če merimo zadovoljstvo, bo veliko večje tam, kjer bo dodaten dohodek delavca, tudi če bo več davka plačal, in tudi dodatna spodbuda in veselje delodajalca, ker bo imel tudi davčno olajšavo za tisti del nagrade, ki jo bo delavcu dal. Prepričan sem, da bo tista davčna olajšava bolj ugodna za delodajalca, torej večja kot pa "strošek", v narekovajih, ki bo nastal s tistim deležem, ki ga bo delodajalec delavcu dal za udeležbo. Prav je, da se o tem pogovarjamo. Mislim, da bomo enotni in da bomo ta zakon podprli. Kot že rečeno, od volje delodajalcev bo, kakšne bilance bodo narisali in nam jih prikazali.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Andrej Magajna.
Drugič se javljam. Kratek komentar na zdajšnjo razpravo, ki je bila po svoje izredno koristna. Kot rečeno, pokazalo se je, kdo je kdo v parlamentu, v Vladi. Na tej točki se bodo pokazale razlike v našem mišljenju, v odnosu ne nazadnje do ljudi, ki jih vedno postavljamo na prvo mesto; končno smo tudi mi predstavniki ljudstva. A to ljudstvo - vedno več jih je, ki prejemajo minimalno plačo. Ta razprava je tudi pokazala, koliko smo še obremenjenimi z raznimi dogmami, predsodki in kako hitri si delimo etikete. Po forumih se že pojavljajo "spet se javljajo neki socialisti", "soupravljanje", "samoupravljanje", "kam bo to prišlo". Kot veste, sam nimam s to kategorijo, če hočete, z nalepko socializma, nič težav, saj stranka, ki ji predsedujem, ima ime "socializem". Vendar če je socialna pravičnost tisto, kar je problematično, potem bom še raje socialist. Vem, da nikoli ne bomo tega cilja, socialne pravičnosti, dosegli. Se ne da izmeriti, se ne da izračunati, se ne da določiti. Vendar cilj bi moral ostati. Pa še ena dogma je. Podjetja bodo dobro in uspešno vodili le lastniki, kot da delo ni atribut lastništva! Delo ni samo fizični napor, delo je intelektualni vložek: znanje, spretnost, veščine. Vse to bistveno prispeva k rezultatu. In produkt dela je torej last vseh, vseh tistih, ki so ga ustvarjali. Velik preskok v glavi bo potreben; preskok tudi v našem poimenovanju dela in tega, kar skupaj ustvarjamo. Problem dogem ni glede dogme socializma, ampak predvsem današnje dogme kapitalizma, ki so se sesule. Ena izredno nevarna dogma je: "Ni važno, kdo ustvarja dobiček, važno je, da ga je čim več. Vi socialisti bi samo delili, mi lastniki pa ustvarjamo." Mar ni delavec tudi tisti, ki soustvarja? Motivirani delavec, delavec, ki čuti tudi pozitivne posledice, ne samo negativnih pri svojem trudu. Ali se kje ob tej finančni krizi in polomiji finančnih piramid zgodilo, da bi lastnikom velikih bank rubili njihovo premoženje? Ne! To bi pa bilo proti pravnemu sistemu. Seveda, kapitalsko-politične elite so si naredile takšen sistem, da so svoje privilegije uzakonile in potem slišimo od gospod Mrkaića: "Ja, to bi pa bilo protipravno." Tudi to, kar danes ponujamo, pomeni, da delavci kradejo lastnikom dobiček, ki so ga oni ustvarili; kot rečeno, delo ne šteje nič. In če ne bomo naredili tega premika, če ne bomo opustili stare dogme, če ne bomo spregledali, da problem ni socializem, problem je kapitalizem in njegove dogme, ki nam danes vladajo, dokler ne bomo to spoznali, bomo težko tudi sprejeli ta skromen prispevek k pravičnosti.
Besedo ima gospod Matevž Frangež. Izvolite.
V jedru današnje razprave je vprašanje, kakšno ekonomijo hočemo. In socialni demokrati smo enotni, da ne želimo takšne ekonomije, ki bo zgolj delala in ustvarjala dobičke na žuljih naših ljudi, dobičke odnašala nekam neznano kam v tujino, v Sloveniji pa bo ostalo bore malo garancij za to, da ustvarimo družbo blaginje in socialno in povezano skupnost. Jaz mislim, da smo v tem parlamentu predvsem enotni, da vidimo perspektivo slovenske nacionalne ekonomije v tem, da mora ta biti visoko tehnološka, ekonomija visoke dodane vrednosti in kaj, če le znanje in ustvarjalnost ljudi je porok za to, da ta cilj dosežemo. Samo na ta način bomo lahko v tej državi govorili o družbi blaginje, samo na ta način bomo našim ljudem lahko zagotavljali boljše in bolj pravično plačilo za njihovo trdo delo. Jaz ne vidim strahu kot motivatorja, kot tisto ključno motivacijo, ki naj ljudi povabi k temu, da bodo dobro, požrtvovalno in ustvarjalo delali za našo skupno dobro. Nasprotno, to motivacijo vidim v varnosti, v blaginji, v povezani skupnosti, ki bo znala biti spodbujajoča, da bo vsakogar izmed nas spodbujala k temu, da bomo v dobro te skupnosti, in v to, da bomo v svojo blaginjo in blaginjo svojih družin, posredno pa tudi blaginjo skupnosti gradili na način, da bomo dali k temu svoj najboljši prispevek v znanju, v delu, v izkušnjah in v vsem, kar lahko damo, najprej za to, da zagotovimo sebi eno odprto socialno perspektivo, ampak tudi za to, da posredno s tem prispevkom gradimo eno socialno in povezano skupnost. Jaz ne pristajam na to, da je edina varianta kapitalizma to, kar imamo žal tudi v Sloveniji priložnost gledati v zadnjih desetletjih. Še manj sprejemam dobre vzglede, kot jih je predstavil gospod Kres, pa upam, da se mu je tukaj zareklo, da je čilski diktator Pinochet poslal mlade v najboljše šole - namreč proces je bil drugačen, chichaska šola Miltona Freedmana je v sodelovanju s tajnimi službami najprej izurila mlade Čilence v neoporečne neoliberalne ekonomiste, nato izvedla državni udar, umorila demokratično izvoljenega Salvadorja Alliendeja, ki je gradil v Čilu eno demokratično in socialno povezano družbo visokih socialnih pravic, vzpostavila režim vojaške hunte, pobila tisoče in tisoče ljudi in porušila tisto, kar so socialisti poskušali vzpostaviti kot vzgled ene socialne države v Latinski Ameriki, zato je Čile zelo slab vzgled za današnjo Slovenijo. In naš odgovor na krizo, kot smo zapisali Socialni demokrati v nekem svojem političnem manifestu, je pravična družba! Ne, da bomo najprej oklestili vse to, kar dajemo danes ljudem zato, da bomo bolj konkurenčni in da bomo šele tedaj, ko bomo bolj konkurenčni prišli do pravičnejše družbe. Jaz vidim to pot malo drugače. Jaz mislim, da moramo najprej zgraditi pravično družbo, najprej zagotoviti ljudem več varnosti, več blaginje in da bo pravzaprav to tisto, kar bo generiralo, da bo vsak od nas dal najboljše tej skupnosti, kar lahko da. Najprej za to, da zagotovi svojo socialno perspektivo, svojo socialno varnost, ampak posredno tudi za to, ker je samo to pot, da bo jutri vsem nam, vsem ljudem v naši skupnosti bolje. Obvezna delitev dobička v svojem bistvu zato govori o tem, na kakšen način bomo ustvarjali. Ne o tem, na kakšen način bomo delili. Ker je tisti temeljni motivacijski element. Ker moramo vsi skupaj priznati, da v družbi 21. stoletja ni več gospodarske panoge, ki bi bila zanimiva za našo skupnost, ki je odvisna samo od kapitala. Ne. Tisto ekonomijo, ki jo vidimo mi v svoji viziji, ki se napaja na znanju, na ustvarjalnosti, na dobrih idejah, ki lahko dosežejo visoko dodano vrednost, tiste ideje so odvisne od ljudi, od naših ljudi, ki te ideje ustvarjajo, jih oplemenitijo v nove izdelke in v nove storitve. In zato je prav, da te naše ljudi, ki na različne načine v tem proizvajalnem, ustvarjalnem procesu sodelujejo, ustrezno tudi nagradimo. In kot je dejal Bojan Kontič že pred časom za slovenske medije in mislim, da je to tista temeljna poanta našega zavzemanja: ne želimo vlagateljev, ki bodo Slovenijo samo molzli in izkoriščali slovenskega delavca s slabo plačanim delom, ampak želimo vlagatelje, ki bodo v to državo prišli, ponudili našim ljudem delo, ampak na račun tega dela, ki ga bo Slovenija opravila zanje, v to skupnost pripravljeni tudi vlagati. In tudi zato sem sam med tistimi, ki ostro nasprotujemo različnim idejam o nepremišljeni privatizaciji državnega premoženja in vidim v procesih, o katerih smo v tem Državnem zboru že govorili, na čelu z novim sistemom upravljanja kapitalskih naložb države eno perspektivo in možnost, da dokažemo, da je država lahko dober lastnik podjetij. Amandma SDS-a bi to možnost torej omejil samo na podjetja v državni lasti, hkrati pa je gospod Vizjak prej na dolgo in na široko razlagal o tem, iz česa pa bomo polnili državni proračun, če bomo sprejeli ta zakon, če ne iz dividend podjetij. Jaz mislim, da v tej državi potrebujemo najprej veliko vlaganj. Najprej veliko vlaganj! In rešitev, kot jo uveljavljamo po naših predlogih v ta zakon, zagotavlja podjetjem možnost, da dobička ne delijo, da dobiček dajo v rezerve, da ta dobiček reinvestirajo, zato da razširijo svoje poslovanje, zato da osvojijo nove trge, zato da osvojijo nove izdelke in storitve. V tem primeru ta obvezna delitev dobička ni obvezna, ker ga ni. Evropa potrebuje nov socialno-ekonomski model, eden od predgovornikov in zagovornikov rešitve, ki nam je skupna, je prej to lepo povedal. Mislim, da je to srž nekega trenutka, v katerem se je Evropa znašla, tudi zaradi pomoči, ki jo danes Evropska unija zagotavlja Grčiji, v bojazni, da bi propad Grčije vplival na propad naše skupne valute, s tem pa bistveno bistveno poslabšanje naših skupnih gospodarskih možnosti. Ne glede na zanimive teorije zarote, ki tudi mene ne pustijo hladnega o tem, kdo je zrušil Grčijo, je vendarle mogoče iz tega potegniti nekaj, da je nauk za Evropsko unijo ravno njena povezanost in da je lahko uspešna samo, če bo močna in povezana in enotna. V tem pogledu želim pozdraviti napore, ki vodijo do tega cilja, da se postavimo na lastne noge, da svoje konkurenčnosti ne primerjamo s tem, da nekdo na drugem koncu sveta dela za pest riža, ampak da bomo svojo gospodarsko uspešnost in perspektivo ter posledično tudi socialno povezano skupnost gradili na tem, da bomo našim ljudem dali več varnosti in več blaginje. In to je, kot sam razumem, intenca tega zakona.
Hvala lepa. Izčrpali smo razpravo o 3. členu. Želite še razpravljati? Bom dal čas za prijavo. Bom pa zelo hvaležen, če se boste za kakšno spoznanje bolj koncentrirali na 3. člen in amandmaje, ker je zdaj vsebina marsikaj drugega. Dajte se, prosim, prijaviti, kdor še želi razpravljati. Besedo ima gospod Andrej Vizjak.
Hvala lepa. Iz razprave je moč potegniti dvoje: kljub temu da se želi z nekimi bolj ali manj populističnimi določbami spraviti v dejansko delitev dobička zaposlenim, se verjetno to ne bo zgodilo. Ne bo se zgodilo zaradi več razlogov. Prvi razlog je ta, ker preprosto dobička ni oziroma ga je zelo malo. Drugi razlog je pa ta, da tudi tam, kjer je dobiček, bodo poslovodstva gotovo našla obvode, gotovo bodo našla načine, kako spraviti bilanco na takšno raven, da bo dobička malo ali nič. Številne možnosti so, kako se z raznimi triki, če se seveda poslovodstvo in lastniki odločijo za to, spraviti dobiček nižje, kot dejansko je. Do vseh teh malverzacij bo prihajalo, če so rešitve, ki posegajo v dobiček, neusklajene z delodajalci oziroma tistimi, ki so ne nazadnje tudi najbolj odgovorni za poslovanje družb. Tudi ni bilo veliko razmisleka o tem, da bodo verjetno firme začele ustanavljati neke svoje "bajpase", da bodo preko raznih svetovalnih, pravnih in siceršnjih pogodb dvigovale stroške in s tem nižale dobiček. Nobeden od vas, spoštovani, na strani predlagateljev mi tudi ni postregel s konkretnim izračunom, koliko bo državna blagajna bolj prazna zaradi tega ukrepa. Koliko bodo, recimo, državne družbe, ki bodo izplačale dobiček, manj prispevale v državno blagajno. Dividende države so doslej bile tiste, ki so kar znatno uravnotežale državni proračun. [[Oglašanje v dvorani.]] So, so. Sprašujem vas, ali je ta rešitev usklajena z ministrom za finance - če že ni z delodajalci? Minister za finance je bil v teh dneh v Bruslju, kjer se je ukvarjal z ukrepi Evropske komisije, kako zniževati primanjkljaj in stabilizirati javne finance. Doma pa sprejemate ukrepe, ki bodo poglabljali primanjkljaj v državni blagajni. Na dveh ravneh ga bodo poglabljali. Prvič ga bodo poglabljali zaradi tega, ker se bodo delodajalci izogibali in bodo našli obvode za to, da dobička ne bo oziroma da ga bo manj. To se pravi, že zaradi same te kategorije bo dobička manj. Drugič bo pa tudi država ob del dobička, ki ga je doslej imela. Tu vam je pravzaprav za to, da trosite določene populistične ukrepe ljudem, ki pa jih dejansko ne bodo deležni. To je ena od zadev, ki jih želim povedati ob tem amandmaju. Govorimo namreč o 3. členu, kjer so uzakonili obvezno delitev dobička, zato je to še kako povezano s temo in amandmaji k 3. členu. Jaz bi predlagal gospodu Kontiču, ki je avtor in se veseli svojih slik na prvih naslovnicah, ko te stvari predlaga, da bi predlagal tudi, da mora biti dobiček obvezen, zakaj ne bi napisali še en zakon, da mora biti dobiček obvezen, pa če ga slučajno ne bi bilo, pa moramo prepovedati izgubo, tudi to je treba narediti. Najbolje bi bilo, da če bi pa slučajno bila kje izguba, moramo pa ljudje plačevati določene artikle ali storitve tako, da ne bo izgube in da bo dobiček. Jaz mislim, da je to še komplement teh v tem vašem ukrepom, se mi zdi, da bi bil čisto pravi. Torej, spoštovani, podjetja bodo našla obvode za te ukrepe, ki so nenaravni, ki so tujek v evropskih ekonomijah, tudi v praksi, žal. Francija je edina država od 27-ih članic EU, ki to ima. Ne, nista dve, Slovenija tega še nima in upam, da ne bo imela. Torej, zanimivo je to gledanje na reševanje slovenskega gospodarstva iz krize. Poudarjati in uzakonjati delitve, ne poudarjati in ne v prioriteto postavljati pa, kako ustvariti, kako ustvarjati v tej državi in kako spodbujati - gospodarstvo ga ustvarja. Vsi vaši ukrepi gredo, žal, v kontra smer. Podjetja bodo našla načine, po moji oceni, kako se temu izogniti in to bo drago stalo, še najmanj bodo imeli od tega tisti, za katere se deklarativno tako zavzemate, to so zaposleni; še najmanj bodo od tega imeli. Prav zanimivo bo gledati izvajanje tega zakona v praksi in tudi spremljati državne pokazatelje, ko bodo govorili o davčnih prihodkih iz naslova davkov od dobička pravnih oseb. Zato menim, da je najbolj krivičen ta zakon do tistih malih in srednje velikih podjetij in d.o.o, ki so si z desetletji truda utrdili pot, da danes zaposlujejo, enega, dva, tri, pet ljudi, kajti tudi ti bodo morali poslej to deliti, in amandma Slovenske demokratske stranke vsaj toliko omejuje to delitev, da so ta družinske podjetja, to se pravi, vsi tisti, kjer država ni lastnik, izvzeti. Pa še nekaj. Tuje družbe že sedaj potegnejo ves dobiček iz Slovenije, sedaj ga bodo še z večjim veseljem preko raznih faktur o, ne vem, obvladovanju skupine, o ne vem, enotnem marketingu, enotni blagovni znamki, enotnem razvoju. S temi fakturami bodo pobrali ves dobiček iz Slovenije in ga bo še manj in bo še manj davkov iz tega naslova. Jaz ne vem, ali je avtor in kreator tega amandmaja poleg tega, da ga ni uskladil z nikomur, ne z Vlado, ne s posameznimi ministrstvi, ne s socialnimi partnerji - torej, kako je proučil vse te vidike posledic tega zakona. Jaz mislim, da mu je šlo tukaj samo za eno posledico, to je, da se bo znašel na nekih naslovnicah v medijih, da bodo ljudje rekli, poslej pa lahko upamo tudi na kakšen dobiček. In bolelo bo! Bolelo bo tiste zaposlene v gospodarskih družbah, ki so v proizvodnji, ki so vpeti na mednarodne trge, ki tekmujejo z ostro mednarodno konkurenco, še posebej na področju proizvodnje, ki bijejo težko bitko na tem globalnem ekonomske trgu in pravzaprav lahko samo sanjajo o dobičku. Ko bodo te gledali Telekom in Telekomove delavce, ki bodo verjetno lahko delili dobiček, ker ga bodo imeli - nekateri pravijo, zaradi tega, ker imajo monopol in so neka državna firma-, ko si bodo, ne vem, delavci v bankah delili dobiček. Tisti proizvodnji delavci, ki pa sedijo preko ograje in tega dobička nimajo, pa trdo delajo, tisti se bodo pa lahko obrisali pod nosom za to. Torej vrsta vrzeli je v teh rešitvah in to je vrsta nepravičnih in vrsta nevarnih posledic. Ne vem, ali so predlagatelji to spregledali ali so pa ocenili vse te pomisleke za neznatne proti tem piarovskemu cilju, ki ga sledijo.
Repliko ima gospod Bojan Kontič.
Saj ne vem, če se splača, gospod Vizjak, ampak vseeno, ker ste po nemarnem omenjali moje ime. Najprej glede teh nejasnosti bi lepo prosil, zaradi magnetograma, da predpisati obvezno ustvarjanje dobička je neumnost, ki jo je izrekel gospod Vizjak in z menoj nima nobene zveze, ker je bilo v tej povezavi moje ime omenjeno. To neumnost si pripišite na svoj račun. Glede bolečine, glede piara. Poglejte, bolečina je neizmerna pri vas, izgleda. To se vidi iz vaših nastopov. Bolečina je v tem, da ste pripravili v preteklem mandatu zakon, ki ni dal nobenih rezultatov in se danes ta zakon popravlja. Seveda je težko gledati na te dosežke z nasmehom na obrazu. In še enkrat vam povem, ko govorite, da se bo dobiček skrival, da se bo pretapljal, da ga bodo koristili na drug način. To kar kliče po tem, da je vsaj v delu potrebna obveznost, ker to pomeni, da če bo prostovoljno, ne bo dobička. Res ga ne bo treba skrivati, ga bodo razdelili medse, ne pa med zaposlene. V tem primeru ga bodo morali dati tudi zaposlenim v določenem odstotku ali ga bodo pa skrivali, tako kot vi pravite. Ampak vi vedno najdete pot, da argumentirate, kako je nekaj slabo. Glede usklajenosti - to sva že prej razčistila - s socialnimi partnerji; za to, da se pred tem nisem uskladil z vami, se pa iskreno opravičujem.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Mene veseli, da je danes ta razprava gladko intenzivno in tako vsebinska, redka in v veselje marsikomu. Nekako bi človek rekel, "še pomnite, tovariši minula obdobja?" Ne samo obdobja zadnjih 20. let naše države, ampak tudi obdobja uspešnosti nekaterih naših gigantov, kot so ne samo Lek, ker so nekateri moji predhodniki povedali, ampak tudi Litostroj, tudi Krke, tudi ne nazadnje IMV-ja tudi ne nazadnje še drugih, zlasti Iskre, kako so žalostno padle v agonijo propadanja, tako kot po dominah. Nekateri so rekli, kako pomembno je iskati titularja, ker brez titularja se ne da ustvarjati, kreirati. Videli smo, da nekoč paradni konji, ne samo paradni konji, ki so bili močni v Sloveniji, močni v nekdanji Jugoslaviji, močni v Evropi in v svetu znani, po katerih je Slovenija slovela in katerih ime je pomenilo dejansko spoznanje o izobraževanju, o raziskovanju, o dobrih kadrih, o kakovostnih kadrih, ki jih je bilo treba, če so le znale, dobre velike multinacionalke tudi na en način pridobiti. To je interesantno. Ugotovili smo, da dejansko tisti vsi pametni možje, ki so tako analitično govorili, kako je pomembno imeti nekega titularja, ker seveda družbena in državna lastnina ne more biti konkurent ne vem čemu in komu, vendarle so bili presenečeni in so potem kar naenkrat, čez noč, tam katerega leta, ko je vse propadlo, ugotovili, kako niso vedeli, da kapital tako silovito zna udariti. Pa to so že s konca 18. in 19. stoletja - tisti, ki smo jim rekli, da so ustanovitelji teorije kapitala od Engelsa in Marksa -, povedali. In nekatere zakonitosti še danes veljajo, mislim, ne glede na to, da imamo globalizacijo in da smo v 21. stoletju. Pa vendarle, tisti, ki je delal trdo in je na en način ustvarjal nove vrednosti, nova podjetja, izobraževal delavcev in z njimi na en način delil vsak dan, ve, kako pomembno je vlagati v človeške vire in ve, kako pomembno je, da vsak tisti, ki dela, mora na en način tudi biti dobro nagrajen in tudi motiviran in se mora zavedati uspeha. Recimo, uspeha tega podjetja in ne nazadnje tudi mora participirati v tem tako znamenitem in pomembnem dobičku. Kaj je dobiček? Dobiček je dejansko oploditev nekega dela, ki omogoča tem istim delavcem, lastnikom in upravljavcem, da naprej delajo, soustvarjajo bolj kakovosten proizvod, kar je seveda cilj vseh nas. Modela ni, ni modela najbolj uspešne ekonomije, ni modela, ki ga lahko prenesemo bodisi iz te ali one države. Francija je dober primer, kako so evolutivno prišli do tega, kaj pomeni soparticipirati pri dobičku in kaj to pomeni, dejansko upoštevati delavca kot enakopravnega partnerja pri socialnem dialogu. V tem trenutku ni prišlo do nekega bistvenega napredka v tem uzakonjenjem socialnem dialogu. Mislim, da je to prvi korak, da naredimo delež v obvezni soparticipaciji. Upam in verjamem, da bodo ljudje ugotovili, kako je dejansko pomembno tudi, kdaj priti do kakšne kompromisne rešitve. Mislim, da je ta, pričujoča, ki jo ponuja Socialna demokracija dobra in bo pokazala tudi svoje dolgoročne pozitivne učinke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Samo Bevk.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. Mislim, da je to velik dosežek predlagateljev tega amandmaja k 3. členu Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku, tako, da bodo seveda s tem amandmajem delodajalci dejansko obvezani zagotavljati delitev dobička zaposlenim. To sedaj ni bila praksa, kajti ni bila uzakonjena. Od danes naprej pa zakon upam, da bo sprejet. Včeraj nam je eden izmed poslancev Slovenske demokratske stranke očital, da vodimo zadrto desničarsko socialno politiko, in to ob zakonu, kjer smo dodatnim 122-im tisočem učenkam in učencem osnovnih šol zagotovili brezplačno ali subvencionirano šolsko malico ter bolj pošteno in pravično uredili subvencioniranje malice za dijake v srednjih šolah. Tako bo s tem zakonom, ki smo ga včeraj obravnavali in upam, da ga bomo jutri tudi sprejeli, kar 90 tisočim osnovnošolcem in srednješolcem omogočili brezplačno malico, vsem ostalim 194-im tisočim učencem in dijakom pa najmanj dve tretjini cene šolske malice. Danes pa Slovenska demokratska stranka nasprotuje zakonski rešitvi, da bi delavcem obvezno pripadal del dobička. Še celo več! Danes eden izmed nekdanjih oziroma bivših ministrov Janševe vlade upa, da se Slovenija ne bo pridružila Franciji, ki je edina država Evropske unije z uzakonjeno obvezno delitvijo dobička med delavce. Res čudno od nekdanje vlade, ki je imela polno pravic na ustih, zelo malo pa v praksi. Jaz bom podprl amandma k predlogu zakona o udeležbi delavcev pri dobičku, amandma k 3. členu tega zakona, ki sta ga predlagala Bojan Kontič in Joško Godec, tako kot je bil sprejet na Odboru za gospodarstvo, ki določa, da če skupščina družbe sprejme sklep o delitvi več kot 25% bilančnega dobička, se mora del dobička, namenjenega za razdelitev, obvezno nameniti delavcem. In še naprej pravi ta amandma: Del bilančnega dobička, ki se v tem primeru deli delavcem, ne sme biti manjši od 25% celotnega bilančnega dobička, namenjenega za razdelitev, in to vsem zaposlenim v podjetju. Mislim, da je to velik napredek in lahko rečemo, da naša vlada, naša poslanska skupina vodi zelo odgovorno socialno in gospodarsko politiko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kampuš.
Spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi. Amandmaje SDS-a ne bom podprl. Podprl bom amandma SD-ja. Čudim se, da nekateri kolegi iz SDS-a kar žarijo od tega, kako bi lahko prikazali, da je v tem trenutku vse slabo, in si tudi verjetno to želijo. Ne vem, čudim se! Trdim pa, da ni res. Tudi v Sloveniji imamo dobre, odlične in vrhunske firme. Veliko je sicer danes razprav, veliko je pogledov - to je tudi dobro. Ampak odzval se bom na nekatere razprave in predvsem na to, kako je s firmami, predvsem tujimi. Veste, kako je s tujimi firmami? Seveda so dobrodošle v Sloveniji, dobrodošle so tudi v tem pomurskem zakonu in tako naprej, ampak ustvariti 25% dobička je za tujino nekaj posebnega. Oni pravijo temu že skoraj ekstra dobiček. Torej, običajno je, da se ustvari dobiček nekaj procentov, in je normalno, da si danes v Sloveniji želimo, če je več kot 25%, da se tudi deli med delavce. Sedaj pa grem na konkreten primer, da bo tudi jasno, da je to prava pot. Če imamo firmo, ki ima več kot 25% dobička, nadzorni odbor seveda ima odločitev pri sebi, ali ta dobiček razdeli med delavce ali pa tudi modernizira, specializira to firmo. Za primer vzamemo, da je ena izmed firm, v Sloveniji jih tudi že nekaj imamo, tako super modernizirana, specializirana, da v tem trenutku ni več mogoča nadgradnja specializacije in modernizacije. Ampak še vedno pa ustvarja 50% dobička. Ali je potem logično, da teh 25% razdeli tudi med delavce? Seveda je logično! Tudi takšne odlične firme v Sloveniji imamo. Imamo pa v tem trenutku take kolege na desni strani in takšne medije, ki govorijo, da tega pri nas sploh ni in da je vse slabo. Ni res. Tudi pri nas v Sloveniji imamo odlične firme in v tem trenutku je zaslediti, da se gospodarstvo počasi prebuja, imamo vedno več dela. Mislim, da gremo v pravo smer, zaradi tega bom to podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala, gospod predsedujoči. Jaz sem hvaležen opoziciji, še posebej SDS-u za to razpravo. Kajti, ločnica med tistimi, ki zagovarjajo pomen dela, in tistimi, ki tega ne vidijo, je sedaj bolj jasna. Ne pozabimo, da prav s strani SDS-a je prišlo in stalno prihaja do obtožb, češ, tranzicijska levica je pravzaprav tista, ki zagovarja interese kapitala, novega kapitalizma, tajkunstva in tako dalje. Prav, ker je fenomen tajkunstva del tega procesa te tranzicije, ki traja že 19 let in je žal razvijala odnos do dela, ki je podoben tistemu odnosu Slovenije do Balkana: češ, vse, kar je vezano z ovrednotenjem dela in diši po socialnem pristopu, po priznanju delavskih pravic, tudi pri upravljanju podjetja, seveda, to je takoj ožigosano kot neprimerno, kot ideološko nemogoče in tako dalje. Danes smo slišali celo slavospeve poslanskega kolega v "čikaški šoli" in o ne o liberalizmu, ki ga je v Latinski Ameriki razvijal Milton Friedman. Ampak ne pozabimo, da prav tisti neoliberalni model je pripeljal ne samo do sociale, ampak družbene, humane katastrofe in prav, zaradi tega nastajajo prav na zeleni celini novi modeli, ki ponovno uvajajo tudi to, kar pričakujemo mi: participacijo delavstva in nosilcev dela pri upravljanju podjetij. S tem zakonom in s tem amandmajem ne bomo prepovedali kapitalizma, pa ne bomo ukinili, ne bomo ukinili zasebne lastnine, ne bomo ukinili podjetništvo, ga bomo oplemenili, bomo dodali podjetništvu dodano vrednost, ki se imenuje stimulacija delavcev pri boljšem upravljanju podjetij. In ta model poznajo v Evropi, v razviti kapitalistični Evropi ga dobro poznajo in ga znajo tudi dobro vrednotiti, od Francije, do Španije, do Finske. V Franciji z zakonom, ki je zelo podoben našemu zakonu, če bo sprejet, in jaz verjamem, da po tej razpravi bo več glasov "za", kot je bilo predvideno pred razpravo; z zakonom, ki v bistvu omogoča delavcu prvi korak k soupravljanju, ampak soupravljanju v smislu soodgovornosti za usodo lastnega podjetja. Ker, čim je delavec udeležen pri dobičku, je delavec udeležen tudi pri večji odgovornosti, se zaveda, da ta dobiček ne prihaja sam od sebe, da ta dobiček je treba ustvariti in prav to je tisto, kar bo pomagalo tudi kapitalu, tudi delodajalcu k boljšemu razvoju in boljšemu upravljanju lastnega podjetja. Saj te modele poznajo. Jaz stalno ponavljam, in bom še danes ponovil, izkušnjo Mondragona v Baskiji, ki je primerljiva tako psihološko, socialno, geografsko primerljiva Slovenija in kjer so se podjetja povezala, omogočila delavsko delničarstvo, omogočila soupravljanje in tudi odnosi niso več togo in tradicionalno sindikalistični, kajti delavec postopoma postane soupravljavec, postane solastnik podjetja, ker mu je omogočeno delničarstvo, mu je omogočeno tudi solastništvo in s tem tudi participacija k soupravljanju podjetja. Nihče ne izgublja, vsi pridobivajo. Te modele bi morali natančno naštudirati, ne se jih bati, ker nas asociirajo na samoupravne čase. V samoupravljanju ni bilo vse slabo. To, kar je samoupravljanje preprečilo, je bila ideologizacija tistega sistema in nedemokratičen pristop tistega sistema. Če bi znali ustrezno reformirati tudi samoupravljanje in ga približati razvitemu kapitalizmu, v bistvu to je tudi bilo, bi se seveda znajšli pred drugačnimi scenariji, in upam si trditi, pred boljšimi scenariji. Kje pa smo sedaj? Po 19. letih divjega kapitalizma - in hvala bogu, da je Slovenija obdržala nekaj socialnih amortizatorjev in nekih socialnih varovalk, ampak v 19. letih imamo delavca, ki dobiva 400 ali 500 evrov na mesec. Pri takih pogojih je sramotno, da delavci, ki dobijo 500 evrov na mesec, delajo v podjetjih, kjer si uprave in delničarji razdelijo dobičke, nagrade, visoke odpravnine, medtem ko delavec, ki je sestavni del ustvarjanja, seveda teh pravic ni deležen. To je nesprejemljivo in tukaj se moramo ustaviti in po potrebni narediti majhen korak nazaj. Ponovno izkoristiti tisti socialni, solidarnostni čut, ki smo ga imeli in smo ga dobro razumeli, ko smo živeli pač v okvirih samoupravljanja in smo ga potem hitro porazgubili v imenu novih svetinj in v imenu nekega kapitalizma, ki je postal bog, ki je postal dogma. No, danes lahko z novimi pristopi, z novimi zakoni moderniziramo ta kapitalizem v smislu večje socialne participacije in večjega ovrednotenja dela. Mislim, da je priložnost, ki jo imamo, in sam menim, da ta zakon ne rešuje vseh problemov, in operativno verjetno v teh kriznih časih ni rešilna palica, ni čarobna palica, s katero bomo dejansko delavcem ponudili vse pravice. Absolutno ne. Jaz vidim ta zakon samo kot prvi korak k novemu pristopu, kjer bomo združili zdrav, inovativen, kreativen kapitalizem, brez kreativnega računovodstva s socialno komponento, socialno odgovornostjo, socialnim podjetništvom, ampak to lahko dosežemo, če bo delavec zavestno vključen v odgovornost za lastno podjetje. Prej sem omenil drugi paket, s katerim se bomo v kratkem soočili in morda spopadli. To je tisti paket o socialnih amortizatorjih pri fleksibilizaciji delovnega trga. Tam moramo biti zelo pozorni, da ne bi izpadlo, da to, kar danes sprejmemo, je samo cukrček, samo bombonček za to, da bomo pri naslednjih korakih ugodili samo delodajalcem. Verjamem in se strinjam s tistimi, ki pravijo, da je potreben socialni dialog, da je treba tudi delodajalce upoštevati in enakopravno vključiti v ta socialni dialog, ampak tukaj ne gre za arbitrarno odtujevanje zasebne lastnine. Dobiček je ustvarjen na podlagi participacije vseh - tako delodajalcev, kot njegovih sredstev, tehnologije in predvsem zlasti dela delavcev. In torej ne gre za odtujevanje enega dela kapitala, ampak gre za razporeditev enega razmeroma majhnega četrtinskega dela dobička. Torej, ta amandma izboljšuje zakon, in verjamem, kot sem prej povedal, da prav ta razprava je bila simptomatična. Dobro, mislim, da javnost ve, kaj je desnica in kaj je levica in kaj je tudi socialna, liberalna opcija, ki ni nujno vedno na strani divjega kapitalizma, ampak razume, da dobrega in razvitega kapitalizma brez socialne participacije delavstva ne more biti. Zato bodimo drzni, navdihujmo se raje po tistih socialnih in ekonomskih modelih, ki so nam bližje - mentalno, psihološko. Jaz mislim, da je Francija, čeprav je edina država, ki ima v svoji zakonodaji obvezno delitev dobička, dober zgled. In še vedno mislim, da je Francija eden ključnih stebrov Evropske unije in njenega gospodarstva. Tako nimam prav nobene dileme podpreti tak zakon, ga podpreti s tem dopolnilom. Verjamem, da delavci nam s tem ne bodo takoj ploskali, bodo počakali na rezultate, ampak dejansko je to signal, je to sporočilo, da so v tem trenutku deležni večjega spoštovanja in tudi večje odgovornosti. To je prava smer, to je pravi signal v teh časih. Izgovora, da smo v krizi, v tem trenutku ne potrebujemo, ni dober izgovor. Kvečjemu zamujamo. Kvečjemu smo prišli do takega zakona prepozno, ampak vsekakor ne prehitro in bolje pozno kot nikdar. Tako še enkrat ponavljam: jaz bom prepričano zagovarjal in tudi podprl zakon s priloženim amandmajem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Torej, razmerja med tem, na kakšen način deliti to, kar je bilo ustvarjeno, na eni strani s pomočjo kapitalskih vložkov in na drugi strani tistih, ki ustvarjajo novo vrednost s pomočjo znanja, s pomočjo svojega dela, so bila vedno predmet zelo širokih razprav v celotni zgodovini razvoja človeške družbe. S tem vprašanjem se seveda ukvarja tudi slovenska družba. Sam menim, da v slovenski zakonski regulativi temu vprašanju nismo našli najboljših rešitev. Da nismo našli najboljših rešitev, kažejo podatki, da zakonski predlogi, ki so do sedaj urejali to področje, govorijo o tem, da so dobički, ki so bili ustvarjeni, ko pa govorimo o rizikih, seveda govorimo o rizikih tako v eno kot v drugo smer, a danes govorimo o tem, na kakšen način deliti tisto, kar je bilo ustvarjeno. Dosedanja slovenska zakonodaja je to področje urejala tako, da je bila spodbudna za zelo skromno število podjetij in prav je, da to danes večkrat ponovimo. Le 24 podjetij v Slovenji je bilo vključenih v delitev dobička med zaposlene, sodelovalo je 0,29% vseh zaposlenih in med njih je bilo razdeljenih le 0,18 promila celotnega dobička. Zato seveda pozdravljam spremembe zakonodaje, ki gredo v smeri, da se davčni primež sprosti. Seveda, da bodo delodajalci zainteresirani za to, da se bo tisto, kar je ustvarjeno, delile s tistimi, brez katerega to ne bi bilo ustvarjeno, to je s tistimi, ki so zaposleni. Torej govorimo o človeških virih, za katere ocenjujem, da so v Sloveniji eden izmed največjih in najpomembnejših kapitalov, zato da lahko zagotavljamo konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Zato seveda je danes tudi zelo pomembno, ko govorimo o tem, ali smo z vsemi mehanizmi do sedaj ustvarili ustrezno klimo za to, da bo delitev narejena pošteno, zato da bomo lahko gradili slovensko družbo na strpni ravni brez konfliktov, brez socialnega razslojevanja in brez anomalij, o katerih v Sloveniji v zadnjih letih moramo govoriti; to je o tako imenovani tajkunizaciji. Torej, da smo prišli na stopnjo razvoja slovenske družbe na način, da govorimo o tajkunizaciji kot o nečem slabega, kot o načinu razslojevanja slovenske družbe, kar seveda ni bilo dobro. Prav gotovo smo k temu prispevali tudi tisti, ki smo sprejemali slovensko zakonodajo, da nismo bili pozorni na vse tiste ureditve zato, da do teh anomalij ne bi prišlo. Mora biti vzpostavljen motiv tako za zaposlene kot tiste, ki vlagajo svoj kapital, da to počno in skupaj skrbijo za to, da bo ustvarjena čim večja dodana vrednost, da bo ustvarjeno čim več vrednosti zato, da bomo lahko se sploh pogovarjali o tem, ali bomo kaj delili in na kakšen način bo do te delitve tudi prišlo. Seveda je potrebno danes slišati opozorila, da spremembe, ki bi šle v smer, da bi bile priča premišljenemu računovodstvu, kako se izogibati prikazovanju dobička, kako ustvarjati obvode v podjetjih, zato da bi prikazovali manj dobička, in seveda proračunske in javnofinančne posledice, ko govorimo o tem, kaj bo pomenila ena ali druga rešitev. Ampak pri tem se mi postavlja vprašanje, ali smo mi z razvojem slovenske družbe do zdaj vzpostavili vse mehanizme, da do nekaterih deviacij ne bi prišlo, da do nekaterih slabih praks ne bi prišlo. Kajti jaz sem prepričan, da je toliko razprave o tem, na kakšen način bomo delili dobiček, pogojeno predvsem v tem, da smo ugotovili, da se v nekem zelo ozkem krogu deli veliko, medtem ko med množico ljudi, ki soustvarjajo, pravzaprav nismo vzpostavili mehanizmov, da bi, recimo, lahko korektno in zadovoljivo živeli. Govorim o tem, na kakšen način smo izgradili plačni sistem, da smo ustvarili to nezadovoljstvo pri ljudeh, ki so pravzaprav za svoje delo bili skromno nagrajeni. Prepričan sem, če bi imeli plačni sistem na način, ki bi zagotavljal bistveno večje zadovoljstvo zaposlenih pri tem, ko ustvarjajo nove vrednosti, da bi tudi v dilemi, o tem, na kakšen način ustvarjati pogoje za delitev dobička, bili bližje tistim rešitvah, ki jih je predlagala Vlada. Torej dopustiti prostovoljno odločitev gospodarskim subjektom, da odločijo o tem, kako bodo delili dobiček. Ampak jaz menim, da na tej stopnji v slovenski družbi nismo šli v to smer in da zato so tudi odločitve in predlagane zakonske rešitve, ki gredo v ti, da se vzpostavi neka kombinirana rešitev med stopnjo prostovoljnosti in obveznosti, za mene sprejemljive. Torej, za mene so sprejemljive v tem smislu, da se čuti večja participacija zaposlenih ljudi v odnosu do vloženega kapitala, da so soodgovorni, tisti, ki ustvarjajo te rezultate dela - in da je pri tem seveda tudi participacija. Ko govorimo o tem, da bo tega še manj - ali lahko pademo še nižje? Ali lahko pademo še pod številko 24 podjetij? Ali lahko pademo še pod to, da bomo delili samo 0,18 promila celotnega dobička? Zelo pomembna so opozorila gospodarskih subjektov, ki gredo v tej smeri. Ampak, ali lahko pademo še nižje? Ali je odgovor tistih, ki nam govorijo o teh opozorilih, tukaj še kakšen alternativen prostor? Ko sam razmišljam o teh razmerjih in ko se sam zavedam, da je leto, ki je preteklo, in je bila pravzaprav razpolovitev dobička pravzaprav tisti element, ko se bomo sploh vprašali, ali bo sploh kaj deliti. In ko danes tukaj tehtamo te odločitve, je za mene ta kompromisna odločitev, da če je ustvarjen dobiček in če bo delitev nad 25%, da se ga naj del nameni tudi za zaposlene. Seveda z namenom skupne odgovornosti, zato da bo tega dobička jutri več in da bo te delitve lahko tudi več. Seveda z jasnim zavedanjem razvoja človeških kadrov in investicij v razvojni model, zato da bomo tukaj v Sloveniji - in sam sem tudi v Državnem zboru ves čas zagovarjal, da si državljani Republike Slovenije, torej državljani in državljanke želimo delovna mesta, ki bodo temeljila na znanju in bodo kvalitetna delovna mesta. Sam menim, da en takšen ukrep gre v tej smeri participacije in povečanja odgovornosti zaposlenih, zato da bodo lahko participirali pri dobičku. Zato sam podpiram zakon, ki gre v smeri davčnih olajšav, ki razbremenjuje to, kar je bilo v preteklem zakonu slabo premišljeno, kajti uvajamo ugodnejše davčne obravnave, hkrati pa seveda bom podprl odločitev v tisti smeri, da del participacije zaposlenih pri dobičku opredelimo tudi v zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospoda Breda Pečan.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Najprej bi, ne glede na to, da bom glasovala za amandma Socialnih demokratov in DeSUS-a in glasovala proti amandmaju Slovenske demokratske stranke k 3. členu, rada povedala, da ta amandma, ki je bil na odboru sprejet in ki uvaja nad nivojem 25% razdeljenega dobička kot obvezno delitev, se pravi do 25% razdeljenega dobička prostovoljno in nad tem obvezno, uvaja drugačen pogled na to, kakšna je vloga živega dela, pa naj bo to umsko ali fizično, napram kapitalu, ki je vloženo, eno in drugo, v gospodarsko družbo. Dejstvo je, da bomo končno prišli do bistvenega premika v razumevanju vloge dela v gospodarstvu - da je enakovredno vloženemu kapitalu zaradi tega, ker brez živega dela, takega ali drugačnega, kapital ne bi naredil nič. To je mrtev denar, mrtva materija, ki sama od sebe, zaenkrat, pač še ni sposobna ustvarjati dodane vrednosti. Tu je zdaj bistvo tega zakona, ki daje še eno dodatno možnost. Namreč, s tem, ko smo rekli, če se skupščina odloči za delitev 25% dobička, je to prostovoljna odločitev, ali bo delila ta dobiček tudi z delavci, nad 25% razdeljenega dobička pa mora deliti z delavci. To pomeni, da je dana tudi možnost, ali je ta navidezna velika pripravljenost delodajalcev, gospodarstva, da bodo z delavci delili usodo tudi v tistem delu, ko gre še za prostovoljno delitev dobička. Če se bo to zgodilo, potem vzamem besedo nazaj in rečem, da ni treba imeti obvezne delitve dobička, zaradi tega, ker se je večina gospodarskih družb, ki imajo dobiček, odločilo za prostovoljno delitev dobička že tudi v korpusu 25% od dobička. Super! Ampak, dokler se to ne bo videlo letos jeseni, ko bo že dana možnost delitve 25% bilančnega dobička tudi z delavci, do takrat seveda temu ne bom verjela, ker se po dosedanjih izkušnjah vidi, da ni nobene volje za to. Rada bi mimogrede povedala samo še naslednje. Tega zakona, tako kot nobenega drugega zakona, razen zakona o proračunu, ne sprejemamo za delitev dobička, ustvarjenega v letu 2009 in 2010. To je zakon, ki bo trajal. Se pravi, je popolnoma nepomembno, kakšen je bil dobiček v preteklem letu, kakšen bo dobiček letos, kakšen bo dobiček leta 2011. Če je sedaj dobička nič, nič hudega. Mi zakon sprejemamo za obdobje, ki ni časovno omejeno, in ko bo dobiček, se bo pokazalo, koliko so delodajalci, lastniki dejansko pripravljeni z delavci, ki soustvarjajo dobiček teh podjetij, deliti usodo in dobiček. Namreč, tisti, ki misli, da se lahko delavce poplača s trinajsto plačo ali pa z nekimi bonitetami med letom na račun plače - to je larifari. Zakaj? Zaradi tega, ker delitev plače ni enako kot delitev dobička. Delitev plače pomeni, da podobno, kot se plačuje amortizacijo za stroje, plačuješ delavcu njegov trud. Medtem ko pa delitev dobička pomeni, da si razumel, da je delavčevo delo, umsko in fizično delo, ki je vloženo v podjetje, del tistega, kar ustvarja dobiček, se pravi, da je enako kapitalu. Na koncu bi rekla še naslednje. Če bi bil tak zakon z obvezno delitvijo dobička z delavci sprejet že leta 2000, potem bi tajkunizacije v taki obliki, kot jo imamo danes, ne bilo. Zaradi tega ker ne bi bilo vira, iz katerega so lahko ti naši slavni tajkuni odkupovali deleže v podjetjih na račun dobička, ki so ga ustvarjali tudi delavci. In ne nazadnje, glede investitorjev, ki čakajo na meji, zato da bodo videli, kaj se bo zgodilo. Rada bi opozorila, da tisti, ki toliko govorijo o teh investitorjih, naj se spomnijo Iskreemeca pa Slovenske industrije jekla, kaj so naredili "dobrega", pod narekovaji, v tem času, odkar so jih pripeljali v našo državo.
Hvala lepa, gospa Pečanova. Zaključili smo razpravo o 3. členu. Še so predlogi. Želi poleg gospoda Pukšiča še kdo? Potem dajem čas za prijavo. Kdo želi še razpravljati k 3. členu? Gospod Gvido Kres, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Prepričan sem, da imamo prav, ko bomo podprli ta zakon. Danes berem v Financah, "Kordež in kolegi so si izplačali 12 milijonov evrov dividend iz računa dobička". Zakaj? Zato, da so tisto kupili, kar so prej "kao" kupili. Zdaj pa poglejte. Po drugi strani se pa danes spet dogaja zgodba, to sem slišal od zaposlenega v podjetju, ki pravi tako: "Še tistih 400 evrov naj mi vzamejo, ki jih imam. Jaz sem za to, da gre firma v stečaj in da gre po čisto normalnih zakonitostih, ki jih ekonomija narekuje v to smer, ne pa, da se rešuje na način, da jih bo reševal na primer Mercator, ker v tem primeru bodo rešili teh 12 milijonov." V to so prepričani. Mislim, da je kar prav, da ta zakon sprejmemo in da tudi te zadeve na dolgi rok uredimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Borut Sajovic.
Hvala lepa. Moram reči, kar se tiče amandmaja k 3. členu, da se človek težko odloči. Predvsem pa bi rad rekel to, kar nekateri zdaj skušajo prikazati, kot da je koalicija neusklajena. Daleč od tega! Mi imamo v koaliciji vsi isti cilj, vsi želimo, da se dobiček ustvari, da se dobiček tudi izplača, le poti, ki jih vidimo do tja, so nekoliko drugačne. V Liberalni demokraciji se strinjamo in podpiramo stališče, da je številka podjetij, ki v Sloveniji danes ta trenutek izplačujejo dobiček, sramotno nizka, kajti, če pri tem sodeluje samo 0,3% vseh zaposlenih in tako razdelimo le 0,18% vsega dobička, potem je tu nekaj narobe. Želimo si, da bi naredili stimulativno davčno okolje, takšno, ki bi podjetja stimulirala k temu, da se čim več dobička izplača, na drugo stran pa kot bojazen in slabost tega sistema vidimo, da z obvezno delitvijo dobička delamo nestimulativno okolje, ki lahko predvsem kakšnega od zunanjih investitorjev, ki ne razume specifik našega sistema, odžene. Predvsem pa, ker se zavedajo, da obstajajo številne možnosti tako imenovanega kreativnega računovodstva, da bodo tiste, ki dobička ne želijo, nočejo izplačati, navedla na pot, da se bodo temu izognil. Bojimo se v delu zgodbe pa tudi tega, da bi bili ravno zaradi teh kreativnih računovodskih trikov lahko javni davčni prihodki še manjši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod podpredsednik, minister! V Slovenski ljudski stranki smo že povedali, da bomo predlog tega zakona o delitvi dobička podprli. Ampak, veste, zdi se mi nekoliko smešno, predvsem pa žalostno, da se danes na veliko pogovarjamo, že nekaj ur teče razprava, ali ta dobiček deliti, koliko, od kdaj naprej in tako dalje - po eni strani. Po drugi strani pa minister za finance in predsednik Vlade jokata in stokata, pravita, da nobenih prihodkov ni, da moramo delati rebalans. Skratka, država se podira, smo že čisto blizu grške poti. Torej, kje ste bili, kolegice in kolegi, pred 12-mi leti, 14-mi leti, 15-mi leti, ko ste bili na oblasti in ko smo vas nekateri opozarjali na oškodovanje družbenega premoženja, na krajo družbenega premoženja, ko smo vas spraševali tukaj, v tem parlamentu, kje so tiste silne milijarde, ki jih je sprejel ta parlament za rešitev. A se še spomnite tovarne TAM, to je bilo nekoč. Toliko in toliko tisoč zaposlenih v tovarni TAM. Kam so šli ti denarji? Povedali smo vam tudi preko komisije o odškodovanju družbenega premoženja. Povedali smo vam, kaj se dogaja v Elanu, in smo zahtevali odgovornost, pa seveda nobene odgovornosti za to krajo družbenega premoženja, žal, ni bilo. Od kod so ustvarili nekateri posamezniki tako strahovita premoženja? Rečeno je bilo, da s kapitalskimi vložki na eni strani in na drugi strani s človeškimi viri. Strinjam se s tistim drugim, s človeškimi viri, ki jih lahko razdelimo tako na, če hočete umski del in ostali fizični del, vse skupaj so človeški viri. Kaj pa kapitalski vložki? Od kod so prišli ti kapitalski vložki? Iz tistega dela črpanja ali izčrpavanja podjetij, ki bi morali iti v človeške vire, torej v razvoj, v boljše delovne pogoje, v normalne plače delavcem vseskozi in tako dalje. Ali se še spomnimo 70 let nazaj, ko smo imeli bruto domači produkt, Slovenija takrat in Avstrija, približno enak? Danes zaostajamo, ne vem, za trikratni bruto domači produkt napram Avstriji. In v teh 20-ih letih tega turbokapitalizma, ki je nastajal brez vložkov, ampak na račun izčrpavanja, in to seveda izbrane elite za katero celo danes pri tej vladi velja poseben status, ker smejo, si dovolijo, skratka lahko naredijo preko raznih pravnih služb več, kot se sme in dopušča zakonodaja. Celo zgradijo neke objekte, država jih vzame v najem, plačuje, preko desetine milijonov preplačuje, po drugi strani pa pripravlja rebalans; rebalans na osnovi zmanjševanja investicij, kar je seveda zopet katastrofa tudi za dobra podjetja, ki bodo propadala, ne pa ustvarjala dobiček in ne bodo dobička delila med delavce. Danes torej še vedno ta ista koalicija, od katere bi pravzaprav človek pričakoval, da se bo v teh kriznih časih vendarle lahko postavilo nekoliko drugače, mogoče ostreje, bolj jasno ugotavljanje izvora premoženja teh posameznikov. In seveda, tisti, ki ne izkazujejo izvora premoženja po legalni poti, je to kriminalno dejanje. Za takšna kriminalna dejanja so seveda organi pregona in tako dalje. Ne, še več! Ta vladna koalicija, ki danes toliko govori o tej delitvi dobička - in rekel sem, da se strinjam. Prvo kot prvo, delavcem je treba dati pošteno delo in pošteno delo plačati, da ne bodo s tem, da hodijo v službe delati, na robu socialnega preživetja. Po drugi strani pa absolutno ljudje morajo imeti pripadnost nečemu in pripadnost gre tudi preko želodcev, tudi preko tistega, kar se ustvari več in se kasneje razdeli tudi med delavce. Jaz sicer ne vem, zakaj se bo delil dobiček med delavce šele takrat, ko bo večji kot 25%. Jaz tega ne razumem. Če se en procent deli, se naj en procent deli med vse, tudi med delavce. Zakaj ne? Ne vem, kje tu Socialni demokrati in Vlada imate to omejitev? Res pa je, da ste vseskozi, odkar ste na oblasti, razen tisti dve leti Demosa, od tam naprej, pa dejansko niste poskrbeli in niste razvijali odnosa do dela in ne odnosa do delavcev. Niste! Ste pa odvili odnos do turbokapitalistov in odnos do njihovega kapitala, ki ga niste niti ne hoteli obdavčiti niti ne hoteli izvedeti njegovega izvora in ste pač enostavno tudi preko sodnih organov prepuščali. Ali se še spomnite, ko smo v preiskovalni komisiji sprejeli sklep in naložili državnemu tožilcu Briclju, da naj razišče, zakaj sodnik Šubič ni napisal v devetih mesecih sodbe v zvezi z oškodovanjem in krajo Elana? Ali veste, kaj je takratni tožilec napisal v obrazložitev, da se tega ni lotil, notranjemu ministru Šukleju? Da bi prišel s tem na spolzko področje! Seveda, kam bi prišel? Ja, v vrh partije bi prišel! Tisti, ki so v glavnem bili visoki funkcionarji Komunistične partije Slovenije, so danes v glavnem tudi glavni bogataši. Vsi so s tega seznama najbogatejših Slovencev. Kdo sedaj za to odgovarja? Ja, nihče! In potem govorite o neki odgovornosti Vlade, ne vem, sprejeti zakonodaji, itd. Poslušajte! Ni, žal, nobene, niti politične, kaj šele kakšne moralne odgovornosti, da bi kdo rekel, meja "mea maxima coulpa", to sem pa zavozil, to je pa treba popraviti. Tukaj je bila napaka. Veste, veliko besed o delitvi, o tem kako vas skrbi sedaj za delavcev in ne vem kaj vse, je na vaših ustih, ampak dejanj, seveda, ni. Kakšna so dejanja pri 100 tisočih brezposelnih? Kakšna so dejanja, ko jemljete dijakom malico? To, kar boste imeli danes na ulicah, to so rezultati tega vašega dela! Škoda je, da se o tako pomembnih zadevah ne pripravijo celovite rešitve. Ena izmed teh celovitih rešitev ali ki bi spadala med te celovite rešitve, je davčna zakonodaja in izvor premoženja. Je, definitivno! Tisti, ki so to oškodovali, ki so kradli. Poglejte, tukaj pride predsednik Vlade, reče, da stoji za ministrico. Ja, naslednji dan na tiskovni konferenci obelodani in da reče, da tisto kar je včeraj govoril, sicer je stal za ministrico, ki je naredila neko pogodbo z nekim Pogačarjem, a ga daje na črno listo. Kakšna je to morala? Predsednik bi moral reči: "Veste kaj? Zmotil sem se, se opravičujem slovenskemu narodu in zato bom potegnil konsekvenco." Ampak nič od tega! Zato govorim o tej odgovornosti. Kakšna je vaša odgovornost? Sprejemate nekaj, seveda na papirju, da bi se enkrat enim in drugič drugim na nek način prilizovali, po drugi strani pa s tem ne naredite popolnoma nič v dobrobit slovenske družbe. Ni normalno, da imamo toliko ljudi danes v državi na pragu revščine, od upokojencev, ki so jim obljubljali 1000 evrov "penzije", pri tem pa ne vidijo kmečki upokojenci niti 180 evrov, do ministra za finance, ki je obljubljaj najmanj 1000 evrov minimalne plače, seveda danes ne vidijo niti 400 evrov plače in še te z zamikom in brez da jim plačajo socialne prispevke itd. Kaj ste naredili na področju tega, da državna podjetja ne plačujejo po zakonu obveznih zadev v pokojninsko [[...]]
Gospod Pukšič [[...]]
[[...]]invalidsko blagajno?
[[...]]gospod Pukšič, jaz soglašam, vse to so resni problemi, ampak lepo prosim, niso vsi ali pa večina ne povezani s 3. členom. Dajte se malo koncentrirati [[...]]
Niso povezani z dobičkom in delitvijo dobička! Seveda, gospod podpredsednik, pa še kako so povezani! Zato, ker namesto da bi z dobičkom, še preden je nastal dobiček, poplačali obveznosti do delavcev, potem tisti dobiček razdelili še med delavce, jih pokradejo, še preden pride do tja, si nakupijo jahte, vikende, pol Hrvaške imajo, menda, ti vaši turbokapitalisti pokupljene! Zato pa želijo ta sporazume, da bi postala, ne vem kaj hočete narediti iz Slovenije - podalpsko Hrvaško ali kaj, hudiča! Ne bo vam uspelo! Za ta zakon - torej, redkokdaj se strinjam, ampak tokrat se z vami strinjam, da je dobiček treba razdeliti, vendar jaz bi razdelil dobiček v celoti, če bi se že delil, ne šele od 25% navzgor. Vsekakor pa je to bistveno premalo, tako bom rekel, samo en zrno sladkorja dati med to revščino, ki danes je. Priznajte, da je bilo marsikaj narobe, pripravite nekaj korektnega, da vas bomo lahko podprli. Vidite, da vas tudi v tem primeru, če je le sled upanja v pravo smer, podpremo. Ampak, žal samo ena tanka nitka pa še ni rešitev. Res pa je, da težko verjamem, da boste to naredili, ker kot sem rekel, če bi danes sklicali sejo Centralnega komiteja Komunistične partije Slovenije, bi prišli prav ti tajkuni vsi skupaj.
Hvala lepa, gospod Pukšič. Sklepam, da smo zaključili razpravo k 3. členu in amandmajih k 3. členu. Prehajamo na razpravo o 19. členu oziroma amandmaju k 19. členu, ki sta ga vložila Socialni demokrati in DeSUS. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo k 23. členu - tudi SD in DeSUS. Želi kdo razpravljati? Ne - zaključujem razpravo. Prehajamo k 24. členu in vas opozarjam, da je k 24. vložen popravek in da bomo odločali o popravljenemu besedilu. Želi kdo razpravljati k amandmaju k 24. členu? Ne želi, zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma k 27. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo k temu členu in hkrati tudi z razpravo k Predlogu zakona o udeležbi delavcev pri dobičku. O amandmajih bomo glasovali jutri, v okviru glasovanje. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo k 7. TOČKI DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POSTOPNEM ZAPIRANJU RUDNIKA TRBOVLJE-HRASTNIK IN RAZVOJNEM PRESTRUKTURIRANJU REGIJE. Predlog je vložila Vlada. Dopolnitev obrazložitve bo dal dr. Matej Lahovnik, minister za gospodarstvo. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsedujoči, poslanke in poslanci. V sedanjem zakonu o postopnem zapiranju premogovnika je določen rok končanja pridobivanja premoga, to je 31. 12. 2009. Ta rok smo presegli, pred iztekom tega roka pa smo izvedli pogajanja z Evropsko komisijo za podaljšanje tega roka preko uredbe Sveta, ki izhaja z dne 23. julija 2002, o državni pomoči za premogovništvo, katere veljavnost se izteče konec leta 2010. Evropska komisija je našim argumentom prisluhnila, posebej s tega vidika, da gre za čas velike gospodarske krize in da je v tem smislu treba tiste resurse, tudi energetske, ki jih imamo, do konca izkoristiti in na ta način ohranjati zaposlenost. Moram reči, da temu primerno je treba korigirati spremembe zakona. Rok se sedaj podaljšuje v skladu za veljavnostjo navedene uredbe, to je do 31. 12. 2010. Do tega dne smo dobili tudi soglasje. Pogajanja z Evropsko komisijo še niso zaključena. Pričakujemo, da bomo zaradi večjega števila presežnih delavcev, ki ob ekonomsko izkoristljivih zalogah premoga lahko še v začetnem obdobju tretje faze programa zapiranja zagotovijo večjo zanesljivost oskrbe z električno energijo na podlagi uporabe domačih virov, pridobili pozitivno mnenje za sočasno proizvodnjo ob zapiranju vsaj do konca leta 2012. Ta pogajanja bodo v teku. Računamo, da imamo zelo dobre argumente. Končna odločitev je na strani Evropske komisije. Druga sprememba zakona zadeva dinamiko potrebnih sredstev za izvajanje letnih programov. V prvem koraku bo javnofinančno razbremenjeno samo leto 2010, do konca tega leta pa si bomo prizadevali doseči razbremenitev prvih treh let tretje faze zapiranja oziroma začetnega obdobja faze 2010 do 2014. Obseg proračunskih sredstev omogoča nadaljevanje pridobivanja premoga in njegovo predelavo v Termoelektrarni Trbovlje in s tem realizacijo prihodka, ki pokriva stroške več kot polovice zaposlenih v premogovniku. Bile so podane tudi nekatere pripombe, pri čemer moramo reči, če bi s predlogom pri Evropski komisiji uspeli, ostane rešitev, ki jo predlagamo v 1. členu, rok, in v 2. členu razporeditev sredstev, ki je izrazito neenakomerna. Predlagano rešitev zagovarjamo iz praktičnega razloga, saj se v kratkem času ne ponavlja postopka spreminjanja zakona. Nova shema državne pomoči se uveljavi tako, da se objavi v Uradnem listu dan njene odobritve. Predlog je grajen na primeru, ki je bil izpeljan na drugem vsebinskem področju. Tisti, ki ste spremljali podrobneje zadevo, se boste spomnili, da je šlo za davčno področje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Besedo ima predsednik odbora gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Minister, spoštovane poslanke in poslanci. Odbor za gospodarstvo je kot matično delovno telo obravnaval predlog na 23. seji, in sicer 5. maja. Seji odbora so prisostvovali, tako kot ponavadi, predstavniki predlagatelja zakona, in sicer Ministrstva za gospodarstvo, predstavniki Rudnika Trbovlje-Hrastnik, Gospodarske zbornice, Obrtno-podjetniške zbornice in tudi predstavnik Urada predsednika Republike Slovenije. K predlogu zakona nihče od kvalificiranih predlagateljev ni vložil amandmajev. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe ter s pojasnili in dodatnimi obrazložitvami, ki jih je k temu mnenju pripravilo tudi Ministrstvo za gospodarstvo. Iz pojasnil izhaja, da se ministrstvo ne strinja s pripombami Zakonodajno-pravne službe. Z uvodno dopolnilno obrazložitvijo členov je državna sekretarka na Ministrstvu za gospodarstvo na kratko povzela glavni cilj predloga zakona ter njegove poglavitne rešitve. Poudarila je, da sta v predloženo zakonsko besedilo vključeni dve ključni spremembi veljavnega zakona, in sicer se predlaga podaljšanje roka za zapiranja Rudnika Trbovlje-Hrastnik za eno leto, do konca leta 2010, ter prerazporeditev potrebnih sredstev za izvajanje letnih programov zapiranja rudnika. Glede podaljšanja roka za zapiranja rudnika sta predvideni dve varianti, in sicer je po prvi predvideno podaljšanje po koncu leta 2010, po drugi pa po koncu leta 2012. Slednja varianta je še negotovo dejstvo, saj v Evropski komisiji še tečejo pogovori o spremembah oziroma podaljšanju uredbe s področja premogovništva. Kljub temu se je predlagatelju zdelo smiselno, da tudi to drugo varianto vključi v predlog zakona, in sicer zato, da se veljavnega zakona ne bi spreminjalo prepogosto. Člani odbora so v okviru skupne razprave o vseh členih predloga zakona zakon tudi podprli. O njegovih konkretnih rešitvah pa podrobneje niso razpravljali. Razpravljavci so poudarili, da je predloženi zakon potreben ter da je z njegovim sprejetjem narejen pomemben korak pri razreševanju problematike Zasavske regije, ki si tudi v bodoče želi ostati pomembna energetska regija. Ob tem so poudarili, da kot temeljni razlog za sprejetje predloga zakona ne moremo menjati le socialno-kadrovske problematike, temveč tudi druge pomembne razloge. Omeniti je tako treba zaloge kvalitetnega premoga, katerih podaljšano izkopavanje bo prispevalo k zanesljivosti oskrbe Slovenije z energijo ter zmanjšanje energetske odvisnosti. Opozarjali so tudi, da je treba pred novelacijo nacionalnega energetskega programa jasno odgovoriti na nekatera vprašanja s področja energetike, ki zadevajo to regijo; vprašanje izgradnje plinske parne elektrarne, prenove četrtega bloka Termoelektrarne Trbovlje ter izgradnjo hidroelektrarn na srednji Savi. Skrajni čas namreč je, da se vse potrebne odločite čim prej sprejmejo. V zvezi z uvodnim besedilom predloga zakona je bilo tudi opozorjeno, da so v njem sicer že navedeni razlogi za njegovo sprejetje, da pa med njimi ni navedene okoljske in ekonomske vzdržnosti obravnavanih energetskih objektov. Okoljski vidik obravnavanih, pa tudi drugih energetskih objektov, bo namreč v bodoče še bolj aktualen, zato bi mu morali posvetiti več pozornosti. Ob zaključku razprave je generalni direktor Direktorata za energijo članom odbora še dodatno dokaj podrobno pojasnil razloge za sprejetje predloga zakona, in sicer še posebej v luči prava Evropske unije ter s tem povezane tekoče in načrtovane aktivnosti Vlade oziroma Ministrstva za gospodarstvo. Odbor je v skladu s 126. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona ter jih tudi soglasno sprejel. Glede na to, da odbor k predlogu zakona ni sprejel nobenega amandmaja, Državnemu zboru predlaga, da ga sprejme tudi v predloženi obliki. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Melita Župevc.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog novele zakona o postopnem zapiranju Rudnika Trbovlje-Hrastnik podprli. Lahko bi rekli, končno bo za Zasavje dobilo zakon, ki ga čaka že leta. Z njim bomo podaljšali rok za zapiranje rudnika ter prerazporedili sredstva za prestrukturiranje. Rok zapiranja, kot je bilo že povedano, podaljšujemo za najmanj eno leto na Evropski komisiji pa še tečejo pogovori, da bi ta rok lahko premaknili do konca leta 2012. Rudnik ima zadostne zaloge premoga, s pomočjo katerega tudi zasavska energetika prispeva k zanesljivi energetski oskrbi Slovenije. Poslanska skupina Socialnih demokratov je že v preteklem mandatu podprla tako imenovani "zasavski zakon", ki so ga v parlamentarno proceduro vložili zasavski poslanci. Žal je takrat v parlamentu zmanjkal en sam glas. In lahko bi šli še dlje v zgodovino, vsaj do referenduma o usodi termoelektrarne Trbovlje, od katerega je minilo že več kot enajst let. Socialni demokrati so se po zavrnitvi na referendumu zavedali, da regija potrebuje pomoč in da nakopičenih problemov ne bo mogla rešiti čez noč. Ampak, kot rečeno, danes se pogovarjamo o prihodnosti. Pred nami je zakon, ki je izjemnega pomena za Zasavsko regijo. Vendar pa je to le en korak. Za zasavsko energetiko bomo morali vsi skupaj storiti še kaj. Ne gre samo za socialo, kot so v preteklem mandatu nekateri pikro pripominjali, gre za mnogo več; gre za tradicijo, gre za kakovostne in usposobljene kadre, gre za strateško lego, gre za neizkoriščene potenciale. Zasavska energetika temelji na dolgoletni tradiciji, zato je treba tudi ob sprejemanju tega zakona poudariti, da mora tudi ta del slovenske energetike najti svoje mesto v nacionalnem energetskem programu, ki naj bi ga v tem parlamentu obravnavali jeseni. Do takrat Zasavju Vlada dolguje še nekaj odgovorov. Kaj bo z usodo oziroma nadaljnjim razvojem drugih energetskih objektov? Kakšni so sploh načrti države za savsko energetiko in verigo hidroelektrarn na srednji Savi? Zadnje mesece so bile vse oči uprte v šesti blok Termoelektrarne Šoštanj in ob tem so nekateri pozabili, da so v Sloveniji še drugi pomembni energetski objekti. Zasavska energetika si zasluži svojo prihodnost. "Za uspešno prihodnost pa je ključen preklop v miselnosti iz pesimizma v optimizem, saj razvojne priložnosti obstajajo," je ob obisku Zasavja pred leti povedal visok predstavnik te države. Upam, da se bomo teh razvojnih možnosti in priložnosti končno tudi zavedali in Zasavju pomagali, da jih udejanji. Kot rečeno, v Poslanski skupini Socialnih demokratov izražamo podporo predlogu zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Milan Čadež.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! V predlogu tega zakona gre za podaljšanje roka zapiranja Rudnika Trbovlje-Hrastnik, menimo pa, da je bolj kadrovsko-socialne narave kot pa same gospodarske. Glede na današnje stanje lahko rudnik deluje še do leta 2010, predvidena pa je že možnost pogajanja za podaljšanje delovanja do leta 2012, če bo Evropska komisija dala soglasje. Ugotavljamo, da se na ta način ohranjajo številna delovna mesta in posredno zagotavlja tudi surovino za Termoelektrarno Šoštanj. Sprašujemo pa se, ali je to gospodarno in ali ne bi enaki vložki v drugo dejavnost dali boljše rezultate. Še bolj pa je vprašljivo, koliko je sposoben zdržati naš proračun. Vsekakor pa bi morala Vlada razmišljati dolgoročno in že danes dati na mizo predloge za perspektivnejše gospodarske dejavnosti, glede na to, da je iz tako imenovanega zasavskega zakona bilo porabljenih že ogromno sredstev, sprašujemo pa se, ali so dosegla svoj cilj. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne bomo nasprotovali predlogu tega zakona.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani gospod minister! Zakon o postopnem zapiranju Rudnika Trbovlje-Hrastnik določa, da se sočasno s postopnim zapiranjem rudnika pridobivanje premoga za energetske potrebe konča najpozneje do 31.12.2009. Energetske potrebe, gospodarska kriza, socialni vidik programa postopnega zapiranja in izpad proračunskih prihodkov, ki so vir financiranja zapiralnih dejavnosti, so bili po predlagateljevih besedah razlog, da je bilo predlagano podaljšanje pridobivanja premoga, ki presega prvotno predviden rok. Temeljni namen predloga sprememb in dopolnitev zakona je torej doseči socialno vzdržen prehod presežnih delavcev rudnika v druga delovna okolja ali tudi razrešitev s pasivnimi oblikami prezaposlovanja, kot so upokojitve, zaradi težje zaposljivosti, ki je posledica posebnosti dosedanjega dela in zaposlovalnega okolja, za katero je značilna nadpovprečna stopnja brezposelnosti glede na državo kot celoto. Zaposlovanje rudarjev za podaljšano proizvodnjo za eno leto bo kratkoročno razbremenilo potrebe po proračunskih sredstvih. Vsekakor se mi zdi, da proračunska sredstva so namenjena na tak ali drugačen način, je pa to redek primer, ki rešuje ta problem na način, da se ljudi zaposluje, ne pa, da se jim pomaga preko socialnih transferjev. Pri tem bomo dosegali tudi večje zanesljivost oskrbe z električno energijo na podlagi domačih virov, saj Termoelektrarna Trbovlje kot edini odjemalec premoga zadovoljuje do 6% potreb po električni energiji v naši državi. Podaljšanje pridobivanje premoga ob postopnem zapiranju dodatno razbremeni pritisk na proračunska sredstva, kar je v tem trenutku gospodarske in socialne krize nadvse pomembno. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlagali zakon podprli.
Hvala. Gospod Matjaž Zanoškar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovani, gospod minister. Kolegice in kolegi. Stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o postopnem zapiranju Rudnika Trbovlje-Hrastnik in razvojnem prestrukturiranju regije je sledeče. Pred nami je predlog zakona, ki je potreben za razreševanje problematike Zasavske regije. Predlog namreč razrešuje dve ključni problematiki, tako se predlaga podaljšanje roka za zapiranje Rudnika Trbovlje-Hrastnika za eno leto, do konca leta 2010, ter prerazporeditev potrebnih sredstev za izvajanje letnih programov za zapiranje rudnika. V Poslanski skupini DeSUS pozdravljamo dejstvo, da je eden od temeljnih razlogov priprave tega zakona socialne narave, kar je dandanes že prav redkost, saj se po navadi bolj gleda na kapital kot pa na delavce, zato bomo ta predlog zakona tudi podprli. Doseči se namreč hoče socialno vzdržen prihod, presežni delavci rudnika v druga delovna okolja, pa tudi zagotovitve nadaljnjega obratovanja Termoelektrarne Trbovlje. Glede podaljšanje roka za zapiranje rudnika sta predvideni dve varianti, in sicer je po prvi predvideno podaljšanje do konca leta 2010, po drugi pa do konca leta 2012. Slednja varianta je še negotovo dejstvo, saj v Evropski komisiji še tečejo pogovori o spremembi oziroma podaljšanju uredbe s področja premogovništva. Kljub temu pa se je predlagatelju zdelo smiselno, da drugo varianto vgradi v predlog zakona, saj bi se s tem izognili ponovni obravnavi ob pozitivni odločitvi Evropske komisije. Kot temeljni razlog za sprejetje tega zakona ne moremo upoštevati zgolj reševanje socialno-kadrovske problematike, temveč tudi druge pomembne razloge, ki so, na primer, zaloge kvalitetnega premoga, katerih podaljšanje izkopavanje bo prispevalo k zanesljivi oskrbi Slovenije z energijo ter zmanjšanje energetske odvisnosti. Na tem mestu bi rad opozoril še to, da je potrebno pred novelacijo nacionalnega energetskega programa jasno odgovoriti na nekatere vprašanja s področja energetike, ki zadevajo za Zasavko regijo. In sicer, na vprašanje izgradnje plinsko parne elektrarne, prenove četrtega bloka Termoelektrarne Trbovlje ter izgradnja hidroelektrarne na srednji Savi. Sicer je to zgodba, ki sodi že v naslednje poglavje. Poslanska skupina DeSUS podpira ta predlog zakona. Hvala.
Hvala. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Da bo jasno, ker ni očitno. V 206 letih obstoja Rudnika Trbovlje-Hrastnik ni nikdar Rudnik Trbovlje-Hrastnik potreboval tri države, vedno so države potrebovale rudnik. Na šestem mestu po razvitosti v Jugoslaviji z 20 milijoni prebivalci je bilo Zasavje in občina Trbovlje! In tudi tokrat tistim, ki ni jasno naj povem, da še vedno je in še vedno bo država potrebovala Rudnik Trbovlje-Hrastnik in ne obratno. Ali ima država potrebo po energiji? Najbrž je odgovor: da. Ne vem, če je kdo, ki misli, da ne. Ali ima država potrebe po energentu? Odgovor je: da. Ali želi država s tako konfiguracijo znanja, infrastrukture, prostora, vedenja in tradicijo prihraniti veliko denarja ali ne? Odgovor je: ja. To ponuja Rudnik Trbovlje-Hrastnik in to ponuja termoelektrarna zraven. 6% slovenske energije je 6%. Če nam Rusi ali Alžirci zaprejo plin, boste po kolenih ali pa bo država po kolenih prosila trboveljsko elektrarno, ki pa bo rabila premog, ki ga ima čisto zraven. Tako je zgodba popolnoma enostavna: potreba po energetiki, potreba po energiji, potreba po energentu, s čim manjšimi stroški, to je danes dejstvo in to dejstvo seveda Zasavje, Rudnik Trbovlje-Hrastnik in elektrarna ponujajo v pomoč državi Republiki Sloveniji. Res je pa tudi da je malce čudno interpretirati - reševati socialno krizo ali pa slabo gospodarsko stanje. Povprečna brezposelnost v Trbovljah je 11% in še nekaj, slovenska 10,8%. Mislim, da ni treba govoriti o socialni podpori in pomoči s predpostavko, češ "dajmo reči, da jim pomagamo, če ne bodo pa oni morali na cesto, pa bodo ugasnili." Ni res! Ti ljudje imajo izobrazbo, imajo vedenje, imajo znanje, imamo neto zalog še sigurno za 10 let, država energent potrebuje in ti ljudje imajo normalno delo. In hvala bogu, da ga imajo, ne govoriti, da jih bomo zdaj socialno reševali. Kje pa piše, da moramo rudnik zapreti, čez 10 let ga bomo pa odkopavali? Nobene škode ni, če je kje kakšen energent še shranjen za zlato rezervo. Je pa to 1800 delovnih mest, edino, če bi jih želela država - seveda karikiram, pa ne glede na oblast, to ni politika - doseči številko 100.000 brezposelnih. Ampak to ni cilj, cilj je manj. Ti ljudje imajo znanje, trenutno jih je neposredno zaposlenih okoli 500 na rudniku, neposredno govorim, in z nekim pametnim programom zapiranja rudnika - seveda enkrat je vsega konec in tudi tega bo in ta program je v tem zakonu, pravzaprav bi raje videl še številko 2014, ne 2012 - se bodo ti ljudje po normalni poti upokojili, nekateri bodo ostali na zapiralnih delih in zgodba bo lepo zaključena in pisala se bi lepa zgodovina 210 let rudarjenja v Trbovljah. Elektrarne pa tudi ne bomo dali kar tako. Elektrarna bo še kako potrebna, govorim o obnovljivih virih 20-20-20, ki so, če mene vprašate, pravljica za celo Evropo, kaj šele za Slovenijo - in ogromno lesne biomase ima! Na isti seji odbora smo govorili Slovenija in pamet v roke gospe in gospodje! Tako naj ne bi bilo nobene dileme, če bi želeli v tej državi in tudi vsem nam, ne samo nam iz Zasavja, dobro, kar se tiče tega zakona. Kar pa se Evrope tiče - že spet smo tam! Že spet Evropa pravi, Evropa pravi [[...]]Briga me, kaj pravi Evropa! Ker tako tudi nič ne briga Madžarske, nič ne briga Španije, nič ne briga Poljske, nič ne briga Romunije in Slovaške in Nemčije. Ali oni imajo lahko toliko pameti, da rečejo: "Briga me Evropa! Mi bomo, ker to imamo, normalno delali." A Slovenci moramo po kolenih, kaj bo rekla Evropa? Neumnost je izgovarjati se na Evropo! Mislim, da je nefer od kogarkoli, ki tega zakona ne bi podprl. Saj ga ne bi za mene ali pa za kolege iz Zasavja, podprl ga bo za Slovenijo in za energetsko varnost - ali pa bomo spali ob svečah! Hvala lepa.
Hvala. Gospod Miran Jerič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Minister za gospodarstvo, cenjene kolegice poslanke, kolegi poslanci! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podpiramo spremembe in dopolnitve Zakona o postopnem zapiranju Rudnika Trbovlje-Hrastnik in razvojnem prestrukturiranju regije. Predlog zakona podaljšuje obdobje pridobivanja premoga v Rudniku Trbovlje-Hrastnik in posledično spreminja dinamiko potrebnih proračunskih sredstev, namenjenih za zapiranje. To podaljšanje je sicer predvideno do konca leta 2010, pri čemer je v zakon vgrajena tudi možnost, da v kolikor se spremeni evropska uredba o državnih pomočeh za premogovništvo iz leta 2002 ali pa to dosežemo na podlagi splošnih pravil o državnih pomočeh, da se to obratovanje Rudnika Trbovlje-Hrastnik dodatno podaljša do konca leta 2012. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije se strinjamo, da je koristno, da se s spremembami zakona na eni strani želi doseči socialno vzdržen prehod oziroma lažjo realizacijo kadrovsko-socialnega programa - na proizvodnem delu je vsako leto povprečno vezanih približno 260 ljudi-, na drugi strani pa bomo s tem, ko podaljšujemo odkopavanje premoga v Rudniku Trbovlje-Hrastnik, zagotovili tudi proizvodnjo električne energije s pomočjo domačega energenta, to se pravi, rjavega premoga, in tako povečujemo ne samo zanesljivost in stabilnost oskrbe trga z električno energijo, ampak zmanjšujemo tudi energetsko odvisnost Republike Slovenije. S temi spremembami zakona se znižajo tudi stroški zapiranja predvsem zaradi manjših stroškov del in nekaterih fiksnih stroškov, ki jih prevzame proizvodnja, v skupni višini približno 15 milijonov evrov do konca leta 2015. Prav tako je pomembno, da Rudnik Trbovlje-Hrastnik kot tudi Zasavska regija v tem podaljšanjem obdobju odkopavanja lažje aktivirata razvojne potenciale predvsem za ustvarjanje pogojev oziroma za razvoj novih dejavnosti in s tem ustvarjanja pogojev za odpiranje novih delovnih mest. Treba je poudariti, da je danes na zasavsko energetiko vezano približno tisoč delovnih mest, tako direktno oziroma posredno. V Poslanskem klubu LDS bi poleg teh razlogov še posebej želeli opozoriti na odprte zaloge zelo kvalitetnega premoga v Rudniku Trbovlje-Hrastnik, kjer se nahaja približno milijon 200 tisoč ton kvalitetnega premoga. Namreč, nesmiselno bi bilo puščati odprte zaloge neizkoriščene, če jih je mogoče odkopati po konkurenčnih cenah. V LDS smo mnenja, da je treba tudi ob teh spremembah zakona v povezavi s pripravo in spremembo nacionalnega energetske programa odpreti oziroma spodbuditi razpravo, predvsem pa čimprejšnje odločanje o obstoju in razvoju energetike v Zasavju. Energetike v Zasavju ne vzpostavljamo na novo, Zasavje je okolje, v katerem je premogovništvo staro že več kot 200 let proizvodnja električne energije pa nekaj več kot 100 let. Energetika je bila ves ta čas gibalo ohranjanja in razvoja zasavske regije in tako naj bo po našem mnenju tudi v prihodnje. Termoelektrarna Trbovlje že danes prispeva 6% proizvedene električne energije v Sloveniji, v njeni neposredni bližini je že vzpostavljena vsa potrebna energetska in tudi druga infrastruktura. Njena nadgradnja in posodobitev, ki bo temeljila na finančno utemeljenih in konkurenčnih poslovnih načrtih, pa bi omogočila večji delež v strukturi proizvedene električne energije v Sloveniji. Rudnik Trbovlje-Hrastnik premore tradicijo, znanje in pripadnost ter bogate zaloge rjavega premoga. Povezava tradicije in znanja z izzivi prihodnosti kaže, kako nedopustno bi bilo po mnenju Liberalne demokracije Slovenije, da na teh kakovostnih temeljih ne gradimo prihodnosti Zasavja kot pomembne slovenske energetske regije. Ker v Poslanskem klubu LDS menimo, da so spremembe zakona dobre in smiselne tako z energetskega, socialnega, razvojnega in ekonomskega vidika, bomo predlagane spremembe in dopolnitve zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati. Zaključujem torej drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili jutri, 20. maja 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O SODELOVANJU MED DRŽAVNIM ZBOROM IN VLADO V ZADEVAH EVROPSKE UNIJE. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 18 poslank in poslancev, s prvopodpisano Darjo Lavtižar Bebler. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, dajem besedo predstavnici predlagateljev zakona Darji Lavtižar Bebler. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegica in spoštovani kolegi! Veljavni zakon o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije, sprejet je bil 25. marca 2004, veljati pa je začel 8. aprila 2004, v 7. členu določa, da delovna telesa obravnavajo in odločajo o zadevah Evropske unije na sejah, ki niso odprte za javnost. Po seji svoje odločitve sporočijo javnosti. V zadnjih letih je bilo že več pobud, da bi se zakon v tem členu spremenil tako, da bi bile seje delovnih teles Državnega zbora odprte za javnost. V dopolnjenem predlogu zakona, ki ga danes obravnavamo, se 1. člen v amandmirani obliki, razlog za amandma je le nomotehnične narav, glasi: "V zakonu o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado o zadevah Evropske unije se črta 7. člen." 2. člen pa določa, da zakon začne veljati 15 dan po objavi v Uradnem listu Republike Slovenije. Dosedanja praksa dela Odbora za zadeve Evropske unije kot pristojnega delovnega telesa je pokazala, da izključenost javnosti pri obravnavi zadev Evropske unije ni smiselna, saj je narava obravnave takšna, da pri tem ne prihaja do razkritja pogajalskih izhodišč ali stališč Republike Slovenije in s tem morebitne oslabitve njenega pogajalskega položaja. V primerih, ko bi dejansko prišlo do obravnave, ki bi lahko pomenila takšno nevarnost, je predlagatelju še vedno dana možnost, da obravnava teh zadev poteka v skladu s 101. členom Poslovnika Državnega zbora ter se tako preprečijo morebitne škodljive posledice za Republiko Slovenijo. Pri tem velja poudariti, da Državni zbor oziroma Odbor za zadeve Evropske unije tudi tiste zadeve, ki bi jih v primeru, če Slovenija ne bi bila članica Evropske unije, obravnaval na praviloma odprtih sejah Državnega zbora, sedaj obravnava na zaprtih sejah. Glede javnosti dela inštitucij je tudi Evropska unija v zadnjih letih naredila pomemben napredek. Tako ima Lizbonska pogodba glede javnosti nekaj splošnih določb. Drugi odstavek člena 1 Pogodbe o Evropski uniji določa, naj se odločitve v Evropski uniji sprejemajo čim bolj javno in kar v najtesnejši povezavi z državljani. Podobno tudi člen 15 Pogodbe o delovanju Evropske unije v prvem odstavku določa, naj institucije pri svojem delu kar najbolj upoštevajo načelo javnosti delovanja. V drugem odstavku pa določa, da Evropski parlament zaseda javno, prav tako tudi Svet Evropske unije, ko razpravlja in glasuje o osnutku zakonodajnega akta. Da svet odloča javno, ko odloča in glasuje o osnutku zakonodajnega akta, določa tudi osmi odstavek člena 16 Pogodbe o Evropski uniji. Tu gre za splošna načela za delo institucij in organov Evropske unije, tako da so ustrezno upoštevana, zlasti v poslovnikih Evropskega parlamenta in Sveta Evropske unije. Ob teh splošnih določbah je pri spremembi zakona treba hkrati upoštevati, da bi se posredno uveljavile tudi določbe Lizbonske pogodbe glede dejavnega prispevka nacionalnih parlamentov in s tem tudi Državnega zbora k dobremu delovanju Evropske unije. Velja omeniti, da Evropski parlament in Svet Evropske unije kot zakonodajni instituciji na javnih sejah obravnavata številne iste akte, ki jih Državni zbor oziroma Odbor za zadeve Evropske unije obravnava na zaprti seji. Zato je odprtje naših sej še bolj smiselno. Na ta način se tudi sledi omenjenemu členu 1 Pogodbe o Evropski uniji, ki v drugem odstavku določa, da naj se odločitve v Uniji sprejemajo čim bolj javno in v kar najtesnejši povezavi z državljani. Gre pravzaprav za trend pri obravnavi evropskih zadev, saj se zadnja leta preglednost delovanja institucij in s tem Unije povečuje in postaja vse bolj pomembna. Zato upam, da bomo predlog tega zakona podprli in s tem zadeve Evropske unije približali državljanom, še posebej seveda našim državljanom. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo dr. Vinku Gorenaku.
Hvala lepa. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je omenjeni zakon obravnaval na 18. seji 6. marca, predlagateljica, skupina poslank in poslancev, s prvopodpisano predgovornico gospo Darjo Lavtižar Bebler. Kolegij je določil, da gre za skrajšani postopek. Članice in člani odbora so imeli stališče Državnega sveta, Zakonodajno-pravne službe, mnenje Vlade, stališče Vlade do mnenja Državnega sveta in pa seveda predlog za amandma odbora, ki ga je vložila prvopodpisana. Če na kratko povzamem delo na odboru, moram reči naslednje. Na odboru je nasprotovala temu zakonu izključno in samo Vlada Republike Slovenije, medtem ko so se poslanke in poslanci, člani odbora, pravzaprav poenotili verjetno je to bilo prvič v taki obliki na seji tega odbora in soglasno sprejeli zakon s 15 glasovi za oziroma sprejeli amandma in kasneje celotno besedilo s 15. glasovi za in nobenim proti. Predloženo besedilo in sprejeto na odboru pa je sestavni del poročila. Hvala.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja pa dajem besedo državni sekretarki gospe Andreji Jerina. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada se zaveda, da ima pri sprejemanju spremembe zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado o zadevah EU Državni zbor popolno avtonomijo in lahko samostojno ureja organizacijo svojega dela ter določi, ali delovna telesa zasedajo na sejah, odprtih ali zaprtih za javnost. Že zaradi tega predlagani spremembi ne moremo nasprotovati. Obenem tudi razumemo cilje, zaradi katerih želijo predlagatelji seje pristojnih delovnih teles Državnega zbora odpreti za javnost, vendar pa menimo, da za dosego zastavljenih ciljev ne smemo zapostaviti druge pomembne vidike pri sprejemanju odločitev v zadevah Evropske unije. Slovenija si je pri sprejemanju zakona zgledovala po skandinavskih državah: Danski, Finski in Švedski, kjer je pristojnost nacionalnih parlamentov v zadevah Evropske unije razmeroma velika in zaradi tega so seje delovnih teles teh parlamentov, z redkimi izjemami, zaprte za javnost. Predlagatelji želijo s spremembo zakona doseči večjo preglednost političnega odločanja o zadevah EU ter približati državljanom sprejemanje odločitev na evropski ravni. Obveščanje javnosti o teh odločitvah, sprejetih na sejah delovnih teles Državnega zbora, je mogoče tudi že po sedaj uveljavljenih določbah zakona, vendar menimo, da je bilo do sedaj v to vloženega premalo napora. Odločanje o zadevah EU je zelo specifične narave, saj gre v veliki meri dejansko za pripravo in sprejem stališč republike Slovenije v pogajanjih z drugimi državami članicami ali institucijami Evropske unije. Zaradi tega po našem mnenju primerjava z odprtim delovanjem institucije Evropske unije ni ustrezna. Razkritje slovenskih stališč pred sprejetjem končne odločitve v Bruslju bi v določenih primerih tako lahko omajalo pogajalsko moč slovenskih predstavnikov v odnosu do Evropske unije in drugih držav članic. Pri oblikovanju stališč Republike Slovenije se oziramo tudi na stališča drugih držav članic, ki jih podajo v okviru neformalnih srečanj, katerih podrobnosti javnosti niso znane. Zaradi tega je vredno razmisleka, ali se stališča držav članic lahko javnosti razkrijejo v okviru zasedanj delovnih teles Državnega zbora. Na ta način lahko namreč Slovenija v odnosu do partnerskih držav v Evropski uniji izgubi svojo kredibilnost in zaupanje. Poleg tega velik del zadev Evropske unije predstavljajo dokumenti, ki so označeni z oznako "limiter". To pomeni, da dokumenta ni dovoljeno razpošiljati zunaj državne uprave držav članic, saj gre za delovne dokumente Evropske unije. V tem primeru se dokumenti ne smejo razkriti javnosti v okviru odprtih sej pristojnih delovnih teles Državnega zbora. Ob predpostavki, da bodo v prihodnosti seje pristojnih delovnih teles odprte za javnost, bo Vlada, da ne bi bil okrnjen interes Republike Slovenije, predvsem v primerih, ko gre za pogajanja, morala stališča Republike Slovenije in njihove obrazložitve ustrezno prilagoditi oziroma uporabiti določila zakonodaje, ki urejajo tajnost oziroma zaupnost dokumentov. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč Poslanskih skupin. Dr. Vinko Gorenak bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. Predlog zakona bomo podprli iz temeljnega razloga, ker ne vidimo res nobenega vzroka, da lahko na spletnih straneh grške vlade, recimo, beremo nekatere stvari, mi pa jih v Državnem zboru oziroma na sejah delovnih teles obravnavamo kot zaupne. Vlada Republike Slovenije bo še vedno imela vso možnost, da predlaga zaupnost postopka, in ne vidimo nobenega razloga, da ga na seji delovnega telesa ali Državnega zbora ne bi upoštevali. Res pa je, da bo Vlada verjetno v bodoče, če bo ta zakon sprejet, tudi bolj restriktivna pri teh določilih. Sam se spomnim kar nekaj primerov, kjer lahko govorimo dobesedno o banalnostih, na primer, pri sestavinah zdravil ali nekih mikroorganizmih in podobno. In ne vidimo res nobenega razloga, da delamo za zaupne tiste zadeve, ki so lahko širši javnosti dostopne in ki tudi po našem mnenju ne predstavljajo zaupnih podatkov. Zgodilo se je že celo to, da smo, recimo, na seji Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje dvakrat obravnavali identično materijo. In zaradi postopka, kakršen je predpisan, je bila enkrat obravnavana na javni seji, potem pa čez minuto ali dve na zaprti seji. Menimo, da ta zakon, ne glede na predlagatelje, če smem tako reči, kljub temu da smo si v koaliciji in opoziciji pogosto nasprotnih mnenj, ampak tokrat ne vidimo res nobenega razloga, da ne bi predloga zakona podprli. Verjamem, da bo predlagateljica, gospa Beblerjeva, naše podpore vesela. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Tadej Slapnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Spoštovani! Šest let je minilo od vstopa Slovenije v Evropsko unijo. V tem času se je v Sloveniji in tudi v Evropi zgodilo veliko dobrega, pa tudi veliko slabega. Brez sence dvoma pa lahko trdimo, da je Slovenija danes na boljšem, kot bi bila, če v Evropsko unijo ne bi vstopila. Toda članstvo v Evropski uniji vedno pomeni tudi večsmerno pot. Delovanje skupnega evropskega trga je prispevalo k izvozni rasti slovenskega gospodarstva, k njegovi večji vpetosti v evropski in preko tega tudi v svetovni gospodarski prostor, hkrati pa je naše gospodarstvo postalo tudi bolj ranljivo za dogajanja, na katera ne more neposredno vplivati. Gospodarska in finančna kriza je Evropsko unijo in njene državljane postavila pred novo razpotje in tudi nove nevarnosti. Ne smemo spregledati dejstva, da so si države in njihova gospodarstva precej različna, zato se jih kriza navkljub številnim podobnostim v podrobnostih dotika zelo drugače. Aktualna razprava in pomisleki o smiselnosti sprejemanja odločitev o reševanju finančno-gospodarske krize v posameznih državah na račun drugih držav in gospodarstev Evropske unije poleg politikov, ki sprejemamo odločitve, seveda zelo zanimajo tudi državljanke in državljane. Pomanjkanje javne razprave o takšnih vprašanjih in sprejemanje odločitev na zaprtih sejah matičnega odbora Državnega zbora mnogokrat prispevajo tudi k povsem načelnemu nasprotovanju državljank in državljanov takšnim odločitvam, kar je ob pomanjkanju potrebnih argumentov in informacij, zaradi katerih se odločitve sprejemajo, tudi povsem razumljivo. V Poslanski skupini Zares zato podpiramo Predlog novele Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije, saj smo prepričani, da bodo odprte seje Odbora za zadeve Evropske unije pomembno prispevale k približevanju na njih sprejetih odločitev slovenskim državljanom.
Hvala. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa sekretarka! Lizbonska pogodba, ki je začela veljati 1. decembra 2009, prvič formalno vključuje nacionalne parlamente v sprejemanje odločitev Evropske unije, ločeno od njihovega sodelovanja z nacionalnimi vladami. Po našem mnenju se s tem izboljšuje demokratična legitimnost celotne Evropske unije in jo približuje evropskim državljanom. Konec koncev, javnost delovanja določata tudi poslovnika Evropskega parlamenta in Sveta Evropske unije. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da bi z javnimi sejami delo Odbora Državnega zbora za zadeve Evropske unije postalo bolj pregledno, hkrati pa bi se državljani bolj zavedali pomena evropskih zadev in njihovega vpliva na vsakdanje življenje. Še naprej pa bo Vladi ostala možnost, da v primeru, ko seznanitev javnosti z določenimi podatki ne bi bila primerna, označi gradivo z ustrezno stopnjo tajnosti in s tem njihovo obravnavo na zaprtih sejah. Poslanci Slovenske ljudske stranke podpiramo predlagani zakon. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Urh bo prestavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog zakona, ki ga soglasno podpira tudi poslanska skupina DeSUS, in v skladu s tem bomo tudi glasovali, vključuje na prvi pogled drobno spremembo, ki se nanaša na črtanje 7. člena obstoječega zakona, vendar ta predlagana sprememba vsekakor ni malenkostna. Nanaša se namreč na odprtost in s tem dostopnost za javnost sej pristojnega delovnega telesa Državnega zbora, to je Odbora za Evropsko unijo, katerega seje so danes zaprte za javnost. Zaprtost sej za javnost je bila določena tik pred vstopom Republike Slovenije v Evropsko skupnost zaradi specifične narave zadev Evropske skupnosti, saj je šlo ves čas dejansko za pogajanje. Danes teh potreb praktično ni več, zato predlagatelj predlaga ravno nasprotno, in sicer odprtost teh sej. Razlog za oblikovanje tovrstne rešitve in za našo podporo je v zagotovitvi večje transparentnosti in večje preglednosti političnega odločanja glede evropskih zadev v Državnem zboru, ter tako tudi večje odgovornosti politike do javnosti. Poslanci DeSUS-a smo prepričani, da je to ne samo primerna temveč potrebna rešitev, ki jo vsekakor velja podpreti, saj je tudi eno izmed temeljnih načel Evropske unije, da se odločitve sprejemajo čim bolj javno, transparentno in tesno povezano z državljani Evropske skupnosti. Treba jim je omogočiti, da imajo dostop, da vedo in izvedo o vseh potrebnih stvareh, ki zadevajo skupnost, ki zadevajo njihovo državo, njihovo družbo in o katerih lahko, smejo na predpisane načine pa tudi sicer odločati, soodločati in sodelovati. To pravico v čedalje večji meri upoštevajo tudi organi Evropske unije. Na spletnih straneh Evropske unije se nahajajo prvi osnutki direktiv, še preden so poslane državam članicam. Nahaja se cela vrsta gradiv, posvetovanj, materialov, vseh vrst študij, ki omogočajo tako državam članicam kot tudi državljanom, da izoblikujejo svoja mnenja o temi, ki je predmet javnega razpravljanja in javnega sprejemanja v organih Evropske unije ali v državi. Poleg tega Evropski parlament že vrsto let javno razpravlja in javno soodloča o evropskem pravnem redu. Odbor za Evropsko unijo bi tako lahko deloval po istem načelu. Ne smemo pa prezreti dejstva, da se na Odboru za Evropsko unijo obravnavajo tudi dokumenti, ki pa ne morejo biti javni v trenutku, ko se obravnavajo. Gre predvsem za pogajalska izhodišča. V tistem trenutku in tedaj kadar bi razkritje pogajalskih izhodišč pravzaprav oslabilo sama pogajalska izhodišča do drugih držav ali organov Evropske unije, torej v izjemnih primerih pa bi bile seje Odbora za Evropsko unijo seveda zaprte za javnost. Poslanska skupina DeSUS je o tem vprašanju zavzela stališča in skladno s tem glasovala že leta 2007, ko je bil v zakonodajno proceduro vložen praktično identičen zakon, vendar na žalost takratna vladajoča koalicija za to ni imela posluha. Zato rešitev ni bila sprejeta. Danes bomo pri odločanju o tem vprašanju načelni in bomo glasovali skladno s svojim prepričanjem ter predlog zakona soglasno podprli, saj smo prepričani, da je obravnava pravnih aktov Evropske unije in dokumentov institucij Evropske unije na javnih sejah delovnih teles znotraj parlamentov posameznih držav članic EU smiselna. Tudi glede na dejstvo, da je sprejemanje odločitev na evropski ravni usmerjeno v javnost, prav tako so že danes dokumenti in odločitve našega Odbora za EU praviloma dostopni javnosti. Hvala.
Hvala. Gospod Silven Majhenič bo predstavil stališče bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani! Sprememba predloga zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije se nanaša na črtanje določbe veljavnega zakona, v skladu s katero pristojno delovno telo obravnava in odloča o zadevah Evropske unije na sejah, ki niso odprte za javnost, ter nato po seji svoje odločitve zgolj sporoči javnosti. Evropska unija v okviru njenega delovanja dosledno spoštuje načelo, da se odločitve sprejemajo čim bolj javno in v najtesnejši povezavi z državljani. V trenutno veljavnem zakonu sodelovanja med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije pa določa, da seje Odbora Državnega zbora za zadeve Evropske unije niso odprte za javnost. Po oceni Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke je povsem razumljivo, da so seje Odbora za zadeve Evropske unije zaprte za javnost v primeru obravnave dokumentov z oznako "tajno", kot to določa Zakon o tajnih podatkih. Nikakor pa ne pristajamo na to, da so vse seje omenjenega odbora zaprte za javnost. Državni zbor je edina vez med prebivalci držav članic Evropske unije in Evropsko unijo. Odbor Državnega zbora za zadeve Evropske unije obravnava in odloča o vsebinah, ki so izrednega pomena in bi o njih morali biti obveščeni tudi državljani Republike Slovenije. Pri obravnavi gre predvsem za sprejetje odločitev o predpisih, ki so pravno zavezujoči v državah članicah. To bi bila še kako smiselna odprta in transparentna obravnava tako predlogov aktov kot tudi stališč Republike Slovenije. Le na ta način so lahko državljani celostno seznanjeni z odločitvami glede vprašanj, ki konkretno vplivajo na njihovo vsakdanje življenje. Dosedanji način dela pa daje občutek, da želi Vlada z zaprtimi sejami odbora prekiniti določene odločitve in posledično nekatere informacije skriti pred javnostjo. Da bi se izognili očitkom o nepregledni obravnavi evropskih zadev ter v optimalni meri zagotovili transparentnost odločanja Državnega zbora, je treba zagotoviti javnost sej pristojnih delovnih teles. S tem pa bi se posledično povečala tudi odgovornost politike do javnosti. Le če so stališča in odločitve predstavnikov države iz zakonodajno in izvršilne veje oblasti znane javnosti, se lahko ustrezno uveljavlja načelo njihove javne odgovornosti. S sprejemom predloga zakona bi posredno prišle do veljave tudi določbe Lizbonske pogodbe glede dejavnega prispevka nacionalnih parlamentov k dobremu delovanju Evropske unije. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke predlagano spremembo zakona podpiramo, saj bo na podlagi slednje Odboru za zadeve Evropske unije omogočeno zasedanje na sejah, odprtih za javnost.
Hvala. Gospod Anton Anderlič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani! Na videz tako majhna, pa tako pomembna sprememba zakona, sprememba enega člena. Več kot očitno je, da smo bili preveč previdni, preveč nekako zadržani v tem delu, ko je Državni zbor obravnaval zadeve s pristojnosti Evropske unije, ker smo menili kot nova članica, da se bo najbrž razpravljalo in odločalo o stvareh, za katere državljani naj ne bi bili zainteresirani, naj ne bi dovolj zgodaj vedeli ali pa je šlo za kaj drugega. Sam sem od vsega začetka prepričan, ker sem tudi sodeloval pri zakonu in pri poslovniku v tem delu, da je bil strah prevelik oziroma da je imel prevelike oči in da smo pravzaprav naredili s tem medvedjo uslugo tako državljanom in državljankam kakor tudi Državnemu zboru, ko gre za stvari, ki so se kasneje pokazale tudi s spremembo Lizbonske pogodbe in z nekaterimi drugimi očitki, ki so prihajali od vse povsod. To je, da je odločanje preveč odtujeno državljanom in državljankam Evropske unije, da se odloča v nekih odtujenih centrih in mnogokrat tudi stvari, ki so sprejete, ne doživijo pri državljanih in državljankah takega sprejetja, ki bi pomenilo, da gre resnično za njihove zadeve, za odločanje o njih samih in da se tičejo tudi usode slehernega Evropejca. Očitno je, da Državni zbor s tem, ko bo odprl seje delovnega telesa, ki se primarno ukvarja z zadevami Evropske unije, bo naredil en korak naprej k temu, da bodo državljani in državljanke seznanjeni s tem, kaj se počne, kaj je tisto, kar bo vplivalo tudi na njihovo življenje vsak dan. Ampak vendarle to še ni dovolj, tudi Evropska unija in v okviru institucij se razmišlja o tem, kako vendarle skozi državljanske pobude in različne druge oblike vključevati več interesa državljanov in državljank pri opravljanju skupnih zadev, ki se tičejo praktično vsakega posebej in nas vseh. Razumljivo je, da je tudi Vlada v preteklosti in tudi sedaj poskuša čim bolj skrajšati roke za dostavljanje stališč Republike Slovenije na delovna telesa Državnega zbora in seveda tudi sam Državni zbor in preko tega tudi do javnosti. Če je več razprave, je več treba truda, bolj je treba pripraviti stališča, več je izmenjav, mnenj in podobno. Ampak to je vgrajeno v logiko vsake vlade, katerekoli, leve, desne, v Sloveniji, v katerikoli drugi državi itn. In zato je še posebej pomembno, da bi se poslanci in poslanke zavedali tega, da se ne bi samo rutinsko sprejemlo na sejah. Mnogokrat se zgodi to, da se rutinsko sprejemajo stališča k oblikovanim stališčem, ki jih pripravi Vlada. Po eni strani gre za ta časovni problem, po drugi strani gre pa tudi za to, da ni iniciative, da ni Državni zbor še v tem delu dovolj doumel, da je po logiki stvari še kako prav, da smo aktivni v tem delu, da sooblikujemo stališča, da prispevamo na osnovi izkušenj in tudi potreb državljanov in državljank do boljših stališč. Verjamem, ko bomo začeli izvajati tudi načelo subsidiarnosti do te mere v državi Sloveniji, da bomo dejansko soodločali tudi skupaj s predstavniki drugih držav, pri nekaterih vprašanjih oblikovali pobude in zahteve, da se bo to stanje, torej vplivanja državljanov in državljank na odločitve in tudi predvsem obveščenosti o dogajanjih v nacionalnem parlamentu resnično zaživelo do te mere, [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]da bodo odločitve kvalitetnejše in v korist vseh nas.
Hvala. Gospa Janja Klasinc bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Dober dan, gospod podpredsednik, gospa državne sekretarka, kolegice in kolegi! Področje zadev Evropske unije je za večino naših državljanov precejšnja neznanka. Najbolj obveščeni se z njimi seznanjajo večinoma šele takrat, ko so na dnevnem redu organov Evropske unije v Bruslju ali Strasbourgu, o fazah in okoliščinah slovenske obravnave in sprejemanja naših stališč in odločitev, pa je domača javnost v glavnem slabo seznanjena. Spremembe zakona o katerem odločamo danes, pa strmijo k drugačni praksi. V obdobju vključevanja Slovenije v Evropsko unijo, smo s posebno kampanjo dodobra seznanili naše državljanke in državljane z delovanjem Unije in se na Eurobarometrovih raziskavah povzpeli med bolje obveščene Evropejce. Po vključiti v Evropsko unijo pa smo na to malce pozabili, roko na srce, tudi zato, ker je tako delovala celotna evropska birokracija. S tem se je začela vse bolj oddaljevati od svojih državljanov. Spomnimo se samo pogodbe iz Nice, ki je bila podpisana leta 2001 in je omogočila širitev povezave do največ 27 članic. Že pri tej pogodbi so se pojavile težave, saj je, denimo, Irska na referendumu junija 2001 sprva zavrnila ratifikacijo, kasneje pa jo je le sprejela. Delno so bile za to krive razmere na Irskem, delno pa tudi odtujenost organov Evropske unije od prebivalcev Evropske unije. Celoten scenarij se je ponovil tudi ob Lizbonski pogodbi, ko so ob prvi na referendumu leta 2005 glasovali proti v Franciji in na Nizozemskem, v prenovljeni obliki pa so poleg Irske proti Lizbonski pogodbi nabrusili kopja tudi na Poljskem in Češkem. In kaj naj rečem ob zadnjih dogodkih v Grčiji? Verjamem, če bi Grki resnično poznali položaj in delovanje svoje države kot tudi prizadevanja Evropske unije, ne bi bilo takšnih uporov proti ukrepom, ki rešujejo njihovo bankrotirano državo. Enako se tudi ljudje iz drugih članic monetarne unije, tudi pri nas v Sloveniji, ne bi tako zelo upirali pomoči eni od članic, če bi se zavedali, da s to pomočjo rešujejo tudi sebe oziroma svojo valuto evro. V Bruslju so se te odtujenosti zavedli in posledica je tudi vrsta novosti v novi Lizbonski pogodbi, ki daje bistveno večjo vlogo nacionalnim parlamentom, torej tudi nam, Državnemu zboru Republike Slovenije. Lizbonska pogodba, ki je začela veljati 1. decembra 2009, prvič formalno vključuje nacionalne parlamente v sprejemanje odločitev Evropske unije, in to ločeno od njihovega sodelovanja z nacionalnimi vladami. S tem bodo lahko nacionalni parlamenti soustvarjali evropsko zakonodajo, pa tudi nadzorovali njeno skladnost z načelom subsidiarnosti, ki je eno najpomembnejših načel prav v pravu Unije. Vse to so osnove in argumenti, zaradi katerih je treba podpreti predlog poslancev s prvopodpisano Darjo Lavtižar Bebler za spremembo Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije, po katerih bodo seje Odbora za zadeve Evropske unije odprte za javnost. S tem bo postalo tako delo vlade kot delo parlamenta na tem področju bistveno bolj transparentno, vprašanja, ki jih ureja Unija in zadevajo slehernega med nami, pa bolj poznana in razumljiva slovenski javnosti. To nam nalaga tudi sama pogodba o delovanju EU, ki v drugem odstavku 1. člena določa, naj se odločitve v Evropski uniji sprejemajo čim bolj javno in v kar najtesnejši povezavi z državljani. Tudi 15. člen pogodbe določa, naj institucije pri svojem delu kar najbolj upoštevajo načelo javnosti delovanja. Ker gre za splošna načela, je seveda prav, da jih smiselno uporabljamo tudi pri delu nacionalnih parlamentov, saj so z Lizbonsko pogodbo vključeni v evropske procese odločanja. Poslanci smo si pri tem predlogu zelo enotni, in to ne glede na strankarsko pripadnost. Nekaj zadržkov je bilo čutiti s strani vlade, a so odveč. Vsakič, ko pride na dnevni red vprašanje, ki mora nositi stopnjo zaupnosti, se po našem poslovniku lahko seja zapre za javnost. In tako bomo odslej ravnali tudi na Odboru za zadeve Evropske unije. Socialni demokrati se potrebe po odprtosti delovanja tega odbora zavedamo, zavedali smo se ga tudi v opoziciji. Zato bomo zdaj, ko smo v vladajoči koaliciji, ta zakon z veseljem podprli. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O UPRAVNEM SPORU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslancev, s prvopodpisanim mag. Radovanom Žerjavom. Predlog zakona je na 18. seji 6. maja 2010, obravnaval matični Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Mag. Radovan Žerjav bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke obžalujemo dejstvo, da so na seji Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje Državnega zbora Republike Slovenije koalicijski poslanci zavrnili predlog zakona o dopolnitvi Zakona o upravnem sporu, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. V Slovenski ljudski stranki smo dopolnitve zakona pripravili prav zaradi pomanjkljivosti, ki so pozneje pripeljale do tako imenovane afere bulmastifi. Gre za to, da v Sloveniji nimamo instituta, ki bi v navzkrižju zasebnega in javnega interesa varoval slednjega. Prav dogajanje okoli vračanja bilmastifov je razkrilo, kakšno pomanjkljivost imamo pravzaprav v zakonu, ko lahko zastopnik javnega interesa vloži tožbo samo na podlagi pooblastila Vlade Republike Slovenije, v katerem je ugotovitev, da je bil z upravnim aktom kršen zakon v škodo javnega interesa, ne more pa tožbe vložiti po lastni presoji. V Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje so nekateri menili, da je zakon pripravljen preveč na hitro in da naj bi ustrezni organi raje v miru in celovito pripravili dopolnitve zakona. V Slovenski ljudski stranki pa smo več kot osem mesecev opozarjali na to banalnost. Vmes se je zgodila še tragedija, vendar se na Ministrstvu za pravosodje nihče ni zganil, da bi zakon popravili. V Slovenski ljudski stranki ugotavljamo, da sprožitev upravnega spora s strani Državnega pravobranilstva v funkciji zastopnika javnega interesa poteka tako, da mora Vlada najprej s posebnim sklepom ugotoviti, da je bil z upravnim aktom kršen zakon v škodo javnega interesa. Šele na podlagi takšnega sklepa lahko Vlada v posameznem primeru pooblasti državni organ, ali drugo osebo za sprožitev upravnega spora. Primer z bulmastifi je lepo razkril v kakšne absurdne situacije in celo navzkrižje interesov pridemo, ko mora država, kadar je bil z upravnim aktom državnega organa kršen zakon v škodo javnega interesa, s sklepom Vlade najprej sama ugotoviti, da je kršila zakon v škodo javnega interesa, potem pa Državnemu pravobranilstvu Republike Slovenije podeliti pooblastilo, da jo lahko toži na Upravnem sodišču Republike Slovenije. Tako zapleteno, da je težko razumeti. Javni interes ni vedno enak interesu državnega organa. In glede na to, da je bila obravnava predloga zakona o dopolnitvi zakona o upravnem sporu na matičnem delovnem telesu končana, pričakujem od Ministrstva za pravosodje takojšnjo pripravo ukrepov, s katerimi se bo lahko v celoti in v vseh primerih ščitil javni interes. Hvala lepa.
Gospod Anton Urh bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Poslanska skupina SLS je z namenom, po njihovem prepričanju, da je nujno treba odpraviti pomanjkljivosti, ki vodijo do zlorabe položaja v državnih organih, predlagala novelacijo zakona o upravnem sporu, ki se nanaša na zastopnika javnega interesa. Prepričani so, da so ravno te pomanjkljivosti, katerih odpravo sedaj predlagajo, pripeljale do tako imenovane afere bulmastifi. Poslanci Poslanske skupine DeSUS s predlagatelji ne delimo enakega prepričanja, zato predloga zakona ne bomo podprli. Menimo namreč, da sedanja ureditev sledi ustavnim načelom pravne države, enakosti pred zakonom in varstva javnega interesa. Našo prvotno skepso o primernosti tega predloga je razblinilo strokovno mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je razloge o neprimernosti tovrstnega predloga izjemno dobro in strokovno utemeljila. Naj na kratko navedem zgolj povzetek, kaj meni Zakonodajno-pravna služba, in sicer: "S Predlogom zakona se predlaga dopolnitev 18. člena Zakona o upravnem sporu z novim četrtim odstavkom, s katerim se omogoča državnemu pravobranilcu, da vloži tožbo, kadar po lastni presoji ugotovi, da je bil z upravnim aktom kršen zakon v škodo javnega interesa. Predlagana ureditev po našem mnenju pomeni dvoje: prvič, da bi državni pravobranilec lahko deloval tudi brez pooblastila Vlade, in drugič, da bi smel po lastni presoji ugotavljati, ali je bil z upravnim aktom zakon prekršen v škodo javnega interesa. Taka ureditev pa bi utegnila biti v nasprotju zlasti z ustavno zagotovljeno vlogo Vlade, načelom pravne države in načelom enakosti pred zakonom." Poslanska skupina DeSUS bo tako sledila tem strokovnim argumentom, zato predloga zakona ne bomo podprli in bomo glasovali za sklep delovnega telesa, da predlog zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala. Gospod Silven Majhenič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani! Predlagana dopolnitev zakona o upravnem sporu je manj pomembna dopolnitev zakona, kar opravičuje njeno sprejetje po skrajšanem postopku, obenem pa gre za dopolnitev, ki se je v praksi zagotavljanja varstva javnega interesa s strani državnega pravobranilstva pokazala kot potrebna predvsem zaradi dosedanjega možnega konflikta interesov posameznih državnih organov. Predlagana dopolnitev daje Državnemu pravobranilstvu možnost, da lahko v nasprotju z določbo drugega odstavka 18. člena vloži tožbo tudi po lastni presoji, kadar ugotovi, da je bil z upravnim aktom kršen zakon v škodo javnega interesa. Po dosedanji določbi 18. člena Zakona o upravnem sporu smo namreč lahko prišli do absurdne situacije, ko je morala država, kadar je bil z upravnim aktom državnega organa kršen zakon v škodo javnega interesa, s sklepom Vlade najprej sama ugotoviti, da je kršila zakon v škodo javnega interesa, potem pa državnemu pravobranilstvu podeliti pooblastilo, da jo lahko toži na Upravnem sodišču. Glede na nerazumne situacije in očitnega konflikta interesov državnega organa, do katerih je prihajalo v primerih, ko je upravni akt, s katerim je kršen zakon v škodo javnega interesa, izdal isti upravni oziroma državni organ, ki mora kasneje odločati o dodelitvi posebnega pooblastila državnemu pravobranilstvu. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da je vsekakor potrebna sprememba oziroma dopolnitev navedenega člena Zakona o upravnem sporu. Obenem pa ne gre zanemariti niti dejstva, da država pri sodbi Upravnega sodišča Republike Slovenije, ki je izdana v škodo njenih interesov ali pravic, v veliki večini primerov ne izkazuje pravovarstvenega interesa za vložitev ustreznega pravnega sredstva. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da je predlagana dopolnitev ustrezna, in bo njeno morebitno sprejetje pripomoglo k doslednejšemu spoštovanju in varovanju javnega interesa, zato bomo Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o upravnem sporu v Slovenski nacionalni stranki podprli.
Hvala. Gospod Milan Gumzar bo predstavil stališče Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni minister za kmetijstvo, kolegice in kolegi! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije ne podpiramo predlagane rešitve v Predlogu zakona o dopolnitvi Zakona o upravne sporu. Negativno mnenje sta dala tako Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora kot tudi Vlada. Na odboru ni bil sprejet sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, zato se je glasovalo o členih, ki pa na odboru prav tako niso bili sprejeti. Zato se je na podlagi razlage Komisije za poslovnik glede drugega odstavka 61. člena Poslovnika Državnega zbora v povezavi z določbami, ki urejajo obravnavo na matičnem delovnem telesu, ugotovilo, da je obravnava predloga zakona o dopolnitvi zakona o upravnem sporu in matičnem delovnem telesu končana. In še na kratko o Predlogu zakona o dopolnitvi Zakona o upravnem sporu. Predlagana rešitev je povsem v nasprotju s konceptom veljavnega zakona in tudi s konceptom Državnega pravobranilstva. To je na odboru zelo jasno z argumenti utemeljeval tudi državni sekretar. Veljavni zakon o upravnem postopku temelji pretežno na subjektivnem konceptu sodnega nadzora. V primeru odlaganja tožb državnega pravobranilca in to celo po lastni presoji, bi po mnenju Vlade pomenilo, da dajemo vlogo objektivnega varuha zakonitosti državnemu pravobranilcu, kar presega ustavni okvir. V zakonu o upravnem postopku je namreč zgolj izjema, da je mogoče iz razlogov javnega interesa nekomu podeliti aktivno legitimacijo za izpodbijanje dokončnega akta. Ta funkcija je v veljavnem zakonu vezana na ugotovitev dejstva, da je odločitev v neskladju z javnim interesom. O tem odloči Vlada in posledično podeli pooblastilo tistemu, ki ga določi za zastopanje javnega interesa. Takšno mnenje Vlade ne daje podlage za ureditev, ki bi državnemu pravobranilcu podeljevala splošno pooblastilo, da lahko sam samostojno oceni, da je prišlo do kršitve zakona v škodo javnega interesa in nato na tej osnovi vlaga tožbe za napadanje tovrstnih aktov. Drži pa, da je Vlada sama oziroma Ministrstvo za pravosodje izvedlo analizo obstoječe ureditve, ki je določena v veljavnem zakonu o upravnem postopku. Ugotovljeno je bilo, da sedanja ureditev res ni optimalna, ampak rešitve, ki jih bo iskalo ministrstvo, ne bodo tako radikalne, kot je predlagana. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije se strinjamo z mnenjem in oceno Vlade, da bi predlagana rešitev preveč korenito posegla v koncept veljavnega zakona, zato predloga zakona o dopolnitvi zakona o upravnem sporu nismo podprli na matičnem delovnem telesu, ne bomo ga pa tudi danes.
Hvala. Gospod Bogdan Čepič bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Poslanska skupina Socialnih demokratov na Odboru za notranjo politiko ni podprla zakona o dopolnitvah zakona o upravnem sporu, ki ga je v obravnavo vložila skupina poslancev, s prvopodpisanim mag. Radovanom Žerjavom. Ob razpravi na odboru smo ugotavljali, da je dosedanje določilo v 18. členu Zakona o upravnem sporu ustrezno zapisano, kdaj zastopnik javnega interesa zastopa državo pri uresničevanju javnega interesa in kdo daje pooblastila in komu. Nismo se strinjali, da bi lahko dejansko državni pravobranilec, ki je državni odvetnik in pravni zastopnik države, po svojem prepričanju oziroma presoji vlagal tožbe tudi zoper državo, ko ta krši z upravnim aktom zakon o javnem interesu. V zakonu se seveda ne sme dati generalno pooblastilo zagotavljanju javnega interesa komurkoli. V pravni državi morajo biti postopki določeni, javni interes zaščiten, kadar pa je ta interes kršen, pa na osnovi ugotovitve sproženi ustrezni pravni postopki.
Hvala. Gospod Rudolf Petan bo predstavil stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Predlog spremembe zakona o upravnem sporu, ki ga je v zakonodajni postopek vložila skupina poslancev SLS, je po našem mnenju ustrezen v vseh svojih delih. Pred seboj imamo predlog zakona, glede katerega se bomo zgolj seznanili, ki je posledica zelo dramatičnega dogodka in tudi posledica razmer, ko se je jasno ugotovilo, da ni pravnega, še manj pa političnega interesa, da bi lahko pravobranilstvo zaščitilo javni interes. Vladi se zdi, da predlagana rešitev ne zasluži podpore, kar je na osnovi dejstev precej čudno. V Poslanski skupini SDS smo prepričani, če bi ministri in ministrstva delali v korist javnega interesa in se tega dosledno držali, nobena sprememba zakona o upravnem sporu ne bi bila potrebna, bi odpadla sama po sebi. Vendar tega zaupanja v državi v tem trenutku ni v tem političnem prostoru, za to vlado ne bi mogli izpostaviti in trditi, da ji lahko zaupamo. V zadnjih štirih mesecih smo veliko govorili o aferi z vračili nevarnih psov lastniku. V enem trenutku je bilo v to zgodbo vključeno tudi državno pravobranilstvo. V javnosti smo zasledili, da se je želelo vključiti v sam postopek vračanja nevarnih psov, vendar zaradi nepravočasno izdanega pooblastila s strani Vlade to ni bilo možno. Med tem ko generalno pooblastilo, ki ga državno pravobranilstvo ima, v tem primeru ni zadostovalo. V praksi se je pokazalo, da v določenih primerih v obstoječi rešitvi zakona prihaja do nevzdržnega in škodljivega konflikta interesov državnega organa. Gre za primere, ko je upravni akt, s katerim je domnevno kršen zakon v škodo javnega interesa, izdal isti organ ali če hočete državni organ, ki mora kasneje odločati o dodelitvi posebnega, torej specialnega pooblastila državnemu pravobranilstvu na osnovi katerega lahko to v imenu zaščite javnega interesa vloži tožbo zoper ta isti upravni državni organ. Torej v tem primeru bi moralo kmetijsko ministrstvo izdati posebno pooblastilo, da bi lahko državno pravobranilstvo vložilo ustrezno pravno sredstvo zoper kmetijsko ministrstvo. Tukaj prihaja do konflikta interesov in takrat pač tega ni bilo. K spremembi zakona o upravnem sporu napotuje tudi dejstvo, da država pri sodbi Upravnega sodišča, ki je bila izdana v škodo njenih interesov ali pravic, v veliki večini primerov ne izkazuje pravovarstvenega interesa za vložitev pritožbe oziroma revizije. Tudi zato bi bila z vidika pravnega varstva javnega interesa predlagana dopolnitev zakona o upravnem sporu potrebna. Lahko bi rekli nujna. Predlog dopolnitev 18. člena zakona o upravnem sporu bi dopuščal generalnemu državnemu pravobranilcu vložitev tožbe, kadar po lastni presoji ugotovi, da je z upravnim aktom kršen zakon v škodo javnega interesa in bi predstavljal velik korak naprej za pravno prakso in na osnovi izkušnje dobrodošlo in nujno spremembo. V Poslanski skupini SDS menimo, da bi bila zapolnitev takšne vrzeli v Zakonu o upravnem sporu pomemben prispevek k pravnovarstvenemu varovanju javnega interesa, vendar žal to ne bo mogoče, ker zakon zaradi negativnega stališča Vlade, h kateremu so pritegnili tudi koalicijski poslanke in poslanci na matičnem odboru, ni doživel druge obravnave, kar pomeni, da je postopek zaključen. V SDS smo prepričani, da je predlog primeren za nadaljnjo obravnavo in podpiramo takšen predlog zakona, ne pa sklep odbora. Z zakonom se dogaja enako kot z razčiščevanjem dogodka, ki je pokazal na nujnost spremembe tega zakona o upravnem sporu. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SKLADU KMETIJSKIH ZEMLJIŠČ IN GOZDOV REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslancev, s prvopodpisanim Francem Bogovičem. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa dajem besedo članici odbora gospe Bredi Pečan. [[Je ni.]] Zato za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku predlagateljev zakona, Francu Pukšiču. Izvolite, imate besedo.
Lep pozdrav! Spoštovane kolegice in kolegi, gospod podpredsednik, gospod minister! Danes boste priča kar dvema zakonoma, ko boste slišali pametne predloge s strani opozicije, pa vendar seveda zaradi koalicijske mašinerije ne bosta sprejeta, kar je škoda za to državo in vi, ki ste tukaj prisegali, boste delali v dobrobit države, boste pač morali tudi to danes prenašati. Žal. Torej predlagatelji menimo, da so spremembe zakona, ki so bile sprejete januarja letos, okrnile funkcijo sklada, predvsem pa niso omogočile špekulacij, ki se dogajajo s kmetijskimi zemljišči, temveč so še povečale možnost za okoriščanje posameznikov pri preprodaji kmetijskih zemljišč. Lahko vam pokažem, kar se je dogodilo na zadnji seji preiskovalne komisije, kjer smo ugotovili, da je župan Zoran Jankovič kupil kmetijsko zemljišče, ki ga sedaj spreminja v stavbno zemljišče, zraven pa si še ureja obvoze in nadvoze nad avtocesto. Spremembe, ki so bile očitno sprejete tudi s kupovanjem glasov posameznih poslancev, so oslabile nadzor nad delovanjem sklada in porabo proračunskih sredstev. Sprejet je bil torej zakon, ki ukinja nadzorni odbor sklada in poročanje le-tega neposredno Državnemu zboru, kar je seveda nedopustno in neumno. Nadzor nad porabo proračunskih sredstev bi moral kvečjemu okrepiti in slediti temu, da bo poslovanje sklada še bolj transparentno. Dodaten argument, da se ponovno uvede nadzor sklada je tudi seveda ekonomska kriza, v kateri se nahajamo. V tej ekonomski krizi pa seveda nekateri hlastajo in "mlastajo" tudi po kmetijskih zemljiščih. Zadnje spremembe zakona so skladu še dodatno odvzele sredstva iz koncesijskih dajatev, hkrati pa mu stroškovno nalagajo še zaposlene z Zavoda za gozdove Republike Slovenije, kar po mnenju predlagateljev vodi v popolno odvisnost sklada od trenutne politične garniture oziroma postopno ukinjanje njegovih temeljnih zadolžitev in prenos pomembnih odločitev na tem področju se torej prenaša na Vlado. Predlagatelji smo že v okviru javne predstavitve mnenj o ureditvi zemljiške politike kmetijskih gozdov in zemljišč opozarjali, da so predlagane spremembe zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov slabo pripravljene in ne urejajo problemov, ki so se na skladu pojavljale, ter dotakratno ureditev celo poslabšujejo, namesto da bi jo izboljšale. Na javni predstavitvi je bila velika udeležba zainteresirane in strokovne javnosti. Malokdaj se pojavi toliko zainteresiranih. Pojavilo se je mnogo argumentov, pripomb, mnenj in predlogov, vendar pa je ministrstvo oziroma Vlada Republike Slovenije že naslednji dan brez kakršnega koli pomisleka potrdila takratni predlog novele zakona, ne da bi upoštevala vsaj eno izmed mnenj strokovnjakov in zainteresirane javnosti. Predlagatelji smo bili ogorčeni nad takšnim ignorantskim odnosom do strokovne javnosti in nad neupoštevanjem kakršnega koli drugega predloga. Ker zakon, ki je bil sprejet januarja 2010, ni prinesel rešitev za probleme, ki se pojavljajo v delovanju sklada, ampak je še povečal možnosti za špekulacije pri prodaji kmetijskih zemljišč in ker je bil zakon sprejet tudi zaradi tako imenovanega kupovanja glasov, predlagatelji predlagamo spremembe tistih členov, ki so sporni in za katere je tudi stroka opozorila, da so sporni in so nesprejemljivi za dobrobit slovenskih gozdov in slovenskega kmetijstva. Predlagatelji menimo, da je treba kmetijska zemljišča varovati pred pozidavami in drugimi posegi v prostor ter ohranjati in povečati njihovo vrednost. Še enkrat, županova zemljišča na bivši mlekarni so kmetijska, župan jih prestavlja v gradbena, kjer bo gradil, ne vem, stanovanje oziroma prodajal za velike trgovske centre. Večji pomen bi bilo torej treba dati ohranjanju obdelovalnih kmetijskih zemljišč, če hočete tudi v tem obroču ljubljanskem, v hribovitih in ostalih težje dostopnih ali manj primernih območij za pridelavo, saj so prav ta območja najbolj izpostavljena zaraščanju. Ukinitev nadzornega odbora sklada in ukinitev poročanja Državnemu zboru vsekakor ni korist zasledovanju javnega interesa. Če se v Državnem zboru ne poroča, to sigurno ni dobro. Je pa dobro za špekulacijo in manipulacijo. Ne moremo mimo pomisleka, da nekoga javni nadzor tako moti in da bi nekateri delo sklada radi umaknili očem javnosti.
Hvala. Za predstavitev stališča Vlade dajem besedo mag. Dejanu Židanu, ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Izvolite. Kar za govornico.
Gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Mnenje Vlade je naslednje. Predlagane spremembe niso v skladu z načelom delitve oblasti na zakonodajno, izvršilno in sodno, niti rešitve oziroma predlogi, ki jih podajajo, v ničemer ne pripomorejo k učinkovitejšemu in bolj ekonomičnemu poslovanju sklada in udejanjanju ciljev in načel, ki naj bi jim ta zakon sledil. Novela zakona je s spremembo o sestavi sveta odpravila konflikt interesov med osebnimi interesi članov sveta, ki so predstavniki zakupniku oziroma koncesionarjev, in javnim interesom, ki ga zasleduje Sklad. Predlagani zakon pa konflikt interesov ponovno vzpostavlja. Vloga Državnega zbora pri nadzoru nad delovanjem sklada, je tudi z novelo zakona o skladu ostala, saj mu mora Vlada najmanj enkrat letno poročati o dejavnosti sklada in ukrepih, kot je to do zdaj počel nadzorni odbor sklada. Zavod za gozdove s prenosom manjšega števila zaposlenih, to je 17 zaposlenih, ne zmanjšuje pomembnosti pri vlogi, ki jo ima na strokovnem področju. V obeh primerih gre namreč za državni instituciji, ki si morata prizadevati za iste cilje pri gospodarjenju z državnim premoženjem. Da pa je sodelovanje korektno, potrjuje tudi pripravljenost obeh partnerjev ter do zdaj že izvedene aktivnosti glede prenosa delavcev, sredstev in arhivov sklada v skladu z določbami 12. člena. Stališče Vlade torej je, da Vlada predlaganega zakona ne more podpreti. Hvala.
Hvala, gospodu ministru. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Anton Urh bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala za besedo. Vsi prisotni lepo pozdravljeni. V Poslanski skupini DeSUS ne bomo podprli predloga novele Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, saj po naši oceni ne prinaša nobenih predlogov, ki bi pripomogli k bolj učinkovitemu, ekonomičnemu in preglednejšemu delovanju sklada. Še več, predlog novele vrača poslovanje sklada nazaj na stanje pred uveljavitvijo novele zakona, ki je bila sprejeta v mesecu februarju tega leta. Staro stanje je namreč omogočalo nepregledno poslovanje sklada, ki je mnogim omogočalo mešetarjenje z zemljišči v lastno korist. Sedanja ureditev pa to preprečuje, česar očitno nekateri, ki so se okoriščali na račun sklada, še vedno ne morejo preboleti. Februarja sprejeta novela zakona o skladu je s spremembo sestave sveta sklada odpravila konflikt interesov med zasebnimi interesi članov sveta, ki so predstavniki zakupnikov oziroma koncesionarjev, in javnim interesom, ki ga zasleduje sklad. Predlog, ki je pred nami, pa omenjeni konflikt interesov ponovno vzpostavlja. Predlagatelji novele, ki je pred nami, očitajo veljavnem zakonu, da je razveljavil prejšnjo ureditev oziroma stanje, ki je pri gospodarjenju z državnimi gozdovi izvzemalo možnost manipulacije in enostranskih odločitev aktualne oblasti, saj je bilo upravljanje sklada podrejeno odločitvi Državnega zbora preko nadzornega odbora. Seveda te navedbe ne držijo. Državnemu zboru Republike Slovenije namreč 39. člen Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije nalaga nadzor nad izvajanjem finančnih načrtov in pravilnosti finančnih izkazov javnih skladov, javnih podjetij in zavodov, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija. Tega februarska novela ni spremenila, je pa okrepila vlogo izvršilne veje oblasti, ki je odgovorna za izvajanje politike - zakonov in drugih predpisov, ki jih sprejme Državni zbor Republike Slovenije. Vloga Državnega zbora Republike Slovenije pri nadzoru nad delovanjem sklada je namreč tudi s februarsko novelo zakona o skladu ostala, saj mu mora Vlada najmanj enkrat letno poročati o dejavnostih sklada in ukrepih, tako kot je to doslej počel nadzorni odbor sklada. Vsebinski del poročila nadzornega odbora sklada je povečini povzemal vsebino letnega poročila o delu sklada, h kateremu mora vlada po sprejetju na svetu sklada podati svoje soglasje. Nadzorni odbor sklada je k tej vsebini dodal le krajše poročilo o svojem delu in pobude, kar pa je mogoče nadomestiti s poročili specializiranih institucij na področju nadzora nad delovanjem in poslovanjem, ki izvajajo tudi nadzor nad delom sklada, kot na primer Računsko sodišče, Urad za nadzor proračuna, notranja revizija. Predlagatelj se je dotaknil tudi določbe, ki je urejala prenos delavcev in pristojnosti z Zavoda za gozdove Slovenije na sklad. Gre za rešitev, ki je z organizacijskega in ekonomskega vidika povsem logična rešitev, predvsem zato, ker je Sklad vključen v zbirni kadrovski načrt Vlade Republike Slovenije in ne more zaposlovati novih ljudi. Na podlagi 12. člena veljavnega zakona se že izvaja prenos približno 17 zaposlenih, kot je slišati, brez kakšnih večjih zapletov. Zavodu za gozdove se s tem ne zmanjšuje pomembnost pri vlogi, ki jo ima na strokovnem področju. Dobro sodelovanje med obema institucijama pa bo ključnega pomena za učinkovito gospodarjenje v državnih gozdovih tudi v prihodnje. V obeh primerih gre namreč za državni instituciji, ki si morata prizadevati za iste cilje pri gospodarjenju z državnim premoženjem. Pri tem je treba poudariti, da ne gre za nikakršen prenos javnih nalog, ki jih po zakonu Zavod za gozdove Slovenije ima, temveč izključno za naloge, ki jih je zavod doslej pogodbene proti plačilu izvajal za sklad. Kot rečeno, v Poslanski skupin DeSUS tega predloga zakona, ki je pred nami, ne podpiramo. Hvala.
Hvala. Gospod Miran Györek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenke nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Kot vsi veste, smo bili v Slovenski nacionalni stranki okli teh zakonov vezanih na Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov skriminalizirani do takšne mere, da smo bili osumljeni korupcije, kupovanja, prodajanja glasov. Odletel je tudi bivši minister, dogajalo se je okoli tega toliko rompompoma in nič od tega dokazano, ampak samo prazni sumi in natolcevanja. Zato smo v Slovenski nacionalni stranki sklenili, da v bodoče pri zakonih, predlogih zakonov, vezanih na ta kmetijski sklad, tudi v izogib, da ne bi odletel še novi minister, ne bomo podali niti svojega stališča, niti svojih mnenj, niti ne bomo glasovali, da ja ne bo prišlo do ponovnih sumničenj. A propos, z malo sarkazma, mi smo pri tem skladu, pri tem zakonu svoje "pokasirali", kuverte so šle, tisto, kar ni šlo v kuverte, vam je naš predsednik dal tukaj na pult, upam, da ste si razdelili. Torej, skratka, hvala za sodelovanje. Pri tem zakonu, žal, ne bomo sodelovali.
Hvala. Mag. Borut Sajovic bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsedujoči, za besedo. Prijazen pozdrav gospodu ministru, redke kolegice in kolegi, ki vas to zanima! Seveda, lepa pesem z dolgo brado, ki pa smo jo v parlamentu z obstoječim zakonom, ki smo ga sprejeli, pozitivno rešili v dobro slovenskega kmetijstva, kmetijskih zemljišč in gozdov. No, gospod Pukšič, hvala lepa za te geste. Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije slabih zakonov ne podpira, nedomišljenih rešitev tudi ne in tako bo pri glasovanju ravnal tudi tokrat. Bi pa močno priporočil tistim najglasnejšim kritikom in predlagateljem te rešitve, da pregledajo vse, kaj je bilo izgovorjenega, sporočenega javnosti, kaj naj bi bilo slabo pri zakonu, ki smo ga sprejeli in je doživel tudi veto Državnega sveta in je bil ponovno potrjen. Nobenega od tistih takratnih očitkov niso vgradili v rešitev današnjega zakona, ampak eno samo preprosto kadrovsko, kako na področju kmetijstva, gozdarstva ohraniti vpliv posameznikov in lobijev, ki so v slovenskem gozdu, v narekovajih in prispodobah, "sekali po dolgem in počez" in te kadrovske vplive, navezave bi ohranili do danes. Jaz sem pa vesel, da sem član koalicije, ki je takrat, ko smo bili v opoziciji, zapisala, in v Dnevniku je bilo zapisano Ustavimo tajkunizacijo slovenskih gozdov in to smo naredili. Prihodek od izkupička iz slovenskih gozdov se iz leta v leto povečuje. V letošnjem letu bo večji za 2 milijona evrov. In da zdaj nekatere, celo župane, najbolj moti, da bodo slovenske občine, ki imajo zaradi transporta iz gozdov uničene številne občinske, lokalne, gozdne, pa tudi državne ceste, dobile od te koncesnine nekaj za to, da bo stanje na teh cestah, ki jih, roko na srce, ne uporabljajo samo gozdarji, uporabljajo jih občanke in občani z odročnejših kmetij vsak dan, uporabljajo jih tudi številni obiskovalci podeželja, narave in rekreativci, boljše. Izvirni greh leta 1996, ko smo podelili koncesije [[...]]Predsednik, ali je s časom vse v redu? Koliko imam še na razpolago? Hvala lepa. No, moram reči, da je bil bistven nadzor. In ravno s tem prenosom gozdarjev, izkušenih, najboljših slovenskih kadrov, z Zavoda za gozdove na Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov povečujemo kontrolo in nadzor. Nihče ne bo rekel, da v času recesije, v času krize, prenos 17 ljudi iz sistema več kot 700 javnih uslužbencev pomeni napad in demontažo sistema javne gozdarske službe, ki ji, moram reči, v Poslanskem klubu LDS zaupamo, priznavamo rezultate, dobro delo, dobro gospodarjenje s slovenskimi gozdovi, in sem prepričan, da bodo isti ljudje znotraj istega državnega sistema, tokrat kot uslužbenci Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, še naprej skrbni in dobri gospodarji slovenskih gozdov. In za to gre. S tem, da smo pa vzpostavili boljše gospodarjenje in tudi nekaj stavbnih zemljišč, ki so bila že opredeljena kot zazidljiva, s sklada prenesli na občine, pa ni nič narobe, kajti ta zemljišča so končala v skladu z izvornim poreklom iz občin v Sloveniji in uporabili jih bomo za razvoj. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Breda Pečan bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dober dan vsem, ki vztrajamo na tej seji, in prisrčen dober dan in dobrodošlica novemu ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, mag. Židanu! Rada bi povedala, da Poslanska skupina Socialnih demokratov, kot smo že na seji odbora povedali, ne podpira teh sprememb. In sicer zaradi tega ker zakon tudi po besedah direktorja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, gospoda Sergia Daolia, še niti ni prišel v funkcijo, zaradi tega, ker nam tudi na odboru ni znal povedati, kakšni bodo učinki ukinitve nadzornega odbora in sprememb v zvezi s tem, kako bo svet zavoda funkcioniral oziroma svet sklada funkcioniral, ko bo sestavljen drugače kot do sedaj. Bi pa rada opozorila, da je sprememba 5. člena zakona, in sicer, da se brez sramu predlagatelj vrača na omogočanje, da v svetu sklada delujejo ljudje, ki imajo izrazit konflikt interesov - izrazit konflikt interesov, ponavljam, tako kot se je leta in leta v tem skladu dogajalo. Nemogoče je, da so si predlagatelji teh sprememb dovolili, da znova vnašajo zakon v konflikt interesov, ki ga je sedanji zakon o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov B eliminiral. Navajam, kaj pravzaprav piše v sedaj veljavnem zakonu: "Za možnost konflikta iz prejšnjega stavka se šteje, če je član oziroma predsednik sveta sklada zakupnik ali najemnik zemljišč v gospodarjenju sklada, pogodbeni izvajalec del ali pogodbeni izvajalec del v gozdovih, s katerimi gospodari sklad." S sprejetjem sprememb in dopolnitev tega zakona januarja meseca smo se odločili, da bomo take konflikte interesov preprečili, predlagatelji pa jih vračajo. Da ne govorim o tem, česar zakon sicer ne obravnava, vendar mislim, da bi vodstvo sklada moralo o tem resno razmisliti, da so zakupniki velikih površin kmetijskih zemljišč celo delavci sklada. Mislim, da delavec sklada ne bi smel imeti v zakupu zemljišč v lasti sklada, zlasti ne tisti, ki odločajo o tem, kdo bo dobil zemljišče v zakup. Zlasti tisti ne! Pa se to neprestano že leta in leta dogaja. Spremembe, ki jih je vložila Slovenska ljudska stranka v proceduro, so vložene v veliki neučakanosti. Dejstvo je namreč, da učinkov sprememb tega zakona ni bilo mogoče še preveriti. In to, ali so dobre ali so slabe, vse je mogoče, nobeden zakon ni idealen, vendar pa Ljudska stranka že kar ocenjuje, da so slabe, čeprav je zakon šele začel veljati. Zanimivo je, da se Ljudska stranka ni lotila sprememb tega zakona na način, ki ga je propagirala v času sprejemanja variante b, verzije b, to je takrat tistega zakona, ki sedaj velja. Namreč, takrat je bilo največ govora o tem, da občine ne smejo dobiti stavbnih zemljišč, ki so bila določena za stavbna zemljišča v preteklosti, to je bila velika deviza. Druga velika deviza je bila, da občine ne smejo dobivati deležev iz koncesijske dajatve. O tem, da mora Državni zbor nadzirati delovanje sklada pa tole: v vseh preteklih letih je v Državnem zboru, v Odboru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano bilo zelo velikokrat zahtevano, da poročilo nadzornega odbora sklada obravnava Državni zbor na plenarni seji. Ljudska stranke je vsakokrat z eno samo izjemo to obravnavo na plenarni seji preprečila. Kakšen je ta veliki nadzor delovanja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, če pa niti v vseh letih, 17-ih, kolikor pač že funkcionira ta sklad, je samo enkrat Državni zbor na plenarni seji obravnaval poročilo nadzornega odbora. Torej, ali je to nadzor? Govora je bilo na odboru o tem, kako mora ljudstvo upravljati oziroma odločati o tem, kako bo sklad deloval. Se pravi, ljudstvo bi moralo verjetno odločati na referendumu o tem, ali je poslovanje sklada pravo ali nepravo, ker drugače jaz ne vem, kako se ljudstvo vpraša, če je zadovoljno z delovanjem neke take institucije, kot je sklad. Dejstvo pa je, da smo z januarskimi spremembami zakona dosegli to, da bo tisti organ, ki je najbolj odgovoren pravzaprav za delovanje institucij v državni lasti, kot so skladi, kot so zavodi, kot so podjetja, to je Vlada in Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, končno resnično odgovarjal za to, kako bo sklad deloval. Zato bomo podprli sklep odbora, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala. Gospod Robert Hrovat bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Po predstavitvi stališč boste dobili proceduralno. Gospod Hrovat, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister. Poslanke in poslanci. Predstavnik predlagatelja zakona je poudaril, da je predlog pripravljen z namenom vzpostaviti stanje pred zadnjo spremembo tega zakona januarja letos, na katerega je bilo že ob sprejemanju veliko pripomb. Zadnje spremembe zakona o skladu kmetijskih zemljišč so namreč okrnile funkcijo sklada in oslabile nadzor nad delovanjem. Odpravil se je madzorni odbor sklada in poročanje o njegovem delu neposredno Državnemu zboru, kar je vsekakor sporno. Delovanje sklada, ki mu je naloženo upravljanje kmetijskih zemljišč in gozdov, ne more in ne sme biti le stvar Vlade, ampak celotne družbe. Predlagatelj želi s spremembo doseči, da se nadzor nad skladom ohrani in tudi v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je bila prejšnja ureditev boljša, saj je zagovarjala boljše razmere za normalno delo in predvsem potreben javni nadzor nad skladom. Že pri prvi obravnavi ob sprejemanju tega zakona smo v Slovenski demokratski stranki opozarjali, da bi bilo prav, da Državni zbor ohrani vlogo imenovalca organov sklada in da ostane v funkciji nadzornika. Tu ne gre za vpliv ali nevpliv politike. Gre za transparentnost pred javnostjo, gre za razpravo o predlaganih kadrih v Državnem zboru. Glavni del vpliva ima tako ali tako koalicija, moti pa nas predvsem razvrednotenje funkcije poslanca. Kot da je Vlada kar naenkrat ugotovila ali ocenila, da naša presoja ni ustrezna, kot da ne znamo več oceniti, kaj je prav in kaj je narobe. In kot da ne znamo več oceniti, kdo je primeren za določeno funkcijo in kdo ne. In to se v zadnjem času dogaja na vseh področjih. V Slovenski demokratski stranki tovrstnim dejanjem odločno nasprotujemo. Spomnimo se samo včerajšnje seje, kjer ste, koalicija, izglasovali, da predsednika protikorupcijske komisije predlaga predsednik države. Torej, ocenjujemo, da sprejeti in sedaj veljavni zakon o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije ne prinaša sprememb v smeri efektivnejšega, transparentnejšega in sploh boljšega delovanja sklada. Zato bomo v Slovenski demokratski stranki predlog novele, ki so ga predlagali v Slovenski ljudski stranki, podprli. Hvala.
Gospa Cvetka Zalokar Oražem bo predstavila stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovani kolegi in kolegice. Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije je bil ustanovljen leta 1993 z namenom upravljanja in razpolaganja s kmetijskimi zemljišči, kmetijami in gozdovi v lasti Republike Slovenije. Naloge sklada in temeljni cilji njegovega delovanja so opredeljeni v Zakonu o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov, v Strategiji razvoja slovenskega kmetijstva in Programu razvoja gozdov v Sloveniji. Med pomembne naloge sklada uvrščamo promet s kmetijskimi zemljišči in gozdovi, odkup, prodajo in menjavo zemljišč. In prav trenutno veljavni zakon bolje in natančneje določa poslovanje sklada, ki je bilo v zadnjem času deležno precejšnje pozornost, ob tem pa seveda tudi kritik javnosti. Državni zbor je na svoji seji v decembru sprejel nekatere spremembe in dopolnitve zakona. Z vsemi dopolnitvami in rešitvami v Poslanski skupini Zares nismo bili zadovoljni. Predvsem pa smo bili razočarani, ker nismo naredili bolj korenitih sprememb, ki bi omogočile skladu uresničevati zares njegovo poslanstvo. Kasneje je Državni svet na to vložil veto, pozval Državni zbor, naj o njem ponovno odloča in izrazil svoje nestrinjanje z vsebino zakona. Po mnenju državnih svetnikov takrat zakon ni prinašal kakšnih novosti, ki bi šle v smeri pozitivnega delovanja in bi izboljšave in omogočanja lažjih reševanj problemov na samem skladu, saj je šlo po njihovem mnenju, mnenju Državnega sveta, le za spremembe, ki se nanašajo na notranjo ureditev sklada. Podobnega mnenja je tudi skupina poslancev stranke SLS, ki je po samo treh mesecih od sprejetja zakona v Državni zbor že vložila predlog zakona o spremembah zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov. V Poslanski skupini Zares menimo, da celotna vsebina predloga zakona onemogoča uresničevanje poglavitnega cilja sklada, to pa je aktivno in učinkovito izvajanje kmetijsko-gozdarske zemljiške politike. Med drugim vrača poslovanje sklada nazaj na stanje pred uveljavitvijo novele zakona o skladu, katere cilj je bil tudi povečati vpliv Vlade na poslovanje sklada. S tem se, po našem mnenju, vendarle omogoči gospodarno učinkovitejše in bolj ekonomično upravljanje ter razpolaganje s kmetijskimi zemljišči v lasti države. Ne smemo pozabiti, da sklad gospodari in razpolaga s skoraj 16% deležem vseh zemljišč v lasti države, zato je njegova vloga na tem področju še kako pomembna. V Poslanski skupini Zares menimo, da predlagane spremembe niso v skladu z načelom delitve oblasti na zakonodajno, izvršilno in sodno, prav tako pa njegove rešitve v ničemer ne pripomorejo k temu, da bi lahko danes mislili, da bi s temi spremembami v resnici lahko udejanjili kvalitetnejše delo sklada. Celotna vsebina predloga vrača poslovanje sklada nazaj na stanje pred uveljavitvijo te spremembe, katere cilj je bil povečati vpliv Vlade na poslovanje sklada in omogočiti gospodarno in ekonomično upravljanje in razpolaganje s kmetijskimi zemljišči. Prejšnja obliko vodena, na katero naj bi se po predlogu zakona, ki ga imamo pred seboj, ponovno vrnili, enostavno ni dala svojih rezultatov, zato je takšen predlog pravzaprav anahronizem. Kajti pokazalo se je, da tako vodenje kot tudi nadzor sklada nista bila učinkovita. Ne nazadnje naj pri tem spomnim samo na poročila ugotovitve protikorupcijske komisije in Računskega sodišča v zvezi z delovanjem sklada prav po takšni obliki nadzora in vodenja kot je ponovno predlagana. Zato v Poslanski skupini Zares predlaganih sprememb, ki se tičejo izključno vodenja in nadzora sklada, ne bomo podprli, kajti vrnitev v prejšnje stanje bi pomenilo korak nazaj. Sprašujemo pa se, kako je mogoče v tako kratkem času sploh v resnici preveriti, ali so februarja letos sprejete rešitve ustrezne ali ne.
Hvala. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke seveda ne podpira predlaganega sklepa Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, po katerem Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Spremembe, ki so bile očitno sprejete tudi s kupovanjem glasov posameznih poslancev, so oslabile nadzor nad delovanjem sklada in porabo proračunskih sredstev. Sprejet je bil zakon, ki ukinja nadzorni odbor sklada in poročanje le tega neposredno v Državnem zboru, kar je po našem mnenju nedopustno. Nadzor nad uporabo proračunskih sredstev bi morali kvečjemu okrepiti in slediti temu, da bo poslovanje sklada še bolj transparentno. Dodaten argument, da se ponovno uvede nadzor sklada, je tudi ekonomska kriza, v kateri se nahajamo. Naj spomnimo, da so zadnje spremembe zakona skladu še dodatno odvzele sredstva iz koncesijskih dajatev, hkrati pa mu stroškovno nalagajo še zaposlene Zavoda za gozdove Republike Slovenije, kar po mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke vodi v popolno odvisnost sklada od trenutne politične garniture oziroma postopno ukinjanje njegovih temeljnih zadolžitev in prenos pomembnih odločitev na tem področju na Vlado z zadnjimi spremembami zakona je pod okrilje Vlade prešlo tudi imenovanje sveta sklada. Menimo, da je gospodarjenje s kmetijskimi zemljišči in gozdovi v širšem javnem interesu slovenske države. Program gospodarjenja z gozdovi je bil sprejet v Državnem zboru, zato ga lahko smatramo kot konsenz usmeritev širše javnosti. S predlaganimi spremembami bi ureditev vrnili v prejšnje stanje, ki je pri gospodarjenju z državnimi gozdovi izvzemalo možnost manipulacije in enostranskih odločitev aktualne oblasti, saj je bilo upravljanje sklada podrejeno odločitvi Državnega zbora. Zaradi navedenega bi po našem mnenju bilo potrebno ohraniti nadzor nad delovanjem sklada in porabo proračunskih sredstev. Delovanje sklada, ki mu je naloženo upravljanje s kmetijskimi zemljišči in gozdovi, namreč ne more biti predmet samo aktualne vlade, ampak skrb celotne družbe. Predlog zakona bi med drugim na Zavod za gozdove vrnil tudi izvajanje nalog iz 57. člena Zakona o gozdovih, tako kot je bilo to pred uveljavitvijo zadnjih sprememb in dopolnitev tega zakona. Hkrati bi s tem zaustavili tudi prenos delavcev, sredstev in arhiva z zavoda na sklad, kar naj bi po besedah predstavnikov gozdarske stroke bil začetek razkroja enotne gozdarske službe, ki zagotavlja javni interes v vseh gozdovih. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke torej menimo, da bi bile predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov zelo dobrodošle in potrebne, zato ne bomo podprli sklepa, ki ga predlaga Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Gospod Pukšič ste želeli proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz sem želel med predstavitvijo stališč poslanskih skupin opozoriti, da nekateri v stališčih poslanskih skupin govorijo o Slovenski ljudski stranki, govorijo o tem, da Slovenska ljudska stranka je preprečevala obravnavo poročila Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov v Državnem zboru mimogrede nikoli ni imela večina ne v vladi, ne v odboru tako da bi to lahko delala, govorijo o delavcih v skladu kmetijskih zemljišč in tako dalje. Zdelo se mi je neprimerno oziroma v nasprotju s poslovnikom ob predstavitvi stališče poslanskih skupin in v bodoče, v kolikor se bo to dogajalo vas pač prosim, da na to opozorite tiste, ki predstavljajo stališče poslanskih skupin. Hvala.
Hvala. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZADRUGAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslancev s prvopodpisanim Francem Bogovičem. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa dajem besedo članici odbora Bredi Pečan. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, in se opravičujem za prejšnjo zamudo, zaradi tega ker enostavno sem se zapletla tam na hodniku in sem zato bila prepozna. Zato pa sedaj poročilo k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zadrugah z 18. seje Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano s 4. maja, ko je odbor kot matično delovno telo obravnaval prej omenjeni zakon in ki ga je v obravnavo po skrajšanem postopku predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Francem Bogovičem. Odbor se je seznanil z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je dala nekaj pripomb v zvezi z nomotehničnega vidika. Odbor se je tudi seznanil z mnenjem Vlade, ki predloga zakona ne podpira, saj bi s sprejetjem predloga zakona nastalo neskladje med zakonom o revidiranju in zakonom o spremembah in dopolnitvah zakona o zadrugah in ker v predlagani vsebini ponovno vnaša v zakon poglavje o zadružni reviziji, kar je pravno nedopustno. Po mnenju Ministrstva za finance tudi ni mogoče sklepati, da bi bila zadružna zveza neodvisna pri izvajanju obveznih revizij, saj s številnimi aktivnostmi ustvarja z zadrugami dokaj odvisen odnos. Direktiva namreč v 11. točki preambule, kot primer ogrožanja neodvisnosti zakonitega revizorja ali revizijske družbe navaja zlasti neposredni ali posredni finančni interes za revidirani subjekt in opravljanje dodatnih storitev, ki niso povezane z revizijo. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki predlog zakona podpira. V razpravi pa se je oglasil tudi predstavnik Zadružne zveze Slovenije, ki predlog zakona podpira, in je v razpravi najprej poudaril, da so že jeseni lanskega leta pri sprejemanju prejšnje novele zakona o zadrugah obstajali pomisleki glede skladnosti urejanja zadružne revizije v zakonu o zadrugah. Zakon o reviziji 2, ki je implementiral direktivo iz leta 2006 o obveznih revizijah za letno in konsolidiranje računovodske izkaze, je namreč določil, da se lahko revizijska družba ustanovi samo kot gospodarska družba oziroma samostojni podjetnik posameznik. Gre torej za pomislek, ali spada urejanje zadružne revizije v zakon o reviziji 2 oziroma ali ni bolj primerno mesto zakon o zadrugah. Po mnenju Zadružne zveze Slovenije bi bila s pravnosistemskega vidika primernejša ureditev zadružne revizije v zakonu o zadrugah, ki ureja vsa statusna vprašanja zadrug. Prav tako predlagana zadružna revizija določa revidiranje vseh zadrug, medtem ko direktiva Evropskega sveta iz leta 2006 ureja le revidiranje evropskih zadrug in tistih zadrug, za katere je revidiranje računovodskih izkazov obvezno po evropski zakonodaji. Odbor je na predlog Poslanske skupine Socialnih demokratov še pred obravnavo posameznih členov predloga zakona in vloženega amandmaja na podlagi mnenja Vlade v skladu 128. členom Poslovnika Državnega zbora razpravljal in odločil, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V obrazložitvi tega predloga je izraženo prepričanje, da so pripombe iz mnenja Vlade kot tudi Zakonodajno-pravne službe tako tehtne in utemeljene, da predloga zakona ni mogoče podpreti. Opozorjeno je tudi bilo, da so predlagatelji v tem in v preteklem mandatu vložili že več novel zakona o zadrugah v povsem enakem besedilu. Vsi poskusi, da bi se v zakon o zadrugah vneslo poglavje o zadružni reviziji so bili zavrnjeni z enakim opozorilom, namreč da bi to povzročilo neskladje med zakonom o revidiranju in zakonom o spremembah in dopolnitvah zakona o zadrugah. Predlagateljem je bilo tudi že večkrat pojasnjeno, da bi bilo treba najprej uveljaviti ustrezne podlage za pripravo novele zakona o zadrugah v zakonu o revidiranju. V zakonodajnem postopku sta v tem trenutku oba predloga zakonov, poleg novele o zadrugah tudi novela zakona o revidiranju, in v kolikor bi želeli v novelo zakona o zadrugah ponovno vnesti institut zadružne revizije, bi bilo torej nujno najprej sprejeti in uveljaviti novelo zakona o revidiranju. Zastavlja se tudi vprašanje, zakaj zakon o zadružni zvezi Slovenije ne ustanovi revizijske družbe v skladu z zakonom o revidiranju. Opozorjeno je bilo tudi da predlog zakona ne ureja samo kmetijskih zadrug, temveč se nanaša na ureditev vprašanja evropskih zadrug. Po dostopnih podatkih je v Sloveniji registriranih okrog 500 evropskih zadrug, od katerih je 135 kmetijskih, in od teh je samo 73 članic Zadružne zveze Slovenije. V praksi to pomeni, da imajo zgolj od tri do pet oseb možnost, da se v skladu z veljavno zakonodajo organizirajo v organizacijsko obliko, ki jo za revizijske družbe določa zakon o revidiranju. Zato je, kot že prej povedano [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]odbor s 5 glasovi za in 4 proti sprejel sklep, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zadrugah ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala. Gospod Franc Pukšič bo predstavil stališče v imenu predlagateljev zakona. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, minister. Danes je torej nekako dan zakonodaje Slovenske ljudske stranke, njenega dela, tako vloga zakona o upravnem postopku, zakona o Skladu kmetijskih zemljišč, zakona o zadrugah, ki se nadaljuje tudi z zakonom o revidiranju, tako da to ni točno. Istočasno smo vedeli in predlagali tudi spremembo zakona o revidiranju in tudi to pripravili. Pa vendar. Pri spreminjanju zadnjih sprememb zakona o zadrugah smo prišli do ugotovitve, da je zelo veliko tistih, ki ste in smo ocenjevali, da je bila napačna novela zakona o zadrugah, ki je izločila zadružno revizijo na osnovi zakona o revidiranju, na osnovi direktive 2006, številka 43. V našem mnenju pa prav ta direktiva v preambuli celo izrecno predvideva, da lahko zadruge revidirajo subjekt, v katerem so zadruge včlanjene, kar pomeni, da niso utemeljeni očitki, da bi članstvo subjekta, ki ga zadružna zveza revidira, samo po sebi pomenila nedopusten odstop od zahteve neodvisnosti revizijskih podjetij. Predlagatelji menimo, da je s tem v evropski zakonodaji zagotovljena možnost, da zadružne zveze opravljajo storitev revidiranja v včlanjenih zadrugah tudi po uveljavitvi direktive 2006, številka 43. Poleg tega posebnosti revizijske zadružne zveze upošteva tudi določbo iz točke B četrtega odstavka 3. člena omenjene direktive, ki izrecno dopušča odmik od zahteve, da mora večina volilnih pravic v revizijskem subjektu pripadati prav revizijskim podjetjem, če gre za obvezne revizije zadrug in podobnih subjektov. Torej, vse v skladu z direktivo 2006 številka 43. Problem je torej v tem, da se v celi vrsti slovenskih zadrug, ki razpolagajo s tako imenovanim zadružnim nerazdružljivim premoženjem, revizije ne opravljajo, kajti v zakonu o zadrugah je bilo prej zapisano, da tudi male zadruge opravljajo revizijo na vsake dve leti, medtem ko je po novem ta obveznost ostala zgolj zadrugam, ki so srednje velike in velike gospodarske družbe, kar pomeni, da velika večina slovenskih zadrug več ni deležna teh revizij. In to ni dobro, pa recite, karkoli hočete. Zato smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pripravili Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zadrugah in hkrati Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o revidiranju. O tem sem čisto na začetku povedal, da se torej ta zadružna revizija ponovno uvede in da jo bodo obvezno izvajale vse zadruge, tako zadruge v smislu velikih družb, ki jo opravljajo na vsako leto, in prav tako male zadruge, kjer se izvede takšna revizija vsaj enkrat ob izteku mandata organom zadruge. V obravnavi zakona so bile pripombe, da je na dve leti to tudi finančno breme za male zadruge, najbrž pa je z vidika varovanja lastnine prav, da bi se vsaj ob izteku mandata revizija opravljala. Nek pregovor pravi: Dobro je ali lepo je zaupati, še boljše je kontrolirati. Ne vem, zakaj se koalicija brani te možnosti, da bi to revizijo izvajali. Kot sem že omenil, smo hkrati s tem predlogom zakona pripravili tudi predlog sprememb zakona o revidiranju, da ne bi ponovno poslušali očitkov takšnih, kot jih pa kljub temu poslušamo, torej o neusklajenosti zakona o zadrugah z zakonom o revidiranju. Ta zakon je jutri v obravnavi, torej v četrtek, v Državnem zboru pod zaporedno točko 16. Vendar pa so se ti očitki s strani koalicijskih strank ponovno pojavili, kar kaže na dejstvo, da v bistvu ni pravnih argumentov za zavrnitev tega predloga zakona oziroma da se uporabljajo neutemeljeni in zastareli argumenti oziroma drugače, računalniško povedano, da koalicija dela samo "copy-paste" na dobre predlagane zakone s strani Slovenske ljudske stranke in jih po "copy-paste" sistemu zavrača.
Hvala. Mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, bo predstavil stališče Vlade. Izvolite.
Gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije se ne strinja s predlaganimi spremembami in dopolnitvami zakona o zadrugah in tega predloga ne podpira, saj meni, da bi s sprejemom navedenega zakona, s katerim se ponovno vzpostavlja zadružna revizija, povzročili medsebojno neusklajenost dveh zakonov, in sicer Zakona o revidiranju in Zakona o zadrugah, ki v predlagani vsebini ponovno vnaša v zakon poglavje o zadružni reviziji, kar je pravno nedopustno. Vlada tudi meni, da predlagani zakon ne more uvesti izvajanja zadružne revizije v smislu neodvisne zadružne revizije po zakonu o revidiranju, saj bi to bilo v nasprotju z EU-predpisi. Z uveljavitvijo zakona o revidiranju, s katerim se direktiva prenaša v slovenski pravni red, je zadružna zveza po pisnem mnenju Ministrstva za finance izgubila status revizijske družbe, ker ne izpolnjuje pogojev, ki jih direktiva in zakon določata za revizijske družbe. Po citiranem mnenju Ministrstva za finance ni mogoče sklepati, da bi bila zadružna zveza neodvisna pri izvajanju obveznih revizij, saj s številnimi aktivnostmi ustvarja z zadrugami precej odvisen odnos. Direktiva pa v 11. točki preambule kot primer ogrožanja neodvisnosti zakonitega revizorja ali revizorske družbe navaja zlasti neposredni ali posredni finančni interes za revidirani subjekt in opravljanje dodatnih storitev, ki niso povezane z revizijo, zato Vlada Republike Slovenije tega predloga ne podpira.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Borut Sajovic bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Prav škoda, ker nas je predlagatelj zapusti. Bistvo predstavitev stališča naše poslanske skupine, kar se tega zakona tiče, je predvsem, da si v Sloveniji želimo neodvisno in pošteno revizijo, ne pa nekih domačijskih poslov, ki so v nasprotju z zakonodajo Evropske unije. Bistvo predloga novele zakona o zadrugah, ki ga obravnavamo danes in katerega je v zakonodajni postopek vložila Slovenska ljudska stranka, je, da se v obstoječi zakon ponovno vnese poglavje o zadružni reviziji, ki je bilo z zadnjo novelo zakona lansko leto oktobra črtano. Vprašanje zadružne revizije je po zaslugi Slovenske ljudske stranke že lansko leto zdaleč prestopilo strokovni okvir, kamor po mnenju Liberalne demokracije Slovenije to vprašanje spada. Z obravnavanim predlogom in s predlogom novele zakona o revidiranju, ki ga obravnavamo na tej seji, pa je prizadevanje Slovenske ljudske stranke po ohranitvi nekakšne domačijske zadružne revizije že prešlo meje dobrega okusa. Kljub temu da doslej argumenti o tej problematiki niso zadostovali, nam ne preostane drugega, kot da ponovno navedemo razloge, zaradi katerih v Liberalni demokraciji Slovenije pri vseh ostalih nespremenjenih okoliščinah ne bomo podprli ponovne oživitve zadružne revizije znotraj Zadružne zveze Slovenije. Formalno je odprava zadružne revizije oziroma dejstva, da je Zadružna zveza Slovenije izgubila status revizijske družbe, posledica njene ukinitve v zakonu o revidiranju. Ker po relevantnih pravnih mnenjih ni moč zatrjevati specialnosti zakona o zadrugah glede na zakon o revidiranju, ni preostalo drugega, kot da se z zadnjo sprejeto novelo črta poglavje zakona o zadrugah, ki je urejalo področje zadružne revizije. Druga možna rešitev bi bila, na kar je večkrat opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, da se možnost, da Zadružna zveza Slovenije tudi nadalje opravlja zadružno revizijo, uredi z ustrezno spremembo zakona o revidiranju ali pa na nomotehnično ustrezen način v zakonu o zadrugah. Ena ali druga rešitev pa sta po mnenju Liberalne demokracije Slovenije nesprejemljivi. Prvič, donedavna ureditev zadružne revizije je odstopala od ustreznih direktiv Evropske unije. Zato v LDS-u tako sprejemamo dosedanjo obsežno argumentacijo Vlade, ki izhaja še iz časa mandata ministra Andreja Bajuka, tako da takšna ureditev zadružne revizije ne ustreza predvsem zahtevam direktive o obveznih revizijah za lastne in konsolidirane računovodske izkaze. Pri tem želimo izpostaviti tudi manj navajeno dejstvo, da v naših zadrugah ni bilo zadoščeno zahtevi po obvezni reviziji, ki v skladu z direktivo pomeni reviziji letnih in konsolidiranih računovodskih izkazov in je na enak način opredeljena tudi v uredbi Sveta o statutu evropske zadruge. To pomeni obvezno reviziji, ki se opravlja vsako leto, ne pa revizije po kateri so računovodski izkazi vsako drugo leto nerevidirani, kot je bilo doslej urejeno z našim zakonom o zadrugah. In drugič, iz koncepta zadružna zveza-revizija-zadruga ter iz tega koncepta izhajajoče donedavne prakse izhaja resen in utemeljen pomislek glede zahteve o neodvisnosti zadružnih revizorjev. Po uvodni izjavi direktive so primeri ogrožanja neodvisnosti revizorja neposredni ali posredni interes za revidiran subjekt. Po mnenju Ministrstva za finance, ki tudi izhaja še iz časa mandata ministra Andreja Bajuka, ni mogoče sklepati, da bi bila zadružna zveza neodvisna pri izvajanju revizij, saj s številnimi aktivnostmi ustvarja z zadrugami precej odvisen odnos. Po zakonu o zadrugah in praks Zadružna zveza Slovenije opravlja za svoje člane poleg donedavne revizije še vrsto drugih opravil, jim strokovno svetuje, daje različne vrste pomoči, jih zastopa v zbornicah in pred državnimi organi in tako dalje. Najmanj, kar lahko vsi skupaj ugotovimo je, da odpravljena ureditev zadružne revizije nikakor ni zagotovljena neodvisnosti zadružnih revizorjev. Na koncu želim še enkrat izpostaviti dejstvo, da bi morale največji interes, da se revizija opravi neodvisno, nepristransko ter v skladu s pravili revidiranja, imeti prav zadruge same. V Sloveniji jih je 500, od tega jih je samo 135 kmetijskih, le polovica pa člani Zadružne zveze Slovenije.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Ponoven pozdrav kolegom, kolegicam in gospodom, ministrom! V glavnem, Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla sklep odbora, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Temeljni razlog je v tem, da je po naši presoji potrebno, če je to seveda mogoče, kar pa naj presodijo tisti, ki so za to strokovno najbolj kvalificirani, in zagotovo lahko take ljudi lahko najdemo v naši vladi, da je najprej spremenjen zakon o revidiranju in če bo ta sprememba sprejeta in bo omogočeno revidiranje tudi v okviru Zadružne zveze Slovenije, potem je smiselno, da se spreminja tudi zakon o zadrugah. Drugače pa bi rada povedala, da ni problem to, da je že, mislim, da že tretjič vložen zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o zadrugah, ki naj bi vrnil lansko leto ukinjeno možnost revidiranja s stani Zadružne zveze Slovenije za zadruge, zaradi tega ker je to vložila Ljudska stranka, da bi se pravilno razumeli. Gre bolj za to, da je vendarle pomislek, da je nepovezanost, neoporečnost, transparentnost revizije, ki jo izvaja Zadružna zveza Slovenije za zadruge, pod vprašajem, da bi zaradi tega se lahko pojavilo tudi v Sloveniji vprašanje zaupanja v revizije, ki bi jih izvajala zadružna zveza. Zaradi tega menimo, da bi bilo najbolje, da bi Zadružna zveza Slovenije z ljudmi, ki delajo znotraj te zadružne zveze na področju revizij, ustanovila podjetje v lasti zadrug, ki bi kot neodvisna pravna oseba lahko izvajala revizije, ki so obvezne, medtem ko pa neobvezne revizije pa tako ali tako lahko zadružna zveza dela tudi sicer. Obvezne revizije so pač tiste, ki na, bom rekla, na poslovnem področju, zlasti na področju najemanja kreditov, izvajanja investicij itn. pomenijo neko trdno garancijo poslovnim partnerjem, da gre za verodostojno in varno partnerico v posameznih poslih. Zato menimo v Poslanski skupini Socialnih demokratov, da je bolje, da tega zakona, ki je danes v obravnavi, ne podpremo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rado Likar v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Bistvo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zadrugah je v tem, da se v zakon ponovno vnaša poglavje o zadružni reviziji, ki je bila s spremembo v lanskem letu črtana. Potreba po zadružni reviziji se kaže v tem, ker je bila ta revizija prilagojena posebnostim, ki jih zadruge imajo, in da so nosilci revizije razpolagali s specializiranimi znanji, ki so na te posebnosti vezane. Vlada je sicer kot argument proti navajala neskladje med zakonom o revidiranju iz leta 2008, ki določa, da storitve revidiranja lahko opravlja le revizijska družba, ki je organizirana kot gospodarska družba po zakonu, ki ureja gospodarske družbe, in ima veljavno dovoljenje Slovenskega instituta za revizijo za opravljanje storitev revidiranja ali pa kot pooblaščeni revizor, ki samostojno opravlja storitve revidiranja kot samostojni podjetnik posameznik in ima veljavno dovoljenje inštituta za opravljanje storitev revidiranja, se pravi, samostojni revizor. Kot argument proti je Vlada navajala tudi pomanjkanje neodvisnosti zadružne zveze pri izvajanju obvezne revizije, saj je z zadrugami lahko povezana lastniško, veže pa jih lahko tudi posredni ali neposredni finančni interes. Treba je opozoriti, da predlog zakona ne predvideva več obveznega članstva zadrug z nerazdelnim premoženjem v zadružni zvezi in je prepuščeno vsaki zadrugi prosta izbira med revizijskimi družbami glede izvajanja revizije. V zvezi s tem se je postavila tudi dilema, ali spada urejanje zadružne revizije v zakon o revidiranju kot sistemski zakon na področju revidiranja ali v področni predpis, kot je zakon o zadrugah. Sklicujoč se na evropsko direktivo je predlagatelj mnenja, da le-ta ureja zgolj obvezne revizije računovodskih izkazov, medtem ko je v domači zakonodaji to urejeno mnogo širše. Tako Direktiva 2006/43 Evropskega sveta ureja revidiranje samo evropskih zadrug in tistih, revizija katerih je obvezna. Slovenska pa je mnogo strožja in dovoljuje opravljanje storitev revidiranja le revizijskim družbam in samostojnim podjetnikom posameznikom, ki imajo dovoljenje inštituta za revidiranje, in ne tudi zadružni zvezi, ki je te storitve lahko opravljala po prej veljavnem zakonu. Po našem mnenju bi opustitev določb o zadružni reviziji okrnila varstvo nerazdelnega zadružnega premoženja in bo brez enakovrednega sistema zunanjega nadzora za vse zadruge dolgoročno negativno vplivala na razvoj zadrug v Sloveniji. Sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares se ne strinjamo s ponovnim spreminjanjem zakona o zadrugah, s čimer bi v zakon znova vnesli poglavje o zadružni reviziji, ki je bilo z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o zadrugah v lanskem letu črtano. Menimo, da bi bile predlagane spremembe v neskladju z zakonom o reviziji in da bi bila ogrožena nepristranost revizorja. V 5. členu Zakona o reviziji je namreč določeno, da storitve revidiranja lahko opravlja samo neodvisna revizijska družba, v 10. točki 3. člena omenjenega zakona pa je jasno opredeljen pojem revizijska družba. Poraja se dvom, da bi bila zadružna revizijska zveza neodvisna pri izvajanju obveznih revizij, saj je s številnimi aktivnostmi preveč vpeta v delovanje zadrug. Predlagana sprememba zakona bi bila tudi v nasprotju z določbami Direktive 2006/43/ES, ki posebej poudarja neodvisnost in nepristranost revizorja in revizorskega podjetja. Direktiva točno določa pogoje za opravljanje revizijske službe. Med pogoji pa je tudi določba, da ima revizijsko podjetje dovoljenje države članice, ki zahteva obvezno revizijo. Na podlagi omenjene direktive pa je zadružna zveza izgubila status revizijske družbe, ker ne izpolnjuje pogojev, ki jih direktiva in zakon določata za revizijske družbe. Direktiva kot primer ogrožanja neodvisnosti zakonitega revizorja ali revizijske družbe navaja zlasti neposredni ali posredni finančni interes za revidirano podjetje oziroma zadrugo. Naše mnenje je, da je v tem primeru možen finančni interes jasno izražen in da bi bila s tem interesom ogrožena nepristranost revizorjev. V Poslanski skupini Zares zato menimo, da bi s sprejetjem sprememb zakona, ki jih imamo pred seboj, prišlo do neusklajenosti dveh zakonov, do neusklajenostjo z direktivo, kar bi bilo tudi pravno nedopustno. Iz navedenih razlogov se s spremembami zakona ne strinjamo in zagovarjamo stališče, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gvido Kres v imenu Poslanske skupine SLS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister s sodelavci. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne bomo podprli sklepa odbora, da predlagani zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ob tem menimo, da bi se morali vsi bolj zavedati posebnosti zadrug kot pravnih oseb, saj imajo članstvo, ki je v zadrugo vpeto, upravljavsko, kapitalsko in tudi poslovno svojo kmetijo, poslovalnico oziroma podjetjem. Zaradi tega prihaja tudi do večjih materialnih rizikov, kot pri ostalih gospodarskih družbah. Ob spremenljivosti članstva in osnovnega kapitala je bila prav revizija tisto sredstvo, ki naj bi te rizike zmanjševala. Konec koncev v sosednjih državah, po katerih se zgleduje naša korporacijska uprava, štejejo zadružno revizijo za četrti organ zadruge, pri nas pa smo jo ukinili. Zanimivo je tudi dejstvo, da je ob sprejemanju zadnje novele Zakona o zadrugah, ko je Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke predlagala amandmaje, ki bi preprečili ukinitev zadružne revizije, bilo večkrat povedano, da se amandmaji ne morejo podpreti, ker niso v skladu z Zakonom o revidiranju. Zato smo tokrat v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke hkrati s spremembami Zakona o zadrugah predlagali tudi spremembe Zakona o revidiranju, ki bi omogočale zadružno revizijo. Pa bojda to še vedno ni dovolj in še vedno se navajajo argumenti neusklajenosti z Zakonom o revidiranju. Na koncu lahko povem le, da smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke imeli dober namen ureditve nekega področja in da ste se s predlaganimi rešitvami o sprejemanju zadnje novele Zakona o zadrugah strinjali tudi v koalicijskih strankah. Na odboru in danes pa so žal spet v ospredju neutemeljeni argumenti proti, nad čemer smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke razočarani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi. V Poslanski skupini DeSUS ne bomo podprli predloga novele Zakona o zadrugah. Po naši oceni gre za zakon, ki bi ob morebitnem sprejemu povzročil neusklajenost dveh zakonov, in sicer med tem zakonom in Zakonom o revidiranju, saj ta predlog v zakon ponovno vnaša poglavje o zadružni reviziji, kar pa je pravno nedopustno. Strinjamo se z mnenjem Vlade, da predlagani zakon ne more uvesti izvajanja zadružne revizije v smislu neodvisne zadružne revizije po Zakonu o revidiranju, saj bi bilo to v nasprotju tudi z evropskimi direktivami. Dejstvo je, da posamezne določbe Direktive 2006/43/ES poudarjajo predvsem neodvisnost in nepristranskost zakonitega revizorja in revizijskega podjetja, da mora imeti revizijsko podjetje dovoljenje pristojnega organa za opravljanje revizij in da obvezno revizijo lahko opravljajo le zakoniti revizorji ali revizijska podjetja, ki imajo dovoljenje države članice, ki zahteva obvezno revizijo. Z uveljavitvijo novele Zakona o revidiranju, s katero smo direktivo prenesli v slovenski pravni red, je Zadružna zveza izgubila status revizijske družbe, ker ne izpolnjuje pogojev, ki jih direktiva in zakon določata za revizijske družbe. Tako ni mogoče sklepati, da bi bila Zadružna zveza neodvisna pri izvajanju obveznih revizij, saj s številnimi aktivnostmi ustvarja z zadrugami precej odvisen odnos. Takšne aktivnosti poleg revizije so zlasti: strokovno, ekonomsko in tehnično svetovanje ter administrativna pomoč, zastopanje interesov zadružništva pred državnimi organi, skrb za izobraževanje članov in delavcev zadruge, sodelovanje pri pripravi predpisov oziroma ukrepov, pomembnih za razvoj zadrug, in druge aktivnosti. Direktiva v 11. točki preambule kot primer ogrožanja neodvisnosti zakonitega revizorja ali revizijske družbe navaja zlasti neposredni ali posredni finančni interes za revidirani subjekt in opravljanje dodatnih storitev, ki niso povezane z revizijo. Zakon o revidiranju tudi izrecno izključuje možnost, da bi storitve revidiranja opravljala revizijska zadružna zveza. Kajti zakon določa, da storitve revidiranja lahko opravlja samo revizijska družba, kar pa zadružna zveza po definiciji pojma "revizijska družba" ni. Če bi omogočili, da zakon dopušča možnost, da storitve revidiranja lahko opravlja druga revizijska zadružna zveza, ki ni gospodarska družba ali samostojni podjetnik posameznik, temveč je zadruga, Zakon o revidiranju 2 pa takšne možnosti ne dopušča, ker določa, da lahko opravljata storitve revidiranja le gospodarska družba po Zakonu o gospodarskih družbah ali pooblaščeni revizor kot samostojni podjetnik posameznik, bi v Republiki Sloveniji nastalo neskladje dveh zakonov o istem vprašanju, kar pa je po načelu medsebojne usklajenosti zakonov in pravne varnosti subjektov, ki sodelujejo v postopkih revidiranja, pravno nedopustno. Takšna neusklajenost dveh zakonov bi pomenila tudi kršitev splošne določbe 2. člena Ustave Republike Slovenije, ki določa, da je Slovenija pravna država. Zato, kot rečeno, v Poslanski skupini DeSUS tega predloga novele zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 20. 5. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O PREOBLIKOVANJU KAPITALSKE DRUŽBE POKOJNINSKEGA IN INVALIDSKEGA ZAVAROVANJA, PRENOSU PRAVIC IN POOBLASTIL DRUŽBE ZA SVETOVANJE IN UPRAVLJANJE NA SLOVENSKO ODŠKODNINSKO DRUŽBO, IN O NALOŽBENI POLITIKI KAPITALSKE DRUŽBE POKOJNINSKEGA IN INVALIDSKEGA ZAVAROVANJA TER SLOVENSKE ODŠKODNINSKE DRUŽBE, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 30 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod minister za finance dr. Franc Križanič, izvolite.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, poslanke in poslanci! Dovolite, da na kratko predstavim temelje, na katerih temelji Zakon o preoblikovanju Kapitalske družbe, Slovenske odškodninske družbe in o prenosu DSU na Slovensko odškodninsko družbo. Cilj zakona je omogočiti učinkovito zasledovanje interesov Republike Slovenije brez poseganja v upravičenja tistih, ki jih varujeta Kad in Sod, se pravi, upravičencev iz pokojninske blagajne in upravičencev iz denacionalizacije teh postopkov. Ti interesi so v celoti varovani. Obenem je cilj zagotoviti učinkovito upravljanje družb v posredni in direktni lasti Republike Slovenije. S tem zakonom se zaokroža politika upravljanja podjetij v državni neposredni in posredni lasti, ki se je začela s sprejetjem Zakona o upravljanju kapitalskih naložb. Državni organ, pristojen za upravljanje s kapitalskimi naložbami Republike Slovenije, bo v imenu in za račun družb Kad in Sod uveljavljal lastninska upravičenja v podjetjih, ki bodo opredeljena kot strateška; ta podjetja bo opredelil državni zbor. In v naložbah, kjer imata Kad in Sod, tudi če državni zbor tega ne opredeli kot strateško, skupaj delež, katerega vrednost presega 40 milijonov evrov. Pridobivanje novih naložb bo omejeno na 5% delež investitorjev v dani družbi, s čimer bosta družbi Kad in Sod v novih družbah lahko samo portfeljska investitorja; to je bil eden od pogojev OECD. Zakon ureja preoblikovanje družbe Kad z izčlenitvijo, torej z ustanovitvijo nove družbe, to je zavarovalnice. Izčlenitev bo opravljena s prenosom posameznih delov premoženja družbe Kad na novo družbo, zavarovalnico. Ta novo ustanovljena zavarovalnica bo oblikovana kot delniška družba, katere edini ustanovitelj in delničar bo družba Kad, se pravi v lasti Kada. Zavarovalnica bo opravljala dejavnost zavarovalništva skladno z Zakonom o zavarovalništvu, po katerem ima tudi možnost upravljanja pokojninskih skladov. Na zavarovalnico se z dnem vpisa v sodni register prenese upravljanje Prvega pokojninskega sklada, Kritnega sklada Prvega pokojninskega sklada, Zaprtega vzajemnega pokojninskega sklada za javne uslužbence in Kapitalskega vzajemnega pokojninskega sklada. Osnovni kapital zavarovalnice ob ustanovitvi bo najmanj 152 milijonov 200 tisoč evrov. Zavarovalnica bo pravni naslednik pravic in obveznosti prenesenega dela družbe Kad, pri čemer bodo pravice in obveznosti natančno opredeljene z delitvenim načrtom. Zavarovalnica bo z izčlenitvijo prevzela vse pravice in obveznosti, ki izhajajo iz prenesenega dela, ki bo določen z delitvenim načrtom. Če bo z izčlenitvijo na zavarovalnico prenesena naložba, ki bo v skladu z odločitvijo vašega visokega zbora opredeljena kot strateška, bo z njo za upravljanje pooblaščen državni organ, se pravi Agencija za upravljanje kapitalskih deležev države. Zakon določa tudi obveznost zavarovalnice, da v šestih mesecih od prenosa upravljanja pokojninskih skladov o prenosu obvesti vse zavarovalnice, ki so člani zgoraj navedenih pokojninskih skladov, v trenutku uveljavitve zakona in tudi delodajalce, s katerim ima sklenjene pogodbe o financiranju pokojninskih načrtov. Sklad, s katerim tudi upravlja Kad, in to je Sklad obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja, bo ostal na Kadu, saj je njegovo urejanje del problematike, ki jo bo reševala pokojninska reforma. Zakon o preoblikovanju Kada, Soda in priključitvi DSU Sodu tudi določa, da mora Kad letno Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje nameniti 50 milijonov evrov, s čimer je Kadu naložena dolgoročna obveznost, ki jo mora zagotavljati iz upravljanja sredstev, bodisi kot strošek bodisi kot prenos dela dobička. Drugi cilj zakona, poleg preoblikovanja in načina upravljanja s Kadom in Sodom, je tudi prenos pravic in pooblastil družbe DSU s področja lastninskega preoblikovanja družbene lastnine, privatizacije in denacionalizacije ter s tem povezanega premoženja DSU. Ta bo prenesena na Sod na način, da bodo prenesene upravljavske pravice in obveznosti, ki izhajajo iz denacionalizacijskih postopkov, medtem ko bodo pravice do nepremičninskega sklada prenesena na novo ustanovljeno agencijo za nepremičnine. Zakon tudi določa način izvrševanja pravic in način razpolaganja [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]svojimi naložbami ter pravila pridobivanja novih pravic in deležev. Mislim, da je izrazit primer modernizacije upravljanja s podjetji v državni lasti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala lepa gospodu predsedujočemu za besedo. Pozdrav ministru in sodelavkama! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije se zavedamo, da je v Sloveniji dozorel čas za oblikovanje paradržavnih skladov, to je Kada in Soda. Gre namreč za dve izredno pomembni državni inštituciji, ki sta bili ustanovljeni za svoj namen, ker se poslanstvo enega od teh skladov zagotovo počasi izteka. Gre za preprosto dejstvo, da je k preoblikovanju Kada, Soda in DSU treba pristopiti z vidika boljšega upravljanja naložb in nepremičnin ali premoženje, ki je v njihovi lasti. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije posledično podpiramo prizadevanja ministrstva za preoblikovanje teh dveh skladov in DSU s ciljem bolj jasnega in bolj učinkovitega upravljanja. Prav tako v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije razmišljamo in se nam pri predlogu zakona vzpostavljajo določena pomembna vprašanja, kot je na primer, katere modele preoblikovanja sta ministrstvo in Vlada proučila, da sta se odločila za prelagane rešitve. Postavlja se nam tudi odprto vprašanje, ali je koncept zakona in pa rešitve tisti, ki zagotavlja najboljši model preoblikovanja. Prav tako je pomembno odgovoriti tudi na vprašanje, ali ja ustanovitev nove zavarovalnice najustreznejša rešitev za opravljanje kar štirih pokojninskih skladov: Prvega pokojninskega sklada, Prvega pokojninskega sklada, Zaprtega vzajemnega pokojninskega sklada za javne uslužbence ter Kapitalskega vzajemnega pokojninskega sklada. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije smo soglasni z usmeritvijo ministrstva, da Kad in Sod postanega resnično portfeljska vlagatelja ter opravljata in upravljata funkcije, za katere sta ustanovljena. Kajti v preteklosti, ne tako daleč nazaj, smo bili priča dejstvu, da se je prav preko skladov izvajala določena, ne ravno najbolj učinkovita ekonomska politika, da ne omenjamo raznovrstnih spornih dejanj, iz katere želimo potegniti predvsem to, da se iz slabih praks nekaj naučimo, in da jih nikoli več ne ponovimo. Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije nadalje podpira tudi prizadevanja, da se smiselno in ustrezno uredi odnos Kada do obveznosti iz ZPIZ. Kajti tudi v luči pokojninske reforme je treba na optimalen način definirati vlogo Kada za financiranje pokojninskega sistema. To se nam zdi izredno pomembno in potrebno, da uredimo tako, da bodo sistemu zagotavljali sredstva in pa varnost. Pri preoblikovanju Soda, v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije zasledujemo cilj, da je treba zagotoviti upravljanje tega sklada tako učinkovito, da ne bo ali pa v čim manjši meri Republiki Sloveniji treba zagotavljati dodatnih sredstev za ta sistem. Pri preoblikovanju družbe DSU pa menimo, da je smiselna racionalizacija in prenos upravljanja na posebni organ, ki bo lahko gospodarno upravljal z nepremičnim premoženjem države. Ob tem pa apeliramo na predlagatelje, da se tudi v čim krajšem roku pripravijo ustrezne podlage, ki bodo omogočale izvedbo tovrstnega preoblikovanja. Zato bomo v Liberalni demokraciji Sloveniji podprli prav vse predloge, ki bodo zasledovali cilj preglednega, učinkovitega in gospodarnega upravljanja naložb, ki so v lasti teh institucij. Predlagani zakon bomo v prvi obravnavi podprli, bomo pa zelo pozorno spremljali razpravo in na podlagi le-te oblikovali konča oziroma dokončna stališča. Predvsem pa je naše osnovno sporočilo, da bomo vztrajali, da se poiščejo in uzakonijo rešitve, ki bodo čim manj interesno pogojene, na drugi strani pa morajo zagotavljati gospodarno upravljanje premoženja in s tem povezanega doseganja čim večje donosnosti, zagotavljanje varnosti in pa donosnosti pokojninskih skladov in pa vzdržno finančno stanje pokojninske blagajne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Breda Pečan bo podala stališča Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav ministru in njegovima sodelavkama! Se opravičujem, ker je stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov do tega zakona nekoliko dolgo, vendar se nam je zdelo, da je dejansko to eden temeljnih ključnih zakonov skupaj z Zakonom o upravljanju kapitalskih naložb države, ki bo pravzaprav na nek način razčistil pojme o tem, kaj pravzaprav želimo ali bolje rečeno, kako želimo upravljati z javnim premoženje, s premoženjem države in, bom rekla, s paradržavnim skladom, kot je Sklad pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki ima spravljeno svoje premoženje v Kapitalski družbi pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Z Zakonom o preoblikovanju Kada, Soda in DSU želimo zagotoviti učinkovito upravljanje družb v posredni lasti Republike Slovenije. S tem zakonom zaokrožamo politiko upravljanja podjetij v državni neposredni in posredni lasti, ki se je začela s sprejemom Zakona o upravljanju kapitalskih naložb. Agencija za upravljanje s kapitalskimi naložbami Republike Slovenije, ki bo v imenu in za račun družb Kapitalske družbe in Slovenske odškodninske družbe uveljavljala lastninska upravičenja v podjetjih, ki bodo opredeljena kot strateška in v naložbah, kjer imata Kad in Sod skupaj delež, katerega vrednost presega 40 milijonov evrov. Pridobivanje novih naložb je omejeno na 5% delež v družbi, s čimer bosta družbi Kad in Sod v novih družbah lahko tako samo portfeljska investitorja. V Poslanski skupini Socialnih demokratov razumemo predlagatelje splošne razprave tega zakona, saj se rešitve iz Zakona o upravljanju kapitalskih naložb širijo na upravljanje s posebnimi naložbami države, ki so v lasti Kada in Soda. Logika predlagatelja splošne razprave je, da je državno premoženje volilni plen, s katerim bi razpolagala vsakokratna oblast po svoji presoji. Kadrovanje uprave nadzornih svetov pa naj bi bilo le na podlagi članske izkaznice. Tega v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne podpiramo, ker menimo, da je treba omejiti neposreden vpliv politike na podjetja v neposredni in posredni državni lasti. Upravljanje in nadzor podjetij v državni lasti mora temeljiti na strokovnih kriterijih in dobrih praksah korporativnega upravljanja državnih podjetij. Zato s spremembami Zakona o upravljanju kapitalskih naložb in Zakona o preoblikovanju Kada, Soda in DSU preprečujemo to prakso. Upravljanje naložb Kada in Soda, ki so določeni kot strateške, in naložbah, katerih knjigovodska vrednost presega 40 milijonov, je tako z zakonom prenesena na Agencijo za upravljanje kapitalskih naložb. Na podlagi tega zakona in Zakona o upravljanju kapitalskih naložb je politika omejena pri odločanju o prodaji državnega premoženja. Predlog zakona o preoblikovanju Kada in Soda ter DSU v bistvu prekinja logiko volilnega plena političnih strank. Z zakonom se preprečuje odločanje o prodajah v kabinetu predsednika Vlade in ministrov, kar se je dogajalo v preteklosti. Primeri prodaje Mercatorja, Slovenske industrije jekla, Iskra Emeco pa tudi prodaje firm, ki so nastale iz, na primer, v najnovejšem času je prišlo na dan, ki so nastale iz Adrie Ankaran, veliko povedo in se ne smejo ponavljati. Omejitev vpliva politike na upravljanje kapitalskih naložb je predlagateljica splošne obravnave želela celo preprečiti z zahtevo za referendum, ki je temeljila na neupravičenih trditvah. Če bi bile trditve resnične, potem nam OECD ne bi dovolila pridobiti status polnopravne članice OECD. Če bi Slovenski demokratski stranki uspela zahteva za referendum, bi s tem Sloveniji bil preprečen vstop v OECD. Ta pa je ključnega pomena v obdobju okrevanja gospodarstva Slovenije, saj bodo konkretno imela od tega korist zlasti slovenska podjetja, ki bodo s članstvom Slovenije v OECD še pridobila zaupanje in ugled, še posebej izven Evropske unije, kjer smo sedaj še premalo prepoznavni. S sprejemom visokih standardov na področju mednarodnih investicij, smernic za delovanje multinacionalk in smernic proti podkupovanju v mednarodnih transakcijah bodo naša podjetja konkurenčnejša, naša država pa privlačnejša za tuje investitorje. Če bi vodilni stranki v prejšnjem mandatu uspelo ukiniti protikorupkcijsko komisijo, Slovenija ne bi postala članica OECD. Ker delovanje OECD temelji na načelih za upravljanje podjetij ter smernicah OECD za upravljanje podjetij v državni lasti, so tudi njena priporočila zelo pomembna pri pripravi zakonodaje s področja kapitalskih naložb države. Osnovni namen Zakona o upravljanju kapitalskih naložb Republike Slovenije je tako vzpostavitev sistema upravljanja naložb po načelu učinkovitosti, preglednosti, odgovornosti in predvidljivosti brez vpliva politike in posameznih interesnih skupin. S tem so tudi rešitve Zakona o upravljanju kapitalskih naložb upoštevane pri naložbah Kada in Soda, ki se prenašajo na Agencijo za kapitalske naložbe. Zaradi tega, ker želimo preprečiti prodaje pod mizo, ki so bile narejene v Kadu in Sodu, bo odločanje o strateških naložbah, ki jih želimo ohraniti v državni lasti, preneseno na Vlado in Državni zbor, kjer se dosega največje politično soglasje. Glede prodaje kapitalskih naložb, ki so v lasti Kada in Soda, je prav tako treba poudariti, da so pooblastila uprave Kada in Soda po novem bolj omejena, kot so bila v preteklosti. Na podlagi Zakona o kapitalskih naložbah Kad in Sod ne bosta smela prodajati naložb, ki so strateškega pomena in naložb, katerih knjigovodska vrednost presega 40 milijonov evrov, brez soglasja skupščine, ki pa jo predstavlja Agencija za kapitalske naložbe. V zakonu se tudi določajo fiksne obveznosti do Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje s strani Kapitalske družbe. Na podlagi predlaganega preoblikovanja Kapitalske družbe bo ta portfeljski investitor, katerega naloga je upravljanje portfeljskih naložb, z namenom zagotavljanja dodatnih sredstev za financiranje Prvega pokojninskega stebra. S tem bo Kad v vlogi le demografskega sklada, ki bo v fiksnih zneskih zagotavljal dodatna sredstva za financiranje sedanjih pokojnin. Predlagana fiksna obveznost do pokojninske blagajne v višini 50 milijonov evrov je logična, z namenom preprečitve prevelikega črpanja sredstev iz Kapitalske družbe, ker bi se ta sredstva lahko uporabila samo za tekočo generacijo upokojencev in ne za prihodnje generacije. Zakon tudi ureja preoblikovanje Kapitalske družbe z izčlenitvijo, torej z ustanovitvijo nove družbe. Izčlenitev se bo opravila s prenosom posameznih delov premoženja Kapitalske družbe, tako imenovane prenosne družbe na novo družbo, ki se ustanovi zaradi izčlenitve. V zakonu je zapisano, da je osnovni kapital zavarovalnice ob ustanovitvi najmanj 125 milijonov 200 tisoč evrov. Na zavarovalnico se z dnem vpisa v sodni register prenese upravljanje naslednjih pokojninskih skladov: Prvi pokojninski sklad, Kritni sklad prvega pokojninskega sklada, Zaprti vzajemni pokojninski sklad za javne uslužbence in Kapitalski vzajemni pokojninski sklad. Zavarovalnica bo pravni naslednik pravic in obveznosti prenesenega dela Kapitalske družbe, pri čemer bodo pravice in obveznosti natančno opredeljene z delitvenim načrtom. Zavarovalnica bo z izčlenitvijo prevzela vse pravice in obveznosti, ki izhajajo iz prenesenega dela, ki bo določen z delitvenim načrtom. Delitveni načrt bo določal tudi sedež in firmo zavarovalnice. Če bo z izčlenitvijo na zavarovalnico prenesena naložba, ki bo opredeljena kot strateška, bo z njo upravljal za upravljanje pooblaščen državni organ. Prav tako ta zakon ureja preoblikovanje Družbe za svetovanje in upravljanje oziroma tako imenovane DSU. Na podlagi tega zakona se bodo pravice in pooblastila družbe DSU s področja lastninskega preoblikovanja družbene lastnine, privatizacije in denacionalizacije ter s tem povezanega premoženja družbe DSU prenesla na Slovensko odškodninsko družbo. Dejavnost Slovenske odškodninske družbe se sicer izteče leta 2016, ko v izplačilo zapade zadnja anuiteta iz izdanih obveznic te družbe. Do tega roka morajo biti končani tudi vsi še odprti postopki iz lastninskega preoblikovanja podjetij, ki jih vodi Družba za svetovanje in upravljanje in ki po določbah tega zakona preidejo na Slovensko odškodninsko družbo. Pri tem se v Poslanski skupini Socialnih demokratov postavlja vprašanje, ali bodo lahko vsi odprti postopki v DSU končani do ukinitve Slovenske odškodninske družbe. Sicer bi bilo po mnenju Poslanske skupine Socialnih demokratov smiselno obravnavanje tega zakona skupaj z zakonom, ki bo ustanovil državno agencijo, ki se bo ukvarjala z upravljanjem državnih nepremičnin. Glede na vse navedeno je treba omeniti, da sprejetje Zakona o preoblikovanju Kapitalske, Slovenske odškodninske družbe in Družbe za svetovanje in upravljanje ne omogoča privatizacije. Na podlagi tega zakona in Zakona o upravljanju kapitalskih naložb bomo le določili, katere naložbe se ne smejo prodajati in morajo ostati v neposredni ali posredni lasti države. Prejšnja vlada je 27. 6. 2006 potrdila predlog načina umika države iz gospodarskih družb, v katerih ima Republika Slovenija posredno lastništvo, v gospodarskih družbah preko Slovenske odškodninske družbe, d.d., Kapitalske družbe pokojninskega in invalidskega zavarovanja, d.d., z dopolnitvijo, da se lahko usklajeno prodajajo lastniški deleži tistih gospodarskih družb v katerih imajo delež Republika Slovenija, Slovenska odškodninska družba in Kapitalska družba. Prejšnja Vlada je nameravala privatizirati državno premoženje. Na podlagi te odločitve so bile določene tri skupine naložb. Prva skupina naložb je bila skupina netržnih naložb s Kada in Soda, iz katerih bi se obe družbi umaknili v 30 mesecih, se pravi do konca mandata prejšnje Vlade. Druga skupina naložb je skupina tržnih naložb, v katerih bi bila Kad in Sod le portfeljska vlagatelja. Tretja skupina naložb, za katera časovna omejitev prodaje ni bila določena za ustrezno. Predlog prodaje je za te naložbe po njihovih ciljih moral biti v korelaciji za obveznosti Kapitalske družbe in Slovenske odškodninske družbe, prodaja drugih naložb države in na podlagi ugodnih pogojev za prodajo. V te naložbe Kapitalske družbe in Slovenske odškodninske družbe so bile uvrščene Zavarovalnice Sava, Triglav, Pozavarovalnica Sava, Telekom Slovenije, Nova Ljubljanska banka, Luka Koper. Iz vsega tega je razvidno, da je prejšnja vlada določila način umika iz posrednih naložb tako, da ni bilo naložbe, ki je ne bi prej ali kasneje prodala. Za neposredne naložbe pa ni imela nobenih prioritet. Glede na predlagan umik, v prejšnjem mandatu, iz Kapitalske družbe in Slovenske odškodninske družbe, je potrebno oceniti, da prejšnja vlada ni imela strategije za upravljanje premoženja. Ni določila nobene naložbe, ki bi morala ostati v državni lasti. Za naložbe Kapitalske družbe in Slovenske odškodninske družbe je določila le roke umika iz lastništva, ter le cilj maksimiranja prodajne vrednosti, ki pa ga ni uresničila - to je dokazala revizija Računskega sodišča v primeru Mercator, da gre za sum odškodovanja državnega premoženja. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da podjetje v državni lasti ni samo za to, da se politično kadrira, to je napačen razlog za državno lastništvo. V Socialnih demokratih menimo, da je potrebno imeti celovito strategijo za kapitalske naložbe. Sektorske politike, kot je na primer energetska politika, bodo nakazale smer, ki jo želimo zagotoviti v uresničevanju svojih strateških ciljev. Strategija upravljanja kapitalskih naložb pa mora biti oblikovana skladno s sektorskimi politikami. Naloga strategije je, da določi, kakšen je delež države in v katerih podjetjih je potreben za doseganje tega cilja. Po našem mnenju tega ni mogoče doseči z razprodajo premoženja. Zakon o preoblikovanju Kapitalske družbe, Slovenske odškodninske družbe in Družbe za svetovanje in upravljanje določa, da ni možno prodati strateških naložb države. Zaradi tega se sprašujemo, kakšen cilj je prejšnja vlada in njena vodilna stranka želela doseči z razprodajo Mercatorja. Kakšen je bil namen prodaje Iskraemeca. Tukaj se v zadnjem času ukinja še dodatnih 100 delovnih mest. Proizvodnja najbolj konkurenčnih izdelkov se je preselila v Egipt. Kakšen je bil dosežen cilj s prodajo Slovenske industrije jekla? V prejšnjem mandatu Državni zbor ni imel nobenih informacij o razlogih za prodajo naložb, niti ni odločal o prodaji naložb Kapitalske družbe in Slovenske odškodninske družbe, ki sta v lasti države in ne Vlade, s strani Vlade, ki je bila slab upravljavec državnega premoženja. Ta gordijski vozel želimo Socialni demokrati presekati, zato se ustanavlja profesionalna agencija za kapitalske naložbe, ki bo upravljala s strateškimi naložbami in izvrševala pravice delničarja. To ne sme biti prepuščeno, ne glede na vse spoštovanje do njih, ministrom. Zaradi navedenega bo Poslanska skupina Socialnih demokratov podprla zakon o kapitalskih naložbah. Seveda pa smo pripravljeni upoštevati pripombe glede določenih pomanjkljivosti in zakon izboljšati na Odboru za finance in monetarno politiko. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci, obvestili so me, kaj se dogaja pred zgradbo Državnega zbora. Lahko rečem, da v imenu nas vseh obsojam vandalizem. Ker je našim službam onemogočeno spremljanje naše seje, tehničnim službam, zaenkrat sejo prekinjam za 10 minut, da se kot predsedujoči prepričam ali bo naše nadalje delo lahko še nemoteno potekalo. Hvala.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo sejo. Povedali so mi, da za naše delo ni ovir in da je za vse tehnično poskrbljeno, zato lahko nadaljujemo. Besedo ima gospod Zvonko Černač, v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Lahko, da so izpolnjeni tehnični pogoji za nadaljevanje seje, vendar pa niso izpolnjeni vsebinski pogoji. Tako je pozornost očitno večja zunaj kot tu, v dvorani. Tako da po vsebini jaz namreč ne vidim kakšnega posebnega [[...]]
Gospod Černač, prosim, da govorimo o točki dnevnega reda, brez komentarjev.
[[...]]kakšnega posebnega smisla govoriti o zadevi, ki pa je zelo pomembna. Ne glede na to, odločitev, ki ste jo sprejeli, je pač odločitev vodstva Državnega zbora. Pri točki, o kateri govorimo, in pri vseh ostalih, o katerih govorimo v Državnem zboru, pa je zelo pomembno, da pri odločanju in razpravah izhajamo iz tega, kaj so dejanski problemi te družbe, in jih skozi sprejemanje zakonodaje tudi rešujemo. Zakon, ki ga imamo danes na mizi, se bojim - in v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke delimo enotno mnenje -, da tudi ne izhaja iz pravilne ocene dejanske situacije. In če bo sprejet tako, kot je zastavljen, bo ponovno povzročil, tako kot številni drugi zakoni, ki so bili sprejeti v Državnem zboru v tem mandatu, nezadovoljstvo in razburjanje pri posameznih interesnih skupinah oziroma v tem konkretnem primeru pri tistih, ki jih upravljanje z državnim premoženjem in učinkovitost tega upravljanja tangira. Državni zbor je pred časom sprejel prvi korak na tej poti glede učinkovitejšega upravljanja z državnim premoženjem, sprejeli smo Zakon o ustanovitvi Agencije za upravljanje z državnim premoženjem. Zdaj smo nekako pri drugem koraku. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pogrešamo celovit pristop Vade, neko strateško usmeritev, iz katere bi jasno izhajalo, kako in na kakšen način bo v bodoče zagotovljeno upravljanje s premoženjem, ki je last vseh državljank in državljanov in ki ga vsaka oblast dobi samo v učinkovito in odgovorno upravljanje in nič več. Poskusi, ki smo jim priče v tem mandatu, predvsem z ustanovitvijo Agencije za upravljanje državnih naložb, vsi ostali koraki in poskusi, ki se dogajajo, pa vzbujajo občutek, da to ni primarni cilj, ampak da je primarni cilj razrahljanje tistih mehanizmov, ki preprečujejo, da pridemo do tretje faze privatizacije, da se tistim posvečenim elitam, ki na to priložnost čakajo, omogoči, da bodo do državnega premoženja prišle na najlažji in najbolj cenen način. Iz tega razloga smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagali, da se zakon, ki je bil sprejet in zoper katerega je bil vložen veto, spremeni, pa nismo bili uslišani. In nadaljevanka teh neustreznih rešitev je tudi ta zakon, ki ga imamo danes na mizi. Vladajoča koalicija si je v koalicijski pogodbi za ta mandat zastavila nekaj ciljev. Eden izmed teh ciljev je, bom prebral: "Koalicijski partnerji bomo okrepili preglednost in poenotenje upravljanja finančnega in nepremičnega ter premičnega premoženja države kot pogoja za učinkovito izvajanje funkcij države. Pri upravljanju finančnega premoženja bomo še posebej pazili na upravljanje s sredstev odkupnin", ste zapisali, "ki jih bomo skušali usmeriti v poseben sklad, ter zagotovili, da bo tako kot upravljanje dolga transparentno ter da bomo učinkovito upravljali tveganje in upoštevali vsa pravila glede razkritij." In glede Kada se zapisali, da ga boste preoblikovali tako, da boste upravljanje s premoženjem z namenom zagotavljanja sredstev za pokojninsko blagajno organizirali posebej, tako da bo zagotovilo eno strokovnost in avtonomnost upravljanja državnega premoženja. Lastnino te nove organizacije, ste zapisali, da boste prenesli z države na Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ali to počnete, kot posebni Kapitalski sklad, ki bo ločen od tekoče bilance ZPIZ in tako naprej. Tega niste naredili, celo več. V zakonu, ki je bil sprejet pred to sejo, v Zakonu o Agenciji za upravljanje s kapitalskimi naložbami ste celo črtali člen ZPIZ, ki je govoril o tem skladu. Ste ga ukinili. Ta sklad ste z Zakonom o Agenciji za upravljanje kapitalskih naložb ukinili. In tisti delež Zavarovalnice Triglav, ki je bil preko referenduma namenjen ZPIZ ste prenesli tudi v to agencijo. Pomeni, da delujete v nasprotju s tistim, čemur ste se sami slabi dve leti nazaj v svoji koalicijski pogodbi zavezali. Kako naj torej opozicija podpira rešitve, ki so v nasprotju z vašimi lastnimi zavezami. Ne moremo. Iz tega razloga smo predlagali, da enkrat že končno pridemo do teh strateških usmeritev v tem Državnem zboru, da jih dobimo od A do Ž in da gremo potem po teh korakih s sprejemanjem zakonodaje naprej. Namesto tega prihajate z vedno novimi parcialnimi rešitvami, kar na eni strani otežuje zakonodajno proceduro, podaljšuje postopke, zganja se negodovanje in pritisk na opozicijo, češ, da vas na tej poti oviramo, vendar ste za to krivi sami. Menim, da se morate enkrat končno usesti in se med seboj pogovoriti, ali je koalicijska pogodba, ki ste jo podpisali pred slabima dvema letoma še tisti temelj, na katerem delujete, ali so potrebne nove usmeritve. In v tem primeru boste morali narediti eno ali drugo. Rečeno je bilo, da naj bi se s tem zakonom tudi povečala preglednost upravljanja s tem premoženjem, poenotenje in tako naprej. Nič od tega se ne bo zgodilo. Že sedaj imamo Kad, imamo Sod, imamo Družbo za svetovanje in upravljanje - DSU in kup inštitucij, ki so jih te inštitucije potem naprej ustanovile. Imamo sedaj to novo agencijo za upravljanje s kapitalskimi naložbami in sedaj iz tega Kada izčlenjujete tisti del, ki se na nanaša na pokojninske sklade in ustanavlja tudi zavarovalnico in del premoženja DSU-ja prenašate na Sod, del pa nameravate kasneje na novo agenciji, ki se bo ukvarjala z upravljanjem, s stvarnim premoženjem države. Skratka, tukaj bo kup paradržavnih institucij z direktorji, upravami, nadzornimi sveti in ne vem še čim. In kako bo v tem sistemu, recimo, neke hobotnice, to upravljanje s tem premoženjem transparentno, kako se bodo dosegali maksimalni učinki? Zelo zelo težko. Mislim, da nas ta način in tudi ta zakon, ki ga imamo danes na mizi, zelo oddaljuje od transparentnega, gospodarnega in učinkovitega upravljanja z državnim premoženjem in da ni v interesu tistih skupin, zaradi katerih take zakone sprejemamo, ne v interesu upokojencev, ne v interesu tistih javnih uslužbencev, ki v te sklade ves čas vplačujejo, ne v interesu te države. Predvsem v interesu tistih je ta zakon, ki skozi netransparente postopke želijo pridobivati posamezne deleže. Samo v interesu tistih je lahko zakon, ki ne omogoča transparentnosti pri upravljanju s tem premoženjem. Tudi v preteklosti so bile napake na tem področju in nihče jih ne zanika. In iz takih napak je treba potegniti izkušnje in predlagati in sprejeti boljše rešitve. Vendar pa tiste napake, ki ste jih nekateri danes tukaj omenjali kot napake in celo navajali izkrivljene podatke, češ, da je bil v reviziji prodaje Mercatorja ugotovljen sum oškodovanja državnega premoženja, to ne drži, kot ne drži, da je bilo podjetje, ki se mu reče Splošna plovba, prodano na netransparenten in slab način. Če je katero podjetje v tej državi bilo prodano tako, da je bila dosežena maksimalna kupnina, potem je bilo to to podjetje. Ne samo, da so bile ponudbe, pogajanja, celo dražba je bila po pogajanjih, na podlagi katere se je maksimirala cena. Res pa je, da verjetno eni interesni skupini izbrani kupec, ki je ponudil največ, ni bil po godu. In če je imela ta interesna skupina potem še določen lobistični vpliv na posamezne državne vrhovne institucije, se lahko berejo takšne stvari kot se berejo, ampak pojdite si pogledati številke in boste videli, zaradi tega, ker je država v tistem primeru koncentrirala posamezne deleže in prišla, češ, čez 50 oziroma 25 plus 1%, kar je zelo pomembno, je lahko iztržila bistveno več kot če bi posamezni Kad, Sod, Ministrstvo za finance te deleže prodajali sami. In to so primeri, ki govorijo o tem, da je mogoče uporabljati merila učinkovitosti in gospodarnosti tudi, če nimamo zakonodajnih okvirov takšnih, kot bi si jih vsi najbolj želeli. Zdaj ta Predlog zakon o preoblikovanju Kada in tako naprej, moram reči, da ni napisan ravno v skladu z določbami, ki veljajo v Državnem zboru. Poslovnik Državnega zbora zelo jasno določa, kaj mora predlog zakona vsebovati in ena izmed vsebin je tudi primerjalno pravni prikaz ureditve v drugih pravnih sistemih, vsaj treh, in prilagojenost predlagane ureditve pravu Evropske unije. V predlogu imamo zapisano, da takšnih ustanov kot so pri nas Kad, Sod, DSU v drugih sistemih ni mogoče najti, ampak ne gre za to, tudi druge države upravljajo svoje premoženje in ne gre za to, da bi gledali, ali imajo takšne institucije ali ne, ampak kako in na kakšen način te stvari počnejo. V tem primeru bi morali dobiti primerjalno pravni pregled, tako kot smo ga dobili v primeru, ko je šlo za Zakon o ustanoviti Agencije za upravljanje s kapitalskimi naložbami. Predlog med drugim tudi ureja preoblikovanje Kada z izčlenitvijo zavarovalnice kot delniške družbe in tukaj bi morali dobiti informacijo o tem, ali je takšna ureditev lahko v nasprotju z Direktivo Evropske unije o zavarovalništvu, Direktivo Evropske unije o nelojalni konkurenci in tako naprej. Potem smo prebrali, da predlog tega zakona ne bo imel finančnih posledic za proračun Republike Slovenije in da ne bo imel finančnih posledic za druga javnofinančna sredstva. To ne drži. V zakonu je kar nekaj določb, ki govorijo o tem, da bodo takšne posledice lahko nastale, recimo, imamo določbo, ki govori o tem, da če sredstva Soda ne zadoščajo za poravnavo obveznosti, ki jih ima Sod na podlagi tega in drugih zakonov, da ta sredstva zagotovi Republika Slovenija. In še številne druge določbe govorijo o tem, da finančne posledice ta zakon ima in to znatne. Ko smo ravno pri Sodu. Mi smo imeli v tem mandatu že zakon, ki ste ga sprejeli in s katerim ste Sodu zagotovili 180 milijonov evrov državnega poroštva. Jutri bomo obravnavali zakon, s katerim mu boste zagotovili še 300 milijonov evrov državnega poroštva. Pol milijarde evrov v letu dni. To so vse ukrepi in načini, zakonodajni postopki, ki kažejo, da je sprejemanje in uveljavljanje zakonodaje na tem področju konfuzno in da očitno znotraj Vlade med seboj niste usklajeni. Čas bi že bil, da enkrat končno dobimo v Državnem zboru jasno in pregledno situacijo in jasen in pregleden način, kako in na kakšen način se bo Vlada lotila v bodoče poenotenja tega sistema. Ta zakon, ki je bil sprejet in ki je bil kot neka vstopnica za OECD, namreč tega sam po sebi ne bo omogočil. Ta zakon je zagotovil nek formalni okvir, na podlagi katerega smo dobili zeleno luč in nič drugega. In če bi v tistem zakonu pisalo to, kar smo predlagali, ker se nam je pokazalo kot najbolj racionalna in najbolj hitra rešitev, da namesto agencije enostavno z vsemi tistimi naložbami upravlja Ministrstvo za finance, bi ravno tako dobili zeleno luč. Tam v primerjalnem pregledu ste pokazali, da na tak način, recimo, to počne Finska. Nekdo ima to, neka država ima to v kabinetu predsednika Vlade itn. Mi smo pa šli oziroma vi ste šli in ste ustanovili agencijo in vse ostalo kar sodi zraven, približno milijon evrov dodatnih stroškov na leto, pa to niti ni največji problem. Največji problem je, da bo to odločanje zelo daleč od javnosti, in da se bodo vse transakcije do 20 milijonov odvijale v relativno ozkem krogu, ker šele nad 20 milijonov evrov je Vlada tista, ki za tako transakcijo daje soglasje. V tem zakonu je še kar nekaj stvari, ki govorijo o tem, da pravzaprav niti ne vemo, o čem po vsebini v celoti odločamo. Nimamo jasne slike o premoženju, ki se v tem primeru izloča. In predvsem nimamo odgovorov na številna strokovna vprašanja, ki se tudi pojavljajo v povezavi s posameznimi rešitvami. Jaz bom, ker je teh pripomb ogromno, zaradi časa povedal samo nekaj najpomembnejših. V primeru, da bo ta zakon sprejet in to boste gotovo storili, bo s tem zakonom omogočena ustanovitev nove zavarovalnice, edini ustanovitelj bo Kad in preko Kada bo seveda v neposredni lasti države. Mi v tem trenutku oziroma če teh pojasnil ne bo, ne vemo ničesar o tej novi zavarovalnici, ne vemo nič o temeljih njene poslovne politike, ne vemo nič o posameznih zavarovalnih vrstah, v katerih bo zavarovalnica opravljala zavarovalne posle in številne druge stvari, ki bi morale biti znane, predno se odločamo o takih izločitvi. V obrazložitvi je zapisano, da se premoženje družbe Kad, s to členitvijo z ustanovitvijo nove družbe, torej te zavarovalnice, ne zmanjša. In zakaj se ne zmanjša? Po mnenju predlagatelja se ne zmanjšuje zaradi tega, ker bodo donosi, ki jih bo ustvarila zavarovalnica, postali premoženje družbe Kad. Kakšni pa so ti donosi? Ali je kje neka ocena, je projekcija? Lahko bodo negativni. Eno izmed temeljnih vprašanj, ki se postavlja ob tem zakonu je, zakaj se ustanavlja zavarovalnica. Zakaj se ne ustanavlja pokojninska družba. Oziroma vi ste napisali celo v vašo koalicijski pogodbo, da bo to, da bo to sklad v okviru ZPIZ. Verjetno ste se takrat zmotili, ampak ne glede na to, morala bi biti v takem primeru vsaj pokojninska družba, ki je delniška družba, ki mora dobiti dovoljenje za opravljanje dejavnosti prostovoljnega dodatnega pokojninskega zavarovanja v skladu z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Vemo, katere so tiste dejavnosti, ki jih taka družba lahko opravlja: zbiranje premij prostovoljnega pokojninskega zavarovanja, upravljanje s premoženjem pokojninske družbe, izplačevanje pokojninske rente, upravljanje z zaprtimi in odprtimi vzajemnimi pokojninskimi skladi itn. Ta usmeritev je pomembna zaradi tega, ker mora pokojninska družba izpolnjevati dokaj stroge pogoje in tudi nekatere z zakonom predpisane kadrovske zahteve. Uprava mora imeti najmanj dva člana, nadzorni svet mora biti sestavljen tako, da je najmanj tretjina članov imenovanih na predlog zavarovancev pokojninske družbe. Zavarovanci imajo pomemben vpliv na sprejemanje naložbene politike strategijo razvoja poslovanja in zagotovljena jim je tudi nadzorna vloga. Vse to so tudi vprašanja, ki se porajajo tistim, ki jih skrbi varnost te izločene nove zavarovalnice. V Sloveniji imamo trenutno tri pokojninske družbe, ki imajo konec marca 2010 155 tisoč 490 zavarovancev. Upravljajo s preko pol milijarde evrov njihovih sredstev. In vsem tem zavarovancem je zagotovljena preglednost poslovanja, nadzor in specializacija izvajalca. Zakaj ne bi bilo tako tudi v tem primeru? Poznamo tudi direktive, ki govorijo o tem področju, ki jih je po našem mnenju in naši oceni treba spoštovati. Tako Direktiva 2003/41 o delovanju in nadzoru izvajalci poklicnih pokojninskih zavarovanj določa, da zaradi zaščite interesov članov in upravičencev izvajalcev dodatnega pokojninskega zavarovanja ne smejo upravljati nobene druge dejavnosti. Torej, ni najti nekih posebnih razlogov, zakaj ni racionalnejši, gospodarnejši, bolj upravičen razlog ustanovitev pokojninske družbe. Iz obrazložitve zakona smo prebrali, da naj bi osnovni kapital ob ustanovitvi te izločene zavarovalnice znašal najmanj 152 milijonov 200 tisoč evrov. Ta določba ni dobra. Mislim, da mora biti v trenutku sprejemanja jasno, koliko bo znašal osnovni kapital, če ne, sprejemamo nekaj, za kar so neke nejasnosti, o katerih v trenutku sprejemanja zakona ne vemo, kakšne in kaj so. Tudi vprašanje, ali bo ta kapital lahko zagotavljal sam po sebi uspešno delovanje zavarovalnice. V nadaljevanju bo seveda predlagatelj moral pojasniti vsa ta vprašanja, ki se pojavljajo in vse te dileme, ki se porajajo v navedenem zakonu. Kar nekaj je še teh vprašanj, ki bi jih bilo treba že v tej fazi, ko je prišel zakon v prvo zakonodajno proceduro, bolj obrazložene. Obrazložitev pri tem zakonu je, moram reči, zelo skromna, in tudi po naši oceni ne omogoča normalne obravnave zakona v skladu z določbami Poslovnika Državnega zbora. V enem delu se ta zakon nanaša tudi na Družbo za svetovanje in upravljanje, na DSU, kjer se je očitno Vlada odločila, da bo tudi našla neko zelo zanimivo rešitev. V eni izmed odločb v preteklosti je Računsko sodišče ugotovilo, da bi bilo treba to družbo ukiniti, potem je bila sprejeta odločitev, da zaradi tega, ker ima obveznosti, ki jih ni mogoče urediti v tako kratkem času, da ta družba nadaljuje s svojim delo, no, zdaj pa se Vlada odloča, kljub vsemu temu, da bo en del premoženja prenesla na Sod, en del pa na to novo agencijo za upravljanje stvarnega premoženja, za katero ne vem, kaj in na kakšen način bo počela in kdo bo tam zaposlen. Zdaj, nekateri ministri oziroma ministrice imajo sicer dobre reference za nepremičninske posrednike, vendar dvomim, da bodo v tej družbi to svojo dejavnost opravljali, ker bi bilo plačilo premajhno glede na aktivnosti, ki se odvijajo v tem trenutku. Nobenega argumentiranega razloga ni, zakaj bi se to počelo. Mimogrede, ta DSU, ta Družba za svetovanje in upravljanje, ki je, kot vidite v 100% lasti države, je tista družba, ki je lastnica objekta, ki je bil namenjen policiji oziroma bo postala lastnica, ko bo zaključen finančni posel za financiranje tega objekta, in ta se bo končal s plačilom zadnje najemnine, bi se končal, če bi se ta posel izpeljal do konca, vendar se ni. Namesto te državne družbe, je ministrica za notranje zadeve najprej poskušala privatno zgradbo ponuditi tožilstvu, kot smo zadnjič slišali, to je bilo julija lani, potem pa, ko to ni uspelo, se je pa zgodila preselitev Nacionalnega preiskovalnega urada. In isti posel, kot ga počne ministrica za notranje zadeve na tej stavbi, samo da gre ta denar v privatne žepe, na enak način se financira zgradba preko DSU za policijo na Litostrojski, kjer bo zdaj očitno MOP, samo da gre v državne žepe ta denar. Se pravi, da država sama sebi odplačuje lizing ali posojilo za izgradnjo tega objekta. No, mimogrede zdaj upam, da bo tu vendarle jasno, ko bo ta DSU, ki je v 100&% lasti države, končno tudi formalno prešel v bilanco državnega premoženja. Upam, da ne bo treba ponovno na tak plastičen način teh stvari predstavljati, kot jih je moral zadnjič v Državnem zboru kolega Gorenak. Skratka, v tem zakonu je cela vrsta nejasnosti, ki nam govorijo o tem, da bi bila napaka zakon sprejeti v taki obliki, kot ga imamo danes na mizi. Iz tega razloga v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da bi bilo treba ta zakon zavrniti in priti z novo rešitvijo. In preden pridete z novo rešitvijo, bi bilo treba v Državni zbor priti s celovitim konceptom in Državnemu zboru jasno povedati, ali je vladajoča koalicija še na tistem, kar je podpisala v koalicijski pogodbi ali ne. In če ni, kako in na kakšen način ter zakaj je prišlo do sprememb in na kakšen način bodo te spremembe v bodočih zakonodajnih postopkih uveljavljene v Državnem zboru. Eden izmed bistvenih odgovorov bi moral biti, zakaj ta sprememba glede upravljanja s sredstvi, ki so dolgoročno namenjena predvsem upokojencem in zagotavljanju stabilnosti pokojninske blagajne. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Alojzij Potočnik, v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala. Spoštovani predsedujoči, predstavnice Vlade, poslanke in poslanci! Cilji zakona o upravljanju s kapitalskimi naložbami države in preoblikovanju Kapitalske družbe in Slovenske odškodninske družbe, ki ga danes obravnavamo v prvi obravnavi, so bili na začetku jasni. Potrebo po oblikovanju oziroma sprejetju obeh zakonov je sprožil tudi vstop oziroma članstvo Slovenije v OECD. Prav to je namreč državam članicam naložilo, da uredijo upravljanje z državno lastnino. Nobenega od obeh zakonov v OECD izrecno ne zahtevajo, kajti izvedbo prepuščajo državam samim, saj mora vsaka država članica ugotoviti, kakšen model upravljanja je za njo najboljši, bistveno pa je, da gre za transparentno upravljanje državne lastnine. V Poslanski skupini Zares smo vseskozi menili, da bi bilo treba zakon o upravljanju kapitalskih naložb države in zakon o preoblikovanju Kada in Soda sprejemati hkrati. Prvi zakon namreč daje pristojnosti novi Agenciji za upravljanje s kapitalskimi naložbami države, drugi pa jih Kadu in Sodu jemlje. V Poslanski skupini smo zadovoljni, da je minister za finance prisluhnil in da je vprašanje privatizacije oziroma prodaje državnega premoženja ločeno od vprašanja preoblikovanja Kada in Soda. V tem časovnem okviru hiteti s prodajami ne bi bilo smiselno, ker bi to vodilo k slabim ali prisiljenim rešitvam. Vprašanje umika države iz gospodarstva po vsej verjetnosti v tem času ni smiselno. Določitev strateških naložb in deleža Republike Slovenije v posamezni družbi, ki je potreben za varovanje strateških ciljev Republike Slovenije, naj se določi v strategiji upravljanja kapitalskih naložb, ki jo bo pripravila Agencija za upravljanje kapitalskih naložb Republike Slovenije na podlagi sektorskih politik, po uskladitvi z ministrstvi, pristojnimi za upravo sektorskih politik. Strategijo bo sprejel Državni zbor na predlog Vlade Republike Slovenije. V Poslanski skupini Zares dajemo prednost cilju preglednega upravljanja z državnim premoženjem pred ciljem umika države iz gospodarstva. In slednji zahtevi, mislimo in pričakujemo, bo v predlogu zakona zadoščeno, zato predlog zakona tudi podpiramo. Kar pa se tiče preostalih ciljev in namenov predloga zakona, to je upravljanje pokojninskih skladov ter zagotavljanje dodatnih sredstev za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, pa se zavedamo, da so oblikovane rešitve plod socialnega dialoga in so zato oblikovane predvsem in tudi pragmatično. Nekateri jim sicer očitajo, da niso skladne s koalicijsko pogodbo in niso dolgoročno naravnane. Sami pa ocenjujemo, da je vprašanje upravljanja s pokojninskimi skladi bolj stvar in predvsem stvar socialnega dialoga s sindikati in Zvezo društev upokojencev kot pa predvsem določil koalicijske pogodbe. In tukaj je treba poiskati kompromisne rešitve. Glede zagotavljanja dodatnih sredstev za pokojninsko in invalidsko zavarovanje oziroma pokojninsko blagajno, pa v zakonu oblikovane rešitve v tem trenutku sicer zadoščajo njihovemu namenu, se pa strinjamo, da bi veljalo glede tega premisliti tudi o možnosti alternativnih rešitev, vendar o tem pa v tej fazi obravnave menimo, da še ni smiselno razpravljati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Radovan Žerjav, v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! V uvodu predlaganega zakona je zapisano, da je cilj zakona omogočiti učinkovito zasledovanje ciljev Republike Slovenije brez poseganja v interese opravičencev, ki jih trenutno varujeta družbi Kad in Sod ter zagotoviti učinkovito opravljanje družb v posredni lastni Republike Slovenije. S tem zakonom se zaokroža politika upravljanja podjetij v državni, neposredni in posredni lasti, ki se je začela s sprejetjem Zakona o opravljanju kapitalskih naložb. Državni organ pristojen za opravljanje s kapitalskimi naložbami Republike Slovenije bo v imenu in za račun družb Kad in Sod uveljavljal lastninska opravičenja v podjetjih, ki bodo opredeljena kot strateška, in naložbah, kjer imata Kad in Sod skupaj delež, katerega vrednost presega 40 milijonov evrov. Pridobivanje novih naložb je omejeno na 5% delež v družbi, s čimer bosta družbi Kad in Sod v novih družbah lahko samo portfeljska investitorja. O problematiki upravljanja državnega premoženja je bilo že veliko povedanega ob sprejemanju zakona o upravljanju kapitalskih naložb Republike Slovenije, saj predlagani zakon predstavlja posledico oziroma potrebnejše urejanje v skladu z že sprejetim zakonom. Ob tem pa je zanimivo, da se z istim zakonom ureja tudi prenos pravic in pooblastil DSU, družbe za svetovanje in upravljanje d.o.o., s področja lastninskega preoblikovanja družbene lastnine, privatizacije in denacionalizacije ter s tem povezanega premoženja družbe DSU na družbo Sod. To, kot zapiše Vlada, predstavlja prvi korak k ukinitvi družbe DSU. Že na prvi pogled je očitno, da javna pooblastila s področja privatizacije in denacionalizacije, ki jih opravlja DSU, ne sodijo v materijo, ki jo sicer ureja prelagani zakon. Morda bi bilo smiselno ukiniti oziroma združiti kar vse tri družbe, Kad, Sod in DSU. Pomembno je, da vemo, kaj s tem pridobimo oziroma kaj lahko izgubimo. Zgolj prenašanje pristojnosti in nalog med temi družbami, da bo videti, da se nekaj počne, pa je nesmiselno, sploh če se s tem lahko povzroči večja škoda državnemu premoženju, o čemer bom spregovoril v nadaljevanju. V zvezi z začeto in potem ustavljeno likvidacijo DSU je tudi Računsko sodišče pripravilo revizijsko poročilo glede ustavitve postopka likvidacije družbe DSU v letu 2007. Računsko sodišče je od Vlade zahtevalo, da predloži odzivno poročilo in naredi analizo trenutnega in prehodnega izvajanja nalog, ki jih izvaja DSU. Morda na prvi pogled izgleda, da se moja razprava ne nanaša na materijo tega zakona, a temu ni tako. Zakaj? Računsko sodišče v porevizijskem poročilu v delu, kjer ocenjuje popravljene ukrepe Vlade Republike Slovenije med drugim zapiše: "Opisani, popravljeni ukrepi Ministrstva za finance so delno zadovoljivi, saj analiza vsebuje osnovne podatke o poslovanju DSU, Sod in Kad, ki so lahko podlaga za nadaljnje analiziranje. Vendar analiza ni vključevala podatkov o SID, prav tako ne vsebuje predstavitve prednosti in slabosti združevanja nalog pri teh izvajalcih. Ocenjujemo, da v roku za pripravo odzivnega poročila Ministrstvo za finance ni izvedlo vseh potrebnih aktivnosti, torej primerjave različnih načinov organiziranosti upravljanja s stvarnim in finančnim premoženjem ter ugotavljanje prednosti in slabosti ter stroškov posameznih rešitev. Vlada Republike Slovenije zato tudi ni mogla ustrezno odločati o predlaganih rešitvah pri racionalizaciji upravljanja s premoženjem in sprejeti ustreznega sklepa." Konec citata Računskega sodišča. Iz tega lahko sklepam, tudi glede na omenjeno sejo Odbora za finance, da prave analize ni bilo. Ko beremo zakon, o katerem ravnokar razpravljamo, vidimo, da naj predlog zakona ne bi imel finančnih posledic za proračun Republike Slovenije. Prav tako naj predlog zakona ne bi imel finančnih posledic za druga javnofinančna sredstva. Ob tem se utemeljeno postavlja vprašanje, ali je to res tako, ali ta trditev stoji na kakšni analizi, ali pa gre za enostavno dejstvo, da je interes za spremembe, ki jih prinaša zakon, torej tudi prenos dela dejavnosti DSU na Sod, tako velik, da so predlagatelji, upoštevajoč trenutno slabo stanje javnih financ, zapisali, da finančnih posledic ni. Menim namreč, da bo zakon vsaj v tem delu imel finančne posledice. Na podlagi zakona o porabi sredstev, pridobljenih iz naslova kupnine na podlagi zakona o lastninskem preoblikovanjem podjetij in na podlagi zakona o zaključku lastninjenja, mora DSU kvartalno nakazovati sredstva, pridobljena iz naslova kupnin v proračun. Ta sredstva so celo namenska in se v skladu z določili zakona delijo med drugim tudi Ministrstvu za gospodarstvo, Ekološko-razvojnemu skladu Republike Slovenije, Skladu za spodbujanje regionalnega razvoja in ohranitev poseljenosti slovenskega podeželja in Skladu Republike Slovenije za razvoj malega gospodarstva. Predvidevali smo, da bo Sod kupnino delil na enak način kot DSU, vendar predlagani zakon nasprotno v uvodni obrazložitvi pravi, da premoženje, ki se prenese na Sod, družba Sod uporabi za namene poravnave obveznosti upravičencev po zakonu o denacionalizaciji, zakonu o zadrugah in drugih predpisih, ki urejajo denacionalizacijo premoženja, ter drugih obveznosti, ki so posledica poravnave teh zakonskih obveznosti. Tudi če pogledamo teh nekaj milijonov evrov letno. preseneča dejstvo, da je v uvodni obrazložitvi zapisano, citiram: "ker bodo po določbah tega zakona prišle na družbo Sod vse pravice in pooblastila družbe DSU ter s tem povezanega premoženja, ki mu sicer pripadajo na osnovi določb zakonov in drugih predpisov, ki izhajajo s področja lastninskega preoblikovanja družbene lastnine, privatizacije in denacionalizacije, se s tem končuje proces lastninskega preoblikovanja podjetij.". Konec citata. Ob tem predlagatelj brez težav zapiše, da se dejavnost družbe Sod izteče leta 2016 in da morajo biti do tega roka končani tudi vsi še odprti postopki iz lastninskega preoblikovanja podjetij, ki jih vodi družba DSU in ki po določbah tega zakona preidejo na družbo Sod. Ugotovitev, da se s prenosom pravic in pooblastil DSU na Sod in s tem povezanega premoženja končuje proces lastninskega preoblikovanja podjetij je napačna. Navedeni proces se je zaključil z uveljavitvijo zakona o zaključku lastninjenja in privatizaciji pravnih oseb v lasti Slovenske razvojne družbe. Ta zakon je tudi uredil prenos družbenega premoženja na DSU, ki bi se moralo lastniniti v skladu z zakonodajo, pa se ni. In ravno tukaj je po našem mnenju glavna težava predlagane rešitve. DSU vsako leto odkriva novo premoženje, ki ni bilo lastninjeno v skladu z veljavno zakonodajo. V veliki meri gre za nepremičnine, ki niso bile lastninjene in se nahajajo bodisi v Sloveniji ali v državah bivše Jugoslavije. Slovenija je pri zakonodaji s področja zemljiške knjige naredila veliko napako, ko je omogočila avtomatično spremembo pravice uporabe na nepremičninah s strani nekdanjih družbenih podjetij v lastništvo na nepremičninah novim družbam, ki so nastale iz teh družbenih podjetij, ne da bi pri tem preverjala, ali so bile te nepremičnine tudi dejansko lastninjene. Podjetja so sicer nekatere nepremičnine ob lastninskem preoblikovanju izločila iz preoblikovanja zaradi denacionalizacijskih zahtevkov. Drugih pa niso niti vključila v lastninsko preoblikovanje, niti jih niso izrecno izločila, vsaj v nekaterih primerih verjetno celo namenoma. Vse te nepremičnine po veljavni zakonodaji pripadajo DSU, bodisi zaradi sporov med lastniki, ki so jih kupili od podjetij, kupnina gre v teh primerih v celoti Republiki Sloveniji, ali pa v primerih, ko je za vpis lastninske pravice v državah bivše Jugoslavije potrebno potrdilo DSU, iz katerega izhaja, da so bile nepremičnine lastninjene v skladu s slovensko zakonodajo. Ni se mogoče povsem znebiti občutka, da je interes po likvidaciji DSU oziroma prenosih še posebej interes tistih, ki so do premoženja prišli mimo pravilnega postopka lastninjenja in so upali, da bo premoženje ostalo njihovo po ukinitvi naprej Slovenske razvojne družbe, sedaj pa po ukinitvi DSU. Poleg tega je cela vrsta zadev v fazi sodnih sporov. Predlagatelj zakona ne more trditi, da bodo vsi začeti postopki zaključeni do konca leta 2016, zaradi česar tudi ni nujno, da bo Sod prenehal obstajati z navedenim datumom oziroma drugače, če bo Sod prenehal obstajati, se bomo leta 2016 odločali med dvojim: ali se zopet ustanovi nova družba oziroma se naloge spet prenesejo na novo družbo ali pa se Republika Slovenija odpove vsemu, kar ni bilo lastninjeno v skladu z veljavno zakonodajo. Sedaj to premoženje dobi DSU, ki, kot že rečeno, kupnino ob prodaji tega premoženja v celoti nakazuje proračune, deloma pa Kadu in Sodu. Premoženje torej, ki ni bilo privatizirano v skladu z veljavno zakonodajo, po zakonu samem pripada DSU. Dejstvo pa je, da se to premoženje ugotavlja sproti, še zdaleč ni v celoti evidentirano. Če predpostavimo, da bo leta 2016 Sod prenehal, ob upoštevanju predloga zakona to pomeni, da se Republika Slovenija odpoveduje določenemu premoženju, ki bi se ugotovilo po letu 2016 in ki ga bodo lahko posledično neupravičeno obdržali posamezniki in družbe, ki ga niso lastninili v skladu z veljavno zakonodajo. Torej so si ga protipravno prilastili. Pomembno je, po mojem mnenju, še nekaj drugega. Kot je znano, sta se DSU in DSU-nepremične združile in sedaj je DSU kupec znanega objekta C, v katerega naj bi se sprva vselilo Ministrstvo za notranje zadeve. O tem smo veliko diskutirali pri interpelaciji ministrice, zato ne bi rad zašel iz današnje teme. Se mi pa postavlja resno vprašanje, ali je Vlada kot lastnica DSU upoštevala dejstvo, da bo ob prenosu dela premoženja DSU osiromašen, da bo imel manj premoženja in kot takšen verjetno ne bo uspel dobiti kredita za dokončanje tega objekta, v katerega so že vložena njegova sredstva. Če se prav spomnim, gre za približno 45 milijonov evrov dodatnih sredstev. Kaj torej, če DSU ne bo mogel dobiti kredita? Bo Vlada zagotovila ta sredstva? Verjetno ne, saj bi v tem primeru tudi ta zakon vsaj posredno moral imeti finančne posledice za proračun ali pa Vlada na to ni pomislila. Enostavno se ni moč otresti občutka, da je zakon pripravljen na hitro in da so njegove rešitve vsaj v delu, ki sem se ga dotaknil v tem mnenju, nedorečene. Možno je dvoje, ali je zakon Vlada v delu DSU hotela pripraviti čim prej, ker zaradi kompleksnosti zadeve ni uspela narediti dobre analize, ki bi morda pokazala, da je bolj smiselno združevanje Soda in Kada ali DSU-ja in Kada ali pa gre zgolj za interese posameznikov, ki želijo ohraniti premoženje do katerega so prišli neupravičeno. In če ad hoc sprejemamo ta zakon, bomo kmalu sprejemali nove popravke. Še večja težava pa bo, če bomo na podlagi naknadnih analiz ugotovili, da smo s sprejemom tega zakona povzročili škodo Republiki Sloveniji. Zato menimo, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar v imenu poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovane predstavnice Vlade, kolegice in kolegi! Dovolite, da predstavim stališče poslanske skupine DeSUS glede obravnavnega zakona. Pred nami je predlog zakona, ki kar lep čas z omenjenim temeljnim konceptom buri duhove tako strokovne, politične in tudi druge javnosti. Kljub vsem prizadevanjem predlagatelja, da uskladi vsebino materij s pričakovanji vseh akterjev in da se hkrati najdejo optimalne rešitve, da bi zagotavljale ustrezno in dolgoročno varno politiko upravljanja premoženja v lasti države, je več ali manj jasno, da bo zakon v naslednjih fazah zakonodajnega postopka doživel še veliko sprememb. Predvsem pa je ocena poslanske skupine DeSUS, da so nujne vsaj še dograditve posameznih določb v smislu, da zakon vsebinsko v nekaterih delih postane bolj dorečen in jasnejši. Cilj zakona je preoblikovanje Kada in Soda ter prenos pravic in pooblastil DSU na Sod z namenom njene postopne ukinitve in zaključka procesa lastninskega preoblikovanja podjetij. Vsi ti zastavljeni cilji so odraz uresničevanja politike upravljanja podjetij v državni lasti, pri tem pa je pomembno tudi vodilo, da se interesi upravičencev ustrezno zavarujejo. Ko gre za vprašanje izpolnjevanja temeljnega poslanstva kapitalske družbe, to je gospodarjenje in upravljanje z delom nekdanjega družbenega premoženja, ki ga je ustvarila danes upokojena generacija, in tistega dela državnega premoženja, ki ga danes ustvarja aktivna populacija, je zavarovanje interesov upravičencev še posebej pomembno. Delno se bo večje spoštovanje poslanstva Kada udejanjilo s pomočjo nove agencije, dodatno pa naj bi ji s tem zakonom omogočila preglednejše in učinkovitejše ter predvsem varno politično upravljanje finančnega premoženja v neposredni lasti in posredni lasti Republike Slovenije. Slednje bo omogočeno tudi preko dosledne organizacijsko-finančne ločitve osnovnega premoženja Kada od premoženja pokojninskih skladov prostovoljnega in obveznega dodatnega zavarovanja, kar v poslanski skupini DeSUS pozdravljamo. S preoblikovanjem Kada se bosta ločili njegovi ključni funkciji: dolgoročno zagotavljanje dodatnih sredstev za pokojninsko blagajno ter upravljanje različnih oblik pokojninskih skladov in izplačevanje pokojninskih rent. S predlaganim preoblikovanjem je tako predvidena delitev teh ključnih funkcij na način, da skladi dodatnega pokojninskega zavarovanja z ustanovitvijo zavarovalnice in prenosom posameznih delov premoženja družbe Kad in prenosom vseh pravic in obveznosti prenesenega dela dobijo podlago, s katero bo omogočen nadaljnji razvoj dodatnega pokojninskega zavarovanja. Zakon določa tudi obveznosti, ki jih ima Kad do Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, to je do prvega pokojninskega stebra. Pri tem je pomembno zagotovilo, da se premoženje, iz katerega se financira ZPIZ, ne zmanjšuje. Prav tako bi bilo po naši oceni na mestu tudi zagotovilo, ki glede ustanovitvenega kapitala zavarovalnice jasno pove fiksni znesek in da se garantira obstoj premoženja Kada oziroma nujno je jasno opredeliti rok in način vračanja teh sredstev Kada. Naslednje, kar želimo izpostaviti, je zaveza Kada, da zagotavlja vsakoletno, zdaj fiksno določeno, višino sredstev ZPIZ in tukaj bi bila potrebna jasna opredelitev namembnosti sredstev za usklajevanje rasti pokojnin z rastjo plač. Iz predloga zakona glede razporejanja presežkov donosov izhaja, da bo država kot edini delničar odločala, kako naj se dobiček Kada razporedi: ali se bo izplačal ali pa bo ostal v druži Kad. In s tem naj bi se omogočilo višanje donosnosti v prihodnosti. Naše mnenje pri tem je, da bi se morali morebitni presežki donosov neposredno plasirati v pokojninsko blagajno, saj le-ta že danes pa tudi v bodoče, zlasti tudi v luči pokojninske reforme, nujno potrebuje več sredstev za normalno in od proračuna neodvisno zagotavljanje sredstev za tekoče vzdrževanje pokojnin. Če Kad ostaja, mora ostati garant za popolnjevanje pokojninske blagajne. Premoženje iz procesa privatizacije mora predstavljati osnovo za ustvarjanje dodatnih sredstev za pokojninsko zavarovanje ter hkrati mora pomeniti vložek v varnost sedanjih in bodočih generacij upokojencev. Zato bi bilo dobro tudi povečanje vpliva ZPIZ preko organov nadzorniške funkcije na upravljanje tega premoženja in poslovanje Kada. Tako stranka kot Poslanska skupina DeSUS se vseskozi zavzemamo za to, da bi bilo premoženje Kada v lasti in lastniški sferi ZPIZ-a, saj bi slednji pri upravljanju zagotovo ravnal bolj skrbno in s ciljem ustvarjanja dodatnih sredstev za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in bi bil dober skrbnik dolgoročnosti in stabilnosti pokojninske blagajne. Spomnimo naj, da je vse to vsebinsko zapisano tudi v koalicijski pogodbi. V poslanski skupini smo ocenili, da predlog zakona sicer lahko dobi podporo za nadaljnjo obravnavo, vendar vemo že sedaj, da bo ta predlog potreben modifikacije v marsikaterem pogledu, zato bo v nadaljnjem postopku naša poslanska skupina posredovala še konkretne rešitve, predloge sprememb v pozitivni smeri za dokončno obliko tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo še enkrat. Tretjič danes pozdrav kolegicam in kolegom, predstavnicam Vlade! To je eden od petih ali šestih zakonov, ki jih bomo obravnavali, tega danes in še nekaj jutri. In če sem zelo odkrit, je že sam naslov tega zakona tak, da moraš kar nekaj minut razmišljati o tem, da veš, za kaj gre. In sicer, Zakon o preoblikovanju Kapitalske družbe pokojninskega in invalidskega zavarovanja, potem gre za prenos pravic in pooblastil Družbe za svetovanje in upravljanje, to je drugi, na Sod, ter tretja vsebina, naložbena politika Kapitalske družbe pokojninskega in invalidskega zavarovanja ter Soda. Zakaj sem omenil, da je ta predlog zakona sestavljen iz treh vsebin? Ker vsako takšno združevanje seveda pomeni možnost prepletanja in tudi zapletanja. In ocenjujemo, da bi vsaka vsebina zase bila dovolj pomembna materija za posamezen zakon v tem procesu, ki je pravzaprav razlog temu zakonu. Govorimo o politiki podjetij v državni lasti. Ta se je začela s prvim sklopom, ko je Vlada posredovala predlog zakona o upravljanju kapitalskih naložb Republike Slovenije. Kakšna je bila vsebina tega zakona, kakšne so bile razprave in do kod smo prišli, je najbrž tistim, ki smo sodelovali, dovolj jasno, da je pri nadaljevanju, pri drugem sklopu - to je ta, človek veliko bolj previden. Drugi sklop je ta zakon o preoblikovanju Kapitalske družbe in že v nadaljevanju nam je dano jasno vedeti, da bi bilo dobro vso to vsebino na hitro sprejeti, ker je najbrž pripravljen že tretji sklop, in sicer preoblikovanje Kada in Soda, torej tretji sklop politike podjetij v državni lasti. Osebno, in takšno stališče sem predstavil tudi kolegom, imam nek dvom v postopke in vsebino tega zakona, verjetno prirojenega že zaradi obravnavanja predhodnega zakona o upravljanju kapitalskih naložb. Kar nekaj stvari je čudnih, dvomljivih, za katere si sam osebno, pa najbrž tudi predstavniki Vlade, vsaj nekateri, ne bi upali dati roke v ogenj. Če gremo bolj poljudno, bolj razumno poskušati predstaviti to stališče, naše stališče, moje stališče, gre za to, da naj bi bila, to je prvi pomislek, ki ga bomo v Slovenski nacionalni stranki izrazili skozi amandma, in še nekaj drugih amandmajev, Družba za svetovanje in upravljanje naj bi prenesla svojo vrednost na Sod. Prenesena naj bi bila knjigovodska vrednost. Osebno izražam dvom o ustreznosti knjigovodske vrednosti in odpisih teh vrednosti družbe za svetovanje in upravljanje, še posebej zato, ker v zakonu ni določeno in predvideno, da naj bi revizijo naročil Sod, torej tisti, ki bo ta denar prejel in za katerega bo potem naprej odgovarjal, ampak - hecno - naj bi jo izpeljala Družba za svetovanje in upravljanje. To je tako, kot bi jaz sam sebi ocenil vrednost avtomobila in njegovo stanje, in bi bila to uradna osnova za kupca. To ne gre. To ne gre, razen če me prepričate, da popolnoma narobe razumem. Torej Sod je tisti, ki mora naročiti revizijo in pregledati kakšna je dejanska realna knjigovodska vrednost Družbe za svetovanje in upravljanje. Pri 2. členu zakona je prav tako zame in za moje kolege neka zavajajoča pot pri načinu imenovanja članov nadzornega sveta oziroma nadzornega odbora, o tem tudi še nisem prepričan, kaj je prav, kakšen je pravi izraz, v novi zavarovalnici, ki bo nastala iz Kada. Po našem mnenju, po mojem mnenju, po mnenju Slovenske nacionalne stranke imajo pogoje za imenovanje članov nadzornega sveta v zavarovalnici, torej, da pogoje za imenovanje članov nadzornega sveta v zavarovalnici ne more opredeljevati uprava družbe Kada ali pa kasnejša uprava zavarovalnice, temveč bi to moral določati ta zakon. Tudi v to smo absolutno prepričani. Ker so kolegi na splošno, politično in drugače povedali vse, bom jaz raje bolj konkreten. Tiste stvari, ki nas najbolj bodejo, in bom prešel na 6. člen, kjer piše, da naj bi Kad ZPIZ-u letno moral iz donosov plačati 50 milijonov. Teh 50 milijonov, kolikor je meni poznano, kolikor ne, me boste, vam bom hvaležen, opozorili, je določeno na osnovi 8-letnega povprečja za nazaj. Če to drži. Seveda pa sem prepričan ali pa bom rekel, da sem v velikih dvomih, da bo Kad sposoben to višino plačevati, ker povprečje osmih let, v katerih je bilo nekaj zelo finančno močnih in dobrih, da bo v situaciji, v kakršni smo, zdaj sposoben to plačevati. Jaz se strinjam, če je tak izračun in tak znesek in so predvidevanja, da bo lahko 50 milijonov Kad ZPIZ-u letno nakazoval. Prav. Ampak nobene varovalke ni, kaj pa če ne. In še enkrat pravim, da sem skorajda prepričan, da ne bo zmogel tega zneska. Zato bomo mi to varovalko amandmirali v 6. členu, ker sedanja gospodarska situacija daje upravičen dvom, da bo Kad znesek 50 milijonov lahko realiziral v prihodnje. Prav tako smo bili previdni pri tretjem odstavku 7. člena, spet gre za vprašanje revizije in revidiranja. Ista zgodba, kot sem jo povedal prej. Normalno in splošno načelo, ki velja, je, da skrbni pregled oziroma revizijo prevzetega premoženja opravi prejemnik in ne tisti, ki to premoženje preda. Ampak točno to določa 7. člen, da naj bi revizijo prevzetega premoženja opravil tisti, ki ga daje, torej DSU ali pa družba, ki jo bo DSU izbral. Zakaj to govorim? Ker sem prepričan ali pa bom spet rekel, ker sem v dvomih, če ne bodo Sodu obešene vse zgrešene investicije družbe za sodelovanje, za svetovanje in opravljanje. Ponavljam, bojim se, da bodo Sodu obešene vse zgrešene investicije s področja dela Družbe za svetovanje in opravljanje in zato bomo tudi ta člen amandmirali in ga zavarovali tako, da bo revidiral tisti, ki bo prevzel premoženje, in ne tisti, ki ga bo dal. Enako velja za 1. člen osmega odstavka, kjer bomo zahtevali to varovalko. In pa, to je pa vsebinsko in organizacijsko vprašanje, kjer je dvakrat zapisano, da je govora o nadzornem svetu Soda in o odločanju Soda. Če je to dejansko torej Sos, potem mora biti zapisano, po podatkih, ki jih imam jaz, ne nadzorni svet, ampak nadzorni odbor. Ker naj bi Sod imel nadzorni odbor ne pa nadzorni svet. Kar je, saj pravim, vsaj nomotehnično, če ne tudi vsebinsko zelo pomembno. Upam, da sem bi zelo jasen pri stališčih Slovenske nacionalne stranke, da sem upravičeno ali pa vsaj pošteno povedal vse naše dvome, ki jih boste seveda ovrgli ali pa se boste z nami strinjali. Govorim pa predvsem kolegom, ki boste o naših amandmajih, s katerimi bomo želeli naštete dvome popraviti, odločali takrat, ko bo druga obravnava, torej ko bo za to čas. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Gvido Kres. [[Se odreka.]] Gospod Silven Majhenič. [[Ga ni.]] Gospod Bogdan Čepič. Izvolite.
Hvala za besedo. Delovanje Kapitalske družbe pokojninskega in invalidskega zavarovanja ter prenos pravic DSU na Slovensko odškodninsko družbo je dejansko nadaljevanje uresničevanja politike upravljanja podjetij v državni lasti, ki jo je Vlada sprejela sredi lanskega leta. Če je bil prvi korak ustanovitev Agencije za opravljanje kapitalskih naložb, je preoblikovanje Kada in Soda seveda logična posledica, saj v obeh teh dveh družbah Vlada oziroma država posredno upravlja z gospodarstvom. S pomočjo teh dveh skladov pa ima ponekod tudi večino v lastništvu gospodarskih družb in tako še večno odgovornost za uspešno gospodarjenje teh družb, ki so nekatere tudi verjetno strateške naložbe te države. Preoblikovanje Kapitalske družbe in seveda tudi Slovenske odškodnine družbe ter DSU posega v več interesnih področij, ki jih je treba pri tem zagotovo upoštevati. Ocenjujem, da je namen zakonodajalca, da bi te različne interese, ki so se pri delovanju Kada pojavili sedaj, dejansko formalno ločeno, in bi lahko Kad posloval tako, kot je prvotno bila namera, ko se je leta 1996 Kad ustanovil, in sicer z namenom upravljanja in ustvarjanja dodatnih sredstev za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Vprašanje pa je, ali bomo s predlaganim zakonom dosegli ta cilj. Ocenjujem, da ne. Zakon, ki je pred nami, v ničemer ne sledi tem ciljem, tudi ne politiki upravljanja podjetij v državni lasti, ki jo je sprejela država. Zato je takšen zakon, ki ga je sprejela Vlada in ga poslala v Državni zbor, po mojem mnenju slab in ga je treba temeljito dopolniti, saj ne sledi osnovnemu cilju, ki izhaja iz politike upravljanja podjetij in tudi ne usmeritvam, ki so zapisane v koalicijski pogodbi, o čemer je danes že bilo nekaj govora. Dovolite mi, da poskušam svoje mnenje podkrepiti tudi z vsebinskimi pripombami. Preoblikovanje družbe Kad je zreducirano na izčlenitev zavarovalnice kot delniške družbe. Na novo zavarovalnico se prenašajo upravljanje štirih pokojninskih skladov, tako za javne uslužbence, ki je največji, kot tudi kapitalski vzajemni sklad, ki tudi ni majhen in je finančno izjemno močan ter ima zelo zanimivo strukturo zavarovancev. Pri ustanovitvi nove življenjske zavarovalnice v ničemer predlagatelj ne odgovori na vprašanje, ali ne bi bilo mogoče bolje, da bi ustanovili v skladu z zakonom, ki opredeljuje delovanje pokojninskih družb, to je Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, novo pokojninsko družbo, ki bo upravljala s pokojninskimi skladi za javne uslužbence kot posebno pokojninsko družbo, specialno samo za javne uslužbence. Nasprotno, tisto, kar je že opredeljeno v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki normira status in delovanje pokojninske družbe, prenašamo v zakon o preoblikovanju Kada in Soda. V mislih imam predvsem sodelovanje zavarovancev pri upravljanju zavarovalnice, saj zakon o zavarovalništvu, ki bi naj bil temeljni zakon za novo zavarovalnico tega sodelovanja ne predvideva. Občutek imam, da se nam na prikrit način pojavlja nova vzajemna zavarovalnica za katero, da bi dosegli vpliv zavarovancev, sedaj spreminjamo zakon tako, da ga verjetno nihče ne razume povsem. Predvsem na tistem področju, kjer opredeljujemo, kako bomo skupščino in zavarovance povezali v to vzajemno. In o tem ta zakon ne govori. Je pa zelo bistveno določilo v zakonu, ki predvideva osnovni kapital zavarovalnice ob ustanovitvi, ki znaša najmanj sto dvainpetdeset milijonov dvesto tisoč evrov. Zanimivo je, da je določena spodnja meja in ne zgornja ali fiksna meja. Ob tem pa je treba poudariti, da je to približno štirikrat več, kot bi bilo treba za ustanovitev tako pokojninske družbe ali zavarovalnice po obeh zakonih: Zakonu o invalidskem in pokojninskem zavarovanju ali Zakonu o zavarovalništvu. Ta namreč govori, da mora biti ustanovitveni kapital najmanj 4% od upravljavskega kapitala. Sprašujem se, ali ni to mogoče obveznost, ki je ne želimo izdati iz ponudbe, ki jo je Kad leta 2004, ko se je zavezal v 19. členu Pogodbe o upravljanju zaprtega vzajemnega pokojninskega sklada za javne uslužbence, da bo v primeru statusnega preoblikovanja nasledniku, na katerega bo preneseno upravljanje ZVPS, zagotovil ustrezno kapitalsko ustreznost v skladu s projektom preoblikovanja družbe, ki ga je s strani upravljavca, to je Kad, predložil komisiji za izbor upravljavca zaprtega vzajemnega pokojninskega sklada v postopku izbire. Kakšna je ta zaveza, predlagatelj zakona ne odgovori in ne pojasnjuje, zato dvom zagotovo obstaja. Slabost tega zakona je tudi, da v obrazložitvi predloga sploh ne govorimo o nobenih številkah, ki bi pojasnile, kakšen del premoženja države ali zavarovancev se bo upravljavsko preoblikoval. Na osnovi podatkov iz poslovnega poročila Kad za leto 2009 in 2008 lahko sklepamo, da je tega premoženja približno milijarda dvesto, tristo milijonov pri Kad, kot premoženje, ki se je upravlja za potrebe SPIZ-a in približno milijardo, ki je v pokojninskih skladih, ki se posebej upravljajo. Zelo podrobno pa določa, kaj mora vsebovati delitveni načrt in kdo kdaj h temu delitvenemu načrtu da soglasje oziroma mnenje. Imenovan je poseben odbor zaprtega vzajemnega pokojninskega sklada za javne uslužbence in odbor kapitalskega vzajemnega pokojninskega sklada, ki sta dejansko neformalna organa in dajeta samo mnenje. Ni pa SPIZ-a, ki je dejansko tudi lastnik oziroma bi moral biti prejemnik po mojem mnenju vseh sredstev, ki jih Kad pridobi z upravljanjem sredstev certifikatnega premoženja, ki je bilo namenjeno za dodatno financiranje pokojninske blagajne. Upam, da se je predlagatelju zakona samo zapisalo v 4. členu, drugi odstavek, točka osem, da se pri delitvi dela premoženja in obveznosti, ki se prenašajo na zavarovalnico, v oklepaju, dovoljeno sklicevati tudi na listine. Ne v obrazložitvi in tudi drugje ni zapisano, na katere listine, mogoče tiste iz 19. člena pogodbe o upravljanju zaprtega vzajemnega sklada za javne uslužbence ali kakšne druge. To je nedopustno, saj se ne pogovarjamo o petih centih, temveč skupaj verjetno približno slabi dve in pol milijardi evrov, brez sredstev Soda in DSU, jih pa samo združujemo in bosta počasi zaključila tudi svoje poslanstvo, ko bodo tudi lastninjenje in te stvari dokončane. To je v višini približno 25 do 30% letnega proračuna te države. To pa tudi ni več tako malo. Prav tako v predlogu in obrazložitvi zakona ni pojasnjeno, kako je predlagatelj prišel do obveznosti Kada, do ZPIZ-a, letno 50 milijonov evrov, ki se ustvarja z donosi iz upravljanja premoženja družbe Kad, 6. člen. Kaj pa, če bo slabo leto in denarja ne bo? Kaj pa takrat, ko bo dobro leto in bodo donosi mnogo večji? Mnogo je vprašanj in zato seveda pričakujem tudi opredelitev ZPIZ-a do tega vprašanja oziroma preoblikovanja. Da ne bo pomote. Sam menim, da je treba preoblikovati Kad in Sod ter DSU, ampak nekoliko drugače. Po mojem mnenju je treba zagotoviti javnim uslužbencem lastno pokojninsko družbo, ki bo upravljala s svojim pokojninskim skladom, pri katerem pa naj bo delodajalec in plačnik dodatnega zavarovanja, to je seveda država, in prevzame odgovornost in obveznost lastnika takšnega sklada in zagotovi ustrezno donosnost tega sklada v skladu s pokojninskim načrtom. Delodajalec mora biti odgovoren za svoje uslužbence, in to je pravi način. Ne pa tako, da takrat ko Kad ni dosegel zajamčenega odnosa, na primer v letu 2008, so pač prodali del premoženja in zapolnili zajamčene donose. Zahteva sindikatov javnega sektorja je, da sodelujejo pri upravljanju pokojninskih skladov. In prav je tako. Zakon o zavarovalništvu tega ne omogoča. Zato je predlagatelj v tem zakonu predvidel, kako bi lahko zavarovanci ustrezno sodelovali pri upravljanju pokojninskih skladov. S tem pa bi bil prevzet tudi del odgovornosti. Ali res, če je to zakon o zavarovalništvu, ne pa lex specialis zakon, ki opredeljuje delovanje pokojninskih družb? Če bi ustanovili pokojninsko družbo, ne bi bilo treba v zakonu nekih pravnih kolobocij in v 2. členu, drugi odstavek, določati, kako morajo biti zavarovanci zastopani v zavarovalniški družbi. Pri pokojninski družbi je to namreč že določeno, in sicer uprava pokojninske družbe mora imeti najmanj dva člana, ki morata biti v družbi v delovnem razmerju za nedoločen čas, za člana uprave pa je lahko imenovana oseba, ki je pridobila dovoljenje za upravljanje funkcije člana uprave pokojninske družbe. Nadzorni svet pokojninske družbe mora biti sestavljen tako, da je najmanj ena tretjina članov nadzornega sveta imenovana na predlog zavarovancev pokojninske družbe. Zavarovanci imajo tako pomemben vpliv na sprejemanje naložbene politike, strategije razvoja in poslovanja pokojninske družbe. Zagotovljena pa je tudi nadzorna vloga zavarovanca. Vsega tega tako ne bi bilo treba zapisati v zakon, ki poskuša ta standard sodelovanja zavarovancev vključiti v sistem upravljanja v družbi, ki je ustanovljena po zakonu o zavarovanju, ki takšnega standarda seveda ne opredeljuje. V Sloveniji imamo tri pokojninske družbe, ki imajo na dan, po mojih podatkih, 31. 3. 2010, 155.490 zavarovancev, opravljajo pa 547 milijonov evrov sredstev zavarovancev. Vsem tem zavarovancem je zagotovljena preglednost poslovanja, nadzor nad specializacijo izvajalca in nenazadnje ta specializirana dejavnost pokojninske družbe izpolnjuje temeljna pravila delovanja, ki so vsebinsko zajeta tudi v direktivi 2003, 41 ES o delovanju in nadzoru izvajanja poklicnih pokojninskih zavarovanj. Tako direktiva med drugim določa, da zaradi zaščite interesov članov in upravičencev izvajanja dodatnega pokojninskega zavarovanja ne smejo upravljati nobene druge dejavnosti, posvetiti se morajo dejansko samo upravljanju pokojninskih skladov, ker je to izjemno pomembno. Od tega je seveda v veliki meri zagotovljena donosnost in renta, ki bi jo naj zavarovanci iz tega dobili. Torej opravljajo le posle pokojninskega zavarovanja in z njimi povezane dejavnosti. Glede na to, da iz predlaganega zakona izhaja, da bi naj zavarovalnice izvajale dejansko le posle upravljanja pokojninskih skladov, ni nobenega razloga za ustanovitev zavarovalnice, ampak bi bilo treba ustanoviti po mojem mnenju izključno specializirano pokojninsko družbo za javne uslužbence. Mi že imamo nekaj takšnih družb, delodajalci so že ustanovili takšne družbe in vzor že imamo. V tem primeru se mora postaviti Vlada kot glavni delodajalec, kot lastnik tega, ki zagotavlja dolgoročno stabilnost te pokojninske družbe. Poglavje tri, Izvrševanje pravic iz deležev in razpolaganje s sredstvi družbe Kad in Sod ni usklajeno z zakonom o upravljanju kapitalskih naložb, ki smo ga sprejeli v Državnem zboru. Predvsem je treba jasno opredeliti, kaj je Kad dejansko. Ali je to še vedno upravljavska paradržavna družba ali je to samo portfeljska družba za potrebe ZPIZ-a in upravljanje portfeljskega premoženja ZPIZ-a, pri čemer pa to premoženje ne presega 5% in ni v strateških naložbah države. Takšna varianta in takšen delež je bil opredeljen že v nekaterih predhodnih variantah zakona. Gre za portfeljsko naložbo do 5% zaradi razpršenosti in varnosti naložb. Zagotovo pa se ne sme na zavarovalnico prenesti strateških naložb države, tudi zavarovalnica sama po sebi ni strateška naložba države, saj Državni zbor še vedno ni sprejel programa strateških naložb v Republiki Sloveniji. Kaj pa to naložbo in družbo opredeljuje, da je to strateška naložba in za Republiko Slovenijo posebej pomembna? Nič, saj nimamo nobenega poslovnega oziroma strateškega načrta ali pa kriterija, ki bi to opredeljevala, tudi za noben donos in nobeno pomembnost zaenkrat ne vemo. Ali pa je to samo zato, da je to strateška naložba, dokler se bodo upravljali pokojninski skladi za javne uslužbence. Kaj pa Kapitalski vzajemni sklad in ostali pokojninski skladi, v katerih ima država preko povezanih lastništev tudi večinski delež? Imamo jih še nekaj: sklade, ki so v Zavarovalnici Triglav, sklad, ki je v okviru bančne skupine Nove Kreditne banke Maribor, in verjetno bi lahko še katerega našli. Skratka, tega ni, in zakaj samo ta zavarovalnica in ne katera druga, ki ima za Republiko Slovenijo verjetno večji pomen, pa tudi donos in tudi tam je država več kot 50% lastnica preko povezanih družb. Sam ocenjujem, da združitev Soda in DSU ne spada v ta zakon. Da ukineš družbo DSU, ki jo dejansko ukinjamo že kar nekaj časa, je treba izpeljati drug postopek. Kad in zavarovalnica se ustanavljata na osnovi Zakona o pokojninskem zavarovanju oziroma na področju zagotavljanja boljših pokojnin. Preoblikovanje Sod in DSU pa je posledica Zakona o zaključku lastninjenja in Slovenske razvojne družbe, katere naslednik je dejansko DSU. Ni neke povezave, zato ni smiselno dveh pomembnih področij povezovati v istem zakonu, saj imata izjemno malo skupnih točk, razen takrat, ko se najdejo Kad, Sod in DSU v lastništvu gospodarske družbe skupaj z državo. To področje upravljanja pa mora rešiti nova agencija za upravljanje kapitalskih naložb države.
Hvala lepa. Besedo ima Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Zakon, ki je pred nami, je bil pričakovan že kar nekaj časa, saj je pravzaprav preoblikovanje Kad in Sod bilo pričakovano. Sam bi se dotaknil dveh vsebin, za kateri bo mogoče treba dopolniti obrazložitve ali pojasniti odločitve, zakaj so zapisane tako, kot so v predlogu zakona. Dileme, o katerih bom govoril sam, je pa že tudi nakazal kolega Čepič v predhodni razpravi. Kad je bil ustanovljen z namenom, da se v času lastninskega preoblikovanja del certifikatov prenese v upravljanje, torej upravljanje tega certifikatnega premoženja za zagotavljanje dodatnih sredstev, za zagotavljanje stabilnosti pokojninskega sistema. Zdaj ko govorimo o preoblikovanju Kada, pokojninskega in invalidskega zavarovanja, se je pa treba vprašati, na kakšen način prihaja do tega preoblikovanja. Sam se na predlagatelja obračam z vprašanji glede oblikovanja nove zavarovalnice, na katero naj bi se preneslo upravljanje več pokojninskih skladov, med njimi tudi zaprti vzajemni pokojninski sklad za javne uslužbence, prvi pokojninski sklad, kritni sklad prvega pokojninskega sklada in kapitalski vzajemni pokojninski sklad. Tu se postavlja vprašanje, ali je odločitev, da se oblikuje posebna zavarovalnica, odločitev, ki je bila optimalno pretehtana, ali je za to treba oblikovati novo zavarovalnico ali pa bi lahko te posle prevzela katera od drugih zavarovalnic, ki so že v večinski lasti in so še vedno v večinski lasti države, ali pa bi bila rešitev tudi oblikovanje pokojninske družbe. Zakaj razmišljam v tej smeri? Zavarovalnica, ki jo opredeljuje ta zakon, je pravzaprav oblikovana na podlagi dveh zakonov, Zakona o zavarovalništvu, kjer se oblikuje zavarovalnica, in Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki pa govori o načinu opravljanja nadzora. Tukaj nastaja neka nejasnost v odnosu do tega, zakaj in na kakšen način se oblikuje zavarovalnica pod takšnimi pogoji. Ta dilema se povečuje, ko govorimo o tem, da zakon predvideva, vsaj v obrazložitvi, da je zaprti pokojninski vzajemni sklad strateška naložba države v tej zavarovalnici, pri čemer pa se potem pri delitvi odgovornosti v nadzoru Kadu oziroma državi namenja le ena tretjina participacije v nadzornem organu. Zato se tukaj pojavlja vrsta vprašanj, ki bodo prav gotovo morala dobiti jasnejšo obrazložitev v odnosu do teh dilem, o katerih sem govoril pri nadaljevanju obravnave tega zakona. Drugo odprto vprašanje, o katerem so tudi kolegi govorili, pa je vezano na določilo, da na podlagi upravljanja premoženja, s katerim bo po preoblikovanju Kad še naprej upravljal, bo obveznost do ZPIZ-a v vrednosti 50 milijonov. In tukaj se seveda postavlja vprašanja, na kakšen način je prišlo do te številke in kaj se zgodi v primeru, če bo poslovanje uspešnejše in bo teh sredstev iz naslova upravljanja premoženja Kada več od 50 milijonov. Postavlja se potem tudi temeljno vprašanje, kaj se bo zgodilo, če bo tega premoženja več, ali bo prihajalo do zadolževanja ali bo prihajalo do prodaje premoženja, kajti prepričan sem, da ne gre pri odločitvi o vlogi in pomenu Kada v prihodnje za odločitve, ki bodo imele krajšo časovno obdobje. Prepričan sem, da je interes Slovenije stabilnost pokojninskega sistema in vloge Kada kot takšnega, da bo ne samo kratkoročno, ker bi se mu zmanjševalo premoženje ob, recimo, slabših donosih, ampak dolgoročno stabilnost pokojninskega sistema, kar pa zahteva tudi uspešnost upravljanja oziroma pomembnost o tem, na kakšen način in kako se bodo razporejala sredstva v primeru vrednosti, ki bodo nad in vrednosti, ko bodo nižje od 50 milijonov. Zato pričakujem, da se bo v razpravi že danes glede tega zakona pojasnilo te dileme, prav gotovo pa v obravnavi tega zakona v nadaljevanju. Če pa se bo pokazalo, da so tukaj še dodatne možnosti za izboljšavo zakona, da bo prišlo tudi do določenih izboljšav. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vili Rezman, prosim.
Lepa hvala za besedo. Ko je prišel v postopek ta predlog zakona, je bilo jasno, da bo deležen približno takšne skrbi, zaskrbljenosti in tudi očitkov in oponentnih stališč, kot je bilo zaznati, ko smo sprejemali zakon o upravljanju kapitalskih deležev Republike Slovenije. Spomnimo se, da je takrat prišlo celo do tega, da je bilo vprašanje, ali veto ali ne. In je bilo celo vprašanje, ali na referendum s tem. Ampak potem ko je Vlada v lanskem letu sprejela politiko upravljanja državnih naložb podjetij v državni lasti, je jasno, da je morala priti tudi s konkretnejšimi predlogi zakonov. In ti so zdaj predmet naših razmišljanj in naših skrbi. Sam bi rekel, da je ta zakon, o katerem zdaj govorimo in za katerega je bilo že rečeno, da ima pravzaprav tri dele, napak razumljen, če ga razumemo tako, da je bistvo, cilj, namen, preoblikovanje kapitalske družbe in prenos pravic in pooblastil DSU na Sod. Ne. Bistvo tega zakona je zagotoviti takšno upravljanje s temi naložbami, da bo upravljanje boljše, da bodo donosi boljši in da bodo tista pričakovanja, ki smo jih vložili v to zakonodajo, tudi v resnici realizirana. Pri tem se lahko spomnimo tudi tistih opozoril, ki jih je dr. Bogomir Kovač pred skoraj dvema mesecema zapisal v članku, da bo manj več, ko je podvomil, in mislim, da upravičeno, da so lastniške spremembe tisto, kar je bistveno - tako tudi sam menim - in ocenjeval, da je pomembno zagotoviti korektno dobro upravljanje z ustreznimi donosi. Da to ni bilo tako v primeru Kada in Soda, implicira že sam zakon, kajti zakon ta cilj omenja, cilj boljšega upravljanja, vključno z razpolaganjem, in to je najbrž tisto, k čemur moramo stremeti. To, da se pravice in pooblastila DSU prenašajo na Sod, in to, da se z izčlenitvijo spreminja Kad, to so samo načini, sredstva, za katera predlagatelj, Vlada v tem primeru, meni, da so ustrezna, da s bo ta temeljni cilj boljšega upravljanja in večjih donosov tudi dosegel. Če se spomnimo na eno izmed problematiziranih dilem o tem 50 milijonskem plačilu vsako leto v ZPIZ, potem je treba povedati, v kakšnem sistemu pravzaprav to funkcionira. Teh 50 milijonov je zgolj kapljica v tistem, kar potrebujemo za izplačevanje pokojnin. Okroglo rečeno, recimo 5 milijard za to potrebujemo in s temi 50 milijoni zagotovo mi ne moremo zagotoviti stabilnosti te javne blagajne, stabilnosti pokojninskega sistema, zato je treba nekaj spremeniti, če res želimo to spremeniti tako, da bomo imeli nek vir, ki bo zagotavljal na dolgi rok trajnost pokojninske blagajne, potem moramo krepiti ta vir, tudi lastništvo, ki bo zagotavljalo redne letne donose, ampak v bistveno drugačnih številkah. Če ne bi bilo tako, potem tudi ne bi imeli že sprejetega Zakona o upravljanju kapitalskih deležev, ki je tudi bil sprejet zato, ker nismo prepričani, da Kad in Sod ustrezno upravljata s kapitalskimi deleži. Jasno je, da nismo s tem zadovoljni, če smo zapisali in pričakujemo, da bo agencija, ki bo ustanovljena za to, da bo boljše upravljala in razpolagala s temi deleži, prevzela to vlogo zlasti v tistih deležih, ki govore o več kot 40 milijonih skupaj in ko govorimo o strateških naložbah. Če se bomo zapičili samo v to, kako se eventualno lahko spremenijo lastniške strukture, kdo bo lastnik, kdo bo pri tem morebiti zajel večji delež, kot mu gre, potem ne bomo rešili cele naloge. Bistvo naloge je, da zagotovimo drugačno upravljanje, kvalitetno upravljanje, da zagotovimo večje donose. In ker govorimo o Kadu, katerega temeljno poslanstvo je stabilnost pokojninske blagajne, tudi to.
Hvala lepa. Besedo ima Rado Likar. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav državni sekretarki s sodelavkama, spoštovane kolegice in kolegi! Predlog Zakona je neke vrste nadaljevanje zakona o upravljanju kapitalskih naložb, ki je bil sprejet pred kratkim in ki bo omogočil še zadnjo fazo privatizacije državnega kapitalskega premoženja, tako da se bodo maloštevilni posamezniki obogatili s premoženjem, ki smo ga državljani Republike Slovenije ustvarjali desetletja. Vladajoča koalicija z ustanovitvijo tako imenovane neodvisne agencije za upravljanje s kapitalskimi naložbami omogoča izogibanje odgovornosti ter še bolj na široko odpira vrata nepravilnostim, ki so se dogajale v preteklosti pri upravljanju in privatizaciji državnega premoženja. Predlog zakona tudi ni napisan v skladu s Poslovnikom Državnega zbora, ki v svojem 115. členu določa obvezne sestavine predloga zakona. Poslovnik določa, da mora predlog zakona vsebovati, med drugim, tudi prikaz ureditve v primerjalnih pravnih sistemih, vsaj tri morajo biti, in pa prilagojenost predlagane ureditve pravu Evropske unije. V predlogu zakona je zapisano, da ustanov, kot so družbe DSU, Sod in Kad, v zdajšnji obliki niso mednarodno primerljive, kar ne omogoča prikaza ureditve v primerjalnih pravnih sistemih. Mislim, da gre za zavajanje, ker tudi druge države opravljajo svoje premoženje, zato ne gre gledati ali obstajajo take institucije, kot so Kad in Sod, ampak kako upravljajo državno premoženje v primerljivih državah. V nedavno sprejetem Zakonom o upravljanju kapitalskih naložb je bila primerjava s primerljivimi pravnimi sistemi korektno podana. Pokazala pa je, da so predlagane rešitve Zakona o upravljanju kapitalskih naložb v nasprotju z ureditvijo, ki jo imajo druge države, in da so predlagane rešitve negospodarne in nepregledne. Predlog zakona ureja preoblikovanja Kada s izčlenitvijo zavarovalnice kot delniške družbe. To pa zna biti v nasprotju z direktivo Evropske unije o zavarovalništvu in direktiva Evropske unije o nelojalni konkurenci. Zavajajoča je tudi navedba Vlade, da predlog zakona ne bo imel finančni posledic za proračun Republike Slovenije in da predlog zakona ne bo imel finančnih posledic za druga javna finančna sredstva. Predlog zakona v 10. členu namreč določa, da če sredstva družbe Sod ne zadoščajo za poravnavo obveznosti, ki jih ima Sod na podlagi tega in drugih zakonov, da ta sredstva zagotovi Republika Slovenija. Torej je jasno, da lahko pride do finančnih posledic in Vlada kot predlagatelj zakona bi morala te finančne posledice oceniti in jih tudi navesti. Finančne posledice, sicer ne neposrednih za državni proračun, zato pa posrednih zaradi manjših transferov v pokojninski blagajni, ima določba 6. člena, ki določa, da mora Kad vsako leto pokojninski blagajni nakazati 50 milijonov evrov. Ta določba je mimogrede nepopolna, ker ne določa, kaj se zgodi, če Kad tega denarja ne nakaže. Vlada kot predlagatelj zakona v uvodu navaja, da je sprejela politiko upravljanja podjetij v državni lasti. Namen te politiki je oblikovanje in izvajanje politike skladno z načeli gospodarnosti, uspešnosti, učinkovitosti in preglednosti. Ob teh okoliščinah, ki jih Vlada sama navaja, pa daje v zakonodajno proceduro zakon, ki sploh ne vsebuje popisa premoženja, o katerem bodo poslanci odločali, kar se nam zdi nedopustno. Po našem mnenju je nedopustno tudi to, da v 9. členu, ki določa, da premoženje družbe DSU, ki bo ugotovljeno in najdeno po opravljenem prenosu po tem zakonu, pripada Sodu. To kaže, da država očitno ne ve, katero premoženje že ima in še manj kdo uživa koristi državnega premoženja, ali pa noče vedeti o tem. Zaradi vsega naštetega smo v naši poslanski skupini mnenja, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Mirko Brulc. [[Se odpoveduje.]] Besedo ima Breda Pečan. [[Se odpoveduje.]] Sem koga spregledal? Upam, da ne. Jože Tanko. [[Ga ni.]] Renata Brunskole. [[Ni.]] Želi besedo še predstavnica predlagateljev oziroma predstavnica Vlade, državna sekretarka? Prosim.
Spoštovani gospe poslanki, spoštovani poslanci! Današnji zakon je pravzaprav nekako logično nadaljevanje zakona o upravljanju kapitalskih naložb in skupaj s v prejšnjem mesecu sprejetim zakonom predstavlja infrastrukturno podlago za organizacijsko ureditev upravljanja z državnim premoženjem. Besedilo zakona, ki je pred vami, je plod opravljene javne razprave. Plod opravljene javne razprave tudi s socialnimi partnerji je odločitev, da se Kad preoblikuje tako, da se ustanovi nova zavarovalnica. Dejstvo je, da bi bilo mogoče to področje urediti tudi v obliki pokojninske družbe, vendar je javna razprava, opravljena s socialnimi partnerji, nakazala večje soglasje za rešitev, kakršna je vključena v predlog zakona. Na kratko bi se želela odzvati tudi na razprave v zvezi z zagotavljanjem sredstev, ki jih mora Kad nakazovati Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, in kaj se zgodi v primeru, če prihodki ne zadoščajo za poplačilo v zakonu določenih 50 milijonov evrov. V zakonu določamo le zakonsko obveznost. O vseh ostalih rešitvah se bo odločalo v organih upravljanja, kar pomeni, da bo v primeru pomanjkanja sredstev moral Kad zagotoviti dodatna sredstva oziroma bodo organi upravljanja dodatno odločali o razporejanju oziroma o razpolaganju z morebitnimi preseženimi sredstvi. V današnji razpravi je bilo podana vrsta konkretnih pripomb in vrsta konkretnih pomislekov, o katerih bo treba izpeljati natančno razpravo, upamo, da v okviru druge obravnave predloga zakona. Ocenjujemo, da je predlagani predlog zakona ustrezna podlaga za novo preglednejšo in učinkovitejšo politiko upravljanja finančnega premoženja. Posamezna konkretna vprašanja pa verjamemo, da se lahko razrešijo v nadaljnji obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Prosim, bom dal prijavo. Prosim za prijavo. Prijavi se lahko tudi predstavnica Vlade, če bo to želela. Besedo ima Jože Tanko. Pet minut. Prosim.
Hvala lepa. Prav gotovo vzdušje za razpravo v Državnem zboru danes ni najboljše. Protesti, glede na to, kako se odvijajo razni dialogi na ravneh Vlade in ostalih partnerjev, so dobili danes neko obliko. Sicer to v Državnem zboru, kadar imamo razprave, ko soočimo mnenja opozicija in koalicija, to nekako izgleda drugače. To izgleda bolj kot politični obračun, vendar v teh konkretnih primerih, ki smo jim danes priča, pa ni več tako. Jaz mislim, da je pristop, ki se ga loteva Vlada tudi pri tem paketu, pri tem delu, neprimeren in je v nasprotju s koalicijskim sporazumom, ki ste ga zapisali na začetku mandata. Vsi ti programi gredo v povsem nasprotno smer. In glede na to, kako se tega lotevate, se izgublja rdeča nit pri teh zakonih in pri teh rešitvah. Da je problem še večji, je ta zakon drugačen, kot je napovedan tudi v normativnem programu Vlade za leto 2010. Rešitev tega problema gre v nasprotno smer in predvsem problem teh predlogov, ki prihajajo v Državni zbor, in tudi tega, je to, da se s temi reorganizacijami pravzaprav izgublja neka celovita podoba, neka celovita slika. Izgublja se nadzor, izgublja se poročanje in pravzaprav temeljni problem ali pa temeljne rešitve teh reorganizacij in sprememb zakonov so pravzaprav točno te zadeve. To se pravi preložitev iz ene institucije na neko vmesno ali drugo institucijo, nekje nekaj vzamemo še dodatno zraven in damo še nekaj tretjega tja. Ustanovi se iz neke formalne institucije potem neka nova agencija in tako naprej. S temi prelaganji, s temi prekladanji se pravzaprav izgubi v celoti rdeča nit nadzora nad dogajanjem z državnim premoženjem. In temeljni problem in temeljni pristop Vlade v temu mandatu je pravzaprav točno to: iz neke legalne urejene institucije so to prenese nekaj na neko institucijo, en del drugega na drugo institucijo, ustanovi se neka agencija, nikjer pa tudi v tem zakonu ne piše, kako je urejeno poročanje, koga se obvešča in kakšen je nadzor nad dogajanjem z upravljanjem s tem premoženjem. V temu primeru nadzor v temu zakonu ni opredeljen. V 9. členu zakona ste zapisali: dodatno ugotovljeno in najdeno premoženje. Jaz mislim, da bi se ta člen moral glasiti: dodatno izgubljeno premoženje, ne najdeno premoženje. Z načinom, s pristopom, z organizacijo tega se pravzaprav dogaja točno to, to se pravi izgublja se nadzor nad premoženjem. Zanima me pravzaprav, v čem je ta velik interes Vlade, da se tako hitro spreminjajo odločitve na tem področju. Veliko teh odločitev je pravzaprav odvisnih od dnevnega razpoloženja predsednika Vlade in nekaterih ministrov. To se kar zgodi. Če je bilo enkrat osemnajst lukenj v Lipici, jih je drugič devet. Na področju upravljanja z državnim premoženjem je zgodba popolnoma enaka. Popolnoma enaka! Na področju urejanja socialnih zadev, je zgodba popolnoma enaka! Govorimo o modernizaciji sistemov, dogajajo se zmanjševanja pravic. Tukaj govorimo v tem zakonu o izboljšanju transparentnosti, pa ni nikjer nobenega nadzora. Niti en člen v tem zakonu ne definira nadzora, niti en člen ne definira poročanja. Kako si koalicija predstavlja nadzor nad državnimi deleži, nad državnimi naložbami, nad državnim premoženjem, nad zavarovalnico in podobno, kar se tega ustanavljanja tiče. Nemogoče, ni nadzora. In to pomeni, da se te zadeve premikajo točno v smer in na takšen način, da se bo pravzaprav vse na nek eleganten način pravzaprav izgubilo, zvodenelo v nekih para krivinah in para institucijah. Jaz mislim, da ta zakon, tako kot je napisan, ne zasluži popolnoma nobene podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 20. 5. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 17. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa in nasvidenje.