Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 17. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Franc Rosec, Gregor Židan, Felice Žiža, Matej T. Vatovec od 9. do 12. ure, Blaž Pavlin do 10. ure, Jerca Korče do 12. ure, Aljaž Kovačič do 15. ure, Mateja Udovč od 15. ure dalje, Suzana Lep Šimenko in Nada Brinovšek. Vse prisotne lepo pozdravljam! Če sem prav slišal, je ena proceduralna, preden preidemo na 4. točko? Kolegica Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Včeraj ob 22. uri se je zgodil en precedens, ki v bistvu krni našo demokracijo. Parlamentarna praksa je bila do danes oziroma do včeraj v skladu z 69. členom, da poslanec v roku treh minut obrazloži svoj postopkovni predlog. Najprej ga obrazloži in potem pove, zakaj daje postopkovni predlog. Našemu poslancu kolegu Nemcu to včeraj ni bilo dovoljeno. Za kaj je šlo? V bistvu je minister za zunanje zadeve prvi zlorabil poslovnik, ko je govoril o vprašanju, o katerem sploh ni bilo govora. In če opredelim, poslancu Nemcu je bil kršen 69. člen Poslovnika, ki govori, da predsedujoči da besedo za postopkovni predlog, takoj ko to zahteva; govor tega poslanca ne sme trajati več kot tri minute; o postopkovnem vprašanju ali o predlogu ni razprave. Nadalje mu je bil kršen drugi odstavek 78. člena Poslovnika, ki govori: »Zoper odvzem besede poslanec lahko ugovarja. O ugovoru odloča državni zbor brez razprave in obrazložitve glasu.« To poslancu Nemcu ni bilo dano. Kršena mu je bila tudi pravica, da zastavi ustno poslansko vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve. Najmanj, kar bi se pričakovalo oziroma kar pričakujemo, je, da kot predsednik Državnega zbora ravnate v skladu s poslovnikom, da se pogovorite s podpredsednikom o njegovem ravnanju, kajti takšno ravnanje je nedopustno v Državnem zboru. Skrb vzbujajoča pa je tudi navedba, da je gospod Tanko v vseh teh mandatih, odkar je bil, postavljal ogromno postopkovnih vprašanj in tudi zlorabljal postopkovna vprašanja, vendar mu tega nikoli nihče ni odvzemal. Ne kot predsedujoči, ki vodi sejo Državnega zbora. To, kar si je podpredsednik gospod Tanko včeraj dovolil, je vselej posmeh parlamentarizmu, ki bi v Državnem zboru moral biti na prvem mestu.
Spoštovana kolegica, obljubim, da bom to temo odprl na posvetu z vodji poslanskih skupin, ki ga bomo imeli jutri, tako da se skušamo dogovoriti o čim bolj poenoteni praksi glede proceduralnih in potem tudi glede vseh teh ukrepov, ki jih dopušča poslovnik. Jaz bi vas prosil tudi, da – ena od stvari, o katerih se bomo morali pogovoriti, je zloraba proceduralnih predlogov. Upam, da se vsi zavedate, da danes ne moremo reševati stvari iz preteklih dni, na primer tudi ne od včeraj. Kot sem obljubil, se bomo o tem pogovorili na posvetu, zato upam, da ta proceduralna ne bo vezana na to, kar se je dogajalo včeraj. Kolegica Tina Heferle, proceduralno.
Hvala, gospod predsednik. Moj postopkovni predlog bo zelo jasen, ga bom pa najprej utemeljila v treh minutah. Seveda se navezuje oziroma ga je spodbudil včerajšnji dogodek. Po mojem mnenju je vodenje gospoda Tanka v zadnjem času katastrofalno, sploh odkar je postal koalicijski podpredsednik Državnega zbora. Dokler imamo poslovnik, ki opredeljuje postopkovni predlog tako kot ga, kjer je dovoljena obrazložitev vsakega poslanca v treh minutah, je to pač pravica vsakega poslanca in se ga pri tem ne sme motiti, mu skakati v besedo ali še več, mu vzeti besede. Ko bomo spremenili poslovnik, da bo kako drugače opredeljeval postopkovne predloge, bo to morda mogoče, zdaj pa to ni mogoče. Glede na to, da se kršitve kar ponavljajo, predvsem s strani kolega Tanka, in glede na to, da jaz kot predsednica in kolega Simonovič kot podpredsednik zgledno vodiva vse seje Državnega zbora, brez kakršnikoli kršitev poslovnika, brez poseganja v razprave poslancev in tako naprej, je moj postopkovni predlog ta, da se seznam za vodenje sej Državnega zbora, ki je vedno vnaprej določen, kjer imamo terminski plan vodenja, se pravi predsedniki in podpredsedniki, spremeni, da se vodenje sej dodeli gospodu Simonoviču, meni in pa vam, gospod predsednik. Dokler gospod Tanko ne bo te prakse kršenja poslovnika spremenil, se mu pač odreče vodenje sej Državnega zbora. To je moj postopkovni predlog.
Spoštovana kolegica, vi veste, da podpredsedniku ne moremo vzeti pooblastil. Danes je kolega Tanko podpredsednik iz koalicijskih vrst, po tem enakem modusu operandi bi lahko potem tudi opozicijskemu podpredsedniku jemal možnost opravljanja funkcije podpredsednika, tega pooblastila pač nimam. Jaz upam, da tudi ne bomo šli tako daleč, da bi kateremukoli predsedniku Državnega zbora dali ta pooblastila. Vsi podpredsedniki imate, bom rekel, svoja pooblastila in ste pri vodenju sej samostojni v skladu s poslovnikom. Kar se pa tiče včerajšnjega dogajanja, sem pa že napovedal, da se bomo tudi v zvezi z uporabo proceduralnih pogovorili na posvetu. Kolega Trček, to je zdaj, ugotavljam, že tretja postopkovna. Upam, da se ne nanaša na enako stvar. Imate proceduralno.
Hvala za besedo. Predsedujoči, jaz še ust nisem odprl, vi pa že ugotavljate. Ne vem, ali imate neke nadnaravne sposobnosti [[…]]Poslovnik velja za vse, tudi za goste v hiši. Včerajšnja zadeva se je začela v bistvu s tem, da je minister za zunanje zadeve, ki je eden od najbolj arogantnih v tej vladi, ob odgovarjanju na vprašanja nekega drugega poslanca začel komentirati tiskovno konferenco, izjavo nekega tretjega poslanca. To, da ta vlada in ta koalicija vsakič, ko odpre usta, vedno bolj diskreditira samega sebe, to ne bi bil problem [[…]]
Kakšen je vaš postopkovni, kolega Trček?
Problem je, da diskreditirate in derogirate ustavno parlamentarno demokracijo kot tako, da v bistvu spreminjate ta državni zbor v neke vrsto kloako in nas v svojat.
Kolega Trček, kakšen je vaš postopkovni?
Tri minute imam, da ga opredelim.
Ne, nimate vi treh minut. Vi imate [[…]]
Imam! Spoštovani gospod Zorčič, moj postopkovni predlog je, da po 80. členu prekinete sejo, ker je niste sposobni voditi, in si vzamete čas in končno že preberete poslovnik.
Kolega Trček, opomin.
Vi niste komentator, vi vodite sejo! Če hočete biti komentator, se pojdite, ne vem, na Novo TV zaposlit. Vi vodite sejo in poslovnik velja za vse!
Kolega Trčke, opomin.
Moj postopkovni predlog je, da se upošteva postopkovni predlog poslanca, da imam tri minute časa, da obrazložim, in da se upošteva poslovnik za vse, da ga upoštevajo tudi ministri in ministrice, ker zlasti ministri se vedejo v smislu »nama niko ništa ne može«. To je v bistvu [[…]]Takšna derogacija parlamentarizma, kot se dogaja zadnjih 10 tednov, to je – bom parafraziral Pojbiča – poden. Vi ste prvi, ki bi morali biti proti temu, in upam, da boste na posvetu jutri namenili tudi temu svojo pozornost. Vključno tudi s tem, da recimo v kakšnem poslovniku Komisije za nadzor javnih financ v 30. členu piše, da morajo vabljeni z Vlade odgovarjati na vprašanja, ne pa afen guncati. To! Vi ste prvi med enakimi in vi morate poskrbeti, da je Državni zbor ustavna parlamentarna demokracija, kjer se ne žali ljudi – 14. člen Ustave, pa še kakšen člen Ustave, ki govori o dostojanstvu – in da velja poslovnik. To je moj postopkovni predlog. To, kar gledam zadnjih nekaj tednov, deluje tako, kot da trije od štirih predsedujočih nikoli niste nosu malo v ustavo, v poslovnik Državnega zbora pomolili. Hvala.
Kolega Trček, jaz mislim, da smo vsi do vas zelo tolerantni, poslušamo raznorazne žaljivke in v veliki meri toleriramo zlorabe poslovnika. Ker pravica zahtevati proceduralno vprašanje, se pravi vprašanje glede uporabe poslovnika, ni absolutna. Ta pravica ima svoj namen, svojo vsebino in prav je, da vsak predsedujoči, ali je to predsednik ali je podpredsednik, na plenarni seji, na delovnem telesu tudi povpraša tistega, ki to predlaga, o čem, o kakšni uporabi poslovnika je govora oziroma o kakšni kršitvi. Dogaja pa se, jaz to moram povedati in to je več kot evidentno že danes po tem uvodu, da vi vedno znova in znova to možnost uveljavljate za to, da nekaj poveste, da mogoče koga skritizirate in da na koncu pavšalno zaključite, da je bila nekakšna kršitev, ki evidentno ni bila storjena. Spoštovane kolegice in kolegi, če sem vam napovedal, da se bomo o tem pogovorili izven te seje, jaz upam, da boste to upoštevali. Postopkovno, kolega Ivanuša najprej. Cel kup vas je še prijavljenih.
Jaz bom zelo kratek. Z ozirom na to, da zadnje čase govorimo oziroma se vsi obnašamo tukaj pod maskami, je moj predlog tak, da tisti, ki uradno nastopa ali je govorec, enostavno masko umakne. Kajti vidimo, da so ministri, ki so včeraj odgovarjali, tako tiho govorili, potem pa še ta maska – jaz enostavno polovice nisem slišal, kaj so odgovarjali. Da se malo sprosti ta epidemija tudi tukaj v parlamentu, da vsaj tisti, ki nastopa, govori brez maske. To je moj proceduralni predlog, če se da kako urediti. Hvala lepa.
Kolega Ivanuša, jaz se strinjam z vami, ampak smo preverili pri Nacionalnem inštitutu za javno zdravje, ali lahko snamemo te maske, in so nam zatrdili, naj jih še nosimo. Kolegica Tomić.
Hvala. Moj proceduralni predlog je, da res, predvsem vi, predsednik Državnega zbora, prvi med enakimi, spoštujete poslovnik, in predvsem, da ne segate v besedo vedno vsakomur, ki govori. Vsako proceduralno pokomentirate in vmes govorite, tako da ljudje sploh ne morejo slišati sami sebe, kaj šele, da bi jih slišal kdo drug. Jaz si tega res ne bom dovolila. Spomnimo se, da je ravno trenutni podpredsednik gospod Tanko v času, ko ste vi imeli največjo stranko v tem parlamentu, zlorabljal ure in ure in se mu ni to zgodilo, zato ker je pač še obstajala demokracija, in je bil bivši član vaše stranke na vašem sedežu in je bil predsednik Državnega zbora. To so bili popolnoma drugačni časi, kot so zdaj. Mi se moramo dogovoriti, ali živimo v parlamentarni demokraciji – ker potem morajo veljati ustava, zakon in poslovnik, za vse enako – ali pa razglasimo, če mislite, da imate večino, kar hočete, enostrankarski partijski sistem ali celo kraljevino. Ampak potem se bomo vedeli obnašati drugače. Dokler ni tako, vas prosim, da dovolite tudi opozicijisvoj glas, da imamo pravico povedati. Kako se ministri obnašajo v tej vladi, je popolnoma nedostojno in je razvrednotenje vsega, kar bi poslanci od njih pričakovali. V redu, zaradi covida smo se izogibali [[…]]Počakajte, da končam, ne segajte mi v besedo!
Kolegica Tomić, kakšen je vaš postopkovni? Ne bom počakal, ker vam imam pravico seči v besedo, če zlorabljate postopkovno.
Moj postopkovni predlog je bil, da ne segate v besedo med postopkovnim, in vztrajam na tem! Želim izpostaviti, da je včeraj gospod Vasko Simoniti med vprašanjem poslanke vstal in šel!
Kolegica, kakšen je vaš proceduralni predlog?
Moj proceduralni predlog je, da mi ne segate v besedo, in nikomur.
Po poslovniku vam imam pravico seči v besedo.
Tri minute imam časa, da povem svoj postopkovni predlog! Nedostojno je, kako vodite to sejo, niste je sposobni voditi.
Ne. Nedostojno je od vas, kako izrabljate proceduralno.
In ste uničili, uničili ste spoštovanje tega parlamenta, za katerega bi morali skrbeti.
Ne, kolegica Tomić, vi uničujete to. Vi uničujete. Kakšen proceduralni predlog imate?
Moj proceduralni predlog je bil jasen na začetku: ne segajte poslancem v postopkovne predloge in v besedo, pustite nas povedati svoje do konca. Prav? To je moj proceduralni predlog. Hvala za sekundo tišine.
Kolegica Tomić, tretji odstavek 75. člena pravi v drugem stavku: »Govorniku lahko seže v besedo le predsedujoči, da ga opomni na red.« In jaz imam to pravico, če ugotavljam, da poslovniški predlog ne gre v smer poslovniškega predloga, ampak da poslanci razpravljate. Saj ko imate možnost razpravljati, imate vso besedo, nihče vam ne skače v besedo, če je preveč glasno, opozorimo na to. Poslovniške so pa namenjene nečemu drugemu. Kolega Jani Möderndorfer, proceduralno.
Spoštovani predsednik! Takšen odziv med postopkovnimi je pravzaprav čisto pričakovan. Jaz upam, da boste na kolegiju razrešili te težave in dileme glede vodenja, vendar se bo to vsakič znova pojavilo, kadar teh stvari ne bomo upoštevali. Resnica je nekje vmes. Saj vemo pritisk na eni strani in na drugi strani vedno prinese potem takšen rezultat. Za mene je bolj pomembno tudi to, kako mi nastopamo v Državnem zboru. Glede vašega pojasnila na vprašanje oziroma pobudo kolega Janija okoli teh mask in sporočila NIJZ moram reči, da jaz ne vem, če ga bom še spoštoval. Prvič zaradi tega, ker se mi zdi bebavo, ampak dobesedno bebavo, da v gostinskem lokalu lahko pet ljudi sedi za mizo brez mask, pijejo in jejo in se pogovarjajo in nobenemu nič nič ne more, tukajle v velikem prostoru je bila pa včeraj dobesedno komedija, ko je predsedujoči sedel na tisti strani, spraševalec na tej strani, vmes je bilo malodane 50 metrov razlike in oba sta imela masko in bila je prazna dvorana, zato da ne bosta koga okužila. Oprostite, NIJZ se ne bo več delal norca tudi v tem prostoru, če se dela iz drugih, prav, tukaj notri pa ne. Naj bodo malo življenjski in naj malo razmišljajo. Če ste v Vladi razglasili, da je konec epidemije, potem ne morete reči, konec je epidemije, ampak malo se bomo pa še hecali naprej. Mislim, da je čas, da, predsednik, v smislu in duhu, ki ga zastopate, prvi med enakimi, tudi povzamete, ker v končni fazi mi odločamo o tem, kako bo red tekel v tem prostoru, in ne NIJZ. Jaz tega ne bom več nosil.
Kolega Jani, jaz bom pač upošteval stroko. Še kdo proceduralno? Še kolegica Muršič.
Hvala lepa. Najprej, predsednik, bi prosila, da nekako upoštevate vrstni red prijavljanja k postopkovnim predlogom. Moram reči, da sem želela ravno na to opozoriti, na kar sta opozorila oba Janija, kolega Jani Ivanuša in kolega Möderndorfer.
Lepo vas prosim, da se ne podvajamo.
Lahko dokončam ali ne smem? Stvar je takšna. V Državnem zboru določeni nosimo maske, določeni pa sploh ne, tudi v času, ko je bila razglašena epidemija – kar velja za kolega Jelinčiča. Meni so včeraj pisali, ali smo mi nori, ki nosimo maske, ali pač za ene veljajo drugi vatli. Drugič. Tukaj sedimo vsi na socialni distanci, pri Desusu vidim, da sedita že skupaj. Povejte, ali pravila še veljajo ali ne. Potem je najboljše, da se usedemo v klopi, tako kot smo sedeli, in delamo naprej, tako kot je potrebno. Hvala lepa.
Prosim. Mislim, da sem že odgovoril. Kolega Trček [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Kolega Trček je najprej.
Ali imam lahko eno minuto, da me nihče ne prekinja?
Malo tišine. Kolega Trček ima še postopkovno.
Običajno v hišah velja neki hišni red. V Državnem zboru se ta hišni red imenuje Poslovnik Državnega zbora, ki velja za vse, ki sodelujemo na sejah, rednih, izrednih, odborih, komisijah. Problematiziral sem početje ministric in ministrov. Moj predlog je bil zelo jasno opredeljen, predsedujoči – da končno začnemo uporabljati poslovnik. Res je, jaz sem že večkrat rekel, večino slabih zadev, zlorab, ki sem se jih naučil v šestih letih, sem se naučil od SDS. Takrat ko je bila tista seja reševanje vojaka Janeza, jih je gospod Tanko – jaz sem nehal šteti pri 29. postopkovnem vprašanju – od 29 postopkovnih vprašanj 25 eklatantno zlorabil, pa pri ostalih štirih bi mogoče pri dveh lahko pogledal skozi. Problematično je že, da je tak človek sploh podpredsednik Državnega zbora. Pa še nekaj za konec, predsedujoči. Prej ste rekli »pavšalno navajate«. Če kaj nisem, nisem pavšalist. V DZ po navadi pridem že pred sedmo, danes ob petih zjutraj sem bral magnetogram včerajšnjega dogodka in tam je šlo za eklatantno zlorabo. Celo več, predsedujoči Državnega zbora je vmes kar povozil, nekaj poslancev sploh ni prišlo do možnosti, da bi postavili poslansko vprašanje, vključno s kolegom Nemcem. Zdi se mi, da je to tako eklatantno, da bi morali prekiniti izvajanje te seje, danes zjutraj nujno sklicati sestanek in se dejansko zmeniti. Ker če bo šlo tako naprej, potem gremo lahko iz opozicije, ne vem, pred Državni zbor in bomo od tam spremljali sejo. Saj nas očitno ne rabite, ker vi ste zdaj, uh, gore bi premikali, v bistvu ste pa, evo si bom dovolil to, eni drekci, ki uničujete demokracijo. Hvala.
Kolega Koprivc.
Hvala lepa. Postopkovno. Najprej se strinjam s kolegi. Ta maškarada, ki se jo gremo v Državnem zboru, je naravnost smešna. Ob tem, ko ljudje lahko v gostilnah skupaj sedijo, pa ni noben problem, pa v cerkvah molijo, moramo pa mi tukaj na distanci ne vem koliko metrov te maske nositi, zato da ustvarjamo neko izredno stanje v državi. Predsednik, postopkovno predlagam, da res o tem premislite, kako in kaj za naprej. Druga stvar, kar se tiče kršenja poslovnika. Kar se je včeraj zgodilo mojemu kolegu Matjažu Nemcu, to je nedopustno. Oprostite, res je nedopustno. Če želite razglasiti janševistično diktaturo, jo razglasite in to je to, ker v tej smeri delujete. Parlamenta ni več, opozicija nima več nobenih orodij, ker nas poslanska večina preglasuje, vsi tisti inštrumenti, ki so namenjeni za delovanje opozicije, so pa izničeni. Tako da očitno nam ostaja res edina možnost pred parlamentom in ne več v parlamentu.
Kakšen je vaš proceduralni predlog? [[oglašanje iz dvorane]] Ne. Kolegi, glejte [[…]]
Moj proceduralni predlog je, da se predsednik in podpredsedniki držijo poslovnika pri vodenju in da ne ustvarjate diktature znotraj te demokratične inštitucije. Če ne pa povejte živel janševizem in pika.
Ah, dajte mir, no. Okej, hvala lepa. Kolegi, Predlog zakona o spremembi Zakona o Triglavskem narodnem parku – mislim, da ga marsikdo pričakuje, jaz upam, da ga bomo danes sprocesuirali [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Kolega Jurša, naj to najprej preberem. Prosim vas tudi, da ko prehajam na točko, ne vpijete postopkovno, ker bom dal še vsakemu potem postopkovno, ko se bom ustavil pri koncu stavka. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O TRIGLAVSKEM NARODNEM PARKU V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisanim Francem Kramarjem. Preden dam kolegu Kramarju besedo za dopolnilno obrazložitev, še kolega Jurša, postopkovno.
Predsednik, hvala. Toliko nestrpnosti, kot vlada v tej dvorani in v vseh dvoranah, kjer zasedajo matična delovna telesa, do zdaj v 12 letih nisem doživel. Spoštovani kolegi in kolegice, zategnite malo vsi skupaj ročno zavoro. Hvala. To je moj [[izklop mikrofona]]
Kolegice in kolegi, danes upam, da je bilo dovolj teh postopkovnih v narekovajih. Besedo dajem predstavniku predlagatelja kolegu Francu Kramarju.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Za mene osebno je ta zakon eden največjih problemov zgornje Gorenjske in pa Primorske, tako da mi dopustite, da vsaj povem, kaj predlagam oziroma kaj predlagamo za spremembo tega zakona. Zakon o Triglavskem narodnem parku ima dolgo brado. Zakonsko so uredili območje Sedmerih jezer že leta 1926, potem je pa leta 1981 prišlo do sprejetja zakona, ki je posegal v naselja na Gorenjskem in na Primorskem, določal prepovedi. Potem so leta 2010 ponovno zakon novelirali, ga opredelili na novo, mu dali nove prepovedi. Vseh prepovedi v Zakonu o Triglavskem narodnem parku je 78 in s temi prepovedmi ljudje, živeči v tem območju, tudi živijo in se soočajo z razvojnimi problemi. V zakonu iz leta 2010 so opredelili 11. člen zakona, kjer so opredelili tudi subvencije parkovnim občinam, vendar pa v vseh letih do zdaj tega ni nihče realiziral, prav nasprotno, vsako leto znova in znova ni prihajalo do tega, da bi se zakon sprovajal. Problem tega 11. člena je v tem, da določa, da se za razvoj v parkovnih občinah dodeli 80 % sredstev k investicijam lokalnih skupnosti. To je praktično nemožno realizirati, ker so te investicije iz leta v leto različne, zahtevajo različne stopnje finančnih sredstev in do zdaj tega ni bilo možno realizirati. Zato smo pripravili novelacijo tega 11. člena. Osredotočali smo se na zakon o glavnem mestu Ljubljana, ki ima to financiranje dobro urejeno in predlagali sicer trikrat manj sredstev za to, da se začne tudi realizacija ne samo prepovedi, ampak tudi prednosti. Kajti vedno znova nas prepričujejo, da je Triglavski narodni park prednost za živeče prebivalce – no, temu seveda ni tako. Država je z Zakonom o Triglavskem narodnem parku nacionalizirala to območje osmih občin, določila lastnikom zemljišč, kaj lahko počnejo in česa ne smejo početi. Že prej sem omenil, da je 78 prepovedi, ki posegajo v življenje živečega prebivalstva v tem območju, in zato je prav, da od besed preidemo k dejanjem in da enkrat sprejmemo tak zakon ali pa tako spremembo in dopolnitev, ki bo dejansko lokalnemu prebivalstvu omogočala, da se bo lahko razvijalo primerljivo z ostalimi kraji, ki prepovedi nimajo. Poslanke in poslanci, pozivam vas, da to podprete, ker le na ta način bo zakon o Triglavskem narodnem parku lokalnemu prebivalstvu prinašal prednost. Potem bomo lahko rekli, da je živeti v nacionalnem parku prednost. Zaenkrat se je v vseh teh letih to izkazalo, kot da je ta zakon cokla v razvoju lokalnemu prebivalstvu, in mislim, da je prav, da se to krivico popravi in da pomagate, da se ta zakon res spremeni tako, da bo funkcionalen in da bo prinašal dodano vrednost lokalnim skupnostim. Osem jih je, del jih leži na Primorskem, del jih leži na Gorenjskem, ampak vseeno mislim, da jim je treba prisluhniti in delati na tem, da se jih izenači s prebivalci ostale Slovenije. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Bojanu Podkrajšku.
Hvala za dano besedo, predsednik. Povzetek poročila k Predlogu zakona o spremembi Zakona o Triglavskem narodnem parku, skrajšani postopek. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 17. seji 12. 5. 2020 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o Triglavskem narodnem parku, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Francem Kramarjem. V imenu predlagatelja je poslanec Franc Kramar pojasnil, da Zakon o Triglavskem narodnem parku v 11. členu določa način dodeljevanja spodbud in financiranja projektov, investicij in izvajanj dejavnosti na območju parka. Zaradi škodljivih učinkov omejitev zakona jasno določa način in višino sredstev za parkovne lokalne skupnosti, to je 80 % predračunske vrednosti projekta. Poudaril je, da veljavna zakonska ureditev kljub pričakovanjem občin za območje parka ni prinesla rezultatov, ker ni mogoče predvideti realizacije projektov na območju parkovnih lokalnih skupnosti, posledično pa ni mogoče predvideti višine sredstev v državnem proračunu za prihodnje obdobje. Posledično s spremembo 11. člena določa, da bi se 0,2 % celotne dohodnine v Republiki Sloveniji namenilo za sofinanciranje projektov, investicij in dejavnosti v lokalni skupnosti znotraj Triglavskega narodnega parka. Ta delež bi se vsako leto porazdelil parkovnim lokalnim skupnostim glede na deleže, ki so jih določili župani s sporazumom na podlagi površine občine, števila prebivalcev in dodeljenih hišnih številk znotraj parka. S tem bi Vlada lahko vsako leto vnaprej predvidela višino sredstev, ki so potrebna za sofinanciranje nalog in projektov parkovnih lokalnih skupnosti. To bi pripomoglo k hitrejši izvedbi ukrepov za ohranjanje narave, h kvalitetnejšemu življenju tamkajšnjih prebivalcev in k boljšemu gospodarjenju v parku. Po razpravi je bila s strani večine poslanskih skupin izražena podpora predlogu zakona, saj parkovnim lokalnim skupnostim zagotavlja finančna sredstva za območje, kjer veljajo številne prepovedi ter omejitve in je izvajanje nalog na podlagi sedaj veljavnega zakona oteženo. Poudarili so, da pozdravljajo dogovor med župani občin o razdelitvi predvidenih finančnih sredstev ter da so prepričani, da bodo občine ta sredstva porabile za projekte, ki bodo prispevali k razvoju in hkrati k ohranitvi krajine na območju parka. Menili so, da bi s spremembo, ki jo prinaša predlog zakona, odpravili ali pa vsaj omejili omejitve in prepovedi, s katerimi se srečujejo prebivalci na območju parka. Na ta način bi pripomogli h kvalitetnejšemu življenju tamkajšnjih prebivalcev, pomagali parkovnim lokalnim skupnostim pri razvoju tamkajšnjega turizma in ne nazadnje tudi Triglavskega narodnega parka kot v celoti. V Poslanski skupini Levica pa so poudarili, da predloga zakona ne podpirajo, ker prinaša dve temeljni spremembi, in sicer nenamembnost in pavšalna nakazila iz državnega proračuna v višini 0,2 % letne dohodnine. Sedaj veljavna zakonska ureditev namreč zagotavlja transparentnost in dovoljšno višino sofinanciranja katerekoli projektne investicije, ki je skladna s tem zakonom in je pripravljena na ustrezen način. Veljavni zakon namreč jasno določa, da država sofinancira točno določene projekte, investicije in dejavnosti v višini 80 % predračunske vrednosti projekta. Poudarili so, da ne nasprotujejo temu, da bi bile občine, ki skrbijo za Triglavski narodni park, deležne več finančnih sredstev, ne podpirajo pa predlaganega načina sofinanciranja v obliki pavšalnih nakazil iz državnega proračuna. Po opravljeni razpravi je odbor sprejel amandma Poslanske skupine SAB k 1. členu in v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o obeh členih predloga zakona skupaj in ju tudi sprejel. Hvala.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade. Dr. Metka Gorišek, državna sekretarka na Ministrstvu za okolje in prostor, ima besedo.
Spoštovani, lep pozdrav! S strani Ministrstva za okolje in prostor in tudi Vlade Republike Slovenije bi mogoče na začetku samo poudarila, da nad samim predlogom brez nekega akcijskega programa, ki bo namensko namenil sredstva za porabo, nekako nismo bili najbolj navdušeni. So pa v postopku, že v pripravi akcijski načrt za porabo sredstev oziroma za investicije in način sofinanciranja ter merila upravičenosti sofinanciranja, skladno tudi z Uredbo o merilih in kriterijih za spodbujanje in sofinanciranje projektov, investicij ter izvajanje dejavnosti v Triglavskem narodnem parku. Namreč, s tem akcijskim načrtom bi preprečili pavšalno porabo, sredstva za razvojne projekte in tiste, ki pač so, ki prispevajo h kakovostnemu bivanju prebivalcev narodnega parka, bi se dejansko namenila za kakovostno bivanje prebivalcev. Gre za zagotavljanje ustrezne komunalne opreme, druge gospodarske javne infrastrukture, podpore nadstandardnemu razvoju družbene dejavnosti in nadstandardnemu izvajanju državnih in lokalnih javnih služb, ohranjanje in odpiranje delovnih mest in pa seveda tudi spodbujanje obrtnih, kulturnih in pa okolijsko primernih gospodarskih dejavnosti in socialnih storitev. Osnutek akcijskega načrta je bil že posredovan v pregled na Ministrstvo za okolje in prostor. Ministrstvo pričakuje pripombe do 1. 6. 2020, potem sledi faza usklajevanja in po uskladitvi tudi potrditev s strani ministra. Skladno s tem akcijskim načrtom pričakujemo, da bi se potem tudi porabljala ta sredstva, ki so dodeljena, ki naj bi jih dodelil ta zakon o Triglavskem narodnem parku. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Kolega Ivan Hršak.
Hvala za besedo, predsednik. Danes spreminjamo Zakon o Triglavskem narodnem parku. Že leta 1981 se je uzakonil Triglavski narodni park v zakonu, ki ga sedaj spreminjamo. S sprejetjem predlaganega zakona bomo v Državnem zboru podprli rešitve, ki se nanašajo na določitev odstotka dohodnine v Republiki Sloveniji, s katerimi se bo določilo vsako leto za sofinanciranje projektov, investicij in dejavnosti v parkovnih lokalnih skupnostih v narodnem parku. Ta delež naj bi znašal 0,20 % vsakoletne dohodnine, znesek pa naj bi se razdelil po parkovnih lokalnih skupnostih. Skladno z deleži, ki so usklajeni med župani, jih predlagatelji tudi navajajo v tabeli. V obrazložitvi zakona o spremembi Zakona o Triglavskem narodnem parku je navedeno, da bi sprememba 11. člena pomenila debirokratizacijo tako državne kot lokalne uprave, saj dosedanje rešitve predvidevajo vrsto medsebojnega usklajevanja in načrtovanja, kar se je izkazalo za slabo rešitev, saj se določba doslej ni izvajala v praksi. V Poslanski skupini Desus podpiramo vse rešitve, ki gredo v smeri debirokratizacije. Zavedamo se, da bodo nastale finančne posledice, ker bo treba občinam v Triglavskem narodnem parku iz državnega proračuna zagotoviti 0,20 % dohodnine. To pomeni, da se bodo v državnem proračunu prihodki iz dohodnine znižali za cirka 3,8 milijona evrov, občinam v Triglavskem narodnem parku pa za ta znesek seveda povečali. Glede predlaganih rešitev je potrebno povedati, da v Poslanski skupini Desus podpiramo rešitve, ki bodo povečale sredstva za sofinanciranje projektov, investicij in drugih dejavnosti v parkovnih lokalnih skupnostih v narodnem parku. Triglavski narodni park je edini narodni park v Republiki Sloveniji. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina Desus podprla zakon o spremembi zakona o Triglavskem narodnem parku in amandmaja, ki upoštevata mnenje Zakonodajno-pravne službe. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Kolega Dušan Šiško.
Spoštovani predsednik, tako kot je predlagal moj kolega Jani Ivanuša, vam moram povedati, da prvih dveh govorcev nisem razumel in tudi sam bom snel masko in bom v bodoče, ko bom imel razpravo, govoril brez maske. Upam, da ne bo kakšne prehude napake. In zdaj k bistvu. Triglavski narodni park je edini narodni park v Sloveniji, saj v njem velja poseben naravovarstveni režim, ki je strožji kot v krajinskih parkih. Unesco je status Julijskih Alp kot biosfernega rezervata podaljšal do leta 2023. V predlogu zakona naj bi se spremenil samo četrti odstavek 11. člena. Trenutni zakon določa sofinanciranje v višini 80 % proračunske vrednosti ali investicije sredstev, ki so potrebna za izvajanje dejavnosti. Na tem mestu bi se lahko marsikdo vprašal, kaj je razlog, da določbe v vseh teh letih nikoli niso bile realizirane kljub pričakovanju lokalnih skupnosti s tega območja. Logično, da člen ni bil učinkovit ter se v praksi ni izvrševal, če ni bilo ustreznega medsebojnega usklajevanja, dogovarjanja, načrtovanja med subjekti v državni in lokalni upravi, kot bi človek po navadi pričakoval. Zato upamo, da bo sedaj drugače. Z novelo zakona pa se bo definitivno zagotavljala poraba sredstev za projekte in ukrepe, ki omogočajo uresničevanje ciljev narodnega parka, kar pomeni, da bo treba občinam v parku iz državnega proračuna zagotoviti 0,20 % vsakoletne dohodnine, ker se bodo v državnem proračunu prihodki iz dohodnine znižali za 3,8 milijona evrov, občinam v turističnem parku pa za ta znesek povečali. S takšno rešitvijo se bo kazala transparentnost ureditve, kajti predviden je tudi nadzor nad namensko porabo sredstev, kjer se bodo uporabljale določbe tega zakona in zakona, ki ureja financiranje občin. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli predlog zakona, ker bo nedvoumno olajšal vsakodnevno življenje tamkajšnjih prebivalcev in prebivalk. Hvala lepa.
Kolegice in kolegi, kar se mask tiče, jaz sem vam povedal, zakaj je takšna odločitev, da pač moramo to nositi. Dejstvo je, da se mi redno posvetujemo z inštitutom za javno zdravje in da je zaenkrat navodilo takšno. Jaz mislim, da ni dobro, da dajemo, če imamo navodila neke nacionalne institucije, neki drugačen zgled. Bilo je govora, ko smo preigravali možnosti, na kakšen način izvesti sejo, tudi o tem, da če smo bolj skupaj, po priporočilu NIJZ nosimo celo vizirje. Zdaj ko sem slišal, kakšna priporočila smo dobili, si ne morem pomagati, da se ne bi spomnil tudi vseh drugih, ki so zaposleni, na primer frizerjev, ki pa morajo nositi maske pa vizirje in podobno zaščitno opremo. Skratka, želim apelirati na vas, da če mi nismo za vzgled državljankam in državljanom pri upoštevanju tega, kar nam svetuje stroka, potem se ne čudimo, če so nekatera pravila ali pa nekatera priporočila, ki so dana s strani državnih organov, kratko malo spregledana. Jaz torej apeliram na vas, da dokler so takšna pravila, jih spoštujmo, bodimo drugim za vzgled. Upam pa, da bomo čim prej lahko sneli te maske. Naslednji je na vrsti kolega Danijel Krivec za Poslansko skupino Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Novela Zakona o Triglavskem narodnem parku posega samo v eden manjši delček, ki govori o tem, da se zagotavlja sredstva na enak način, kot je v drugih zakonih, ki urejajo neko posebno območje, recimo glavno mesto Ljubljana. Nekaj dejstev, ki ste jih že navajali. Zakon o TNP je bil v preteklosti že sprejet, tam do leta 2010 je veljal zakon, ki je bil sprejet v 80. letih in ki je temu območju nalagal samo omejitve, brez kakršnihkoli možnosti za neke razvojne spodbude. Zato se je tam konec 90. let tudi spodbudila neka iniciativa na teh območjih, ki je zahtevala, da se določene občine oziroma celo območje izloči iz Triglavskega narodnega parka. Takrat je prišlo v Državnem zboru tudi do pobude, da se zakon spremeni, in leta 2010 je bil v Državnem zboru praktično soglasno sprejet nov zakon, ki pa je vgradil v zakon tudi nekaj členov, ki omogočajo razvojne spodbude tem območjem. Na žalost se v zadnjih letih iz tega naslova praktično ni izvajalo nič, zato so ponovno vzklile pobude, da se ta zakon ali odpravi ali pa se začne tudi na nek način izvajati ta del, ki tem območjem, ki jim nalaga veliko prepovedi, omogoči tudi neke spodbude. Na osnovi tega je prišlo tudi do tega predloga, ki ga je kolega Kramar vložil v proceduro. Gre za to, da se odpravi možnost neke arbitrarnosti in dogovarjanja, ali se bo neka sredstva za to namenilo ali se jih ne bo namenilo. V zakonu je jasno določeno, da se 0,2 % od dohodnine nameni za razvojne potrebe v parkovnih občinah in za potrebe parka kot takega. Mislim, da je ta rešitev vsekakor dobra, je tudi, kot sem rekel, že uporabljena v drugih zakonih. Glede na to, da imamo edini nacionalni park, to je Triglavski narodni park, je prav, da zanj skrbimo tudi v tem razvojnem smislu in da omogočimo, da tistim, ki smo jim z zakonom preprečili neko normalno poslovanje v tem prostoru, damo neke bonitete. Kot sem rekel, zakon je to predvidel, vendar se v tistih členih, ki govorijo o spodbudah, nikoli ni izvajal. Zanimivo, ves čas pa se izvajajo vse ostale omejitve in prepovedi, ki jih izvaja Javni zavod kot tak, ki ima te naloge tudi zapisane v zakonu. Zato v poslanski skupini vsekakor podpiramo tako oba amandmaja, ki samo nomotehnično popravljata ta predlog zakona in tudi povzemata vsa priporočila Zakonodajno-pravne službe, kot tudi to novelo v celoti, ker menimo, da je s tem razrešena tudi dilema za leta vnaprej, da se ne bi nekdo ad personam odločil, ali bodo neka sredstva namenjena za to, da se v parku odvijejo oziroma spodbujajo tudi te razvojne priložnosti, možnosti, ki jih pa seveda lokalne skupnosti morajo na nek način uskladiti z narodnim parkom. Vemo, da je kar nekaj dokumentov, ki nalagajo parku upravljanje, upravljavski načrt in tudi načrt investicij oziroma ta akcijski načrt, v katerem morajo občine predlagati svoje projekte, ki bodo sofinancirani iz teh sredstev. Tako da ne gre za neke direktne dotacije, ampak za nadzorovano porabo sredstev, ki pa morajo biti opredeljeni v predhodnih dokumentih na lokalnem nivoju v načrtih, ki jih občine sprejemajo ob sestavi proračunov, umeščeni pa morajo biti tudi v akcijski načrt, ki ga Triglavski narodni park potrjuje. S tem je zagotovljena tudi pravilnost oziroma usmerjena poraba za tiste potrebe, ki jih park dejansko določa. V naši poslanski bomo ta zakon podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Liste Marjana Šarca, kolega Igor Peček.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Pri razvojnih in infrastrukturnih projektih na geografsko zaščitenih območjih, s katerimi posegamo v naravo in naša naravna bogastva ali pa ta območja z urejanjem okolice bogatimo, bi morali v prvi vrsti biti preudarni, skrbni in pa odgovorni. V ospredje bi morali postaviti skrb za okolje in ohranjanje narave, nenazadnje pa tudi skrb za kvaliteto bivanja lokalnega prebivalstva in obiskovalcev. Ta vidik se sicer v zadnjih letih in tednih vse bolj odraža v opozorilih ne samo nevladnih organizacij, pač pa tudi ostalih državljank in državljanov, ki jim je mar za našo Slovenijo. Da bi lahko odgovorno skrbeli za razvoj geografsko zaščitenih območij v Sloveniji in pri tem zadostili standardom, po katerih bi bili posegi v naravo skrbno in odgovorno načrtovani ter ne preveč obremenjujoči za naravna bogastva, je pri snovanju infrastrukturnih in drugih projektov potrebno zagotoviti zadostno podporo, tudi podporo v obliki finančnih sredstev. Med ena najznamenitejših naravnih območij v Sloveniji seveda spada Triglavski narodni park. To geografsko zaščiteno območje obsega kar 4 % površine Slovenije in tudi zaradi tega bi moralo biti v interesu vseh nas, da se na tem območju upravlja skrbno, gospodarno in do neke mere tudi konservativno. Občine znotraj Triglavskega narodnega parka pri tem zagotovo opravljajo dobro delo, pa vendar se vse prevečkrat zatakne ravno pri denarju, ko na koncu največkrat kratko potegnejo tudi narava in lokalno prebivalstvo. Razumljivo in hkrati vzpodbudno je, da na območju Triglavskega narodnega parka prav turizem predstavlja prevladujočo gospodarsko panogo. Prav zato so različni infrastrukturni projekti, s katerimi bi recimo zagotavljali tako imenovani zeleni ekoturizem, izjemnega pomena. Ob tem pa vsekakor ne gre pozabiti na vse investicije, ki so nujno potrebne za razvoj lokalnega okolja in kvalitetno bivanje lokalnega prebivalstva. Vlaganje v turizem in vlaganje v lokalno okolje in prebivalstvo morata iti z roko v roki, če želimo zagotoviti geografsko zaščitenemu območju, kot je Triglavski narodni park, razvoj in perspektivo. Kot rečeno, današnja novela zakona predvideva prav to – lokalnim skupnostim na območju Triglavskega narodnega parka bo zagotovila zadostno financiranje za izvajanje vseh aktivnosti, s katerimi bo lokalno prebivalstvo lahko kvalitetno živelo in hkrati poskrbelo za kakovosten razvoj turizma. Kljub pravni podlagi, ki jo sicer za namenska sredstva za sofinanciranje investicij v lokalno infrastrukturo opredeljuje Zakon o financiranju občin, po našem mnenju obstajajo dovolj tehtni razlogi, da za lokalne skupnosti na geografsko zaščitenem območju Triglavskega narodnega parka določimo še dodaten vir financiranja, in sicer z določenim odstotkom vsakoletne dohodnine. Nenazadnje pa želimo v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca podati še dobronameren apel vsem odločevalcem v lokalnih skupnostih, da pri infrastrukturnih in drugih projektih ob transparentni in namenski porabi dodatnih sredstev, za katere danes ustvarjamo pravno podlago, poskrbijo za spodbujanje izvajanja okolijsko primerih dejavnosti in socialnih storitev, ki prispevajo k ohranjanju narave, naravnih bogastev, poseljenosti in preskrbi prebivalcev narodnega parka. Novelo zakona skupaj z obema amandmajema bomo v Listi Marjana Šarca podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, kolega Matjaž Nemec.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovane kolegice, dragi kolegi! Seveda gre za naravno dediščino. Triglavski narodni park je v naših očeh predmet ponosa, predvsem pa osmih občin in njihovih županov, ki so se v zadnjem obdobju tega mandata zelo angažirali s pomočjo predvsem poslanca Kramarja, poslanca Krivca, in tudi Socialni demokrati z mano osebno smo pripomogli k temu, da smo danes v parlamentu soočeni z izzivi razvoja in perspektive tega območja, ki je bilo kljub naravni danosti omejeno v razvojnem smislu. Socialni demokrati smo želeli pomagati Triglavskemu narodnemu parku tudi preko delovanja na lokalni ravni s prvim podpisanim pod to pobudo, to je županom občine Bovec, gospodom Valterjem Mlekužem, ki je tudi član Socialnih demokratov. Socialni demokrati podpiramo novelo zakona, seveda v upanju, da bo Triglavski narodni park tudi v prihodnosti ne le stičišče Alp in Jadrana, ne le stičišče Gorenjske in Primorske, ki ju povezuje bohinjska proga ali pa Pot miru, ampak dejansko priložnost za perspektivo, priložnost za razvoj, ne pa, kot že rečeno, priložnost za omejitve. Socialni demokrati bomo novelo zakona in oba amandmaja podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, kolegica Mateja Udovč.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Zakonske spremembe, ki jih vnašamo v naš pravni red, morajo biti vedno usmerjene v doseganje boljših, pozitivnih sprememb in učinkov za vse državljane in skupno dobro. Upoštevati moramo pravice in želje posameznikov, hkrati pa moramo poskrbeti za varovanje okolja in razvoj celotne družbe. Prav ta novela Zakona o Triglavskem narodnem parku, ki jo danes potrjujemo, je korak v to pravo smer. Triglavski narodni park je edini narodni park v Sloveniji in edinstveno zavarovano območje v alpskem svetu, ki je ključnega in izjemnega pomena za vso Slovenijo. Obsega namreč 880 kvadratnih kilometrov neokrnjenega alpskega sveta in pomeni kar 4 % celotne površine Slovenije. Gre za prvo biosferno območje v Sloveniji, za katero je značilno, da vzdržuje ravnovesje med ljudmi in naravo, med biotsko pestrostjo in trajnostnim razvojem za ohranjanje kulturnih vrednot. Vsi se moramo dobro zavedati poslanstva Triglavskega narodnega parka, ki temelji na tem, da strokovno in izvajalsko podpira odločitve o varovanju narave in svojem razvoju, hkrati pa odpira prostor za dialog med različnimi interesi in dejavnostmi za zavarovanje območja. Sama sem dolgoletna planinska vodnica in ljubiteljica gora, ki jih redno obiskujem že od svoje mladosti. Prav zato se še toliko bolj zavedam, da je predlagana sprememba v zakonu, ki se danes potrjuje, dobra in zelo potrebna. Zakon o Triglavskem narodnem parku je bil sprejet leta 1981, sprejetje takratnega zakona je prineslo nacionalizirano območje Triglavskega narodnega parka. Za lastnike zemljišč, ki so živeli znotraj parka, je to pomenilo, da nimajo pravice gospodariti s svojo lastnino, in posledično se jim je življenje na tem območju zelo spremenilo. Bistveno se je razlikovalo od življenja izven tega parkovnega območja. Prebivalcem in lokalni skupnosti je namreč prineslo kup sprememb, s katerimi se je otežilo njihovo življenje in njihov razvoj. Leta 2010 je bil nato sprejet noveliran zakon, ki je določal povračilo finančnih sredstev parkovnim lokalnim skupnostim zaradi teh omejitev. Vendar pa se je izkazalo, da se finančnih sredstev nikoli ni namenjalo za odpravo teh problemov, kar pomeni, da se zakon v praksi ni izvajal. S predlagano novelo zakona, ki jo imamo danes pred seboj, pa se spreminja način dodeljevanja spodbud in financiranja projektov, investicij ter izvajanja dejavnosti na območju Triglavskega narodnega parka. Za to področje morajo v bodoče v veliki meri poskrbeti prav parkovne lokalne skupnosti. Predlagana sprememba pomeni bistveno hitrejšo izvedbo ukrepov za ohranjanje narave in narodnega parka. Po drugi strani pa lokalnim prebivalcem omogoča in zagotavlja boljše gospodarske in družbene pogoje za trajnostni razvoj te dejavnosti. S tem se bo omogočalo, spodbujalo in še bolj podpiralo ohranjanje poselitve ter zagotavljalo kakovostno bivanje in delovno okolje. Da so naša razmišljanja in predlagane rešitve korak v pravo smer, nam potrjuje tudi dejstvo, da so župani parkovnih skupnosti predlagano zakonsko spremembo z navdušenjem soglasno podprli in pozdravili kot pravilno, dobro in učinkovito. V Stranki modernega centra ocenjujemo, da je predlagana sprememba, ki jo prinaša novela Zakona o Triglavskem narodnem parku, dobra, in da bo prinesla pozitivne učinke pri izvajanju razvojnih usmeritev v narodnem parku. Predvsem pa naj bi pomenila večjo vključenost lokalne skupnosti in prebivalstva v aktivno upravljanje in življenje v narodnem parku. Hkrati pa bo pripomogla k razvoju ekološkega turizma, zelenega turizma in ohranjanju narave. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo zaradi vsega navedenega predlagane zakonske rešitve z veseljem soglasno podprli, saj smo se vedno zavzemali za takšno ureditev. Hvala lepa za pozornost.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, kolega Primož Siter.
Hvala lepa. Zakon o spremembi Zakona o Triglavskem narodnem parku, kot je bil prvotno predlagan, je obstoječo ureditev sofinanciranja projektov, investicij in dejavnosti občin v TNP s strani države spreminjal na način, da bi se iz državnega proračuna vzel nek pavšalni znesek in razdelil med občine v Triglavskem narodnem parku. Tam bi občine s temi sredstvi prosto razpolagale. Na spornost takšne spremembe, ki bi občinam omogočila nenamensko trošenje državnega denarja, je v svojem mnenju opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. Poleg tega je bil zakon predlagan še s strani župana, pri katerem je Računsko sodišče pred samo šestimi meseci ugotovilo vrsto nepravilnosti pri pripravi proračuna in njegovem izvrševanju [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Kolega Rajh, umirite se. Naj pove, pri stališčih smo.
Pri pripravi proračuna in njegovem izvrševanju, prodaji in oddaji nepremičnin, pri dodatkih k osnovnim plačam javnih uslužbencev, javnih naročilih, pri investicijskih odhodkih, tekočih transferih in zadolževanju, in za povrh še nepravilnosti pri lastninjenju občinskega premoženja, ki je šlo izrazito v korist njegove družine. Zaradi vsega navedenega smo v Levici ta zakon sprejeli z veliko skepso o dobrih namenih predlagatelja, ki naj bi bili zagotoviti občinam v Triglavskem narodnem parku zadostna sredstva za razvoj, skladen z omejitvami, ki jih nalaga parkovno območje [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Malo miru! Kolega Rajh, se lahko malo umirimo?
Z amandmajem, sprejetim na seji matičnega delovnega telesa, se je zagotovila neka minimalna varovalka glede namenske porabe sredstev, ki jih bodo občine dobile po sprejetju tega zakona. Z amandmajem, o katerem bomo razpravljali danes, pa se vzpostavlja še nadzor nad namensko porabo teh sredstev, s čimer se prvotni predlog zakona bistveno izboljšuje. Občine bodo lahko sredstva, prejeta iz državnega proračuna, porabila zgolj za namene iz druge, sedme, osme, devete in sedemnajste točke prvega odstavka 10. člena Zakona o Triglavskem narodnem parku. V tem delu ureditev v bistvu ostaja ista, kot je že sedaj. Tu gre za projekte investicij in dejavnosti, ki bodo opredeljene v akcijskem načrtu, ki ga bo pripravil Javni zavod Triglavski narodni park. Kot že rečeno, z amandmajem, ki je bil vložen za redno sejo Državnega zbora, se nad porabo teh sredstev zagotavlja tudi ustrezen nadzor. V Levici bomo predlog amandmaja podprli. Ne glede na vse to pa med predlagano in trenutno ureditvijo ostajata dve bistveni razliki. Prva je ta, da delež državnega sofinanciranja projektov, investicij in dejavnosti ni več navzgor omejen. Trenutna omejitev je 80 % s strani države. Takšna ureditev je v veljavi zato, ker gre, kljub temu da gre za območje narodnega parka, skrb za katerega je v interesu države, tudi za projekte, ki so primarno v interesu lokalne skupnosti, zato je logično, da k njihovi uresničitvi prispeva tudi ta, saj gre navsezadnje tu na primer za komunalno infrastrukturo teh občin. Druga razlika pa je ta, da bodo občine sedaj denar dobile vnaprej in bodo potem same z njim razpolagale znotraj omejitev, ki jim jih bo po sprejetih amandmajih še vedno nalagal zakon. V Levici menimo, da bi bila tu vendarle boljša ureditev, kjer se za izvedbo posameznih projektov občine dogovarjajo z resornim ministrstvom. Navsezadnje gre za državni denar in edino logično je, da država tu postavlja prioritete in način, kako, kje in kdaj se bo ta denar porabil. Razumemo, da se trenutna ureditev ni izvajala, a problem ni v zakonu, problem je v izvedbi in problem je v tem, da na strani izvršne oblasti za te projekte ni bilo politične volje. In če na to, da bi politična volja bila, niso mogli vplivati ti, ki so bili ali še vedno so v vladajoči koaliciji, potem lahko v Levici na to vplivamo še manj. Zato smo se odločili, da po amandmaju, sprejetem na seji odbora, in če bo sprejet tudi amandma, ki ga imamo danes na mizi, kljub temu da v nekaterih točkah še vedno vidimo pomanjkljivosti predlagane ureditve v primerjavi s trenutno, sprejetju zakona ne bomo nasprotovali. Menimo, da se bosta s tema dvema amandmajema zagotovila namenska poraba državnega denarja in zadosten nadzor nad tem, da bo resnično porabljen za zakonsko določene namene, s čimer se bo omogočil razvoj, ki bo koristil vsem ljudem, ki v Triglavskem narodnem parku živijo, in ki bo koristil ohranjanju narave in drugih lepot, ki Triglavski narodni park najbolj zaznamujejo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati, kolega Mihael Prevc.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Zakon o Triglavskem narodnem parku v 11. členu določa način dodeljevanja spodbud in financiranja projektov, investicij ter izvajanja dejavnosti občin na območju edinega narodnega parka v Sloveniji, Triglavskega narodnega parka. Parkovnim občinam so se po veljavnem zakonu dodeljevala dodatna sredstva v višini 80 % predračunske vrednosti za projekte oziroma investicije ali za izvajanje dejavnosti v Triglavskem narodnem parku. V praksi ta določba prinaša precej administrativnih ovir, saj občine ne morejo vnaprej predvideti realizacije projektov, zato je oteženo proračunsko planiranje tako lokalnih skupnosti kot tudi države. Sprememba zakona pa določa fiksni znesek, ki bi pripadal občinam na območju Triglavskega narodnega parka, in sicer v višini 0,20 % vsakoletne dohodnine. Znesek se med osem parkovnih občin razdeli glede na podpisan sporazum med župani občin, ki ležijo v Triglavskem narodnem parku. Ta ključ so župani občin že sporazumno določili, in sicer glede na površino občine, število prebivalcev in zgradb znotraj Triglavskega narodnega parka. Predlog zakona tudi sledi rešitvam zakona o glavnem mestu, kjer država Ljubljani za izvajanje nalog glavnega mesta vsako leto nameni med 0,6 in 0,8 % zbrane dohodnine. S spremembo zakona bi se tako tudi občinam na območju Triglavskega narodnega parka za izvajanje zakonskih nalog zagotovil stabilen in vnaprej dogovorjen vir financiranja. Poslanci Nove Slovenije bomo predlog zakona podprli. Zavedamo se, da ima Slovenija samo en narodni park, to je Triglavski narodni park, ki si vsekakor zasluži, da se ga obravnava na način, kot je opredeljen v tem predlogu zakona. Tako bodo občinam znotraj Triglavskega narodnega parka namenili dodeljena finančna sredstva in prepričani smo, da jih bodo zelo smotrno namenili za razvoj, za varstvo narave, za mehko mobilnost, za način gradnje stavb, kot ga določata kulturna dediščina in parkovna skupnost za infrastrukturo, za ureditev prelaza Vršič in tako dalje. Vedeti moramo, da je življenje v narodnem parku dražje kot izven njega, saj v njem veljajo številne omejitve in prepovedi, kar pa parkovnim občinam, ki so odgovorne za ohranjane naravnih vrednot in hkrati izvajalci naravovarstva na tem območju, predstavlja zelo visoke stroške. Prepričani smo, da bo več finančnih sredstev, ki jih zagotavlja predlog zakona, omogočilo tamkajšnjim prebivalcem tudi bolj kvalitetno življenje. Nenazadnje, stabilen in vnaprej dogovorjen vir financiranja bo parkovnim občinam pomagal pri razvoju tamkajšnjega turizma in Triglavskemu narodnemu parku kot celoti. Kot že rečeno, poslanci Nove Slovenije bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke Alenke Bratušek, kolega mag. Andrej Rajh.
Hvala lepa. Danes obravnavamo zakon, ki smo ga v zakonodajno proceduro vložili poslanci Poslanske skupine SAB s prvopodpisanim Francem Kramarjem. Gre za skromno dopolnitev, saj se spreminja samo en člen, ki pa ima velik pomen za skupnosti na območju parka in njihove prebivalce. Triglavski narodni park je edini narodni park v Sloveniji, na katerega smo Slovenci zelo ponosni. Veliko Slovencev pa tudi tujcev se zelo rado odpravi v te kraje na oddih, izlet ali celo dopust. Gre za zavarovano območje, ki je v prvi vrsti ustanovljeno z namenom ohranjanja narave, vendar je območje Triglavskega narodnega parka tudi precej poseljeno, saj se razprostira tudi na območju osmih lokalnih skupnosti. Ravno zaradi prebivalcev, ki živijo na tem zavarovanem območju, je bistvenega pomena tudi trajnostni razvoj, kar je določeno tudi v Zakonu o Triglavskem narodnem parku. Ustrezno kakovost življenja prebivalcev narodnega parka se lahko zagotovi z razvojnem družbenih, kulturnih in gospodarskih dejavnosti. Zaradi namena ohranjana narave ter ogroženih živalskih in rastlinskih vrst veljajo na tem območju številne prepovedi in omejitve. Posledično je v takem okolju izjemno oteženo gospodarjenje, kar vpliva tudi na kvaliteto življenja tamkajšnjih prebivalcev, lokalnim skupnostim pa to prinaša dodatne stroške. Na seji matičnega delovnega telesa, kjer je potekala druga obravnava predloga, so tudi aktualni župani parkovnih občin izpostavili dejstvo, da je življenje znotraj parka precej dražje kot izven njega. Prebivalci Triglavskega narodnega parka že nekaj let opozarjajo na dejstvo, da je sobivanje z narodnim parkom precej oteženo. Najpogostejše ovire so predvsem birokratske in finančne omejitve, saj na območju parka velja kar 38 omejitev in prepovedi. Leta 2010 je bil sprejet nov zakon, v katerem so bile določene razvojne usmeritve za doseganje ciljev varstva okolja in trajnostnega razvoja na območju parka podrobneje določene. V 11. členu ta zakon določa, da razvojne usmeritve v določeni meri financira tudi država, in sicer da se za projekte, investicije in dejavnosti, ki jih parkovne lokalne skupnosti izvajajo in se neposredno nanašajo na razvojne usmeritve, lokalnim skupnostim zagotovijo dodatna sredstva za financiranje iz državnega proračuna, in sicer v višini 80 % predračunske vrednosti projekta. Ta zakonska določba se že 10 let ne izvršuje. Na to opozarjajo tudi župani, ki se srečujejo s pomanjkanjem sredstev, kar jim onemogoča razvoj območja, varovanje narave in kulturne dediščine pa jih še dodatno finančno obremenjuje. S predlagano ureditvijo se bo omogočilo normalen razvoj našega edinega narodnega parka. Parkovne lokalne skupnosti bodo namreč vsako leto deležne skupaj približno 4 milijone evrov, ki jih bodo lahko namenile za razvojne usmeritve. Vsem občinam skupaj bo namreč pripadalo 0,2 % dohodnine, ta sredstva pa si bodo potem med seboj razdelile po deležih, ki so si jih sporazumno določili župani. Tak predlog sledi ureditvi, ki je določena v zakonu o glavnem mestu. Mestni občini Ljubljana za posamezno proračunsko leto pripada med 0,6 in 0,8 % dohodnine za izvajanje nalog iz pristojnosti državnih organov in organov mestne občine. Tako kot ima Ljubljana kot glavno mesto poseben pomen za državo, ga ima tudi Triglavski narodni park, saj je nedvoumno edinstven. V Poslanski skupini SAB se po izkušnjah iz prve roke zavedamo, s kakšnimi težavami se zaradi trenutne ureditve soočajo parkovne lokalne skupnosti. Veseli nas, da je po dolgih letih vztrajanja predvsem županov parkovnih občin danes končno pred nami taka rešitev. Uveljavitev predloga zakona bo pomenila veliko prelomnico za območje našega edinega nacionalnega parka, saj se bo tamkajšnjim prebivalcem med drugim omogočilo tudi spodbujanje obrtnih, kulturnih in okolijsko primernih gospodarskih dejavnosti. Želimo si, da se edinemu nacionalnemu parku v Sloveniji omogoči pospešen razvoj in lokalnemu prebivalstvu olajša življenje. Gre za lokalne skupnosti, v katerih cveti turizem in po katerih nas v svetovnem merilu poznajo. S prihodki od turizma se bogati tudi državni proračun, zato smo skupaj dolžni poskrbeti, da ohranimo kraje, ki so nam v ponos. V Poslanski skupini SAB bomo podprli tako amandma kot tudi predlagano spremembo Zakona o Triglavskem narodnem parku.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Poslanske skupine SAB. Želi kdo razpravljati? Odpiram listo. Predlagatelj bo dobil besedo. Najprej ima besedo predlagatelj. Kolega Kramar.
Hvala lepa, predsednik. Moram se odzvati na stališče Poslanske skupine Levica. Mislim, da so šli na zelo oseben nivo. To, da je Računsko sodišče v Bohinju odkrilo nepravilnosti, je sicer res, ampak so jih v končnem poročilu odpravili, vse. Kar se tiče lokala, o čemer so me že na odboru, to je osebna stvar moje žene, poleg tega ni šlo za nikakršno krivo odtujitev, šlo je za zakonskopravno odtujitev, s katero sva pošteno plačala vse tisto, kar je bilo treba plačati, poleg tega, da so nama priznali tridesetletno, štiridesetletno delo v tem lokalu, vlaganje iz najinega žepa. In ta stvar je pravno čista. Če ne verjamete, se pozanimajte na tožilstvu v Kranju, kjer je bila podana kazenska ovadba. To kazensko ovadbo smo preživeli. Se pravi, posel je bil čist, to sem že povedal na odboru, in ne dopuščam, da se pri neki tematiki, ki je državna, lokalna, spuščate na nivo mene osebno. To ni demokratično. Vi ste se postavili v vlogo sodnika in tega ne bom dopuščal. Če boste šli predaleč, bom uporabil pravna sredstva in zaščitil svoje dobro ime.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Perič.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi, državna sekretarka! Bom rekel – nič novega. To, kar smo danes slišali tudi že v uvodu same seje, ne vem, v kakšno luč nas daje. Ker dejansko je to, kar poslušamo zdaj tudi ob tej točki, zgolj ponovitev tistega, kar smo dali skozi že na samem odboru, torej napadi na osebnem nivoju pa neke pavšalne ocene, kako bodo delali župani, kako župani delajo po domače, kako bodo po domače tudi porabili vsa ta sredstva. Ampak res se vsakič potrudimo, da tudi kadar imamo na mizi neko dobro, kakovostno pripravljeno zgodbo, neko rešitev, ki bo koristila ljudem in tudi naravi, poiščemo nekaj, kar ni v redu. Če pa je ne najdemo, potem si tudi malo izmislimo, samo da ustvarimo neko negativno vzdušje. Triglavski narodni park je, kot vemo, od vseh nas, zato se mi zdi tudi primerno, da se ta določeni odstotek dohodnine nameni tem osmim lokalnim skupnostim, da uspejo urejati, dodatno dvigniti nek nivo ponudbe na tem območju, ki bo koristila ne samo ljudem, ki na tem območju živijo tudi izven turistične sezone, tudi takrat, ko ni ravno najbolj enostavno, pa navsezadnje tudi turistom, da bo to območje toliko bolj zanimivo in tudi komunalno ali kako drugače opremljeno. Zato se mi zdi zelo dobro, da ta predlog zakona podpremo. In kolikor sem poslušal, navkljub številnim kritikam ne bo tukaj nikogar, ki si bo upal stisniti tipko proti, kar že samo po sebi nekaj pove – kako zelo iskreni smo v svojih razpravah. Jaz bi rad še enkrat pozdravil in pohvalil tudi vseh osem županov in občinskih svetov, ki so se uspeli spraviti na nek skupni imenovalec in poiskati nek dogovor. Ker če imamo vsaj malo praktičnih izkušenj iz lokalnih skupnosti, vemo, kako težko je postaviti dva župana oziroma dve občini na skupni imenovalec, kaj šele osem takih. Sploh kadar gre za vprašanje denarja. Tako da tukaj je potrebno ta primer postaviti za vzgled in ga maksimalno podpreti tudi v prihodnje. Takih in podobnih primerov, kot je Triglavski narodni park, je sicer še več. Odpirajo se tudi določena vprašanja pri investicijah v gospodarsko javno infrastrukturo. Navsezadnje, če potegnem neko analogijo, tudi štiri obalne občine morajo same iz svojih sredstev, torej iz sredstev občank in občanov, financirati izgradnjo tiste infrastrukture, ki je nekje na meji med kopnim in morjem. Tako da enkrat v prihodnje predvidevam in predlagam, da se tudi to vprašanje odpre in se poiščejo neke določene rešitve, navsezadnje tudi z vidika katastrske občine morje kot tako, ker je zdaj ena sama katastrska občina. Ampak to je eno vprašanje za kdaj drugič. Vsekakor pa je tudi veliko nekih sorodnih tem. Če se vrnem spet nazaj na Triglavski narodni park. Župani teh sredstev ne bodo mogli kar po domače porabljati, kot smo slišali s strani nekaterih na samem odboru, ker imajo nad seboj tudi uredbo, ki jim bo zelo jasno dajala navodila, kako in na kakšen način. Seveda pa morajo vsa sredstva, ki jih dobijo, porabiti v skladu s pravili, ki veljajo za oblikovanje proračuna pa potem tudi izvrševanje tako na nacionalnem kot tudi na lokalnem nivoju. Kot rečeno, ta korak se mi zdi zelo dober, koristen in ga velja absolutno podpreti, se pa ne morem strinjati s tem, da se, če ne najdemo nič, kar nam ne bi bilo všeč v nekem v zakonu, ker je dober, ker je neka rešitev dobra, potem spustimo na osebni nivo, pa naj bo to na račun predlagatelja ali pa na račun županov, ki so bili z nami na sami seji matičnega delovnega telesa pa so tudi marsikaj slišali na svoj račun, povsem neupravičeno. Tako da še enkrat, jaz to rešitev podpiram in verjamem, da bo prinesla zelo veliko koristnih učinkov tako za prebivalce teh območij kot za naravo, kot tudi za številne obiskovalce. Hvala lepa.
Besedo ima kolega dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Redko se strinjam v tolikšni meri s kolegom Peričem, kot se strinjam tokrat. Čisto za uvod – koliko narodnih ali nacionalnih parkov ima Hrvaška? Če sem pravilno štel, osem. Mi imamo samo enega. Meni se tukaj postavlja vprašanje recimo, zakaj ni narodni park Pohorje ali še kaj. Zdi se mi, da bi morali razmišljati tudi v tej smeri. Druga zgodba – malo je ponesrečeno za nek zakon o glavnem mestu delati paralelo s TNP. Potem bi bilo bolj smiselno delati in postaviti vprašanje zakona o Mariboru, ko naši občini, v kateri živim zadnjih 13 let, vsako leto striže vsaj za 20 milijonov. Pa tista nadomestila za stavbna zemljišča. Namesto da bi razvijali Maribor, fugiramo to luknjo. Še ena zadeva, ko se govori država, država. Države imajo različne teritorialne organizacije. Mi imamo občine pa nacionalno raven, regij nimamo. Zato ne govoriti [[…]]Veste, zaradi nekih teh vaših ubesedovanj bi se lahko nekdo vprašal, čakaj, ali občine niso država, kaj so zdaj občine – vesolje? Če grem na samo temo. Jasno je, da običajno neke dodatne omejitve pomenijo praviloma tudi dodatne stroške. Nimam iluzij, da bodo ti 4 milijoni, če bodo, nekaj blazno, ampak nekaj pa je. Dosti rajši bi videl, če ta delilni ključ ne bi bil potreben. Zakaj? Zato ker bi se potem lažje z župani dogovorili, ne vem, eno leto investicija v eni občini, drugo leto investicija v drugi občini, pa lahko v kakšni občini, ki ima po tem delilniku manj prebivalcev, manj kvadrature. Šest let svojega življenja sem se zbujal in gledal zame najlepšo skupino – Špikovo skupino. Sem pač živel na obrobju parka, bil v parku skoraj dnevno in tako naprej. V nekih resnih družbah in državah, ki misijo same sebe, in Socialni demokrati to počnemo, se dejansko ne dela mimo ljudi, ki živijo pod nekimi posebnimi režimi varovanja. Nizozemci so tata mata, kako se te zgodbe dejansko iti. Tukaj je neki ključni problem. Če hočete, tisto, kar imenujemo država ali nacionalna raven, mora skupaj z lokalnimi skupnostmi razumeti te omejitve, vedeti, zakaj so te omejitve, in tudi navsezadnje skozi davčne regulacije in tovrstne zakone ljudem, ki tam živijo, omogočati neko dostojno življenje. Veste, mi imamo pa neke prakse, ko bomo nekomu našli, ne vem, v ljudskem jeziku, 101 omejitev, imam pa v spominu – to tudi spada pod Triglavski narodni park – ko je nek gospod iz LDS nek mali hlevček za ovčke predelal v nekaj, kjer ima notri savno. Verjetno včasih ovce v Triglavskem narodnem parku niso hodile v savno. To so neke zadeve, ki bodejo v oči, in dejansko razumem ljudi, ki živijo pod takimi režimi in to vidijo kot neko dodatno omejitev. Sam osebno menim, da bi potrebovali še kakšen narodni park v Sloveniji, da bi potrebovali tudi razmislek o neki davčni regulaciji življenja pod takim režimom. Navsezadnje imamo tisto našo Naturo, ki smo jo malo nepremišljeno sprejeli – pa ne govorim tega zaradi tega, ker ne bi podpiral teh režimov. In seveda potrebujemo tudi razmisleke onkraj tega. Kot sem že omenil, naš ljubi, dragi Maribor in še kje. Ogromnokrat, veste, jaz sem, ne vem – malo me žalosti ta pogled Levice, pa sem se kakšnih pet let trudil, da bi jim malo razložil delovanje lokalne skupnosti, ampak j [[…]], nekdo je nadrevolucionaren in vse ve. Najbolj zahtevna funkcija v slovenski politiki je biti župan ali županja. Lažje je biti minister, navsezadnje. Župan ali županja se ne more skriti. Kolega Perič je bil podžupan, podžupan je pa še tisti, ki ga župan ali županja pogosto potunka, da ne rečem kaj na koncu stavka. Ali pa kolegica Meira bi tudi lahko to povedala. Zdi se mi, da moramo biti v tem tako imenovanem hramu demokracije, ki zadnje tedne to žal ni, tudi spoštljivi do teh ljudi, ki opravljajo to zahtevno funkcijo. Jaz priznam, da sem prvič svojega soimenjaka Franca spoznal, ko sem bil verjetno še srednješolec, ko sem hodil v Bohinj. Dovolil nam je, da smo si tam, ko je oštarijo zaprl, spalke pod streho postavili pa spali. Če bi bil taka baraba, kot ga nekateri prikazujejo, ga Bohinjci verjetno ne bi tolikokrat izvolili za župana. Toliko pa sem v svojem življenju spoznal Bohinjke in Bohinjce in zdi se mi, ja, da je tokrat Levica res šla pod neki nivo. Če hočemo upravičeno kritizirati žolto-modre, se ne smemo vesti tako, kot se vedejo oni. Jaz bom zdaj ta predlog seveda podprl. Želel bi si pa razmislekov tako v smeri še kakšnega narodnega parka kot tudi tega, kar tukaj že šesto leto osamljeno tulim, neke resne reforme lokalne samouprave, ki jo potrebujemo po četrt stoletja, če že ne zakona o Mariboru, vsaj zakon o mestnih občinah, konec uravnilovke, kot da so vse občine istega ranga. To nikjer na svetu, kjer malo mislijo sami sebe, ni tako. Če greste brat poročilo Računskega sodišča, boste pogostokrat ugotovili, da smo mi tukaj, ker premalo resno delamo, tisti, ki zaštrikamo zakonodajo. Tako da številni župani in županje – pa zgolj nekaj je med njimi mogoče barab, ker prilika dela tatu, velika večina zelo korektno opravlja to zahtevno delo, ampak zaradi tega, ker je zakonodaja toliko zašuštrana, si ti pogostokrat dejansko na nekem robu, ko ti bo Računsko sodišče upravičeno nekaj našlo. Ampak veste, revizije Računskega sodišča bi morali onkraj kolega Polnarja, ki zdaj kima, pa mene, pa še koga, brati vsi poslanci in poslanke, ker tam je tudi dejansko navodilo, tista naloga, tisti del, ki ga mi pozabljamo: kakšne zakone smo sprejeli, kako se izvajajo, kaj so neke luknje v teh zakonih, namerne, nenamerne. In iz teh revizij Računskega sodišča bi tudi mi morali izvajati kakšna noveliranja v smeri tega, da bodo Franci, Janezi, Micke, kakorkoli se že imenujejo, na županskih pozicijah lažje opravljali svoje zahtevno delo. Toliko na kratko. Pa upam, da se s soimenjakom končno vidiva v Bohinju, ker se že meniva ne vem koliko časa, dve leti. Hvala.
Besedo ima kolega Bojan Podkrajšek.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Cenjena državna sekretarka, kolegice in kolegi! Jaz mislim, da je ta današnja točka glede na to, da smo današnjo sejo začeli bolj klavrno, pokazatelj, da smo poslanke in poslanci tega sklica oziroma vseh sklicev Državnega zbora zato izvoljeni in smo v teh klopeh zato, da rešujemo neke težave v raznoraznih delih naše domovine. Prav gotovo je Triglavski narodni park, ki pokriva osem občin, območje, ki si ga prav gotovo želi več držav na svetu, pa tega nimajo, ampak ima to Slovenija. Jaz mislim, da smo lahko na to vsak dan ponosni. Je pa verjetno veliko lažje vsem nam, ki občasno zaidemo v Triglavski narodni park, kot pa tistim ljudem, ki dnevno živijo na tem območju oziroma v teh osmih občinah. Sam prihajam iz ene doline, ki je tudi zelo strogo pa visoko zaščitena. Tam živim in v preteklosti sem okusil na lastni koži, kako je živeti v nekem območju, ki je precej ostro zaščiteno, da je veliko lažje tistim ljudem, ki občasno prihajajo v našo dolino kot turisti, predvsem pa ko se dotikamo razvoja nekih projektov, ki jih seveda ljudje, ki živijo v nekem kraju, potrebujejo. Jaz bi pohvalil ne glede na to, kdo je predlagatelj, jaz sem že uvodoma povedal, da je to ena točka, ki nam narekuje, kako se je potrebno v Državnem zboru pogovarjati, pa tudi, ko je točka zaključena, glasovati. To je velika spodbuda – jaz vseh županov ne poznam – da se je osem županov osmih občin, ki jih pokriva Triglavski narodni park, skupaj z občinskimi sveti in tudi poslanci, ki prihajajo s tega območja, znalo usesti za skupno mizo z enim ključnim ciljem, da skupno težavo predstavijo v Državnem zboru, seveda s spremembo tega zakona. Jaz mislim, da je to pohvalno. Še enkrat ponavljam, teh županov sicer ne poznam, ampak vem, da so eni župani izvoljeni že več mandatov in prav gotovo jim je vredno zaupati. Tisti denar, ki bo prišel v te občine, razdeljen po ključu, ki so ga župani dogovorili, bo prav gotovo šel za pravi cilj. Sam bom z veseljem ta predlog zakona podprl, želim pa vse dobro Triglavskemu narodnemu parku, ki je za mene eden redkih na svetu. Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik.
Besedo ima kolega Rudi Medved.
Hvala za besedo, predsednik. Zakon o Triglavskem narodnem parku je sicer zelo jasen. Med drugim je v njem zapisano: naloga vladnih resorjev je zagotoviti ustrezno podporo za zagotavljanje gospodarskih in družbenih pogojev, trajnostnega razvoja dejavnosti, ki omogočajo in podpirajo ohranjanje poselitve, kakovostno bivalno in delovno okolje, značilno identiteto in tradicionalno rabo naravnih dobrin. Vse je jasno. 10. in 11. člen določata, da se za projekte in investicije v gospodarsko javno infrastrukturo, v razvoj družbenih in gospodarskih dejavnosti – in so našteti šolstvo, zdravstvo, socialno varstvo, obrt, podjetništvo – in za izvajanje državnih in lokalnih javnih služb iz državnega proračuna nameni dodatna sredstva v višini 80 % predračunske vrednosti posamezne investicije. Je pa očitno, da je zakon tudi dovolj invaliden, da ga v desetih letih, kolikor te določbe veljajo, nismo spoštovali v tej državi in te določbe niso realizirane. Zato jaz ta predlog, ki je na mizi, vidim predvsem kot izjemno operativen predlog, ki lahko pride pravzaprav samo iz nekega lokalnega okolja, ki pozna razmere na tistem območju. Sam prihajam iz Zasavja. Zasavje najbrž v bližnji ali pa tudi daljni prihodnosti nacionalni park ne bo. Je pa res, kakorkoli se čudno sliši, da je mogoče ravno pri razvojnih problemih potegniti neke vzporednice. Tako kot je območje Triglavskega narodnega parka zaradi statusa, ki ga ima, razvojno omejeno in seveda razvoj na tem območju stane več kot morda kje drugje, tako je celotna zasavska regija zaradi izrazite degradacije okolja zaradi posledic rudarjenja in druge industrije razvojno močno omejena. V preteklosti so že bile ideje o posebnem zakonu o Zasavju – no ampak saj takih dej za različna območja po Sloveniji je bilo že veliko. Izkušnje z uveljavljanjem Zakona o Triglavskem narodnem parku pa nas zdaj učijo, da tudi če nekaj uzakonimo, kako bomo na državni ravni podpirali razvoj tega območja, tudi če to uzakonimo, še ni rečeno in je še daleč od tega, da bomo to v resnici izvajali. Zato je predlagana rešitev tudi odmik od vsakokratne politike. Če imamo v zakonu zapisano, da je to naloga vladnih resorjev, in vladni resorji v minulem obdobju te naloge niso izpolnjevali, je to na drugi strani zdaj rešitev, ki ne bo odvisna od volje, vsakokratne volje posameznih vladnih resorjev, ampak bo to preprosto uzakonjeno. Jaz razumem tudi stališče Ministrstva za okolje in prostor, da je sicer dobronamerno, ampak zdaj ko govorimo o Uredbi o merilih in kriterijih za spodbujanje in sofinanciranje projektov, investicij ter izvajanje dejavnosti v Triglavskem narodnem parku – to je uredba – in potem ko temu dodamo še akcijski načrt za sofinanciranje parkovnih lokalnih skupnosti in ko to vse skupaj potegnemo, se nam zdi, da se vse na podlagi tega odmika nekam v prihodnost. To sicer ni po tistem vzoru »ustanovi komisijo, ker ne rešuješ problema«, ampak na nek način je izvajanje uredbe in samega akcijskega načrta v pogojih doslej veljavnega zakona zelo vprašljivo. Ne prihajam z območja Triglavskega narodnega parka, torej iz nobene od teh občin, da bi bil posebej čustveno navezan in bi zaradi tega podpiral to novelo zakona – Zasavje je kar daleč od Triglavskega narodnega parka – mi je pa Triglavski narodni park kot verjetno slehernemu Slovencu izredno ljub in bom seveda predlagane spremembe podprl.
Želi še kdo razpravljati? [[Da.]] Odpiram listo za prijavo. Prijave potekajo. Kolega Andrej Rajh ima besedo prvi.
Hvala lepa za besedo. Kot član stranke, ki je predlagala zakon, bom seveda zakon podprl, saj zakon končno odpravlja krivico, ki se tem lokalnim parkovnim skupnostim dogaja, torej zagotavlja sredstva, ki imajo podlago v več kot 38 omejitvah in prepovedih, ki otežujejo življenje na tem območju. Pravzaprav se prebivalcem in lokalnim skupnostim na tak način odpravlja krivica. Hkrati pa ta zakon daje eno spodbudno sporočilo tudi drugim lokalnim skupnostim. Seveda daje sporočilo, da bodo, če država nekaj naloži, omeji, lokalne skupnosti za to dobile tudi ustrezno nadomestilo oziroma plačilo. To daje tudi eno jasno sporočilo mestnim občinam, da bodo za naloge, ki jih morajo opravljati in ki so jim naložene, v bližnji prihodnosti dobile ustrezno nadomestilo. Jaz lahko podam primer Mestne občine Maribor. Spomnimo se, Mestna občina Maribor je druga največja in druga najpomembnejša občina v državi, je najpomembnejša občina v severovzhodni Sloveniji in stičišče življenjskih interesov prebivalcev na tem območju. Spomnimo se, Mestna občina Maribor zagotavlja prebivalcem severovzhodne Slovenije ustrezno kulturno ponudbo, narodno gledališče in balet, lutkovno gledališče, številne muzeje, galerije, številno športno infrastrukturo, od veslaških klubov do rokometa, do odbojke, balinanja, karateja, juda in tako dalje, celo veslanja, celotno zdravstveno infrastrukturo na primarni ravni, šole in vrtce s prilagojenim programom, ki jih obiskujejo varovanci iz kar 30 sosednjih občin, potrebno infrastrukturo, kot je železniška postaja, in številne kulturne ustanove. To so funkcije, ki jih mestna občina opravlja za številne sosednje občine, in to ni ustrezno ovrednoteno niti ne obstaja to zavedanje. Ko pogledam malo nazaj, ko je bil sprejet Zakon o lokalni samoupravi in so nastale številne drobne občine, prebivalcem novonastalih občin ni nihče povedal, da se bodo na tak način oddaljile od lokalnega središča, regionalnega središča mednarodnega pomena, ki jim te storitve zagotavlja. Tudi v primeru Konjic oziroma Zreč ste imeli skupni bazen, pa je sedaj obnova bazena na plečih Občine Slovenske Konjice, pa je verjetno namenjen tudi prebivalcem Zreč. To so zadeve, ko je bila prej skupna infrastruktura in sedaj so v bistvu zaradi novonastalih dejstev, upravnih dejstev, upravnih enot in novonastalih lokalnih mej mestne občine bistveno prikrajšane. V primeru Maribora govorimo o 20 milijonih sredstev. Že tudi če bi samo primerno z enim koeficientom pogledali in zagotovili, kolikor sredstev bi samo za izvajanje te infrastrukture in teh storitev rabili, bi morali Mestni občini Maribor, če bi enako financirali kot vse druge storitve, dodatno zagotoviti vsaj preko 10 milijonov evrov. Jaz seveda ta zakon o Triglavskem narodnem parku zelo pozdravljam, ker daje jasen signal, da bodo lokalne skupnosti za naloge, ki so jim bile naložene, v bližnji prihodnosti končno dobile potrebna sredstva. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima kolegica Mateja Udovč.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Kot smo danes že lahko slišali iz različnih stališč poslanskih skupin, kdo vse je danes zaslužen za ta zakon oziroma kdo vse se je zavzemal za ta zakon – dejstvo je, da če se nekdo zavzema za določene stvari, še ne pomeni, da jih je naredil. Danes je pa dejstvo sigurno točno in pravilno samo eno – da je Franc Kramar vložil ta zakon in da se je on vedno zavzemal kot prvi in potiskal naprej, da je ta zakon danes prišel na mizo. Vsi mi, ki tukaj sedimo, pa smo mu dajali podporo in smo mu dali podporo, da ga bomo lahko tudi sprejeli. To ni bila skupina ene poslanske skupne ali druge poslanske skupine, ampak dejstvo je, da če Franca Kramarja tukaj ne bi bilo in če se ne bi boril, tako kot se je boril za ta zakon, za to spremembo zakona, danes po vsej verjetnosti, ne glede na razprave, ki jih imamo, tega zakona ne bi bilo in ne bi bil sprejet. Zato, Franci, hvala ti še enkrat. Mojo podporo si imel od prvega dneva, ko sem izvedela, da želiš v tem mandatu vložiti to spremembo zakona. Vsi skupaj smo že zelo velikokrat ugotovili, da vsega ne moremo imeti. Ne moremo imeti neokrnjene narave, tako kot si nekateri želijo, v kateri ne bo dovoljenih nobenih posegov, po drugi strani ne moremo imeti razvitega turizma, razvitega lokalnega okolja, zadovoljnega prebivalstva, ki tam živi, moderne infrastrukture in tako dalje. Vsega skupaj ne moremo imeti, je pa zelo dobro, če se trudimo postaviti v sožitje vse te deležnike skupaj. Prav zaradi vsega tega je bil sprejet Zakon o Triglavskem narodnem parku, ki je določil območje narodnega parka in predvsem pravila, ki veljajo na tem območju. Osnovi cilj in namen Triglavskega narodnega parka je bil ohraniti izjemne naravne in kulturne vrednote, varovanje avtohtonega rastlinskega in živalskega sveta, ekosistemov ter značilnosti neživega sveta. Za upravljanje tega parka je bil ustanovljen Javni zavod Triglavski narodni park, ki skrbi, da se v narodnem parku dosegajo cilji varstva okolja in spodbuja trajnostni razvoj tega kraja. Sam zakon določa tudi načine in vire financiranja. Uredba o merilih in kriterijih za spodbujanje in sofinanciranje projektov, investicij ter izvajanje dejavnosti v Triglavskem narodnem parku pa določa podrobnejša merila in kriterije za določanje višine sredstev za sofinanciranje parkovnih lokalnih skupnosti. V bistvu uredba konkretizira določila 10. in 11. člena navedenega zakona, hkrati pa skrbi za pregledno namensko rabo teh sredstev. Če bi bilo parkovno območje izven lokalnih skupnosti, ne bi videla prav nobenih težav v dosedanji ureditvi. Tako pa na parkovnem območju živi lokalno prebivalstvo, organizirano v lokalno skupnost, ki pa ima vse pravice kot ostali državljani Republike Slovenije. Ob tem nikoli ne smemo pozabiti, da je navedeni zakon prinesel nacionalizacijo celotnega območja, to pa je za lokalno skupnost in prebivalstvo pomenilo dodatno oteževanje življenja, dela in razvoja tega območja oziroma kraja, v katerem živijo. Podrediti so se morali strogim okoljevarstvenim in drugim predpisom in slediti politiki delovanja Javnega zavoda Triglavski narodni park. S tem pa so bili posamezniki in tudi lokalna skupnost povsem odrinjeni od soupravljanja s tem območjem. Mnogi so se prav zaradi tega izselili na druga območja, izven parka. Če želimo ohraniti naravo in poskrbeti za trajnostni razvoj tega območja, moramo prisluhniti njim, njim, ki tam živijo. V 40 letih, odkar je Triglavski narodni park uzakonjen, so se pokazale tudi slabosti te ureditve, predvsem na področju financiranja oziroma vlaganja v infrastrukturo in splošni razvoj. Ne gre prezreti argumentov predlagatelja, da je obstoječi način dodeljevanja sredstev neučinkovit. Ne omogoča predvidevanja realizacije projektov na območju lokalnih skupnosti v Triglavskem narodnem parku. Torej gre za stihijsko kratkoročno delovanje, povezano predvsem z voljo odločevalcev in razpoložljivimi sredstvi. Posledično pa se to odraža v višini sredstev državnega proračuna za prihodnja obdobja. Predlagana sprememba bi pomenila bistveno hitrejšo izvedbo ukrepov za ohranjanje narave in narodnega parka. Prav tako naj bi pripomogla k debirokratizaciji države in lokalne uprave, saj dosedanja ureditev predvideva vrsto medsebojnega usklajevanja in načrtovanja. V praksi se je izkazalo, da je bila to slaba zakonska rešitev, ker se doslej sploh ni izvajala. Predlog, da se spremeni četrti odstavek 11. člena tako, da se vsako leto nameni 0,2 % celotne dohodnine v Republiki Sloveniji za sofinanciranje projektov, investicij in dejavnosti v lokalni skupnosti v Triglavskem narodnem parku, se mi zdi povsem korekten. Tudi zato, ker bi se lahko župani parkovnih lokalnih skupnosti na podlagi kriterijev, števila prebivalcev in velikosti skupnosti dogovorili o deležu pripadajočih sredstev za posamezno skupnost. Seveda moramo potem ustrezno spremeniti tudi aktualno uredbo. Če zaključim. Osebno podpiram predlog spremembe Zakona o Triglavskem narodnem parku, vendar z jasnim poudarkom, da bodo morala biti sredstva pregledno, gospodarno in namensko porabljena na območju in za potrebe parka, ne pa za ostale potrebe lokalne skupnosti. S predlaganimi spremembami se bodo lahko župani odločili za realizacijo skupnih večjih projektov na območju celotnega Triglavskega narodnega parka, predvsem na področju infrastrukture in turizma, po sistemu, kot ga poznajo v tujini, recimo Dolomiti. Prav tako pa bodo župani prevzeli eno veliko odgovornost za skladen trajnostni razvoj teh lokalnih skupnosti. V Triglavski narodni park bomo vrnili optimizem, zaupanje, sodelovanje, povezovanje in razvoj. Le tako bomo lahko skupaj, odgovorno in pravično upravljali z njim. Ne smemo pozabiti, da Triglavski narodni park ni od nikogar, je pa od vseh nas. Hvala lepa.
Še kdo? Predlagatelj, kolega Kramar.
Hvala lepa, predsednik, še enkrat za besedo. Po teh razpravah pa po teh stališčih sem pravzaprav zelo prijetno presenečen, kako se vsi zavedamo vrednote Triglavskega narodnega parka, kako se vsi zavedamo, da je treba naravo čuvati, vendar pa ne smemo nikoli pozabiti, da v tej naravi živijo ljudje. Prav zaradi tega, ker živijo ljudje, ker tam gospodarijo, kolikor lahko gospodarijo z omejitvami, se mi zdi pravično, da za to dobijo nadomestilo. Jaz se seveda vsem zahvaljujem v imenu vseh prebivalcev parkovnih občin za vašo podporo. S tem dejansko delate Triglavski narodni park park, ki prinaša prednosti pri življenju, ne pa pomanjkljivosti oziroma zavor. Hvala.
Zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine SAB za nov naslov in novi 1.a člen. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O OHRANJANJU NARAVE V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo predstavnici Vlade dr. Metki Gorišek, državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor.
Spoštovani! Želim samo na kratko predstaviti, za katere spremembe gre. In sicer, predmet sprememb Zakona o ohranjanju narave je odprava kršitev, ki so posledica stopnjujočih se ukrepov Evropske komisije zaradi očitanega neskladnega prenosa in neizpolnjevanja obveznosti na podlagi 6. in 16. člena Direktive o habitatih. Gre za novelo, ki bo spremenila te kršitve. Spreminja se 10. člen zakona, ki ureja izjeme pri uporabi zakona in s tem izjeme od Direktive o habitatih v primeru neposredne nevarnosti za življenje in zdravje ljudi ali premoženje, v primeru reševanja ljudi in premoženja ter v primeru izvajanja ukrepov obrambe. Za te primere se odpravlja neskladen prenos 15. člena Direktive o habitatih tako, da se je te izjeme opredelilo bolj restriktivno ter v tesnejši povezavi na sistem varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami, vključno z jasno opredelitvijo, kdaj ta stanja prenehajo, in z zahtevajo, da pristojna služba za varstvo narave po njihovem prenehanju ugotovi vpliv izvajanja nujnih del in ukrepov v tem obdobju na cilje ohranjanja biotske raznovrstnosti in varstva naravnih vrednot. Zaradi skladnejšega prenosa 6. člena Direktive o habitatih se spreminja 102. člen zakona. S spremembami se odpravlja očitan neskladen prenos direktive tako, da v postopku presoje sprejemljivosti v primeru določitve nadomestnih habitatov ti vedno predstavljajo izravnalni ukrep in gre v takem primeru za postopek prevlade javne koristi po četrtem odstavku 6. člena direktive o habitatih. Ne gre več za omilitveni ukrep, ampak gre za izravnalni ukrep. Obenem se tudi jasneje določa, da mora imeti vzpostavitev nadomestnega habitata enake naravovarstvene značilnosti kot nadomeščeni habitat in da mora to območje po vzpostavitvi dobiti enak pravni status kot nadomeščeno območje. To pomeni, da je to izravnalni ukrep, ki popolnoma nadomešča izgubljeni habitat. Po vzpostavitvi tega območja mora območje dobiti tudi enak pravni status kot nadomeščeno območje. Se pravi, imamo nov habitat, novo habitatno območje. Izrecno je tudi izključena možnost, da bi se kot izravnalni ukrep pri planih in posegih, ki lahko pomembno vplivajo na varstvene cilje posebnega varstvenega območja ali potencialnega posebnega ohranitvenega območja, štela tudi vzpostavitev drugega območja, ki nima enakih naravovarstvenih značilnosti kot nadomeščena območja, in da bi se kot izravnalni ukrep na teh območjih predvidelo plačilo denarnega zneska v vrednosti neke povzročene škode. Se pravi, ne gre za le nadomestna območja, ampak izravnalni ukrep, ki omogoča enak habitat in z enakim statusom, kot je bil ta, ki se je obravnaval po 6. členu direktive. Predmet zadeve je tudi sprememba 137. člena, ki je bila v prehodni določbi Zakona o nevladnih organizacijah spremenjena nepopolno in se besede »društva« v ZON ni na vseh mestih členov nadomestilo z besedo »nevladne organizacije«. Da ne bi prihajalo do neskladnosti Zakona o nevladnih organizacijah, pa tudi zaradi zagotavljanja skladnosti z Aarhuško konvencijo, je ta dopolnitev nujna, da bi se odpravil kakršenkoli dvom glede tega, ali so do delovanja v javnem interesu upravičene vse nevladne organizacije, ki delujejo v javnem interesu na področju ohranjanja narave, v vseh statusnopravnih oblikah. Jaz mislim, da je to s strani naše predstavitve vse, kar se tiče spremembe zakona. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici Mateji Udovč.
Hvala. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 17. seji 12. 5. 2020 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah Zakona o ohranjanju narave, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada. Uvodno obrazložitev k predlogu zakona je v imenu predlagatelja podal minister za okolje in prostor mag. Andrej Vizjak in je izpostavil njegove temeljne cilje in poglavitne rešitve. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je opozorila zlasti na vsebino vloženih amandmajev Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, za katere ZPS meni, da se njihova vsebina odmika od izhodišč predloga zakona. Po mnenju Zakonodajno-pravne službe amandma k 3. členu pomeni določitev novih pogojev za pridobitev statusa delovanja nevladnih organizacij v javnem interesu. Taka ureditev bo vplivala na delovanje NVO v vseh zadevah, ki jih bodo izvajale, ne samo za določene zadeve ali vrste zadev, na primer za sodelovanje v upravnih postopkih na določenem področju. V zvezi s tem je pojasnila ustavnopravni okvir tega instituta in poudarila, da omejevanje delovanja nevladnih organizacij med drugim vpliva na ustavno varovano pravico do zbiranja in združevanja iz 42. člena Ustave, ki zagotavlja dve samostojni, za razvoj demokratične in pluralne družbe pomembni človekovi pravici – do mirnega zbiranja in svobodnega združevanja – ki izvirata iz načela demokratičnosti in ga vsebuje že 1. člen Ustave. V razpravi je bilo s strani opozicijskih poslanskih skupin poudarjeno, da nasprotujejo amandmaju Poslanske skupine SNS, ki bistveno spreminja vsebino predloga zakona, kot je bil posredovan v zakonodajni postopek. V pretežni meri so ocenili, da gre za vsebino, s katero se močno zaostrujejo pogoji, ki jih morajo nevladne organizacije na področju ohranjanja narave izpolnjevati, da lahko opravljajo dejavnost v javnem interesu. Poleg tega amandma po njihovem mnenju ruši razmerja v primerjavi z nevladnimi organizacijami, ki delujejo na drugih področjih delovanja. Poudarjeno je bilo, da ne morejo pristati na podporo zakonodaji, s katero se skuša bistveno zmanjšati vpliv nevladnih organizacij v postopkih načrtovanja oziroma umeščanja velikih infrastrukturnih projektov v prostor ter njihove gradnje. Še posebej pa so se v svojih argumentih oprli na opozorila ZPS, da je vsebina amandmaja sporna z vidika njegove skladnosti z več členi ustave. S strani Ministrstva za okolje in prostor ter poslank in poslancev koalicijskih poslanskih skupin pa je bilo poudarjeno, da bodo društva lahko še naprej delovala v okviru Zakona o društvih in uresničevala svoje pravice do zbiranja in združevanja za pridobitev statusov nevladnih organizacij, na področju ohranjanja pa bo v primeru sprejetja amandmaja določen nek prag, na primer 50 aktivnih članov za društva. Poudarili so, da vsebina amandmaja sledi nekaterim zelo primerljivim ureditvam drugih držav. Izpostavili so, da je v Sloveniji veliko naravovarstvenih organizacij, ki zavzeto in strokovno delujejo s ciljem ohranjanja narave, žal pa je med njimi tudi nekaj takih, ki so v različnih primerih iz drugačnih interesov, kot je varovanje okolja oziroma narave, zavlačevali začetke pomembnih infrastrukturnih projektov. So pa poslanci koalicijskih poslanskih skupin opozorili, da bi lahko predlagani pogoji v amandmaju poslanske skupine SNS povzročili, da bi status izgubile tudi nekatere pomembne nevladne organizacije, ki izvajajo javno službo ali upravljajo z naravnimi viri, kot so na primer ribiške družine, lovske družine, čebelarska društva in tako dalje, ter nevladne organizacije, ki opravljajo javno službo na področju zaščite in reševanja. Posledično so predlagali amandma k amandmaju Poslanske skupine SNS k 3. členu, s katerim se za te nevladne organizacije določi izjema glede pridobitve statusa delovanja v javnem interesu. Po razpravi je odbor sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin k 1. in 5. členu, amandmaje poslanske skupine SNS k 3. členu, za nov 3.a člen ter k naslovu poglavja Končni določbi ter svoj amandma k amandmaju Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke k 3. členu. Odbor je nato glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi dobi besedo gospod Dušan Šiško, da predstavi stališče Poslanske skupine SNS. Izvoli.
Najlepša hvala. Narava je ena sama, zato jo moramo ohranjati, vendar ne za vsako ceno. Treba je tudi dokončati kakšno hidroelektrarno, zgraditi nove tovarne, proizvodnje, ker ljudje rabijo nova delovna mesta, denar za preživetje, ker od gledanja trave ne bodo siti. Že ptički na veji čivkajo, da je naša Republika Slovenija prejela uradni opomin zaradi nepravilnega prenosa Direktive o habitatih in Direktive o pticah. Julija 2019 smo tako prejeli obrazloženo mnenje zaradi neizpolnjevanja obveznosti, kar nas ne preseneča. Slovenija kot Slovenija je v odgovoru Evropski komisiji zadovoljivo pojasnila polovico zadev. Cilj zakona je uskladitev slovenske zakonodaje z zakonodajo EU, natančneje z Direktivo o habitatih, kar bo vplivalo tudi na izvajanje posegov v prostor. Strinjamo se, da se s spremembo 10. člena zakona ustrezneje opredelijo izjeme, bolj restriktivno in v tesnejši navezavi varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami. Jasno se tudi opredeli prenehanje stanja ter da pristojna služba za varstvo narave v 60 dneh po prenehanju ugotovi vpliv izvajanja nujnih del in ukrepov na cilje ohranjanja biotske raznovrstnosti in varstva naravnih vrednot. Med drugim se v 102. členu bolj precizno določa, da mora imeti vzpostavitev nadomestnega habitata enake naravovarstvene značilnosti kot nadomeščeni habitat ter da mora to območje po vzpostavitvi dobiti enak pravni status kot nadomeščeno območje. V Slovenski nacionalni stranki pa nas je zbodel predvsem 173. člen, zato smo vložili amandma na matičnem delovnem telesu, ki je sprožil val ogorčenja, zgražanje nevladnikov in tistih protestnikov pred hramom demokracije, pa še marsikje drugje. V naši stranki smo naslovili tudi nič koliko pisnih in ustnih poslanskih vprašanj na to perečo temo. Poudarjamo, da niso vse nevladne organizacije slabe. Enim gre za javno korist, drugim za postranski zaslužek, zato je prav, da nevladne organizacije izpolnjujejo določene pogoje, ker brez tega pač ne gre kar tako vsepovprek. Zbodlo nas je dejstvo, da predstavniki določenih nevladnih organizacij s svojim kvaziznanjem komentirajo strokovno delo organov odkrivanja. Določena sporočila, ki jih v javnost posredujejo nevladne organizacije, so nevzdržna ter škodljiva za javni red in mir, kajti njihova stališča, mnenja vzbujajo zaskrbljenost med državljani in državljankami Republike Slovenije. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da je potrebno določene nevladne organizacije črtati, imeti moramo samo peščico tistih, ki so res koristne in delajo za dobrobit države. Še vedno imam živo pred očmi, da so predstavniki PIC nevladnih organizacij ilegalnim migrantom dajali navodila, kako zlorabiti sistem mednarodne zaščite, in za slednje še prejemali težko prislužena proračunska sredstva davkoplačevalcev. Tako so bile tudi pritožbe s strani Društva za zaščito okolja in narave Alpe Adria Green Slovenija glede okoljevarstvenega soglasja Arsa za projekt Magna Hoče - Slivnica. Društvo za proučevanje rib Slovenije se je vtikalo tudi v hidroelektrarno Mokrice. Strah jih je bilo, da bi se ogrozile ribje vrste in tako dalje. Ribe bodo šle malo drugam, če ne bodo mogle biti na tisti skalici! To so zadeve, ki so bile kaplja čez rob, in zato naj Ministrstvo za okolje in prostor pripravi zakon, da se prevetri, katere so organizacije v javnem interesu. Bi se pa še zahvalil zakonodajno-pravni komisiji, da tudi danes še nismo dobili njihovega mnenja na mizo. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Nadaljujemo s stališčem Poslanske skupine SDS, ki ga bo predstavil gospod Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani. Pred nami je predlog zakona o ohranjanju narave v skrajšanem postopku, ki ga je predlagala še vlada v prejšnji sestavi. Nova vlada nadaljuje s postopkom nujnih sprememb. Gre za manj zahtevne uskladitve zakona s pravom EU, ki so posledica očitanih kršitev in obrazloženega mnenja Evropske komisije. Predlog zakona vsebuje nujne spremembe Zakona o ohranjanju narave, ki so posledica ukrepov Evropske komisije zaradi očitanega neskladnega prenosa in neizpolnjevanja obveznosti na podlagi 6. in 16. člena Direktive Sveta o ohranjanju naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst. Že prvotno je šlo za spremembe 10. člena Zakona, ki ureja izjeme pri njegovi uporabi in s tem izjeme direktive o habitatih v primeru neposredne nevarnosti za življenje in zdravje ljudi in premoženja. Gre tudi za spremembo 102. člena Zakona o naravi, ki odpravlja dvom, da v postopku presoje sprejemljivosti v primeru določitve nadomestnih habitatov, ti vedno predstavljajo izravnalni ukrep in gre v takem primeru za postopek prevlade javne koristi. Spreminja se tudi 137. člen, ki je neskladen z Zakonom o neuradnih organizacijah in opredeljuje status, način delovanja strokovnih ter ljubiteljskih društev in drugih nevladnih organizacij na področju ohranjanja narave in načinu njihovega delovanja v upravnih ter sodnih postopkih. V Poslanski skupini SDS delimo mnenje, da je treba najti soglasje okoljevarstva in ekonomskega interesa. To pomeni, da spoštujemo in podpiramo delovanje okoljevarstvenih nevladnih organizacij ter hkrati tudi gospodarski razvoj in napredek z izvajanjem infrastrukturnih projektov. Spremembe zakonov vključujejo ureditev delovanja in sodelovanja okoljevarstvenih organizacij v postopkih. Po vzoru nekaterih evropskih držav bodo tovrstna društva še naprej obstajala in delovala kot doslej, nov bo le prag 50 aktivnih članov s plačano članarino in udeležbo na občnem zboru, kar bo pogoj za pridobitev statusa delovanja v javnem interesu. Poudariti velja, da je v Sloveniji mnogo naravovarstvenih organizacij, ki zavzeto in strokovno delujejo s ciljem ohranjanja narave, žal pa je med njimi tudi nekaj takih, ki so v različnih primerih in iz drugačnih interesov, kot je varovanje narave oziroma okolja, zavlačevale začetke pomembnih infrastrukturnih projektov. Nov bo tudi pogoj o številu zaposlenih, če gre za statusno obliko zavoda, in sicer najmanj trije zaposleni z najmanj sedmo ravnjo strokovne izobrazbe oziroma šesto ravnjo in dve leti delovnih izkušenj s področja ohranjanja narave, če bo sprejet koalicijski amandma. Če bo nevladna organizacija organizirana v obliki ustanove, bo morala imeti najmanj deset tisoč evrov premoženja. V Poslanski skupini SDS se strinjamo, da omenjenih predpisanih pogojev za pridobite statusa v javnem interesu na področju ohranjanja narave ne bo treba izpolnjevati zvezi NVO, če imajo z Republiko Slovenijo sklenjeno koncesijsko pogodbo za izvajanje trajnostnega gospodarjenja ali upravljanja z naravnimi viri in zavarovanimi območji ter tudi če organizira enote službe in druge operativne sestave za opravljanje nalog zaščite, reševanja in pomoči oziroma javne službe na podlagi odločitve pristojnega organa lokalne skupnosti ali državnega organa. Mednje sodijo pomembne nevladne organizacije, kot so na primer ribiške družine, Čebelarska zveza Slovenije, čebelarska društva, jamarska in podvodna reševalna služba. V Poslanski skupini SDS bomo spremembe, ki ne posegajo v delovanje društev, katera bodo lahko delovala in aktivno sodelovala v postopkih kot doslej, vendar s povečanim poudarkom zastopanja čim širšega javnega interesa, podprli. Prepričani smo, da je pomembno, da so vloge pri postopkih jasno razmejene in da je nevladnim organizacijam omogočena funkcija nadzora posredovalca ekspertnega znanja in funkcija partnerja o oblikovanju strokovnih odločitev. V naši poslanski skupini menimo, da je še kako pomembno, da svojo vlogo v skladu s pravom Evropske unije in Slovenije ter v duhu dobrega gospodarja in skrbnika okolja ter narave poleg nevladnih organizacij profesionalno opravijo Ministrstvo za okolje in prostor, Agencija Republike Slovenije za okolje, Zavod za varstvo narave, sodišča in drugi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine LMŠ bo predstavil gospod Rudi Medved. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Predlog zakona o spremembah Zakona o ohranjanju narave je bil v bistvu na začetku zelo rutinske narave, se je pa znašel v proceduri, kako prikladno, in ravno v pravem času kot orodje ne samo za stopnjevanje pritiska na nevladne organizacije, ampak kar kot obračun s kvalificiranimi zagovorniki narave. Ker je bilo v delu vladne koalicije najprej še nekaj malega zavedanja, da naravovarstvene organizacije le niso zgolj administrativna ovira, se je največja vladna stranka po podporo zatekla prek okvira formalne koalicije in tako je nastal amandma Slovenske nacionalne stranke, ki pa je popolnoma spremenil prvotni namen 137. člena zakona. Z amandmajem na amandma pa je koalicija v zadnjem trenutku zelo nespretno skušala gasiti požar velikega nezadovoljstva med naravovarstvenimi organizacijami in v širši javnosti. Da bo politika sedanjega ministra za okolje in prostor usmerjena v zniževanje standardov varstva okolja in prostora, je bilo jasno že, ko je pod krinko boja proti epidemiji v interventni zakon stlačil zaostrovanje pogojev nevladnih organizacij, ki v postopkih pridobivanja gradbenega dovoljenja nastopajo kot stranke v postopku. Čudi nas, da takšno politiko ukinjanja varovalk pred okoljsko marsikaterim škodljivim projektom bolj ali manj nemo spremljajo in jo z molkom podpirajo tudi koalicijske stranke, ki sicer deklarativno zagovarjajo okoljsko naravnan trajnostni razvoj. »Brez skrbi za okolje ni mogoče govoriti o razvoju,« je govoril okoljski minister iz Stranke modernega centra, ki je še do nedavnega vodila ta resor. Ali pa: »S kmetijsko politiko podpiramo trajnostni razvoj kmetijstva, ki naj bo ekonomsko učinkovito in konkurenčno, socialno, družbeno odgovorno, hkrati pa tudi okolju prijazno in vzdržno.« To je zapisano na spletni kmetijskega ministrstva, ki ga vodi koalicijska stranka Desus. Ubesedovanje skrbi za okolje gre očitno strankam dobro z jezika, njihovo ravnanje v praksi pa izpričuje ta pohabljeni zakon, ki ga danes obravnavamo. Če so bile nevladne organizacije varovalka, ki so poskušale ustaviti kakšen podivjan projekt in so opozarjale na nezakonite postopke in okoljsko nesprejemljivost določenih projektov, jih s potrditvijo zakona hoče koalicija pod vodstvom SDS dobesedno odstraniti. Vidijo nas kot sovražnike, pravi okoljski aktivist Uroš Macerl, ki bi mu sicer težko očitali način delovanja, kot ga v maniri svete preproščine razlaga sedanji okoljski minister. Pravi namreč, da skupina treh ljudi v gostilni, ki organizira zbor članov tamle, ne more imeti statusa, da deluje v javnem interesu. Saj kdo je pa trdil, da naj ga ima. Takšen je torej pogled vladajoče koalicije na nevladne organizacije, v tem primeru okoljske, ni pa dosti drugačen tudi do drugih. Bi pa sedanji minister za okolje in prostor lahko pogledal, da cel kup projektov, ki stojijo zaradi nevladnih organizacij, pravzaprav ne stojijo zaradi nevladnih organizacij. Denimo, lahko bi pogledal na Agencijo za okolje, zakaj ta ne spoštuje zakonsko predpisanih rokov presoje vplivov na okolje. Vprašajte domače in tuje investitorje, kakšne izkušnje imajo z dolgotrajnimi zbirokratiziranimi postopki pridobivanja okoljskih dovoljenj. V Listi Marjana Šarca bomo podprli amandma, ki 137. členu tega zakona vrača prvotni smisel, torej uskladitev z Zakonom o nevladnih organizacijah, kar bo omogočilo zastopanje interesov ohranjanja narave v upravnih in sodnih postopkih vsem vladnim, nevladnim organizacijam. Hkrati zagovarjamo stališče, da zakonov ni mogoče pisati brez sodelovanja s tistimi, katerih delovanje ti zakoni naslavljajo. Nevladne organizacije so na tak dialog pripravljene, tudi same priznavajo, da gredo nekatere izmed njih pri oviranju in blokiranju kakšnih projektov predaleč in v nasprotju z zdravo pametjo. Posamezni primeri pa ne morejo biti podlaga za odrekanje uzakonjene udeležbe javnosti pri odločanju o okoljskih vprašanjih.
Hvala lepa. Gospod Soniboj Knežak bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani! Vlada je tako kot že mnogokrat v zakonodajno proceduro vložila zakonski predlog, katerega bistvo je uskladitev slovenske zakonodaje z zakonodajo Evropske unije. Predlog novele ne bi bil sporen, če bi ostalo sam pri tem, da se slovenska zakonodaja uskladi s konkretno direktivo Evropske unije, ki govori o habitatih, a na žalost temu ni tako. Slovenska nacionalna stranka je k predlogu vložila amandma z identično vsebino in besedilom kot vladajoča koalicija v protikoronskem zakonskem paketu, ki nevladne organizacije na področju ohranjanja narave povsem omeji v njihovem delovanju in aktivnem sodelovanju pri dejavnostih, ki so v javne interesu. Nevladne organizacije, ki delujejo na področju ohranjanja narave so glas narave in okolja. Te organizacije, ki jih v vladajoči koaliciji pavšalno označujete za nepotrebne, so organizacije, ki varujejo okolje, okolje, ki nam je vsem skupno in ki ne pripada nobeni politični opciji. Da ste omilili vihar, ki je nastal zaradi takšne poteze, ste se domislili amandmaja, s katerim ste želeli stopiti civilnim iniciativam naproti. Če povzamem besede enega izmed predstavnikov teh organizacij, ste jih najprej močno udarili z desnico, s popravnim amandmajem pa ste jih ravno tako ali manj močno udarili z levico. V času podnebnih in okolijskih sprememb, ko je vsakršen glas zastopanja interesov narave še kako potreben, ste se vi odločili, da dobronamernih opozoril ne želite oziroma nočete. Opozorila in zastopanje narave ni namerno zaviranje in omejevanje projektov ter napredka, kot si v vladajoči koaliciji predstavljate. Organizacije, ki skrbijo za ohranjanje narave so organizacije, ki skrbijo, da bomo lahko v prihodnosti kvalitetno živeli vsi, ne glede na politično prepričanje. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo sopodpisali amandma, ki bo določilo, ki govori o opravljanju dejavnosti v javnem interesu, vrnil v obliko pred sprejemanjem tega zakona. V primeru, da bo amandma, katerega sopodpisniki smo, sprejet, bomo zakon podprli, v nasprotnem primeru zakon ne bo deležen podpore poslank in poslancev SD. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SMC bo predstavila gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Spoštovani prisotni! Sama obravnava novele Zakona o ohranjanju narave je bila na matičnem odboru zelo pestra. Naše delo je spremljal celo protest pred Državnim zborom. Glavni razlog za protest je bil predlagani amandma, ki je predvideval zaostritev pogojev za pridobitev statusa nevladne organizacije v javnem interesu. Čeprav je bil poglavitni razlog za spremembo Zakona o ohranjanju narave uskladitev z evropsko direktivo o habitatih, je bila glavna pozornost usmerjena na nevladne organizacije in na njihovo vlogo, ki jo imajo pri ohranjanju narave. V Stranki modernega centra nevladnim organizacijam priznavamo poseben status v naši državi. Zavedamo se namreč njihove vloge, pomembnosti in da predstavljajo pomembno dopolnilo javnemu aparatu, zato nas resnično veseli dejstvo, da je koalicija na našo pobudo vložila amandma, s katerim se preprečuje, da bi status nevladne organizacije v javnem interesu lahko izgubile nekatere nevladne organizacije, ki imajo pomembno vlogo pri upravljanju z naravnimi viri. Hkrati pa smo opozorili tudi na nevladne organizacije, ki izvajajo ali opravljajo javno službo, na področju zaščite, reševanja in pomoči oziroma jamarsko reševalna služba, podvodno reševalno službo, gorsko reševalno službo in tako dalje. Nenazadnje sem sodijo tudi nevladne organizacije, ki upravljajo z zavarovanimi območji. Zavarovano območje lahko ustanovi država in občine. Za upravljanje pa se lahko podeli tudi koncesija nevladnimi organizacijam, ki izpolnjujejo posebne, točno določene pogoje. Ti pogoji pa so običajno drugačni oziroma milejši kot pogoji, ki so bili predlagani z amandmajem Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Običajno je v statutih teh društev ali drugih oblikah organiziranih nevladnih organizacij zahtevano manjše število članov, lahko tudi pod 50. Tudi za današnjo obravnavo predloga zakona smo koalicijske poslanske skupine vložene amandma, ki smo ga pripravile na podlagi nekaterih opozoril na odboru. Predlagamo namreč omilitev pogoja za zavode, ki želijo pridobiti status nevladne organizacije v javnem interesu na področju ohranjanja narave, in sicer da mora zavod imeti zaposleni dve osebi s šesto ravnjo izobrazbe. Prav tako predlagamo spremembo pogoja glede evidence plačila članarin. Po našem predlogu se za plačano članarino šteje, ko je plačilo izvršeno in evidentirano na katerikoli način, ne pa le z nakazilom na transakcijski račun, kot je bilo prvotno predlagano. S temi korekcijami ocenjujemo, da koalicijski amandma rešuje dileme, ki so se pokazale med razpravo, zato bomo v Stranki modernega centra predlog zakona in koalicijski amandma podprli. Ne glede na vsa dogajanja okoli parlamenta na burno razpravo, ki se je odvijala na matičnem odboru, in temperamentno razpravo, ki jo lahko pričakujemo tudi danes, pa moramo še enkrat jasno poudariti, da se v Stranki modernega centra zavedamo pomembne vloge nevladnih organizacij. Nevladne organizacije predstavljajo pomembnega partnerja pri snovanju zakonskih in drugih rešitev. Tega pomena sta se zavedala tudi oba dosedanja ministra za okolje in prostor iz naših vrst, ki sta v okviru posebnega sveta imela odprt dialog z nevladnimi organizacijami. Zato v Stranki modernega centra upamo in pozivamo aktualnega ministra, da ta dialog v dobro vseh tudi nadaljuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Nataša Sukič bo predstavila stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovane, spoštovani! Gre za zakon, ki določa ukrepe ohranjanja biotske raznovrstnosti in sistem varstva naravnih vrednot z namenom prispevati k ohranjanju narave. Z osnovnim zakonom pravzaprav ne bi bilo nič narobe, saj gre za prenose evropske direktive, a kaj, ko se je k predlogu zakona pritaknil amandma stranke SNS, ki je v resnici Vizjakov, SNS pa v svoji projanševski maniri zgolj opravlja mali umazani posel za koalicijo, česar niti ne skriva. Kot je bil v protikoronski zakon podtaknjen zdaj že razvpiti 42. člen, je v ta predlog zakona po enakem receptu podtaknjen ta amandma. Oba pa pomenita vojno napoved ohranjanju narave. Vemo, vlada je z novelo protikoronskega zakona na široko odprla vrata umazanemu kapitalu, ki s svojim delovanjem sistematično krši zakone s področja ohranjanja narave, varstva okolja, prostorskega načrtovanja, s čimer ogroža okolje, naravo in zdravje ljudi. Amandma stranke SNS vladi asistira na način, da enaki drastično zaostreni pogoji, ki so bili sprejeti za sodelovanje nevladnih organizacij s področja varstva okolja pri izdaji gradbenih dovoljenj, obveljajo tudi za nevladne organizacije v javnem interesu na področju ohranjanja narave. Gre za copy-paste domiselno strategijo, ki nevladnim organizacijam v javnem interesu na področju varstva okolja sicer ne odvzema pravice sodelovanja v postopkih, določa pa tako visok prag pogojev, da jih skoraj nobena organizacija ne bo mogla doseči, še posebej, ker bi jih morala izpolnjevati za dve leti nazaj. Vlada seveda ve, da skoraj nobena od organizacij novih pogojev ne more izpolnjevati za nazaj, saj takrat teh pogojev sploh še ni bilo, in niso vedele, da jih morajo izpolnjevati. In kakšni so ti pogoji? Za društva 50 aktivnih članov, kar se izkazuje z redno plačano članarino in udeležbo na zborih članov, za zavode zaposlene tri osebe za polni delovni čas in strokovno izobrazbo VII. stopnje s področja delovanja nevladnih organizacij, za ustanove, da ima ves čas najmanj 10 tisoč evrov premoženja. Absurdno, vendar resnično. Gre za pogoje, ki so mnogo ostrejši kot za izvajalce infrastrukturnih projektov. To s koalicijskim amandmajem sicer skušate kozmetično malce popraviti, ampak to absolutno ni dovolj. In kaj vse to pomeni za okolje in naravo? Nič dobrega. V naslednjih dveh letih se bodo vsi infrastrukturni projekti lahko izvajali brez ustreznega nadzora javnosti nad zakonitostjo in okoljevarstveno ustreznostjo projektov. Taka ureditev je v nasprotju z aarhuško konvencijo, z ustavo Republike Slovenije, ki določa neposredno uporabo ratificiranih konvencij in z direktivami Evropske unije o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje. Če povzamem okoljskega aktivista Rozmana iz Balkan River Defence, navajam: »V igri je nenadzorovan dostop do narave in naravnih virov. Zgodila se bo razprodaja narave kapitalu, delno slovenskemu, večinoma pa tujemu. Zgodili se nam bodo goloseki gozdov. Namesto živahnih rek bomo dobili mrtve akumulacije. Zgodil se nam bo fracking v Prekmurju. Novi avtocestni kraki bodo potegnjeni čez najlepše travnike, dobili bomo še večje nakupovalne centre, nove magne in tako naprej.« Konec navedka. Če bo prosluli amandma SNS, ki je ustavno sporen, na kar opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, sprejet, bo status in možnost aktivnega varovanja narave v postopkih izgubilo več kot 90 % sedanjih imetnikov, narava pa bo odslej popolnoma nezaščitena. Vsi mehanizmi, ki so varovali pred nepremišljenimi posegi, ki sledijo zgolj kapitalu, dobičku in kvazi razvoju, pa bodo odstranjeni. Pod pretvezo sprejemanja evropskih direktiv, se bo s sprejetjem Vizjakovega amandmaja močno znižalo demokratičnost vodenja upravnih in drugih postopkov, v katerih delujejo nevladne organizacije s statusom varovanja javnega interesa varstva okolja. V Levici bomo, če bo SNS Vizjakov amandma ali amandma koalicije sprejet, odločno glasovali proti. Če bo sprejet amandma Levice, SD in LMŠ, pa bomo seveda zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine NSi bo predstavila gospa Tadeja Šuštar. Izvolite.
Hvala za besedo. Največ prahu se je pri dopolnjenem Predlogu zakona o spremembah Zakona o ohranjanju narave dvignilo pri sprejetem amandmaju glede pridobitve statusa nevladne organizacije v javnem interesu na področju ohranjanja narave. Opozicija in nevladne organizacije nam očitajo, da jih želimo onemogočiti, kar preprosto ni res. Spremembe se uvajajo le na del, ki govori o pridobitvi statusa nevladne organizacije v javne interesu. Pogoji so se sprva precej zaostrili, vendar smo jih z amandmaji precej omilili, vključno z amandmajem, ki ga obravnavamo na današnji seji. Zahtevo, da morajo biti v nevladni organizaciji zaposlene tri osebe s sedmo stopnjo izobrazbe, smo jo na opozorilo in predstavitvi mnenja na matičnem delovnem telesu s strani nevladnih organizacij omilili na dve zaposleni osebi s polnim delovnim časom s šesto stopnjo izobrazbe in 2 letoma delovnih izkušenj na tem področju. Na amandma lahko gledamo tudi z drugega zornega kota, kot na priložnost, da se organizacije, ki zagovarjajo enake interese, združijo in postanejo močnejše, pridobijo nove člane ali pa spodbudijo obstoječe k plačilu članarine. Veliko nevladnih organizacij se je pritožilo nad minimalnim številom članov, udeleženih na letni skupščini. Teh naj bi bilo po predlogu 50, vendar za resno organizacijo, in teh je v Sloveniji kar nekaj, to ne bo problem. Seveda pa ti novi predlogi veljajo le za organizacije, ki bi si na novo želele pridobiti status v javnem interesu. Za obstoječe, ki ta status že imajo, je zahteva le ta, da v pol leta skličejo skupščino in dokažejo članstvo. Pobranih članarin pa jim ne bo nihče preverjal. Zato trditve, da se bodo z amandmajem ukinile nevladne organizacije, preprosto ne držijo. V Sloveniji je po podatkih krovne mreže nevladnih organizacij Slovenije slabih 28 tisoč nevladnih organizacij. Število se vsako leto poveča za 500. Če upoštevamo samo aktivne organizacije, je teh še vedno 27 tisoč. Iskreno verjamem, da se znotraj teh 27 tisoč organizacij najdejo take s podobnimi interesi, ki bi se lahko združile in stopile v bran ohranjanju narave. Nenazadnje, smo vsi ponosni na našo lepo Slovenijo, floro in favno. Moramo pa najti ravnovesje med ohranjanjem narave in drugimi investicijskimi projekti. Nevladne organizacije so po krivici velikokrat obravnavane kot izključno motilci in »zaustavljalci« projektov, kar pa ni res. Veliko nevladnih organizacij se s srcem in dušo bori za ohranjanje in preučevanje narave. Poznam kar nekaj ljudi, ki se s tem ukvarjajo. Seveda obstajajo tudi zlorabe in izsiljevanje nevladnih organizacij. In ravno zaradi zlorab želimo postaviti kriterije, ki bodo dali veljavo resnim organizacijam, ki lahko s svojim konstruktivnim delom pokažejo, da delajo dobro in jih narava skrbi. Vesela sem, da smo v predlog zakona vključili tudi tiste organizacije, ki so sprva iz zakona izpadle. To so ribiška in čebelarska zveza, jamarska in podvodna reševalna služba in druge, ki so drugače organizirane. Ker v Novi Sloveniji želimo, da se pravim nevladnim organizacijam s področja ohranjanja narave vrne ugled delovanja v javnem interesu, bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Danes v Državnem zboru obravnavamo Predlog sprememb Zakona o ohranjanju narave, ki bi, če z amandmajem ne bi posegel v že podeljeno pravico civilne družbe do aktivnega sodelovanja v upravnih in sodnih postopkih, predstavljal zgolj uskladitev slovenskega pravnega reda z evropskim. Leta 2017 je Evropska komisija namreč izdala uradni opomin zaradi nepravilnega prenosa in neizpolnjevanja obveznosti s tretjega in četrtega odstavka 6. člena ter prvega odstavka 16. člena Direktive Sveta o ohranjanju naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst. Vlada je predložila predlog zakona z namenom uskladitve slovenske zakonodaje z zakonodajo Evropske unije, pri čemer se spreminjajo trije členi. Sprememba 10. člena določa izjeme od dolžnosti ohranjanja biotske raznovrstnosti in varstva naravnih vrednot po tem zakonu. S 102. členom se odpravlja vsak dvom in jasno določi, da v postopku presoje sprejemljivosti v primeru določitve naravnih habitatov slednji vedno predstavlja izravnalni ukrep. Nadomestni habitat mora imeti enake naravovarstvene značilnosti in dobiti enak pravni status kot nadomeščeno območje. Kot zadnja se predlaga sprememba 137. člena Zakona, ki pomeni uskladitev z Zakonom o nevladnih organizacijah, vendar pa je slednji požel največ pozornosti. Razlog za buren odziv javnosti, protesti, je bilo odločanje na delovnem telesu o amandmaju na zakon, ki bistveno zaostruje pogoje za sodelovanje nevladnih organizacij v javnem interesu na področju ohranjanja narave v upravnih in sodnih postopkih. Pogoji za sodelovanje in dostop do pravnega sredstva na področju varstva okolja kot sklop zagotovil članom javnosti omogočajo izpodbijanje zakonitosti odločitev dejanj ali opustitev javnih organov, kar pa se žal velikokrat izkorišča pod pretvezo varstva okolja. Naj podam samo en primer tretje razvojne osi, ko se zaradi skupine treh posameznikov zaustavi izvedba projekta. Po predlogu Poslanske skupine SNS bi nevladna organizacija na področju ohranjanja narave pridobila status nevladne organizacije v javnem interesu le, če bi imela v tekočem ali zadnjih dveh letih vsaj 50 aktivnih članov, zaposlene najmanj tri osebe s polnim delovnim časom in sedmo stopnjo izobrazbe, na vsake tri leta pa bi morala z ustrezno dokumentacijo dokazati najmanj 10 tisoč evrov premoženja. Predlog je izredno strog in za večino obstoječih društev nedosegljiv, saj delovanje društev temelji na neprofitnosti in prostovoljstvu. Na seji odbora je vladna koalicija omenjeni amandma sprejela s preglasovanjem, in to z 11 glasovi za in 7 proti. Prav tako je enako glasovala za predlagane spremembe zakona o ohranjanju narave v celoti. S strani koalicije smo prejeli dodatne amandmaje, ki omiljujejo pogoje za delovanje številnih nevladnih organizacij v javnem interesu. Prav tako so popravljene določene določbe. Kljub ublažitvi sprejetje le-teh pomeni, da se bo možnost delovanja nekaterih obstoječih organizacij s statusom društev v javnem interesu v upravnih in sodnih postopkih močno omejila, celo onemogočila. Po podatkih Eurobarometra iz leta 2014 je 60 % Slovencev prepričanih, da družba nevladne organizacije potrebuje, saj potrebuje most med ljudstvom in odločevalci. Nevladne organizacije, posvečene varstvu okolja, so ustanovljene z namenom širjenja in promoviranja uveljavljanja načel varstva okolja in narave ter trajnostnega razvoja med različnimi deležniki civilne družbe tudi z namenom, da bo glas civilne družbe slišan in upoštevan na vseh ravneh političnega odločanja in delovanja. V SAB se strinjamo, da so tovrstne organizacije, združenja potrebna, saj kot tretji steber družbe enakovredno dopolnjujejo krog gospodarstva in javnega sektorja. Participacija ljudska iniciativa je eden ključnih elementov demokratičnega sistema, njeno izključevanje oziroma omejevanje predstavlja odmik od uveljavljanih standardov. Aktivno sodelovanje civilne družbe pri odločitvah, ki posegajo v naše okolje, življenjski prostor, gospodarski in ekonomski razvoj, je za stranko SAB zelo pomembno, zato si želimo in prizadevamo, da bi vsi interesi družbe bili primerno upoštevani in zadovoljeni. V stranki SAB smo mnenja, da pot, ki jo je ubrala vlada, ni primerna, zato predloga ne bomo podprli.
Hvala lepa. Zadnji bo stališče Poslanske skupine Desus predstavil gospod Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Varovanje narave je naša dolžnost in poslanstvo, vendar moramo o ohranjanju narave vedno govoriti v odnosu s človekom. Človek je namreč edino bitje, ki lahko načrtno oblikuje okolje v lastno korist. A človek se spreminja in tudi njegove zmožnosti spreminjanja okolja rastejo. Zato je treba zakonodajo vedno prilagajati novim zahtevam. Predlog zakona o spremembah Zakona o ohranjanju narave ima cilj uskladitev slovenske zakonodaje z zakonodajo Evropske unije. Med drugim se pogovarjamo o spremembah pri praksi uporabe zakona, ukrepih, s katerimi bo nosilec denarnega zneska v vrednosti povzročene okrnitve narave. Večjo pozornost pa so vzbudili vloženi amandmaji. V dneh pred 17. sejo Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor smo bili poslanci Državnega zbora deležni toče sporočil s strani posameznikov ali skupin z apeli o glasovanju o vloženih amandmajev. Prej kot spodbudno je ta toča sporočil povzročila ravno nasprotni učinek – večina teh sporočil je imela enako besedilo, in sicer da gre v predlaganih spremembah med drugim za določanje, kdo ima pravico braniti in zagovarjati naravo. V poslanski skupini Desus poudarjamo, da braniti in zagovarjati naravo ni pravica, temveč je dolžnost vsakega posameznika. Pri ohranjanju narave je vedno treba iskati določene kompromise. Treba je namreč najti ravnovesje med ohranjanjem narave in izvedbo projektov, ki bi v veliki meri koristili ljudem. Radi bi zagotovili delovna mesta, pa ne bi gradili tovarn. Radi bi se vozili z električnimi avti, pa ne bi postavljali elektrarn. Še mnogo drugih stvar bi imeli radi, pa vendar smo na tem svetu omejeni s tehnologijo, ki jo imamo. Zato moramo napredovati in moramo graditi kot tehnološka družba, da izpolnimo vse večjo rast želja in potreb. S tem razlogom moramo tudi zakonodajo periodično premisliti, preveriti in po potrebi prevetriti. Na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor so govorniki z nevladnih organizacij omenili tudi anomalije med njimi. Po njihovih besedah naj bi obstajale tudi kakšna društva ali zavodi, ki morda ne delajo dovolj kvalitetno. V Poslanski skupini Desus želimo izpostaviti, da takšni primeri lahko mečejo slabo luč na celotno podobo nevladnih organizacij, katerih primarna naloga je varovanje okolja. Še posebej pa je treba izpostaviti možnost okoriščanja na račun zunanjega izražanja javnega interesa. Takšna dejanja so nespodobna in skrajno neprimerna. Nevladne organizacije ne delajo v lastno korist, temveč v korist širše javnosti. To velja tudi pri naravovarstvenih organizacijah, ki v današnjem trendu okoljske ozaveščenosti tako lahko izkoriščajo tržni potencial svojega imena. Amandmaji, ki tako rečeno zaostrujejo pogoje za pridobitev statusa naravovarstvene organizacije v javnem interesu in so bili sprejeti na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor, naj ne bodo razumljeni kot kazen, temveč kot spodbuda k boljši povezanosti nevladnih organizacij v svojem poslanstvu. Poslanci Poslanske skupine Desus še posebej poudarjamo, da to ni nikakršna vojna napoved ohranjanju narave. Dodatno izkoriščanje tega izraza, kot ga želijo predstaviti določene skupine, je neprimerno. Ohranjanje narave je še vedno ena izmed primarnih nalog posameznika in pravilno je, da nas organizacije in posamezniki na boljše ravnanje vedno opominjaj. A kljub temu je primerno, da ustvari sito s kriteriji, ki bodo v največji možni meri zmanjšali zlorabe. V poplavi t. i. ozaveščanja se premnogokrat zgodi, da se ustvari napačna slika. Poslanci poslanske skupine Desus bodo zato danes glasovali za Predlog zakona o spremembah Zakona o ohranjanju narave in za vložene amandmaje koalicije. Verjamemo, da bodo novi pogoji spodbuda vsem manjšim organizacijam, da se povežejo. Njihov končni cilj je tako podoben – opominjati na pomembnost ohranjanja okolja. Vsak pravi zagovornik narave bo tako našel pot, da bo svoje poslanstvo še naprej lahko v popolnosti opravljal. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih k 3. in 3.a členu ter k naslovu poglavja Prehodna in končni določbi. Amanda poslanskih skupin Levica, LMŠ in SD k 3. členu je vsebinsko povezan z amandmajema istih predlagateljev k 3.a členu in k naslovu poglavja prehodna in končni določbi, zato bomo o njih razpravljali skupaj. Prav tako pa sta vsebinsko povezana amandmaja poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus k 3. in 3.a členu. V razpravo dajem 3. člen, 3.a člen in naslov poglavja Prehodna in končni določbi ter tri amandmaje poslanskih skupin Levice, LMŠ in SD in dva amandmaja poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus. K besedi se je najprej prijavil gospod minister. Mag. Vizjak, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ob poslušanju stališ opozicijskih poslanskih skupin je bilo veliko militantne retorike. Slišali smo, da je ta predlog oziroma ta člen vojna napoved ohranjanju narave. S strani bivšega ministra, pristojnega za nevladne organizacije, smo slišali, da politika Andreja Vizjaka gre v znižanje standardov varstva okolja. Nujno je to povezati tudi s številnimi protesti, ki so danes tudi nenazadnje pred našim ministrstvom, kjer nekaj aktivistov pravzaprav fizično preprečuje vstop v ministrstvo. Gre za eno relativno agresivno politiko, ki pa ni pravzaprav samo pri tem predlogu. Taka agresivna politika teh istih skupin je tudi pri številnih prepotrebnih projektih za razvoj te države. Jaz sem bil nedavno na razpravi o poročilu Nacionalnega energetskega in podnebno načrta, kjer je sodelovalo tudi kar nekaj nevladnih organizacij. Slišati je bilo eno nevladno organizacijo, ki je bila proti hidroelektrarnam, pa je bilo vse ostalo za njo nekako sprejemljivo, druga nevladna organizacija je nasprotovala vetrnim elektrarnam, pa je bilo vse ostalo za njih sprejemljivo, tretja nevladna organizacija je nasprotovala jedrski energiji, pa ni imela težav z obnovljivimi viri električne energije, ena okoljska organizacija je nasprotovala vsem novim virom proizvodnje električne energije, ker je govorila, da itak lahko vse uvažamo, ne glede če uvažamo to iz termoelektrarn na Balkanu, ki emitirajo mimogrede enormne količine izpustov v ozračje in zastrupljajo tam neko okolje. Zdaj mi pa povejte, kako poenotiti oziroma predlagati nekaj tudi v smislu izpolnjevanja zavez Slovenije glede na zavezujoče cilje Evropske unije povečevanja deleža obnovljivih virov v končni proizvodnji in upoštevati vse te interese nevladnih organizacij. Jaz si tega ne znam predstavljati in je tudi nemogoče. In potem imamo razmeroma zavezujoče cilje, ki niso samo neko priklanjanje Slovenije Evropski uniji, ampak so za nas koristni, da mi svojo proizvodnjo kar se da očistimo izpustov, da jo naredimo okolju sprejemljivo, obnovljivo, pa je ne moremo, ker tej ideji ali tisti ideji, temu projektu ali tistemu projektu nasprotuje zdaj ta, zdaj tista nevladna organizacija. In projekti se ne premaknejo nikamor. In ni res, spoštovani minister, zdaj bivši minister za javno upravo, da so problemi na Arsu. Problemi so tudi na Arsu, ampak v povezavi s tem, da se vedno in znova v teh postopki vrivajo palice v kolesje s strani nasprotnikov nevladnih organizacij, ki a priori nasprotujejo projektu. njim ni za to, da se projekti izboljšajo, ampak jim a priori nasprotujejo. Ko država želi učinkovito izvajati tudi razvoj te družbe v smislu ciljev, ki so postavljeni, je pri tem onemogočena. Potem se sprašujem, kako nadaljevati to pot: ali dejansko gledati na vsebino ali se sprijazniti s proceduralnimi ovirami, ki so na vsakem koraku katerekoli poti. Spoštovani, v Sloveniji še kako spoštujemo standarde, ki jih predpisuje Aarhuška konvencija. Vse nevladne organizacije, vključno z vsemi posamezniki lahko sodelujejo v vseh upravnih postopkih z dajanjem svojih mnenj, predlogov, ki morajo biti obravnavani in do katerih se mora sprejeti tudi stališče, ne glede na ta člen ZON-a in na ta amandma. Vsaka nevladna organizacija, tudi tista, ki ima tri člane, lahko sodeluje v javni obravnavi, v javni razgrnitvi lahko podaja svoja stališča in lahko tudi pričakuje in mora dobiti odgovor na svoja stališča. Velika razlika pa je, katero nevladno organizacijo prepoznamo, da deluje v javnem interesu. To pa ni isto kot nevladna organizacija kar tako. Že danes Zakon o nevladnih organizacijah in tudi področna zakonodaja predpisuje bi rekel določene prislužene pogoje, da se to zgodi. Danes mora nevladna organizacija delovati dve leti oziroma tri leta, da lahko sploh zaprosi za ta status. Imeti mora nekaj zgodovine, nekaj pridelanega, prigaranega, da dobi ta status, da država prizna nevladni organizaciji ta status. To je povsem nekaj drugega kot to, da kogarkoli omejujemo pri dajanju mnenj. Mi nekoga samo prepoznamo, ali je njegovo delovanje v javnem interesu ali ne. Jaz mislim, da smo imeli doslej preohlapne kriterije za podelitev tega pomembnega statusa, da deluje nekdo v javnem interesu. Jaz sem večkrat ponovil in danes še enkrat ponavljam, da vsaka skupina nekaj ljudi, ki se zbere v gostilni, da izvede zbor članov za eno mizo, še ne more izpolnjevati statusa, ki ga prizna država, da deluje v javnem interesu. Še posebej, če ta ista organizacija, in to vas tudi retorično sprašujem, krši zakone, pravnomočno dokazano krši slovensko zakonodajo, oglobljena s pravnomočno sodbo sodišča. Danes lahko ona ali njeni podaljški protestira pred parlamentom, pred ministrstvom, krši predpise in ima politično podporo opozicije, da izsiljuje svoj prav. Jaz mislim, da to ni prava pot, da premaknemo v tej državi kaj naprej. Vaša trditev je, da politika Andreja Vizjaka o zniževanju standardov nevladnim organizacijam pomeni grob poseg v naravo. Pa vas sprašujem, s katerim konkretnim dejanjem posegamo v visoke standarde varovanja narave v Republiki Sloveniji. Sleherni izmed nas v tem visokem zboru ima gotovo osebni odnos do narave in okolja. Trditev, da so nevladne organizacije, in to tiste s pod 50 člani, edine, ki varujejo in ohranjajo naravo in okolje v tej državi, je milo rečeno žaljivo za vse tukaj notri in še za marsikoga drugega. Kot da mi pa nismo tisti, ki jim je prioritetna skrb ohranjanje, varovanje narave in okolja. Meni je to prioritetna skrb in tako delujem na vsakem svojem koraku, ko sprejemam svoje ravnanje in svoje odločitve. Ko govorimo o projektih, so nenazadnje tudi investitorji. A mislite, da so res vsi investitorji predstavniki povampirjenega kapitala, ki bi kar gazili in rušili po naravi, da so investitorji neodgovorni, še posebno državni? Tukaj so projektanti, ki projektirajo v skladu s strokovno doktrino. Projektant mora upoštevati najvišje standarde predpisov v Republiki Sloveniji, ko projektira določene ureditve in objekte. Mora, ker je to njegova dolžnost. O tem da izjavo in je zaprisežen in lahko izgubi licenco. Ali ti niso na strani varovanja okolja in narave ali kaj? Potem nenazadnje je to država s celim svojim aparatom. Ko da en investitor vlogo, ki jo je oblikoval projektant, je država, ki to pogleda in da v mnenje mnenjedajalcem projekt z vsemi ureditvami, ko govorimo tudi o vplivu narave. Tu je Zavod za varstvo narave. Strožji kriteriji za sodelovanje nevladnih organizacij je huda nezaupnica po vaši oceni Zavodu za varstvo narave, ker če so ti skrbniki varovanja narave, kaj pa je drugo zavod za varstvo narave. Na zavodu je 60, 70 strokovnjakov s področja narave, ki so tam zaposleni in delajo svoj del. Enako je tudi Zavod za ribištvo, enako je Agencija Republike Slovenije za okolje. Vsi ti so v skrbi za naravo in nenazadnje tudi na koncu tisti, ki dovoljenje izda. Ne, po vaši oceni so edino nevladne organizacije z do 50 aktivnih članov varovalci narave. To je žaljivo tudi do ostalih nevladnih organizacij, ki imajo obsežno število članov, ki se borijo vsak dan za interese določenega dela okolja, ki ga zastopajo: ribiči za ribe, lovci za gozd, divjad in podobno. Zato prosim, ne poenostavljati. Ne poenostavljati in ožati fokusa samo na nekatere skupine ki, saj pravim, dostikrat zastopajo tudi subjektivne interese vodstev teh organizacij. Zakaj smo tudi sami v interventnem zakonu o posegih oziroma o odpravljanju ovir za izvedbo teh pomembnih investicij in ostalih interventnih predpisih predlagali, da se postavi nek prag? Zaradi tega ker želimo, da se izključi subjektivno mnenje posameznikov pri ovirah v postopkih. Ko je 50 aktivnih članov, je to le neka masa, kjer se nenazadnje ublažijo in sfiltrirajo tudi stališča, radikalna stališča posameznikov in pride do nekega kompromisa in je ta nevladna organizacija zdaj že zaradi tega mase na nek način kredibilen sogovornik in partner. Medtem ko so maloštevilne organizacije lahko podvržene subjektivni presoji posameznikov, ki se prepogosto zlorablja za dosego parcialnih interesov, da ne govorim tudi za kakšno pridobitno zadevo. Spoštovani, ko uporabljate to militantno retoriko do mene osebno kot ministra za okolje in prostor in do tega predloga, imejte v mislih, da je v tej državi zaradi pravnega reda in tudi zaradi predpisov in visokih okoljskih standardov skrbnikov narave in okolja veliko veliko več kot zgolj nekaj nevladnih organizacij, ki ne bodo ali pa ne izpolnjujejo praga 50 aktivnih članov oziroma zavodi z manj kot dvema zaposlenima oziroma ustanova s kapitalom pod 10 tisoč evrov. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Sedaj pa odpiram krog prijav za razpravo. Prosim, prijavite se vsi, ki želite razpravljati. Imamo 7 prijavljenih razpravljavcev. Prva dobi besedo gospa Nataša Sukič, pripravi se gospod Primož Siter.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani minister in ostali! Poglejte, jaz sem stališča sicer že zelo nazorno pojasnila in tudi argumentirala, ampak se bom pa kar odzvala malo na vaše trditve. Recimo, govorite o militantni retoriki. Insinuacije o tem, da nevladne organizacije, nekatere med njimi, zlorabljajo svoj položaj, a to pa ni militantno stališče, ki je pripeljalo do militantnega preobražanja dosedanje zakonodaje, ki je povsem ustrezno do sedaj urejala participacijo nevladnih organizacij na področju varovanja okolja in narave. A to pa se vam ne zdi militantno? Vi se čudite odzivu, ki ste ga sprožili z nedopustnim poseganjem v sistem na način, da neko stvar urejate retrogradno, se pravi za dve leti nazaj, za čas, ko te organizacije sploh niso vedele, da naj bi izpolnjevale pogoje, ki ste si jih zdaj na enkrat namislili. Oprostite, to je narobe svet. Določiš pogoje, ki jih naj organizacije izpolnjujejo za dve leti za nazaj. To je ena stvar, ki bi vam jo rekla. Druga stvar. Pravite, mi vsi se zavedamo. Poglejte, zakoni so zato, da sistemsko urejajo stvari. Pozdravljam to, če imamo vsi visoko naravovarstveno zavest oziroma če bomo v prihodnje imeli še višjo, ampak ne morete prelagati odgovornosti na vsakega posameznika. Zato imamo zakone, zato imamo sistem, ki to ureja in zato imamo tudi mednarodno določene visoke naravovarstvene standarde in imamo tudi določene, vsaj morali bi jih imeti, z ustavo določene tudi demokratične standarde. V tem primeru tega nedopustnega grobega poseganja, ki pa je za moje pojme militantno, če smo že pri takšnem izrazu, v dosedanji sistem, ki je vse te stvari primerno urejal, to pač, spoštovani minister, ne bo šlo kar tako. Nehajmo se sprenevedati, za kaj pravzaprav gre. Vi bi se s to svojo potezo radi elegantno znebili organizacij, katerih osnovno poslanstvo je, da so nadzorniki, reče se jim watchdog organizacije, če hočete, vam lahko tudi tako ponazorim. Njihovo poslanstvo je varovanje okolja in narave. To so neprofitne organizacije, to niso organizacije, ki se spnejo s kapitalom kot kašni drugi subjekti tudi za ceno, da se gre v škodo narave. Pravite, saj so tudi investitorji odgovorni. Poglejte, dovolj je eden, dva, trije neodgovorni investitorji, da lahko povzročijo totalno devastacijo nekega okolja. Kaj boste rekli, minister, in to vas direktno sprašujem, o frackingu v Petišovcih? Se vam zdi to primerno do okolja, do varovanja narave? Ker o tem bomo še kakšno rekli v prihodnje na kakšni nujni seji. Kaj boste rekli na to, da je korporacija pritiskala celo na prejšnjega ministra, da bi dosegla in izsilila svoje, da gre tam za ogrožanje celega naravovarstvenega sistema v ne vem kakšnem obsegu, mislim da v zelo zelo velikem radiusu okrog tega konkretnega območja, kjer se bo izvajal fracking. Pa bomo o frackingu kdaj drugič, ampak to je samo primer, kjer je jasno, da je še kako potrebno, da tukaj nevladne organizacije odigrajo svojo vlogo, kajti one so neodvisne, avtonomne in imajo jasno poslanstvo. Da se boste pa izgovarjali na morda neko anomalijo, če se je kdaj zgodila in na osnovi tega spreminjali sistem, ki je bil demokratičen, tako pa to ne gre. Ker to je ista retorika, kot se izgovarjate, da nekateri izigravajo sistem pri prejemanju socialnih pomoči, zato je treba kar vsepovprek socialno ogrožene kaznovati in kot se napoveduje, se jih bo kaznovalo z nekim prisilnim delom. Ne vem kaj vse si izmišljujete na osnovi nekih recimo minornih primerov, ki se pa zmeraj v vsakem sistemu povsod dogajajo tako na strani tudi nevladnih organizacij, da se pa o investitorjih raje sploh ne pogovarjamo. Recimo primer sosežigalnice v Anhovem, kjer se pogovarjamo o katastrofalnem učinku na zdravje ljudi, kjer ljudje umirajo za eno redkih in najtežjih oblik raka. Serijsko. Dosti višja stopnja smrtnosti je kot drugje, a se še zmeraj sprenevedamo. To je tisto, kar nevladne organizacije počnejo – preprečujejo sprego kapitala in kdaj tudi politike, spoštovani minister, na račun devastacije okolja, na račun zdravja ljudi. Se čudite odzivom, da ljudje protestirajo, da nevladniki protestirajo, da je civilna javnost v zraku? Jaz se temu ne bi čudila. To ni militantno, spoštovani minister, to je odziv, reakcija na, prvič, insinuacije, ki se jih poslužujete zato, da bi porušili okoljevarstvene standarde in predvsem demokratične standarde. Ne mi reči, kaj vas skrbi. Skrbi vas, ja. Zakaj? Da bi uspel kakšen postopek. Kdaj pa uspe postopek? Postopek uspe takrat, ko je na sodišču dokazano, da nekaj ni bilo v redu. Če vse štima, če je vse v redu, potem na sodišču ta organizacija ne bo uspela. Mi je zelo žal. Niso nevladne organizacije tiste, ki so kdaj kaj preprečile. To je preprečilo sodišče na podlagi nekih spoznanj, da so bili neki standardi kršeni, prekoračeni in da se niso upoštevali. Da se naša zakonodaja ali pa evropska zakonodaja, da se direktive niso upoštevale. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Primož Siter, pripravi se gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Minister, kolegice in kolegi! Navkljub vsem lepim besedam o vključujočih politikah in prenovah standardov in tako naprej, mislim, da je vsem kristalno jasno, da gre pri tem konkretnem ukrepu za najbolj jasno izključitev motečih elementov, motečih organizacij iz projektov, ki bi lahko bili tekoči biznis. Minister vi lahko govorite o izključitvi, da rečem, radikalnih stališč za parcialne interese na strani okoljevarstvenih organizacij. Ampak radikalna stališča za parcialne interese je tisto, s čimer se okoljevarstveniki bojujejo že ves čas na drugi strani, na strani nepremišljenega biznisa, ki hoče posegati v naravne vire, nič drugega kot radikalna stališča za parcialne interese. O tem, da gre pri tem koraku za jasno uničevanje demokratičnih standardov in uničevanje okoljskih standardov, mislim, da je Nataša zelo lepo povzela v svojem zaključku. Na kakšen način naj sam orišem sliko, na kakšen način ukrep, ki ga imamo na mizi, praktično onemogoča sodelovanje katerekoli okoljevarstvene organizacije oziroma dajmo reči temu 99 % odstotkov vseh okoljevarstvenih organizacij in iniciativ posameznikov, združenj in tako naprej. V skladu z ukrepom, ki ga imamo na mizi, nevladna organizacija, ki dosega standarde, da se lahko vključuje v proces odločanja ali pa v postopke umeščanja v prostor izdaje gradbenega dovoljenja, mora imeti 50 aktivnih članov. Koliko aktivističnih skupin ima danes 50 aktivnih članov? Vsi morajo biti udeleženi na zboru. Če gre za organizacijo v obliki zavoda, mora imeti najmanj tri redno zaposlene osebe za polni delovni čas – pazi!– s sedmo stopnjo izobrazbe. Če gre za nevladne organizacije v obliki ustanove, pa najmanj 10 tisoč evrov premoženja v tekočem letu ali v zadnjih dveh letih. Sedaj, spoštovane kolegice in kolegi, niti Greenpeace Slovenija ne dosega teh standardov, pa vsi vemo, kdo so Greenpeace, kako ogromna, strokovna, mednarodna organizacija je Greenpeace. Njihova slovenska veja ne dosega standardov, ki jim jih ta ukrep nalaga. Najbolj prominentno okoljevarstveno organizacijo ta ukrep takoj a priori odreže. Kaj naj potem drugi? Pogoji so absurdni. V bistvu v prevodu to pomeni, da nevladne organizacije, ki bodo želele sodelovati pri izdaji gradbenega dovoljenja v postopkih umeščanja v prostor, bodo morale izpolnjevati strožje pogoje kot gospodarske družbe, ki se potegujejo, da bodo neke projekte umeščanja v prostor izpolnjevale same. Izpolnjevati bodo morale strožje pogoje kot kader na Arsu ali pa na ministrstvu. Medtem, ja, minister klepeta po telefonu. Kaj bo to pomenilo v praksi? Na dveh lepih primerih je kolegica Nataša Sukič že omenila Petišovce in Anhovo, če se ne motim. Jaz moram na dan privleči svoj lokalni primer Lafarge Cement, Trbovlje, dolgoletna, 15 let dolga zgodba, kjer je neka zasebna družba takoj po privatizaciji začela s težavami. Začela je izigravati zakonodajo levo in desno, ukrivljati predpise, pritiskati na odločevalce, pritiskati na zakonodajo, pritiskati na Arso, pritiskati na lokalno skupnost. Vse, kar je bilo treba, so pokrili, samo da ne bi svojega delovanja uskladili z obstoječo zakonodajo – bodisi državno bodisi v okviru evropskih direktiv. Potem si prišli okoljevarstveniki in so na te nepravilnosti opozorili. In so jih opozarjali 15 let na vse možne načine – strokovno, pravno, vključevali lokalne skupnosti, civilno javnost. Ampak ta zasebni kapital je vedno iskal luknje. Ni se hotel pogovarjati z njimi, ni hotel upoštevati njihovih navodil, njihovih smernic, njihovih opozoril. Ne, odločili so se, da bodo raje krivili zakonodajo. Imeli so 15 let. 15 let opozoril, 15 let časa, da bi svoje delo lahko ošinili tako, da bi bilo v skladu z zakonodajo in evropskimi direktivami. Ampak ne, odločili so se, da ne. In ko na koncu ni več šlo, ko so zakrivili vse, kar se je dalo zakriviti, so morali vrata zapreti. Okoljevarstveniki so bili pa tisti, na katere so s prstom pokazali za 80 ali koliko odpuščenih delavcev. In je okoljski sledila še socialna kriza. Pa bi lahko ta zasebni kapital že iz prve rekel: »Okej, upoštevamo navodila in opombe okoljevarstvenikov, ki so delovali popolnoma v javnem interesu ohranjanja lokalnega okolja.« In ne bi bilo problema. Ne bi bilo problema v njihovem poslovanju, ne bi bilo problema na socialni ravni. Ampak ne, odločili so se iti po svoje. In kar danes delamo tukaj, to njihovo delovanje legitimiziramo. Odrežemo še vso tisto civilno opozicijo stran, da se niti oglasiti ne bodo več mogli. In čisto nič drugega. Minister, ko rečete, da v bistvu se stvar nič ne spreminja, da vsi lahko sodelujejo v razpravah, to mene spominja na slovenski parlament leta 2020. Saj vsi lahko sodelujemo v razpravah. Saj tudi Primož Siter, poslanec Levice, lahko zdajle govori, kar hoče. Ampak a bo moje stališče upoštevano? Bo stališče teh okoljevarstvenikov upoštevano? Poglejte, okoljevarstvene, katerekoli civilne nevladne organizacije družba nujno potrebuje. Zakaj? Zato ker so, kot smo slišali, watch dogs. Ker so psi čuvaji, ki opozorijo na napako. Ki delujejo aktivistično tam, kjer država klecne. To je zelo dober pokazatelj – tam, kjer je civilne družbe več in je bolj angažirana, to je indikator, da na tistem področju država klecne. Zato imamo veliko civilnodružbenih organizacij in aktivistov v okoljevarstvu in v sociali, v opozarjanju na revščino. Zato ker je tam država šibka. Na drugi strani pa nisem videl civilne organizacije, ki bi opozarjala na nevšečnosti, ki jih ima kapital. Ne, vedno je to obratnosorazmerno delo. Spoštovani minister, spoštovani predstavniki Vlade, ni poanta v tem, da se odreže civilno družbo iz procesa odločanja, problem je v tem, da Vlada ne dela. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Mateja Udovč, pripravi se gospod Robert Polnar. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za dano besedo. V razpravi o amandmajih velja omeniti, da smo bili v razpravi na matičnem delovnem telesu s strani vabljenih predstavnikov nevladnih organizacij opozorjeni, da sprejeti amandma odbora še vedno ne odpravlja vseh težav, s katerimi se bodo zaradi zaostritev pogojev soočale nevladne organizacije, ki že imajo status organizacije v javnem interesu in ki so že doslej na podlagi zakona sodelovale v upravnih in sodnih postopkih. Gre predvsem za nevladne organizacije, ki so ustanovljene v obliki zavoda. Te bi na podlagi spremenjenih pogojev, morale imeti najmanj tri zaposlene s sedmo stopnjo izobrazbe, kar je ravnokar povedal tudi kolega Siter, kar pa bi za te organizacije pomenilo visoke stroške poslovanja, kar si slednje težko tudi privoščijo. Zato smo v Poslanski skupini Stranke modernega centra na omenjeni razpravi prisluhnili in poskusili najti skupaj eno primerno rešitev. Zgled smo našli v Zakonu o varstvu okolja oziroma v 30. členu zakona, ki govori o pooblaščencu za varstvo okolja. Na podlagi tega člena mora imeti organizacija, ki mora pridobiti okoljevarstveno dovoljenje, zaposlenega posebnega pooblaščenca, ki mora imeti vsaj šesto raven izobrazbe in izkušnje s področja varstva okolja, in sicer 5 let. Slednja ureditev se nam je zdela primerljiva oziroma smiselna, izkušnje teh oseb pa smo vezali na dveletno obdobje, v katerem lahko nevladna organizacija pridobi status delovanja v javnem interesu. Koalicijski partnerji so naš predlog podprli, a šele, ko smo pristali na kompromisno rešitev, da se zahtevani pogoj dvigne na dva zaposlena. Prvotni predlog je bil torej tri zaposlene, v Stranki modernega centra smo predlagali zgolj enega zaposlenega, na koncu pa smo skupaj pristali pri kompromisni rešitvi dva zaposlena. Prisluhnili smo tudi pripombam nevladnih organizacij v zvezi z dokazovanjem pogoja plačila članarine. Glede na izkušnje s poslovanjem nevladnih organizacij smo opazili, da morajo tudi nevladne organizacije skladno s slovenskimi računovodskimi standardi izdajati knjigovodske listine, na podlagi katerih lahko prihodke evidentirajo v poslovne knjige. Poleg tega pa lahko poslujejo tudi z gotovino. Zato pogoj dokazovanja plačanih članarin z dokazovanjem zgolj prilivov iz tega naslova na transakcijski račun ne zdrži. Iz prakse namreč izhaja, da na primer društva bodisi na zborih članov ali pa na svojih drugih dogodkih za prejeto članarino izdajajo tudi račune iz vezanih knjig računov, kar pomeni, da članarine na transakcijski račun društva ne nakaže član, ampak da slednjo transakcijo na podlagi izdanega računa opravi društvo samo. Seveda pa društva v te namene vodijo tudi evidenco plačanih članarin, in sicer tako na podlagi neposrednih transakcij na TRR kot tudi na podlagi izdanih računov iz vezane knjige. Zato je smiselno, da se v vlogi za pridobitev statusa od društev zahteva evidenca plačanih članarin s priloženimi verodostojnimi knjigovodskimi listinami, torej ne zgolj z neposrednimi plačili na transakcijski račun. Poleg tega velja opozoriti, da mora društvo že danes na podlagi drugih zakonov oziroma pravnih podlag sestaviti letno poročilo, na podlagi podatkov, izkazanih v poslovnih knjigah in popisa na koncu obračunskega obdobja letno računovodsko poročilo, ki obsega bilanco stanja, s pojasnili, ki vsebuje tudi opis porabe čistega presežka prihodkov nad odhodki preteklih obračunskih obdobij, izkaz poslovnega izida s pojasnili, prilogo k izkazu poslovnega izida s pojasnili, ki prikazuje obseg pridobitne dejavnosti društva v obračunskem obdobju. V izkazu poslovnega izida pa so zajeti tudi prihodki iz članarin in prispevkov članov. Društvo mora slednjo postavko vrednostno obvezno razkriti v pojasnilih k izkazu poslovnega izida, kar pomeni, da se lahko poleg evidence plačanih članarin, priloži tudi letno poročilo, iz katerega se da na podlagi razkrite vrednosti prihodkov iz članarine razbrati, ali so člani, navedeni v evidenci, resnično plačali članarino ali ne. Če poenostavim, naš amandma koalicije pomeni, da smo znižali, da ne bo treba imeti zavodom tri zaposlene, temveč dva zaposlena, ki bosta imela namesto sedme stopnje izobrazbe šesto stopnjo izobrazbe in da članarine ne bo treba plačevati samo prek transakcijskih računov, ampak jih bodo lahko plačevali tako kot tudi do zdaj v pisarnah društvih, na občnih zborih ali na katerihkoli drugih dogodkih. Iz razprave na odboru za infrastrukturo, ko smo obravnavali zakon, smo prisluhnili nevladnim organizacijam. Ker jim znamo ne samo prisluhniti, ampak tudi slišali, smo vložili že na odboru amandma na amandma, s katerim smo tudi po beseda Forbicija, ki nam je povedal, da smo z vloženimi amandmaji rešili cca 80 do 90 % nevladnih organizacij. Se pravi, da dejstvo, ki ga nekateri navajajo in v medijih in v razpravah, ne drži. Na koncu bodo mogoče imeli težave le eden ali dva zavoda, med njimi pa ni Greenpeaca, tako kot je bilo danes slišati od enega izmed kolegov. Zato ne drži, da bomo s predlaganim zakonom onemogočili nevladnim organizacijam delovanje, da ne bodo slišani, da ne bodo mogli sodelovati v postopkih. To ne drži. Tisti, ki bodo želeli, bodo lahko to tudi dosegli. Kot sem že povedala na odboru, višina plačila članarin ni zakonsko omejena in lahko je tudi en cent. Hvala lepa.
Hvala lepa. Imamo repliko. Gospa Sukič, izvolite.
Ja, hvala. Glejte, to je pa res neverjetno sprenevedavo. »Predlagatelji tega amandmaja menimo,« to pišete sami, »da je smiselno vzpostaviti vzporednico in tudi na področju ohranjanja narave vzpostaviti primerljive pogoje, pri čemer bi zahtevali dve osebi s šesto stopnjo izobrazbe.« Zdaj se pa lahko vprašamo, ali se vi delate norca ali ste tako oholi. Samo to dvoje je možno. Namreč 30. člen Zakonu o varstvu okolja določa, da mora povzročitelj obremenitve, ki mora pridobiti okoljevarstveno dovoljenje, imeti zaposleno najmanj eno osebo s šesto stopnjo izobrazbe. In kdo je povzročitelj obremenitve, ki mora pridobiti to okoljevarstveno dovoljenje? To je seveda neko podjetje, ki opravlja pridobitno dejavnost. Torej oni imajo eno osebo s šesto stopnjo izobrazbe, a nevladna organizacija pa bi po vaši milosti zdajle morala imeti še zmeraj dve osebi s šesto stopnjo izobrazbe. In v čem je pravzaprav razlika med povzročiteljem obremenitve in nevladno okoljsko organizacijo? Povzročitelj obremenitve je pač dobičkonosno podjetje, ima denar, pa ne rabi imeti zaposlenih več kot eno osebo. A neka nevladna organizacija, ki dela v javno korist, v javnem interesu, ki ni profitabilna, ampak je neprofitna organizacija, ta pa mora imeti dve osebi, če ne, adijo, nima več kaj iskati v postopkih. Vi, spoštovana koalicija, enačite med sabo Magno in Zavod za naravovarstveno raziskovanje in izobraževanje, in to na način, da mora imeti zavod za naravovarstveno raziskovanje in izobraževanje dve osebi s šesto stopnjo, Magna, velika korporacija, pa bi recimo lahko imela eno po tej vaši super logiki, ko ste tako dobri in tako nemilitantni in sploh prijazni okolju in v resnici še najbolj kapitalu. Spoštovane in spoštovani, nehajte nas zavajati in nam metati pesek v oči z nekimi vašimi popravki katastrofalnega amandmaja, ki ga predlaga SNS, ki pravzaprav ni SNS-ov, ampak je v resnici ministrov amandma, njegova želja. Minister, tako kot ste to naredili pri gradbenih zadevah z 42. členom, podtaknjencem v koronazakon, zdaj za vas dela, ta posel opravlja SNS, ki ga seveda koalicija prijazno popravlja, kot je pač povedala spoštovana kolegica Udovč. Jaz sem vam pa zdaj povedala, kaj to pomeni. Se pravi, še vedno bo neka naravovarstvena organizacija morala imeti dva zaposlena, s šesto stopnjo [[…]]
Hvala lepa, gospa poslanka. Čas vam je potekel za repliko.
Tako, to je moje sporočilo. Katastrofa od sprenevedanja. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo razpravo. Besedo dobi gospod Robert Polnar, pripravi pa se gospod Robert Pavšič. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala, gospa podpredsednica, za besedo. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Malo je zadev, o katerih se politično odloča, pa da te odločitve nimajo različnih posledic na posameznike in skupine. Ta vseprisotni problem distribucije koristi in stroškov političnih odločitev je glavni razlog, da je izredno težko določiti, kaj je to javni interes. Podobno velja za pridobitev statusa organizacije za delovanje v javnem interesu. Standardizirani test, s katerim bi ugotavljali, kaj je javni interes, ne obstaja. To je vedno stvar razprave, različnih tolmačenj in soglasja okoli tega, kaj je komu v javnem interesu. Ali je državna lastnina javni interes? Vzemimo na primer javne dobrine. Ali so v javnem interesu? Kaj so javne dobrine? To so dobrine, ki jih lahko vsi uporabljajo, zatorej niso izključujoče in konkurenčne v uporabi in v potrošnji. Toda njihova proizvodnja povzroča stroške, ve se tudi, komu jih povzroča. Davčnim zavezancem. Možno je, da imajo vsi davkoplačevalci enako korist od javne dobrine, zato je interes vsakogar od njih posebej hkrati tudi javni interes. Možno pa je kajpada, da interesi nikakor niso usklajeni, kar pomeni, da bi moral biti davčni sistem usklajen s posamičnimi interesi za potrošnjo javnih dobrin, ravno tako pa tudi s potrebnimi vlaganji za njihovo zagotovitev. Javni interes je torej seštevek pravilno in veljavno odmerjenih posamičnih interesov. Namesto definicije, ki pravi, da je javni interes vsaka dobrobit, v kateri je udeležena celotna družba, je bolje zasledovati nekatere analogije s poslovanjem v dejavnostih, za katere lahko izkustveno potrdimo, da so v javnem interesu. Tukaj mislim na infrastrukturna dela, na zdravstveno zaščito, na ukrepe socialne politike, varnost države, pravosodje, izobraževanje ter posebne storitve, kakor so denimo oskrba s pitno vodo, odvajanje in čiščenje odpadnih voda, protipožarna zaščita, ravnanje z odpadki in tako naprej. To so področja, za katera se, lahko bi rekli, tradicionalno ne dvomi, da so v javnem interesu. Vemo pa tudi, da določena ravnanja, da ne rečem uzurpacije na teh področjih, niso nujno v javnem interesu, zato se občasno pojavijo zahteve, da se privatizirajo nekateri od teh poslov v njihovem določenem delu. Dejstvo, da nekateri programi lahko zadovoljujejo posebne interese, ne pomeni, da ne morejo biti v javnem interesu vseh članov javnosti. Za vsakega člana javnosti, ne glede na njegove posebne interese, je dober ekonomski razvoj države, če ta povečuje življenjski standard vseh državljanov, čeravno tega ne more storiti za vse enako. Velike investicije, državne in zasebne, so v javnem interesu. Zaposlili bomo nezaposlene, oživili bomo zamrle gospodarske dejavnosti, kar bo v verižni reakciji privedlo do povečanja obsega gospodarstva v celi državi, do povečanja življenjskega standarda vseh in vsakogar in blaginje skupnosti kot celote. To so argumenti, po katerih posegajo zagovorniki in imajo prav. Pri odločanju o javnem interesu so bistveni naslednji elementi. Po moji sodbi jih je pet: kdo je predlagatelj, da je neka zadeva v javnem interesu, kdo bo skrbnik javnega interesa v vseh nadaljnjih postopkih, kakšen je predračun javnega interesa, kateri so prejemki in izdatki v tem predračunu, kdo sestavlja javnost, na katero se nanaša besedna zveze »javni interes« in kako bodo prejemki in izdatki razporejeni znotraj natančno definirane množice, ki se ji pravi »javnost«. Izza javnega interesa tipično stoji država. Pravičneje in predvsem ceneje bi bilo, če bi obstajal prostovoljni dogovorni način za usklajevanje javnih s posamičnimi interesi, toda vemo, da to ni uresničljivo. Zato obstajajo postopki, s katerimi se posamični interesi po uporabi javnih dobrin usklajujejo z javnim interesom in njegovo izpolnitvijo. To je prednost demokratičnega načina odločanja, ker poda legitimnost merilom prerazdeljevanja. Znotraj takega načina kajpada ne more biti prostora za imperative, ki jih vsiljujejo skupine samovoljnežev, ki ne predstavljajo nikogaršnjega mnenja razen svojega. Kakšna pa je narava javnega interesa, ki ne more za svoje programe, ki so v javnem interesu, zmotivirati in zmobilizirati niti 50 ljudi? In potem se zgodi, da lahko skupina ljudi, manjša kot je število prstov na obeh rokah, ovira ali pa za določen čas tudi zaustavi izgradnjo pomembnega infrastrukturnega objekta. Pravijo, da je to demokratično. V resnici pa to ni nič drugega, kakor prepričljiv dokaz v prid tisti prisluli tezi, da demokracija pravzaprav ni nič drugega kakor sinonim za anarhijo. Gospe in gospodje! V zmedi drseče in spreminjajoče se zdravstvene in gospodarske krize se izgublja tako teoretska konsistentnost njenega pojasnjevanja kot tudi jasnost in kredibilnost ukrepanja in iskanja odrešujočih rešitev. Vedno bolj se vrtimo v začaranem krogu, zato se izpostavlja kot imperativ prenehanje tekmovanja v novoslovenskem »stupidarijskem« simbolizmu. Vsi smo proti vsem in nihče ni več za. Vsak bi reševal sebe na račun drugih, hkrati pa smo zmedeni zaradi nerazumevanja lastnih spreminjajočih se interesov in preferenc in ne vemo, ali je tisto, kar hočemo, sploh uresničljivo. Osrednji problem ostaja politično uravnoteženje ekonomskih protislovij, politična vzdržnost ekonomskih izhodov iz krize, s katero smo soočeni. Skupni imenovalec vseh teh političnih prelaganj ekonomske odgovornosti na druge pomeni moralni hazard te krize. Moralni hazard pomeni, da se za interesi skupnosti skrivajo interesi posameznih skupin ali posameznikov, da skupnost poravnava njihove račune in njihove zasebne pregrehe. Pravi javni interes je, da ima Slovenija ne glede na sestavo aktualne vlade v vsakem trenutku politično kapaciteto za ugotavljanje in utrjevanje javnega interesa. Drugače povedano, da politični odločevalci na vseh nivojih iz osebne koristi delamo v javnem interesu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej imamo prijavljen postopkovni predlog gospoda Šiška, nato replika gospe Sukič in potem dobi besedo tudi minister. Gospod Šiško, izvolite.
Predsedujoča, hvala. Najprej bi rad opozoril, da naj nehajo poslanci zavajati državljane in državljanke, da SNS ni vložil amandmaja, ampak, da ga je na pobudo SDS. Še enkrat bom povedal, kot sem povedal že na odboru. Jaz osebno Dušan Šiško sem na hearingu vsem: Lebnu, Zajcu, Vizjaku postavil vprašanje, kaj si mislijo o nevladnih organizacijah. Poslansko vprašanje sem postavil predsedniku Vlade Marjanu Šarcu. Tudi on je odgovoril. Gospa Sukič, začnite brati poslanska vprašanja in spremljajte, kaj govori kateri od poslancev v Državnem zboru, ne pa samo mahedrati tisto, kar vam paše, pa boste povedali, pa potem se mi smejali tam zunaj. Prosim, da jo opozorite in ne zlorabljati stranke SNS za take stvari. Če se vi z nobeno stranko ne morete uskladiti, od prejšnje vlade, ko so vsi morali vas spraševati, do zdajšnje, hočete biti ne vem kaj, spet nad vsemi, mi nismo, kot ste mi na odboru rekli, da smo satelit, nismo satelit. Zato postopkovno prosim, da se tudi opravičite oziroma nehajte zavajati ljudi, da Slovenska nacionalna stranka podpira bilo koga tukaj. Delamo za državljane in državljanke. Povod vsega tega, pa dobro veste, je bila tista ribica, ko ste mi vi rekli, da je sodišče ustavilo gradnjo hidroelektrarne. Kdo pa je dal tisto na sodišče? Menda ne vlada Marjana Šarca! Nevladne organizacije, ki jih pa vi podpirate. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Šiško. Zdaj to nisem razumela kot postopkovni predlog, v katerem bi govoril o uporabi poslovnika. Kot predsedujoča se ne more vtikati v vsebinske razprave poslancev, čeprav zadnje čase beležimo drugačno prakso na tem mestu, pa se je jaz ne bom posluževala, tako da tudi na tem mestu vam samo opozorilo, da drugič, ko boste zahtevali besedo za postopkovni predlog, tudi imate postopkovni predlog glede rabe poslovnika. Gospa Sukič ima prijavljeno repliko. Izvolite.
Jaz bi rada replicirala na izjavo. Spoštovani kolega Polnar, spraševali ste se o predračunu javnega interesa. Ali ste se kdaj zamislili, kakšen bo končni račun uničenega okolja? [[oglašanje iz dvorane]] Zelo dobro sem vas poslušala, lepo prosim. Potem ste govorili o skupinah samovoljnežev. Kdo so to skupine samovoljnežev? Mi tukaj govorimo o nevladnih organizacijah, ki so že v preteklosti pridobile status, da delujejo v javnem interesu. Mnogo od njih je mednarodno relevantnih, izjemno uglednih nevladnih organizacij, in vse te bodo zdaj nekako izrinjene iz teh postopkov, in to z nekimi pogoji, ki naj bi veljali za dve leti nazaj. Ali je to demokracija? Je to demokracija, da si izmišljuješ pogoje za nazaj? To seveda ni demokracija. Vi govorite o demokraciji, ki je sinonim za anarhijo. Na trenutke tukaj v Državnem zboru, tako kot zadnje čase stvari potekajo, ja, se strinjam, smo že blizu anarhije. Ampak vendarle demokracija ima svoje okvire, vemo, kaj naj bi pomenila. Med drugim pomeni tudi participacijo državljank in državljanov kot tudi nevladnih organizacij, ki so varuhi in zunanji monitornig tega, kar počne politika. Politika ni sama sebi namen in ne moremo se zanašati, da je politika zmeraj tista, ki bo res čuvala vse standarde, ki smo si jih pridobili. Zato pa imamo tudi zunanje neodvisne monitoringe, opazovalce. In to vlogo opravljajo nevladne organizacije. Tako da lepo prosim, nehajte zavajati z razno raznimi izmišljijami. Dejstvo je, da nižate okoljevarstvene standarde in nižate tudi demokratične standarde, če boste tak zakon s temi amandmaji sprejeli. Če boste sprejeli osnovnega, prenos direktive, je pa druga pesem. Ni slučajno direktiva takšna, kot je. Direktiva si tega ni zamislila, kar se vi zdajle izmišljujete. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil gospod minister. Izvolite.
Hvala lepa. Uvodoma bi se rad zahvalil razpravi gospoda poslanca Polnarja, ker mislim, da je prav, da si ga marsikdo natisne v tem magnetogramu in potem še enkrat prebere. Površno poslušanje ne ne da pravega odnosa do tega, kar je bilo povedano. Mislim, da je zajel bistvo. Oglašam se pa zaradi podatka, ki je zopet napačen prišel s strani poslanca Levice, ki je razpravljal o društvu Greenpeace, da tudi on po novem ne izpolnjuje pogojev, da bi bil nevladna organizacija, ki deluje v javnem interesu. Greenpeace sploh ni v registru nevladnih organizacij, ki delujejo v javnem interesu, je pa en njegov satelit, ki se imenuje Prihodnost društva za varovanje in ohranjanje naravnega okolja. Poglejte, zanimivo, članarina je nič, vir financiranja Greenpeaca v letu 2018 242 tisoč evrov za stroške dela. Potem vam je verjetno jasno, kakšen javni interes je to.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Robert Pavšič, pripravi se gospod Rudi Medved. Izvolite.
Politika naj dela v javnem interesu. To je bilo na koncu slišati, s tem se absolutno strinjam. Vsaj morala bi. Ampak denarja se ne da jesti, dihati ali pa piti, pomaga pa, če ga imaš, ampak če imaš kaj kupiti. In javni interes je država, smo slišali. Ja, v idealnem svetu zagotovo je javni interes država, pri nas pa je to daleč od realnosti in daleč od resnice. Zato imamo toliko zakonodaje, da se lahko ta tako imenovani javni interes zamegli. Zaradi te zakonodaje imamo ogromno afer, tudi okoljskih. Toliko vsega je v javnem interesu. Vsaka korenita sistemska sprememba v smislu neke zdrave pameti je v naprej obsojena na propad. Že videno in že doživeto. Zato se pa danes ukvarjamo s tako imenovano trivialnostjo, kot jo je sicer z besedo, ne poenostavljajte samo na eno skupino, danes določil minister Vizjak. Če imamo namreč na eni strani nevladnike, ki se trudijo za ohranjanje narave, ne glede na to, čigav satelit so, saj niste vi financer Greenpeaca, ampak se financirajo več ali manj iz donacij vseh ljudi, torej zastopajo tudi naše interese. Če imamo na eni strani nevladnike, ki se trudijo za ohranjanje narave, na drugi strani pa prostorske projekte, je to zagotovo treba uravnotežiti, ampak je vprašanje, ali je to posledica dejansko delovanja nevladnikov ali pa je posledica zelo zapletenega sistema, ki ga je ta država vzpostavila. Vsak, ki je kadarkoli povohal katerokoli lokalno samoupravo, točno ve, o čem govorim, OPN, OPPN, Arso. Če je potrebna za projekt sprememba OPPN, vemo, da smo ob 10 let, tukaj pa nevladniki nimajo kaj dosti zraven. To pa sodi neposredno pod vašo ingerenco. In s čim se mi danes ukvarjamo? Kako bomo izrinili tiste, ki so glasni pri ohranjanju vsega našega skupnega dobrega, ne pa o tem, kako bomo dejansko ta problem sistemsko rešili. Se opravičujem, minister, že zadnjič sem vam rekel, vi ste prvi branik okolja in narave v Sloveniji postavljen s strani države, volivcev in Državnega zbora, obnašate se pa na žalost ne tako. Ko govorimo o neki militantni retoriki glede nižanja standardov, ja, ne vem, kako pa naj drugače rečemo. Danes ste pred svojo hišo, kjer delujete imeli mirne protestnike Balkan River Defence, ki so sedeli na tleh, nobenemu niso nič želeli, so preprečili recimo dostop fizično do vaših prostorov, oni so mirno protestirali. Odziv pa je bil militanten. Prišla je policija in so jih odpeljali. No, vam se to zdi pravilno, meni se pa zdi to popolnoma nesprejemljivo v 21. stoletju in letu 2020. Sram vas bodi! In prosim, predsednica, da opozorite kolege. naj mi dajo mir kadar govorim.
Ja, se strinjam. Kolegi iz SDS, to je zdaj že tretja taka intervencija med razpravami poslancev, tako da prosim za malo miru. Nadaljujte.
Ti ljudje so mirno protestirali, pred nekaj dnevi pa smo videli vardo, ko je stopila na policijsko postajo. Z njimi so pa tudi mirno pokramljali. S tem, da ene so odpeljali, druge pa ne. Tako da važna je verjetno samo neka ideološka slika oziroma ideološki predznak, potem pa lahko kdo počne, kar hoče, drugemu pa to ni potrebno. Saj vsi vemo, kako se izvajajo veliki projekti v tej državi. Po vnaprej določenih trasah, terenih, tudi če se izkaže zelo jasno, da bi bili bolj primerni kje drugje. Kje se gradijo elitne stanovanjske soseske? Kje se gradijo podjetja, ki dokazano vplivajo na okolje? Na najboljših kmetijskih zemljiščih, v neokrnjeni naravi. To je tisto, gospod minister, kar bi vi morali v prvi vrsti obraniti. Vi osebno ste minister za okolje in prostor. Ko bo prišel na mojo mizo predlog sprememb zakona, ki bo to dejansko določil, ne da bomo prepuščeni na milost in nemilost nekim birokratskim postopkom in birokratom, ki se odločajo, katero mnenje je dejansko pomembno, katero ni pomembno, ali pa o tem, kakšno vlogo imajo vse državne agencije v tem procesu, do tistikrat jaz vas ne razumem. Ko govori kolega Šiško, da so oni vložili – ja, vi ste vložili amandma, samo glede na to, kako ga pa minister brani, kako ga brani koalicija, je pa navzven vsem jasno, ali boste užaljeni ali ne, da je bila ta zadeva usklajena. Vi ste se izgovarjali na neke ribice, Desus, kako bodo omogočili razvoj v nekem sozvočju z naravo. Če pogledamo skozi neko prizmo zdrave pameti, vemo, kaj pomeni uravnotežen razvoj. Sploh če se izključi nevladne organizacije iz tega procesa. Da pa ne govorimo zdaj o tem, kako je svojo odločitev za podporo temu amandmaju upravičil SMC. Licitacija glede pogojev, članarine, pa neke knjigovodske nebuloze, vse to za opravičilo, kako bo pa danes SMC lahko podprl ta amandma. Že na odboru tukaj smo imeli celo vrsto nevladnikov zadaj. So se tudi oni strinjali, da je treba zakonodajo obnoviti, prevetriti, jo posodobiti. Pred vrati parlamenta je bilo na dežju več ljudi, ki so želeli samo to, da se jim prisluhne in da se naredi nekaj konstruktivnega na tem področju, ne pa, da se jih izključi. To je najlažje. Najlažje je odrezati, mi smo rešili problem. Ja, rešili smo problem za danes, pa mogoče jutri. Mene pa skrbi, kaj bo z generacijami, ki prihajajo za nami. Jaz vem, da ta amandma boste gladko izglasovali, ampak mi ne bomo tiho. Pa tudi ljudje, ki so do zdaj glasno govorili, da je to narobe, ne bodo tiho. In zdaj se sklicevati na neko militantnost, to pa ni dostojno od vas, minister.Namesto da bi jim stopili naproti, jih sprejeli, se dogovorili, ker ta amandma lahko sprejemamo kadarkoli, če bo imel smisel. Danes ga pa na žalost nima.
Hvala lepa. Repliko ima najprej prijavljeno gospa Sukič. Izvolite.
Samo eden kratek odmev na razpravo poslanskega kolega. Ne samo da ste povsem mirne protestnike danes odpeljali z marico, ista koalicija ista vlada se mirno pogovarja z vardisti in jih ne odpelje z marico nikamor. Z vardisti, ki paradirajo ob meji in so uniformirani, kot da so del, so v resnici paravojaška enota. Z njimi se debatira na miren način in se jih ne odpelje z marico. Toliko o militantnosti.
Gospa Sukič, to ni replika, v svoji razpravi vi o tem niste razpravljali. Dajte se drugič zadržati in počakati na naslednji krog prijav. Gospod minister, vi pa imate besedo.
Samo pojasnilo bi rad dal. Tukaj gre več kot za neko borbo za interese teh nevladnih organizacij. Jaz nisem niti vedel, pa ste mi sedaj tukaj povedali v parlamentu, da je danes protestiral pred Ministrstvom za okolje Balkan River Defence. Balkan River Defence sploh nima statusa nevladne organizacije, ki deluje v javnem interesu. Danes pa razpravljamo o členu, ki govori o tem, kdo bo po novem imel ta status. Ne vem, zakaj se ti borijo – ali za tuje pravice ali kaj? Gre za politiko, spoštovani dragi moji, to je evidentno nadaljevanje nekih protestov kar tako. Jaz bi verjel, da če je tam ena nevladna organizacija, ki ji pravzaprav omejimo po novem neke pravice, da protestirajo, ampak ta organizacija danes ne izpolnjuje teh pogojev, danes ni na listi, ko so zelo mili pogoji.
Hvala lepa. Repliko ima gospa Sukič, ampak sem že prej povedala, da vi v svoji razpravi o tem niste govorili tako, da replika ravno ne more biti na mestu.
Se opravičujem, bom replicirala direktno ali [[…]]
Ne, replika je, gospa Sukič, če ste bila vi narobe razumljeni, ne pa, da replicirate razpravi ministra. Počakajte na naslednji krog prijav pa boste v okviru razprave. Naslednji ima repliko gospod Pavšič, ki pa je govoril o tej temi, o kateri je govoril minister. Izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoča. Dajmo mi ločiti eno zadevo danes: ali je javni interes pravica do izražanja svojega mnenja, ali je javni interes sredstvo za izkazovanje pravnega interesa. V enem primeru vam lahko mogoče še celo verjamem, v drugem pa definitivno ne. Če organizacija nima statusa v javnem interesu, ali ji moramo nadeti nagobčnik ali kaj? Ker tako sem vas jaz razumel. Tukaj govorimo o pravnem interesu in javnem interesu. Vi bi sedaj vse tiste, ki nimajo statusa v javnem interesu, oropali pravnega interesa. To boste danes dosegli. Tega, da bodo glasni, jim pa ne more vzeti. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo razpravo. Gospod Rudi Medved ima besedo, nato pa se pripravi gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani minister je v moji razpravi zaznal elemente militantnega besednjaka. Pravzaprav jaz ne vem, če se sploh znam militantno izražati. Ampak sem sedaj malo dlje čakal na razpravo, tako da sem nekako preprečil to, da bi se pa militantno odzval, minister, na vaše izvajanje. Predvsem tam, kjer bi me tako med vrsticami želeli malo povezati s temi protesti nevladnih organizacij. Jaz res s temi protesti nimam nič in nekako namigovali s tem, da ko sem bil minister za javno upravo sem pa imel opravka seveda tudi z nevladnimi organizacijami. Res sem ga imel. Ampak jaz sem odnos z nevladnimi organizacijami, z zelo širokim spektrom nevladnih organizacij, zgradil že davno prej, preden sem prišel na Ministrstvo za javno upravo, ki je na lokalnem nivoju. In na zagorskem primeru, pa vi Zagorje ob Savi precej dobro poznate pa tudi Zasavje. Na zagorskem primeru bi vam lahko opisal nešteto zgodb, kako odlično s posameznimi nevladnimi organizacijami smo in še sodelujemo in koliko dobrih projektov smo skupaj izpeljali. Tako da sem ta odnos pogovora, dialoga z vsemi, tudi z nevladnimi organizacijami, prinesel s sabo, ker me to spremlja že celo življenje. In navadno se dobro vrača z dobrim in od tod ta odnos z nevladnimi organizacijami tudi z mojega obdobja ministrovanja. Seveda pa v nobenem primeru nimam zdaj kakšnega interesa, da bi pa jaz spodbujal nevladne organizacije k kakršnimkoli protestom. Nekako je razumeti, da nevladne organizacije, in veliko nemira so te zadeve povzročile med njimi, so potemtakem tudi militantne, ker se ne strinjajo, ker se preprosto ne strinjajo. In kot vidite, niso samo tisti trije iz gostilne, ki se tu in tam zberejo, tisti, ki se ne strinjajo, ampak je tu precej velika kritična masa nevladnih organizacij. Jaz mislim, da če se nekdo ne strinja, še ni zato militanten. Ampak jaz osebno ne vidim takšnega hudega problema v tem, ali spreminjati kriterije za tokrat naravovarstvene, pa potem še okoljevarstvene, pa še mnoge druge nevladne organizacije in kako jih spreminjati. Ja, saj morda je čas, da se kaj spremeni. Morda je čas, da se kaj spremeni. Na seji odbora na to temo so bili prisotni predstavniki nevladnih organizacij in tudi sami so rekli, da so za to, da se na tem področju kaj spremeni, in tudi priznali, da v tej množici obstajajo tudi kakšne nevladne organizacije ali pa skupine, ki morda pri katerih projektih enostavno nagajajo. Tako kot je bilo večkrat rečeno, da nagajajo. Ja, priznali so tudi sami, da so tudi takšni med njimi. Ampak problem je nekje drugje. Veste, jaz bom vselej zagovarjal to, sem in bom tudi v prihodnje – zakonodaja se preprosto ne piše tako. Ne piše se tako. Zakoni se ne pišejo o tistih, na katere se nanašajo, brez kakršnegakoli stika, dialoga z njimi. To preprosto ne gre. Tukaj pa imamo zdaj v bistvu v tem primeru, ko govorimo o okoljevarstvenih organizacijah, malo tu v tem zakonu, pa malo v onem zakonu, potem bomo pa še malo v tem zakonu, tako kot pač nanese. Vse po nekih hitrih nujnih postopkih, vse interventno. In to, vidite, to zrevoltira tiste – saj še mnoge, mnoge boste na tak način zrevoltirali. Danes govorimo o nevladnih organizacijah, potem bomo v prihodnje pa še o čem drugem. Enostavno je nesprejemljiv takšen način krojenja in sprejemanja zakonov. To je preprosto oblastniški, ne pa državniški pristop. Oblastniški. Spremenili bomo to, ne da bi koga kaj vprašali. Zakaj bomo to naredili? Ker lahko. Ker smo na oblasti in mi to lahko storimo. In to zrevoltira te ljudi, da gredo potem v proteste in so seveda takoj militantni. Pa tako ali tako če protestirajo, so že tako ali tako po naravi levičarji. Ko ste omenili Arso, je zdaj tudi ena nova teza, da pravzaprav Arso je sicer čisto v redu, super, ekspeditiven, ampak nevladne organizacije so tiste, ki tu vlečejo zavoro. Zdajle vam bom povedal, pa ne bom šel v konkretnosti. Na primer gradnja kolesarskih stez po Sloveniji, je eden izmed velikih projektov. Sedanja perspektiva nam je nekako, ker tudi sami nismo znali pravilno izbrati prednostnih osi in zdaj, trenutno je sicer malo zastoja, ampak vsi gradimo zdaj kolesarske steze vsepovsod. To je v bistvu glavni projekt. In kakšne probleme, kakšne probleme imajo tu investitorji, praviloma so to občine, prav z Arsom. Prav z Arsom. Brez nevladnih organizacij. Saj boste rekli: »Ja, seveda, ker gre za kolesarske steze, potem se nevladne organizacije, ki so tako kot kolesarji levičarske, ne vtikajo v to.« Malo karikiram. Ampak ne nesposobnosti, zbirokratiziranosti Arsa povezovati kar takole z nevladnimi organizacijami, ki tako zavirajo projekte, da je potem Arso tisti revež, ki ima zvezane roke. Saj poznate veliko projektov, pri katerih so sodelovali in zelo dobro poznate Arso. In tudi veste, da ni malo investitorjev, ki jim pade vse iz rok, ko se morajo začeti boriti s tem istim Arsom. Morda za konec samo še tole, ko sem govoril o načinu sprejemanja te zakonodaje. Mene v bistvu ta način pravzaprav moti. Ne zato, kar je popolnoma legitimno, da se v nekem dialogu, v nekem konstruktivnem vzdušju spreminjajo lahko tudi kriteriji tako za nevladne organizacije kot za marsikoga, nihče ni nedotakljiv, ampak gre za način. In danes ste na vlado dobili pismo Greena 10, to je 10 največjih okoljevarstvenih organizacij v Evropi – pa nismo mi pisali depeše, da naj oni potem to pišejo nazaj. Jaz sem to malo prej prebral, kjer sicer ne govorijo o tem, kakšni naj bodo kriteriji za nevladne organizacije v Sloveniji, ali jih naj bo v nekem društvu 50 ali 49. Kaj pa če jih bo 49? Ko smo govorili o teh kriterijih, veste, to je potem bilo tudi malo tako čez palec, smo ugotovili, da so kriteriji takšni in takšni, potem ko dvigne glas nekaj tistih nevladnih organizacij, kjer je bilo že pa malo neokusno, da ne bi bile zraven, pa naredimo potem kar izjeme, češ, saj ti ne izpolnjujejo kriterijev, ampak naj pa bodo zraven, ker to je pa že neokusno, če pa teh ne bo. Ampak teh 10 največjih okoljevarstvenih organizacij v Evropi je zaskrbljenih – in to sem zdaj čisto pred kratkim, tako da nisem od njih pobral zdaj stališča, jaz imam svoje stališče o pisanju zakonov že davno izoblikovano – ker poteka brez kakršnegakoli javnega posvetovanja, brez rednih postopkov. To je zaskrbljujoča praksa. V tem primeru, ko se lotevamo takšnega področja, ki ga očitno jemljete bolj kot odpravo administrativnih ovir, mislim, da bi na nevladne organizacije v celoti gledano vendarle morda gledali lahko tudi drugače kot samo na odpravo administrativnih ovir, da enostavno način ni pravi. Način ni pravi. Kot sem rekel, je oblastniški, ne pa državniški. In verjemite, minister, pa tudi ostali predstavniki te vlade, kjerkoli že so, s tem boste imeli v nadaljevanju seveda še probleme, ker tako, kot ste začeli, boste najbrž tudi nadaljevali. Ko govorimo o javnem interesu, se pravi tudi o javnem interesu odločajmo brez javnosti, saj kaj pa bo, kaj pa ima javnost s tem. Tudi o javnem interesu bomo že mi odločili, kaj pa ima s tem javnost. In to je ta združevalna politika. Združevati, združevati toliko časa, da združite vse proti sebi. Na ta način združite vse proti sebi in potem se čudite, če pride nekdo protestirat, so pač po vašem mnenju izraz militantnosti. To je vse, kar se mi zdi pomembno znotraj te razprave.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister mag. Andrej Vizjak. Izvolite.
Hvala lepa. Čisto na kratko. Poslanec in bivši minister za javno upravo je v svojem govoru omenil zbirokratiziranost Arsa, umeščanje kolesarskih poti in tako naprej, da spomnim. Naravnost zanimivo je poslušati bivšega ministra, ki je bil eno leto in pol na oblasti in v bistvu sedaj opozarja mene, ki sem tukaj dva meseca in sem začel zadeve urejati z določenimi ukrepi, da je vse zbirokratizirano. Kaj ste pa naredili takrat, ko ste bili na poziciji, da te zbirokratiziranosti ne bi bilo? Sedanja vlada je začela z določenimi ukrepi, mimogrede v javni razpravi je tudi uredba o PVO uredba oziroma Uredba o presoji vplivov na okolje, so določeni drugi ukrepi, ki so že vidni, eden je tudi danes nenazadnje na mizi, ki bodo v celoti, v seštevku dezbirokratizirali ta sistem, ki je nemogoč in na katerega vi opozarjate.
Hvala lepa. Imate repliko, kolega poslanec Medved? Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Ja, se strinjam z vami. Veste, tudi vi, zdaj že kar nekaj časa niste bili v vladi, tudi vi boste videli, ko boste začeli biti pravo bitko z birokratskimi mlini znotraj te državne uprave. Tudi vi boste videli, kaj boste lahko v tako kratkem času storili. Samo to je moj odgovor na vaše izvajanje.
Hvala lepa. Replika je odziv na to, da vas ni razumel nekdo. Sicer imate razprave. Naprej se lahko prijavite, nobenega problema ni. Gospod Pavšič, replika. Izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala. Minister, jaz sem že v svoji razpravi povedal, pa verjetno niste slišali, da so konkretne sistemske spremembe v tej državi in v tej konstelaciji in v taki politiki že vnaprej obsojene na propad, če so zdravorazumske. Kolega Medved vam je isto povedal. Po dveh mesecih ne pričakujemo od vas sistemskih sprememb, ampak tudi kaj več od tega, da se samo strinjate s konstatacijo nekega problema. Vi pa ga zdaj rešujete zelo parcialno. To pa ni dobro, ni pozitivno in ne more iti tako naprej – predvsem zaradi načina. Sploh ker to ni vaš amandma, ampak vi ga, krčevito z vsemi štirimi branite organsko. In če boste gledali posnetek, ste tudi vi zelo agresivno delovali tisti trenutek, ko ste zagovarjali ta amandma, ste skorajda kričali na nas [[…]]
Gospod Pavšič, kje vas minister ni razumel? Kje ste bili narobe razumljeni?
Na začetku, ko je govoril o tem, da ni minister. On je bil minister za javno upravo. In jaz sem to že izpostavil v svoji razpravi, pa očitno minister tega ni slišal. Tako da to je popolnoma upravičena replika, gospod predsedujoči. Ne vem, če ste poslušali mojo razpravo, ker vas ni bilo tukaj notri [[…]]
Upam, da vas je minister razumel, kar ste povedali.
Tole sedaj pa ni bilo umestno, ker ste me prekinili, pa niste poslušali moje razprave in minister je v svojem odgovoru omenjal tako mene kot kolega Medveda.
Gospod Pavšič, jaz sem vas poslušal. Da vas pa nekdo omeni, pa ni razlog za repliko. Razlog za repliko je, da vas nekdo ni razumel.
In to sem tudi izpostavil in sem povedal [[…]]
Upam, da vas je razumel [[…]]
[[…]]pa lahko potem tudi svojo repliko obrazložim ali je ne smem?
Lahko, seveda, samo podlaga je nerazumevanje.
V čem je pa sedaj problem, predsedujoči? Strinjate se z mano in mi hkrati segate v besedo. Ne bom več govoril.
Dobro, hvala. Gospod minister ima besedo. Izvolite.
Ja, čisto kratko eno pojasnilo, ker govorite o pomanjkanju sistemskih ukrepov. Jaz sem bil zelo jasen v svoji predstavitvi, ki je bila pred kakšnimi tremi meseci in sem najavil do konca tega leta oziroma že v jeseni v parlamentu tri sistemske zakone: prenovljen gradbeni zakon, prenovljen zakon o urejanju prostora in prenovljen zakon o varstvu okolja. Sedaj pa ukrepamo krizno zaradi epidemije, ker želimo zagnati določene pomembne investicije in pospešiti postopke. Tako da je moje delo miks enega in drugega – odzivati se na krizne razmere in hkrati sistemsko urediti zakonodajo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani minister, poslanke in poslanci! Jaz pravim, da ne smemo vse civilne družbe na področju okoljevarstva metati v isti koš. Verjamem, da so kakšne iniciative zelo ozko usmerjene, a po drugi strani mi ne smemo reči, da je vsaka civilna iniciativa blokada razvoja. Imamo, recimo, Eko krog iz Zasavja in Uroša Macerla, ki je z dolgoletnim vztrajanjem ustavil onesnaževanje v zagorski dolini. Dajmo se vprašati, kaj bi bilo, če ne bi bilo njih oziroma če ne bi bilo Uroša Macerla. Lafarge bi verjetno še danes kuril umazane odpadke, sto ton odpadkov na dan, in to več kot 16 vrst odpadkov, od tega jih je bilo kar devet označenih kot nevarni odpadki. Prebivalci bi še danes dihali umazan zrak. To sem trdno prepričan. Jaz prihajam iz Savinjske doline, kjer ni nikakršnega posluha za ohranitev najboljše kmetijske zemlje, ki bi jo gradbeni baroni želeli pozidati po dolgem in počez. Zaradi te neumne umestitve tretje razvojne osi želijo pozidati 121 hektarjev najboljše kmetijske zemlje z bonitetno oceno 60 do 90. Na žalost niti en argument v Savinjski dolini ne zaleže, zato mi povejte, kaj nam še ostane, da najboljše kmetijske zemlje ne pozidamo, in zakaj nočemo graditi tam, kjer bi bilo bistveno hitrejše, bistveno cenejše, predvsem pa bi naredili bistveno manj okoljske škode, ker bi cesto speljali po že obstoječem koridorju. Namesto tega da omejujemo okoljevarstvenike, dajmo razmišljati v tej smeri, kako čim bolj pospešiti postopke pri teh pritožbah. Naj sodišča in pa upravni organi odločajo hitreje, predvsem pa naj odločajo prednostno. Pomemben je tudi dialog z lokalno skupnostjo. Če recimo pogledamo samo naš primer iz Savinjske doline, verjamem, če bi načrtovalci trase takrat prišli do nas lokalcev in če bi bilo več posluha in želje graditi hitreje in pa ceneje, sem prepričan, da bi našli rešitev in bi Korošci že zdavnaj imeli to hitro cesto. Jaz zaradi vsega tega sprememb zakona o ohranjanju narave ne morem podpreti, pa tudi zaradi tega, ker cenim slovenskega kmeta, samooskrbo in ne bom boter tega, da se ljudem vzame glas, ko gre za naravo in pa za okolje. Dajmo si nekaj zelo dobro zapomniti: zemlje nismo podedovali od svojih prednikov, ampak smo si jo sposodili od naših zanamcev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lista prijavljenih je izčrpana. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da je še interes. Postopek prijave poteka. Dva prijavljena. Prva dobi besedo poslanka Violeta Tomić. Izvolite.
Z veseljem sem zaploskala mojemu predhodniku Aleksandru Reberšku, kajti če govorite in predvsem vedno poudarjate kmeta in tudi voljo vas s podeželja, vi ne smete popolnoma pozidati in razmišljati o okolju, kot da je zdaj last te koalicije. Tako kot je rekel predhodnik iz Nove Slovenije, to zemljo imamo samo na posodo in jo bomo morali predati zanamcem. Kako jim boste rekli, naj jedo tisti papir, evre ali pijejo delnice? In samo to vas zanima. In to, oprostite, je nedopustno v času, ko cela Evropa, celo Amerika razmišlja o zelenem novem dogovoru, green new deal. Vi s srednjeveško miselnostjo, da boste rešili ne vem koga, če boste pozidali zdravo okolje, reke, rodovitno zemljo, da boste rešili koga, kakšno korporacijo mogoče, ki se bo tukaj s poceni delovno silo obogatila, dobičke pa nosila v davčne oaze. To je popolnoma nedopustno! Minister Vizjak, vi pravite, imamo krizne razmere, radi bi jih rešili z investicijami. Popolnoma narobe se lotevate problema, sploh ker ste minister za okolje. In obnašate se, kot da ste minister za gospodarstvo. Dajte se že enkrat odločiti, da ste tukaj zato, da varujete okolje. Seveda to je vaš amandma. Jelinčič ga je vložil. Ampak, oprostite, to, da je Jelinčič naprodaj, je vedela že prejšnje vlada, Šarčeva vlada, to ve tudi zdaj Janševa. Skratka, ne morete ves čas delati isto in pričakovati drugačne rezultate. In kar je najhuje, je to, da s tem vaša koalicija ruši pravno državo, kajti ta predlagana ureditev je protiustavna. In samo o tem se imamo danes za pogovarjati. Da je protiustavna, vas je opozorila že naša Zakonodajno-pravna služba. Deluje proti trajnostnemu razvoju. Tukaj slišim kolega iz Desusa, moj bog, če bi bili vsaj tiho, glede na to da podpirajo protizakonite in protiustavne projekte, ampak ne, celo filozofirajo o tem, kaj je komu javni interes. Ljudje božji, javni interes vsem nam tukaj je zrak, voda, zemlja. Ali je kakšen dvom o tem? Res upam, da ne. In ja, dotaknila se bom mirnih demonstrantov, ki so sedeli pred ministrstvom, vašim ministrstvom, odpeljala jih je marica, baje na kar nasilen način, niso bili oni nasilni, bili so odpeljani nasilno, ker so opozarjali vaše ministrstvo o pomembnosti okolja za vse nas. Po drugi strani 50 vardistov v uniformah vkoraka na policijsko postajo. Kje je bila marica, da jih odpelje? V kakšni državi mi živimo? Danes smo v poziciji, da je Slovenija v očeh Evropske unije padla, popolnoma padla na spoštovanju človekovih pravic, okoljskih standardov in zelo narasla v nestrpnosti, paravojaških formacijah in podobnim. Omejevanje delovanja nevladnih organizacij namreč vpliva tudi na ustavno varovano pravico do zbiranja in združevanja iz 42. člena Ustave. Vidim, da ministru sploh ni pomembno, kaj govori poslanka opozicije, ker ga argumenti ne zanimajo. Veste, ta odnos pa mene zelo skrbi. Včeraj, predsedujoči, ste bili zraven, ko je minister za kulturo se dvignil in odšel, preden sem končala poslansko vprašanje. To je neverjetno. Nadaljevala bom.
Preden ste končali postopkovni predlog.
Ta člen zagotavlja, namreč 42. člen Ustave »zagotavlja dve samostojni in za razvoj demokratične in pluralne družbe pomembni človekovi pravici do mirnega zbiranja in do svobodnega združenja, ki izvirata že iz načela demokratičnosti, ki ga vsebuje 1. člen Ustave«. Citiram mnenje Zakonodajno-pravne službe. In ga moramo upoštevati, kolegice in kolegi. Vedno smo ga, do tega trenutka, ko trenutna vlada ne upošteva nikogar in nič. Smo prišli v eno obdobje, ne vem, ne bom ga ta trenutek imenovala. 73. člen Ustave je namenjen tudi varovanju življenjskega okolja in ni mogoče iti mimo 73. člena Ustave, ki kot temeljno vrednoto slovenske pravne demokratične države varuje naravno dediščino. Tukaj želim v zvezi s tem posebej poudariti, da se z delovanjem nevladnih organizacij s področja varstva narave lahko uresničujejo tudi ustavno določene pravice in zavarovanje pravne vrednote, kar predstavlja podlago za to, da je dopustno in družbeno koristno delovanje teh subjektov že samo po sebi v javnem interesu in ne zgolj v skupnem interesu njihovih članov. Kaj je javni interes? Da nevladne organizacije delajo tisto, kar bi morala delati politika. In to je sramota, veste. Politika bi morala varovati interese državljanov in varovati ustavno in pravno ureditev Republike Slovenije. Tukaj pa za neke interese ne vem koga, doživljali smo že, da so pisali zakone samo za eno korporacijo, ki je prišla, Magna, 100 hektarjev prvovrstne kmetijske zemlje je šlo zanjo, za lakirnico. V Levici smo temu nasprotovali. Potem se SMC pretvarja, in to je res težko poslušati. Veste, podaljšanje okoljevarstvenega dovoljenja je ukinila ravno vlada, ki jo je vodila SMC, in to je bilo v prejšnjem mandatu. Nekateri smo se zelo trudili, da bi to preprečili, vendar ta žaba se je zelo počasi kuhala. Zelo zelo počasi in zdaj smo tukaj, kjer smo. Problem je, da eno govorijo, drugo delajo. In vsak v drugem gleda sebe, veste. Nemoralnež bo povsod videl nemoralneže, koruptivnež bo videl korupcijo. Minister, kaj vi očitate nevladnikom? Pravite – kdo jih financira, a delajo brezplačno? Kdo te pa mora financirati, da zagovarjaš vrednote, za katere živiš, da zagovarjaš vodo, zrak, naravo? Drugo vprašanje je – kdo financira te, ki zagovarjajo kapital? Dobro vemo, da je na kongresih nekaterih strank tukaj tako kot na gospodarskem razstavišču, kjer se reklamira od avtomobilov do avionov, in da so sponzorski vložki zelo visoki. To je razprodaja naše domovine in našega okolja. In na to nikoli ne bi smeli pristati. SMC je rekel, da bi zdaj pomagali okoljevarstvenikom, kajti vi jih celo slišite, ne samo poslušate. Prosim vas, ne vem, ali gre za večji cinizem ali za aroganco. Na spletni strani te iste stranke je zapisano: pravna država, odgovornost do sebe, sočloveka in okolja, pravičnost in etični standardi, trajnostni razvoj, človekovo dostojanstvo, socialna in ekonomska varnost, strpnost, svoboda, medsebojno spoštovanje ter medgeneracijska vzajemnost in solidarnost. Nič od tega ni v tem amandmaju. Vse prekršite. In ta zakon, moram poudariti, je Vlada v prvotni predlog poslala v obravnavo Državnemu zboru na podlagi SMC ministra Simona Zajca. Namen zakona, ki se obravnava, je bil, citiram ministra Zajca: »Vse sodelovanje v postopkih ohranjanja narave omogoči nevladnim organizacijam v vseh statusnopravnih oblikah zastopanje interesov ohranjanja narave v pravnih in sodnih postopkih.« Poudarek je bil na vseh. Zdaj pa greste zagovarjat to nedopustno novo obliko z nekakšnimi amandmaji, kjer boste pa nekaterim dali nekaj več pravic. Veste, nedopustno je to, da se pogovarjamo o lažni dilemi: ali razvoj ali okolje. Danes, v 21. stoletju moramo vsi razmišljati trajnostno. Vsi. Na to vas opozarjajo Mladi za podnebno pravičnost, na to vas opozarjajo nevladniki, in še enkrat bom poudarila, delajo to, kar bi moral delati ta parlament, kar bi morala delati ta vlada, se pravi ščititi javni interes. In naj ne bo nobenega dvoma, kaj je javni interes. Naše zdravo življenjsko okolje, ki je prva ustavna kategorija, brez katere ni ničesar. Ne biznisa, ne zdravja prebivalstva, ne našega življenja. Želim si, da bi našim zanamcem, našim vnukom lahko mirno pogledali v oči in rekli, da smo jim pomagali ohraniti življenjski prostor tudi za njih. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Mojca Škrinjar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. 26. 4. 1986 se je zgodil Černobil. Še nekaj dni potem smo hodili po tej naši ljubi Sloveniji, deževalo je na nas, pa nam nihče ni nič povedal. In vprašanje, kaj smo takrat podedovali. Kasneje se je na Trgu republike zbralo toliko ljudi, da si težko našel mesto v tej množici v protestu proti takšnemu ravnanju. Toda šele 11. junija 1989 je bila ustanovljena zelena stranka, Zeleni Slovenije. Predsednik te stranke je potem odpeljal Zelene med Liberalno demokracijo Slovenije in danes od Zelenih ni praktično ostalo nič. Neparlamentarna stranka životari in se jo malo sliši. Čudovita je naša Slovenija, narava in ustvarjalni ljudje so njena prednost. Najvišje materialne vrednote so čist zrak, čista pitna voda in neonesnažena zemlja. Od tu dalje lahko govorimo še o nadgradnji in materialnem blagostanju. Naravo je treba seveda varovati, biotsko raznovrstnost. Pomembno vlogo igrajo tudi nevladne organizacije, kajti kot sem rekla, tovrstne institucionalne stranke v parlamentu nimamo. Imamo pa različne stranke tudi elemente v svojih volilnih programih. Nevladne organizacije so potrebne, tudi ne samo naravovarstvena, nasploh društva dajejo teksturo družbenemu dogajanju. Slovenija namenja nevladnim organizacijam veliko denarja. Če preberem s strani centra mreže slovenskih nevladnih organizacij, so v letu 2018 društva dobila 618 milijonov in še nekaj, zavodi 291 milijonov in še nekaj, druge ustanove 8 milijonov, vse skupaj skoraj 918 milijonov, skoraj milijardo. Iz tega naslova bi pričakovala tudi močno vlogo nevladnih organizacij na področju naravovarstva. Pa smo jo doživeli ali pa tudi ne. Morda kdaj pretirano, morda kdaj premajhno. Problem je torej, kadar njihov nujno potreben vložek umanjka ali pa, obratno, je pretiran. Če pogledamo, če se vozimo po Nemčiji ali pa Franciji, vidimo polja vetrnic, vetrnih elektrarn, ki ustvarjajo čisto energijo, toda v Sloveniji imamo samo dve. Normalno, da ne moremo imeti takšnih polj, takšnih vetrnih elektrarn, saj naša konfiguracija terena tudi ni tako ustrezna. Ampak zgolj samo dve? Kateri lobiji preprečujejo, da bi ustvarjali več čiste energije? Ali pa so ptiči v Sloveniji bolj prestrašeni kot v Franciji in v Nemčiji? Ne vem. Umanjkale so te nevladne organizacije v takem velikem številu v Kemisu na Vrhniki, Lafargu, kjer se majhnih posamezniki borijo za pravico čistega zraka. Najhujši primer pa je kanal C0 v Ljubljani. Jaz bi pričakovala vsaj pet tisoč aktivistov, peš ali na kolesih, vse bi bilo dobrodošlo, ko se je zakopal kanal kanalizacije v jezero pitne vode ene najbolj kakovostnejših pitnih vod, ki jih je v tem delu Evrope. Pod Ljubljano leži skoraj celo Bohinjsko jezero pitne vode. Čez to pitno vodo je načrtovan in je v večji meri že dodelan kanal, po katerem bo šla kanalizacija iz Medvod in Vodic na ljubljansko čistino napravo. Povsem brez potrebe in povsem v nasprotju z načeli, ki veljajo za odplake, ki bi se morali čistiti čim bližje nastanku. Ampak ne, niti to ne, niti prilagojen kanal, torej to je smer kanala, ni primerna. Kje so naravovarstveniki? Zakaj danes in včeraj in vse te dni ne sedijo tam v množici, zakaj sedijo samo pred Ministrstvom za okolje in prostor danes, zakaj jih tam ni? Manjkajo. Katerim lobijem to ustreza, da tam manjkajo? Mnogi gozdovi so še danes po žledolomu pred nekaj leti nepočiščeni. Kje so nevladne organizacije na področju naravovarstva? Električni avtomobili, baterije, elektrika − od kod bo prišla? Ne vemo, ni dober TEŠ, ni dobra atomska elektrarna, niso dobre elektrarne na vodi. Kaj na storimo? Jaz mislim, da je strokoven premislek pomemben. Kot je povedal že prej minister, imamo strokovne službe, ki morajo premisliti in prevetriti projekte. Tudi v vseh projektih, o katerih je bilo danes govora, je treba premisliti, ali so dobro utemeljeni ali potrebujejo kakšen popravek. Verjamem in zaupam v to, da je treba narediti velike državne investicije zato, da bi se ekonomija zagnala, jih je pa potrebno tudi dobro pregledati. Upam in verjamem, da bo minister Vizjak to znal narediti. Vem, da je v samem jedru našega zavedanja tisto, kar je najbolj pomembno − življenjske vrednote, zdravo okolje. Če imamo demokracijo, kot jo imamo, imamo tudi javno razpravo, v katero se lahko vključi vsak posameznik in da svoje pripombe. Če smo se lahko po Černobilu, ne da bi imeli eno nevladno organizacijo, v diktaturi, kjer sploh niso bile stranke še dovoljene in kjer je bilo združevanje zgolj dovoljeno pod določenimi pogoji, ki jih je diktirala partija, če smo se lahko takrat zbrali in protestirali proti posledicam Černobila, jaz mislim, da danes v demokraciji morajo imeti tudi ljudje priložnost in imajo jo v javni razpravi, ko so razgrnjeni načrti, ko so razgrnjeni zakoni, in da lahko dajo svoje pripombe na to. Prepričana sem, da bo ta postopek tekel, četudi bodo pogoji za ustanovitev in delovanje nevladnih organizacij nekoliko bolj ostri, bodo pa seveda te nevladne organizacije verjetno svoje delo opravljale še veliko bolj kakovostno. Upam, da se bodo odzvale na tisto, kar je res potrebno, in kateri so problemi danes v Sloveniji. Eden izmed teh, na katerega opozarjam, je kanal C0. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, poslanka Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala. Gospa Škrinjar, lepo ste povedali. Rada bi vam samo povedala, da ste narobe razumeli in zato tudi repliciram. V Sloveniji obstaja zelena stranka. To smo mi ekosocialisti. Namreč Levica je [[…]]Prosim za mir v dvorani, če vas predsedujoči ne bo opomnil. Levica je nastala iz Stranke za trajnostni razvoj − TRS. Veste dobro, da je takratna zelena stranka razpadla na levo in desno frakcijo. Leva frakcija je TRS, ki se je pozneje združila z Iniciativo za demokratični socializem. In mi smo ekosocialisti, ker trdno verjamemo, da ni ekologije znotraj neoliberalizma, ki zasleduje neomejeno gospodarsko rast ne glede na okoljske standarde. In tukaj smo danes, govorimo o neoliberalizmu, ki ga okolje prav nič ne zanima. In, veste, marsikaj piše v programih strank. Nihče jih ne bere, na žalost, od volivcev, pa bi jih morali, ker bi jih potem lahko držali za besedo, kaj vse so zapisali in česa vse ne uresničujejo. In, veste, ko omenjate neko diktaturo, kjer je partija dovoljevala [[...]]jaz se, ne vem, očitno sva živeli v različnih mogoče obdobjih ali pa različnih državah, mi smo se vedno odzivali in začelo se je s Krupo v 80. letih v Beli krajini, kjer je Iskra Semič s kondenzatorji za zmeraj onesnažila izvir Krupe, in smo bili zelo glasni in že takrat smo nasprotovali. Veste, vas zanese takoj v ideologijo, pa diktatura, pa ta sistem, vedno, v vsakem sistemu se morate boriti za naravo in okolje, ne glede na to, ali je vaš šef neoliberalec, diktator ali pa socialist. To je prava okoljska drža. Veseli me, da ste nas spomnili na Černobil. Bilo je grozno in se spomnim tistega obdobja, ampak, veste, bojim se, da nas čakajo hujši Černobili, če ne bomo stopili skupaj in se nehali deliti na leve in desne, ko gre za naravo. Narava je od vseh nas! Hvala.
Hvala lepa. Vidim, da je še interes za razpravo, zato bom sprožil postopek za prijavo. Štirje prijavljeni. Prvi dobi besedo poslanec Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa. Saj sem razmišljal, ali bi se odzval ali ne, ampak v Levici ne morejo, da nebi omenili SMC, to je še postal nek njihov šport. Pa dajmo. No, pa dajmo. Jaz sem tudi malo prelistal program Levice, pa sem našel notri, recimo, eno od programskih izhodišč je, da gremo v postopno nacionalizacijo, najprej velikih podjetij, finančnih, ne vem, zavarovalnic, bank in potem po korakih naprej še na manjša podjetja. Tako, da ne vem, to je, morda nekdo se strinja, ampak jaz verjamem, da se marsikdo ne strinja, tudi marsikdo, ki je član oziroma podpornik Levice in vseh tistih idej, ki jih zagovarjate iz vrste razlogov. Pa mislim, da tu sploh ni mesto, da bi se o tem pogovarjali, če govorimo o programih, ampak mislim, da smo tukaj zaradi neke druge točke, vprašanje fiktivne dileme, ali razvoj ali okolje. Jaz mislim, da je to zelo enostavno ali pa je nemogoče rešiti zgolj s te perspektive tega, kako mi dojemamo našo družbo in napredek znotraj naše družbe, torej gospodarski razvoj in podobno. Zdaj, če gledamo na ta napredek oziroma da sploh uspemo ohranjati naš dosežen standard na način, da mora biti rast linearna, potem tukaj te dileme ne bomo razrešili na nobeden drug način, kot tako, da bomo še naprej morali posegati v okolje, znotraj katerega smo. Deloma lahko to dilemo razrešuje nova tehnologija, ampak vanjo je potrebno vlagati. Ampak te stvari se ne zgodijo iz danes na jutri, kar mislim, da je tukaj čisto vsem jasno. Mislim, da tukaj tudi ni nikogar, ki ne bi podpiral vseh tistih idej, na katere nas opozarjajo mladi in manj mladi, ampak vsi skupaj, ko razmišljamo o teh idejah, pozabljamo spet, da se to ne bo zgodilo čez noč, da bo to zelo drago za našo družbo, za vse naše podsisteme, za gospodarstvo, za državo kot tako, in predvsem da bo potrebno v to vlagati veliko nekih naporov, veliko nekih sprememb. Vidimo že na ravni Evropske unije, da stvari ne tečejo tako hitro, kot bi si želeli, kljub temu, da je na voljo veliko sredstev. Ta paradigma nekega linearnega razvoja ima neko alternativo v nekih krožnih gospodarstvih, ki smo jim bili mogoče, če gremo gledati malo zgodovino, priča pri starih Grkih, pa še tam so imeli neke inpute iz zunanjega okolja, pa se to ni ravno pretirano obneslo. Razen če okoli Slovenije skopljemo eno luknjo, spustimo malo vode in se potem gremo nek otok, ampak mislim, da to ni neka realna alternativa, tako da ne Levica, ne SMC, ne SDS, ne ta državni zbor, ne ta vlada pa še kakšna druga ne, ne bodo uspeli najti nekega odgovora iz danes na jutri na to dilemo, ki je resna. Zato jaz mislim, da je tukaj brez veze, da se nekaj prerivamo okrog tega, kdo ima bolj ali pa manj prav. Pravo vprašanje je, ali smo se pripravljeni za te ideale, ki jih zdaj povzdigujemo tako zelo visoko, tudi čemu odpovedati, torej znižati naš življenjski standard kot posamezniki, kot gospodinjstva pa navsezadnje tudi kot država. In moj odgovor je ne. Enostavno ne. Ker to voljo, to pripravljenost jaz čutim zgolj na neki deklarativni ravni, ko pa se moramo potem odpovedati telefonom, avtomobilom, mobilnosti, kakovosti bivanja in tako naprej, tu se pa potem ta debata obrne v neko precej drugačno smer. In isto je, ko govorimo o državi. Mi imamo do države zelo visoka pričakovanja na področju zdravstva, na področju gospodarstva, kaj vse mora ta država narediti zato, da neki podsistemi tečejo na področju šolstva, na področju sociale, na področju višine nekih plač oziroma nekih standardov varovanja delovnih mest oziroma zaposlenih. In tukaj nas potem zmanjka oziroma enostavno v neki točki zmanjka denarja. Za vse to je potreben denar, tako za naš standard znotraj gospodinjstva, kot tudi za standarde, ki si jih kot država, kot Državni zbor določamo. In tukaj je ta dilema zelo kruta, če hočemo. Če smo se pripravljeni odpovedati na osebni ravni določenim dobrinam in določenemu standardu in če smo isto pripravljeni narediti tudi na nivoju države, pomeni, da do določenih izdatkov nismo več tako dobronamerni in jih enostavno odrežemo, potem se lahko resno pogovarjamo tudi o neki taki okoljski politiki, ki ne bo vršila več takega pritiska na okolje. V nasprotnem se pa vsa ta debata tukaj sicer zelo lepo sliši, ampak v resnici, v praksi ima zelo malo učinka. In ko že poslušam o ekosocialistih, jaz sem bil precej razočaran nad tem, ko smo imeli pred nekaj meseci sejo Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor in smo obravnavali tematiko tega daljinskega cevovoda, kanalizacije C0 nad vodonosnikom v Ljubljani, pa nisem slišal kaj pretirano veliko s strani Levice. Če me spomin ne vara, mislim, da takrat tudi ni bilo nikogar s strani Levice, ki bi karkoli povedal na račun tega projekta, pa se mi zdi škoda. Morda se motim, ampak mislim, da se ne motim. V spominu imam, da je bil tedaj nek konec tedna, mislim, da je bil petek popoldne, bile so neke pozne ure, pa smo se tam zelo kakovostno pogovarjali, ampak Levica takrat, mislim da, ni izkoristila te prilike, da bi še komu povedala, da na okoljskem področju lahko naredimo še kaj več. Ko govorimo o tem, kaj smo in kaj nismo, dajmo bit korektni, dajmo bit odkriti in ne presojat neka dejanja zgolj na podlagi tega, ali nam je nekdo politično bližje ali pa manj blizu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala. Kolega je omenil Levico, pa če sem prav razumela, kot da se mi nismo oglašali glede vodonosnika, kanala C0. Pa seveda smo se, mi smo se ne samo na mestni ravni ves čas borili, tudi jaz sem tule v parlamentu zelo ostro in jasno stališče predstavila. Tamle sem stala in ga prebrala prav o vodonosniku C0. Tako da ne vem, zakaj ste to zdaj rekli, ampak to ne drži. Samo toliko, hvala.
Hvala lepa. Gremo naprej, po listi prijavljenih. Besedo ima poslanec Robert Pavšič. Izvolite.
Najlepša hvala še enkrat. Kolega Perič je rekel, da govorimo danes o okoljski politiki. Ne, o okoljski politiki smo govorili zadnjič na odboru in posledica tistega odbora je, ne da bomo glasovali o resoluciji, o tem, kje je Slovenija, kje je svet, ampak da bomo samo prebrali stališče, zakaj te resolucije nismo podprl. Brez popolnoma vsakih konsekvenc bi jo lahko podprli, samo povedali bi vsem državljankam in državljanom, da imamo okoljske težave, da imamo podnebno krizo. Danes govorimo o izredno usmerjenem, izredno parcialnem ukrepu, ki se bo dotaknil samo nevladnih organizacij, ki bodo v trenutku izgubile pravni interes. Ne gre za ideologijo, ampak za to, da boste vi očitno dali svoj glas za, da odrežemo NVO-je stran od projektov in s tem že vnaprej zbujamo nek sum, da s temi projekti nekaj ne štima. In ta svoj glas lahko opravičujete na nešteto načinov, posledica bo enaka, razlika je samo ta, da bo ene vest pekla, ko se bodo odločali, druge pa ne. In ko je kolegica Škrinjar, ki je zdaj trenutno več ni, navajala celo vrsto trivialnosti, saj razumem, da so novi poslanci, pa da ne vedo, s čim smo se ukvarjali v zadnjih nekaj mesecih. O vodu C0 smo imeli izredno sejo Državnega zbora in stranke, ki smo tudi na tej strani, smo tudi v Mestnem svetu Občine Ljubljana zelo glasno govorile o tem, da tukaj nekaj ne štima. Zato vsa tista vprašanja, ki jih je kolegica Škrinjar naslavljala na Državni zbor, jih lahko usmeri direktno na ministra, ki ga ima zdaj tukaj. Če se jaz prav spomnim, je bil sklep, bom prav prebral: »22. novembra je Državni zbor na izredni seji Ministrstvu za okolje in prostor priporočil, naj do pridobitve dokumentacije in presoje vplivov na okolje zadrži gradnjo kanalizacijskega kanala C0 na kraku od Broda do Ježice. Priporočili so mu tudi, naj preveri postopke umeščanja trase cevovoda v prostor.« Gospod minister, zdaj vam jaz namesto vaše poslanke iz vaše stranke postavljam to vprašanje, ker kot minister za okolje, morate skrbeti, da se ti sklepi izvršujejo. Ali je kaj od tega bilo narejenega ali ne? In ne zvračati odgovornosti na nevladnike, ker baje niso bili glasni, ali pa celo na stranke, da niso bile glasne, ampak na koga drugega. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister mag. Andrej Vizjak. Izvolite.
Ja, moram bit zelo jasen, da je ministrstvo spoštovalo sklepe parlamenta in izvedlo aktivnosti. Kolikor vem, ta projekt ta trenutek stoji, menim celo, da bo potrebno izdelati presojo vplivov na okolje, čemur se je investitor do zdaj temu izogibal. Tako da pravzaprav ne tega vprašanja gospe Škrinjar uperjat mimo cilja, v katerega je bil usmerjen. Cilj je bil usmerjen v to, da so za Levico in opozicijske stranke projekti takšni in drugačni, za enimi je logično in nujno, da so protestniki, za enimi pa pravzaprav ni nujno, da so protestniki, če so pač po godu tem političnim strankam.
Hvala lepa. Najprej replika kolega Pavšič. Izvolite.
Gospod minister, da vi razlagate, kaj je mislila poslanka oziroma kaj sem jaz mislil, to je popolnoma nesprejemljivo. Nisem govoril o ciljih, ampak o tem, da je poslanka dala zelo eksplicitna vprašanja in jih je naslovila na Državni zbor. Jaz sem samo ta vprašanja reflektiral tja, kamor pravzaprav sodijo, in to ja na vaše ministrstvo. In lepo, da ste odreagirali na sklep Državnega zbora. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, že vaš predhodnik, tega nisem želel izpostavljati, ker vi danes predstavljate tukaj inštitucijo, vi niste minister Vizjak, ampak ste minister za okolje in prostor Republike Slovenije, in to je inštitucija, to ni nek osebni status, ampak je funkcija. Tako da prosim samo, da ne interpretirate izjav vaših poslancev ali pa celo poslancev opozicije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, poslanka Sukič. Izvolite.
Spoštovani minister, takisto, glejte, interpretirate, kaj mi mislimo in tako naprej, kaj mislijo nevladne – ni res. Levica je zmeraj dosledna, ne glede na to, za katere okoljevarstvene projekte gre, ki so sporni. Bili smo dosledni pri vodonosniku C0, dosledni smo pri posegih v prostor, pri številnih zadevah. Recimo, ravno pred nekaj dnevi smo se pogovarjali tudi o pridobitvi integralnega dovoljenja za dokončno devastacijo Plečnikovega stadiona, recimo, ki je pa kulturni spomenik, ampak se dotika tudi vašega področja in vi boste tisti, ki boste na koncu to omogočil ali ne kot minister. Kar se tiče okoljevarstvenih organizacij, ni res, da pri vodonosniku C0 so protestirali, seveda so, vsa leta se nevladniki tudi s tem problemom ukvarjajo. Vem, ker sem bila mestna svetnica v mestnem svetu in točno vem, kako so potekale seje in kaj vse se je dogajalo in kaj se še vedno dogaja. In kako se dogaja pri nas, spoštovani minister? Tako, da se gradi že vnaprej, ko se za kakšen del recimo trase ali pa recimo linije, kjer naj vodonosnik v tem primeru poteka, se recimo gradi vnaprej, potem se pa izsiljuje, ker še na nekem koščku ni, na primer okoljevarstvene presoje, se pa izsiljuje, češ koliko smo že vložili, ne bomo menda zdaj vsega tega uničili, zato ker tukaj pač malo gre vodonosnik čez sicer pitno vodo, bomo pač morali malo zamižati na eno oko ali pa na obe očesi. To se dogaja pri nas na reden način. In to je tisto minister, za kar ste vi pristojni, da morate preprečevati, ne pa omogočati. In potem omogočati na način, da celo odstranjujete nevladne organizacije, ki na to glasno in konsistentno opozarjajo. In tudi stranke smo tiste, ki glasno in konsistentno opozarjamo. Hvala.
Hvala lepa. Najprej dobi besedo še minister mag. Andrej Vizjak. Izvolite.
Spoštovana poslanka, zdaj ste šli pa malo čez rob, govorite, da sem jaz kot minister odstranjeval kakšne protestnike kje. To so delali organi, ki skrbijo za javni mir in red v tej državi in ne minister za okolje in prostor.
Hvala lepa. Repliko ima še poslanec Gregor Perič. Izvolite.
Hvala. Saj bom čisto kratek. Mislim, da me spomin še ni zapustil in v podporo temu, podkrepitvi temu argumentu bom prebral samo kratek izsek iz zapisa seje nujnega Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor. Kot sem rekel, 15. november 2019, to je bil petek, začeli smo ob 17. uri, na tej seji , ko smo se sicer na pobudo SDS dotaknili predlogov priporočil v zvezi z zaščito pitne vode na območju ljubljanskega vodonosnika, ni bilo in v tem zapisniku piše, da ste se opravičili naslednji članice in člani odbora: Luka Mesec, Željko Cigler in pa Nataša Sukič. Mislim, da ni bilo nikogar od Levice, ki bi tam sodelovala. Zakaj niste sodelovali na tej zelo zanimivi oziroma za Ljubljano in pa širše območje tudi zelo pomembni temi, sicer ne vem. Upam, da ni bil edini razlog samo zato, ker ni bil predlagatelj pravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim za mir v dvorani, velja tudi za kolegice iz Levice. Boštjan Koražija, izvolite, imate besedo.
Spoštovani, hvala za besedo. V bistvu okolje oziroma narava ne pripada ne levim oziroma ne desnim, se pravi čist zrak, čista pitna voda, biotska raznovrstnost, rodovitna zemlja v bistvu ne bi smeli nikoli meti političnega predznaka. Tega se tudi moramo tukaj v Državnem zboru vsi dobro zavedati. In žal je tudi dostikrat, da so NVO-ji, ki jih imamo, in bom rekel, hvala bogu, da jih imamo, tisti glas narave, ki ga narava nima. Ja, morali bomo vsi začeti razmišljati ravno v tej smeri. Ogromno se govori o tem evropskem zelenem dogovoru, ki bo po mojem tudi z neko zapoznelostjo prišel vseeno v neko rabo oziroma uporabo na evropski ravni. Kot smo se že prej pogovarjali, okolje je na prvem mestu. Dejansko morajo biti narava, človek in živali vedno pred kapitalom, ne pa da dejansko potem dovolimo tako in drugače, da nam kapital uničuje prihodnost oziroma vsaj prihodnost naših zanamcev. To je to. Hvala.
Hvala lepa. Še zadnji razpravljavec v tem krogu, poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani minister mag. Vizjak, kolegice in kolegi! Jaz se opravičujem, ker govorim z masko, mogoče to katerim ni všeč, ampak spoštujem pravi red te države, ker imam rad to državo. Nekateri so mogoče napačno razumeli Odlok o preklicu epidemije nalezljive bolezni SARS-CoV-2 (COVID-19), ki ga je Vlada sprejela 14. tega meseca, in so razumeli, da je kar 14. tega meseca epidemija preklicana. Ne, ta odlok ima končno določbo, ki pravi v 4. členu: »Ta odlok začne veljati naslednji dan po objavi v Uradnem listu Republike Slovenije, uporablja pa se od 31. maja 2020 naprej.« Seveda je vsakemu dovoljeno v okviru lastne svobode, da državnih predpisov tudi ne spoštuje. Jaz se pač trudim, da jih. No, zdaj pa k samemu zakonu, ki ima res navdušujoče ime, je sicer bila že davnega leta 1999 sprejeta prva verzija: Zakon o ohranjanju narave. Ohranjanje, torej gre za proces, kako moramo vsi, vsak državljan te države naravo ohranjati. Ne bom ocenjeval današnje razprave in brez zamere, v veliki meri je bila votla, brez vsebine, ki jo ta zakon prinaša. Kolegice in kolegi, cilj predlaganih sprememb Zakona o ohranjanju narave je uskladitev slovenske zakonodaje z zakonodajo Evropske unije, konkretno z direktivo o habitatih. Šel sem jo pogledat. Ne pozabite, Evropska komisija je davnega oktobra 2017 izdala uradni opomin zaradi nepravilnega prenosa in neizpolnjevanja obveznosti iz 3. in 4. odstavka 6. člena ter prvega odstavka 16. člena Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst. To je ključna vsebina. Ta direktiva iz 21. maja 1992 pravi naslednje. Svet evropskih skupnosti je sprejel naslednjo direktivo, ne se bati ne bom cele bral, in v tej direktivi o ohranjanju naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst ohranjanje pomeni vrsto ukrepov, ki so potrebni za vzdrževanje ali obnovitev ugodnega stanja naravnih habitatov in populacij prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst. Potem v tej direktivi naravni habitati pomenijo povsem naravna ali polnaravna kopenska ali vodna območja s posebnimi geografskimi, abiotskimi in biotskimi značilnostmi. V tej direktivi naravni habitatni tipi v interesu skupnosti pomenijo tiste, za katere na ozemlju iz člena 2 velja, da jim grozi nevarnost izginotja na svojem naravnem območju razširjenosti ali imajo majhno naravno območje razširjenosti zaradi zmanjševanja ali omejenosti območja samega itn. Za mene kot krščanskega demokrata je narava stvarstvo. To stvarstvo bom varoval v skladu z vrednotami, ki so stare 2 tisoč let in jih do danes še nihče ni ovrgel. Nihče v tej koaliciji ne na vladni strani ne v Državnem zboru, nihče nima prav nobenega namena nikogar izločiti, če ima dobre namene v procesu pri ukrepih za ohranjanje narave. Vsak je dobrodošel, vsak predlog je dobrodošel. Sam osebno pa si mislim, da način delovanja kogarkoli, ki se interpretira samo v besedi »stop« ali pa »prepovedano«, to ni način sodelovanja in to ni nobena pomoč ukrepom za ohranjanje narave. Narava je dana človeku in človek jo mora ohranjati in jo seveda ima tudi pravico izkoriščati. Vsa ta razprava, če sem prav razumel, in res največ prahu se je dvignilo pri Zakonu o spremembah Zakona o ohranjanju narave pri sprejetem amandmaju glede pridobitve statusa nevladne organizacije v javnem interesu na področju ohranjanja narave. To je zdaj menda ključni problem pri opoziciji. Opozicija in nevladne organizacije nam, torej Vladi in koaliciji, očitajo, da jih želimo onemogočiti, kar preprosto ni res. To je neka fikcija, ki preprosto ne drži. Če kdo, potem smo desnosredinske vlade vedno znale imeti boljši dialog, boljše sodelovanje z vsemi akterji na posameznem področju, z vsemi dejavniki. Spremembe se uvajajo le na del, ki govori o pridobitvi statusa nevladne organizacije v javnem interesu. Pogoji so se sprva precej zaostrili, vendar smo jih z amandmaji precej omilili. Omilili smo jih. Vključeno z amandmajem, ki ga obravnavamo na današnji seji. Namesto zahteve, da morajo biti v nevladni organizaciji zaposlene tri osebe s sedmo stopnjo izobrazbe, smo jo na opozorilo in predstavitev mnenja na matičnem delovnem telesu s strani nevladnih organizacij omilili na dve zaposleni osebi s polnim delovnim časom, s šesto stopnjo izobrazbe in dvema letoma delovnih izkušenj na tem področju. Kdo je lahko korekten sogovornik vladi, parlamentu, ko gre za ohranjanje narave? Ja, tisti, ki ima neka znanja o tem, po mojem skromnem mišljenju, tisti lahko pomaga pri ukrepih za ohranjanje narave. Ne pa kar nekdo, ki pravi, stop, prepovedano, in da sem malo lokalpatriot, prepovedana gradnja elektrarn na Muri. Ja, okej, ne bomo v tem mandatu na tem področju nič delali, brez skrbi. Čeprav že z leta 1770 obstajajo zakoni, ki so definirali, kjer se lahko mlini postavljajo, konkretno ta iz leta 1770 je določil, da se mlini lahko postavljajo le na rekah, potem je sledila novela v začetku 19. stoletja, da so pa lahko mlini tudi na potokih in tako naprej in tako naprej. Se pravi, že davno so ljudje uporabljali naravni energetski potencial, kar pa danes menda ni več dovoljeno. Govorim o hidropotencialu. Res je, veliko nevladnih organizacije se je pritožilo nad minimalnim številom članov, udeleženih na letni skupščini. Teh naj bi bilo po predlogu 50, vendar za resno organizacijo, in teh je v Sloveniji kar nekaj, to ne bo problem. Seveda pa ti novi predlogi veljajo le za organizacije, ki bi si na novo želele pridobiti status v javnem interesu. Za obstoječe, ki ta status že imajo, je zahteva le ta, da v pol leta skličejo skupščino in dokažejo članstvo. In kje je tu problem? Kje je tu problem? Pobranih članarin pa jim ne bo nihče preverjal. Nimamo tega interesa. Zato trditve, da se bo z amandmajem ukinilo nevladne organizacije, preprosto ne držijo. V Sloveniji je po podatkih krovne mreže nevladnih organizacij Slovenije slabih 28 tisoč nevladnih organizacij. Ne bom komentiral. Veliko, malo, preveč ali premalo, to je stvar ocene posameznika. Je pa dejstvo, da se število nevladnih organizacij vsako leto poveča za približno 500. 500 je ta letni prirast. Kje bomo končali? Kje bomo pristali? Pri kateri številki? Ne vem. Če upoštevamo samo aktivne organizacije, je teh še vedno 27 tisoč. Iskreno verjamem, da se znotraj teh 27 tisoč organizacij najdejo take s podobnimi interesi in bi se lahko združile in stopile v bran ohranjanju narave, tako bi bile močnejše. Nenazadnje smo vsi ponosni na našo lepo Slovenijo, floro in favno. Moramo pa seveda najti ravnovesje med ohranjanjem narave in drugimi investicijskimi projekti. Nevladne organizacije so po krivici velikokrat obravnavane kot izključno motilci in zaustavljalci projektov, kar pa ni res. Mi jih v Novi Sloveniji rešpektiramo. Ampak kot rečeno, ne pristajamo pa na njihovo delovanje po načelu stop, prepovedano, brez argumentov, brez možnosti dialoga, z ultimati. Tako ne gre. Tako ne gre. Z ulico ne gre. Tako ne gre. Za mizo se moramo pogovarjati. Veliko nevladnih organizacij se s srcem in dušo bori za ohranjanje in preučevanje narave. Poznam kar nekaj ljudi, ki se s tem ukvarjajo. Seveda obstajajo tudi zlorabe. Ja, obstajajo zlorabe in izsiljevanje raznih nevladnih organizacij. Danes ni točka dnevnega reda, pri kateri bi lahko na dolgo in široko o tem govorili, pa res na dolgo in široko. V tem času, ko je v parlamentarni proceduri ta novela Zakona o ohranjanju narave, sem se z mnogimi pogovarjal, izvedel tudi informacije, ki so me spravile, milo rečno, v slabo voljo. Nisem mogel verjeti, da kdo v imenu nevladne organizacije hoče na veliko biznisirati, torej dobiti denar v žep in da bo potem dvignil zeleno zastavo za neko investicijo, za nek projekt. In ravno zaradi zlorab želimo postaviti kriterije, ki bodo dali veljavo resnim organizacijam, ki lahko s svojim konstruktivnim delom pokažejo, da delajo dobro in njih narava resnično skrbi, da je torej narava njihova skrb. Vesel sem, da smo v predlog zakona vključili tudi tiste organizacije, ki so sprva iz zakona izpadle, tako je vsaj izgledalo, ribiška in čebelarska zveza, jamarska, podvodna reševalna služba in tako dalje, ki so pa drugače organizirane. Zaključujem. Ker v Novi Sloveniji želimo, da se pravim, pravim nevladnim organizacijam, ki želijo resno sodelovati in pomagati v trajnem procesu ohranjanja narave, da se jim vrne ugled, da se jim vrne ugled delovanja v javnem interesu, zato bomo mi za ta zakon dali tudi naših šest glasov za. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da ne, zato zaključujem [[…]]Še [[…]]Malo pozno. Še kdo? Ni več interesa, torej samo še poslanec Tomaž Lisec. Izvoli.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, kolegi, kolegice, vsem skupaj lep pozdrav! Glede na to, da sem bil kar nekaj časa predsednik Odbora za kmetijstvo, sem zelo z zanimanjem poslušal te razprave, predvsem v medijih, kaj vse se s tem Zakonom o ohranjanju narave jemlje kmetijstvu in ne vem komu vsemu. V Sloveniji moraš, če hočeš imeti neko stranko, imeti 200 ljudi. Če hočeš imeti neko resno društvo v javnem interesu na področju okolja, pa se s tem zakonom dela neka evropska primerljiva rešitev. Glede na to, da sem včasih celo zmerjan, kako sem sodeloval v nekih nevladnih organizacijah, resnično ne vidim nikjer nobenega problema, če se v zakonu napiše, v 137. členu, da je nevladna organizacija organizirana v statusni obliki društva in mora imeti najmanj 50 aktivnih članov. Jaz mislim, da je to v prid resnim okoljskim organizacijam oziroma društvom, če želijo imeti status v javnem interesu, če želijo biti resni. Ne da se jih 15 zbere v eni lokalni gostilni in reče, mi smo proti. V Posavju imamo ogromno primerov, ko ti niti ne prihajajo iz Posavja, da bi bili proti razvoju Posavja, ampak prihajajo iz drugih krajev, ker so pač proti vsemu. So na primer na področju energetike proti vetrnim elektrarnam, so problem ptiči, so problem hidroelektrarnam, so problem ribice in ptiči, so proti jedrski elektrarni, kjer je spet nek drug problem. Vse je vedno problem. Zato absolutno podpiram ta predlog zakona, da če hoče neka nevladna organizacija na področju okolja dobiti ne samo status, ampak status v javnem interesu, da ima vsaj minimalne pogoje. Še enkrat, sam prihajam iz Posavja in 15 let sem na teh in drugačnih funkcijah ali položajih, ko spremljam lokalno in državno politiko. In samo na primeru hidroelektrarn na Spodnji Savi gledam, kaj vse se dogaja, ko na mesto, kjer želi investitor zaščititi ljudi z energetskim in okoljskim delom, ne, se najde 11 gospa iz Ljubljane in zavira projekte. Pa se je deloma to dogajalo pred mojim pragom pri hidroelektrarni Boštanj, pa sem potem spremljal to zgodbo pri hidroelektrarni Arto-Blanca, Krško. Pri Brežicah smo bili v mladinskem centru v Brežicah, ko so nevladniki rekli, da obstaja neka ribica, ki so jo poimenovali, ne vem kako, sem že pozabil, nekaj z zlatom je imela ime, zvezdogled. In potem je en starejši gospod, jaz mislim, da je bil star 80 plus, dvignil roko, pa je rekel: »Gospa, jaz sem pa že skoraj 60 let ribič, kaj mi lahko kdo pokaže to ribico?« Pa so rekli, da je tudi sami še niso videli. Ampak zavirali pa so postopek, vsaj eno leto je minilo, dokler se ni ta gordijski vozel presekal, kjer so se ena pa potem druga nevladna organizacija spuščali v upravne postopke in želeli so sodelovati celo v sodnih postopkih in tako dalje. Tudi pri Hidroelektrarni Mokrice je podobna zgodba. Ta nevladna organizacija, prej so bile seveda še druge, imam problem z hidroelektrarnami, uničujemo ne vem kakšne ribice. Samo za intermezzo, toliko rib, kot je sedaj v Savi, jih ni bilo nikoli prej, ampak še tisto, kar bi bilo lahko več, so problem – kdo spet? Nevladniki, in to ne tisti nevladniki, ki smo jih dali v ta zakon v tem 37. členu, kjer imajo koncesijsko pogodbo. Lovci in ribiči so se strinjali, da je super, da se dovoli streljanje kormoranov. Ribiči in lovci, kar je skoraj nepojmljivo v slovenskem prostoru, da lahko sodelujejo, imajo skupno isto točko, ampak, glej ga zlomka, spret je bila nevladna organizacija, ki je rekla, da to pa ne gre. Pa je imela problem potem ena občina in sosednja občina, skratka, problem na problem. Da ne bo pomote, jaz mislim, da vsaj ena tretjina organizacij tudi na tem področju verjetno resno razmišlja o vsem tem, kar smo danes poslušali, o našem lepem okolju, naših lepih gozdovih, o naših pticah, ribicah in tako naprej. Dve tretjini pa sta tam samo zato, da nagaja. Če pogledamo Erar, vidimo, komu nagajajo. Tistemu, ki jih plačuje. Imamo ogromno nevladnih organizacij s statusom v javnem interesu, čeprav jaz večkrat mislim, da je marsikatera od teh organizacij s statusom v ne javnem, ampak predvsem v zasebnem interesu, ki dobivajo zneske 20 tisoč, 40 tisoč evrov od te državne institucije, od tiste državne institucije, skratka jemljejo denar, potem pa še zavirajo projekte. Hidroelektrarna Mokrice − enoletna zamuda po mnenju strokovnjakov, ki se ukvarjajo z gradnjami hidroelektrarn, stane državo oziroma izpad državnih sredstev, mislim, da je bilo rečeno 80 milijonov. Kdo bo to škodo pokril? Tukaj poslušamo, kako se včasih kregamo o dveh, treh milijonih pri nekem zakonu, in je to grozen problem, potem pa pride 11 gospa iz Ljubljane in naredi več kot 50-milijonsko škodo, ki jo potem tukaj saniramo poslanci iz Posavja. Kdo bo odgovarjal za to? Ali pa bomo dali še vedno vsa pooblastila vsem tem organizacijam, da, kot piše v enem izmed amandmajev, lahko sodelujejo v vseh upravnih in sodnih postopkih? Še enkrat, jaz mislim, da je prav, da nevladne organizacije s statusom v javnem interesu sodelujejo, ampak, prvič, ne povsod in, drugič, ne vsak. Če je res v tej Sloveniji imeti resno društvo s 50 člani, samo poglejte v svojih lokalnih skupnostih, vsako malo bolj resno društvo ima z lahkoto 50 članov, če člani verjamejo v dobre ideje. Zakaj verjetno nekatera marsikatera manjša organizacija nima 50 članov? Zato ker jih imajo nekateri za malo takšne ekstremiste. Poglejte po svojih društvih, imamo športno društvo X, mladinsko društvo X, kulturno društvo X. Jaz prihajam iz manjšega kraja, v mojem okraju je 800 prebivalcev, če dva kraja skupaj združimo tisoč 500, in ko sem bil predsednik lokalnega mladinskega društva, smo imeli z lahkoto 110 članov, ker so mladi verjeli, da delamo nekaj dobrega. In ne, nismo dobili, razen eno leto, ko smo imeli najvišji kres na svetu, smo dobili preko urada za mladino 2 tisoč evrov. Vau. V vseh ostalih 10 letih pa toliko − nič. In v Erarju imamo pa nevladne organizacije, ki − kaj delajo? Kupijo 50 listov A4, da se potem preko printerja pritožujejo, kamorkoli jih je volja. In za ta denar in za to dobijo − kaj? Celo plačano. Je to napredek? Ni napredek, temu se reče nagajanje. Zato je ta zakon danes nujno potreben. In ko poslušamo danes, kako Vlada ne posluša nikogar, jaz ne vem, jaz sem dobil pa dva esemesa dveh okoljskih organizacij, kako, hvala bogu, Vlada posluša resne okoljske organizacije. Potem berem tukaj ravnokar v Novicah, da zbornice podpirajo tudi ta zakon, poleg vseh ostalih, ki se dogajajo v zadnjem času. Skratka, kljub temu da sem bil podpredsednik ekodruštva v Sevnici, kljub temu da sem bil predsednik Odbora za kmetijstvo in zelo vem, ko smo imeli seje Odbora za kmetijstvo, na primeru Magne in še kje drugje, kakšna presenetljiva tišina je bila s strani teh nevladnih organizacij, ko smo jih prosili: »Povejte, izrazite željo, pridite na odbor, povejte, kaj se bo delalo na najboljših kmetijskih površinah«. Ena oseba je prišla, javno izpostavljena, ki je povedala, da je proti. in je bil sicer tudi član enega drugega združenja, ampak je govoril v lastnem imenu. Vsi ostali so rekli, bojimo se tega, bojimo se onega, če bomo glasni, ne bomo dobili več denarja, in tako naprej. Je to namen nevladnih organizacij? Ni. Takrat, ko smo jih najbolj potrebovali, so bili najbolj tiho. Čudno, danes pa poslušamo o tem, kako ta grda država in ta grdi kapitalizem dela škodo, okoljevarstveniki pa to rešujejo. S tem zakonom delamo ravno pravo ravnovesje med tem, kaj državljani in gospodarstvo potrebujejo, da se jim da možnost nekih nadaljnjih postopkov, in na drugi strani, da se nevladne organizacije na tem področju zresnijo, da resnično delujejo v svojih okvirjih in za svoje področje tisti, ki imajo resne namene. Ne pa, da imajo namene dobiti denar in za ta isti denar nagajati. Zato podpora temu zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Vidim, da ne. Zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O RAZGLASITVI IZREDNIH PODNEBNIH IN OKOLJSKIH RAZMER V REPUBLIKI SLOVENIJI. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila skupina 34 poslank in poslancev s prvopodpisanim Matjažem Nemcem. Predlog resolucije je na 17. seji 12. maja 2020 in na prvem nadaljevanju 17. seje 14. maja 2020 obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor o poglavij predloga resolucije ni sprejel, je bila obravnava predloga resolucije na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Stališče Poslanke skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Franc Rosec. Rosca ni. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Robert Pavšič. Izvolite.
Najlepša hvala. Gre za prepoznavanje strateških vprašanj ali le za vprašanje političnega prestiža? Kako se lahko mišljenje Posameznikov, poslanskih skupin ali strank spremeni čez noč? Kako se lahko zavrne priporočilo in izjava, da so podnebne spremembe tukaj in da je ukrepanje nujno? Kako se nam in vsem ljudem lahko mirno gleda v oči ter reče, saj bomo nekaj naredili? A je res tako težko političnemu nasprotniku, s katerim ste še pred dvema mesecema delali skupaj, skupaj udejanjali podobno politiko, skupaj delili podobne vrednote, priznati, da ima prav, samo zaradi tega, ker je trenutno na nasprotnem bregu. Ampak reke tečejo svojo pot, ne glede na to, na katerem bregu stojimo, in tudi prestopajo bregove, neusmiljeno, sunkovito in vztrajno. Tako nam pokažejo svojo moč, ob kateri ostanemo ljudje brez besed in tudi brez možnosti. To je bistveno vprašanje. Nimamo več možnosti zanikati, da je treba za naravo, okolje in ljudi poskrbeti že danes. Resolucija, ki ste jo vehementno zavrnili samo zaradi dveh mesecev sodelovanja v tej vladi, bi lahko bila stičišče idej za udejanjanje besed, da bi izgovorjeno meso postalo. Ampak ne. Zato smo pravzaprav razočarani, ker v teh klopeh ne naslavljamo najbolj bistvenih vprašanj in ker se, spoštovani kolegi, odmikate od lastnih zagotovil. Kako bo, kolegi iz SMC, bolje za vse? Trajnostni razvoj zadovoljuje želje in ustvarja vrednost za današnje generacije, ob upoštevanju potreb in možnosti prihodnjih. Družba, država in gospodarstvo si morajo prizadevati za ohranjanje narave in naravnih virov, biotsko raznovrstnost in zmanjševanje onesnaževanja ter izvajanje dolgoročnih strategij, finančne odgovornosti in medsektorskega sodelovanja, povezovanja in usklajevanja. Svoja lastna programska izhodišča, ki sem jih ravnokar prebral, ste povozili. Za lase privlečena stališča, s katerimi želite upravičiti svoje ravnanje, pa so preveč prozorna. Če namreč ob programu SMC, v katerem piše, navajam: »V zeleni Sloveniji cenimo in varujemo naša naravna bogastva, vire hrane, vodne vire, gozdove, prostor, zrak. Enakomerno razvijamo vire energije in solidarno prispevamo k mednarodnim naporom za trajnostni razvoj brezogljične družbe.« Konec navedka. Potem je zavračanje dejstva tudi zatiskanje lastnih oči. In gospodarski resor je vaš resor, saj ga vodi vaš predsednik Zdravko Počivalšek. Kako boste, kolegi iz Desusa, vrnili ljudem dostojanstvo? Tako, da boste zanikali podnebne spremembe in podnebno krizo. Kako boste spodbujali projekte, ki bodo zagotavljali povečanje samooskrbe s hrano in pospeševali potrošnjo v Sloveniji pridelane zdrave hrane? Tako da boste iz postopka umeščanja gospodarstva izrinili nevladne organizacije. Spodbujate namreč zazidavo kmetijskih zemljišč, torej bo še manj doma pridelane hrane. Spodbujate zazidavo travnikov, torej bo še manj naravne živinoreje. Spodbujate krčenje gozdov, torej bodo naša pljuča še manjša. Pa ta resor vodi vaša predsednica Aleksandra Pivec. Popolnoma zanikate, citiram: »Razvoj, za katerega v stranki Desus menimo, da sloni predvsem na principih medgeneracijske solidarnosti, v kateri raba naravnih virov za zadovoljevanje potreb sedanjih generacij ne sme potekati na račun tistih, ki prihajajo.» Konec navedka. Namesto, da bi se vsaj strinjali z resolucijo o tem, da je ves svet in tudi Slovenija v podnebni krizi, boste vsi skupaj raje pogledali proč. Upam, da vsaj z zavedanjem o tem, kako kapitalno ste zgrešili, kako kapitalno ste postali slepi zaradi oportunizma. Pa bi to še lahko razumeli v okviru ideoloških vprašanj, ampak da ponotranjite vse tisto, proti čemur ste bili še včeraj eksplicitno proti, to pa je nerazumljivo. Ne zgolj zaradi generacij, ki šele prihajajo, ampak tudi zaradi nas in zaradi vseh, ki so to okolje soustvarjali. Vse dobro, kolegi, in naj vam narava odpusti.
Hvala lepa. Zdaj, jaz upam, da bodo predstavniki ostalih poslanskih skupin predstavili svoje stališče poslanske skupine, ne vem, če so pooblastili LMŠ, da to pove. Naslednji je na vrsti Matjaž Nemec, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovane kolegice, dragi kolegi! Socialni demokrati smo skupaj z uglednimi predstavniki okoljevarstva pripravili in vložili dokument, ki sta ga po nekajkratnih usklajevanjih, sopodpisali dve politični stranki, dve poslanski skupini, stranka LMŠ in Levica, ter dve vodji poslanskih skupin, to je Stranke Alenke Bratušek in stranke Desus. Kljub temu da se okoljske in podnebne spremembe dogajajo vsak dan, kljub temu da človeštvo vse bolj občuti globalno segrevanje in se okrog nas dogajajo dnevno, izredni podnebni in okoljski pojavi, ki ogrožajo naša življenja in kvaliteto življenj, kljub temu da predstavlja podnebna kriza največjo grožnjo sedanjim in prihodnjim generacijam, kljub vsemu naštetemu imamo, kot kaže, pri nas koalicijo, ki si pred vsem tem še vedno zatiska oči in ušesa. Socialni demokrati, spoštovani, smo se za vložitev dokumenta odločili, ker si želimo, da je Slovenija v družbi razvitih demokratičnih držav, ki so že sprejele podobne resolucije in svoje politike usmerile v smer, ki so okolju in naravi prijazne. Nenazadnje, je podobno resolucijo sprejel sam Evropski parlament in s tem dal zgled ostalim državam članicam, tudi druge države članice so sprejele podobne pobude. Kdo so torej tisti, ki iščejo izgovore za vrnitev dokumenta, kjer piše, da naj Slovenija preide na brezogljično oziroma nizkoogljično krožno gospodarstvo? Kdo lahko zavrne dokument, kjer je zapisano, da naj Slovenija odpira zelena delovna mesta, stremi k temu, da obstanejo rastlinske in živalske vrste? Kdo lahko nasprotuje ideji podaljšanja življenjskega cikla izdelkov, idej pospeševanja ozelenjevanja in pogozdovanja, ter idej podpore lokalnim preskrbnim in prehranskim verigam? Kdo so tisti predstavniki ljudstva v Državnem zboru slovenskega parlamenta, ki so proti temu, da se sprejme dokument, kjer je zapisano, da naj Slovenija v prihodnje poveča trajnostno mobilnost, vzpostavi učinkovito mrežo javnega potniškega prometa ter občutno zmanjša promet in razbremenitev mestne ter primestne vpadnice in prometnice? In nenazadnje, kdo so predstavniki ljudstva, tega ljudstva, slovenskega ljudstva, ki nasprotujejo dokumentu, ki govori o učinkoviti pomoči, podpori ranljivim skupinam prebivalstva, da se prepreči energetska revščina ter omogoči dostop do tehnologij in storitev za povečanje energetske učinkovitosti ter energetske in prehranske samooskrbe? Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, to so predstavniki vladajoče koalicije, ki ne želijo ohranitve narave in našega okolja, in to je vladajoča koalicija, ki nima posluha za življenjski prostor vseh nas. Posluh, posluh naravi! Srečno!
Hvala lepa. Poslanec Gregor Perič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani. Podnebne spremembe so dejstvo in so nekaj, kar vpliva na naš vsakdan, o tem ni nobene dileme, da so tukaj. Zdaj, šele v zadnjem obdobju se začenjamo v resnici zavedati, da smo izgubili tisto veliko razkošje, ki mu pravimo predvsem čas, zato je potrebno ukrepati. Vendar pa predlog resolucije, ki jo imamo danes na klopeh, je v resnici, žal, nek ponesrečen poskus, da se na ta izziv odzovemo. Zakaj ponesrečen? Zlasti zato, ker smo prejšnje koalicijske partnerice v samo usklajevanje tega dokumenta vložile zelo veliko napora, veliko več kot ga vlagamo tukaj, da bi bili zraven, pa vendar še danes ta dokument ni usklajen, na žalost. Ne med nami, ni pa usklajen niti z drugimi strateškimi dokumenti, v mislih imam zlasti NEPN – Nacionalni energetski in podnebni načrt. In mislim, da če se lotevamo nekih projektov oziroma prizadevanj resno, potem je smiselno, da so akti, ki jih sprejemamo tukaj, medsebojno tudi usklajeni. NEPN je pa tak dokument, ki mora biti usklajen z Evropsko komisijo in nam diktira tempo, kakšne ukrepe bomo morali sprejeti, da bomo karseda uspešni v boju proti podnebnim spremembam. In seveda, če želimo pričujočo resolucijo o razglasitvi podnebne krize sprejeti, potem mora biti resolucija s temeljnimi strateškimi dokumenti naše države usklajena. To je pomembno zlasti zato, ker vsaka zaveza, ki jo tukaj notri zapišemo in tudi sprejmemo, terja določene ukrepe in terja določena dejanja. Če pa poslanci sprejmemo resolucijo in ob tem poslušamo, da to ni zgolj priporočilo, ampak je dejansko neka zaveza, potem se moramo zavedati tudi številnih ukrepov oziroma sprememb, ki temu sledijo. Nič ni narobe, da smo ambiciozni, da se dobro razumemo, ampak ta ambicioznost terja velike napore. Zavedati se moramo, da se nobena sprememba ne zgodi čez noč. V SMC takšnega predloga resolucije, žal, ne moremo podpreti. Že med usklajevanjem, naj poudarim še enkrat, že med usklajevanjem smo jasno zagovarjali stališče, da je pred resolucijo treba sprejeti zakon o podnebni politiki, ki ga je prejšnji minister za okolje in prostor Zajc že pripravil. O njem je bila opravljena tudi javna razprava. Žal pa je predlog zakona zaradi odstopa takratnega predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca obtičal v medresorskem usklajevanju. Glede na to, da je ta predlog zakona že prehodil zelo dolgo pot, v SMC verjamemo, da bo aktualni minister Vizjak njegovo pot peljal naprej. Temu pa bo sledilo oblikovanje resolucije, ki bo imela podlago v zakonu, kar je tudi praksa z drugih področij. V SMC se s tem sporočilom, ki izhaja iz predloga resolucije, globoko strinjamo. Naj še enkrat poudarim, strinjamo se s sporočilom, ki ga resolucija nosi. Tisti, ki se pa s tem sporočilom ne strinja, je verjetno gluh in slep za razmere, ki so posledica podnebnih sprememb. Prav tako je gluh in slep tudi za to, da si prizna, da smo vsi enako odgovorni za naš planet. In kot večkrat slišimo, podnebne spremembe niso ne leve, ne desne. Če pa želimo, da nam bo resolucija predstavljala kompas, potem mora biti vsebinsko usklajena z drugimi dokumenti, na podlagi katerih bomo lahko skupaj ukrepali. Navsezadnje se moramo zavedati ene stvar. Bolj kot razglasitev podnebne krize so pomembna naša dejanja in konkretni koraki, torej ne gre za noben prestiž, ampak za to, da so bile pripombe, tudi pripombe LMŠ pri prehodu iz koalicije v opozicijo enostavno pozabljene in zanemarjene. In tukaj še enkrat poudarjam, mi se z vsebino strinjamo, želimo pa, da je ta resolucija usklajena najprej na podlagi zakona in potem še ostalih aktov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil poslanec Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Dejstvo je, da bi se morala naša družba 21. stoletja vseskozi zavzemati za človeka, naravo in živali pred kapitalom. Podnebne spremembe so in bodo žal tudi še v prihodnje vedno s seboj prinesle tudi velike družbene spremembe ter močno krojile in vplivale ne evropsko ter globalno geopolitično strukturo. Živimo v času hitrih in nepredvidljivih izrednih podnebnih sprememb, ki pa si jih je človek z nespametnim in slabim ravnanjem z naravo in naravnimi viri zakuhal prav sam. S svojim načinom življenja močno vpliva na segrevanje ozračja, stanje biodiverzitete. Močno si je poslabšalo svoje življenjske razmere in razmere različnih živalskih ter rastlinskih vrst. Razglasitev izrednih podnebnih in okoljskih sprememb je in mora biti prioriteta naše države in družbe kot take same. Vse obenem pomeni tudi obveznost, da začnemo kot država in družba prednostno izvajati vse potrebne in nujne ukrepe za preprečevanje in omilitev podnebnih sprememb ter prilagajanje na njihove posledice, da bi začeli dosegati znanstveno priporočeno zmanjšanje emisij, toplogrednih plinov ter določb Pariškega podnebnega sporazuma. Za ohranjanje našega bivalnega okolja, našega planeta, zdravja, kvalitete življenja, prihodnosti naših potomcev in preživetje gre. 28. novembra 2019 so evropski poslanci na zasedanju Evropskega parlamenta v Strasbourgu sprejeli Resolucijo o razglasitvi podnebnih in okoljskih izrednih razmer v Evropi in po svetu. Ta simbolična resolucija zahteva skladnost zakonodajnih predlogov s ciljem omejevanja globalnega segrevanja. Da bi sledili tej zeleni gesti na evropski ravni, smo skupina poslancev na Odboru za infrastrukturo okolje in prostor predlagali tudi našo resolucijo o razglasitvi izrednih podnebnih in okoljskih razmer v Republiki Sloveniji. In prav ta predlog resolucije je oziroma bi naj bil prvi v koraku v pravo smer izboljšanja kvalitete našega življenja in preživetja našega planeta. Živimo v času, ko nam mati narava in naš planet zemlje vseskozi sporočata in nas opozarjata na naše negativne vplive in zablode, ki jih mi kot človeštvo povzročamo naravnemu sistemu na globalni ravni, zato je tudi nujno potrebna zelena družbena samorefleksija in nov družbeni zeleni konsenz na lokalni in globalni ravni. Bom na koncu zadevo še enkrat povzel po čisto zdravi kmečki pameti, na katero se zadnje čase v tem državnem zboru nekateri tako zelo radi sklicujejo. Boljše in lepše kot bomo skrbeli in poskrbeli za našo naravo, boljše in lepše bomo zaradi tega živeli mi in vsi naši potomci. V Levici namreč zahtevamo, da se bo ta vlada in tudi vse naslednje vlade, ki jih bodo sledile, ne samo držale in upoštevale resolucijo, kot je ta današnja, o kateri se pogovarjamo, ampak se bodo k reševanju tega problema tudi zakonsko, politično in moralno zavezale. Žalostno je namreč prav to, da vse tiste stranke in vsi tisti poslanci, ki v glavnem največ govorijo o tem, kako se borijo za boljšo prihodnost otrok in mladih družin, potem na sejah potrjujejo in sprejemajo prav tiste škodljive sklepe in predloge, ki boljšo, svetlejšo in bolj zdravo prihodnost vsem tem otrokom in mladim družinam uničujejo in kratijo. Obenem pa ne slišijo opozoril in prošenj vseh tistih, ki se borijo za boljšo prihodnost in za zaščito narave. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Mihael Prevc. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi! Resolucija o razglasitvi izrednih podnebnih in okoljskih razmer v Republiki Sloveniji predlaga, da Državni zbor z njo razglasi, da je Slovenija v stanju izrednih podnebnih in okoljskih razmer zaradi segrevanja ozračja, vpliva podnebnih sprememb na okolje, zmanjšanja naravnih virov, poslabšanja življenjskih razmer in presežnih zmogljivosti zemlje za samoobnavljanje in samoočiščenje. V Novi Sloveniji ugotavljamo, da se žal resolucija nanaša samo na ukrepe za zmanjševanje podnebnih sprememb, na drugi strani pa ne odgovarja na vprašanja, kako bomo zagotovili delovanje gospodarstva ter s tem delovna mesta in preživetje ljudi. Zagovarjamo namreč takšno gospodarstvo, ki skrbi za okolje. Tržno gospodarstvo v prihodnosti je ekološko socialno tržno gospodarstvo. Zavedamo se, da prav svobodna podjetniška pobuda prinaša inovacije, ki bodo v prihodnosti največ doprinašale k varovanju okolja in hkrati uresničevala tudi gospodarske cilje. Okolje moramo varovati in ohranjati za mlajše generacije [[…]]
Samo trenutek, kolega Prevc, boste tukaj nadaljevali naprej, ker je prišlo do napake v merjenju časa. Je možno? Ni še, minuta ni še potekla. Lahko poizkusite, kolega Prevc, izvolite.
Hvala lepa. Spoštljivo ravnanje z našim okoljem, rodovitno zemljo, pitno vodo in živalskim svetom ter raznolikostjo vrst je naš cilj in naša skupna naloga, ki se jo mora lotiti vsak posameznik. Zato je naša dolžnost, da danes sprejemamo takšne politične in gospodarske odločitve, ki bodo zagotovile ohranitev naravnih virov in okolja tudi za življenje prihodnih rodov. Epidemija kronavirusa je obsežno znižala emisije. Zaradi porabe energetikov se bodo letos zaradi covida-19 po oceni Mednarodne agencije za energijo znižale za skoraj 8 %. Epidemija nam je torej pokazala na eni strani, kako je mogoče znižati emisije, na drugi strani pa je pokazala, kakšne posledice ima to za gospodarstvo, na usodo ljudi, na proračunske sisteme ter na krhkost vzdržnosti financiranja socialne države. Samo pri nas se bo obseg bruto domačega proizvoda letos skrčil za 7 %. Virus je pokazal, da je enostavno zmanjšati obseg emisij, težava pa nastane pri vprašanju, kako bomo ob tem ljudem zagotovili preživetje. Ne želimo si, da bi si boj proti podnebnim spremembam predstavljali tako poenostavljeno, kot to kaže ta resolucija. Želimo si predvsem zelo konkretnih in resnih predlogov, ki bodo na eni strani zmanjševali obremenitev okolja, na drugi strani pa ne bi z negativnimi vplivi na gospodarstvo ogrožali možnost ljudi, da s svojim delom preživljajo sebe in svoje družine. Resolucija je sicer res lep spisek želja, vendar manjkajo konkretne rešitve. V Novi Sloveniji pričakujemo resnejšo razpravo pri sprejemanju zakona o podnebni politiki. Prav tako vse energetsko podnebne cilje do leta 2030 in konkretne ukrepe, ki jih predlaga ta resolucija, že naslavlja Nacionalni energetski in podnebni načrt, ki je za nas tudi ustrezen strateški dokument za sprejetje teh odločitev s strani Vlade. Upam, da bo Vlada Republike Slovenije čim prej v skladu s Pariškim sporazumom in podnebno politiko ter zakonodajo Evropske unije pripravila dolgoročno podnebno strategijo, s katero se bo zavzela za pospešeno zmanjševanje emisij toplogrednih plinov, najkasneje do leta 2050 in da jo bomo v Državnem zboru obravnavali še v letošnjem letu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Podnebne spremembe predstavljajo resno grožnjo svetu. Stroka si je enotna, za podnebne spremembe je odgovoren človek in človeška dejanja so tista, ki bodo krojila usodo človeštva in naših zanamcev v prihodnjih desetletjih. Skupina poslank in poslancev je na Vlado Republike Slovenije naslovila poslansko pobudo, da Vlada po zgledu drugih evropskih držav razglasi podnebno krizo in se aktivno zavzame za njeno reševanje. S predlogom resolucije bi Državni zbor razglasil, da je Slovenija zaradi segrevanja ozračja, vpliva podnebnih sprememb na okolje, stanja biotske raznovrstnosti, zmanjšanja naravnih virov, poslabšanja življenjskih razmer ter preseženih zmogljivosti zemlje za samoobnavljanje in samoočiščenje v stanju izrednih podnebnih in okoljskih razmer. Ne glede na to, da do konkretizacije lahko pridemo na podlagi dokumentov na strateški zakonski in programski ravni, predstavlja resolucija okvir za ukrepanje. Kot akt političnega pomena tako ne vsebuje pravno zavezujočih norm, temveč kot javna izjava ljudi usmeri v razmislek o pomembnem vprašanju, kaj lahko kot posameznik neposredno storim in naredim za zmanjšanje podnebnih sprememb. Vsi se torej zavedamo, da je potrebno slediti ukrepom za dosego zmanjšanja emisij toplogrednih plinov kot tudi slediti določbi Pariškega podnebnega sporazuma. Ustavitev emisij toplogrednih plinov bi lahko dosegli s trajnimi dolgoročnimi ukrepi in stroški, ki pa so zanemarljivi v primerjavi s tveganjem, če ne bomo ničesar ukrenili. Eden izmed ukrepov, s katerim lahko vsi pripomoremo k zmanjšanju posledic podnebnih sprememb, je povezan z razogličenjem prometa in z njim povezano obstoječo neracionalno uporabo osebnih prevoznih sredstev. Prometna sredstva so eden izmed velikih porabnikov fosilnih goriv, zlasti nafte. V SAB se še kako dobro zavedamo, da je ureditev javnega prevoza, spodbujanje ljudi, da pogosteje uporabljajo kolesa in da se na krajše razdalje odpravijo peš, ključno za čisto podnebje. Na pobudo nekdanje ministrice Alenke Bratušek bo tako z julijem 2020 javni prevoz za upokojence oziroma starejše od 65 let na voljo brezplačno. Ministrica je uvedla hitre avtobusne linije med številnimi slovenskimi mesti, v gradnji so prav tako številne kolesarske poti. Po vsej državi se posodablja železniška infrastruktura. Tovrstni ukrepi in ugodnosti spodbujajo ljudi k čim večji uporabi javnih prevoznih sredstev, kar ima na dolgi rok številne pozitivne posledice. V stranki SAB smo prav tako s ciljem kontinuiranega izvajanja investicij v trajnostno prometno infrastrukturo v prihodnje v zakonodajni postopek vložili Predlog zakona o infrastrukturnem skladu v prometno infrastrukturo. Z njim bi zagotovili stabilno in predvidljivo izvajanje potrebnih vlaganj v obnovo, modernizacijo in nadgradnjo obstoječe več kot tisoč 200 kilometrov razvejane železniške in cirka 6 tisoč kilometrov dolge cestne infrastrukture. Ta vlaganja v ta sklad so preprosto potrebna tudi zaradi prilagajanja prometne infrastrukture podnebnim spremembam kot tudi za doseganje cilja, da se tranzitni tovorni promet iz cest preusmeri na železnice. Prav tako smo na našo pobudo v ustavo zapisali pravico do pitne vode. V stranki SAB smo mnenja, da je dobrodošel vsakršen korak na področju prilagajanja na podnebne spremembe kot tudi področju razvojnih izzivov slovenskega gospodarstva. Podnebno resolucijo vidimo kot poziv, usmeritev in priložnost za preobrazbo našega gospodarstva za razvoj novih tehnologij in konkurenčnih delovnih mest z visoko dodano vrednostjo, ob upoštevanju ciljev varovanja in ohranjanja narave in njene pestrosti našem zanamcem. V SAB bomo predlog resolucije podprli.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil poslanec Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Skupina poslancev je v Državni zbor vložila resolucijo o razglasitvi izrednih podnebnih in okoljskih razmer v Republiki Sloveniji. Resolucija je bila predlagana z namenom, da Državni zbor razglasi izredne podnebne in okoljske razmere v Republiki Slovenije, določi podnebne cilje države, ukrepe in organiziranje zoper izredne podnebne in okoljske razmere. Glede vsebine je že Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora opozorila, da Državni zbor ne more z resolucijo razglasiti izrednih podnebnih in okoljskih razmer. Resolucija je namreč pravno nezavezujoči akt. Vsled tega se zastavlja vprašanje, kaj bi pravzaprav s sprejetjem resolucije dosegli. Vsi se strinjamo, da je treba sprejeti ukrepe za reševanje problemov podnebnih sprememb in varstva okolja v Republiki Sloveniji in tudi seveda v Evropski uniji. Seveda pa tega z resolucijo ni moč doseči. Dosegli pa bomo vse navedeno s podnebno strategijo Republike Slovenije do leta 2050, ki jo bo v letošnjem letu sprejela Vlada Republike Slovenije in tudi poslala v obravnavo in sprejetje v Državni zbor. Za obdobje do leta 2030 bo podnebna strategija temeljila na že sprejetih ukrepih, opredeljenih v Nacionalnem energetskem in podnebnem načrtu Slovenije, na Strategiji razvoja Slovenije do leta 2030, Resoluciji o nacionalnem programu razvoja prometa za obdobje do leta 2030 in številnih drugih dokumentih Republike Slovenije in Evropske unije. Vladna strategija bo zastavila vizijo in dolgoročne cilje za obdobje do leta 2050. Strategija bo prav tako podala usmeritve za izvajanje potrebnih ukrepov in usmerila prihodnje odločanje o ukrepih. V letošnjem letu bomo sprejeli strategijo, ki bo dejansko omogočila izpolnjevanje ciljev reševanja podnebnih sprememb in varstva okolja v Sloveniji. Vsekakor pa se vse pomembne odločitve glede podnebnih sprememb in okolja sprejemajo na ravni Evropske unije. Vlada Republike Slovenije pri teh rešitvah aktivno sodeluje. Iz napisanega lahko zaključimo, da je pomembno aktivno reševanje okoljskih problemov in varstva okolja v Republiki Sloveniji. Tukaj ne gre za prestižni boj, kaj kdo predlaga, pomembno je, da vsi skupaj prispevamo svoj delež k ohranjanju varstva okolja, tako posamezniki kot tudi vse politične stranke. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil poslanec Dušan Šiško. Izvolite.
Hvala. Lep pozdrav vsem skupaj! Kljub temu, da so zadeve resne, je imela Zakonodajno-pravna služba na Predlog resolucije o razglasitvi izrednih podnebnih in okoljskih razmer v Republiki Sloveniji nekaj pripomb, ki se nam zdijo umestne. Nas pa žalosti, da se zatečeno stanje nič kaj dosti ne premakne kljub retoriki svetovnih voditeljev, odločevalcev, ki vedo za problem že vsaj 30 let, če ne že več. Zavedati se hočeš nočeš moramo, da meritve ne lažejo in da je vse več vremenskih katastrof, na letni ravni že 800 na leto v primerjavi izpred 40 let, ko jih je bilo štirikrat manj. Dejstvo je, da se po svetu po letu 2008 ni več reševala podnebna kriza, temveč veliko raje banke ter finančne trge. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da se mora vsak odgovoren državljan in državljanka Republike Slovenije sam pri sebi vprašati, kaj lahko on osebno narediti pri spopadanju s podnebno krizo in ne kaže s prstom na drugega. Jemo lahko več domače in lokalno pridelane hrene ter jo malomarno ne zavržemo. Problem v sodobni družbi je, ker večina ljudi ne razume podnebne krize, jo ne jemlje dovolj resno, ker se o njej niso učili v šolskih klopeh. Poleg tega tudi mediji ne dajejo dovolj izčrpnih informacij. Slednji so danes ključni za učinkovito spopadanje s podnebnimi spremembami in naj pri poročanju ne pretiravajo zaradi vsesplošne panike ljudi. Srž vseh težav, ki smo jim priča je nedvoumno gospodarski model stalne rasti in blaginje države. Aktivni državljani od države zahtevajo, da bo morala več proračuna meniti za boj proti podnebnim spremembam. Treba je pljuniti v roke in se lotiti neprijetnih zadev, poleg tega pa moramo biti strokovni in ne populistični. Nujno potrebujemo tudi razne spodbude za varčevanje z energijo ter visoke davke za tiste, ki želijo delati po starem sistemu. Prioritetno je treba investirati v zeleno infrastrukturo. Imeti moramo v načrtu, da bi vsako gospodinjstvo dobilo brošuro z informacijami o bodočih scenarijih podnebja in z opozorili, kako ravnati v prihodnjih letih, podobno kot smo dobili na dom brošuro, kaj je novi koronavirus s strani NIJZ in MNZ. Vsi opažamo, da se segrevajo ozračje, tla, oceani. Na severu se talijo ledeniki, ki človeštvu prinašajo potencialno grožnjo z novimi virusi. Pri nas gospodarska oziroma kmetijska škoda že narašča zaradi suš, poplav, neurij. Vse bolj zelene zime ne dajejo zaslužka smučarskemu turizmu. Upravičeno nas je lahko strah, da ne izgubimo dragocene pitne vode zaradi večje količine slane vode, glede na to, da smo bili priča zvišanju gladine morja že za skoraj pet milimetrov na leto. Podnebni cilji so optimistični, vprašanje pa je, če nam jih bo uspelo doseči, kajti ukrepov proti podnebni krizi je veliko. Če jih bomo hoteli realizirati, bomo morali stopiti skupaj ter se biti pripravljeni marsičemu odreči za boljši jutri naših nadaljnjih rodov. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke podpiramo predlog resolucije.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za Poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga resolucije končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPOV O IZVAJANJU IZJEMNIH POOBLASTIL SLOVENSKE VOJSKE PRI ŠIRŠEM VAROVANJU DRŽAVNE MEJE. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog sklepa je na 13. nujni seji 1. aprila 2020 obravnaval Odbor za obrambo kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor točk predloga ni sprejel, je bila obravnava predloga sklepa na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Poslanec Robert Pavšič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Najlepša hvala. Stališče je pravzaprav odgovor na predlog sklepa za aktivacijo 37.a člena Zakona o obrambi. Takole smo takrat odgovorili predlagatelju: »V Listi Marjana Šarca se zavedamo, da je v teh težkih časih za uspešno soočenje z aktualno javnozdravstveno in grozečo gospodarsko ter socialno krizo ključno odkrito in dobronamerno sodelovanje med opozicijo in vladajočo koalicijo, ne glede na to, ali se s predlogi strinjamo ali ne. Cilj je jasen. Oblikovati in sprejemati optimalne ukrepe, ki gredo v dobro vseh državljanov in različnih organizacij ter naše države. Zato vam v nadaljevanju pošiljamo naše konkretne predloge za izboljšavo vašega sklepa o izvajanju izjemnih pooblastil vojske pri širšem varovanju državne meje, ki ste nam ga poslali 27. marca. Glede podpore sklepu, ki bi upošteval tudi naše predloge, se bomo odločali, ko bo sklep sprejet na Vladi. Ob tej priložnosti vas pozivamo, da iz Predloga zakona o interventnih ukrepih za zajezitev epidemije umaknete dodatna pooblastila policiji, opredeljena v 103. in 104. členu predloga zakona. Na ta način se bomo lahko vsi skupaj osredotočili samo na gospodarske in socialne ukrepe, ki gredo v korist naših ljudi in podjetij. Naj pa vam že vnaprej povemo, da ne bomo dovolili, da postanejo ukrepi v boju proti koronavirusu krinka za krnitev in slabitev naše demokracije in ustavne ureditve. To je bil uvodni del, ki ga je LMŠ poslala predlagatelju sklepa. Zahtevali smo dodatno utemeljitev zahteve za aktivacijo tega člena, ki je temeljila le na fiktivnih pritiskih na meje, kasneje pa smo izvedeli, da gre pravzaprav za rezervni načrt zaradi morebitnega povečanja okuženih med policisti. Seveda tega niste upoštevali v celoti, ampak ste ga prilagodili po svoje. Želeli smo, da se vnaprej določijo pravila delovanja, pa tega niste sprejeli. Želeli smo omejiti čas trajanja ukrepa na en mesec, z možnostjo podaljšanja, ki bi ga sprejel Državni zbor, pa tudi tega niste sprejeli. Želeli smo redna tedenska poročila, ki jih morajo strukture tako ali tako pripravljati tedensko, pa tudi tega niste želeli implementirati v sklep. Posebej poudarjam, zaupamo policistkam in policistom, zaupamo vojakinjam in vojakom, glede na dogajanja v zadnjih tednih pa ne zaupamo vam. Ne zaupamo politiki, ne zaupamo vam osebno, ker svojega zaupanja niste upravičili, ravno obratno, prevečkrat ste ga izkoristili.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Matjaž Nemec. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani kolegice poslanke in poslanci! Predlog sklepa o izvajanju o izjemnih pooblastilih Slovenske vojske pri širšem varovanju meje, torej o aktivaciji 37.a člena Zakona o obrambi, na matičnem odboru ni dobil podpore. Današnji pregled statistike ilegalnih prehodov na državni meji za prve štiri mesece tega leta kaže, da se je število ilegalnih prehodov zmanjšalo, bistveno odstopa od številk, ki smo jih beležili ob begunskem valu konec leta 2015 in začetku leta 2016, ko je vsak dan čez južno mejo v Slovenijo prišlo tudi več kot 7 tisoč beguncev na dan. In ja, takrat smo Socialni demokrati podprli aktivacijo 37.a člena Zakona o obrambi. Vlada je 1. 4. 2020 ob vložitvi predloga sklepa ocenila, da je aktivacija 37.a člena Zakona o obrambi povezana s situacijo razglasitve epidemije oziroma izvajanja ukrepov zajezitve in obvladovanja epidemije covida-19. V obrazložitvi je zapisala, da je policija postavljena nove naloge in obveznosti, kot so kontrolne točke na ostalih delih državne meje z Republiko Avstrijo ali pa Italijo in Madžarsko. Poleg tega so s preventivnimi ukrepi, kot je koriščenje lanskega dopusta in odreditve dela od doma, del policistov zavarovali pred okužbami. Opozorili so tudi, da v trenutnih razmerah ni mogoče na potovanje in premeščanje dodatnih pripadnikov policije iz notranjosti države na južno mejo. Navedli tudi so, da zgolj sodelovanje Slovenske vojske s policijo po četrtem odstavku 37.a člena Zakona o obrambi ne zadostuje. Razlog je v poslabšanju varnostnih razmer za učinkovit nadzor državne meje. Ob tem se v Poslanski skupini Socialnih demokratov sprašujemo, kje, v katerem segmentu so se varnostne razmere tako poslabšale, prebivalke in prebivalci Slovenije smo bili tako rekoč zaprti med štiri stene v občinah, kjer bivamo, državne meje evropskih držav pa so bile zaprte in se šele sedaj počasi odpirajo. Po prvem odstavku 37. člena Zakona o obrambi je naloga vojske, da ob naravnih in drugih nesrečah v skladu s svojo organizacijo in opredeljenostjo sodeluje pri zaščiti in reševanju. Spoštovani kolegice in kolegi! Nalezljiva bolezen, med katero zagotovo sodi covid-19, je naravno in zagotovo primarno zdravstveno vprašanje. Slovenska vojska torej lahko sodeluje s policijo, neprekinjeno to počne in podpira policijo pri preprečevanju nezakonitih prehodov državne meje že od 19. oktobra 2015. Vzorno in uspešno. Kajti s svojimi zmogljivostmi podpira prizadevanje za zajezitev širitev novega virusa. Kaj vse v času epidemije delajo, pa lahko preberemo na njihovih spletnih straneh. Skratka, pripadnice in pripadniki Policije in Slovenske vojske dobro sodelujejo ter za državo Slovenijo in njene prebivalke in prebivalce opravljajo pomembno delo. Socialni demokrati slovenskim policistom in vojakom zaupamo. A nas strokovnjakinje in strokovnjaki s tega področja opozarjajo, da je vsak policist šolan za samostojno delo in odločanje, večina vojakov pa deluje na ukaz. Ukazu pa se ni mogoče zoperstaviti. Tako ne gre za to, da ne bi zaupali vojakom. Problem je, ker ne zaupamo tistim, ki bi vojakom delili ukaze. Tudi oba policijska sindikata ne podpirata aktivacije 37.a člena. Socialni demokrati razumemo pričakovanje ljudi, da bi imeli vojsko za varovanje meje, ampak slovenskih vojakinj in vojakov je za to premalo. Treba je aktivirati v podporo silam zaščite in reševanja, njihovo prisotnost, zmogljivost in tehnologijo pa uporabiti tam, kjer so najbolj potrebni. Trenutna situacija kaže, spoštovani, da vojske s policijskimi pooblastili na meji ne potrebujemo. Potrebujemo pa ustrezno rešitev tistih resursov, na primer pomožne policije, ki jo imamo, in smo Socialni demokrati dali že več pobud, da se to uredi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! V preteklih tednih smo se znašli v izjemno zahtevni situaciji. Na eni strani smo se soočali z že dlje časa trajajočo migrantsko krizo in s povečanjem ilegalnih prehodov državne meje, na drugi strani pa z zdravstveno krizo v obliki epidemije koronavirusa. Ukrepanje je bilo nujno, od vseh vej oblasti je terjalo državotvorno, odgovorno in premišljeno ravnanje. V takšnih razmerah sta prav gotovo na prvem mestu varnost in zdravje državljank in državljanov. Z vidika nacionalnega interesa pa obvladovanje vseh vrst tveganj. Naj spomnimo, da smo v Poslanski skupini Stranke modernega centra leta 2015 soglasno podprli Predlog dopolnitve zakona o obrambi, ki Slovenski vojski začasno omogoča dodatna pooblastila ravno z namenom pomoči in usklajenega delovanja s Policijo pri širšem varovanju državne meje. Gre torej za zagotavljanje varnosti predvsem državljanov Republike Slovenije in tudi migrantov. V Poslanski skupini Stranke modernega centra Slovenski vojski in policiji popolnoma zaupamo. Zaupamo v njihovo delo in njihov profesionalni odnos, da svoje naloge in poslanstvo opravljajo v okviru zakonov. Aktualni dogodki v širšem prostoru pa kažejo, da se moramo opreti predvsem na lastne sile, znanja in vire. Smiselno je, da pripadniki Slovenske vojske prevzamejo večjo vlogo pri zagotavljanju naše nacionalne varnosti, torej v tem primeru pri varovanju naše meje, saj to terjajo varnostne razmere. Z vključitvijo vojske v varovanje južne meje bi tako razbremenili in deloma nadomestili pripadnike policije ter s tem sprostili njihove kadrovske vire. Ker se v toplejših mesecih prihod nezakonitih migrantov po zahodnobalkanski migrantski poti praviloma krepi, je obstajala nevarnost, da v obdobju epidemije policija ne bi bila kos vsem svojim nalogam. Zato je Vlada kot nadaljnji ukrep za učinkovito obvladovanje migracijskega toka ter za nemoteno delovanje države sprejela in parlamentu v potrditev poslala Predlog sklepa za aktivacijo 37.a člena Zakona o obrambi. Predlog sklepa je po naši oceni dober odziv tudi na naše pripombe. Vsebuje vrsto varovalk, ki ta izjemna pooblastila Slovenski vojski omejujejo in njihovo izvajanje tudi skrbno nadzorujejo. Gre namreč za časovno omejenost treh mesecev ter za teritorialno osredotočenost na petkilometrski obmejni pas. Gre izključno za namembo dodatnih pooblastil le za pomoč policiji pri usmerjanju in obvladovanju migracijskih tokov na naši južni meji. Sklep nikakor ne omogoča pošiljanja pripadnikov vojske na ulice slovenskih mest, kakor opozicija rada prepogosto in zavajajoče navaja. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo podporo aktivaciji 37a. člena Zakona o obrambi razumeli kot državotvorno dejanje, ki bi zagotavljajo nadaljnje nemoteno delovanje vseh vitalnih funkcij države, hkrati pa bi pri državljanih krepilo občutke varnosti in zaupanja. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. Že od prvega dne te nove vlade lahko sledimo, kako Janez Janša razume epidemijo − kot priložnost za udar na demokracijo, medije, policijo, proračun in državo. Tisti, ki temu nasprotujemo, smo tarča napadov, da delujemo protidržavno in izdajalsko. Seveda, prva naloga madžarske vlade v Sloveniji je vzeti legitimnost opoziciji in jo onemogočiti. Ključni orodji te strategije sta strah in laž. Vlada nas tako straši, da prihaja nov begunski val, a na meji dnevno beležimo le okoli 20 prehodov manj kot v enakem obdobju lani. Tudi na turško-grški meji se situacija umirja. Na vidiku ni nobene ponovitve leta 2015. Ključni argument za uporabo vojske v policijskih vlogah je torej čista izmišljotina. A tudi če ne bi bila, kaj bo pa počela vojska s policijskimi pooblastili? Preganjala že tako pregnane in revne begunce in jih v sodelovanju s Hrvaško nelegalno potiskala nazaj v humanitarno katastrofo Bosne, kot je to že naredila s 16 tisoč ubogimi dušami od leta 2016 do danes. Ne ogrožajo nas goli in bosi begunci, ampak vlada, slovenska vlada. Seveda vlada predstavlja, da so to samo izredni ukrepi, a izredni ukrepi imajo grdo navado, da ostanejo še dolgo po tem, ko zanje več ni potrebe, če je sploh kdaj bila. Take izkušnje smo imeli s prejšnjo krizo, uvedli so Zujf, omejili referendum in v ustavo zapisali fiskalno pravilo. Vse to nas spremlja še danes. V tokratni krizi je na kocki še veliko več: zasebnost, svoboda, demokracija. Saj v realnem času vsi lahko vidimo, kako vlada tepta vse okoli sebe; sodstvo je krivosodje, mediji lažejo, opozicija je notranji sovražnik, strokovno mnenje nima vrednosti, če ne podpira policijske države SDS. Zato se neke vrste poskuša izpeljati udar, tudi še na NIJZ. Za vsem pljuvaštvom, strupom in lažmi se skrajna desnica prodaja, kako s krizami dobro upravlja, no, v resnici ne razume ne stisk ljudi niti gospodarstva. Za ihto vlade Janeza Janše je popolna nesposobnost. Podjetjem ne zna pomagati, le poglejmo, kako se je zataknila jamstvena shema. Pri milijardah evrov pomoči je število brezposelnih poskočilo za 10 tisoč. Spomnimo še na muzeje, ki so se odprli tako, da se niso odprli. Poročila s terena pravijo, da so vladna navodila za odpiranje šol neslana šala. Izobraževanje skupaj drži le predanost učiteljic in učiteljev. Kacin pa na Krku. Ukrepi se spreminjajo iz danes na jutri, brez strokovne podlage. Med to parado nesposobnosti je nastradalo prebivalstvo. Še tisto malo pomoči ljudem, kolikor je v koronazakonu sploh je, Vlada ukinja s koncem meseca. V ta namen se je prav hitro podvizala s preklicem epidemije. Kako bodo preživeli samozaposleni, prekarci, delavci, študenti, brezposelni in drugi, to očitno Janeza Janše ne zanima. Bi pa vojsko na meji in nad ljudstvo, to pa ja. Zato pri strašenju z begunci ne smemo pozabiti, kako v koaliciji poskušajo zlorabiti oblast. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavila Andrej Černigoj. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani državljanke in državljani Republike Slovenije! V sodobnem času so migracije kompleksen, svetovni pojav, s katerimi se srečujejo vse države sveta, tudi Slovenija. V Resoluciji o migracijski politiki Republike Slovenije je opredeljeno, da se mednarodne migracije večinoma pojavljajo v treh oblikah. Prvič, kot regularne, svobodne migracije posameznikov, ki po lastni volji in v okviru obstoječih zakonov, spremenijo državo svojega prebivališča; drugič, kot prisilne migracije, ko ljudje bežijo pred preganjanjem ali zaradi strahu pred kolektivnimi kršitvami človekovih pravic; in nenazadnje, kot nezakonite migracije, ki zadevajo prepovedane prehode meja in nedovoljeno bivanje v tuji državi. Na Novo Slovenijo – krščanske demokrate, so se že večkrat obrnili državljani Republike Slovenije, ki bivajo v obmejnem pasu ali blizu poti in koridorjev, po katerih potekajo nezakonite migracije. Vedno znova nas prosimo, naj Državni zbor in Vlado opozorimo na pereč problem, ne le nezakonitega vstopa v Republiko Slovenijo, ampak tudi na zaskrbljujoče premike migrantov proti notranjosti države. Na svoji poti skupine migrantov, ki jih večinoma sestavljajo mladi, zreli moški, puščajo pravo opustošenje. Obmejni prebivalci poročajo o brezbrižnem smetenju v gozdovih, o vlomih in krajah v slovenskih domovih, zato razumemo stisko obmejnih državljanov Republike Slovenije in njihovo željo po čim prejšnji rešitvi te države. Obrambni minister Matej Tonin je na Odboru za obrambo dejal, da situacija na Balkanu ni rožnata. V različnih poročilih pristojne službe opozarjajo, da se na balkanski migrantski poti od Grčije do Slovenije zadržuje večje število migrantov, ki želijo priti v Evropsko unijo, številnim je cilj predvsem zahodna Evropa. Če primerjamo gibanje števila zajetih migrantov v letih 2018, 2019 in 2020, vidimo, da se je v letošnjem letu, v januarju in februarju, občutno povišalo število zajetih nelegalnih migrantov v primerjavi z enakim časovnim obdobjem v prejšnjih letih. V zadnjih mesecih se je zaradi epidemije in zaprtja vseh meja držav na migrantski poti število zajetih nelegalnih migrantov sicer zmanjšalo, vendar številke še vedno ostajajo visoke. Na podlagi podatkov preteklih let pa lahko sklepamo, da se bo s toplejšim vremenom in odpiranjem meja ob sproščanju ukrepov število nezakonitih prestopov meja v prihajajočih mesecih bistveno okrepilo. Obenem se moramo zavedati, da sta sosednji državi Avstrija in Madžarska svoje meje že zavarovali. Če Slovenija ne ukrepa, bo pri nas nastal migrantski žep, ki ne bo bremenil le obmejnega prebivalca, temveč tudi vse ostale. Tega se v Novi Sloveniji – krščanskih demokratih močno zavedamo, zato smo prisluhnili ljudem ob meji in želeli aktivirati 37.a člen. Ta vojski omogoča, da njene pripadnice in pripadniki opozarjajo, nasprotujejo, začasno omejujejo gibanje oseb, ter sodelujejo pri obvladovanju skupin in množic v obmejnem pasu. S tem bi se vzpostavil pravni okvir, ki bi uspešno rešil problem nezakonitih prestopov meje, obmejnim prebivalcem Republike Slovenije pa povrnil občutek varnosti. Prebivalci ob meji se namreč za razliko od nekaterih v tej dvorani naše domače Slovenske vojske ne bojijo. Ravno nasprotno, njihove pristojnosti si želijo. Številni obmejni župani so pozvali k aktivaciji 37.a člena, s katerim bi se število pripadnikov Slovenske vojske, na južni meji jih je trenutno 190, povečalo na 500 pripadnikov. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih se tako kot obmejni prebivalci ne bojimo Slovenske vojske. Zavedamo se, da je Slovenska vojska sestavljena iz državljank in državljanov Republike Slovenije. V njej so naši družinski člani, prijatelji in sosedje. V Poslanski skupini Nova Slovenija − krščanski demokrati zato obžalujemo, da na glasovanju Odbora za obrambo Predlog sklepa o izvajanju izjemnih pooblastil Slovenske vojske pri širšem varovanju državne meje ni bil sprejet. Zato danes v hramu demokracije ni glasovanja. Vendar tukaj ne bomo odnehali, verjamemo, da je varnost vseh državljank in državljanov Republike Slovenije ključna, zato bomo našli način, kako jo s širokim soglasjem tudi zagotoviti. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavila Maša Kociper. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Čeprav je bilo že povedano, da danes v zvezi s to točko aktivacijo 37a. člena Zakona o obrambi ne bo glasovanja, kajti odločitev je bila sprejeta že na Odboru pred meseci, bom tudi v imenu SAB predstavila naše stališče glede tega vprašanja. Ko je prvič prišlo do predloga, da bi se aktiviral 37a. člen Zakona o obrambi v stranki SAB nismo populistično kot nekatere stranke zagnali vik in krik in napovedali konec sveta zaradi tega ukrepa, ampak smo se želeli ravnati državotvorno in delati v interesu države in njenih ljudi. Kar smo naredili, je to, da smo najprej zahtevali zelo detajlna pojasnila resornega ministra in predstavnika Policije o tem, kaj ta aktivacija pravzaprav pomeni. Naj spomnim, če nas kdo od državljanov morda gleda, ta člen je v zakon vnesla leva ministrica, če se že ves čas delimo, tedanja ministrica SD Katičeva leta 2015, aktiviran pa je bil februarja 2016, ko se je migrantski val v Evropi izjemno povečal in je bila vzpostavljena tako imenovana zahodnobalkanska pot tudi skozi Slovenijo. Se pravi, zakonodajo je spremenila leva vlada. Pri pogovoru z ministrom in predstavniki Policije smo v stranki SAB zahtevali pojasnila in odgovore na naslednja vprašanja. Prvič, kako nujno je uveljaviti ta ukrep že prav ta trenutek, se pravi, ali imamo kot država še čas, da se bolj pripravimo z drugimi ukrepi, preden se poslužimo te možnosti. Drugič, želeli smo natančna pojasnila o tem, kakšna je vsebina pooblastil, ki jih bodo imeli vojaki na meji. In tretjič, želeli smo natančno pojasnila o tem, kakšne so časovne in krajevne omejitve tega pooblastila. Moram reči, da smo dobili zelo natančne odgovore, tako ustno kot tudi v vladnem gradivu. In predvsem je Vlada takrat obrazložila naslednje, prvo kot prvo, po njihovem mnenju bi bilo treba to aktivacijo začeti takoj, in sicer zaradi varnostnih razmer na področju migracij kot tudi zaradi obvladovanja razmer v državi po razglasitvi epidemije in zaradi pomoči vojske pri zajezitvi širjenja virusa. Težavo je po njihovem mnenju predstavljalo predvsem veliko število kontrolnih točk na mejah s sosednjimi državami in velika izpostavljenost policistov morebitnim okužbam ter nujnost policije, da ima ves čas v rezervi del slovenske policije. Po mnenju Vlade je bilo z aktivacijo 37.a člena potrebno začeti takoj. Glede časovnih omejitev − vemo, da je ta ukrep omejen na tri mesece − so poudarili, da bo pač tri mesece veljal in povedali, da bo ukrep mogoče izvrševati samo 5 km od državne meje, to je bilo v gradivu tudi jasno opredeljeno. In pa glede vsebine pooblastil je bilo jasno obrazloženo, da vojaki ne morejo izvrševati vseh pooblastil, zlati pa ne pooblastil, ki jih imajo kot vojska po Zakonu o orožju, ampak imajo zelo zelo omejena pooblastila, opozarjajo lahko in napotujejo ljudi, jim začasno omejijo gibanje in sodelujejo pri obvladovanju skupin in množic. Po teh vseh zagotovilih smo v SAB predlagali še amandma, pri katerem smo predlagali, da se lahko vključijo samo tisti vojaki iz vojaške sestave v skladu s tem pooblastilom, ki so že vsaj nekaj časa opravljali vojaško službo, kar bi po našem mnenju preprečilo vključitev pripadnikov varde oziroma različnih vard. Naš amandma sicer na Odboru ni bil sprejet, prav tako ni bil sprejet predlagan sklep o aktivaciji 37.a člena. Poudarjam pa, da smo bili v SAB ves čas pripravljeni prisluhniti pojasnilom policije in ministrstva, če bi bila takšna aktivacija v tistem trenutku predvsem zaradi koronavirusa, izpostavljenosti policistov bolezni, potrebe po rezervni sestavi policistov na mestu. Zdaj je situacija seveda povsem drugačna, migrantski pritisk je mnogo manjši, kot je bil prejšnja leta, tudi vse ostale te zdravstvene omejitve so vedno manjše in tako ugotavljamo, da je bila odločitev, da se ta člen, 37.a člen Zakona o obrambi, ne aktivira, pravilna. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil Franc Jurša. Izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Vsem v dvorani prav lep pozdrav! Knof za aktiviranje 37.a člena Zakona o obrambi smo v Državnem zboru prvič pritisnili leta 2016. Skozi naše ozemlje si je pot utiralo ogromno število migrantov in pomoč vojske policijskim silam je bila več kot potrebna. Pripadniki Slovenske vojske in policije so svojo nalogo opravili z največjo mero profesionalnosti, občutkom za sočloveka. Če je takrat Vlada aktivacijo člena predlagala, da bi lahko vojska policiji učinkoviteje pomagala pri obvladovanju migracijskega toka in jo na ta način razbremenila, so tokrat Vlado vodile varnostne razmere, nastale tudi zaradi epidemije covida-19. O predlaganem sklepu, da se ponovno aktivira omenjeni člen, so nekateri pričakovano zastrigli z ušesi. Marsikaj smo slišali, tudi določena populistična zavajanja javnosti, a zakon je jasen. Če to zahteva varnostne razmere, lahko Državni zbor na predlog Vlade z dvotretjinsko večino glasov navzočih poslancev odloči, da pripadniki Slovenske vojske izjemoma pri širšem varovanju državne meje izvajajo točno določena pooblastila, in sicer opozarjajo, napotujejo, začasno omejujejo gibanje oseb in sodelujejo pri obvladovanju skupin in množic. To lahko izvajajo največ tri mesece ter pod enakimi pogoji, kot to velja za policiste. Zato je ponovno potrebno poudariti, da se bi pooblastila lahko izvajala samo skupaj s policijo, in to na območju državne meje med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško. Navodila pripadnikov Slovenske vojske in policije bi lahko bila tako jasna. Vsakršno nezaupanje ali dvom v tako imenovani dve pomembni instituciji, v strokovnost opravljenega dela pripadnikov in pripadnic, je torej popolnoma odveč. Biti vojak ali policist ne pomeni samo opravljati tega poklica, temveč tudi živeti zanj. Večkrat smo že poudarili, da bolezen ne izbira in tako kot v vseh sektorjih, so se nastali situaciji prilagodili tudi v policiji. Zaradi ukrepov, ki so bili sprejeti zaradi epidemije, je policija čez noč pridobila dodatne naloge tako v notranjosti države kot tudi na mejah z Italijo in Avstrijo. Ob enkratnem izvajanju novih obveznosti je bilo tako mogoče pričakovati, da se bodo v danih razmerah pripadniki policije dodatno premeščali iz notranjosti države še na južno mejo. V Poslanski skupini Desus smo v luči nastalih razmer in predočenih podatkov glede ilegalnih prehodov državne meje podprli Predlog sklepa o izvajanju izjemnih pooblastil Slovenske vojske pri širšem varovanju državne meje. Obrazložitvi glasu nekaterih poslanskih skupin, da so glasovale proti zaradi nezaupanja vladni koaliciji, in to v situaciji, v kateri smo se znašli, pa ni bilo niti pomembno izgubljati besed. Dejanja so tista, ki štejejo in naša odgovornost je, da sprejemamo ukrepe, s katerimi bomo zavarovali naše ozemlje, s katerimi bomo skrbeli za vse državljanke in državljane ter nenazadnje tudi za vse migrante, ki se na poti iskanja drugačnega življenja znajdejo na našem ozemlju. Če kaj, smo Slovenci odgovoren, sočuten in delaven narod. Nevidnega sovražnega bomo vsled navedenega trenutno uspeli omejiti. In najbrž smo si ne glede na različne politična ozadja v tem trenutno popolnoma enaki vsaj v eni stvari. Vsi si želimo, da tako tudi ostane v bodoče. Hvala.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim, še posebej predsedujočemu! Državni zbor odloča o razglasitvi izrednega stanja in nujnih ukrepov. Izredno stanje se razglasi, kadar obstoj države ogroža velika in splošna nevarnost. V tem trenutku imamo vsaj dva razlago za izredno stanje, to je epidemija, ki zagotovo še ni rekla zadnje besede. Stanje v Sloveniji je sicer zelo dobro, v naši okolici pa še daleč ne. Drugi pomemben razlog so nezakoniti prehodi državne meje in kazniva ravnanja, ki jih izvajajo ilegalni migranti. V predlogu sklepa so številke več kot zgovorne. Ilegalni migranti v Sloveniji so med storilci nekaterih zavržnih dejanj, kot so posilstvo, ugrabitev, vlomi, tatvine, ropi in podobno. Ljudje so prestrašeni, zato se mora nekaj narediti. Če sta obrambni in notranji minister preko svojih obveščevalnih služb seznanjena s povečanimi varnostmi tveganji v naši regiji, potem moramo poslanci temu prisluhniti in tudi ukrepati. V predlogu sklepa so podrobno opisane varnostne razmere v posameznih državah v naši regiji. Številke nam ne omogočajo mirnega spanca. Zakon o obrambi v 37.a členu ureja izjemna pooblastila vojske. Zelo natančno je zapisano, da vojaki pooblastila izvajajo skupaj s policijo, torej ne samostojno. Pooblastila izvajajo le pri širšem varovanju državne meje. Govorimo o pasu pet kilometrov zračne linije od mejne črte, torej ne v notranjosti države. Argument, da bodo zaradi varovanja meje ogrožena življenja vojakov in policistov, je popolnoma v nasprotju s samim seboj. Življenje vojakov in policistov je ogroženo vsak dan, zato sta ti dve službi v normalnih državah cenjeni, to sta plemenita poklica, to sta poklica, ki bi morala imeti tudi v slovenski družbi mnogo višji ugled, na primer vsaj na ravni gasilcev. Naši vojaki in policisti so na nevarnosti pripravljeni, medtem ko ljudje, ki bivajo ob meji, na nevarnosti niso pripravljeni. Zato je prav, da jih zaščiti država. Ne moremo ljudi ob meji pustiti, da morajo svoje življenje in svoje premoženje varovati sami. Pomembno je upoštevati tudi kadrovsko podhranjenost policije. V predlogu sklepa je podrobneje opisano slabo kadrovsko stanje v policiji za izvajanje nalog varovanja šengenske meje. Nujno potrebno bo povečati število dni, za katere se lahko pokliče pomožne policiste. Policija in vojska sodelujeta pri varovanju meja že od leta 2015 in do sedaj ni bilo nobenih večjih težav. Zavedati se moramo, da morajo biti naši varnostni organi v primeru novega migrantskega vala popolnoma usklajeni pri delu na terenu. To pomeni izjemne strateške in organizacijske napore. Če sem prav razumel nasprotnika aktivacije 37.a člena Zakona o obrambi, naj bi bili ukrepi nepopolni oziroma ne dovolj določni. V predlogu sklepa so vsa štiri pooblastila vojske zelo natančno obrazložena, težko bi bila bolj obrazložena. Pričakoval bi, da povedo vsaj to, kako bi oni preprečili nezakonite prehode meje in zagotovili varnost ob meji. Zanima me, ali je bolj varna tista država, ki ščiti svoje meje, ali je bolj varna tista država, ki ne preprečuje vstopa v državo ilegalnem migrantom. Šele z aktivacijo 37.a člena bomo učinkovito zavarovali človekove pravice in temeljne svoboščine prebivalca Slovenije. Ljudje imajo pravico živeti v varni Sloveniji. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Pandemijo koronavirusa bo Evropa, verjemite, zelo hitro premagala, tako ali drugače. Če pa bo Evropa enkrat preplavljena z radikalnim islamom, pa tega ne bo premagala nikoli več, ker potem poti nazaj ne bo. Zaradi tega je varnostni, civilizacijski, z vidika varovanja človekovih pravic in še iz mnogih drugih vidikov vprašanje ilegalnih migracij tisti varnostni izziv, ki presega vsa druga vprašanja, s katerimi se danes v resnici Evropa sooča. Vprašanje je samo, ali se tega zaveda in ali si sama to tudi prizna. Vprašanje ilegalnih migracij niti slučajno še ni končano, še začelo se ni v resnici. To primerjati, kar je danes, s tistim iz leta 2015, je možno samo z vidika, da je to nadaljevanje enega in drugega. Zdaj je bil sicer kratek predah zaradi pandemije, vendar že med samo pandemijo so člani turške vlade, ravno včeraj, pa tudi turški zunanji minister zatrdili, da takoj, ko bo konec pandemije, bodo poskrbeli, da bo Evropska unija oziroma Grčija na začetku preplavljena z ilegalnimi migranti. Se pravi, Evropa se izsiljuje, denar, ki ga tja Evropa pošilja, ne zadošča oziroma sploh nima več nobenega smisla, in treba se bo opreti na lastne sile. To velja za Evropo kot celoto, ki mora začeti enkrat že učinkovito ščititi zunanje meje, in seveda za vsako državo posebej, tudi za Slovenijo. V Sloveniji je problem, da se je varnostni sistem podhranjal dolgo vrsto let. Vsi smo se zanašali na kolektivno varnost, ki pa se ob teh varnostnih izzivih, ki se kažejo danes, ne kaže kot zadostna. Potrebno bo okrepiti stebre državnosti, stebre obrambe in poskrbeti za varnost vsakega državljana, vsake državljanke, zlasti pa najbolj šibkih skupin, se pravi žensk in otrok. Vsakdo ima pravico do varnosti, do življenja, do spoštovanja človekovih pravic, do osebne integritete. In nobena pravica nobenega tujca ne more biti nad to temeljno pravico vsake državljanke, vsakega državljana Republike Slovenije. Da bi temu zadostili, je Vlada Republike Slovenije poslala v Državni zbor predlog za aktivacijo 37.a člena Slovenske vojske, kar pomeni, da bi vojska dobila nekatera policijska pooblastil. To je daleč od vsega tistega, kar vojska zmore in zna, ampak v danem primeru bi to zadoščalo za zagotovitev bistveno večje stopnje varnosti, kot je bilo to do sedaj. Ta ukrep je bil blokiran, blokiran je bil načrtno s strani levičarske pete kolone, ki se norčuje iz varnostni lastnih državljank in državljanov v hlepenju za svojo oblast. To najbolje dokazujejo oni sami, kajti v isti sapi, ko ti rečejo, da ne bodo dovolili aktivacije Slovenske vojske, da opravi prav tisto, za kar je narejena, se pravi, da brani Slovenijo, da zaščiti slovenske meje, se posmehujejo: »Saj, a niste rekli, da boste vi poskrbeli, da noben ilegalni migrant ne bo več mogel preko meje?« To se pravi, hkrati nekaj blokirajo in hkrati se norčujejo iz lastnih državljank in državljanov in njihove varnosti. S tem povedo vse. Dejstvo je, da zavrnitev tega, čemur smo bili priča na odboru, je žalitev za Slovensko vojsko, za vse tiste, ki želijo opravljati najbolj plemenit poklic, da svoje življenje, tako kot recimo tudi gasilci, policisti in še kdo, postavi v zaščito Slovenije in slovenskega naroda, vsakega državljana, vsake državljanke posebej. Da je za sramotenje tukaj res dovoljeno prav vse, se je videlo tudi te dni, ko se je insceniralo nek incident tam na italijanski meji in vsi mediji so to nekritično razvpili, da je Slovenska vojska tam nekaj naredila, kar bi bilo v danem primeru seveda silovita prekoračitev pooblastil. Če bi kdo res to naredil, bi tako letel na glavo iz Slovenske vojske, ampak izkazalo se je, da tam Slovenske vojske sploh ni bilo. To se pravi, da je šlo za načrtno blatenje Slovenske vojske. Če bi veljalo tisto, kar trdi Levica, da uporaba Slovenske vojske za zaščito meja pomeni militarizacijo in ne vem vojaški udar, potem imajo vojaški udar vse naše severne sosede, kajti vsi z Avstrijci na čelu zdaj ščitijo svoje meje tudi s svojimi vojaškimi enotami. V Sloveniji potrebujemo Slovensko vojsko, ker policistov niti slučajno ni dovolj za učinkovito zaščito. Ta predlog bo potrebno tudi glede na to, da je bil zavrnjen, ponoviti in obnoviti in naj se pokaže, kdo je kdo. [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Končali smo s prestavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga sklepa končan. S tem zaključujem to točko. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO VMESNEGA POROČILA O OPRAVLJENI PARLAMENTARNI PREISKAVI O UGOTAVLJANJU ZLORAB IN NEGOSPODARNEGA RAVNANJA V DUTB. Vmesno poročilo je v obravnavo zboru predložila Preiskovalna komisija o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja v DUTB. Vmesno poročilo je javno, zato ga bo zbor obravnaval na seji, odprti za javnost. Sestavna dela vmesnega poročila sta tudi dodatno vmesno poročilo, ki je označeno s stopnjo poslovne skrivnosti, bančne tajnosti po 125. členu Zakona o bančništvu, davčne skrivnosti in varstva osebnih podatkov, ter drugo dodatno vmesno poročilo, ki je skladno z Zakonom o tajnih podatkih označenih s stopnjo zaupno. Glede na navedeno bo zbor na podlagi drugega odstavka 101. člena poslovnika zbora navedeni dodatni vmesni poročili obravnaval na seji, zaprti za javnost, in sicer jutri ob 9. uri. Vse razpravljavce tako prosim, da v razpravi na javnem delu seje ne navajate podatkov iz dodatnega vmesnega poročila in drugega dodatnega vmesnega poročila, ki sta javnosti nedostopna. Dodatno vas obveščam, da bo glasovanje o bistvenih ugotovitvah in predlogu sklepa potekalo na seji, odprti za javnost. Zato vas prosim, da v okviru glasovanja, ki bo potekalo v sredo, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda, v morebitnih obrazložitvah glasu k bistvenim ugotovitvam ne navajate podatkov iz dodatnega ali drugega dodatnega vmesnega poročila, ki je za javnost nedostopno oziroma zaupno, temveč to obrazložitev podate na predhodnem zaprtem delu seje. Prehajamo na razpravo o vmesnem poročilu, bistvenih ugotovitvah in predlogu sklepa, ki jih bomo opravili na javnem delu seje. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo predstavnici predlagatelja, podpredsednici preiskovalne komisije Moniki Gregorčič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Poslanke in poslanci ter predstavnik Vlade! Dovolite, da kot podpredsednica te preiskovalne komisije danes predstavim naše vmesno poročilo, za nastanek katerega pa je v največji meri zaslužen donedavni predsednik gospod Jernej Vrtovec, ki pa je že prevzel nove zadolžitve v okviru vladne ekipe. Najprej nekaj besedo na splošno o delu naše preiskovalne komisije. Preiskovalna komisija o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja v DUTB je bila ustanovljena 30. januarja 2019 na pobudo poslancev Nove Slovenije, vendar pa je njihov predlog za ustanovitev podpisalo kar 89 poslancev iz vseh poslanskih skupin. Ključni namen te parlamentarne preiskave je bil in ostaja ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij zaradi suma, da so posredno ali neposredno vplivali na domnevno negospodarne ali protipravne odločitve Družbe za upravljanje terjatev bank, torej DUTB oziroma slabe banke. Te potencialno sporne odločitve so povezane s prenosom, upravljanjem in prodajo terjatev bank ali drugega premoženja in z drugimi ukrepi iz pristojnosti DUTB. Ustrezno preiskavo pa seveda terja tudi samo upravljanje družbe, saj se domneva, da je lahko prišlo vplivanja na odločitve Banke Slovenije, Vlade, Državnega zbora in drugih državnih organov. Samo delo komisije je bilo že na začetku zastavljeno v dveh ločenih delih. V prvem delu, ki ga danes zaključujemo s tem vmesnim poročilom, se je komisija osredotočila na postopke, ki so vodili do prenosa terjatev iz poslovnih bank v pretežni državni lasti na slabo banko. Drugi del parlamentarne preiskave pa se bo osredotočil na ustanovitev DUTB, njeno delovanje, poslovanje in upravljanje terjatev. V času od konstitutivne seje komisije pa do vmesnega poročila se je komisija sestala na osmih rednih in devetih nujnih sejah. Naše delo je potekalo nemoteno, brez težav s sklepčnostjo in prav tako se do vmesnega poročila ni zamenjal noben član oziroma nadomestni član komisije. Do sprejetja tega vmesnega poročila je bila proučena zelo obsežna dokumentacija in zaslišanih 19 prič. Vse priče so se vabilu odzvale. Za samo preiskovalno delo je komisija najela tudi zunanje strokovne sodelavce s specialnimi znanji iz financ, revizije in tudi forenzične preiskave, ki so skupno do vključno meseca marca opravili skoraj 2 tisoč 700 delovnih ur. Komisija prav tako ni imela večjih težav s sodelovanjem z državnimi organi ter gospodarskimi subjekti, ki jih je pozvala k predložitvi dokumentacije. Dokumentacija je bila posredovana v okviru zastavljenih časovnih rokov. Tako je sestavni del današnjega vmesnega poročila tudi dodatno vmesno poročilo in drugo dodatno vmesno poročilo, ki oba zajemata postopke, ki so bili v dosedanjem delu parlamentarne komisije zaradi varstva tajnosti opravljeni brez navzočnosti javnosti, ter podatke, ki so jih pošiljatelji označili s stopnjami tajnosti, kot poslovne skrivnosti ali kot osebne podatke, in smo jih dolžni varovati v skladu z zakonom. Preiskovalna komisija je to vmesno poročilo obravnavala na 10. nujni seji dne 6. oziroma 9. marca in ga na tej seji tudi sprejela. Ločeno mnenje k vmesnemu poročilu je podal član preiskovalne komisije Poslanske skupine Levica, poslanec gospod Željko Cigler. Nekaj o vsebini vmesnega poročila. Najprej bi spomnila, kaj je temeljno poslanstvo DUTB. To je bilo, da se v razmerah finančne krize preko prenosa slabih terjatev na DUTB očistijo portfelji poslovnih bank, da se sprosti kreditni krč in pripomore k gospodarskemu okrevanju in vzpostavitvi finančne stabilnosti. Sam prenos tveganih postavk je bil tako eden od poglavitnih delov sanacije bančnega sistema in po tem postopku je slaba banka lahko začela z upravljanjem terjatev in premoženja ter s postopki njihove prodaje. Preiskovalna komisija je že na prvi seji soglasno odločila, da bo najprej preverila te postopke prenosa terjatev ter ali je v okviru teh postopkov prišlo do sistemskih tveganj. Ker pa je prenos terjatev in vrednotenja nadvse kompleksna materija, je ni možno obravnavati enoznačno, zato je komisija vzela v proučitev tudi druge postopke v okviru sanacije bančnega sistema. Sami izsledki, vezani na prenos slabih terjatev, so po vseh do sedaj opravljenih zaslišanjih dovolj relevantni, da lahko potrdimo tezo o izrazitem tveganju v okviru postopka prenosa slabih terjatev. In kako je ta postopek prenosa slabih bančnih terjatev na DUTB pravzaprav potekal? Sam prenos je omogočil Zakon o ukrepih za krepitev stabilnosti bank, sprejet oktobra 2012. Na njegovi podlagi je Vlada marca 2013 sprejela Uredbo o izvajanju ukrepov za krepitev stabilnosti bank, ki je podrobno določila tri kriterije za terjatve, ki izpolnjujejo pogoje za prenos. Tako je bilo zapisano, da se lahko prenese terjatve banke do neplačnikov, pri katerih vrednost glavnice in natečenih obresti presega pol milijona evrov, da se lahko prenese kapitalske naložbe banke v delnice ali deleže v osnovnem kapitalu gospodarskih družb, s sedežem v Republiki Sloveniji, ki jih je banka pridobila iz zavarovanj ali s konverzijo terjatev v kapital, in da se lahko prenese tudi nepremičnine, ki jih je banka pridobila iz zavarovanj. Tako je bila skupna bruto vrednost na takšen način prenesenih slabih terjatev 4,9 milijarde evrov, prenosna vrednost pa skoraj 1,6 milijarde evrov. Torej je šlo v povprečju za kar 68 % diskont. DUTB je sprva prevzela terjatve štirih bank: NLB, NKBM, Abanke in Banke Celje. Kot osnovni pogoj za začetek tega procesa pa je bila ključna ocena vrednosti aktive teh poslovnih bank, tako imenovani AQR, ter na tej podlagi izvedeni stresni oziroma obremenitveni testi, ki naj bi pokazali odpornost oziroma bolje rečeno neodpornost našega bančnega sistema v kriznih razmerah. Šlo je za zelo natančen in celovit pregled, ki sta ga zahtevali Evropska centralna banka in Evropska komisija, ker v naš bančni sistem nista zaupali, cilj pa je bil ugotoviti dejansko stanje v bankah kot predpogoj za odobritev ukrepov državne pomoči oziroma dokapitalizacije teh poslovnih bank. Na tako vrednotenem portfelju so se nato izvedli stresni testi, s katerimi se je ocenila višina kapitalskega primanjkljaja. Ker pa ločimo dve glavni, različni metodologiji stresnih testov, tako imenovani top-down in bottom-up pristop, so razlike v ocenah logične in pričakovane. Manj pričakovani pa so bili zapleti, do katerih je prihajalo vse od začetka tega procesa, namreč zapleti in vplivanja ob izbiri izvajalcev teh skrbnih pregledov in stresnih testov. Največ dvomov in nejasnosti je povezanih z revizijsko družbo Deloitte, tako glede izbora te družbe za pregled NLB zaradi navzkrižja interesov, ker je družba izvajala že tudi redne revizije, kot tudi zaradi metodologije oziroma njene skladnosti z mednarodnimi standardi računovodskega poročanja. Preiskovalna komisija je v okviru raziskovalnega in preiskovalnega dela ugotovila, da je postopek prenosa terjatev ter ostalih povezanih procesov, ki spadajo pod okrilje sanacije bančnega sistema, potekal deloma netransparentno, saj je bilo narejenih več nepravilnosti, kršitev predpisov in tudi sumov storitev kaznivih dejanj. Odločanje o izboru terjatev za uvrstitev na seznam za prenos in sam dokončni izbor ter potrjevanje seznama je bilo netransparentno in nepregledno. Zlasti je prihajalo do neskladja izbora terjatev z veljavno vladno uredbo in nekatere postavke so bile tako uvrščene na sezname za prenos, čeprav pogojev niso izpolnjevale. Nekatere pa so ostale v poslovnih bankah, čeprav bi po sprejetju uredbe morale biti prenesene. Preiskovalna komisija ugotavlja, da so se pri pripravi seznama za prenos uporabljali različni kriteriji, kljub do neke mere povsem logičnemu medbančnemu usklajevanju o posameznih komitentih, ki so imeli tako imenovane slabe kredite v več različnih poslovnih bankah in jih je bilo zato smiselno konsolidirati. Ugotovljeno je bilo tudi, da so se na pripravljavca seznamov v nekaterih primerih vršili neformalni pritiski, da se morebiti kakšno postavko s seznama za prenos odvzame ali pa na seznam vključi. Sprva so bile banke tiste, ki so pripravile osnovni seznam, v okviru zaslišanj pa je preiskovalna komisija ugotovila, da je bila vladna uredba za takšen proces preohlapna. Kajti banke so seznam večkrat dopolnjevale, vzpostavljen je pa bil redni dialog z Banko Slovenije, Evropsko komisijo in medresorsko komisijo, ki je bila ustanovljena na podlagi zakona s sklepom Vlade in je v bistvu spremljala ter vodila proces sanacije bančnega sistema. Vendar pa je v okviru vsega tega prihajalo do zelo različnih tolmačenj in kriterijev, katere postavke so lahko del prenosa na DUTB in katere ne. Celo v fazi, ko so bile nekatere postavke že uvrščene na seznam, je prihajalo do neformalnih pritiskov, da se določene postavke s seznama umaknejo. Seznam terjatev in ostalega premoženja, ki se je prenesel na DUTB, je kot zadnja dokončno potrdila Vlada. Preiskovalna komisija je v okviru preiskave ugotovila tudi kolizijo interesov in sume nepravilnosti v nekaterih drugih delih, ki so bili sestavni del sanacije bančnega sistema. Tako je prihajalo zlasti do nerazumnih odločitev oziroma dejanj v okviru izbora izvajalcev za skrbni pregled bank. Povzetek bistvenih ugotovitev najdete na strani 110 javnega dela poročila. Če sklenem. S prenosom terjatev na slabo banko je ta pričela izpolnjevati naloge, ki jih je narekoval zakon o ukrepih za krepitev stabilnosti bank. Tovrstno delovanje slabe banke pa bo preiskovalna komisija preverila v naslednji fazi, ko se bo zlasti osredotočila na upravljanje s terjatvami in premoženjem ter na njihovo prodajo. Preiskovalna komisija zato danes Državnemu zboru kot formalni zaključek prvega dela preiskovalnih dejanj v sprejetje predlaga to celotno vmesno poročilo oziroma vse njegove bistvene ugotovitve. Dodatno pa komisija Državnemu zboru predlaga tudi sklep v dveh točkah, s katerim preiskovalni komisiji nalaga, da celotno vmesno poročilo posreduje Nacionalnemu preiskovalnemu uradu in Specializiranemu državnemu tožilstvu kot vlogo oziroma naznanitev sumov storitve kaznivega dejanja zlorabe položaja ter da to isto poročilo posreduje tudi Komisiji za preprečevanje korupcije kot vlogo oziroma naznanitev sumov nasprotja interesov. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade mag. Petru Ješovniku, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovani! Državni zbor danes razpravlja o Vmesnem poročilu o opravljeni parlamentarni preiskavi o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja v DUTB. DUTB je že vse od svojih začetkov deležna precejšnje pozornosti različnih institucij in širše javnosti. V tem smislu tudi odreditev predmetne parlamentarne preiskave ni presenečenje. Parlamentarna preiskava je namreč ustavni institut, s katerim Državni zbor uresničuje funkcijo širšega družbenega nadzora. Iz vmesnega poročila, ki je obravnavano danes, je razviden precejšen obseg pridobljene in pregledane dokumentacije, veliko število opravljenih zaslišanj ter napor, ki je bil v vložen v pripravo vmesnega poročila. Vmesno poročilo obravnava ravnanje različnih deležnikov v fazi prenosa terjatev z banke na DUTB, medtem ko bo upravljanje s terjatvami in premoženjem ter njihovo prodajo preiskovalna komisija preverjala v naslednji fazi. Moj namen je tako danes predvsem pojasniti vlogo Ministrstva za finance, ki je bilo v okviru postopkov, ki so vodili do prenosa terjatev s poslovnih bank v pretežni državni lasti na DUTB, vključeno zlasti v zakonodajni proces, ki ga podrobno opisuje tudi vmesno poročilo v okviru poglavja bistvenih ugotovitev. Ministrstvo za finance je tako v zakonodajnem procesu pripravilo Predlog zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, ki je bil sprejet konec leta 2012 in na podlagi katerega je bila tudi ustanovljena DUTB. Navedeni zakon ureja delovanje DUTB ter ukrepe za krepitev stabilnosti bank. Ministrstvo za finance je v nadaljevanju pripravilo tudi predlog novele tega zakona, ki je bila sprejeta 2015 in je dodatno razjasnila položaj in pristojnosti DUTB. Poleg priprave navedene zakonodaje je Ministrstvo za finance sodelovalo pri pripravi ostalih normativnih podlag, ki podrobneje urejajo izvajanje Zakona o ukrepih RS za krepitev stabilnosti bank in delovanje DUTB, in sicer je pripravilo predloge: prvič, Uredbo o izvajanju ukrepov za krepitev stabilnosti bank in njene nadaljnje spremembe, drugič, smernice za delovanje DUTB, tretjič, statuta DUTB, četrtič, politike prejemkov DUTB. V zvezi z vlogo Ministrstva za finance v okviru postopkov prenosa terjatev na DUTB velja izpostaviti, da je ministrstvo v takratnem času med drugim skrbelo za administrativno-tehnično podporo medresorski komisiji, ki je na Vlado naslavljala uradne predloge za odločitve glede ukrepov za krepitev stabilnosti bank. Ministrstvo za finance je tudi pripravljalo predloge vladnih odločitev, temelječe na odločitvah medresorske komisije. Medresorska komisija je pri svojih odločitvah upoštevala zahteve, ki so določene v Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank ter podrobneje v Uredbi o izvajanju ukrepov za krepitev stabilnosti bank. Pri svojih odločitvah je medresorska komisija upoštevala tudi mnenje DUTB in mnenja, ugotovitve in dokumente Banke Slovenije. Ministrstvo za finance v skladu z zakonom izvaja tudi nadzor skladnosti poslovanja DUTB brez poseganja v konkretne poslovne odločitve, a glede na to, da se vmesno poročilo osredotoča predvsem na fazo prenosa terjatev z bank na DUTB, te vloge na tem mestu zdaj verjetno ni treba posebej pojasnjevati. Velja pa še izpostaviti, da naloge in pristojnosti skupščine DUTB izvršuje Vlada kot edini delničar. Ministrstvo za finance je posledično tudi v zvezi s tem pripravljalo številna vladna gradiva, ki so bila povezana z ustanovitvijo DUTB, njenim kapitalom, statutom in podobno. Naj zaključim s tem, da je Ministrstvo za finance v aprilu 2019 in juliju 2019 zagotovilo zaprošeno dokumentacijo preiskovalni komisiji. Gre za obsežno dokumentacijo, ki je preiskovalni komisiji omogočila poglobljen vpogled v materijo, ki je potreben za njeno učinkovito delo. Hvala za vašo pozornost. Podpredsednik, hvala za besedo.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Preiskovalna komisija za razjasnitev zlorab in negospodarnega ravnanja v Družbi za upravljanje terjatev bank, tako imenovani slabi banki, je bila ustanovljena v tem sklicu Državnega zbora z namenom, da se dokončno preišče in razčisti očitke in dvome o nepravilnostih, ki se pojavljajo že od ustanovitve slabe banke pred osmimi leti. Ugotovitve, ki jih preiskovalna komisija lahko objavi v tem trenutku, kažejo na to, da je bančna luknja nastajala v tišini in dolgo, preden se je pojavila jasna potreba po bančni sanaciji. V javno objavljenem delu poročila je jasno ugotovljeno, da so težave v bankah nastajale dolga leta. Prav tako lahko v tej fazi potrdimo, da je bil sistem prenosa terjatev z bank na DUTB absolutno netransparenten in nepregleden, zaradi česar nekatere terjatve niso bile prenesene, pa bi morale biti, druge pa so bile prenesene, čeprav niso bile slabe terjatve in do tega prenosa sploh ne bi smelo priti. Prihajalo je tudi do neformalnih vplivov in pritiskov na odločevalce, kolizije interesov ter nerazumnih dejanj pri izboru zunanjih izvajalcev. Prav tako lahko v tej fazi potrdimo, da je bil sistem odgovornosti zasnovan nejasno. Zato je danes izjemno težko ugotoviti, kdo točno je nosil odgovornost za sprejemanje posameznih odločitev. Če ne bi vedeli, da govorimo o preiskavi nepravilnosti v DUTB, bi lahko pomislili, da gre za kakršnokoli drugo afero, ki je odmevala v zadnjih letih. Pozoren opazovalec bo brez pretiranega truda opazil povezave in podobnosti z mnogimi drugimi aferami, ki so zaznamovale slovensko samostojnost. Tudi ugotovitve te komisije pritrjujejo tezi, da vse slovenske afere in nepravilnosti nastanejo po enakem vzorcu. Prvič. Najprej problem počasi raste, a nikakor ni mogoče najti soglasja, da bi se pričeli ukvarjati z njegovim reševanjem. Drugič. Problem po navadi pride na dnevni red šele takrat, ko nas v to prisilijo zunanji dejavniki, ko problem izbruhne v vsej svoji silovitosti, časa in priložnosti za manjše postopne in manj boleče prilagoditve pa ni več – potrebno je reševati življenja, kakor bi temu rekla sedanja vlada. Zato se vsaka slovenska afera na koncu zakuha, ko se z vseh vetrov zbere reševalna ekipa, katere naloga je na hitro in na silo uveljaviti vse tisto, kar ni bilo narejeno prej. V tej fazi pa običajno ni posluha ne za pomisleke ne za dvome ne za vprašanja. Nato sledi reforma. Reforma je izvedena. Da ne bi kdo razmontiral novih dosežkov, morajo biti ustvarjene strukture zasnovane tako, da je demokratični nadzor nad njimi skrajno otežen, neodvisna institucija pa odgovarja le sama sebi. In ko se zadevo končno skuša raziskati, akterji čudežno izgubijo spomin, odgovornosti ni mogoče ugotoviti, saj je bil sistem že na začetku zasnovan točno tako, da odgovornost ni jasna. Spoštovani, vse to se je očitno zgodilo tudi pri ustanovitvi in poslovanju slabe banke. Zbrani podatki jasno kažejo, kako so banke v času po vstopu Slovenije v Evropsko unijo izkoriščale val poceni denarja in kako so postajale od njega vedno bolj odvisne. Kapitalska ustreznost bank je upadala že od leta 2007 dalje, svojo dobičkonosnost pa so iskale pri vedno bolj tveganih poslih. To ni le krivda bank, to je tudi odgovornost države kot lastnika in seveda Banke Slovenije, ki na to ni opozarjala, kaj šele poskušala preprečiti, kar bi v osnovi moralo biti njeno poslanstvo. Ko je situacija poglobljene gospodarske krize eskalirala, veliko alternative sploh ni bilo več. Od tedaj dalje se zgodba razvija skladno s prej opisano logiko nastanka vseh slovenskih afer. Druga vlada Janeza Janše je zakonsko podlago za ustanovitev DUTB pripravila konec jeseni leta 2012. Ob predaji oblasti novi vladi Alenke Bratušek je bilo ustanavljanje slabe banke sredi teka. Soočene z resnostjo situacije, tudi mednarodne institucije – Evropska komisija, Evropska centralna banka – niso pokazale milosti. Posledice slabe in hitro pripravljene zakonodaje, izjemno ohlapen sistem za ugotavljanje konflikta interesov pri ključnih akterjih in odločevalcih o ustanovitvi slabe banke ter tudi o sistemu prenosa terjatev so tako pripeljali do hudih nepravilnosti, potencialnega oškodovanja državnega premoženja in ne nazadnje do potencialnih kaznivih dejanj. V prvi fazi preiskave se je komisija osredotočila predvsem na vlogo medresorske komisije, Banke Slovenije in tudi komercialnih bank pri pripravi seznama terjatev, ki naj bodo prenesene na DUTB. Posebno vprašanje, potencialni konflikt interesa je bil ugotovljen pri odločanju o stresnih testih in izvajalcu le-teh. Izbor izvajalca, ki je potekal absolutno netransparentno in ki zbuja sum konflikta interesa v korist enega posameznika, je še eden izmed kazalnikov o sistemu, zgrajenem na napačnih in ohlapnih temeljih. Kar lahko na tem mestu ugotovimo, je nedvomno, da sistem prenosa terjatev na slabo banko nikakor ni bil imun ne na politične pritiske in ne na druge oblike neformalnih pritiskov. Prav tako je dejstvo, da je bil sistem namerno vzpostavljen tako, da pravzaprav nihče ni bil neposredno odgovoren za dokončno odločitev. Tako na primer Banka Slovenije po svojih besedah ni imela prav nobene vloge pri sestavljanju seznama, njena vloga naj bi bila izključno podporna in koordinacijska in vloga priprave seznama naj bi bila izključno v rokah komercialnih bank, hkrati so pa različne institucije, na primer Ministrstvo za finance in Banka Slovenije, dokončno odločale o seznamu terjatev, ki naj bi bile prenesene, oziroma tako izhaja iz zaslišanj predstavnikov komercialnih bank. Iz vsega navedenega lahko zaključimo, da sta ohlapna zakonodaja, sistem deljene odgovornosti med komercialnimi bankami, medresorsko skupino, Ministrstvom za finance, Vlado in Banko Slovenije omogočila vzpostavitev vzorčnega modela izogibanja odgovornosti, kjer se je neformalno dejansko odločal marsikdo, formalno pa nihče s političnih vrhov in regulatorjev, temveč zgolj in samo komercialne banke. Vse to so dosedanje ugotovitve. In če lahko že na tem mestu ugotovimo marsikatero pomanjkljivost in škodljivost vzpostavitve DUTB, bo naslednja faza preiskovalne komisije v resnici ključna, saj bo v fokusu preučitev dokumentacije in vseh skritih postopkov, ki do sedaj javnosti niso bili v resnici znani, saj se je po samem prenosu terjatev in pravem začetku delovanja slabe banke le-ta zavila v molk in zelo omejeno komuniciranje s ključnimi javnostmi, in že to zbuja določene dvome in sume. V Poslanski skupini Socialnih demokratov sicer današnje razprave ne želimo izkoriščati za nov krog obtoževanj in navajanja imen krivcev. Tisto, kar nam ugotovitve komisije lahko pokažejo že zdaj, je pot, kako se ne lotevati nakopičenih problemov. Spoštovani, zaskrbljujoče je, ko imajo vse velike nepravilnosti podoben izgled. Način nastanka in delovanja DUTB je do potankosti podoben načinu, ki je bil izbran za urgentne nabave zaščitne opreme, ima veliko vzporednic s tem, kako so se zgradili sporni energetski objekti in kako je glavno mesto dobilo svoj nogometni stadion. Zato bo najbolj učinkovita ugotovitev tega poročila, da tudi najbolj kritična situacija ne more biti izgovor za vsiljene rešitve, nepregledno poslovanje in demontažo demokratičnega nadzora. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil Gregor Perič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Kolegice in kolegi, državni sekretar! Družba za upravljanje terjatev bank oziroma tako imenovana slaba banka je nastala v burnih gospodarskih okoliščinah na prelomu med letoma 2012 in 2013, ko se je kriza s tako imenovanim dvojnim dnom zarezala v vse pore našega življenja. Ko se danes ozremo nazaj na dogodke izpred nekaj let, lahko, vsaj kar se sanacije bančnega sistema tiče, zaključimo, da je bila ta sanacija izjemno draga, žal mnogo prepozna in predvsem netransparentna. Glavna naloga DUTB je bila pomoč sistemskim bankam, ki so imele težave z likvidnostjo in s solventnostjo. Cilj je bil zmanjšati skupne stroške sanacije bančnega sistema, sistem stabilizirati, aktivno upravljati in sodelovati pri prestrukturiranju gospodarstva in na koncu odprodati premoženje po najvišji možni ceni, ko se razmere na trgu stabilizirajo. Na ta način se je preprečil zlom našega celotnega bančnega sistema, ki ni bil tako zelo daleč, kot se morda danes sicer domneva. Kljub temu pa obstajajo sumi, da je bilo pri dosedanjem delovanju slabe banke več negospodarnih in morda celo protipravnih odločitev, vključno s kaznivimi dejanji. Prav tako se pojavljajo sumi, da je delovanje slabe banke še dodatno povečalo problematiko bančne luknje in predstavljalo poglabljanje le-te. Poročila Računskega sodišča in ugotovitve Komisije za preprečevanje korupcije problematizirajo način delovanja slabe banke vse od njene ustanovitve naprej, pa tudi kriminalistične preiskave, vladna poročila, posledične kadrovske menjave in različni medijski zapisi ne pričajo ravno o poštenih poslovnih praksah DUTB. Že v prejšnjem mandatu se je Vlada Republike Slovenije pod vodstvom SMC soočila z izzivi, povezanimi s slabo banko, zaradi česar je odreagirala hitro. Razrešila je vodstvo DUTB in s spremembo področnega zakona državi kot edini lastnici dala večja pooblastila pri upravljanju, nadzoru in kadrih v slabi banki. Očitno je, da tudi ti ukrepi niso zadostovali za odpravo vseh tveganj in nepravilnosti. Največ očitkov o nepreglednem poslovanju vzbuja ravno področje prodaje premoženja, predvsem gre za terjatve in nepremičnine. Obstajajo sumi, da so bili nekateri izbrani kupci hkrati tudi prvotni dolžniki ali z njimi tesno povezane osebe. Na ta način so dobili priložnost svoje prej obremenjeno premoženje odkupiti nazaj po močno diskontiranih vrednostih, razliko pa smo plačali davkoplačevalci. Takšne prakse so enostavno nedopustne, zato smo tudi v Poslanski skupini SMC prispevali podpise za ustanovitev Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja v DUTB. Od komisije upravičeno pričakujemo, da bo do zaključka tega mandata do potankosti raziskala vse okoliščine in morebitne dvome o načinu oblikovanja slabe banke, o prenosu slabih terjatev in naložb, o upravljanju slabe banke ter da ugotovi, ali samo delovanje DUTB predstavlja sistemsko tveganje in nadaljevanje ali celo poglabljanje bančne luknje. Po dobrem letu od ustanovitve preiskovalne komisije ter po pregledu številnih dokumentacij in zaslišanju več oseb, povezanih z ustanavljanjem in delovanjem DUTB, smo člani preiskovalne komisije pripravili in sprejeli tudi vmesno poročilo, v katerem med drugim ugotavljamo, da postopek prenosa tveganih postavk z bank na DUTB in sam način izbora terjatev ni potekal transparentno, saj je bilo narejenih več nepravilnosti, kršitev in tudi sumov storitve kaznivih dejanj. Dogajali so se tudi nezakoniti posredni ali neposredni vplivi in pritiski na nekatere ključne odločevalce za posamezne odločitve v okviru postopka prenosa terjatev in premoženja na DUTB ter v ostalih povezanih delih v okviru sanacije bančnega sistema. Nekatera tovrstna dejanja so imela tudi finančne in materialne posledice. Ugotavljamo tudi, da je bil potek odločanja o izboru terjatev za na seznam za prenos in samega dokončnega izbora ter potrjevanja seznama netransparenten in nepregleden. Tako so bile nekatere terjatve uvrščene na sezname za prenos na DUTB, čeprav pogojev niso izpolnjevanje, nekatere pa so ostale v bankah, pa bi po kriterijih morale biti prenesene. Moramo vedeti, da je imela odločilno vlogo pri sanaciji bančnega sistema medresorska komisija, ki pa se je tekom delovanja znašla v konfliktu interesov. Zlasti je prihajalo do nerazumnih dejanj in suma na navzkrižje interesov v okviru izbora izvajalcev za skrbni pregled bank. Tako so znotraj medresorske komisije nekateri želeli vplivati na to, da določeno pogodbo in izvedbo del dobi točno določena družba. Nazadnje smo razkrili tudi to, da so v nekaterih primerih nastajale okoliščine, ki so omogočale uhajanje in zlorabo notranjih informacij, s katerimi je razpolagala medresorska komisija. To tveganje se je nato tudi realiziralo, saj je medresorska komisija začela odločati tudi o stvareh, za katere ni bila pristojna. Zaradi navedenih ugotovitev in drugih razkritij bomo v Poslanski skupini SMC podprli predlog, da preiskovalna komisija vmesno poročilo in dodatni vmesni poročili posreduje Nacionalnemu preiskovalnemu uradu in Specializiranemu državnemu tožilstvu kot naznanitev suma storitve kaznivega dejanja zlorabe položaja ter da poročilo posreduje tudi Komisiji za preprečevanje korupcije kot naznanitev sumov nasprotja interesov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Željko Cigler. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Ustanovitev preiskovalne komisije smo v Levici podprli pod pogojem, da preiskava pokrije tudi obdobje od leta 2009 dalje, ko so se v javnosti pojavili prvi pozivi k ustanovitvi slabe banke. Želeli smo namreč, da komisija skrbno revidira tudi dejavnosti ključnih političnih akterjev v drugi Janševi vladi, ki so sodelovali pri ustanovitvi slabe banke, vendar tega komisija ni storila. Uvodni del poročila je namenjen analizi stanja bank pred sanacijo. Deluje kot opravičilo, ki naj dokaže, da je bila ustanovitev slabe banke nujna in edina mogoča rešitev. Ampak moramo povedati, da je večina drugih držav v Evropi izbrala drugačne variante za reševanje finančne krize v svojih bankah. V evropski skupnosti osemindvajseterice je le 12 držav ustanovilo slabo banko, ostale države Evropske unije ter večina drugih držav na svetu so bančno krizo reševale drugače. V Levici že dolgo poudarjamo, da je bila slaba banka od vsega začetka slaba ideja, saj je bila zasnovana na principu privatizacije dobičkov in podružbljanje stroškov. Na to so že pred ustanovitvijo slabe banke opozarjali tudi slovenski ekonomisti, kot sta dr. Ivan Ribnikar in dr. Jože Mencinger. Ti so povsem upravičeno svarili, da gre pri načrtu državne slabe banke za rešitev, ki bo v primerjavi z ustanovitvijo internih slabih bank ali neposredno državno dokapitalizacijo bank državo stala bistveno več. Prav tako so povsem upravičeno opozarjali, da slaba banka ne bo mogla poznati razmer v vsakem posameznem podjetju, da zato ne bo znala sama ustrezno vrednotiti slabih posojil in nazadnje tudi ne bo uspešna pri njihovi izterjavi. V posmeh tem svarilom je bila v času druge Janševe vlade ustanovljena državna slaba banka, kot so jo zahtevali tako imenovani mladi ekonomisti, zbrani okrog dr. Janeza Šušteršiča. Takšna slaba banka je bila že od vsega začetka zamišljena kot institucija s hitro razprodajo. Izvorni Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, ki je bil sicer leta 2015 korenito spremenjen, je namreč slabi banki nalagal, da vsako leto proda 10 % vrednosti terjatev. Namesto da ustanovitev slabe banke predstavlja kot nujno, edino mogočo in edino racionalno rešitev, bi lahko naša parlamentarna preiskovalna komisija vsaj preučila smotrnost, racionalnost in pa gospodarnost ustanavljanja slabe banke v primerjavi z drugimi možnimi rešitvami. In v Levici nas preseneča tudi ugotovitev komisije, da naj bi bil AQR izveden v skladu z mednarodnimi standardi računovodskega poročanja ter da Banka Slovenije na metodologijo AQR ni imela bistvenega vpliva. Takšno stališče je pretežno zasnovano na zaslišanjih Boštjana Jazbeca, Stanislave Zadravec Caprirolo in Mitje Mavka, ki so seveda trdili, da je vse v redu, saj je to v njihovem interesu. Drugih deležnikov, ki trdijo nasprotno, pa preiskovalna komisija sploh ni zaslišala. Prav tako ni obravnavala ugovora Gorenjske banke, v katerem cenilec kakovosti kapitala bank izrecno navaja, da se AQR ni izvajal v skladu z mednarodnimi standardi računovodskega poročanja. Poleg tega preiskovalna komisija ni analizirala vrednotenja portfelja Gorenjske banke. Gorenjska banka je bila namreč edina banka, ki je podala ugovor zoper ugotovitve Banke Slovenije o finančnem položaju bank. Z natančno argumentiranimi ugovori je Gorenjski banki uspelo prepričati Banko Slovenije, da 328-milijonska luknja, ki so jo Gorenjski banki izračunali domnevno neodvisni revizorji, nikoli ni obstajala. Od zahtevane dokapitalizacije vrednosti 328 milijonov evrov je Banka Slovenije v pritožbenem postopku pristala na 15 milijonov evrov oziroma dvaindvajsetkrat manj od njene prvotne zahteve. Prav tako se ni mogoče strinjati z zaključkom preiskovalne komisije, da Banka Slovenije ni bistveno vplivala na vrednotenje. Iz ugovora Gorenjske banke, ki sem ga pravkar navedel, ki ga komisija seveda ni obravnavala, čeprav smo jo izpostavili, je razvidno, da rezultati pregleda Gorenjske banke temeljijo na podatkih, ki so bili predhodno dogovorjeni z Banko Slovenije. Vmesno poročilo bi moralo vsebovati tudi kritično analizo katastrofičnih scenarijev, na podlagi katerih so bili zasnovani stresni testi. Zavedamo se, da je pri slehernem stresnem testu treba upoštevati neugodne scenarije, temu seveda ne oporekamo. Kljub temu bi preiskovalna komisija lahko opravila vsaj kritično evalvacijo dejstva, da sta Evropska komisija in centralna banka Slovenije pri stresnih testih določili vhodne podatke, ki so prikazovali izredno katastrofalno stanje v Sloveniji. Za leto 2015 so predvidevali 9,5-procenten padec bruto družbenega proizvoda, 23-procenten padec investicij in 18-procenten padec povpraševanja. Prav na podlagi tega nerealnega scenarija smo v banke zmetali v Sloveniji več kot 5 milijard evrov javnega denarja. V Levici bomo glasovali proti vmesnemu poročilu, saj bolj kot razkrivanju spornih dejanj služi temu, da jih pometemo pod preprogo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani državni sekretar, spoštovane poslanke in poslanci! Pred letom in pol smo v tej dvorani Državnega zbora obravnavali zahtevo za uvedbo parlamentarne preiskave, ki jo je s prvopodpisanim Jožetom Horvatom vložila skupina kar 89 poslancev. S tem, ko smo takrat pokazali enotnost in jasno politično voljo, da se preišče poslovanje DUTB ter odkrije domnevne nepravilnosti, je bila gotovo to najboljša možna popotnica za delo preiskovalne komisije. In kot ugotavljamo danes, je bila odločitev za ustanovitev preiskovalne komisije pravilna. Sam sem vodenje Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja v DUTB prevzel šele pred kratkim, vendar že iz tega, s čimer sem se v zadnjih treh tednih uspel seznaniti, je jasno, da je komisija pod vodstvom Jerneja Vrtovca opravila odlično delo ter enkrat za vselej razčistila nekatera do sedaj neodgovorjena vprašanja, ki so se redno pojavljala v javnosti. Vse to je mogoče razvideti iz vmesnega poročila, ki ga potrjujemo na tej seji. V javnosti ter tudi znotraj sten Državnega zbora smo večkrat lahko poslušali očitke, da je bil prenos terjatev netransparenten ter da se je pri AQR in stresnih testih, sploh v primeru NLB, pojavilo večje število napak oziroma nepravilnosti. Preiskovalna komisija je temu namenila posebno pozornost in tekom preiskovalne dejavnosti in zaslišanj preverila sorazmernost izvedbe AQR in stresnih testov v NLB, obravnavo postopkov na nadzornih svetih ter njihove odločitve o prenosu terjatev ter ugotovila, da je NLB vse korake delala v sodelovanju z Banko Slovenije in Evropsko komisijo. Preiskovalna komisija je, kot izhaja iz vmesnega poročila, ugotovila, da je NLB na začetku januarja 2013 v sodelovanju z Evropsko komisijo pripravila nabor ukrepov, čemur je sledil izračun realne ekonomske vrednosti po metodologiji, ki jo je zagotovila Evropska komisija. Slednje je bil tudi pogoj za izdajo končne odločbe in nato prenosa terjatev na DUTB. Naslednji korak je bil pregled kvalitete portfelja oziroma tako imenovani AQR in stresni testi, pri čemer so bili podatki, pridobljeni iz AQR, vhodni podatki za stresni test, oboje pa je bil pogoj Evropske komisije za izdajo končne odločbe. Preiskovalna komisija je tako tudi preučila metodologijo AQR 2013 ter jo primerjala z vzporednimi pristopi ocenjevanja aktive ter s kasnejšimi AQR-ji, predvsem tistim iz leta 2014, in ni ugotovila bistvenih odstopanj. Še več, metodologija iz leta 2014 je bila celo še strožja, kar med drugim izhaja tudi iz pričanja nekdanje viceguvernerke Banke Slovenije Stanislave Zadravec Caprirolo. Tekom preiskave prav tako ni bilo najdenih nobenih indicev, da bi Banka Slovenije kakorkoli neposredno vplivala na metodologijo skrbnega pregleda AQR. Leta 2013 so namreč za njegovo izvedbo obstajale smernice, marca 2014 pa je bil izdan uradni priročnik, ki ga je v sodelovanju z EBA izdala ECB. Smernice in tudi uradni priročnik pa je jasno določal, da se pri izvedbi AQR upoštevajo mednarodni standardi računovodskega poročanja. Posledično lahko zaključimo, da je bil glede na takratno stanje v banki in takratne okoliščine ter ugotovljeno dejstvo, da je NLB sama sebi ocenjevala tveganje, posledica česar je bil visok delež slabih terjatev, prenos državne pomoči s prenosom slabih terjatev na DUTB edini mogoč in smiseln. Vsaka druga možnost bi, kot je razvidno tudi iz vmesnega poročila preiskovalne komisije, prinesla višje stroške tako za banko kot tudi za celotno slovensko ekonomijo. Vse to pa ne pomeni, da je v sanaciji bančnega sistema vse potekalo brez morebitno močno spornih ravnanj. Tako je že iz dela preiskovalne komisije in njenih sej razvidno, da se je seznam za prenos terjatev na DUTB prilagajal, da so določena podjetja poskušala lobirati pomembnejše akterje ter da so določena interesna združenja pošiljala raznorazna pisma v imenu določenih podjetij ter da so v nekaterih delih bili izkazani izraziti konflikti interesov, kot to tudi izhaja iz na primer točke 4.5 dodatnega vmesnega poročila. Vsekakor pa je preiskovalna komisija nedvoumno in ponovno dokazala, da je bančna luknja dejansko obstajala, pri čemer se lahko upravičeno sprašujemo, zakaj glavni krivci za njen nastanek še danes, že skoraj desetletje po finančni krizi, zanjo še niso odgovarjali. Naj vam preberem le nekaj številk. Delež slabih posojil, torej tistih, za katerega se kaže, da posojilojemalec zaradi finančnih težav verjetno ne bo odplačal posojila, oziroma kadar posojilojemalec že več kot 90 ni plačal dogovorjenega obroka, je v posojilnem portfelju za evroobmočje, kot je to razvidno s 64. strani poročila, leta 2013 znašal 7,68 %, v slovenskih bankah pa v NLB 20,4 %, NKBM 25,46 %, Banki Celje 33,4 % in Abanki kar neverjetnih 46,1 %. Pri tem se nedvoumno tudi laični javnosti poraja vprašanje, kakšna banka sploh je to ter kako slabo vodstvo mora imeti, da je praktično vsako drugo dano posojilo slabo, ter kako, da za to še danes ni nihče odgovarjal. Žal mi je le, da dokumentacija nosi oznako bančna tajnost in zato ne moremo celotni slovenski javnosti podrobno razkriti, kako so, medtem ko so navadni državljani s težavo pridobivali kredite za nakup stanovanja, izbrana podjetja prejemala večmilijonske kredite, ki so imela slaba oziroma celo neobstoječa zavarovanja. V Novi Sloveniji smo dolga leta opozarjali, da potrebujemo nov zakonodajni okvir za pregon bančnega kriminala, predvsem pa, da država ne obstaja zato, da bi upravljala z bankami, in je zato bila nujna njihova privatizacija. Veliko problemov, ki jih obravnava ta preiskovalna komisija, namreč izhaja prav iz državnega lastništva bank. Poglejte na primer naravnost grozečo tabelo na 67. strani vmesnega poročila, v kateri je prikazana deželna struktura kreditnega portfelja takrat še državne skupine NLB. Iz nje je razvidno, da so NPL, se pravi slaba posojila, v nekaterih državah presegla celo 90 %. Poglejte recimo Slovaško, 91,1 %, Bolgarija 93,2 %, Avstrija 97,7 %. Kako je sploh mogoče, da so praktično vsa posojila, dana v teh državah, slaba, hkrati pa nihče iz vodstva teh podružnic za to ni nikoli odgovarjal? Več kot očitno je, da je NLB neustrezno obvladovala tveganja, račun za nesankcionirano slabo upravljanje te nekoč državne banke pa smo na koncu izdali vsem Slovencem. Kako naj to razložimo davkoplačevalcem, ki so na koncu plačali sanacijo teh bank? Kako naj tem istim državljanom razložimo, da očitno bankirji na NLB ne bodo preganjani niti v zadevi Farrokh, kjer sta državno tožilstvo in NPU zavzela nasprotno stališče kot kar dve preiskovalni komisiji Državnega zbora, vsaka izmed njiju s svojim diametralno nasprotnim političnim predznakom. Predsednik in člani preiskovalnih komisij seveda nimamo lisic in se zato zanašamo na delujoč pravosodni sistem, ki naj bi preganjal med delom preiskovalne komisije odkrita kazniva dejanja. In to od njega lahko vsi Slovenci upravičeno pričakujemo. Pri tem pa je potrebno opozoriti, da situacija, ko kar dve preiskovalni komisiji, ki ju vodijo ljudje z diametralno nasprotnimi političnimi usmeritvami, njuno poročilo pa soglasno potrdijo poslanci, ki za razliko od splošne javnosti imajo vpogled v vso zaupno in tajno dokumentacijo, prideta do popolnoma nasprotnih ugotovitev kot državno tožilstvo in NPU, nikakor ni vzdržna. Konec koncev vsi od tistih, ki v preiskovalnih komisijah delujemo, zaupne dokumentacije javnosti ne smemo ne predstavljati in ne razkrivati, vsi storilci pa se, skrivajoč za bančno tajnostjo in različnimi stopnjami zaupnosti, počutijo varne. Prav zato je tako zelo pomembno dobro delo tožilstva in policije, da tekom dela preiskovalne komisije odkrite zgodbe dobijo tudi sodni epilog. Le tako lahko od morebitnih kaznivih dejanj odvrnemo vse tiste, ki morda prav ta trenutek razmišljajo o storitvi novih kaznivih dejanj v slovenskem bančništvu. Hkrati pa zasežena dokumentacija, do katere imata dostop tudi policija in tožilstvo, največkrat potrjuje prav tisto, česar se javno zaslišane priče ne spomnijo, kar je izrazito pogost pojav. Tudi na zaslišanjih Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja v DUTB smo lahko spremljali posamezne visoke uslužbence DUTB, ki so na vprašanja preiskovalne komisije največkrat odgovorili z bodisi ne vem bodisi se ne spomnim. To je celotna slovenska javnost imela priložnost spremljati na zaslišanju dne 4. 11. 2019, ko sta takratna zaslišana Mitja Mavko ter predvsem Janez Škrubej kar triinpetdesetkrat uporabila besedno zvezo »ne spomnim«, pri čemer je slednji med drugim zatrjeval, da kljub temu da je kot direktor podjetja podpisal pogodbo, za njo ter njeno vsebino sploh ni odgovoren. To seveda, kot je že tekom takratnega zaslišanja povedala poslanska kolegica Meira Hot, ruši zaupanje v pravo. In prav zaradi takšnih odgovorov in pozabljivosti nekaterih prič je še toliko pomembneje, da preiskovalna komisija temeljito preišče DUTB in vse njene posle, četudi so nekateri njeni glavni akterji že davno izgubili spomin. V Novi Sloveniji bomo vmesno poročilo preiskovalne komisije podprli, hkrati pa se zavedamo, da komisijo čaka še veliko težkega dela.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. Prenos slabih terjatev na DUTB je omogočil zakon o ukrepih za stabilnost bank, ki ga je Državni zbor sprejel oktobra 2012 v času vlade Janeza Janše. Na podlagi zakona je vlada Janeza Janša marca 2013 sprejela Uredbo o izvajanju ukrepov za krepitev stabilnosti bank, ki je podrobneje določila, katere terjatve izpolnjujejo pogoje za prenos. Zakon je bil deležen številnih pripomb stroke zaradi nejasnosti, nedodelanosti in nepremišljenosti. Predlagatelj zakona in večina poslancev Državnega zbora nista sledila opozorilom stroke, češ da sledijo praksam drugih držav in da bo po prenosu slabih terjatev na DUTB možno ugotoviti vrednost banke na zelo transparenten način. In danes, po osmih letih preiskovanja, komisija ugotavlja, da zakon, ki je omogočil prenos slabih terjatev na DUTB, vsebuje vrsto tveganj, nasprotij in nedorečenosti, uredbo, ki je določila podrobnejša pravila za prenos, pa označi kot preohlapno. Druga bistvena ugotovitev preiskovalne komisije je, da je bila izbira terjatev, ki so se prenašale, netransparentna in nepregledna. Pri sestavi in potrditvi jagodnega izbora terjatev so sodelovali različni deležniki, predstavniki Banke Slovenije, poslovnih bank, Vlade in Evropska komisija. Med njimi so se pojavila nesoglasja in različna tolmačenja glede tega, katere terjatve ustrezajo pogojem iz uredbe in katere ne. Nedodelani zakonski predpisi so omogočili netransparentnost postopkov, uhajanje in zlorabo notranjih informacij, odkup terjatev s strani prvotnih dolžnikov, razpršeno odgovornost glavnih akterjev ter tudi izvajanje pritiskov na pripravljavce seznamov. Ugotovljeno je bilo, da je eden izmed članov medresorske komisije na različne načine želel vplivati, da se pogodba za skrbni pregled podpiše s točno določeno družbo. Ali tudi vas vse opisano močno spominja na nedorečeno sprejemanje zakonodaje s protikoronskimi ukrepi, na današnjo zadolžitev države na rekordnih 82,4 % BDP, na postopek nabave mask pod taktirko predsednika Vlade Janeza Janše? Ali se bo zgodovina ponovila, se sprašujem. V Stranki SAB vemo, kako je, ko je treba reševati državo in ljudi. Leta 2013 smo bili postavljeni pred dejstvo, pred prazne proračunske blagajne in načrt sanacije bank s prenosom slabih terjatev na DUTB. Vlada Janeza Janše je sprejela ukrepe, njihovo realizacijo in finančne posledice pa prepustila v reševanje novi vladi. Sanacija naših bank je bila edina možnost, da smo se v Sloveniji izognili bankrotu države, trojki in grškemu scenariju. Odgovornost za stanje bank pa nosijo vse pretekle vlade, ker so vrsto let mižale, namesto da bi sprejele strukturne ukrepe. Šele po nastopu predsedstva Alenke Bratušek je naše gospodarstvo začelo rasti. Upokojencem smo zagotovili denar za pokojnine, javnim uslužbencem, medicinskim sestram, policistom in vsem ostalim smo zagotovili denar za plače. Prav žalostno je, da se danes nihče ne ukvarja s tistimi, ki so bančno luknjo kopali leta pred tem. Naštel bom le nekaj podjetij, ki so pri tem pomagala z več sto milijoni evrov, in sicer Zvon 1, Zvon 2, T-2. Verjetno mi ni treba posebej poudarjati, s kom so navedena podjetja povezana. Tako kot je bila pred osmimi leti nujna sanacija bank, je danes za zajezitev širjenja okužbe nujno hitro in učinkovito sprejemanje ukrepov, da bi obvarovali človeška življenja in gospodarstvo. Vendar ne na način, ki vladi daje možnost avtoritarnega ravnanja s proračunom in pod vprašaj postavlja transparentnost porabe javnega denarja. Ugotovitve preiskovalne komisije kažejo na način vodenja Vlade takratnega in sedanjega predsednika Vlade. Glede na dejstvo, da nam Vlada do danes ni predstavila načrta, kako bo Slovenijo popeljala iz krize in okrepila naše gospodarstvo, se nam v SAB upravičeno poraja bojazen, da bo Slovenija po vladavini Janeza Janše zopet grizla v kislo jabolko [[…]]
Lepo prosim, gospod poslanec, da spoštujete drugi odstavek 75. člena Poslovnika in da govorite samo o tem, kar je na dnevnem redu.
Tako. Pozivam, da bomo rekordno visok javni dolg države zmanjšali brez reza v plače in pokojnine. Upravičeno se sprašujemo, kako bo potekalo nadaljevanje parlamentarne preiskave, saj je konflikt interesa med sedanjim ministrom za finance in DUTB v nebo vpijoč. Andrej Šircelj je bil državni sekretar na Ministrstvu za finance, po ustanovitvi DUTB je v njem zasedel mesto predsednika upravnega odbora. Takratna vlada je skupaj z gospodom Šircljem postavila vodstveno ekipo DUTB, ki naj bi bila del desničarskega EPP – European People's Party, torej Evropske ljudske stranke. S prevzemom ministrske funkcije je Andrej Šircelj povrnil svoj vpliv v DUTB, saj bo danes, jutri odločal o njeni ukinitvi. Ne bomo presenečeni, če bo kakšna naslednja preiskovalna komisija ugotavljala, ali je gospod Šircelj ukinil DUTB, zato ker so izpolnjeni zakonski pogoji ali zato da se vse nepravilnosti enkrat za vselej pomete pod preprogo. V SAB si želimo, da se končno ugotovijo napake in nepravilnosti, da gremo naprej in da se končno začnemo ukvarjati s prihodnostjo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, državni sekretar! Danes obravnavamo Vmesno poročilo o opravljeni parlamentarni preiskavi o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja v DUTB. To poročilo meji na delovanju preiskovalne komisije, ki je bila ustanovljena konec januarja leta 2019, na zaprtem delu seje pa se bo obravnavalo dodatno vmesno poročilo, ki vključuje bančno tajnost, poslovno skrivnost, davčno tajnost in varstvo osebnih podatkov, ter drugo vmesno poročilo, ki je zaupno. Zaradi navedenega se bom v stališču osredotočil na vmesno poročilo, ki je javno dostopno. Poročilo podaja ugotovitve z opisom postopkov ugotavljanja načina sanacije slovenskega bančnega sistema, ki je vodil do prenosa terjatev poslovnih bank v državni lasti na DUTB. Na DUTB se je preneslo v skupni bruto vrednosti 4,9 milijarde terjatev. Prenesle so se terjatve v decembru 2013 od NLB in NKBM, v decembru 2014 pa še terjatve Abanke in Banke Celje. Prav tako so se prenesle terjatve Factor banke in Probanke. Novembra 2015 sta se tako tudi Factor banka in Probanka pripojili DUTB. Vse te prenose je preiskovalna komisija preverjala. Iz ugotovitve Vmesnega poročila o opravljeni parlamentarni preiskavi o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja v DUTB izhaja, da je postopek prenosa terjatev ter ostalih povezanih procesov, ki spadajo pod okrilje bančnega sistema, potekal netransparentno. Narejenih je bilo več nepravilnosti, kršitev in tudi sumov storitev kaznivega dejanja. Potek o odločanju o izboru terjatev za seznam, za prenos in sam dokončni izbor ter potrjevanje seznama je bil netransparenten in nepregleden. Zaradi navedenega bomo v poslanski skupini podprli sklep, s katerim Državni zbor nalaga preiskovalni komisiji, da vmesno poročilo, dodatno vmesno poročilo in drugo vmesno poročilo posreduje Nacionalnemu preiskovalnemu uradu in Specializiranemu državnemu tožilstvu kot vlogo, naznanitev sumov storitev kaznivega dejanja zlorabe položaja. Prav tako podpiramo, da se vsa ta poročila pošlje Komisiji za preprečevanje korupcije kot vlogo oziroma naznanitev sumov nasprotja interesov. Vsekakor pričakujemo, da bodo tudi organi pregona odigrali svojo vlogo in raziskali vse domnevne primere oškodovanja državnega proračuna, premoženja v DUTB, tudi na podlagi vseh vmesnih poročil v opravljeni parlamentarni preiskavi o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja v DUTB. V Poslanski skupini Desus menimo, da je potrebno negospodarno ravnanje preganjati ter transparentno in odgovorno upravljati z državnim premoženjem, v katerega spada DUTB. Vloga te je jasna, ker je bila ustanovljena z namenom pomagati pri očiščenju slabih terjatev v bankah sistemskega pomena, ki so se znašle v težavah. Po prenosu terjatev na DUTB se je njegova vloga v januarju 2016 spremenila v vlogi večjega prestrukturiranja gospodarskih družb. Vsekakor so cilji od ustanovitve DUTB ostali enaki – da se prestrukturira in upravlja premoženje tako, da se vrednost premoženja maksimira in v čim večji meri poplača državno premoženje. Vse to bomo preiskovali v nadaljnjem delu preiskovalne komisije, tudi z ugotavljanjem odgovornosti nosilcev javnih funkcij. Preiskovalna komisija bo tako nadaljevala svoje preiskovanje upravljanja s terjatvami in premoženjem ter njihovo prodajo. Vsekakor želimo ugotoviti, kateri so bili javni nosilci, ki so delovali v nasprotju s cilji zagotovitve povrnitve največjega možnega zneska za nas davkoplačevalce. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa. To vmesno poročilo o opravljeni parlamentarni preiskavi o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja pri Družbi za upravljanje terjatev bank nas je malo razočaralo. Računali smo na bolj konkretne, boljše rezultate in več. Čeprav moram povedati, da je ta komisija ugotovila bistveno več, kakor je ugotovil NPU, ki pravzaprav niti ni teh rezultatov in teh dokazov, ki jih je zbrala komisija – verjetno ga niti ne zanimajo, kakor kaže. Zakonje glede DUTB, to sta Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank in pa Uredba o izvajanju ukrepov za krepitev stabilnosti bank, je vsebovalo vrsto tveganj, nasprotij in nedorečenosti. To zakonje je bilo slabo, luknjasto in namerno narejeno tako, da je omogočalo zlorabe. Postopek prenosa terjatev ter ostalih povezanih procesov, ki spadajo pod okrilje bančnega sistema, je potekal netransparentno, saj je bilo narejenih več nepravilnosti, kršitev in tudi sumov storitve kaznivih dejanj. Po mojem prepričanju so kazniva dejanja bila storjena, vendar lahko govorimo zgolj o sumih. Upam, da bo kdo razkril kaj več oziroma da bo procesuiral zadeve. Slaba posojila so bila namenjena predvsem gradbeništvu ter finančnim organizacijam in storitvam, seveda določenih oseb. Dogajali so se nezakoniti posredni in neposredni vplivi na nekatere ključne odločevalce za posamezne odločitve v okviru postopka prenosa terjatev in premoženja na DUTB. Nekatera dejanja so imela tudi finančne in materialne posledice, in to ne majhnih. Potek odločanja o izboru terjatev, sam dokončni izbor in potrjevanje seznama terjatev je bil netransparenten, nepregleden, nedodelan. Izbor terjatev je bil tudi neskladen z uredbo samo. Nekatere tvegane postavke sploh niso izpolnjevale pogojev za uvrstitev na seznam za prenos na DUTB, druge tvegane postavke, ki bi morale biti prenesene na DUTB, pa niso bile prenesene. Razlogi zagotovo obstajajo in te razloge bi moral odkriti NPU oziroma specialno tožilstvo, pa zaenkrat še nič. Vse to pa je bila seveda posledica neformalnih pritiskov na pripravljavce seznamov. Čeprav je na seznamu terjatev prihajalo do različnih tolmačenj med bankami, to se pravi med Banko Slovenije, med Evropsko komisijo in medresorsko komisijo, je vso odgovornost za seznam terjatev na koncu prevzela tedanja vlada in ga je seveda na koncu, ta seznam, tudi potrdila. Zakaj? Tudi tukaj se poraja vprašanje zakaj, kako, kdo je imel morebitno korist oziroma kdo je imel korist od tega. V okviru izbora izvajalcev za skrbni pregled bank je prihajalo do kolizije interesov in sumov nepravilnosti. Tudi tukaj je cela kopica vprašanj, na katera bo treba nekoč odgovoriti. Dejstvo pa je, da so številne nepravilnosti pri delovanju DUTB, sta že ugotovila tako Računsko sodišče kot KPK. Čeprav, KPK je ena brca v temo, pa so navkljub vsemu nekaj le videli. In če zaključim vse skupaj, bi vprašal, ali mi lahko kdo izmed vseh bančnih strokovnjakov in ekonomistov, ki jih baje imamo toliko in tak dobre, dejansko pove, kolikšna je bila dejansko tako imenovana bančna luknja. Danes, po 10 letih, bi to že lahko vedeli. Oziroma zakaj tega še danes ne vemo? Kdo je tisti, ki zavira, kdo je tisti, ki ne dovoli, da pride vse skupaj v javnost, in kdo ima od tega korist? Pravzaprav ne vemo tudi, za koliko je bila podcenjena vrednost prenesenih terjatev na DUTB. Vse skupaj se je prodajalo, premoženje se je prodajalo prehitro in prepoceni. DUTB bi moral prodajati takrat, ko je bilo to z vidika posamezne vrste premoženja najbolj optimalno. To se ni dogajalo. Dogajalo se je tako, da se je včasih tudi namerno spuščala vednost, da so določeni subjekti lahko kupili tiste nepremičnine ali kaj drugega za nižji denar, takoj po nakupu pa je vrednost zrasla. Čudno, zanimivo in indikativno. Če vzamemo samo en primer, recimo cene nepremičnin, ki jih je DUTB prodajal na primer 2013, so bile mnogo nižje, kot so bile cene nepremičnin v letu 2019. Zakaj jih niso potem prodali kasneje? Prodaja se ob najbolj ugodnem času, če želiš državi dobro in če želiš, da država čim več dobi od tega. Če pa želiš, da ima kdo druge koristi, pa potem delaš tako, kot je delal DUTB. V Slovenski nacionalni stranki smo zelo razočarani nad delom Družbe za upravljanje terjatev bank in DUTB bi morali pravzaprav čim prej ukiniti, premoženje pa prenesti na SDH. Na koncu nas pa še zanima, kje je tukaj kakšna preiskava s strani NPU. Je ni. Po informacijah nimajo strokovnega kadra, ki bi se lahko tega lotil, zato je najbolj smiselno, da se NPU res ukine. Kajti takega NPU, kot ga je gospa Kresalova naredila po politični liniji, ne rabimo. Konec koncev ne rabimo slovenskega FBI, ker mi smo še zmeraj ena, enotna država, navkljub temu da imamo še zmeraj skupščino – kakor vidim v dokumentih v angleščini, še zmeraj to ni državni zbor, to ni parlament, ampak je ljudska skupščina. Skratka, mogoče je pa to nekako priprava za kakšne takšne bodoče čudne variante državnih sprememb in pozicij držav v političnih prostorih. Skratka, NPU tu ni nič naredil, NPU tudi ni zahteval nobenih dokumentov ali pa dokazov o teh zadevah od komisije. In kakor izgleda, jih to niti ne zanima. Ne vem, kaj bo to. To vmesno poročilo je zadeva, ki mora biti, ki je dobra v določeni meri – pravzaprav ni dobra, ampak boljša kot nič – vendar je to šele začetek dela komisije, ta prave komisije, ki bo morala to delo dokončati. Jaz mislim, da so v komisiji dejansko pravi ekonomski strokovnjaki, ki vedo, kaj hočejo, ki najdejo in ki so našli, vendar kako se bo to vrtelo naprej, je pa težko napovedati. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi! Pred nami je vmesno poročilo o opravljeni parlamentarni preiskavi o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja v Družbi za upravljanje terjatev bank, skrajšano DUTB ali slaba banka. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo parlamentarno preiskavo podprli in se z njo strinjali. Slovenska demokratska stranka je v sami parlamentarni preiskavi tudi aktivno sodelovala. Podpora sami preiskovalki je bila pa seveda iz več razlogov. V Slovenski demokratski stranki smo večkrat opozarjali na vrsto [[…]]
Poslanke in poslanci na moji levi, prosim, da ne motite govornika. Hvala lepa.
Na vrsto nepravilnosti in sumov zlorab položajev, ki so se dogajali v DUTB. Dejansko smo tudi opozarjali na nekatere neprofesionalne gospodarske prakse, ki so se izvajale v tej družbi. Vmesno poročilo, ki je pripravljeno, bomo v Poslanski skupini SDS soglasno podprli, prepričani smo pa, da se mora delo preiskovalne komisije nadaljevati in da tudi sledi ciljem, zaradi katerih je bila preiskovalna komisija ustanovljena. Ključne zadeve, na katere smo opozarjali v Slovenski demokratski stranki skozi prejšnje mandate. Dejansko smo mnenja, da je bil DUTB nekako zlorabljena inštitucija že v njenem samem delovanju. Dejstvo je, da se je namen in glavno poslanstvo, zaradi katerega je bil DUTB ustanovljen, kasneje zlorabil. Namen je bil prenos slabih terjatev z bank na posebno družbo, ki bi potem učinkovito upravljala s temi terjatvami, te terjatve na trgu prodala in dejansko tudi povrnila davkoplačevalcem denar, ki je bil porabljen za sanacijo bančnega sistema. Katere so tiste zadeve, na katere smo v Poslanski skupini SDS že opozarjali in do katerih je prišlo? Naštel bom zgolj ključne zadeve. In sicer, vrsta nepravilnosti ali sum na nepravilnosti ali nenavadne zadeve je bil že pri prenosu samih terjatev na DUTB. Tukaj do danes še vedno nismo dobili odgovora, zakaj so bile nekatere terjatve prenesene, zakaj nekatere terjatve niso bile prenesene, nismo dobili zadostnih odgovorov tudi za samo vrednostno terjatev in kdo je bil dejansko končni odločevalec, da se te terjatve prenesejo. Vrsto pomislekov in pripomb smo imeli pri poenostavljeni pripojitvi dveh bank k DUTB, to pomeni Factor banke in Probanke k Družbi za upravljanje terjatev bank. Posledično smo opozarjali potem tudi, da se je zaradi teh dveh poenostavljenih pripojitev moral DUTB dokapitalizirati. To so bile tiste ključne zadeve, na katere smo opozarjali. Opozarjali smo tudi na določen del kadrovskih potez, ki so se izvajale. Opozarjali smo na samo prodajo terjatev, zakaj so se nekatere terjatve prodajale bolj kot ne na netransparenten način. Opozarjali smo tudi na to, zakaj je DUTB vztrajal na dvakratnem zahtevku stečaja družbe T-2. Še danes se sprašujemo, kakšne bodo te posledice za davkoplačevalce. Dejstvo je, da je tukaj DUTB izgubil zadeve na sodišču in da zadeve še danes trajajo. Vmesno poročilo, ki je pripravljeno in s katerim se danes seznanja Državni zbor, je zanimivo brati, in tudi ugotovitve so zanimive, dejstvo pa je, da ugotovitve, ki jih imamo v tem poročilu, tudi zagovarjajo in utemeljujejo tiste pripombe in pa opozorila, na katere smo v Slovenski demokratski stranki opozarjali že takoj v mandatu vlade Alenke Bratušek in tudi v mandatu vlade Mira Cerarja. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pričakujemo, da bo preiskovalna komisija nadaljevala s svojim delom in da čim prej tudi seznani Državni zbor s končnim poročilom. Kot sem že uvodoma povedal, bomo v poslanski skupini to vmesno poročilo soglasno podprli, podprli bomo tudi predlagane sklepe. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Igor Peček. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Na začetku bi rad še enkrat poudaril, da je bil glavni namen ustanovitve Družbe za upravljanje terjatev bank zagotoviti pomoč in podporo pri prestrukturiranju bank. Nanjo so se prenesla sredstva dolžnikov, ki so bili prezadolženi, plačilno nesposobni in so se spopadali s kapitalsko neustreznostjo, nato pa naj bi s premoženjem, ki ga je prevzela od bank, upravljala tako, da bi v največji možni meri povrnila sredstva davkoplačevalcev, ki so bila vložena za sanacijo bank. Ne nazadnje pa je bilo pri poslovanju in upravljanju z DUTB temeljno vodilo, da ostane neodvisna od kakršnihkoli političnih navodil ali drugih interesov. Čas je pokazal, da je pri upravljanju terjatev prišlo do določenih pomanjkljivosti, zato se je konec januarja ustanovila parlamentarna preiskava o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja v družbi. Namen parlamentarne preiskave je bil in še vedno ostaja ugotoviti vse nepravilnosti v postopku prenosa terjatev ali drugega premoženja na DUTB in preveriti transparentnost vodenih postopkov. V vmesnem poročilu preiskovalne komisije je ugotovljeno, da je uredba, ki je opredeljevala prenos tveganih postavk, nekoliko preohlapno določena in da sam postopek prenosa tveganih postavk in načina izbora terjatev ni potekal povsem transparentno. Prihajalo je do neskladja izbora terjatev z veljavno uredbo. Ker danes obravnavamo vmesno poročilo, je jasno, da tega, kakšna bo vsebina končnega poročila preiskovalne komisije, še ne vemo, z gotovostjo pa vemo naslednje. Danes so naloge in aktivnosti, zaradi katerih je bila DUTB ustanovljena, izpolnjene, njihove pristojnosti pa v določeni meri izčrpane, zato je potrebno tehtno razmisliti, ali je zdaj tudi pravi trenutek, da Družbi za upravljanje terjatev bank določimo novo nalogo. Seveda bo preiskovalna komisija svoje delo najverjetneje opravljala tudi naprej. Lahko bi denimo izkoristili potencial, ki ga ima družba na področju upravljanja nepremičnin, z namenom, da bi hitreje in učinkoviteje rešili problem pomanjkanja stanovanj tako za mlade kot za starejše občane. Vse to je stvar širše razprave, ki sicer presega mejo današnje teme, a jo je zaradi pomembnosti vendarle vredno vsaj omeniti. Veliko dejstev glede ugotovitev vmesnega poročila je bilo že predstavljenih, zato se ne bi ponavljal, bi pa mogoče predstavil nekaj naših razmišljanj, kako naprej. V Listi Marjana Šarca se zavedamo, da DUTB trenutno uživa slab ugled v očeh javnosti, vendar pa nas to ne sme paralizirati, da znotraj razpoložljivih možnosti, ki jih ima Družba za upravljanje terjatev bank, ne bi delali korakov v pravo smer. Žal je v naši navadi, da se dobrih projektov včasih ne lotimo zgolj zaradi slabih izkušenj iz preteklosti, ker je pri določenih projektih pogosto odpovedal učinkovit nadzor. In kot je rekel eden izmed velikih umov človeštva: »Če stvari vedno delaš na isti način in pri tem ponavljaš iste napake, ne gre pričakovati, da bo rezultat tvojega dela drugačen.« Ena od možnosti bi torej lahko bila, da bi Družba za upravljanje terjatev bank, kot sem že omenil, bila preoblikovana v družbo, ki bi se aktivno vključila v razvoj nepremičninskih projektov in gradnjo javnih najemniških stanovanj. Vemo, da je trenutno stanje v državi na tem področju akutno. Manjka nam na tisoče stanovanj za mlade družine, na tisoče postelj za upokojence, manjka nam oskrbovanih stanovanj in ogromno študentskih postelj. Glede na to, da bi Družba za upravljanje terjatev bank lahko bila dolgoročno vzdržna, v lasti ima namreč tako zemljišča kot objekte, prav tako razpolaga z ustreznimi kadri, ki te postopke lahko strokovno izpeljejo, je po našem mnenju ta razmislek vsekakor na mestu. Vedno vsi radi poudarjamo, da je država tista, ki je odgovorna, da poskrbi za osnovne eksistence, potrebe in dostojno življenje ljudi. Vsekakor se strinjam s tem, a pri tem ne smemo pozabiti tudi na drugo plat medalje, to je odgovornost nas politikov in pristojnih inštitucij, da se vsi postopki, v tem primeru na primer gradnja in upravljanje z infrastrukturnimi objekti, izvajajo transparentno in v skladu z veljavnimi predpisi. Glede na vse povedano v Listi Marjana Šarca menimo, da bi DUTB lahko prevzela družbeno odgovorno vlogo in bi z zemljišči in nepremičninami, ki jih ima v lasti, lahko reševali stanovanjsko problematiko tako mladih kot starejših občanov. In ne nazadnje bi si s tem lahko pomagali pri soočanju z demografskimi izzivi, ki nam neizogibno trkajo na vrata. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o vmesnem poročilu, bistvenih ugotovitvah in o predlogu sklepa, ki jih je predložila preiskovalna komisija. Obveščam vas, da amandmaji k predlogu sklepa niso bili vloženi. Predlagateljica.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Samo nekaj besed bi povedala kot nekakšen odziv na predstavljena stališča poslanskih skupin. Ponovno bi poudarila neke sklepne zaključke oziroma ugotovitve tega vmesnega poročila, ki je nedvomno ugotovilo, da je v procesu prenosa terjatev prihajalo do določenih sistemskih tveganj. Pa jih bom ponovila kot neko iztočnico za nadaljnje razprave. Dejstvo je, da je vmesno poročilo ugotovilo, da je bila uredba, na podlagi katere so bila določena merila za prenos, preohlapna in je omogočala takšne in drugačne različne interpretacije, različna tolmačenja; da je v tem procesu prenosa terjatev prihajalo do konflikta interesov določenih posameznikov, ki so pri svojem delovanju tudi presegali svoja pooblastila; da je prihajalo do odtekanja internih informacij in tudi do zlorab teh notranjih informacij; da so bili zaznani poskusi vplivanja na to, da se neke terjatve v seznam za prenos vključijo ali pa da se iz seznama izključijo – odvisno od nekih določenih interesov. V določeni meri se lahko zaključi, da je bil tudi prisoten človeški faktor malomarnosti pri oblikovanju seznama za prenos. To so vse sistemska tveganja, ki so nekako pustila določen madež v procesu sanacije slovenskega bančnega sistema. Pa če se malo referiram na nekatera izražena stališča poslanskih skupin. Morda najprej ključno sistemsko vprašanje oziroma pomislek, ki so ga že v procesu preiskovalnih dejanj izpostavljali kolegi iz Levice. Namreč, trdili so, da je bila slaba banka slaba ideja, da bi morali k procesu sanacije bančnega sistema pristopati decentralizirano, da bi morale poslovne banke oblikovati svoje interne slabe banke in reševati problematične portfelje vsaka za sebe. Temu je možno pritrditi z določenim časovnim pomislekom. V prvi fazi bi to prav gotovo bila možna rešitev, nikakor pa ne več leta 2012, ko je bil bančni sistem tako rekoč tik pred zlomom, v izrazito slabem stanju. Namreč, na 64. strani vmesnega poročila je tabela, ki prikazuje, kakšni so bili takrat, pred sanacijo, deleži teh slabih posojil, v NLB okrog 20 %, NKBM 25 %, Banka Celje 33 % in Abanka Vipa kar 46 % slabih posojil v portfelju. Tako da ukrepanje je bilo pač takrat nujno in tudi nujno je bilo, da je bilo centralno vodeno, ker nikakor ni bilo več časa za ustanavljanje posameznih internih bank. Dejstvo je, da se je ta čas takrat že davno odpeljal. To dejstvo je uvidela potem, glede na to, da je prišlo do zamenjave vlade na začetku leta 2013, tudi Alenka Bratušek, ki je vzpostavila vlado oziroma prevzela oblast v marcu 2013. Kljub temu da je prej v vlogi opozicije projektu slabe banke izrecno nasprotovala, je potem nekako uvidela, da je to edina prava pot za to, da se bančni sistem še reši. In ne le, da je nadaljevala zastavljene cilje, celo vzpostavila je vse ključne mehanizme za izvedbo te bančne sanacije, to se pravi, izvedla je zadeve v praksi. Kajti prej je obstajala tako rekoč samo pravna podlaga, to se pravi zakon in veljavna uredba. Tako da ja, izvedba je v največji meri plod dela vlade Alenke Bratušek, predstavljam, in tudi vse napake, pomanjkljivosti so se dogajale v tem mandatu. Zato jaz mislim, da ni korektno ali pa pravilno, da bi si v tem procesu, ko iščemo, kje in zakaj je prihajalo do napak, neke posamezne stranke iskale neke politične točke, ampak mislim, da je korektno in pravilno, ker gre za denar vseh davkoplačevalcev, da se najde in ugotovi odgovornost, ali je šlo kaj narobe, kajti sredstva, ki so bila za to namenjena, so pomenila in še danes pomenijo zelo velik del našega skupnega javnega dolga. Morda samo še komentar glede morebitne prihodnje vloge DUTB. Ne želimo si, da bi DUTB ostala ali pa postala politični plen. Včeraj je minister za finance na moje izrecno poslansko vprašanje glede morebitne prihodnje vloge DUTB glede reševanja likvidnostnih, solventnostnih problemov naših podjetij kot posledica koronakrize posebej izpostavil, da se zavzema za to, da DUTB zaključi svoj mandat v skladu z veljavnim zakonom in da bi lahko vse ostale morebitne ideje o razširitvi njenih pristojnosti na področje investiranja v gradnjo stanovanj ali pa domov za ostarele pomenile neko podvajanje, kajti določene inštitucije za te specialne zadeve že obstajajo. Toliko zaenkrat, pa potem v nadaljevanju še. Hvala.
Hvala. Besedo ima kolega Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Najprej mi dovolite, da se zahvalim kolegici Moniki Gregorčič, ki je v imenu parlamentarne preiskovalne komisije kvalitetno predstavila dopolnilno obrazložitev vmesnega poročila, ki ga danes obravnavamo. Mogoče bi bilo dobro, da povemo, da je pravzaprav sestavljeno iz treh delov: eno je to, ki ga obravnavamo na tej odprti seji, potem imamo še dodatno vmesno poročilo, ki vsebuje bančno tajnost, poslovno skrivnost, davčno tajnost in varstvo osebnih podatkov, prav tako se bo obravnavalo na zaprtem delu te seje oziroma te točke dnevnega reda, in še drugo dodatno vmesno poročilo z oznako zaupno. Se pravi, da je to gradivo, ki nam ga je posredovala parlamentarna preiskovalna komisija, sestavljeno iz treh delov. Rad bi se tudi zahvalil prvemu predsedniku, gospodu Jerneju Vrtovcu, do nedavnega našemu kolegu, zdaj ministru za infrastrukturo, ki je dobro začel z delom parlamentarne preiskovalne komisije, in verjamem, da bo kolega Aleksander Reberšek to tudi skupaj s svojimi kolegi in kolegicami dobro nadaljeval. Tukaj poslanci ne smemo pozabiti tudi strokovnih sodelavcev, ki so prav pri parlamentarnih preiskavah izjemnega pomena in dejansko s svojo pridnostjo prispevajo k temu, da so dognanja parlamentarnih preiskovalnih komisij – govorim namenoma v množini – kvalitetna. Mogoče malo še pogled nazaj. Takoj po tem, ko se je konstituirala Šarčeva vlada, to je bilo že davne jeseni leta 2018, smo v Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati razmišljali o tem, da bi pripravili gradivo, in ga predlagali vsem poslanskim skupinam, na podlagi katerega naj bi Državni zbor ustanovil parlamentarno preiskovalno komisijo. Še enkrat, zelo smo zadovoljni, da je kar 89 poslank in poslancev sopodpisalo oziroma podpisalo ta predlog, kar kaže na eni strani na to, da je problematika, ki jo ta parlamentarna preiskovalna komisija preiskuje, resnično potrebna preiskave. Upam samo in pričakujem, da bodo potem v naslednji fazi tisti, ki imajo lisice, ker parlamentarci nimamo lisic, opravili tudi svojo dolžnost. Nekaj upanja je, na področju investicije Teš 6 se nekaj dogaja in to je dobro. To je dobro za vse davkoplačevalce te države, ker ljudje mene, gotovo tudi vas, ko hodimo po vaseh, mestih, v zvezi z bančno luknjo, strahovito bančno luknjo, sprašujejo, kje so zdaj ti banksterji, ali se še naprej svobodno sprehajajo pod svobodnim soncem, in nam velevajo: »Vzemite tistim, ki so vzeli nam,« torej davkoplačevalcem. Ali si predstavljamo, kakšen investicijski potencial bi imela Slovenija, če ne bi bilo bančne luknje? V tem kontekstu smo že takrat, ko smo obravnavali končno poročilo tako imenovane Logarjeve komisije, poslanci Nove Slovenije predlagali – in to je potem Državni zbor tudi sprejel med sklepi – da bi morala država ustanoviti specializirana sodišča prav za pregon najtežjih oblik gospodarske kriminalitete in primere velikega oškodovanja javnih sredstev. Tega do danes še nimamo, imamo pa to zapisano v naši koalicijski pogodbi in pričakujem, da se bo na tem področju čim prej nekaj zgodilo, da bomo to zavezo tudi realizirali. Morda še nazaj glede zakonodaje. Tako imenovano slabo banko ali pa Družbo za upravljanje terjatev bank je naredil, če smem tako reči, Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Takrat, konec leta 2012, ko smo ta zakon sprejeli, smo imeli hude borbe s takratno opozicijo, ki se je imenovala Pozitivna Slovenija. Ta ista Pozitivna Slovenija je potem želela iti s tem zakonom na referendum. Ustavno sodišče je 17. decembra 2012 odločilo, da referendum o tej zakonski materiji ni možen. Naša ocena takrat in tudi danes je ta, da so se mnogi preprosto zelo prestrašili, prestrašili 33. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, ki govori torej o odgovornosti članov organov vodenja in nadzora bank ter organov nadziranja bank. Bilo bi tudi zanimivo videti, koliko so ti člani organov vodenja in nadzora ter organov nadziranja bank dejansko uresničevali 33. člen ZUKSB. Kaj pa pravi ta člen? Pravi naslednj. Člani upravnega odbora DUTB so dolžni – so dolžni – vsak sum kaznivega ravnanja članov organov vodenja in članov organov nadzora bank ter organov nadziranja bank, s katerim se seznanijo v zvezi z opravljanjem svoje zaposlitve, predvsem ob pregledovanju kreditnih map, takoj na ustrezen način naznaniti pristojnim organom. Opustitev dolžnosti iz prejšnjega odstavka, ki sem ga pravkar prebral, se obravnava kot utemeljen razlog za razrešitev oziroma prekinitev delovnega razmerja iz krivdnih razlogov. Ko bo končno poročilo, bom preiskovalno komisijo vprašal, koliko je bilo takšnih primerov, torej koliko je bilo teh opustitev dolžnosti in koliko tudi razrešitev oziroma prekinitev delovnega razmerja. To bo zelo zanimivo pogledati. In še nekaj. Ne glede na določbe zakona, ki ureja kazniva dejanja, in zakona, ki ureja obligacijska razmerja, kazniva dejanja in odškodninsko odgovornost članov organov vodenja bank in organov nadzora bank ter organov nadziranja bank, ki so deležne ukrepov po tem zakonu, ki nastanejo zaradi ali v povezavi z opravljanjem funkcije člana organa vodenja ali organa nadzora ter organa nadziranja bank ali namenski družbi, ki je deležna ukrepov po tem zakonu, zastarajo v zastaralnem roku, ki je štirikratnik splošnih zastaralnih rokov, kot jih določata zakon, ki ureja kazniva dejanja, ter zakon, ki ureja obligacijska razmerja. Tega člena so se mnogi prestrašili in zato je bila takrat velika ofenziva oziroma velika aktivnost, da se s tem zakonom, ZUKSB, gre na referendum, vendar je, po domače rečeno, Ustavno sodišče to zadevo ustavilo in stopilo na bremzo. Mogoče v sklepnem delu svoje razprave samo ponovim nekaj številk, da se ne pozabijo. Skupna bruto vrednost prenesenih slabih terjatev na Družbo za upravljanje terjatev bank je znašala 4,9 milijarde evrov. Prenosna vrednost je bila 1,569 milijarde evrov. DUTB je torej sprva prevzela terjatve štirih bank, NLB, NKBM decembra 2013, Abanke oktobra 2014 in Banke Celje decembra 2014. Transferne cene za NLB, NKBM, Abanko in Banko Celje je določila Evropska komisija ne glede na sprva sprejeto uredbo. Preiskovalna komisija ugotavlja, da je bil prenos sredstev z bank izveden po realni ekonomski vrednosti, kot jo je določila Evropska komisija. Glede vrednosti prenosa sredstev so se odvijale številne diskusije tudi na medresorski komisiji. Banka Slovenije in banke na prenosne vrednosti niso imele vpliva. Preiskovalna komisija je tudi ugotovila, da je bil pri določanju prenosne vrednosti Evropski komisiji v pomoč zunanji svetovalec, in sicer Ernst & Young, London. Kar zadeva sklepe. Poslanska skupina Nova Slovenija bo sklepe podprla, prav tako vse te tri dele vmesnega poročila. Komisiji, ki je na nek način na novo konstituirana, seveda želimo uspešno delo in da do konca tega mandata, kadarkoli že to bo, pride do končnih ugotovitev, do končnega poročila, ki ga bo, verjamem, ta državni zbor sprejel. Hvala lepa.
Besedo ima kolega dr. Franc Trček.
Hvala lepa za besedo. Ker nobenega ne ogrožam, je zadnja točka, pa bo spucano, bom brez maske. Poslušam tole, govorec pred mano je podal kronologijo, stališče Socialnih demokratov je podala kolegica Meira, ki je tudi zelo jasno povedala, da komisijo še neko ključno delo čaka. Poročevalka preiskovalke je govorila o tem, da je bilo tik pred zlomom, dejstva in tako naprej, v preiskovalki pa se v osnovi ukvarjamo z dvema zadevama – politično odgovornostjo ter s tem, v kolikšni meri je ne ravno ustrezna zakonodaja to omogočila. Za to, da so se te banke znašle v stanju tik pred zlomom, je nekdo odgovoren. Prekmurski kolega je omenjal izraz banksterji. Tako banksterje kot guvernerje, kot viceguvernerje je nastavljala politika. To je v bistvu dejstvo. Regulator ni odigral svoje vloge. Nekako, ko sem danes to poslušal, sem se spomnil začetka svojega študija še v tistem starem sistemu, pa nisem jugonostalgik, prvič sem premlad, drugič sem cepljen proti nekim enopartijskim sistemom, tistemu, ki smo ga imeli takrat, ali avtoritarnim sistemom, pa tudi tem, ki ga imamo zdaj, a vendar. Takrat smo ne glede na to, kar smo študirali, poslušali tisti splošni ljudski odpor, družbeno samoobrambo, potem smo imeli pa še vsi dva predmeta, politični sistem SFRJ pa ekonomski sistem SFRJ. Zdi se mi, da ne bi škodilo imeti enega in drugega, seveda ne SFRJ, ampak politični in ekonomski sistem Republike Slovenije. Mogoče in v drugi polovici gimnazije in tudi na vseh študijih. Zakaj? Glejte, neka družba, ki ne razume, kaj je to nacionalni interes, ne nacionalni interes kot zloraba, ki je bil pogosto izgovor, pa ni vredna svojega obstoja kot nacija. Ni vredna državotvornosti, če se tako izrazim. Neki gospod, ki ga zelo cenim pa dela v slovenski diplomaciji, mi je povedal takrat še kot relativno mlad diplomat, kako mu je že 1993., 1994. šlo na bruhanje, ko je videl, »da so se številni osamosvojitelji prišli predvsem nagrabit«. To je konec citata. DUTB je v bistvu – jaz ga vidim kot labodji spev tega našega pajdaškega fevdalizma, če hočete. Ali: igrali smo se kapitalizem, pa ne znamo ustvarjati kapitala, kar je seveda težko. Dajmo biti odkriti, tu je bila soudeležena vsa stara politika. Zato nimam tudi nekih blaznih pričakovanj do tega končnega poročila. Tu je poročevalka malo že kazala prst v nekoga, pa meni gospa, odkrito povem, kot političarka ni ravno pretirano ljuba, ampak naše družbe so toliko paternalistične, da ko dedi vse zavozijo, potem neko žensko najdejo pa porinejo. Saj isto je bilo s tisto Milko Planinc, če se spomnite. Če grem naprej. V Mariboru so mi povedali, ko je na NKBM to prišlo, kakšne bodo diskontne stopnje, sta se tam na sestankih dva dvakrat pobunila, da je to malo noro, da imajo tiste firme neke likvidnostne težave, ampak da se da prestrukturirati kredite in nekako normalno delati naprej. Odgovor je bil, pubeca, to je prišlo iz Ljubljane. Tam so mahali z neko excelovo tabelo, na drugem sestanku so rekli, če vama kaj ni prav, kot se to v ljudskem jeziku reče, bosta dobila knjižice. Ne vem, ali bo preiskovalka prišla do tega, kdo je potem uredil to ali takšno excelovo tabelico. Mi imamo sploh očitno težave s tem excelom, tudi pri tisti – kaj je že? – maketi za drugi tir, kot da je excel raketna tehnika. Potem je bila metodologija, pa ni bilo metodologije in seveda neka družba in država, ki ne razume resno, kaj je nacionalni interes, je lahko nek poskusni zajček EU, kar smo mi navsezadnje takrat bili. Ker smo tam pod promilom v kolaču, če rečem, celega biznisa ali bančnega sektorja, EU se je dalo malo z nami igrati, potem je bil pa – kdo že? – neki gospod Székely, ki nam je tam malo solil pamet. In verjetno najboljši trenutek Alenke Bratušek je bil tisti »we just need a bit more time«, ampak mi se potem norca delamo, kako kdo govori angleščino. Takrat bi jo nekdo moral podpreti in jim reči, »čakajte, pubeci, ne fukov špilati«, kot bi rekli v Mariboru, »ne bomo poskusni zajček«. Ampak to se ni zgodilo. In mi zdaj neko veliko halabuko tukaj delamo, neki gospod, ki je pa to nastavil v odhajajoči vladi pa je spal tam po nekih švedskih hotelih, je zdaj – kaj? Finančni minister te vlade. Blago rečeno nerodna zadeva. Potem se je šlo v to, da je to res postalo slaba banka, verjetno je nekdo preko kakšnih slamnatih lastnikov, kaj bo pajsnil nazaj, za nekaj večjega je verjetno tudi kdo obljubil, kaj bo kakšen tujec kupil – tujec kupuje tisto, kar je dobičkonosno. Potem boste tako imenovani slovenski liberalci tulili: ja, glejte, če imamo tujega lastnika pa to v redu funkcionira. Ja, saj tudi jaz ne bi kupil nečesa, za kar vem, da mi ne bo dobička ustvarjalo. In DUTB se nikoli ni resno z u-jem ukvarjal, z upravljanjem. Veste, ko sem prvič srečal Počivalška, je bilo to na Štajerski gospodarski zbornici, Počivalšek je postal minister, ves razpištoljen je uletel v klet gospodarske zbornice, nekaj mu je mobitel ropotal, potem je začel preklinjati pred nami pa je rekel, da je bil na slabi banki, da takega sranja še ni videl, da tisti Švedi pojma nimajo o financah, kaj šele o upravljanju bank. Pa je tam bilo kar nekaj novinarjev, pa nekako to ni prišlo v javnost. Verjetno se tudi ta preiskovalna komisija ne bo ukvarjala s tem, zakaj se to ni zgodilo. Mi se nismo resno ukvarjali z upravljanjem bank oziroma terjatev, za razliko od koga drugega, te diskontne stopnje so bile previsoke. Veste, jaz tudi pravim že na rangu tega, tudi v banki rabiš, kot jaz pogosto rečem, kakšnega strojnega inženirja, da se sploh zna oceniti, ali neki kredit pije vodo ali ne, ali se ga da restrukturirati in tako naprej. Lahko seveda daš nekemu zunanjemu izvajalcu. Če se spomnite, kako je hotela Cerarjeva vlada preko neke take študije uničevati Krko v tistem mandatu 2014–2018, pa je tisti zelo dober intervju gospod Colarič podal, pa jih je – upravičeno, se strinjam – nekam poslal. Da ne bom predolg. Lahko blefiramo gor in dol, dokler imamo mi neko prevladujočo politiko izgovornega organigrama, kot jo jaz imenujem – afera maske je recimo tipična taka zgodba: saj bomo že nekaj naumili tako, da se bo eden na drugega izgovarjal – do takrat mi nekako ne bomo prelomili zadev. Dokler ne bo sestavni del politike postala odgovornost – pa tukaj sem, bom rekel, žlahtno konservativni levičar, konservativci bolj o odgovornosti govorijo – dokler bomo imeli neko negativno kadrovanje, dokler bo nekdo kot državni sekretar počel, kar počne, pa se brez težav vrnil v poslanske klopi pa bomo en teden zganjali teater, potem bomo pozabili na to, do takrat ne bo nekih sprememb. Vse naše afere so si na tej metaravni zelo podobne in v bistvu ne pridejo do konca. In dokler bomo mi pojmovali – pa tukaj so si, dajmo reči, od tiste nesrečne Pahorjeve vlade naprej vsi predsedniki in predsednica vlade isti. Če se spomnite, Cerar je že v jeseni 2014 takrat govoril, da si mi malo narobe predstavljamo te skupnostne peneze, da je to bolj njihovo kot naše naše. Dokler bomo imeli takšne fantke v prevelikih čevljih, ki se jim zmeša od peke krofov, ne bo nekih bistvenih premikov. Pa sem imel, večkrat sem to povedal, priložnost imeti kar tehten pogovor z norveško državno sekretarko za državno lastnino. Saj ni treba tople vode odkrivati. Rabite neke resne nadzornike, rabite neke resne šolane ljudi, ki jim ne bo stopilo v glavo, rabite ljudi, ki za razliko od predsednika države lahko z nekaj jurji živijo, ki garajo, ne pa čilajo, in se potem seveda s tem, kar včasih imenujemo naša skupna srebrnina, odgovorno upravlja. Bojim se pa, da se bo teh miškulancah, ki se jih bo zdaj šla ta koalicija okrog tako imenovanega demografskega sklada – ker bodo zdaj farbali jajca sedanjim upokojencem, da je to za njih, čeprav v bistvu ni, to je v bistvu bolj, ko bo šel, ne vem, Prikl v penzijo, pa Meira, že jaz bom prepozen, če bom sploh doživel – to razvodenelo in da ne bomo gledali, kdo je za to usposobljen. Pa v tej družbi in državi obstajajo tudi ljudje, mlajši od 40 let, ki vedo kaj povedati. Veste, mene že žalosti, evo, če odprem Mladinino Alternativo pa tam vedno iste face gledam, z vsem dolžnim spoštovanjem do tistih ljudi, začenši s Slavojem Žižkom. Navsezadnje bo na ta mladih svet stal, pa oni nam bodo morali ustvarjati pogoje za penzion. Jaz upam – žal nisem naivni levičar, kot se samodefinira Počivalšek, sem optimistični pesimist in se bojim, da bomo mi imeli še kakšno sorodno preiskovalko, jaz bom pa tam kot Broj 1 v kakšnem vozičku sedel pa nergal. Nehajmo se slepiti, ime problema smo mi, imenuje se slovenska politika, imenuje se negativno kadrovanje, imenuje se izgovorni organigram, imenuje se »saj ni važno kakšen je, važno, da je naš«, imenuje se »z vsako vlado menjamo ljudi«. Saj je logično, potem se človek ne more niti resno naučiti posla. Koliko ljudi v Sloveniji sploh razume 5 milijard, jebela? Da si znaš to sploh predstavljati, da se sploh zavedaš te odgovornosti. Veste, tisto gospo državno sekretarko so atakirali že na faksu, verjetno že kot brucko ali prvi, drugi letnik, pa so jo 30 let izgrajevali, da so ji zaupali to odgovornost, pa verjetno je tudi, ko se je vlada menjala, niso zamenjali. Isto kot v represivnih resorjih. Tudi na teh področjih ljudje, ki te najbolj zahtevne naloge, najbolj zahtevne operacije v neki družbi opravljajo, po navadi to delajo kakšnih ducat let, ne glede na to, ali je vlada leva, desna, »šarkoperkasta«, kakorkoli se že imenuje pek krofov, ali »necmerarc« ali karkoli. Dokler ne bomo sposobni tozadevne zrelosti, se bojim, da nekih bistvenih premikov ne bo. Za uvod se pa moramo vprašati, kakšna družba bi sploh radi bili, kaj je nacionalni interes in kaj vse pomeni biti aktivna članica Evropske unije, veste, ker mi ta mali moramo biti za multilateralizem, ker nas bodo drugače povozili, da še tega ne bomo imeli, kar imamo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagateljica.
Hvala lepa, predsednik. Moj kratek odziv dr. Trčku na njegovo razpravo zdajle oziroma odgovor. Strinjam se, politična odgovornost za bančno luknjo je ključno vprašanje. Na to temo je v prejšnjem mandatu že delovala preiskovalna komisija in tudi zaključila delo, je pa res, žal, tudi ta resnica, da nekega epiloga organi pregona oziroma tudi sodišča še vedno niso dali. Kar se tiče vprašanja, da to vmesno poročilo še ni dalo nekih konkretnih odgovorov o politični odgovornosti, bi jaz samo želela poudariti, da gre za vmesno poročilo, ki se je v prvi fazi ukvarjalo s prenosom slabih terjatev na DUTB, in o konkretnih, če hočete, tudi imenih se lahko pogovarjamo jutri na zaprtem delu seje. Kajti tudi do tako podrobnih izsledkov je ta komisija pri svojem delovanju in preiskovalnih dejanjih prišla. Tudi o načinu ocenjevanja nepremičnin in tudi o tem, kdo bi lahko bil glavni pobudnik ali pa iniciator, da je do tako nepravilnih ali pa nedoslednih postopkov prihajalo. Kot sem pa že povedala v uvodni predstavitvi, se bo druga faza preiskovalne komisije osredotočila na preiskavo delovanja DUTB, upravljanja premoženja in tudi prodaje tega premoženja. Bi pa želela samo spomniti, v prejšnjem mandatu je vlada Mira Cerarja leta 2016 sprejela novelo zakona, ki omogoča DUTB tudi bolj optimalno upravljanje prejetih slabih terjatev oziroma premoženja, in s tisto novelo je bila v bistvu dana podlaga, da so se preprečili tako imenovani fire saili, da se je pridobilo dovolj časa, da si je trg opomogel in da bo na koncu lahko izplen prodaje terjatev s strani slabe banke višji. Tako da vse te postopke bo preiskovalna komisija proučevala v drugi fazi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Gregor Perič.
Hvala za besedo, predsednik. Kolegice in kolegi, predstavnik Vlade, lep pozdrav vsem! Jaz sem v tej preiskovalni komisiji sicer sodeloval kot nadomestni član in moram predvsem pohvaliti njenega bivšega predsednika, bivšega kolega – vsaj trenutno bivšega kolega – Jerneja Vrtovca in kolegico Moniko Gregorčič in tudi vse ostale članice in člane in tudi vse ostale, ki so pomagali v strokovnem smislu, da je prišla ta komisija do neke etapne zmage oziroma do vmesnega poročila. To vmesno poročilo je sestavljeno iz treh delov. Prvi del je dostopen javnosti, tako da ga lahko vsa javnost, ki nam sledi, poišče na spletu in si tudi sama brez teh političnih filtrov, kakršni smo poslanci ne glede na politično provenienco, ustvari neko lastno mnenje, nek lastni občutek, kako so stvari tekle in kje niso tekle. Govorimo o nekem zelo visokem znesku, o približno 5 milijardah, nekoliko manj, slabih terjatev, ki so prišle s komercialnih bank bodisi v zasebni bodisi v javni lasti v to slabo banko. Za občutek, to je približno polovica proračuna Republike Slovenije v predkoronačasu, da tako rečem. Tako da ta znesek je izredno velik in s tem denarjem se da marsikaj narediti. A od teh 5 milijard, ki so šle na slabo banko, je bila prenosna vrednost 1,6 milijarde. Torej že z nekim manevrom, da tako rečem, je 3,3 milijarde šlo v nič. Pa dejansko ni šlo v nič, ker ta denar je nekam šel v nekem trenutku, podjetja so ga iz bank na tak ali drugačen način dobila in z njim nekaj naredila, ali kaj ustvarila ali ta kapital prepeljala kam drugam. Ampak to je debata, ki bo, upam da, v tej hiši še sledila v drugi etapi te preiskovalne komisije. Ker prva etapa se je ukvarjala predvsem s postopki prenosa terjatev, drugi del se bo pa dotikal predvsem ustanovitve, delovanja DUTB kot takega in pa upravljanja samih terjatev. Torej, v prvem delu smo se ukvarjali predvsem s postopki prenosa terjatev. Moram reči, da je to izredno zahtevna materija, ker take prakse v Sloveniji še dotlej ni bilo, tudi banke same so vsaka na nek svoj način že oblikovale neke svoje slabe portfelje znotraj sebe in vsaka je oblikovala tudi neko lastno metodologijo. Ob samem prenosu so se tudi iskale neke prakse. Nekaj je na voljo tudi nekih okvirov znotraj Evropske unije. Spet moram pohvaliti zlasti strokovne sodelavce, ki so zelo natančno obdelali to metodologijo, ki bo v pomoč tudi ostalim preiskovalcem, na policiji, na Specializiranem državnem tožilstvu, NPU, ki bodo potem presojali, ali in kaj je šlo narobe in kdo je zagrešil morebitne napake oziroma tudi kazniva dejanja. Torej je pred preiskovalno komisijo še kar nekaj dela. Predvsem je potrebno povedati še nekaj. Ta visoki diskont, ki se je zgodil, s teh skoraj 5 milijard na 1,6 milijarde, je nekaj, kar terja zelo veliko pozornost javnosti, če že ne kaj pretirane pozornosti naših kolegic poslank in poslancev. Jaz mislim, da bi bil to dober razlog, zaradi katerega bi se tudi splačalo kolesariti, pa vidimo, da kakšne stvari, ki so se zgodile, zbudijo našo civilno družbo ali pa tudi politično družbo oziroma politični del naše države, kakšne stvari pa malo manj, tako da je vloga medijev zelo pomembna. Jaz si želim, da bi mediji tudi to temo zelo natančno obdelali, da bi bila deležna neke pozornosti, ker odpira številna vprašanja naše družbe in naše politike. Postavil bom eno primerjavo. Kadar recimo z avtomobilom potujemo po Evropi, zdaj meja ni več – oziroma imamo v tem trenutku sicer še neko situacijo, ampak dajmo reči, da meja ni več – in ko vstopimo v neko drugo državo, vidimo tablo, kjer je napisano, koliko lahko vozimo izven naselja in koliko lahko vozimo v naselju. Nekje vidimo, da je omejitev za vožnjo v naselju 50 kilometrov na uro in potem pridemo v neko mesto, v neko naselje in vsi vozijo 50 kilometrov na uro. Potem pa pridemo v neko drugo državo, ko ravno tako vidimo isto tablo in vemo, da je ista omejitev, 50 kilometrov na uro, ampak redki vozijo 50 kilometrov na uro, vsi kršijo prometne predpise, pa je tam veliko več nekih hitrostnih ovir pa veliko več nekih radarjev, pa se kljub temu vse to dogaja. Mislim, da je v Sloveniji podobno. Mi lahko v številne institucije postavimo ljudi bodisi iz Slovenije bodisi iz tujine, lahko tudi iz Skandinavije, ampak če se prilagodimo na neko korporativno kulturo, ki ni ravno najboljša, imamo potem vedno en in isti rezultat in se moramo predvsem s tem ukvarjati. Politika seveda je odgovorna v pomembni meri, da ta dejanja preprečuje, ampak samo politika, samo neka vlada bo težko izkoreninila neke prakse, ki so se zažrle v našo družbo. Dogajanja znotraj slabe banke pa tudi izven slabe banke in znotraj nekih struktur, ki so bile ustanovljene, če govorimo neposredno o samem procesu prenosa podatkov, so pokazala ravno to. Kljub temu da morda ta zakonodajni oziroma uredbeni okvir ni bil najboljši, so bile številne interpretacije, ki so krepko presegale duha, bom rekel, in zakona samega in same uredbe. Če bi se nekdo ravnal po zakonu kot takem, po namenu zakona in namenu uredbe, jaz mislim, da do teh malverzacij oziroma suma teh malverzacij, ker ni bilo še nič ugotovljeno, ne bi moglo priti. Ampak – jaz moram zdaj govoriti tukaj z določenimi omejitvami, ker smo, da tako rečem, na odprti sceni, ampak – izkazale so se določene zelo jasne povezave, kako je nekdo nekomu želel in tudi pomagal, da so se določeni prenosi zgodili, ali pa je vplival na to, da se določeni prenosi, ki bi se morali zgoditi, niso zgodili. Tako da tukaj bo še zelo zanimivo in si želim, da bi tudi vse pristojne institucije, ki bodo poskrbele za to, da se to področje preišče, opravile svoje delo. Kot rečeno, še enkrat, tudi zahvaljujoč delu te komisije bodo imeli dosti več nekih orodij, neke metodologije, s pomočjo katere bodo tudi lažje ocenili, ali je prišlo do prestopkov oziroma do kaznivih dejanj in v kakšni meri. Naj dodam še to, da se je v nekem trenutku tudi problematizirala vloga Evropske komisije. Bile so različne faze v času tega prenosa, vmes se je spremenila še zakonodaja, da tako rečem, torej Evropska komisija je zaostrila to področje. Na žalost takrat v Sloveniji nismo pohiteli in smo bili potem deležni bolj ostrega tretmaja, k čemur je še dodatno pripomoglo to, da se nekateri predstavniki teh ključnih institucij, ki so skrbele za postopke prenosa, niso vedli ravno najbolj primerno, in po testiranju živcev tudi s slovenske strani so na strani Evropske komisije nekoliko skrajšali to vrvico tako, da je to nam še dodatno otežilo samo delo. Kaj naj rečem? Jaz upam, da se bomo iz takih praks predvsem nekaj naučili, ampak sem morda tudi malo skeptičen, sploh ko poslušam o tem, da bi to institucijo, ki se je drži nekaj kot nekakšna slaba karma, želeli spet nekoliko transformirati in ji nek prvotni namen oziroma poslanstvo še nekoliko spremeniti. Jaz mislim, da bi morali zaključiti na neki točki to sanacijo z bančnim sistemom. Saj formalno gledano je bila vsaj s prenosi zaključena in tudi v precejšnji meri – vsaj podatki izpred nekaj mesecev s strani DUTB mislim, da so se vrteli okoli 86 %, če se prav spomnim – je bil ta portfelj počiščen, verjamem, da je zdaj še kaj več. In bi bil čas, da neke institucije, ki imajo nek zelo jasen namen, če jih ustanovimo, potem tudi likvidiramo, ko svoje poslanstvo izpolnijo. Jaz se veselim sodelovanja v tej komisiji tudi v prihodnje, tako da ugotovimo še v tem drugem delu pri samem delovanju in v naslednjih korakih, kaj se je zgodilo in kaj vse moramo narediti, da se kaj takega ne bi ponovilo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima kolega mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Prav lep pozdrav vsem! Za uvod, glede na to, da je rdeča nit tako imenovana bančna luknja, ki je bila 5 milijard evrov, moram takoj poudariti tisto, kar sem že v obdobju 2016, 2017 in 2018 na to temo zelo jasno izpostavljal – odgovornost za nastanek 5-milijardne bančne luknje, in bom to ponovil tudi na tem mestu. Člani uprav in nadzornih svetov bank v državni lasti, Banka Slovenije kot regulator, in tisti, ki so imeli tudi zelo pomembno vlogo v tej zadevi, zunanji neodvisni revizorji, ki so opravljali revizijo poslovnih poročil, se pravi letnih, in tudi notranji revizorji. Te terjatve, ki so se kasneje prenesle, so bile posledice tako imenovane slabe bančne prakse v bankah v državni lasti. To mislim, da se premalokrat poudarja, bom pa skozi svojo razpravo to še enkrat ponovil. Nekaj besed za sam uvod, kar se tiče teme, ki je bila na tej preiskovalni komisiji. Mislim, da ni nobenega izmed tukaj prisotnih in tudi v javnosti, ki se ne bi zavedal, da je bilo v letih po osamosvojitvi Republike Slovenije storjeno marsikaj, kar ni bilo dobro. In še izrazito boleče je to, da so posledice slabega poslovanja v pravnih subjektih z državno lastnino, ki sigurno vpliva, za vsakega državljana in državljanko, kar je razvidno tudi iz izsledka prvega dela tega vmesnega poročila te parlamentarne preiskovalne komisije. Zato se samo po sebi postavlja vprašanje, ali ni cena javnega interesa za ohranitev državne lastnine zgolj parola posameznikov ali pa, če temu lahko tako rečem, političnih strank, ki na tem vseskozi vztrajajo v svojih razpravah. Očitno je državna lastnina magnet in sredstvo za pridobivanje koristi posameznikov, in to predvsem na račun večine, če lahko poenostavljeno rečem, državljank in državljanov. Zato sem mnenja, da dokler izvršna oblast ne bo sposobna odgovorno upravljati z državno lastnino, še posebno pa se ne bo aktivno ukvarjala s preprečevanjem in posledično kaznovanjem vseh oblik zlorab, ni smiselno imeti državne lastnine v pravnih osebah, ki nastopajo na prostem trgu. Toliko za moj kratek uvod na to današnjo razpravo. Kot je znano, v letu 2012 je bil tudi v Republiki Sloveniji tako imenovani vrhunec bančne krize in je bilo strateško vprašanje, kako ohraniti relativno stabilen finančni sistem, in to v bankah v državni lasti, ki so imele, resnici na ljubo, večinski tržni delež v Republiki Sloveniji. Za stabilizacijo tega bančnega sistema, ki je obvladoval banke v državni lasti, sta dobesedno bili zgolj dve možnosti. Prvič: ohraniti nadpovprečno visoko stopnjo ali odstotek slabih terjatev v teh svojih bilancah, kar bi posledično pomenilo vprašljiv količnik kapitalske ustreznosti in bi s tem imeli omejen ali zmanjšan obseg poslovanja, morda tudi prenehanje delovanja kakšne banke, kot se je kasneje v nadaljevanju zgodilo, da sta prenehali obstajati Factor banka in Probanka. In drugič: ustanoviti novo družbo, na katero se prenesejo vse slabe terjatve bank, tukaj ponovno poudarjam, bank v državni lasti, in s tem se banke tako imenovano očistijo lastnih slabih poslov in s svežo dokapitalizacijo normalno poslujejo v nekem pričakovanem obsegu brez omejitev. Kakršnakoli je razprava posameznikov, sam sem na stališču, da je bila pravilna odločitev Vlade in tudi Državnega zbora, da sta se odločila za to drugo možnost, to se pravi ustanovitev družbe, ki jo danes poznamo kot Družba za upravljanje terjatev bank. Ne bom tukaj ponovil ali poudarjal, da je bil pravna podlaga za to družbo Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank v letu 2012 in tudi v obdobju Cerarjeve vlade v letu 2015, ko je bila pač ta sprememba. Tukaj ponovno poudarjam, zakon o ukrepih za krepitev stabilnosti bank je bil ustanovljen zgolj in samo zaradi bank v državni lasti. Tukaj jih moram dobesedno tudi omeniti: Nova Ljubljanska banka, Nova Kreditna banka, Abanka, Banka Celje, Probanka ter Factor banka. To omenjam predvsem zaradi tega, ker je bilo v tistem obdobju, se pravi tam v letih 2013, 2014, v Sloveniji okoli 18 bank in hranilnic, od tega pa je bilo teh pet bank, ki so bile zgolj v državni lasti in so imele veliko krizo ravno zaradi kapitalske ustreznosti. To se je izkazovalo na podlagi stresnih testov, kajti količnik te kapitalske ustreznosti nikakor ni zadostoval, skladno z veljavno slovensko zakonodajo, Zakon o bančništvu, in tudi z evropskimi smernicami. Vsem je bolj ali manj poznano, da so šli za dokapitalizacijo teh bank veliki denarji. Prav tako sta bili dokapitalizirani tudi dve banki, in to moram posebno izpostaviti in pričakujem, da bo parlamentarna preiskovalna komisija posvetila nekoliko več pozornosti ravno Factor banki in Probanki. Kajti neka ocena je, da sta bili ti dve banki do leta 2013 v privatni lasti in je takratna vlada v letu 2013 podržavila ti dve banki. Zakaj se je to zgodilo, mislim, da je znano zgolj takratni vladi, ki jo je vodila spoštovana Alenka Bratušek. Dejstvo je, da je za ti dve banki šlo preko 445 milijonov evrov za dokapitalizacijo, bilo je okoli milijarde evrov izdanih garancij – in kaj se je kasneje zgodilo? Čez določen čas ali nekaj let je centralna banka sprejela sklep o tako imenovani nadzorovani likvidaciji, ki je presenetila marsikoga v Državnem zboru, ne pa takratne vlade, ki jo je vodil Miro Cerar. Nekateri poslanci, predvsem opozicijski, so bili – in tudi sam sem v teh razpravah sodeloval – zelo kritični do tovrstnih odločitev. Mislim, da je tudi to stvar, za katero je potrebno, da se ji v tej preiskovalni komisiji nameni nekaj več pozornosti. Če se dotaknem tega, kar se tiče bistva te parlamentarne preiskave, prenosa in ugotavljanja ter prodaje terjatev, teh tako imenovanih slabih terjatev. Jaz moram priznati, da sem tudi s tega mesta zelo jasno na stališču, da politične odgovornosti nosilcev javnih pooblastil ni potrebno posebno poudarjati, in lahko rečem, bolj ali manj, kdo so ti nosilci javnih pooblastil, ki predstavljajo neko odgovornost: takratna predsednica Vlade v letu 2013 in njen finančni minister ter v letih od 2014 do 2018 predsednik Vlade, finančni minister in finančna ministrica, ki je nadomestila takratnega ali odstopljenega finančnega ministra. Zakaj to poudarjam? Zato ker je v Družbi za upravljanje terjatev bank, temeljnem aktu, statutu, hkrati pa tudi samem zakonu, ki je bil že večkrat omenjen, glede stabilizacije in krepitve stabilizacije, stabilnosti bank zelo jasno, da ima vlogo skupščine Vlada Republike Slovenije, znotraj Vlade Republike Slovenije pa tako imenovani finančni resor. Prav gotovo je imel in ima določeno subjektivno ali objektivno odgovornost tudi guverner Banke Slovenije, predvsem v kontekstu tistih tako imenovanih stresnih testov, o katerih mislim, da je danes znano, da Računsko sodišče pregleduje, končno, po toliko letih, tudi samo Banko Slovenije. Imam pa prav gotovo še velik pomislek, kar se tiče takratnega guvernerja in vodstva Banke Slovenije, v zvezi z izdanim sklepom o nadzorovanju likvidacije tako imenovane Factor banke in Probanke, kajti to je bil unikum. Jaz mislim, da ne samo v slovenskem bančnem prostoru, ampak tudi širšem ali evropskem. Zato je prav, da bi se in da se bo ta parlamentarna preiskovalna komisija posvetila tudi tej zadevi. Kajti mislim, da je končno že dozorel čas, da se to odgovornost nekako resnično začne tudi izvajati ne samo v politični odgovornosti, ampak tudi v nosilcih javnih pooblastil ter tistih, ki so operativno izvajali tudi na področju materialne in kazenske odgovornosti. Nekaj besed, kar se tiče DUTB. Vsem nam je znano, da je bil DUTB ustanovljen kot enotirni sistem upravljanja ali vodenja družbe, kar pomeni, da sistem družbe posluje preko tako imenovanih izvršnih in neizvršnih direktorjev. Neizvršni direktorji, poznamo po Zakonu o gospodarskih družbah, so preprosto člani upravnega odbora. Dejstvo je, da so to osebe, ki so neposredno odgovorne, če se je karkoli dogajalo v nasprotju s tako imenovano dobro poslovno prakso, načelom gospodarnosti in vsem tistim, kar nekako spada ali, po domače povedano, paše k temu, da družba posluje na način, da ustvarja dobiček in da se ta dobiček vrača tako imenovanim davkoplačevalcem oziroma v proračun Republike Slovenije. Če sem še vedno pri organih upravljanja ali vodenja DUTB. Sam sem trdno na stališču, da so to ključne osebe za odločanje in nadzor glede konkretnih poslov, se pravi sklepanja pogodb, odobritev diskontov pri prodaji terjatev, poslovnih deležev ali nepremičnin, sklepanje vseh vrst svetovalnih pogodb, skratka, odgovorni so bili in so tudi še danes za delovanje in poslovanje DUTB. Ponovno poudarjam, da je moje skromno mnenje, da Vlada Republike Slovenije tudi v tistem obdobju ni odigrala vloge, ki jo nekako pričakujemo s strani politike ali poslancev ali državljanov in državljank v smislu odgovornega lastnika. Kajti vlada kot skupščina, ki je edina pri upravljanju DUTB, bi morala neodgovorne prav gotovo pozvati ali jih zamenjati v imenu lastnika v primerih, ko so se tudi v javnosti pokazali odmevni primeri tako imenovanih poslovnih zlorab. Najpogosteje so bile te vezane na tako imenovane posle s provizijo ali pa izredno dobičkonosne kupoprodajne pogodbe s strahotno visokim diskontom, kljub temu da smo pri spremembi zakona o krepitvi stabilnosti bank posebej poudarjali in bili pozorni na posamezne člene tega zakona pri dopolnitvi, da ne bi do tega prihajalo. Vendar se je vseeno to dogajalo in ni toliko kriv zakonodajalec, osebno sem na stališču, da je tukaj kriv tisti organ vodenja upravljanja, ki preprosto zlorablja poslovno etiko. Seveda je pa to v rokah lastnika, v tem primeru Vlade Republike Slovenije, ki je imela vso možnost, da bi na tak ali drugačen način lahko preprečila ali pa vsaj zaustavila morebitne zlorabe. Kljub vsemu še nekaj besed, kar se tiče Probanke in Faktor banke. To, kar sem že prej omenil – nenavadno za slovenski poslovni ali bančni sistem je, da se je centralna banka odločila za nadzorovano likvidacijo. Moram priznati, da sem zelo vesel, da se je je tudi ta preiskovalna komisija dotaknila in je tudi zapisano, da ne samo, da je nenavadno, da se je ta postopek tako izpeljal, sploh nenavadno je, da se je tisti, ki je bil skrbnik v konkretni posamezni banki, potem pojavil kot prvi človek, tako imenovani izvršilec v DUTB, hkrati pa je bil odgovoren za eno od teh dveh bank. In posledično so se ti procesi odvijali. Ne samo, da je bil ta pretok, recimo temu, družbe v DUTB s sklepom Banke Slovenije, zgodil se je še celo prenos zaposlenih obeh bank. To je nenavadno za tako imenovani poslovnofinančni svet, ki pa je prav gotovo rezultiral v tem, da ni šel v korist davkoplačevalcev. Zato moram priznati, da v tem kontekstu zelo podpiram predlagani sklep v obeh točkah. Bi si pa prav gotovo za konec postavil zelo zanimivo vprašanje. Bistvo tako imenovanih parlamentarnih preiskovalnih komisij: politična odgovornost. V tem državnem zboru je bilo velikokrat izrečeno, nosilci javnih pooblastil so odgovorni. Preiskovalne komisije, vezane na 5-milijardno bančno luknjo, so s svojim odličnim delom ugotovile konkretno odgovornost konkretne osebe. Epilog? Praktično ga ni. Imamo Teš 6 – ravno tako. Govorim zdaj o teh dveh, ki sta nekako bili najbolj zaključeni in zelo podrobno preiskovani in tudi predani organom pregona. Žal je to ta hip še vedno mrtva točka. Hvala za pozornost.
Besedo ima kolega Aleksander Reberšek.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Vse skupaj še enkrat lepo pozdravljam! Jaz se zavedam, da stopam v velike čevlje bivšega predsednika preiskovalne komisije, vendar vam lahko zagotavljam, da bom po svojih najboljših močeh prispeval k nadaljevanju dobrega dela komisije ter poskušal tudi doseči, da bodo odgovorni za nastalo situacijo tudi odgovarjali. Zavedam se, da kot predsednik preiskovalne komisije nimam nekih možnosti, da bi prisilil priče, da nam izpovejo resnico, saj lahko vsi odgovarjajo, da se ne spomnijo, tako kot se je to zgodilo na zaslišanju, ko je nekdanji direktor DUTB kar triinpetdesetkrat odgovoril z besedno zvezo »se ne spomnim«, in to me izrazito jezi. Vse, kar lahko naredimo, je to, da preučujemo pridobljeno oziroma zaseženo dokumentacijo. Med prebiranjem slednje, moram priznati, postanem depresiven, saj so, medtem ko navadni ljudje ne morejo dobiti kredita recimo za stanovanje, izbranci v bančni sistem zavrtali milijardno luknjo. Za to pa še danes, še desetletja po finančni krizi, ni odgovarjal praktično nihče. Kako naj davkoplačevalcem, ki jim je bil na koncu tudi izdan račun za nesposobnost uprav bank, razložimo, kako je sploh mogoče, da je NLB imela kar 20 % slabih kreditov, NKBM 25 %, Banka Celje 33 %, Abanka Vipa pa kar 46 %. To tudi mene kot državljana jezi in mi ni nikakor jasno, predvsem pa ne morem verjeti, da člani vodstva teh bank ter člani kreditnih odborov, ki so odobrili vsa ta posojila, ki niso bila nikoli vrnjena, za svojo nesposobnost niso odgovarjali. Še več, nekateri izmed njih danes zasedajo visoke položaje v bančnem sektorju. Kot predsednik se bom zavzel predvsem, da se preišče ne le nepravilnosti znotraj DUTB, ki jih ne manjka, temveč tudi, kako so podjetja, ki so bila prenesena na DUTB, sploh lahko dobila posojila ter da se pred javnost v zagovor pokliče ljudi, ki so ta posojila odobrili. Zakaj sploh imamo preiskovalne komisije? Zato da pred slovensko javnostjo razčistimo, kje so se dogajale nepravilnosti, in tudi javno izpostavimo tiste, ki smo jih dobili s prsti v marmeladi oziroma katerih huda malomarnost je prispevala k poslabšanju življenjskega standarda vseh nas državljanov. Zaradi takšnih ljudi vsi živimo slabše. Jaz si upam celo trditi, da imamo v Sloveniji revščino, vendar ne zato, ker ne moremo nahraniti revnih, ampak zato, ker ne moremo nasititi bogatih in pohlevnih. Zakaj se vse to dogaja, pa si odgovorite sami. Tisto, kar me tudi žalosti, je to, da mi nimamo lisic, odvisni smo od dobrega dela tožilstva, prav tako pa tudi policije, zato nas mora toliko bolj presenetiti, ko tožilstvo zavzame recimo drugačno stališče kot kar dve preiskovalni komisiji, kot se je to zgodilo v milijardnem sumu pranja denarja v tako imenovanem primeru Farrokh. Javna izmenjava stališč, kdo ima prav in kdo ne, pa je nemogoča, saj so vsi dokumenti označeni z različnimi stopnjami zaupnosti. Morda je zato na mestu tudi razmislek, ki je zadnje dni prisoten v medijski sferi – da se s teh dokumentov odpravi oznaka bančna tajnost in naj slovenska javnost presodi, kaj se je dejansko dogajalo.
Besedo ima kot zadnji mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Kot je bilo že v stališču Slovenske demokratske stranke povedano, jaz sam podpiram to poročilo. Predvsem je pa pomembno, da ta preiskovalna komisija nadaljuje svoje delo in da pride do določenih ugotovitev. Že v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo večkrat poudarjali določene nepravilnosti, ki so se zgodile. Verjetno je bila najbolj nenavadna pripojitev Faktor banke in Probanke k DUTB. Verjetno do danes še nismo dobili nekih konkretnih odgovorov. Jaz pričakujem, da bo parlamentarna komisija znala postreči tukaj z odgovori, kaj se je dogajalo, in predvsem tudi dobiti pojasnitev odločitve, zakaj je prišlo takrat do poenostavljene pripojitve omenjenih bank. Ne nazadnje je tudi problem prenosa terjatev, ki do danes še ni – v bistvu, saj je bilo tudi že omenjeno, v poslanski skupini bomo podprli to poročilo. Pričakujem pa tudi osebno, da bo preiskovalna komisija nadaljevala s svojim delom in v končnem poročilu poskušala odgovoriti na vrsto vprašanj, ki so bila verjetno tudi danes tekom razprave zastavljena. Hvala.
Hvala. Prekinjam razpravo, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri na zaprtem delu seje s skupno razpravo o dodatnem vmesnem poročilu in o drugem dodatnem vmesnem poročilu ter o bistvenih ugotovitvah, ki so navedene v obeh dokumentih, in sicer v okviru preostanka skupnega časa posameznega udeleženca seje. Poslanke in poslance hkrati obveščam, da bo vhod v dvorano možen samo pri prehodu skozi detektorska vrata, vhod pa bo nadzorovala enota za varovanje Državnega zbora. V dvorani ne bo dovoljena uporaba elektronskih naprav, to je prenosnih telefonov, računalnikov, fotoaparatov, pametnih telefonov in podobno. Prosim vas, da zaradi priprave dvorane na jutrišnjo zaprto sejo s seboj odnesete vse svoje stvari in da imate jutri za potrebe identifikacije ob vstopu v dvorano s seboj poslanske izkaznice. S tem prekinjam to točko in tudi 17. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.