Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 8. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: mag. Marko Koprivc, Tina Heferle od 19. ure dalje, Suzana Lep Šimenko, Franc Breznik, Ljudmila Novak, Ferenc Horváth, dr. Franc Trček, Violeta Tomič od 15. ure dalje, Miha Kordiš od 18. ure dalje, Primož Siter, Nataša Sukič, Anja Bah Žibert, dr. Matej Tašner Vatovec od 15. ure dalje, Željko Cigler od 12.30 dalje, Igor Zorčič od 14. ure dalje in odsoten bom tudi sam od 19. ure dalje. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, ministrice in ministre ter generalnega sekretarja Vlade k prvi točki dnevnega reda, predstavnika Državnega sveta k 3. in 14. točki dnevnega reda ter predstavnike Urada predsednika Republike in predstavnika Sodnega sveta k 19. točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Še enkrat vsem prisotnim lep pozdrav! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prehajamo na določitev dnevnega reda 8. redne seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 10. maja 2019, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik posamezne točke z dnevnega reda oziroma predlogov za širitev dnevnega reda seje nisem prejel. Zboru torej predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, ki ste ga prejeli s sklicem. Ker prehajamo na odločanje, vas prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, nihče proti. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 8. seje Državnega zbora določen. Spoštovane gospe, spoštovani gospodje! Preden preidemo k 1. točki dnevnega reda, mi prosim dovolite, da na balkonu dvorane pozdravim predsednico Nacionalnega sveta Švicarske konfederacije, njeno ekscelenco Marino Carobbio Guscetti z delegacijo, ki se je prijazno odzvala povabilu za uradni obisk naše države. Spoštovana predsednica! Prav danes, 20. maja, že drugič praznujemo tudi svetovni dan čebel, pri čemer je prizadevanje Slovenije za razglasitev tega dne pomembno podprla tudi Švicarska konfederacija, za kar smo vam izjemno hvaležni. Veseli me, da lahko po dosedanjih pogovorih v okviru vašega obiska le še dodatno podčrtam prijateljske vezi med državama in narodoma. Želim vam uspešno nadaljevanje programa in prijetno bivanje v Sloveniji. Iskreno dobrodošli! / aplavz/ S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prijel pisne prijave 44 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena in 247. členom Poslovnika Državnega zbora ter dogovorom vodij poslanskih skupin z dne 13. novembra 2018. Na prva tri vprašanja poslancev opozicije, vprašanje poslanca Poslanske skupine Levica ter na vprašanja poslancev vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. Vsak poslanec oziroma poslanka ima za postavitev vprašanja na voljo 3 minute. Predsednik Vlade, ministrice in ministri odgovorijo na vprašanja v največ 5 minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na volj 5 minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v 2 minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ 3 minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministrice ali ministra. O tem odloči Državni zbor brez razprave in obrazložitve glasu. Ob tem vas še posebej opozarjam, da je treba takšen predlog izrecno podati in se pri tem osredotočiti le na njegovo obrazložitev, ne pa postopkovnega predloga uporabiti za vsebinsko razpravo v zvezi s postavljanjem vprašanj. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bi dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade, ministrica ali minister v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko so se za danes opravičili: ministrica za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandra Pivec, minister za zdravje gospod Aleš Šabeder ter minister za okolje in prostor gospod Simon Zajc. Na elektronski klopi je objavljen pregled poslanskih vprašanj, na katero v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prvih pet vprašanj bo odgovarjal predsednik Vlade gospod Marjan Šarec. Poslansko vprašanje mu bo prvi postavil gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Lep pozdrav vsem, še posebej predsedniku Vlade, na katerega naslavljam vprašanje glede množičnih nezakonitih prehodov hrvaško-slovenske schengenske meje. Kaj pravi uradna statistika? Število nezakonitih prehodov meje se je lani, glede na leto 2017, povečalo za štirikrat. Letos, glede na primerljivo obdobje lani, se je več kot podvojilo, kar pomeni, da se je v zadnjih dveh letih število nezakonitih prehodov hrvaško-slovenske meje povečalo za več kot osemkrat. Statistika zadnjih desetih dni je še bolj neugodna. Gre tudi za donosno trgovino z ljudmi, saj je policija lani obravnavala 197 organizatorjev, letos pa že skoraj 100. Zakon o nadzoru državne meje v 2. členu pravi, da se nadzor meje med drugim opravlja zato, da se preprečujejo nedovoljene migracije in zagotavlja varnost ljudi, premoženja in okolja. Nezakonitih prehodov schengenske meje torej ne bi smelo biti, sploh ne množičnih. Vlada je dolžna spoštovati zakon in ustavo ter sprejeti ukrepe za zaščito meje, ljudi in njihovega premoženja. Zakon je torej množično kršen in množično je kršen tudi Zakon o mednarodni zaščiti. O tem govorijo podatki – lani se je 2 tisoč 875 migrantov sklicevalo na mednarodno zaščito, na azil, odobreni sta bili samo 102 vlogi. Torej 3,5 % tistih, ki so se na mednarodno zaščito sklicevali oziroma odstotek vseh, ki so nezakonito prečkali mejo. Letos je bilo teh sklicevanj na mednarodno zaščito že tisoč 111, odobrenih pa samo 26. Da gre res za množično zlorabo azilne zakonodaje, govori podatek, da je bilo leta 2015, ko je Slovenijo prečkalo skoraj pol milijona migrantov, teh vlog samo 277, odobrenih pa samo 46. Zaradi porasta nezakonitih prehodov in neučinkovitega varovanja schengenske meje se je varnostna situacija na območjih vzdolž 670 kilometrov te meje med Hrvaško in Slovenijo zelo poslabšala. Ljudje se počutijo ogrožene, še posebej po zadnjem dogodku, ko je skupina štirih nezakonitih migrantov ugrabila osemdesetletnika, ga zvezala in 6 ur držala zaprtega v prtljažniku avtomobila, izpustila pa ga je šele ob meji z Italijo. Ljudje na območjih ob schengenski meji kličejo Vlado in predsednika Vlade na pomoč in ga sprašujejo, kar ga sprašujem tudi sam: Zakaj ste, predsednik Vlade, gluhi za klic pomoči ljudi ob hrvaško-slovenski schengenski meji? Zakaj jim ne želite pomagati, Marjan Šarec, predsednik Vlade? Zakaj vaša vlada ne sprejme ukrepov za učinkovito zavarovanje meje med Hrvaško in Slovenijo, ki bi fizično preprečili množične nezakonite prehode in zavarovali ljudi ter premoženje?
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, beseda je vaša.
Hvala, gospod Zvonko Černač, poslanec! Odgovarjam vam na tole vaše vprašanje, ki sem ga seveda pričakoval, glede na to, da vaš strankarski shod zadnjič v Črnomlju ni ravno preveč uspel. Da je bil to strankarski shod, sem danes dobil tudi potrdilo od gospe Ljudmile Novak, ki je dala intervju za določeno revijo, in še ena druga gospa je imela intervju, ki ravno tako to potrjuje. Tako da ta vaš strankarski shod ni uspel, bil je naslovljen tako kot vsa vaša vprašanja v zvezi z migracijami in je to skoncentrirano precej na predvolilni čas. To, da se nezakonite migracije dogajajo, je dejstvo. Tukaj ne moremo trditi, da je za to kriva Slovenija. Gre za mednarodne okoliščine. Vendar pa to, kar govorite vi, od vas nisem slišal še nobene konkretne zadeve razen tiste lovske o lovcih na meji in pa veliko je bilo prejšnji teden natolcevanja o dogajanju okoli moje domače ograje, ki je bila, mimogrede, tam že 30 let, ampak ker je bila dotrajana, sem jo pač zamenjal. Če se boste peljali skozi našo vas, boste videli, da nisem edini, ki imam to. Vi ste natolcevali, da je to zaradi ne vem česa. Potem je vaš predsednik prejšnji teden dal na Twitter na profilno sliko bojno uniformo in sem že pričakoval, da bo kdo od vas prilezel čez mojo ograjo. Skratka, ne vtikajte se v moje zasebne zadeve, ker se tudi jaz v vaše ne. Razni vaši mediji pošiljajo vprašanja naslovljena, tako imenovani mediji seveda, na to, kdo bo to plačal pa zakaj je to pa če se res počutimo ogrožene od migrantov pa ne vem kaj. Ves teden smo bili deležnih takšnih in drugačnih neresnosti in se z vami o tem vprašanju tudi na neki racionalni osnovi težko pogovarjamo. Kar me pa sprašujete, pa ne drži, da ta vlada ni storila ničesar. Ne nazadnje smo dali policiji dodatek za povečan obseg dela ravno za varovanje schengenske meje, poslane so bile dodatne enote vojske, poslane so bile tudi enote pomožne policije. Mislim, da je bilo že 419 pomožnih policistov aktivnih pri varovanju meje. Aktivirana je bila posebna policijska enota za izravnalne ukrepe. Sodelovanje s Hrvaško, kar se tiče vračanja nazaj ljudi na Hrvaško, poteka dobro. Je pa možnost v primeru, da se situacija drastično poslabša, to ste pravilno ugotovili, da gre za tihotapske združbe, je možno tudi aktivirati 37.a člen, ki da vojski dodatna pooblastila. Ampak verjamem, da sedaj situacija ni takšna, da bi bilo to potrebno. Smo pa že predlagali na mednarodni ravni, da bi Frontex, ne tako kot ste vi na strankarskem shodu vpili, da bi moral Frontex priti na našo mejo, zunanja meja Evrope je meja s Hrvaško, Srbijo in Hrvaško, Bosno in Hercegovino, tja bi bilo treba napotiti Frontex in tam mejo bolje nadzorovati. Še bolje pa bi bilo, če bi se to zgodilo na makedonsko-grški meji. Makedonija je v preteklosti že opravila veliko delo, kar se tega tiče, zato tudi mi pozivamo Evropsko komisijo, da se začnejo pogajanja s Severno Makedonijo za vstop v Evropsko unijo. Mi vemo, da ta država še ne izpolnjuje vseh kriterijev, ampak proces je treba začeti, ker tudi od tam prihajajo nezakoniti prebežniki. Kot rečeno, tukaj so na delu tihotapske združbe in lahko zatrdim, da naša policija delo opravlja dobro. Mnenje vodilnega sindikalista pa ni mnenje Policije. To lahko vprašate tudi vodstvo slovenske policije. Tudi to ste prejšnji teden natolcevali, pa še marsikaj drugega. Ta vlada izvaja ukrepe in jih bo tudi v bodoče.
Hvala, gospod predsednik. Gospod poslanec, imate zahtevo za dopolnitev odgovora? Izvolite.
Nisem dobil odgovorov. Pa tudi po tej logiki, kot jo tukaj razlaga premier, je bil 27. aprila letos v Jelšanah strankarski shod Socialnih demokratov. Ljudje so vaš pogrešali prejšnjo soboto v Črnomlju, premier, kajti bili ste povabljeni. Tam je bilo povedano s strani organizatorjev, Civilne iniciative Bela krajina, da so bili povabljeni predstavniki vseh političnih strank, zastopanih v parlamentu, posebej pa še predsednik Vlade, predsednik države in tako naprej. Ni vas bilo. Ljudje so vas pogrešali. Iz vaših ust so želeli slišati, kaj boste storili za zagotovitev njihove varnosti. Tudi niste poslali nobenega od številnih visokih državnih funkcionarjev, ki so dobro plačani, zato da bi opravljali delo, ki govori o zaščiti slovensko-hrvaške oziroma hrvaško-slovenske schengenske meje. Tudi vas nisem spraševal o vaši ograji. Mi je pa ena gospa prejšnjo soboto tam rekla, da se premier Marjan Šarec gotovo počuti varnega z več kot dva in pol metra zidano visoko ograjo, da pa ne razume, zakaj ga danes, torej takrat v soboto, ni tukaj med njimi in zakaj ne pove, kako bo zaščitil tudi njih. Pogrešali so vas, spoštovani premier. Ne razumem, zakaj se bojite ljudi. Ko ste bili v neki drugi vlogi, ko ste igrali Serpetinška, se ljudi niste bali. Zakaj se jih bojite sedaj? Ljudje upravičeno pričakujejo od vas, da boste ravnali v skladu z zakonom in z ustavo in da jih boste zaščitili. Ti ukrepi, ki ste jih omenili, ne rešujejo situacije. 35 vojakov brez pooblastil na hrvaško-slovensko meji ne more rešiti situacije. Frontex tudi ne, ki se bo aktiviral mogoče čez leto ali dve. Situacijo je treba rešiti danes, ta trenutek. Če kdo lahko o tem, ali je varnostna situacija ustrezna na slovensko-hrvaški schengenski meji ali ne, da verodostojno oceno, so to gotovo slovenski policisti. Policist Kristjan Mlekuž oziroma predsednik sindikata pravi: »Varovanja zelene meje ni.« To je njegova izjava. Situacija na tej meji govori o tem, da ima še kako prav. Zaradi tega vas sprašujem: Kaj boste storili, da bo meja [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Gospod Černač, kako ste predvidljivi! Samo čakal sem, da boste prišli na Serpentinška, pa na te zadeve, saj to je vendarle vse, kar očitno znate. Poglejte, jaz nisem kriv, če vi niste sestavili vlade. Vem, da si želite, da bi bil vaš predsednik tukaj na mojem mestu. Ampak že same te izjave v takšnem kontekstu vam odgovorijo na to, zakaj ste sami tukaj. Saj ne more drugače biti. Kdo bo pa delal z vami na tak način? Na tak način, da boste o ograji govorili, mimogrede, ni visoka dva in pol metra, tudi o tem se niste pozanimali, in na tak način in s tem Serpentinškom. Ja, sem ga igral, sem. Saj vaš predsednik je tudi osamosvojil Slovenijo, danes pa pri raznoraznih zunanjepolitičnih vprašanjih celo sodeluje s tujimi državami proti slovenski vladi. Pa vaši evropski poslanci tožijo v Bruslju. Pa kaj naj? Mi smo tega že navajeni, gospod Černač. To ne prime več. Poglejte, čas je minil. Mogoče boste kdaj sestavili vlado, ampak ko boste mogoče malo bolj kulturni, malo drugače se obnašali do nas tukaj vseh v tej dvorani in nehali že s tem, kaj je kdo prej igral. Pa kaj! Ja, sem igral. Nikoli se nisem ljudi bal in tudi v Črnomelj sem velikokrat že prišel, pa še bom prišel. Ampak na vaše strankarske shode, pač mi boste odpustili, ne bom hodil, ker ne bom tega poslušal. Poleg tega tudi gospa Ušaj, ki je bila na shodu, pravi, danes je objavila intervju, da je bil to kot pogrebni shod vaše stranke. Tako da še sami med seboj imate težave na desni in potem boste mene tukaj. Na mojem hrbtu ne boste lomili svojih kopij, gospod Černač. Ta čas je minil. Je minil. Pa mislite si vi, kar hočete. Slovenska policija dela dobro, slovenska policija je zato, da je Slovenija varna. Se je pa tudi v Ljubljani zgodila ugrabitev avtobusa z izvijačem. Tudi to se je zgodilo. Vse se lahko zgodi. Veste, gospod Černač, s takim načinom pa se potem ne spraševati, zakaj vas nihče ne mara in noče z vami sodelovati. Samo pri vas so vedno vse drugi krivi in brez zveze. Hvala lepa.
Hvala, predsednik Vlade. Gospod poslanec, imate postopkovni predlog.
Glede na to, da predsednik Vlade ni odgovoril na moja vprašanje, predvsem pa ni zagotovil, da bo zaščitil ljudi ob 670 kilometrov dolgi hrvaško-slovenski schengenski meji, da tudi s tega mesta ni bilo danes danega nobenega jasnega zagotovila in predlaganega nobenega konkretnega ukrepa, predlagam, da Državni zbor opravi razpravo glede tega na naslednji seji in če je potrebno tudi usmeritve vladi, kaj bi bilo potrebno na tem področju storiti. Jaz nisem premierja spraševal ne o njegovi ograji, povedal sem, da mi je glede ograje povedala gospa, ker se počuti ogrožena na tem območju v Beli krajini, tudi ne o ostalih stvareh. Sem ga pa spraševal o tem, zakaj Vlada in on sam osebno ne zagotovi zaščite hrvaško-slovenske meje. Ker očitno te zaščite ne bomo deležni, najavljam, da bomo danes v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke vložili spremembo Zakona o mednarodni zaščiti. Upam, da jo boste podprli, ker gre v dobri smeri, ki bo olajšala delo policistom. Če poenostavim, gre za to, da nihče, ki pride iz varne države, torej tudi iz Republike Hrvaške, nima pravice do azila. Prej sem posredoval številke, ki govorijo o tem, da se ta azilni postopek množično zlorablja, da pri tem žal sodelujejo slovenske nevladne organizacije, ki so financirane iz državnega proračuna, ki vedo, da gre za zlorabe, in da jih vlada, vlada Marjana Šarca kljub temu financira. Iz tega, kar je bilo do zdaj povedano, pa tudi razumem, da Vlada ne želi voditi politike proti nezakonitim prehodom državne meje, ker vodi promigrantsko politiko celotna koalicija pod dirigentsko palico Levice. Da je temu tako, govori podpora marakeški deklaraciji lani decembra. Torej ni problem v tem, da Vlada Republike Slovenije ne bi imela na razpolago učinkovitih sredstev za zavarovanje hrvaško-slovenske meje in zaščito ljudi in premoženja na tem območju, pač pa tega noče storiti. Mi smo kar nekaj ukrepov na zadnji seji odbora nanizali, ki bi jih bilo treba nemudoma sprejeti. Eden od teh je gotovo boljša fizična zaščita meje, drugi je napotitev več kadrovskih resursov na to mejo, torej aktiviranje vojske v tem smislu, da dobi pooblastila po 37.a členu Zakona o obrambi, kar pomeni, da se ne bodo vojaki samo sprehajali ob meji, tako kot sedaj to počno, 12 njih v izmeni od 35, pač pa da bodo imeli neke vrste policijska pooblastila, da bodo lahko ukrepali. Pomembna se nam zdi sprememba azilne zakonodaje predvsem v tem smislu, kot sem ga omenil prej. V takem primeru tudi niso potrebni nobeni sprejemni registracijski migrantski centri, ker teh nezakonitih prehodov ne sme biti oziroma jih bo mogoče kak odstotek glede na situacijo, ki jo spremljamo danes. Glede na to da nas Vlada Republike Slovenije, niti njen premier Marjan Šarec ne želita zaščititi, predlagam, da o tem opravimo razpravo na naslednji seji Državnega zbora in sprejmemo ustrezne odločitve.
Hvala, gospod poslanec, za vaš predlog. O njem bomo glasovali jutri v okviru glasovanj. S tem prehajamo na drugo poslansko vprašanje za predsednika Vlade. Besedo imate, gospod Jožef Hrovat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani predsednik Vlade Republike Slovenije, na Evropskem svetu ste se decembra lani dogovorili, da se poskuša doseči politični okvir o večletnem finančnem okviru 2021–2027 do letošnje jeseni. Zanima me, gospod predsednik: Kakšne bodo razvojne prioritete vaše vlade za naslednjo finančno perspektivo predvsem pri odpravljanju vedno večjih razlik v razvitosti med statističnimi regijami v Sloveniji? Kot poslanec iz Prekmurja z veliko zaskrbljenostjo opazujem situacijo v regiji, ki se tako gospodarsko in socialno kot tudi kulturno in narodnostno čuti močno zapostavljena s strani države Slovenije. Prekmurje zaradi mačehovskega odnosa države že leta nikakor ne uspe nadoknaditi razvojnega zaostanka za osrednjo Slovenijo. Na vsak prevoženi kilometer od Ljubljane do Prekmurja se povprečna plača zmanjša za dva evra, torej za 400 evrov. Po kriteriju BDP na prebivalca se izkazuje velika razlika med zahodno in vzhodno kohezijsko regijo. Ta razlika znaša kar 32 odstotnih točk glede na povprečje EU in v škodo vzhodne kohezijske regije. Pomurska statistična regija pa je praktično po vseh kazalnikih gospodarske razvitosti prav na repu Slovenije. Zato me, spoštovani gospod predsednik Vlade, zanima: Kaj boste kot predsednik Vlade Republike Slovenije storili, da boste Prekmurje dokončno združili z matično domovino Slovenijo ne le v besedah, ampak tudi v ekonomskem, socialnem in razvojnem smislu? Imate priložnost in imate tudi mojo pomoč. In še izdatna madžarska državna pomoč – prepričan sem, da je v okviru evropskih pravil, ker gre za državno pomoč prekmurskim Madžarom, ki ji ne nasprotujem – je povzročila, da so Slovenke in Slovenci v Prekmurju v konkurenčnem boju drastično izgubili. Spoštovani gospod predsednik Vlade, Prekmurje je bilo zmeraj na robu, geografsko in tudi sicer. Stoletja je bilo madžarski rob, nato jugoslovanski rob, jaz si ne želim, da bi zdaj bilo tudi slovenski rob. Ampak takšen je občutek. In mi ne želimo biti še naprej robi na robu.
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala za vprašanje. Dejstvo, da je Pomurje pred časom dobilo svoj zakon, je bila takrat dobra odločitev. Od leta 2010, ko je začel ta zakon veljati, do danes se je stopnja registrirane brezposelnosti zmanjšala z 19,4 % na lani 13,3 %. Seveda je to treba pripisati tudi dobri ekonomski situaciji v preteklih letih za razliko od prej, ko so bila krizna leta. V prvem letu izvajanja zakona je bilo čez 10 tisoč brezposelnih. Do danes je ustanovljenih 516 podjetij, ki še danes poslujejo. Tako situacija ni tako slaba, kot mogoče včasih slišimo. Vendar bo pa treba stanje še izboljšati zlasti zdaj, ko se pomurski zakon tudi ob dosedanjem dvakratnem podaljšanju zaključuje in bo Pomurska regija v prihodnje obravnavana v skladu s sistemskim Zakonom o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja enako kot vse druge regije. V primeru še nadaljnje visoke brezposelnosti bomo pripravili nov program razvojnih spodbud za to območje, vendar trenutni kazalniki ne nakazujejo potrebe po tem. Prav tako se s tem tudi ne zaključuje finančna pomoč tej regiji, na voljo bodo tudi ostali instrumenti, kot je denimo Dogovor za razvoj regij, s katerim smo skupaj z razvojnim svetom Pomurske regije zastavili 19 razvojnih projektov v skupni vrednosti 53,5 milijona evrov, od česar bo država prispevala 41,2 milijona evrov. S temi projekti bomo odpravljali še preostale primanjkljaje na področju vodooskrbe, komunalnega opremljanja poslovnih con in mobilnosti. Predvideno je tudi sofinanciranje gradnje dveh vodovnih sistemov, za katera bo Ministrstvo za okolje in prostor prispevalo 33,1 milijona evrov. Za osem projektov spodbujanja podjetništva in razvoj infrastrukture za podjetja, med drugim za gospodarske cone, bo gospodarsko ministrstvo zagotovilo 5,3 milijona evrov. Tretje prednostno področje pa je spodbujanje mobilnosti, in sicer bo Ministrstvo za infrastrukturo za devet projektov gradnje kolesarskih omrežij namenilo 2,8 milijona evrov. Seveda pa je treba opozoriti, da morajo regionalni in lokalni akterji pripraviti dobre projekte, pridobiti potrebna dovoljenja, če jih še niso, in izpeljati že dogovorjene projekte. Pomurje bo zagotovo deležno tudi pomoči iz naslova večletnega finančnega okvira Evropske unije 2021–2027. Pogajanja o bodočem evropskem proračunu se bodo pričela šele jeseni in je nemogoče napovedati izid teh pogajanj. Ampak zagotavljam pa vam, da kohezijska politika kot glavna naložbena politika Evropske unije ostaja ključna prioriteta naše države. Ne nazadnje smo tudi v skupini držav tako imenovanih Prijateljev kohezije. Ne glede na to želimo v čim večji meri ohraniti obseg kohezijskih sredstev, ki jih za obdobje po letu 2020 predlaga Evropska komisij, Seveda bo to težko, ampak bomo vztrajali pri tem. Predlaganih 3,07 milijarde evrov kohezijskih sredstev je kljub predvidenemu brexitu in dejstvu, da se obseg oziroma sredstva kohezijske politike zmanjšujejo. Ta sredstva so primerljiva z obsegom sredstev, ki ga ima Slovenija na voljo v tej perspektivi, se pravi sedanji. Je pa res, da smo v preteklosti tudi še reševali prejšnjo perspektivo, ki se je potem tudi zajedla v to. Glede na to, da se kohezijska sredstva delijo na podlagi kriterija relativne razvitosti je pričakovati, da bo vzhodna Slovenija v prihodnjem večletnem finančnem okvirju prejela obseg kohezijskih sredstev, ki bo najmanj primerljiv s sedanjim odbojem, bo pa verjetno glede na razvitost prihajalo do problemov med razmerjem med zahodno in vzhodno kohezijsko regijo.
Hvala, gospod predsednik Vlade. Gospod poslanec, želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, za te podatke, ki ste jih posredovali. Sam sem bil prvopodpisani pod novelo Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji, da se naj ta podaljša do konca letošnjega leta in s tem smo tudi uspeli. Žal pa kakorkoli gledamo ekonomske kazalnike, je Pomurje na repu, gospod predsednik. Če pa pogledamo zdaj še ožji del Pomurja, Prekmurje, niste mi odgovorili na vprašanje, zato vam dajem tudi to priložnost. Izdatna madžarska pomoč madžarskim državljanom oziroma bolj točno pripadnikom pomurske madžarske narodne skupnosti, ki ji ne nasprotujem, podčrtujem, ne nasprotujem, je pa povzročila, da smo Slovenke in Slovenci v Prekmurju izgubili v konkurenčnem boju. Tukaj jaz dajem vam priložnost, da ste vi boljši predsednik vlade kot Orban, pa se nič ne hecam, ampak vi morate imeti pred seboj tudi vse državljane, ne morete zapostavljati tiste, ki so v tem primeru, kot rečeno, izgubili v konkurenčnem boju. Pri nas v Prekmurju se kaže tudi nekaj interesa zelo pomembnih investitorjev, recimo švedski gigant Ikea, ne vem, koliko ste s tem seznanjeni. Če ne, bi vas prosil, da znotraj vlade naredite vse, da bi se absurdne slovenske birokratske ovire sprostile, da bi odprli vrata takšnim investitorjem, kot je na primer Ikea. Pa jih je še kar nekaj. Hvala za odgovore.
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Pravite, da naj bom boljši kot Orban, to bo seveda težko, ker gospod Orban ima to srečo, da ima v Sloveniji določene prijatelje, jaz jih nimam, tako mimogrede. Drugače pa kar se tiče madžarske pomoči, seveda ta obstaja, vendar tudi mi delamo korake, Slovenija se tu udejstvuje, da ne bi bil občutek, da je Slovenija pozabila na ta del Slovenije. Moram pa predstaviti še nekaj podatkov, na dan 9. maj je za Pomurje potrjenih 276 projektov. Vrednost sklenjenih pogodb znaša 54 milijonov 192 tisoč 910 evrov. Realizacija upravičenih izdatkov pa po podatkih informacijskega sistema EMA znaša 14 milijonov 143 tisoč 847 evrov. Dodatno bi lahko opozoril tudi na projekt izgradnje obvoznice Murska Sobota v vrednosti 5,5 milijonov evrov. To je še posebej od tega, se pravi, da nikakor ne moremo reči, da se tam nič ne dogaja. Ne nazadnje je bila zgrajena tudi železniška povezava in verjamem, da se bo tudi v bodoče nadaljevalo naše delo v tej smeri, da ne bo ta del Slovenije rob, kot ste rekli, in da bi bil pozabljen. Mislim, da so se zadeve vendarle tudi v tem času spremenile, se pa strinjam z vami, da delo še zdaleč ni takšno, da bi bili lahko zadovoljni in moramo vedno težiti k temu, da pripeljemo še več projektov, da odpremo še več delovnih mest in verjamem, da jih tudi bomo. Hvala.
Hvala, gospod predsednik. Gospod poslanec, imate postopkovno. Izvolite.
Hvala lepa. Izkoriščam poslovniško možnost, da predlagam Državnemu zboru, da na jutrišnjem glasovanju odloči, da bi na naslednji seji opravili razpravo o odgovoru predsednika Vlade na moje poslansko vprašanje. Da ne bom morda napačno razumljen, glejte, jaz na prvo mesto postavljam sožitje – še enkrat, saj veste, da prihajam iz Prekmurja – sožitjem med vsemi, ki v Prekmurju živimo. Smo zelo različni, smo tudi zelo občutljivi, a smo že pokazali, da znamo živeti v sožitju. Politični pritiski na ravnanje avtonomnih šolskih zavodov in pozivanje k nespoštovanju zakonov in šolskih pravil gotovo ne prispevajo k sožitju. Tudi to je vprašanje, ki bi ga morali v Državnem zboru odpreti. In še enkrat: jaz ne nasprotujem madžarski državni pomoči pripadnikom pomurske madžarske narodne skupnosti. Hvala bogu so si ekonomsko opomogli. Ampak gospod predsednik mi tudi v drugem delu ni odgovoril na vprašanje: kaj konkretno, na kakšen način konkretno bo tudi država Slovenija pomagala Slovenkam in Slovencem, ki smo večinski narod v Prekmurju. Tega ni in tega odgovora preprosto ne dobimo. Jaz tudi ne nasprotujem, da je država lani marca podpisala pogodbo, da bo dala 1,6 milijona evrov pomurski madžarski narodni skupnosti. Podpiram to. Ne morem pa mimo tega, res ne morem mimo tega, in ne morem razumeti, kako lahko slovenska oblast nemo opazuje podržavljanje premoženja slovenskih podjetij s strani sosednje države. Tega pa ne morem razumeti. Jaz osebno sem za privatizacijo, nisem pa za podržavljanje, in to ne s strani naše države, še manj pa s strani tuje države. Tukaj ne čutim prav nobene reakcije s strani naše slovenske vlade. Torej, kolegice in kolegi, jaz upam, da boste moj predlog podprli. Veliko je vprašanj, na katere moramo dati zelo jasne odgovore. Tukaj je Slovenija. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. O vašem predlogu glasujemo jutri v okviru glasovanj. Besedo imate, gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala. Del ustavnopravnega besedila, s katerim je skupščina Slovenije sprejela Temeljno ustavno listino o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije, se glasi: » [[…]]ob trdni odločenosti, da Republika Slovenija spoštuje enake pravice drugih jugoslovanskih republik ter z njimi enakopravno, demokratično in po mirni poti postopno ureja vsa vprašanja iz dosedanjega skupnega življenja, spoštuje njihovo suverenost in ozemeljsko celovitost [[…]]«. Slovenija mora po tem pravu, s katerim je utemeljena naša država, spoštovati izključno suverenost in ozemeljsko celovitost jugoslovanskih republik, torej tudi Srbije. Ker mora Slovenija spoštovati suverenost in ozemeljsko celovitost Srbije, ne more hkrati priznavati Kosova, ker bi s priznanjem Kosova kršila pravno zavezo priznavanja ozemeljske celovitosti Srbije. Zato hkrati ne sme spoštovati suverenosti in ozemeljske celovitosti pravnih subjektov, ki niso republike, torej Kosova. 153. člen Ustave: »Zakoni, podzakonski predpisi in drugi splošni akti morajo biti v skladu z ustavo.« Velja hierarhija pravnih aktov. Akt o sprejetju Temeljne ustavne listine in akt Temeljna listina sta po pravni hierarhiji torej zagotovo višje od posamične odločitve o priznanju Kosova. Ker je pravni akt o sprejetju Temeljne ustavne listine del ustavnopravne materije in je višji in pomembnejši pravni akt kot posamični akti o priznanju Kosova, je potrebno spoštovati 153. člen Ustave. Potrebno je torej upoštevati sistemski pravni argument hierarhije lex superior derogat legi inferiori. Slovenija je v Temeljni listini zapisala, da velja za meje princip mednarodno priznanih državnih meja v okviru dosedanje SFRJ. Po pravni analogiji je logično, da mora isti princip glede meja veljati tudi za Srbijo. Ker je Srbija v SFRJ mejila na Albanijo, mora tudi sedaj Srbija imeti isto mednarodno priznano mejo do tedanje SFRJ z Albanijo. Obstoj države Kosovo de facto in de jure onemogoča meje med Srbijo in Albanijo. Pravna rešitev je: sprejme se akt, s katerim se razveljavi akt o priznanju Kosova, ker je v nasprotju s 153. členom Ustave in v nasprotju s pravnim aktom o sprejetju Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. Potrebno bo, da se na Ustavnem sodišču preveri, ali je akt o priznanju Kosova v skladu z Ustavo glede na vsebino akta o sprejetju Temeljne ustavne listine in 153. člena Ustave. Da se vsemu temu izognemo, v izogib predlagam, da Slovenija sledi vzoru tistih evropskih držav, ki samostojnosti Kosova niso priznale in da od priznanja odstopi, hvala.
Hvala, gospod poslanec! Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala lepa, gospod Jelinčič! Najprej bi veljalo preveriti v skladu z zadnjo prigodo glede vašega predloga zakona o Primorski, če niste leta 2005 dali pobude za priznanje Kosova, da ne bomo [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, ne vem, ker za zakon o Primorski, recimo, ste me spraševali, povedali, zakaj ne smemo podpreti predloga gospoda Nemca, potem sem pa naslednji dan v časopisu prebral, da ste pred tolikimi leti vi isto predlagali. Samo ta bojazen je, ampak, verjamem, da ne, no, saj, glede na to, da poznam vaša stališča glede zunanje politike, tukaj verjamem, da ni tako. Kar se tiče priznanja Kosova ali nepriznanja – priznanje je bilo pred toliko leti in mislim, da če bi to zdaj spreminjali, bi tudi mogoče izpadli nekoliko neverodostojno. Sam sem se udeležil vrha v Berlinu 29. aprila na pobudo kanclerke Merklove in predsednika Macrona. Tam so bili zbrani vsi voditelji te regije in verjamem, da ta proces, katerega del je bilo tudi to berlinsko srečanje, bo tekel naprej. Slovenija pa se ne bo opredeljevala do kakršnihkoli sprememb meja ali česarkoli. Mi želimo imeti konstruktivne odnose in tako bomo ravnali v bodoče. Je pa na državah, da se odločijo, ali bodo vodile dialog ali bo kako drugače. Sam srčno upam, da bo dialog, da dialog ne bo zastal. Vemo, da so problem trenutno carine in še nekaj drugih vprašanj, pa vendarle verjamem, da bo v bodoče tudi prišlo do napredka. Da bi se pa mi sedajle kakorkoli opredeljevali do takih vprašanj, pa mislim, da ni na mestu. Naše priznanje smo dali pred toliko in toliko leti in zdaj to spreminjati ne bi imelo nobenega smisla. Hvala.
Hvala, gospod predsednik. Gospod poslanec, izvolite.
Navkljub ameriško-evropski agresiji na Srbijo leta 1999, ki je bila izvedena zgolj in samo z namenom ustanovitve ameriške enklave na Balkanu, je mednarodno sodišče v Haagu leta 2010, ko je odločalo o deklaraciji o neodvisnosti Kosova, odločilo, da deklaracija pomeni zgolj izraz želja neke skupine in nič več. Deklaracija je torej spisek želja, ki pa morajo biti potrjene s proklamacijo. Tega pa ni bilo. Za to je potrebno soglasje Srbije, ki ga pa ne da. V ozadju priznanja se skriva zahteva pakta Nato, da oslabi Srbijo in naredi na Balkanu svojo tretjo albansko državo, četrta naj bi bila pa Slovenija. To je bilo razvidno že ob napadih na Zvezno republiko Jugoslavijo leta 1999. Kot je povedal David Kilcullen, sledi, da je Srbija za Nato daleč bolj nevarna kot teroristi Al Kaide, Al Nusre, ISIS in vseh terorističnih organizacij skupaj. Zračna kampanja zveze Nato na Jugoslavijo je v 28 dnevih intervencije na Kosovu leta 1999 imela 19 tisoč 484 letalskih napadov – v povprečju 250 dnevno. V Libiji 2011 je bilo 9 tisoč 700 napadov v 215 dneh – 45 na dan. V Afganistanu 6 tisoč 500 napadov – nekako 83 dnevno. V devetih mesecih zračne kampanje je imelo letalstvo ZDA v Iraku in Siriji skupaj 2 tisoč 796 naletov, kar je malo več kot desetdnevno. Torej je bilo potrebno Natu več zračnih napadov kot tistih na Libijo, Irak, Sirijo in Afganistan skupaj. Šlo je še za en kolonialni napad na suvereno državo z namenom, da se ustvari marionetna država, v kateri bodo lahko velike sile izkoriščale vsa bogastva po lastnih željah. To je bil razlog za tako imenovano državo Kosovo in zato Slovenija mora izstopiti iz te združbe. Konec koncev ne bo edina, vedno več jih je.
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala lepa. Spričo tega ker je nekoč predsednik Državnega zbora rekel, da se tukaj ne ploska, vam na Levici niso zaploskali, ker drugače pa se verjetno strinjate glede Nata. Vidim, da združujete stališča. Kar se tiče leta 1999 in Natovih napadov, je marsikaj privedlo do tega. Tukaj na tem mestu povem še enkrat, mi smo člani Evropske unije, smo tudi člani Nata in kakorkoli – to so vaše interpretacije. Lahko jih interpretirate tako ali drugače, ampak kot sem rekel, Kosovo smo priznali, pa nismo edini. Trditi, da zdaj izstopajo, iz katere združbe, ne vem, ali iz Nata ali iz držav, ki so priznale Kosovo, iz Nata ne izstopajo. Črna gora se je ravno pridružila. Vedno sem vesel, ko naredite malo predavanja iz zgodovine in vas tudi z veseljem poslušam, da ne bo pomote, ampak tukaj ne vidim potrebe po teh dejanjih, ki jih vi nakazujete. Se vam pa zahvaljujem za vprašanje in za vaše mnenje.
Hvala, gospod predsednik Vlade. Gospod poslanec, imate možnost za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala. Da pojasnim željo po tem, da Državni zbor razpravlja in odloča o razpravi. Najprej, kdo je ta David Kilcullen. To je bil svetovalec ameriškega generala Davida Petraeusa v letih od 2007 do 2008 za vojno v Iraku. Bil je tudi svetovalec nekdanjega šefa ameriške agencije CIA, od leta 2005 do leta 2006 pa je bil glavni strateg pri koordinaciji za protiteroristične akcije v State Departmentu, poleg tega pa tudi svetovalec britanske in avstralske vlade ter svetovalec Nato pakta. To se pravi, ni to nek individuum, ki ne bi nič vedel. Moram pa povedati, da so vas o določenih zadevah slabo poučili, kar pravzaprav ni vaša krivda, ampak je krivda gospoda ministra za zunanje zadeve, ki je že tako ali tako dosti napak delal in neumnosti govoril. Kaj se dogaja zdaj na Kosovu? Do spremembe meja je že prišlo in še prihaja v Evropi. Ne misliti, da se je zadeva zaustavila. Tudi ogromno držav odstopa, tudi evropskih, ki so dale priznanje, pa odstopajo. Na Kosmetu, kot je pravilno rečeno, Kosovo in Metohija, se pa prazni. Ta dežela se prazni. Obstaja recimo Priština in nekatera večja mesta, podeželje se prazni. Podeželje v glavnem odhaja v Slovenijo. Tudi po želji in po možnostih, ki jih je dala nekdanja vlada gospoda Cerarja. Ostalo bo prazno ozemlje, ki ga bodo pokupile tiste sile, ki imajo denar, kajti rudna bogastva na Kosovu so velika in apetiti zahodnih držav so ravno tako veliki. Poceni nakupi, zemljo bodo pokupili, fino bodo izkoriščali, ljudje s Kosova se bodo naselili v Ljubljani, v Sloveniji, dobili bodo socialno podporo, tako kot jo že dobivajo, vse bo šlo nam na hrbet. Kaj bo pa z našimi ljudmi? Naše ljudi bomo pa potisnili ob stran – upam, da vi tega ne boste storili. To je naredila prejšnja vlada, ko ji je bilo čisto vseeno, kaj se dogaja s Slovenci. Jaz verjamem, da vi ne razmišljate tako. Ampak treba bo pa storiti kaj, da se to ne bo dogajalo. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. O vašem predlogu glasujemo jutri v okviru glasovanj. Sedaj pa imate besedo, gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Spoštovani predsednik Vlade! Največja grožnja človeštvu in planetu v tem stoletju so podnebne spremembe. Na to opozarja praktično soglasno svetovna znanost, ki je glede njih dosegla 97-odsotno strinjanje. Na to so konec koncev opozorili mladi po Sloveniji. 15. marca letos se jih je kar 12 tisoč zbralo po različnih slovenskih mestih in od politike so zahtevali eno in jasno stvar: podnebno pravičnost do generacij, ki prihajajo. Na resnost podnebnih sprememb nas konec koncev opozarjajo Združeni narodi – od tiste ocene IPCC, ki pravi, da moramo do leta 2030 narediti odločne korake, da za 40 % zmanjšamo izpuste CO₂, če želimo temperaturo v tem stoletju zadržati v okviru 1,5-stopinjskega povečanja, kar je recimo okvir, v katerem lahko računamo, da bodo naravni sistemi ostali stabilni, do poročila, ki ga je OZN izdal prejšnji teden, ki nas svari, da milijonu živalskih in rastlinskih vrst na svetu grozi izumrtje. Krivi smo seveda mi, ljudje. To je šele začetek. Znanstveniki opozarjajo, da če ne bomo ukrepali – in ukrepati moramo sedaj do leta 2030 – lahko v tem stoletju temperature narastejo kar od 4 do 8 stopinj do leta 2100, kar bo pomenilo, da določeni deli Zemlje postanejo nenaseljivi, kar bo pomenilo, da podnebje postane nestabilno, naravni sistemi se bodo zrušili in šli iz ravnovesja, kar bo potegnilo tudi posledice za družbo – od vojn, lakot, velikih migracij in tako naprej. Taka prihodnost nas lahko čaka, če ne bomo ukrepali. Kar me skrbi tukaj, pa je, da naša vlada tega ne jemlje resno. Prejšnji teden je v Bruselj nesla osnutek nacionalnega energetsko-podnebnega programa in, pazite, bili smo najslabši od vseh 28 držav članic. To je ocena, ki smo jo dobili. 3,2 ni ocena od 5, 3,2 niti ni ocena od 10, 3,2 je ocena od 100. Dobili smo 3,2 točki od 100. Zato me zanimajo, gospod premier, naslednje zadeve: Prvič. Na odboru, ki smo ga imeli z mladimi za podnebno pravičnost 9. aprila na pobudo Levice, smo sprejeli sklep, da se bo Vlada v 30 dneh opredelila do desetih zahtev gibanja mladih za podnebno pravičnost. 40 dni je preteklo od takrat, opredelitve še ni, niti ni bilo nobene realizacije sklepov. Zato me najprej zanima: Kdaj se boste opredelili do teh zahtev? Drugič. Zanima me: Kako nameravate do leta 2030 zmanjšati izpuste CO₂ za 40 %? Tretjič: Kako komentirate dejstvo, da smo bili prav mi, Slovenija, najslabši od vseh evropskih držav, sodeč po osnutku nacionalnega energetskega in podnebnega načrta?
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala lepa. Najprej naj začnem kar na tem, ko ste govorili, kako smo poslali slab osnutek. To ni bilo poslano sedaj, to je bilo poslano konec decembra. Je pa to ocena nevladne organizacije. Po zadnjih neformalnih pogovorih z Evropsko komisijo pa ga Evropska komisija ocenjuje kot dober osnutek tega, kar delamo sedaj. Tisto, kar ste govorili vi oziroma kar so oni ocenjevali, je bilo prej. Ne bi sedaj na dolgo in široko pojasnjeval, ampak od marca, ko je vlada odstopila, pa potem do nastopa nove vlade je minilo precej časa in se takrat v tem vmesnem času, ko se opravljajo tekoči posli, zadeve niso premaknile do te mere, da bi bili vsi zadovoljni. Je pa Ministrstvo za okolje in prostor zastavilo precej ambiciozno okoljsko politiko do leta 2050 in Slovenija je znotraj Evropske unije v skupini ambicioznejših držav. Tako ne drži, da bi bile tiste točke, ki jih navajate, relevantne za to. Zdaj imamo razpravo, o podnebju se nismo pogovarjali toliko, kot bi se morali, ker smo se pogovarjali ves čas o brexitu pa še čem. Ampak naša država je med ambicioznejšimi. Zastavljeni cilji so dosegljivi, do leta 2030 bomo morali pa še kar precej napora narediti, zlasti je naš problem famozni TEŠ 6. V sedanjem obsegu energetike, ki jo imamo, oziroma ob sedanji strukturi je težko računati, da bomo ambiciozne cilje dosegli. Zadnjič, ko sem govoril na obletnici elektrarne Zlatoličje, sem jasno povedal in sporočil vsem energetikom v tej državi, naj se usedejo skupaj in naj pripravijo koncept, kako bomo pridobivali elektriko, na kakšen način. Moram pa na tem mestu sporočiti tistim borcem za Muro, ki so me zadnjič napadli, da si nisem vzel časa za njih, koalicijski sporazum je tu jasen: tu ne gre za dilemo graditi na Muri ali ne, mi na Muri ne bomo gradili, to smo jasno in glasno povedali. Ampak zakaj govorim o energetiki? Ker je ključnega pomena to, od kod bomo dobili energijo za te ambiciozne cilje, ki jih imamo. Veliko delamo, smo med prvimi na področju plastičnih vrečk in drugih zadev, ampak naša energetska slika je pa tisto vprašanje, kako bomo potem do leta 2050 dosegli cilje. In pri nas je tako, vetrnic ne bi imeli, termoelektrarn ne bi imeli, vodnih elektrarn ne bi imeli, Krško nas moti. Ampak treba bo povedati od kod? To je bistveno vprašanje. O tem mora energetska stroka pri nas narediti domačo nalogo in določiti, na kakšen način bomo pridobivali energijo. Ko bomo imeli vse to jasno razdelano, potem ne bo težav. Danes iz TEŠ 6 dobivamo veliko energije, TEŠ 6, vemo, da je bil zgrešena investicija, napačno vodena, da ga bo treba zapreti. Dokler TEŠ 6 ne bomo zaprli, bomo težko dosegli tiste cilje, ki jih želimo glede razogljičenja in podobnih zadev. Zato je tu vrsta vprašanj. Namesto da se pogovarjamo ves čas, kje bo kdo sedel v kakšnih nadzornih svetih firm, pa šahirajo levo desno, pa ta tega ne mara, oni onega ne mara in tako naprej, namesto tega bodo morali sesti skupaj za isto mizo. To je cilj tako te vlade kot mene osebno. To je moj predlog tukaj, da bomo do leta 2050 dosegli cilje. Pa še enkrat za zaključek. Naša vlada je med ambicioznimi. Poznamo zdaj debato okrog Poljske, ki je odvisna od premoga in tako naprej. Slovenija je zagotovo v družbi ambicioznih držav.
Hvala, gospod predsednik. Želite dopolnitev? Izvolite.
O tem, da je naša vlada ambiciozna glede podnebnih ciljev, se strinja samo naša vlada. Strokovne ocene so namreč porazne, kot smo videli prej, 3,2 od 100 točk. Enako porazne so tudi zaveze, ki jih sprejemate oziroma jih ne sprejemate. Po mojih informacijah bomo zgrešili cilje o količini električne energije, proizvedene iz obnovljivih virov energije, ki naj bi jo proizvedli leta 2020. Že ta cilj ne bo dosežen. Drugič. Medtem ko se pogovarjamo, kako zmanjšati v Sloveniji ogljični odtis za 40 %, se praktično vlada in koalicija izogibata kakršnikoli razpravi o TEŠ 6. Mi smo poskušali zadnjič postaviti zavezujoč sklep, da naj bi se zaprl do leta 2030, kar je 10-letni okvir za to, da se postavi alternativa za zaposlitve v tisti regiji,da se postavijo alternative za nadomestitev izpada energije z obnovljivimi viri, ampak je bil ta sklep zavrnjen. In tretjič. Približno pred tremi tedni smo predlagali – pri nas promet izpusti 32 % vseh emisij CO₂ v ozračje – da se zdaj v začetku 21. stoletja ne gre v širitev ljubljanske obvoznice v tretji pas, ampak naj se raje ta denar do 1, 2 milijarde investira v posodobitev železniških prog, ki so bistveno bolj okoljsko vzdržne. Tudi to je bilo zavrnjeno. Zato ponavljamo vprašanje: Gospod premier, kako nameravate do leta 2030 doseči 40-odstotno znižanje CO₂, k čemur vas ne zavezujem jaz, ampak se je zavezala vlada s podpisom pariškega sporazuma in drugih konvencij?
Izvolite, gospod predsednik. Hvala, gospod poslanec.
Mesec, ko vas takole poslušam na levo uho, se malo čudim – povedali ste spet ravno tisto, kar sem že jaz prej povedal. TEŠ sem sam omenil. Seveda ga bomo morali zapreti, saj sem povedal ravno prej, da s TEŠ ne bomo dosegli tistih rezultatov, ki jih želimo. Je pa res, da pozivam tukaj k zdravemu razmisleku. Jaz sem samo dal dilemo. Nekateri bi zaprli vse vodne elektrarne, zaprli bi Krško. Zaprli bi TEŠ. Jaz samo sprašujem, od kod energija? Tudi vi imate pametni telefon, pa računalnik, da lahko potem objavite kaj javno, kar ste tukaj zdaj povedali. Brez energije tega ne bo. In za Slovenijo bo ključno vprašanje do leta 2050, pa še kam, ker danes Slovenija temelji na energetskih objektih, ki so bili zgrajeni pred ne vem koliko leti. Mi se moramo vprašati, ali bomo mi tisti, ki bomo prešli zdaj v drugačno razmišljanje, ali bo naša generacija tista, ki bo nekaj ustvarila in spremenila, zato da bodo zanamci čez 100 let lahko rekli, da smo v tem obdobju nekaj naredili. In to ste ravno vi povedali in ste rekli, da samo vlada [[…]]Ni res, jaz sem vam prej lepo razložil, da ta nevladna organizacija, ki je to ocenjevala, da je to brezpredmetno v tem primeru. Sem vam povedal, da je bilo to poslano že lansko leto. In seveda nismo zadovoljni z rezultati. Saj to vedno povem. Mene ne boste nikoli slišali, da sem najboljši in ne vem kaj vse. Dejstvo je, da imamo mnogo za narediti. Ampak ključno vprašanje je, kako zapreti TEŠ, kdaj zapreti TEŠ in s čim ga nadomestiti. Mi se bomo morali začeti pogovarjati tudi o drugem bloku nuklearke, če bomo hoteli energetsko preskrbeti Slovenijo. Veste, to so resna vprašanja, resna vprašanja in vprašanja ne samo drugega tira, ampak celotne železniške infrastrukture. Tam je električno omrežje tako zastarelo, da se bog usmili. To je sam direktor Mes povedal. Tega se zelo dobro zavedamo. Verjamem, da vsi, ne samo vlada. Hvala.
Hvala, gospod predsednik. Postopkovni predlog, izvolite.
Hvala. Se strinjam. Ta vprašanja so resna, še bolj pa je resna podnebna kriza. Kar me moti, je to, da se o podnebni krizi pogovarjamo že od začetka tisočletja. Ampak ker so vlade alarme do zdaj ignorirale, smo prišli do tega, da v svetu leta 2019 porabimo za 40 % več premoga, kot smo ga leta 2000. To je stanje, to je razkorak med govorico in med tem, kar se dela. Pri tej vladi sem začel opažati podobne vzorce na teh primerih, ki sem jih naštel. Ni pripravljenosti za resno razpravo, kaj šele za dejanja. Me veseli, da se strinjate, da bo treba TEŠ zapreti, ampak kar rabimo, je časovnica in načrt. Tega ne bo naredil po mojem nihče drug kot vlada. Sami ste prej dejali, da je MOP pripravil ambiciozne podnebne cilje. Jaz sem pa dobil informacijo, ko sem se pripravljal na tole vprašanje, videl sem v informaciji vladnega odbora za gospodarstvo, da je bilo to podnebno poročilo, če se temu tako reče, že drugič prestavljeno s te seje. Ministrstvo za infrastrukturo in Ministrstvo za gospodarstvo naj bi imela neke pomisleke glede teh ciljev. Zanima me, če bi lahko to videli, da vidimo kaj notri piše, kateri so ti zadržki, in mislim tudi, da je to dobra osnova za razpravo o podnebni politiki v Državnem zboru, ki je po mojem nujna. Kot sem zadnjič rekel na televiziji, ogromno se govori o migracijah v tej državi. Ampak mene kot predstavnika milenijske generacije bistveno bolj kot migracije zadevajo in ogrožajo podnebne spremembe. Jaz ne bi želel čez 20 let živeti v svetu polnih vojn, lakot, suš, podnebnih nesreč, razpadajočih naravnih sistemov in tako naprej. Zato vas še enkrat pozivam tako Vlado kot Državni zbor, da se o teh zadevah začnemo resno pogovarjati in da od besed končno preidemo tudi k dejanjem. Kar se tiče ocene NIPN, jaz se ne bi strinjal z vami, gospod premier, da je to brezpredmetno. Mislim, da je to relevantno, in to dvakrat. Prvič, ker smo na strokovni ravni pogoreli, in drugič, ker smo na strokovni ravni pogoreli pred celo Evropo. Naš moto bi moral biti nekako nismo največji, zato bomo pa najboljši. Ampak očitno je tisti drugi del ravno obraten. Hvala.
Hvala. O vašem predlogu bomo glasovali jutri v okviru glasovanj. Besedo za predsednika Vlade imate še, gospod Matjaž Han. Izvolite.
Hvala lepa, predsednik Državnega zbora. Spoštovani predsednik Vlade, kolegice in kolegi, ministrice in ministri! Res je, vladati je bistveno težje, kot pa biti v opoziciji. Ampak pustimo to, pa dajmo se še ne to generacijo osredotočiti, ki živi danes v tem času. Slovenija se že skoraj celo desetletje ukvarja z uvajanjem novega sistema dolgotrajne oskrbe. Kot ena izmed najhitreje rastočih ali starajočih se držav med članicami Evropske unije imamo na tem področju, spoštovani, izrazit problem. Primanjkuje nam prostih mest v domovih za starejše, domovi za starejše so predragi, sistem pomoči na domu po občinah pa je različno urejen, po nekaterih občinah to dobro funkcionira, v drugih občinah malo slabše. Za investicije, če bi hoteli vse te zadeve spremeniti, rabimo v tej državi 250 milijonov evrov, da bi zgradili nove domove za starejše, da bi zgradili nove soseske, kjer bi lahko starejši ljudje lažje dočakali svojo starost. Situacija se zaradi naglega staranja prebivalstva in bolezni, na primer demence, vsi vemo, kaj pomeni demenca, radikalno poslabšuje iz leta v leto. Prvi sistemski poskus, naj vam povem, je bil narejen že v Pahorjevi vladi. Takrat so bile razmere v proračunu in v financah bistveno drugačne, ko so danes. Na tej podlagi je prejšnja ministrica Anja Kopač Mrak že leta 2014 pripravila izhodišče za pripravo predlaganega zakona, vendar v prejšnji vladi smo se vsi skupaj verjetno odločili, da se ta problem rešuje iz resorja zdravja in ne več iz sociale. Potem je bil sprejet zakon, ki je obtičal v javni razpravi, tam je bilo veliko pomislekov, nekaj pomislekov je bilo tudi relevantnih. Eden glavnih pomislekov je bil, da starost s seboj ne prinaša samo bolezni, prinaša tudi osamljenost, revščino, izključenost, stroške, ker imajo majhne penzije in zmanjšane prihodke. Zato je naloga vseh nas, predsednik Vlade, da vzpostavimo sistem, ki bo v največji možni meri odgovarjal na vsa, ne samo na nekatera vprašanja starejših. Javna razprava je še enkrat pokazala, da potrebujemo integriran pristop, kjer se dopolnjujeta tako socialni kot tudi zdravstveni vidik oskrbe pomoči starejšim. Ker ste predsednik Vlade, ker ste prvi med enakimi, spoštovani, vas na nek način sprašujem: Ali je ta vlada že pripravila časovnico zakona, se pravi, da rešujemo dolgotrajno oskrbo za naše ljudi? Katere so temeljne zakonske rešitve tega zakona, ker je to zelo pomembno? Predvsem pa apeliram, vendarle sem že nekaj časa poslanec, da se tukaj predsednik Vlade kot prvi med enakimi [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod poslanec, za vaše vprašanje. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala lepa. Enkrat na predvolilnem soočenju ste me vprašali na Planetu, zakaj za vraga sem najbolj priljubljen, pa sem prišel en Marjan iz Kamnika. Očitno zato, ker se je vedelo, da vsi problemi te države čakajo name ali pa so čakali. Tako malo za razbremenitev. Jaz se ne bom spuščal v razloge, da so dosedanje vlade oziroma koalicije ostale bolj pri snovanju rešitev. Priznam, da ni uspelo vaši ministrici, še prej sekretarki, pa tudi ministrici za zdravje v prejšnji vladi ne. Mi je pa žal, da se to ni naredilo. Tako kot pri demografskem skladu, saj zgodba je zelo podobna. Kakorkoli, pustimo to. Ureditev dolgotrajne oskrbe je prepuščena zdaj tej vladi, in to je dejstvo. Nemalo vprašanj, povezanih z dolgotrajno oskrbo, ne zadeva samo ministrstev, torej ne zgolj zdravstvenega, pač pa terja širši družbeni konsenz. Financiranje je že eno od takšnih vprašanj, a o tem v nadaljevanju. Sprašujete me po predlogu časovne dinamike sprejemanja zakona. Ja, ta je pripravljena. Po scenariju Ministrstva za zdravje bi Vlada zakon v parlamentarni postopek vložila novembra letos, dokončno sprejet naj bi bil – vsaj načrt je tak – najpozneje aprila prihodnje leto. Glede temeljnih vsebinskih rešitev, po katerih sprašujete. Dolgotrajna oskrba mora biti integrirana storitev. Prepletala se bo s sistemom socialnega in zdravstvenega varstva ter tako zagotavljala celostno obravnavo tistega, ki jo potrebuje. Predstavljala bo kombinacijo osnovnih in podpornih dnevnih opravil in storitev zdravstvene nege, ki bodo odvisne tako od potreb kot želja uporabnika, pri čemer bo uporabnik moral biti aktivno vključen tako v proces načrtovanja kot tudi izvajanja storitev. Zavedam se, da tisti, ki so odvisni od pomoči drugih, pa tudi njihovi svojci, poznajo socialne in materialne stiske oziroma jih živijo vsak dan. Kot država, celo kot družba se bomo morali z izzivi starajoče se družbe ne le soočati, ampak nanje tudi odgovoriti. Po sedanjih ocenah bo za uresničitev predvidenih rešitev na področju dolgotrajne oskrbe potrebnih dodatnih 180 milijonov evrov. Dodatnih. In to prinaša vprašanje: kje vzeti? Bi se kot družba, ki se zaveda posledic staranja strinjali z uvedbo obveznega socialnega zavarovanja za dolgotrajno oskrbo? Bi se strinjali v tem zboru za začetek? Bi našli konsenz za preoblikovanje in nadgradnjo zdravstvene zavarovalnice? To ne nazadnje piše v koalicijskem sporazumu. Zakaj vse to naštevam? Zato ker me sprašujete, kako vidim svojo vlogo pri usklajevanju različnih resorjev in interesov. Glede resorjev lahko rečem, da jim zaupam, ker se kljub občasnim težavam vendarle znajo dogovoriti. Včasih prevladajo tudi kakšni osebni interesi kje drugje, mogoče tudi v tem hramu demokracije, ampak verjamem, da imamo vsi isti cilj, in to je dostojna starost. Verjamem, da je ta časovnica realna, če se je bomo vsi držali. Ponavljam pa za konec: včasih imam res občutek, da so vsi problemi počakali na to vlado na raznoraznih področjih. In če bomo vsi za to, potem bo ta zakon o dolgotrajni oskrbi tudi sprejet, tako kot tudi zakon o demografskem skladu in ne nazadnje še tisti zakon, ki pa nima zveze s tem, ampak se mu reče volilna zakonodaja. Verjamem, da bomo tudi tam sposobni najti rešitev in da bomo naslednjič volili po novem zakonu. Ampak to je na vseh področjih približno podobno. Hvala.
Hvala, gospod predsednik Vlade. S tem zaključujemo vprašanja za predsednika Vlade in prehajamo v skladu z 247. členom Poslovnika Državnega zbora na poslanska vprašanja, postavljena na 7. seji Državnega zbora. Ministrica za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandra Pivec bi morala odgovoriti na vprašanje gospe Lidije Divjak Mirnik, vendar je danes odsotna. Poslanko sprašujem, če vztraja pri ustnem odgovoru ali morda želi pisni odgovor ministrice. Gospa poslanka se strinja s pisnim odgovorom. Sedaj prehajamo na vprašanja poslank in poslancev, tako imenovani prvi krog. Gospod Žan Mahnič, imate vprašanje za ministra za kulturo mag. Zorana Pozniča. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednik! Spoštovana vlada, kolegice in kolegi! Moje vprašanje je namenjeno gospodu ministru in je na temo lokalnih medijev. Vemo, da so mediji zelo pomembni, predvsem pa je pomembno, da imamo tudi dobro lokalno mrežo medijev, ki skrbijo za informativni program, s tem da prebivalke in prebivalce ozaveščajo in tudi informirajo o temah, ki prihajajo iz lokalnega okolja. Glede trenutnega zakona o medijih – Slovenija naj bi jim iz proračuna namenjala denar v višini 3 % od vsakoletnega pobranega prispevka za Radiotelevizijo Slovenija, vendar se je to uresničevalo le v obdobju vlade Janeza Janše. Prihaja do napredka pri tehnologijah, kar je seveda pozitivno, vendar bo predvsem digitalno oddajanje in tako naprej povozilo določbe zakona, ki določajo, da se lokalni mediji ne smejo razširjati preko tega določenega območja. Eden glavnih argumentov za državno pomoč je namreč ravno ta lokalna omejenost. Glavno vprašanje, gospod minister, za vas je: Ali se strinjate, da so mediji, ki pokrivajo lokalno območje, mediji, ki izvajajo predvsem informativni program na lokalnem nivoju, še vedno in predvsem tudi tej vladi v nacionalnem interesu? Trenutno prihaja do koncentracije. Praktično vse radijske postaje so skoncentrirane v rokah dveh oseb: Lea Oblaka in Martina Odlazka. Zanimivo je bilo spremljati, kako se je prepovedala oziroma preprečila prodaja Pop TV KKR, ker bi prišlo do nelojalne konkurence, po drugi strani pa se dopušča ta nelojalna konkurenca pri dveh, ki koncentrirata moč lokalnih radijskih postaj. Potem pa imamo razpis za lokalne novice in – kaj se zgodi? Radii, ki so še neodvisni, ki so še samostojni, od teh dveh radijskih mrež, ki to samostojnost iz dneva v dan težje zagotavljajo, se prijavijo na razpis za lokalne novice. Dobijo denar in te lokalne novice morajo producirati sami. Imamo pa primer radijskih mrež, kjer se ravno tako radijske postaje prijavijo na ta razpis. Vsaka radijska postaja za lokalne novice dobi denar, potem pa je lokalna novica ena in ista za celotno mrežo. Se pravi, Infonet naredi lokalno novico in ti radii, te radijske postaje odkupijo to od Infoneta. Moje glavno vprašanje, minister, je:, Kaj boste naredili na tem področju? Ali lahko pričakujemo zaščito in pomoč za nadaljnjo neodvisnost tistih lokalnih radijskih postaj, ki za enkrat še ohranjajo suverenost napram tema dvema največjima?
Hvala, gospod poslanec! Gospod minister, beseda je vaša.
Spoštovani, hvala za to vprašanje! Odgovor nanj je v resnici zelo kompleksen in širok, ampak bom skušal bit čim bolj kratek. Seveda je Republiki Sloveniji v interesu podpora vsem lokalnim, da tako rečem, neodvisnim medijem. Res je tudi, da te kvote 3 %, ki je naša zaveza, še nismo dosegli. Moram pa opozoriti, da v zadnjih letih se zopet bližamo številkam, ki bodo izpolnile to 3-odstotno kvoto. Za informacijo, v letih od 2004, do prejšnjega leta je država Republika Slovenija za te neodvisne lokalne medije namenila preko 43 milijonov evrov sredstev. Samo letos je razdeljenih več kot 2 milijona sredstev. V vseh teh letih od prej je med televizijami največ, mislim da več kot 2 milijona pridobila televizija Novo mesto, med radijskimi postajami pa, če se ne motim, radio Ognjišče tudi zelo izdatno vsoto, mislim da preko milijon in pol evrov. Seveda pa je tudi Ministrstvo za kulturo zavezano k zakonom, ki veljajo v Republiki Sloveniji. Tako da se mi zavedamo teh problemov, kar se tiče koncetracije nekaterih medijev, kar se tiče vzpostavitve teh mrež. Ampak v zakonu piše, da morajo mediji dati vlogo šele takrat, ko želja po lastniškem deležu ali upravljavskem deleži ali po glasovalnih pravicah preseže več kot 20-odstno vrednost. Mi takšne vloge letos nismo prejeli. Seveda so to problemi. Zato tudi pripravljamo spremembo, ni več daleč, medijske zakonodaje, ki bo prilagodila našo zakonodajo vsemu, kar je sprožila tehnologija v zadnjih letih. S temi novimi tehnologijami se je tudi ta medijska krajina na področju televizijskih in radijskih programov v temeljih spremenila. Po drugi strani so pa znatna sredstva namenjena tudi lokalnim medijem. Ko rečem lokalnim, rečem, da bo bolj razumljivo, pomeni, katerih ustanovitelji so lokalne skupnosti. Se pravi, občine. Tu pa tudi obstajajo zakonske določbe, ki mediju preprečujejo financiranje s strani države, če ga financira več kot 50 % lokalna skupnost. To je res en konglomerat različnih rešitev, ki jih bomo s to novo medijsko zakonodajo skušali poenotiti. Lahko pa zagotovim, da bo to tudi na vaših mizah še letošnje leto. In še enkrat ponavljam, da se vseh teh problemov še kako zavedamo. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala, predsednik. Kar se nove medijske zakonodaje tiče, gospod minister, me zanima: Kako bo v njej opredeljeno financiranje lokalnih radiev? Meni se ne zdi nič sporno, da so občine ustanoviteljice. Recimo primer Radio Sora, več občin ima tam delež. Ampak ta radio je izredno vsebinsko bogat, kar se tiče informativnega programa, z lokalnimi novicami. In v tem se te lokalne radijske postaje, recimo tudi radio Gorenc, razlikujejo od tistih velikih mrež, kjer neke novice samo omenijo, vsebinsko je pa zadeva bolj prazna. Jaz vem, da je stvar kompleksna. Govorimo ne nazadnje o medijih in o neki neodvisnosti. Verjetno, pa nimam nič proti lastništvu, ampak dejansko je tukaj koncetracija, kjer dva obvladujeta celotno medijsko shemo na področju radia. Verjetno lahko pričakujem kakšno negativno novico o meni v teh Odlazkovih medijih, saj to se stalno dogaja. Vemo, kateri politični opciji gospod Odlazek pripada. Ampak to je samo dodatna spodbuda k temu razmišljanju in prepričanju, da pri nas o neodvisnem mediju težko govorimo. Nekdo pokliče gospoda Odlazka, poglej, tam imaš Mahniča, naroči ali tamle Reporterju ali Aktualu ali Svetu 24 neko negativno novico o njem. Tako da na tem mestu mi o neodvisnih medijih ne moremo govoriti. Je pa predvsem in bistveno to, da je treba zaščiti še tiste medije in jim dodatno pomagati, ki delujejo neodvisno od politike, ki delujejo neodvisno s strani nekako lastniške strukture, ki se dejansko trudijo bogatiti svoj program na način, da javnosti, ciljni publiki, recimo dva radia na Gorenjskem, predstavljajo lokalno problematiko, lokalne vsebine, ki so neodvisne od politike. Verjamem pa, da je to za marsikoga problem. Še enkrat, gospod minister, če lahko malo bolj konkretno: V kakšni smeri boste tem pomagali?
Gospod minister, izvolite.
Hvala. Vse te primere, vse te želje po monopolizaciji in koncentraciji lastništva, z vso to problematiko upravlja Javna agencija Republike Slovenije za varstvo konkurence. Lahko pa na tem mestu zagotovim, da nova medijska zakonodaja še kako temeljito, ne posega, ampak da tako rečem, izraža skrb za točno te lokalne medije in so celotni skupnosti ravno ti, ki so še neodvisni, da tako rečem, naši družbi zelo pomembni in bodo tudi na drugačne načine podpirani še naprej. Seveda pa ne smemo pozabiti, da tudi princip privatne gospodarske pobude v resnici tukaj naleti na kolizijo interesov, kaj je še dopustno in kaj ni. Država kot temeljna socialna družba lahko podpira tisto, kar je res v njenem interesu, in to lahko zagotovim, da bomo z novo medijsko zakonodajo, v katero zdaj v podrobnosti seveda ne bi zahajal in bo poskrbela za vse te stvari, ki ste jih pravilno naslovili. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, izvolite. Postopkovni predlog, predvidevam.
Predsednik, v skladu s poslovnikom predlagam, da se o odgovoru ministra opravi razprava. O nekaterih stvareh je sicer nakazal, v kateri smeri bo šlo, vendar menim, da je koristno, da se v Državnem zboru pogovorimo, kakšne medije si želimo imeti in mislim, da mediji, ki so neodvisni, ki poskrbijo za to, da, kot radi rečejo pri nas, ne na Radiu Sora, lokalna novica je kraljica, da zagotovimo obveščenost prebivalk in prebivalcev predvsem lokalnih skupnosti, kjer je interes. Na podeželju se dogaja veliko stvari oziroma imamo številne dogodke, ki jih pač drugače kot preko lokalnih neodvisnih medijev ne moremo predstaviti. Verjamem, da v neki mreži Aktuala ali pa Radio 1 proti katerim, da ne bo pomote, nimam nič, tudi sam jih rad poslušam ne nazadnje, ampak težko prideš na nek tak radio z nekim dogodkom, ki je nepomemben recimo v tem smislu, da bi o njem vedela cela Slovenija, zagotovo pa je pomemben za lokalno skupnost. Z direktorico Radia Sora sva bila že na sestanku tudi pri prejšnjem ministru za kulturo, kjer smo se pogovarjali ravno na temo lokalnih medijev. Ko smo bili z Odborom za obrambo na obisku v URSZR, sem dal tudi neko pobudo, kjer je tipičen primer, kakšna je prednost tudi lokalnih medijev, ko gre za primer naravnih in drugih nesreč. Recimo Radio Sora ima dežurno telefonske številko, ki jo ima poveljnik štaba Civilne zaščite, in v primeru, da pride do neke hujše naravne ali druge nesreče v času, ko na radiu ni nikogar, ker pač so radiii, kjer niso prisotni tehniki 24 ur na dan, pokliče na tisto dežurno številko in je direktno v etru, tako da so ljudje obveščeni. Kaj takšnega na kakšen drugem radiu ni, ampak to je izrednega pomena in bi veljalo razmisliti tudi, da bi se na področju tega kaj naredilo. Ampak to je že druga tematika, ki se tiče tudi drugih ministrstev. Menim, da je koristno, da bi opravili razpravo v Državnem zboru, v kakšne spremembe naj gre medijska zakonodaja, da se pogovorimo o tem, kako bomo v zakonu dodatno zaščitili te neodvisne lokalne radijske postaje in predvsem kako bo s financiranjem. Lahko rečemo, da se pritožujejo oziroma potarnajo, da prihaja, tudi lahko rečemo, do nekih dampinških cen, ko gre za oglaševanje in so nekako izrinjeni ravno zaradi nekega befela oziroma dogovorov v ozadju s strani tistih večjih radijskih postaj. Lokalne radijske postaje toliko težje dobijo oglaševalce in s tem prepotrebno financiranje. Zaradi tega je toliko bolj pomembno, kako visoke finance dobijo s strani države, predvsem pa je pomembno, da še naprej sledimo in pripravljamo takšne razpise, ki nagrajujejo tiste bogate kulturne vsebinske lokalne programe.
Hvala, gospod poslanec. O vašem predlogu bomo glasovali jutri v okviru glasovanj. Gospod Aleksander Reberšek, imate vprašanje za odsotnega ministra gospoda Aleša Šabedra, zato me zanima, ali želite pisni odgovor ali ustnega na naslednji seji. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister! Zagotovo ste bili seznanjeni z ukinitvijo izvajanja nujne medicinske pomoči in odhoda treh zdravnikov družinske medicine iz zdravstvenega doma Nazarje. Ni pomembno, zakaj so odšli, dejstvo je, da jih ni in da je 4 tisoč 500 prebivalcev Zgornje Savinjske doline ostalo brez zdravnika. Žal iz Slovenije odhajajo izobraženi in usposobljeni zdravniki, kar je povzročilo stanje, da smo prisiljeni povabiti zdravnike tudi iz tretjih držav. Direktorica Zdravstvenega doma Nazarje me je seznanila, da ne vidi druge možnosti, kot da v zdravstvenem domu zaposlijo zdravnici iz tretje države, ki, razumljivo, govorita slovensko. Njihovo namero domnevno ovira Ministrstvo za zdravje, ki v petih mesecih ni uspelo ustanoviti komisije, ki bi odločala o primernosti zaposlovanja konkretnih zdravnikov iz tretjih držav, za kar so podali vlogo. Spoštovani minister, zanima me: Kdaj bo komisija zasedala in izvedla postopek, da se petmesečna agonija glede soglasja za zaposlitev dveh zdravnic iz Bosne in Hercegovine na predlog Zdravstvenega doma Nazarje konča in bodo prebivalci Zgornje Savinjske doline imeli primerno oskrbo na primarni ravni? Ker je minister danes odsoten, želim pisni odgovor, predvsem pa rešitev v najkrajšem možnem času, ker pacienti, občanke in občani Zgornje Savinjske doline ne morejo čakati. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Violeta Tomić, imate poslansko vprašanje za prav tako odsotnega ministra gospoda Simona Zajca. Želite pisni odgovor ali ustnega? Ustni odgovor.
Hvala za besedo. Pri vsem dogajanju okoli frackinga v Petišovcih nekaj izjemno smrdi, ampak ne samo po plinu. Zdaj imamo že drugega ministra iz vrst Stranke modernega centra, ki se dejansko na deklarativni ravni zavzema za to, da do frackinga ne pride, ampak kljub funkciji in moči, ki pride s tem, pa ne naredi ničesar, da bi dejansko to ustavili. Tako dobimo vtis, da gre samo za nek piar, s katerim se ustvarja dimna zavesa za neke nečedne posle iz ozadja. Zakaj to trdim? Ugotovljeni so bili nedovoljeni vplivi in nedopustni pritiski na zaposlene, kršena so bila načela samostojnosti in neodvisnosti organa ter dela uradnih oseb in odletel je celo direktor agencije. Tako je očitno, da so britanski lobisti nelegalno vplivali na naše uradnike, ampak okoljevarstveno dovoljenje za rafinerijo pa so vseeno dobili. Arso je sicer zahteval presojo vplivov na okolje, ki pa jo je še prav vsak investitor pri nas, od Lafargea tja do Kemisa, naredil in na koncu tudi dobil vsa dovoljenja. Po zmanjšanju števila ministrov in poslancev SMC očitno zelo dobro skrbi za svoje ljudi. Tako je tudi gospod Zajc, potem ko ni bil izvoljen v Državni zbor, najprej postal sekretar na MOP in zdaj je minister, njegova vodja pisarne je bivša poslanka SMC Andreja Potočnik, direktorica Arsa pa bo kar Lilijana Kozlovič, ki pa je, poglejte, no, bivša generalna sekretarka Cerarjeve Vlade. Da o tem, kako bivši funkcionarji SMC pristajajo na različnih dobro plačanih službah, od veleposlanikov do direktorjev, sploh ne govorimo. Da je slika popolna, se je predsednik te stranke Miro Cerar v vlogi zunanjega ministra sočasno s temi dogodki sestal z britanskim zunanjim ministrom, ki, mimogrede, sploh ni vedel, ali je v Sloveniji ali na Slovaškem. Iz medijev smo izvedeli, da je bila glavna tema teh pogovorov kaj drugega kot velike težave britanske korporacije pri pridobivanju dovoljenja za fracking. Jaz zelo obžalujem, da ministra, bivšega poslanca SMC danes ni tu med nami, ampak si želim jasne odgovore, kako misli fracking za vedno ustaviti in kako ga prepovedati, kajti v Prekmurju nam grozi okoljska katastrofa. Zanima me, kako bo zaščitil ljudi in naravo v Petišovcih. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Minister bo moral odgovoriti naslednjič. Sedaj pa imate besedo, gospod Nik Prebil, za ministrico za infrastrukturo mag. Alenko Bratušek. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. V zadnjih nekaj mesecih se v medijih pojavlja vse več člankov na tematiko, ki jo danes izpostavljam, in sicer na področju zakonite uporabe električnih skirojev. Le-ti so tako pri nas kot tudi drugje v Evropi v smislu urbane mobilnosti v vedno večjem porastu. Večinoma je uporabnikom takšnih skirojev in tudi drugih posebnih prevoznih sredstev v interesu, da na cilj pridejo čim hitreje, hitreje, kot bi prišli peš. V medijih so med drugim poročali tudi o tem, da je trg souporabe skirojev že zahteval prve žrtve tako pri poslovanju – nekateri so namreč propadli – kot tudi med uporabniki zaradi nesreč in poškodb, večina seveda v Združenih državah Amerike. A kljub temu se električni skiroji že predstavljajo kot rešitev za prometne in transportne zagate velikih urbanih središč, med katere sodi seveda tudi Ljubljana, in tako s tem v povezavi skrbjo za čistejše okolje, poleg za reševanje preobremenjenih sistemov javnega prometa in zmanjševanje števila avtomobilov na ulicah. Poglejmo, kaj o tem pravi obstoječi zakon. Zakon o pravilih cestnega prometa v 3. točki med tako imenovana posebna prevozna sredstva šteje tista prevozna sredstva, ki niso opredeljena v Zakonu o motornih vozilih, a je z njihovo uporabo moč doseči hitrost, ki presega hitrost gibanja pešcev. Med slednja štejemo tudi električne skiroje. Tovrstna sredstva se v skladu s 97. členom, citiram: »Uporabljajo le na pločnikih, poteh za pešce in kolesarskih poteh ter na območjih za pešce in območjih umirjenega prometa, odvisno od njegove velikosti. Uporabniki posebnih prevoznih sredstev ne smejo ovirati ali ogrožati pešcev in kolesarjev. Način in hitrost gibanja morajo prilagoditi razmeram v prometu, njihova hitrost pa ne sme preseči največje hitrosti, s kakršno se pešci lahko gibljejo.« Torej če povzamem, na odsekih, kjer kolesarske poti niso zgrajene ali določene, je tako uporaba električnih skirojev prepovedana, prav tako pa je prepovedana uporaba le-teh v cestnem prometu in se v skladu s sedmim odstavkom tega 97. člena z globo 500 evrov kaznuje za prekršek udeleženec cestnega prometa, ki je ravnal v nasprotju s prej povedanim. In če smo torej povsem natančni, je uporaba električnih skirojev za slovenske uporabnike bolj ali manj v celoti prepovedana. Tako me, spoštovana gospa ministrica, zanima: Ali bi bilo smiselno poenotiti – in zdi se mi, da je mogoče za to res pravi čas – predpise uporabe električnih skirojev v cestnem prometu s predpisi, ki veljajo za kolesarje? Torej tudi varno, skladno s 34. členom, in sicer glede obvezne uporabe zaščitne čelade recimo vsaj do 18. leta starosti. Prav tako me zanima tudi: Kdaj lahko pričakujemo prvi osnutek predloga novele Zakona o pravilih cestnega prometa, ki bo anomalijo tudi odpravil? Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospa ministrica, beseda je vaša.
Najlepša hvala, spoštovani poslanec, za zelo aktualno vprašanje. Ja, v Sloveniji se tako kot drugje po Evropi srečujemo s porastom uporabe posebnih prevoznih sredstev v cestnem prometu, ki jih poganja motor, kamor spada tudi električni skiro. Zakonska ureditev uporabe električnih skirojev je zato zelo aktualna tema tako v Sloveniji kot tudi v Evropski uniji. Kakšna je današnja ureditev, ste prebrali sami, zato ne bom še enkrat povzemala obstoječega zakona. Mi se seveda s to problematiko že ukvarjamo, gledamo tudi prakse. Dejstvo je, da nekatere države že imajo urejeno, več jih nima teh stvari urejenih, ampak to ni ovira, da mi tega ne uredimo. Zakon o pravilih cestnega prometa ne bo vključeval samo te rešitve, ampak še nekaj drugih. Predvideno je, da bi bil pripravljen do začetka poletja, skladno z rednimi postopki v Državnem zboru sprejet nekje do konca letošnjega leta. Tudi to vprašanje, ki ga naslavljate, bo poleg drugih rešitev, ki bodo vključene v zakon, v zakon seveda vključeno. Je pa pri varnosti v cestnem prometu vedno tako, da je treba najbolj varovati najšibkejšega, zato ste prej pravilno ugotovili, da uporaba električnega skiroja v skladu z obstoječim zakonom v tem trenutku tako rekoč ni dovoljena, da ne uporabim kakšne druge, malo bolj grobe besede.
Hvala, gospa ministrica. Gospod poslanec, izvolite.
Spoštovana ministrica, hvala za odgovor. Vseeno bom še nekaj za dopolnitev [[…]]Kot ste omenili, je ta trend res visok in uporaba teh električnih skirojev se bo v naši državi sigurno povečala, tako kot se povečuje drugod po Evropi, ampak se tukaj porajajo določena vprašanja. Povečala naj bi se tudi uporaba tako imenovanega sharinga oziroma deljenja teh električnih skirojev in me zanima glede na to, da ste rekli, da se s tem močno ukvarjate in da spremljate prakse, če je bila mogoče narejena kakšna analiza učinkov teh prevoznih sredstev na obstoječem prometu v Sloveniji. V Nemčiji so recimo pot električnim skirojem z določenimi omejitvami odprli, enako v Franciji, nekje pa so jih prepovedali. Mogoče me tukaj zanima še pri uporabi vprašanje zavarovanja, in sicer – nekaj o tem se že, kolikor mi je znano, pripravlja na ravni Evropske unije, ampak vseeno – kakšno je mnenje ministrstva o morebitnem ustreznem obveznem zavarovanju električnih skirojev za primer nesreče. Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala. Vse to so vprašanja, na katere bodo odgovarjale spremembe zakona, in seveda bodo tudi analize, ki morajo biti del zakona, priloga ali pa obrazložitev zakona, kot sem povedala. Predvidoma bo zakon na vaših mizah do začetka poletja, do takrat pa brez strokovnih podlag in dogovorov svojih osebnih mnenj ne želim na to temo dajati.
Hvala, gospa ministrica. Mag. Karmen Furman, imate vprašanje za dva ministra, za mag. Ksenijo Klampfer ter ministra Boštjana Poklukarja, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Kljub spremembi zakonodaje v letu 2016, ki naj bi preprečila fiktivne prijave prebivališč in na temelju tega zlorabe socialnih transferjev tujcev, se slednje očitno še vedno dogaja. Namreč, ne dolgo nazaj smo lahko v medijih znova zasledili novico, da sta imela zakonca na svojem naslovu v enonadstropni hiši prijavljenih 547 oseb. Ob spremembi zakonodaje je bilo rečeno, da bo le-ta navedene pomanjkljivosti odpravila, a je iz odgovora Vlade z dne 9. maja 2019 na posredovano poslansko vprašanje in tudi iz takšnih medijsko odmevnih primerov razvidno, da problemi v praksi žal še vedno ostajajo. Iz vladnih podatkov je razvidno, da se je število dovoljenj za stalno prebivanje tujcev v dobrem letu dni povečalo za 52 %. V primerjavi z lanskim letom je v prvih treh mesecih letošnjega leta prišlo do 58-odstotnega povišanja izdanih dovoljenj za začasno in stalno prebivanje tujcev. Tretjina teh tujcev odide v druge države, pri nas pa uživajo bonitete socialnega in zdravstvenega sistema. Čez leto dni se tujcem na podlagi pravice do združitve družine pridružijo še zakonci in otroci, ki so prav tako upravičeni do različnih socialnih transferjev, kot so denarna socialna pomoč, otroški dodatek, brezplačni vrtci, štipendije, zdravstveno zavarovanje in podobno. Tako so se zneski prejetih socialnih pomoči tujcem in njihovim družinam v zadnjih 4 letih enormno povišali, in sicer v nekaterih centrih za več kot 50 %. Rekorder je Center za socialno delo Spodnje Podravje, kjer je ta znesek višji za 67 %. V vseh centrih se je povečalo število tujcev prejemnikov socialnih transferjev, zato me zanima: Kakšen bo naslednji ukrep Ministrstva za notranje zadeve, poleg nekih strokovnih usmeritev, ki ste jih že podali, da se tovrstne zlorabe, ko se na isti naslov prijavi več deset, sto tujcev, ne bodo več dogajale? Ali in kdaj boste zakonsko opredelili površinske standarde za prijavo prebivališča v posamezni stanovanjski enoti? Kakšne ukrepe in kdaj namerava za odpravo teh anomalij predlagati Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti? Ker pa se v sredstva za preživljanje družinskih članov tujcev štejejo tudi prejeti socialni transferji, me zanima: Ali boste in kdaj boste spremenili zakonodajo tako, da se socialni transferji ne bodo več upoštevali kot zagotovljena sredstva za preživljanje? Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Gospa ministrica, minister vam daje prednost. Izvolite.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za vprašanje. Večina odgovora se sicer nanaša na Zakon o tujcih, kar je s področja Ministrstva za notranje zadeve, jaz bi se osredotočila na vprašanje, ki se dotika ministrstva za delo. In sicer ministrstvo za delo skupaj z ministrstvom za notranje zadeve sodeluje pri informiranju centrov za socialno delo glede ugotavljanja zlorab in prijavljenih le-teh upravnim enotam. CSD-ji lahko pri pristojnih upravnih enotah preverjajo resničnost podatkov. Naj mogoče samo toliko za lažjo predstavo povem, informacijski sistem centra za socialno delo je povezan z registrom stalnega prebivalstva in v tistem trenutku, ko se spremeni pri konkretni osebi oziroma pri konkretni stranki prebivališče, je to tudi vidno na centru za socialno delo oziroma v informacijskem sistemu. Samo resničnost podatkov pa seveda lahko preverjajo centri za socialno delo pri upravnih enotah. Če pa centri za socialno delo oziroma uradne osebe pri vodenju postopkov ugotovijo kakršnokoli nepravilnost, pa lahko za preverjanje resničnosti podatkov vložijo na upravno enoto zahtevo za ugotavljanje stalnega prebivališča. V skladu s to pobudo upravna enota po uradni dolžnosti uvede upravni postopek ugotavljanja dejanskega stalnega prebivališča in seveda po končanem postopku obvesti center za socialno delo. Upravna enota ima tukaj več možnosti, ali ugotovi drugo prebivališče ali pa če ugotovi, da take osebe ni v Republiki Sloveniji, jo lahko tudi izbriše iz registra stalnega prebivalstva in takrat oseba tudi izgubi vse socialne pravice. Niso pa vse socialne pravice vezane na stalno prebivališče. Na stalno prebivališče so na primer vezane pravica do denarne socialne pomoči, pravica do plačila prispevka za obvezno zavarovanje, pravica do varstvenega dodatka, pravica do izredne denarne socialne pomoči, pravica do subvencije najemnine in pravica do državne štipendije. Ostale pravice pa so vezane na začasno prebivališče, kot je na primer pravica do vrtca, pravica do otroškega dodatka, ker to je v skladu z evropsko uredbo 883. Na primer pravica do subvencije malice in pa subvencije kosila sploh ne zahteva ne stalnega ne začasnega prebivališča, ampak zgolj status šolajočega v Republiki Sloveniji. Kar se pa tiče na koncu še vašega vprašanja, da se socialni transferji ne bi upoštevali v dokazilo o zagotavljanju dovolj sredstev za preživljanje, to pa določa Zakon o tujcih. Tako da gre za področje ministrstva za notranje zadeve in ne za področje ministrstva za delo. Hvala lepa.
Hvala, gospa ministrica. Gospod minister, beseda je vaša.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana poslanka! Zaposleni na upravnih enotah preprečujejo morebitne zlorabe instituta prijave naslova prebivališča zlasti z doslednim izvajanjem določb zakona. Ob sami prijavi se preverja status tujca in pravica do prebivanja na naslovu. Pred izvedbo prijave se lahko uvede postopek preverjanja resničnosti prijave, če stranka ne predloži ustreznih dokazil, pa tudi v primeru suma, da gre za fiktivno prijavo, ker je na tem naslovu že prijavljeno večje število oseb. Ob sumu zlorabe instituta prijave prebivališča lahko upravna enota v zvezi z že izvedeno prijavo uvede tudi postopek ugotavljanja stalnega in začasnega prebivališča. Na podlagi ugotovljenega postopka se z odločbo posameznika prijavi na drug naslov v Republiki Sloveniji ali tujini, mu določi zakonsko prebivališče, če njegovega prebivališča ni mogoče ugotoviti, pa posamezniku prijava prebivališča na podlagi dokončne odločbe, izdane v tem postopku, lahko tudi preneha. Naj še dodam, da so zaposleni na ministrstvu pred začetkom uporabe zakona izvedli obsežno usposabljanje upravnih enot. Ministrstvo za notranje zadeve daje tudi upravnim enotam splošna navodila in usmeritve, ki se nanašajo na izvrševanje določb zakona in uporabo transakcij v registru. Hkrati upravne enote opozarjamo na morebitne zlorabe instituta prijave prebivališča, ki jih zasledimo oziroma na katere smo opozorjeni. Tukaj moram tudi povedati, da obstajajo zlorabe iz naslova fiktivnih prijav v smislu kaznivih dejanj overitve lažne vsebine, ki jih je obravnavala tudi policija. V mesecu maju 2018 je tako upravnim enotam v zvezi s temi primeri, ki so obravnavani na določenem naslovu fiktivno prijavljenih, tudi posredovala usmeritve glede izvajanja določil Zakona o tujcih in Zakona o prijavi prebivališča. Naj še povem, da sva se tudi z ministrom Medvedom ob zadnjem primeru v Šentilju pogovarjala in se tudi dogovorila, da tudi na upravnih enotah da posebno usmeritev kot minister, kako v teh postopkih. In tukaj pravzaprav policija tudi preprečuje vsa nezakonita ravnanja v skladu z Zakonom o tujcih oziroma Zakonom o prijavi prebivališča. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Gospa poslanka, želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa za podane obrazložitve. Spoštovana ministrica, minister! Zahvaljujem se ministrici za dodatna pojasnila v povezavi z evidencami centrov za socialno delo in upravnih enot, ampak jaz bi vendarle želela odgovor na svoje vprašanje, kakšne ukrepe in kdaj namerava vaše ministrstvo pripraviti, zato da se takšne anomalije v praksi več ne bodo dogajale. Kajti če se, potem evidence pač ne zadostujejo. Potrebni so kakšni dodatni ukrepi. Res je, tudi štipendije se pri nas izplačujejo zgolj na status šolajočega v Republiki Sloveniji, zato pa se žal dogaja, da se štipendije izplačujejo tudi nekaterim štipendistom oziroma prejemnikom, ki v bistvu v Sloveniji ne prebivajo. Kar se pa tiče odgovora, spoštovani minister, se strinjam, da migracije so, bodo, ampak vendarle, tukaj gre za nekakšne fiktivne prijave in za zlorabe socialnih transferov. Dejstvo je, da smo s spremembo zakonodaje vzpostavili nekakšne vzvode oziroma mehanizme, upravne enote so na ta način postale prekrškovni organ, s tem pa pridobile nekakšna dodatna pooblastila, da lahko ugotavljajo dejansko stanje na terenu. Zato bi vendarle želela vaš odgovor, kaj boste storili, da se bo to področje uredilo, da se spremembe zakonodaje, ki določa postopanje uradnih organov do tujcev z namenom preprečitve fiktivnih prijav prebivališč tujcev, v praksi ne bodo več izvajale. Namreč, menim, da je potrebno z dodatnimi pooblastili zagotoviti tudi dodatne kadrovske okrepitve, da se bo učinkovit nadzor lahko izvajal tudi v praksi. Torej me zanima, ali jih boste zagotovili ali vsaj predlagali dodatne kadrovske okrepitve pri nadzoru fiktivnih prijav prebivališč, do kdaj in v kolikšni meri. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Besedo ima Vlada, gospa ministrica v njenem imenu. Izvolite.
Hvala lepa za dopolnitev vprašanja. Mogoče samo to še enkrat ponovim – kar se tiče samih fiktivnih prijav, tega ne ureja zakonodaja, ki bi jo pokrivalo ministrstvo za delo, ampak to ureja Zakon o prijavi prebivališča, ki spada pod pristojnost Ministrstva za notranje zadeve, in pravico do prijave seveda ureja Zakon o tujcih, tako da vsakršna zloraba, ki jo zaznajo centri za socialno delo, mora biti kot taka takoj sporočena upravnim enotam in upravne enote so tiste, ki sprožijo postopek ugotavljanja dejanskega stalnega prebivališča. Ti postopki se vodijo tako s pomočjo policije kot zaslišanja sosedov in pa drugih, ki bi o prebivališču posameznikov znali povedati kaj več. Se pa strinjam, na področju kot takem lahko prihaja do zlorab, in v kolikor jih centri zaznajo, morajo temu primerno tudi ukrepati. Če imate, gospa poslanka, pri sebi kakšne konkretne primere, bi bili zelo veseli, če nam jih posredujete pa jih bomo ustrezno preverili. Hvala lepa.
Hvala, gospa ministrica. Gospod minister, tudi vi želite še? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana poslanka! Zaposleni na upravnih enotah imajo pravzaprav že na začetku vpisa v evidenco možnost preveriti prijave naslova prebivališča oziroma začasnega prebivališča. Prvi korak je seveda upravna enota, in ta je v pristojnosti Ministrstva za javno upravo, tako da vam tega dela odgovora pravzaprav ne morem dati. Kar se pa tiče pristojnosti Ministrstva za notranje zadeve, smo mi, takoj ko smo, pravzaprav, o teh zlorabah se je začelo tudi javno polemizirati, preverili smo sam postopek in na način, kot sem vam prej povedal, tudi v dogovoru z Ministrom za javno upravo preverili, koliko tega je in na kakšen način s temi stvarmi ravnati. Policija je podala kar nekaj kazenskih ovadb v zvezi s sumom storitve kaznivih dejanj, overitve lažne vsebine in ponarejanja listin. Policija tukaj ukrepa na podlagi informacij, ki jih prejme od drugih služb, in potem te sume zlorab tudi preiskuje v zvezi s kaznivimi dejanji oziroma prekrški. Tukaj je tudi treba povedati, da je tudi pri nedavnem medijskem razkritju, kjer je bilo v stanovanjski hiši fiktivno prijavljeno večje število oseb, takrat podala kazensko ovadbo na pristojno Državno tožilstvo. Torej policija v tej zadevi ravna vedno strokovno in zakonito.
Hvala. Gospa poslanka, imate postopkovni predlog? Izvolite.
Glede na vse te medijsko odkrite zadeve, pa verjetno veliko tudi neodkritih, je dejstvo, da sistem v praksi ne deluje. Posledica fiktivnih prijav prebivališč pa so seveda vedno višja izplačila socialnih transferov tujcem in njihovim družinam. Menim, da bi se morda pa morali zgledovati tudi po kakšni Republiki Avstriji, Nemčiji, kjer so v zadnjem času sprejeli tudi spremembe zakonodaje, da se takšne zadeve v praksi pri njih ne bi več dogajale, kajti navsezadnje se vendarle srečujejo z enako prakso kot v naši državi. Na primer Republika Avstrija je pred mesecem dni uvedla obvezno uporabo nemškega oziroma vsaj angleškega jezika, v kolikor ga tujci ne poznajo. Potem imajo tudi znižane socialne transfere. Mislim, da je to en takšen namenski ukrep, o katerem bi navsezadnje morala razmisliti tudi naša vlada, kajti v tem primeru se kršijo na nek način tudi pravice tujcev, oni podpišejo tukaj pogodbe o zaposlitvi, v bistvu pa sploh ne razumejo vsebine teh pogodb. Glede na dopolnitve odgovora, ki sem ga dobila s strani ministrice in pa ministra, moram reči, da nekako nisem zadovoljna, zato predlagam v skladu z možnostjo poslovnika dopolnitev oziroma nadaljnjo razpravo. Hvala lepa.
Hvala za vaš predlog, gospa poslanka. O vašem postopkovnem predlogu glasujemo jutri v okviru glasovanj. Besedo imate, gospod Dušan Šiško, za odsotnega ministra gospoda Simona Zajca. Zanima me, ali želite pisni odgovor ali ustno pri naslednji redni seji Državnega zbora. Izvolite.
Spoštovani! Leta 2021 Premogovniku Velenje poteče dovoljenje za izkopavanje premoga. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da bi bilo ob podaljšanju koncesije nujno razmisliti o zakonu o renti, ki bi reševal vprašanje odškodnin za degradacijo okolja, ki bi celovito zajel obratovanje Premogovnika Velenje. Po naših podatkih ta sedaj odkop izvaja le na območju občine Šoštanj in TEŠ, ki stoji dejansko v samem mestu Šoštanj. Poleg že znanih posledic delovanja, kot sta smrad, tresenje tal, občane skrbijo tudi informacije o nameravanem uvozu premoga, kurjenju odpadkov in celo predčasnem zapiranju obeh energetskih družb. Občani državljani Republike Slovenije so po eni strani razočarani in hkrati ogorčeni, da lokalna skupnost še vedno nima urejenih zakonskih podlag, po katerih bi bili letno upravičeni do odškodnin. Vemo, da prihaja do določenih izplačil, vendar ta niso urejena, kot bi bilo potrebno. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da vprašanje odškodnin za degradacijo okolja ne sme biti stvar kravjih kupčij. Še posebno člane Slovenske nacionalne stranke iz Šoštanja zanima: Ali bo ministrstvo za okolje pri podaljšanju koncesije zopet pozabilo na oziroma obšlo prebivalce, ki živijo na tem območju?
Hvala, gospod poslanec. Minister bo imel nalogo, da odgovarja na vaše vprašanje ustno na naslednji redni seji Državnega zbora. Gospod Matjaž Nemec, tudi vi imate poslansko vprašanje za dva odsotna ministra, za gospoda Simona Zajca in dr. Aleksandro Pivec. Prosim, da tudi pojasnite, ali želite pisni ali ustni odgovor. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Želel bi in prosil bi za ustni odgovor na naslednji seji. Svoje vprašanje zastavljam v zvezi z akumulacijskim jezerom Vogršček. Vi sami, predsednik, ste bili v prejšnjem mandatu osebno in tudi vaše ministrstvo vključeni v ta projekt. Gre za akumulacijsko jezero, ki je bilo še v prejšnji državi zgrajeno predvsem zato, da na spodnjem delu Vipavske doline ohranja kmetijstvo in nas obvaruje pred podnebnimi spremembami. Če na kratko zastavim svoje vprašanje, je naslednje. Že v prejšnjem mandatu so bila zagotovljena sredstva, 85 % jih je bilo zagotovljenih z Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, 15 % s strani Ministrstva za okolje in prostor, zadnjih nekaj mesecev pa nimamo informacij, kako potekajo obnovitvena dela in ali ti postopki sploh potekajo. Spoštovana predsedujoča, prosil bi, da mi oba ministra odgovorita na naslednje vprašanje: Kako je s postopki pridobivanja vse dokumentacije za omrežje in za pregrado? Kdaj se bodo začela že lansko leto obljubljena obnovitvena dela? Zavedati se moramo, da se bo kmetijstvo obvarovalo le, če bodo za to ustvarjeni pogoji. Gotovo se je že v 80. letih prejšnjega stoletja dodobra razmišljalo o tem, kako se bomo odzvali na izzive tako podnebnih sprememb kot na izzive potrebe po kmetijstvu in ohranjanju samooskrbe. Torej gre za eno od ključnih vprašanj, ki se predvsem aktualizira danes. Odgovornost je na državi, da poskrbi za tisto, za kar je bilo nekoč že poskrbljeno in v zadnjih letih tako zanemarjeno in postavljeno na drugi tir. Torej, želel bi, da mi na prihodnji seji Vlade z obeh ministrstev odgovorita, kako potekajo obnovitvena dela in kdaj se bodo ta sploh začela. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednji bo vprašanje predstavil mag. Marko Pogačnik, in sicer ministru za finance dr. Andreju Bertonclju ter ministrici za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandri Pivec, ki je odsotna, zato tudi vas prosim, da se izjasnite, ali želite od ministrice pisni ali ustni odgovor. Hvala.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Želim zastaviti poslansko vprašanje ministru za finance in pa ministrici za kmetijstvo in gozdarstvo. Glede na to, da je danes ministrica za kmetijstvo in gozdarstvo odsotna, od nje pričakujem pisni odgovor. Spoštovani minister, tukaj ste prisotni, v zadnjem obdobju se je name obrnilo kar nekaj ljudi, in sicer v zvezi s katastrskim dohodkom za vzdrževanje gozdnih cest. Opozarjajo me, da je plačilo in delež katastrskega dohodka gozdnih zemljišč po novi zakonodaji bistveno višji, kot je bil po stari zakonodaji. Zanima me: Kaj se lahko na tem področju naredi? Kajti dejstvo je, da je Državni zbor Republike Slovenije leta 2013 sprejel Zakon o davku na nepremičnine. Ta sprejeti zakon naj bi začel veljati 1. januarja 2014, vendar kot mi vemo, je potem Ustavno sodišče razveljavilo ta del in v izogib pravni praznini, ki je z razveljavitvijo zakona nastala, je Ustavno sodišče Republike Slovenije med drugim dalo v uporabo tudi Uredbo o pristojbini za vzdrževanje gozdnih cest, in sicer do drugačne zakonske ureditve od obdavčitve nepremičnin. Uredba, ki je trenutno v uporabi, določa, da gre za uredbo o pristojbini za vzdrževanje gozdnih cest in da je višina pristojbine 14,7 % od katastrskega dohodka gozdnih zemljišč. Več ljudi, kot sem že na začetku omenil, ki morajo te pristojbine plačevati, me je opozorilo, da se v zadnjem obdobju po tej uporabi ta strošek bistveno zvišuje, in celo neke napovedi so, da naj bi do leta 2020 prišlo do trikratnika plačil tistega, za kar se je zadeva plačevala recimo še v letu 2016. Zanima me vaš komentar in kaj se da v zvezi s tem narediti.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani! Način izračunavanja katastrskega dohodka je podrobno določen z Zakonom o ugotavljanju katastrskega dohodka, to je Uradi list RS 63/16, torej iz leta 2016, podatki za izračun se pridobijo iz uradnih podatkov Statističnega urada pri ekonomskih računih za kmetijstvo in gozdarstvo ter iz podatkov o kmetijskih in gozdnih zemljiščih v Zemljiškem katastru. Zakon določa, da se mora katastrski dohodek izračunavati vsaka tri leta na podlagi povprečnih podatkov ekonomskega računa za zadnjih pet let. Katastrski dohodek za gozd se izračunava iz podatka o povprečnih prihodkih od prodaje lesa za preteklih pet let brez upoštevanja vrednosti lesne zaloge oziroma dohodkov od prodaje drugih gozdnih dobrin. Tako ugotovljen prihodek se zmanjša za priznane normirane odhodke v višini 80 % od prihodkov. V ekonomskem izračunu za gozdarstvo so preko strukture pridobljenih gozdnih lesnih sortimentov že upoštevani tudi vplivi ujm in s tem manjši prihodki, kar se v povprečju odrazi tudi na višini izračunanega katastrskega dohodka. Katastrski dohodek se je prvič obračunal v skladu z navedenim zakonom za leto 2017. Ta izračun se je skladno s prehodnim obdobjem, kot ga določa ZUKD, v letu 2017 upošteval v višini 40 %, v letu 2018 v višini 55 % in v letu 2019 v višini 75 %, torej vse v skladu s sprejetim zakonom. Prvič naj bi se v polnem znesku pripisal zemljiščem v letu 2020, ko je treba v skladu z ZUKD pripraviti nove izračune. Znesek pavšalno ocenjenega dohodka je v letu 2019, ko je prenehalo prehodno obdobje in se je začel ta izkazovati v polnem znesku, znašal okoli 99 milijonov evrov. Novi preračuni na podlagi podatkov za zadnjih pet let, to je od leta 2013 do 2017, kažejo, da se skupni katastrski dohodek v novem triletnem obdobju zvišuje za okoli 11 %. Razlog je predvsem v povišanju dohodka za gozdarstvo, ki se skladno s podatki ekonomskega računa povečuje za četrtino. Podatki ekonomskega računa za kmetijstvo pa za povprečje let 2013–2017 kažejo približno enak dohodek kot povprečje 2010–2016. Indeks izračun 2019, indeks izračun 2016 je 101,5. Znotraj kmetijstva ostaja katastrski dohodek za kmetijska zemljišča brez posebne rabe ter za trajne nasade približno enak kot v prejšnjem obdobju. Za oljčnike se zniža za okoli tretjino, za vinograde in hmeljišča pa poveča, in sicer za vinograde za okoli 16 %, za hmeljišča pa očitno zaradi nekaj poslovno zelo neugodnih zadnjih let za skoraj 74 %. Nova lestvica katastrskega dohodka gre v teh dneh v javno obravnavo. Novi podatki morajo biti objavljeni uradno do 30. junija.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate zahtevo za dopolnitev odgovora? Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani minister, to, kar ste vi povedali, približno že vemo. Jaz vam bom zdaj konkretno prebral ene številke, ki mi jih je poslal nekdo, ki se ga direktno tiče plačevanje tega dohodka. Napisal je, da je leta 2016 za pristojbino za gozdne ceste, ki je bila v letu 2016 odmerjena še na osnovi starega katastrskega dohodka, plačal približno 70 evrov, po novi osnovi katastrskega dohodka gozdnih zemljišč bo moral v letu 2020 plačati 212 evrov. To pomeni trikratnik, bi rekel, tega zneska. In če pogledamo še določene številke naprej, je v letu 2016 pristojbina za vzdrževanje gozdnih cest znašala približno 1,5 evra na hektar gozda, v letu 2020 bo pa po novih pristojbinah za vzdrževanje gozdnih cest znašala 4,5 evra na hektar gozda, to pomeni trikratnik, kot sem že omenil. Kje tukaj najti rešitev? Ministrstvo za kmetijstvo se bo verjetno moralo vključiti, skupaj z Ministrstvom za finance, kajti če ti izračuni, spoštovani minister, kot so bili navedeni v tem pismu, držijo, je verjetno tukaj zdaj nekaj narobe. Mislim, da je treba tu najti rešitev, ker plačevanje pristojbin za gozdne ceste v višini 4,5 evra na hektar gozda se mi zdi precej previsoko, sploh v primerjavi, če primerjamo, kakšne zneski so se plačevali v letu 2016. Zanima me: Ali imate kakšno rešitev oziroma na kakšen način razmišljate naprej? Kakšno je tukaj povezovanje z Ministrstvom za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Še enkrat, katastrski dohodek se je prvič obračunal z zakonom ZUKD, to je z Zakonom o ugotavljanju katastrskega dohodka, ki je bil sprejet v letu 2017, torej v prejšnjem sklicu. Tako da ste sigurno seznanjeni s tem zakonom, saj ste bili takrat v tem sklicu in takrat je tudi ta zakon ZUKD-2 že predvideval to zvišanje v 2017, 2018 in 2019. Tako da to vam je poznano. Glede ukrepov pa kot sem že navedel – nova lestvica katastrskega dohodka gre v teh dneh v javno obravnavo, tako da jaz mislim, da bo to pravo mesto, da se o tem pogovorimo, vsekakor pa se bo naše ministrstvo v tem delu usklajevalo z nosilnim ministrstvom, to je ministrstvom za kmetijstvo. Novi podatki pa, kot vidim, morajo biti objavljeni pravzaprav do konca naslednjega meseca, 30. junija imam tu navedeno. Tako da to bo zdaj – mislim, da bo javna razprava pravo mesto. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Naslednja bo vprašanje postavila gospa Mateja Udovč, in sicer ministru za finance dr. Andreju Bertonclju. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa za besedo. Na vašem hearingu lansko leto, kjer ste na naša vprašanja odgovarjali kot kandidat ministra, bi vas tokrat v vlogi ministra še enkrat rada opozorila na davek, ki ga koalicijska pogodba ne zajema, do sprememb pa bi moralo že priti. Moje vprašanje je povezano z davkom na motorna vozila v zvezi s porabo goriva in povišanjem vrednosti izpustov. Vsi se še zelo dobro spomnimo afere Dieselgate konec leta 2015, kjer se je družba Volkswagen ujela v enega največjih okoljskih škandalov. Na podlagi te afere je Evropska unija septembra lani začela uporabljati nov postopek merjenja izpustov ogljikovega dioksida. Nove meritve prenašajo povišane vrednosti izpustov, ki pomembno vplivajo na davčno stopnjo. Po predhodnem obdobju so nove meritve obvezne za vse avtomobile, ki so v prodaji, dejstvo pa je, da bo prišlo zaradi tega do uvrstitve vozila v višji davčni razred in posledično višjega zneska davka na motorna vozila, kar na koncu lahko pomeni nižjo prodajo vozil. Po drugi strani pa zaradi tako imenovanega luksuznega davka – gre za davek motornih vozil nad 2 tisoč 500 kubičnih centimetrov – izgubljamo prihodke države. Ob uvedbi davka so predlagatelji pričakovali 7 milijonov evrov prihodka za državo, a se je kmalu po uveljavitvi zakona izkazalo, da je ta davek prinesel negativni učinek. Število vozil te kategorije se je povečalo, prihodek države iz tega naslova pa je mnogo manjši od pričakovanega. Slovenski kupci veliko raje tovrstna vozila registrirajo v tujini in tam plačajo vse ustrezne dajatve, ker je to za njih preprosto ceneje, vozila pa uporabljajo v Sloveniji, z njimi obremenjujejo cestno infrastrukturo in z izpusti obremenjujejo naše okolje. Kot pristojnega ministra za področje davčne politike vas sprašujem: Kdaj bo Vlada pripravila predlog sprememb Zakona o davku na motorna vozila, ki je potreben zaradi novega načina merjenja porabe in izpustov, tako imenovanega protokola WLTP? Kdaj lahko pričakujemo, da bo predlog zakona na voljo za javno obravnavo in za usklajevanje v zakonodajnem postopku? Ali ima Vlada pripravljeno rešitev, s katero bo zagotovila, da zaradi načina merjenja porabe in izpustov ter z določitvijo nove davčne lestvice ne bo prišlo do previsokega povišanja davka? Kaj nameravate storiti na področju dodatnega davka za motorna vozila nad 2 tisoč 500 kubičnih centimetrov, tako imenovanega luksuznega davka, ki je bil uveden leta 2012? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana poslanka! V okviru prometne zakonodaje je bil uveden nov regulativni preizkusni postopek za merjenje izpustov CO₂in porabe goriva, tako imenovani preizkusni postopek WLTP. Zaradi preizkusnih pogojev, ki bolj ustrezno dejanskim voznim pogojem, sta poraba vozila in posledično izpust CO₂, izmerjena v skladu z novim preizkusnim postopkom WLTP, višja v primerjavi z vrednostmi, izmerjenimi v starem preizkusnem postopku. Ker je davčna stopnja davka na motorna vozila vezana tudi na okoljske komponente vozil, se pri odmeri davka upoštevajo podatki o izpustih CO₂ motornih vozil, ki so za posamezno vozilo razvidni iz prometne dokumentacije. Proizvajalcem motornih vozil je zaradi prehodnega obdobja uvedbe novih meritev izpustov CO₂ v skladu z evropsko zakonodajo naloženo evidentiranje obeh podatkov o izpustu CO₂ tako po novem kot po starem preizkusnem postopku za posamezno motorno vozilo, in sicer do 31. 12. 2020. S 1. 1. 2021 bodo vsa nova motorna vozila, ki so predmet davka na motorna vozila, imela podatek o emisijah CO₂ le po novem preizkusnem postopku WLTP, to je Worldwide Harmonized Light Vehicles Test Procedure, kar bo pomenilo, da bo v dokumentih vozila navedena višja vrednost izpustov CO₂. Za rabljena vozila, za katera bodo na voljo zgolj podatki po starem preizkusnem postopku NEDC, pa bodo v dokumentih navedene nižje vrednosti izpustov CO₂. Glede na navedeno bi v praksi za nova vozila po 1. 1. 2021 prišlo do povišanja obdavčitve z davkom na motorna vozila. Zaradi navedenih neskladnosti in tudi z namenom dodatne ozelenitve davka na Ministrstvu za finance dajemo posebno pozornost tudi okoljskim vidikom pri določanju davčne obremenitve. Ministrstvo za finance bo tako že v letu 2019 pripravilo predlog prenovljenega Zakona o davku na motorna vozila, ki naj bi bil predvidoma uveljavljen do 1. 1. 2021, zaradi predhodno navedenih podatkov in datumov. Z uveljavitvijo zakona, ki ureja uravnoteženje javnih financ, je bil v letu 2012 poleg davka na motorna vozila uveden dodatni davek na motorna vozila, tako imenovani luksuzni davek, na katerega se obračate. S tem davkom se obdavčuje osebna vozila s prostornino od 2 tisoč 500 kubičnih centimetrov in kolesa, trikolesa in štirikolesa s prostornino od tisoč kubičnih centimetrov. Namen uvedbe dodatnega davka na motorna vozila je bil, da se porazdeli breme javnofinančne konsolidacije na krog zavezancev z večjim premoženjem, kar pomeni, da se dodatno obdavči tako imenovana luksuzna motorna vozila. To so praviloma motorna vozila z večjo prostornino motorja, zato je stopnja dodatnega davka na motorna vozila odvisna od prostornine motorja. Zaradi visoke obdavčitve motornih vozil z dodatnim davkom na motorna vozila je v praksi mogoče zaznati, da se zavezanci registrirajo z večjo prostornino v tujini, kot ste navedli. Gre sicer za problematiko s področja prometne zakonodaje, torej pravil o tem, kje motorno vozilo sme oziroma mora biti registrirano, ima pa takšno ravnanje tudi javnofinančne posledice, saj se s tem zavezanci izogibajo plačilu davka na motorna vozila, dodatnemu davku na motorna vozila, DDV, letnim dajatvam za uporabo registriranih vozil v cestnem prometu, stroškom registracij in zavarovanj in tako naprej. Zato na Ministrstvu za finance predvidevamo v okviru prenove Zakona o davku na motorna vozila ureditev enotnega davka in ne več osnovnega davka in dodatnega davka na motorna vozila.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Naslednji bi moral postaviti vprašanje mag. Branko Grims, in sicer ministru za notranje zadeve gospodu Boštjanu Poklukarju, pa je gospod Grims zadržan. Naslednji je na vrsti gospod Blaž Pavlin, ki bo postavil prav tako vprašanje ministru za notranje zadeve gospodu Boštjanu Poklukarju. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister! Zakon o nadzoru državne meje določa upravičence in postopek določanja nadomestila za oteženo redno rabo zemljišča zaradi opravljanja nadzora državne meje in preprečevanja nedovoljenega prehajanja državne meje. V skladu z 8.a členom upravičenci lahko zahtevajo nadomestilo do 31. marca tekočega leta za preteklo leto. Če je za opravljanje nalog nadzora državne meje in preprečevanja nedovoljenega prehajanja državne meje potrebna trajnejša in nepretrgana uporaba teh zemljišč in zato njihova otežena redna raba traja več kot 24 mesecev, se lastninska pravica na teh zemljiščih začasno obremeni z ustanovitvijo služnosti v korist javnosti. V tem primeru je Ministrstvo za notranje zadeve dolžno v roku šestih mesecev po sprejetju sklepa Vlade začeti postopek za ustanovitev te služnosti. Izpostavljam primere v praksi, ko pristojno Ministrstvo za notranje zadeve zamuja s postopki ustanavljanja omenjene služnosti v javno korist. Med tem časom po preteku dveh let in do ustanovitve služnosti pa upravičenci ne dobijo niti nadomestila za oteženo rabo zemljišča, ki ga lahko v skladu z zakonom dobivajo najdlje dve leti, niti odškodnine iz naslova ustanovitve služnosti v javno korist. Upravne enote naj bi nove vloge upravičencev do izplačila nadomestila po preteku roka dveh let zavrgle. Tako deluje tudi program na upravnih enotah, saj po tem roku vloge ni mogoče v program niti vnesti. Tako niso v celoti odobrene nekatere vloge še za leto 2017 za postavljeno ograjo v letu 2015, kar je nesprejemljivo. Gre za očitno zavlačevanje postopkov na račun državljanov, ki jim zakon daje pravico do nadomestila oziroma odškodnine. Zanima me, spoštovani gospod minister: Kaj boste naredili, da ti upravičenci ne bodo prikrajšani zaradi počasnih postopkov ustanavljanja služnosti v javno korist? Ali morda razmišljate o podaljšanju dveletnega roka upravičencev do prejemanja omenjenega nadomestila? Hvala za vaš odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani gospod poslanec! S postavitvijo in namestitvijo in uporabo tehničnih in drugih sredstev za opravljanje nadzora državne meje in preprečevanje nedovoljenega prehoda državne meje na zemljiščih se posega v ustavno pravico lastnine. Zato Zakon o nadzoru državne meje določa upravičenost do nadomestila lastniku ali osebam, ki uporabljajo zemljišče na podlagi druge stvarne pravice, vpisane v zemljiško knjigo, ali na podlagi najemne ali zakupne pogodbe. Omejitev lastninske pravice s služnostjo je v javno korist, če je za opravljanje nalog nadzora državne meje potrebna trajnejša in nepretrgana uporaba zemljišč ob državni meji, ki otežuje njihovo rabo in traja dlje kot 24 mesecev. Veljavni zakon določa, da upravičenci prejemajo nadomestila za obdobje obremenitve zemljišča do 24 mesecev in odškodnino za ustanovitev služnosti v javno korist, ki se določa od objave sklepa Vlade iz 8.c člena zakona do poteka obdobja obremenitve zemljišča. V zakonu ni ustrezne pravne podlage, da bi upravičenci lahko zahtevali oziroma bili upravičeni do nadomestila ali druge odškodnine za obdobje po poteku obremenitve 24 mesecev do objave sklepa za ustanovitev služnosti v javno korist, ko je upravičen do odškodnine. Na ministrstvu se zavedamo dejstva, da postopki ustanavljanja služnosti v javno korist potekajo počasi, zato v sodelovanju s pristojnimi resorji iščemo ustrezne rešitve za učinkovitejše in hitrejše vodenje postopkov. Po sprejetju sklepa Vlade, s katerim je bil ugotovljen javni interes za ustanovitev služnosti v javno korist, so pristojne službe Ministrstva za notranje zadeve pričele s postopki, predpisanimi za ustanovitev služnosti v javno korist. Strokovne službe so s postopki začele v zakonsko predvidenem roku šestih mesecev od sprejetja sklepa Vlade in naročile cenitev zemljišč, ki so podlaga za izdelavo ponudb lastnikom. S 1. 6. 2018 je namreč začel veljati nov Zakon o urejanju prostora, na katerega se sklicujejo določbe Zakona o nadzoru državne meje, in je spremenil način sklepanja ponudbe za odkup nepremične oziroma sklenitev služnosti v javno korist, saj se ponudba lahko pripravi le na podlagi ocenjene vrednosti nepremičnine ter ocenjenih nadomestil za škodo in drugih stroškov. Poudariti je treba, da se v skladu z 8.f členom Zakona o nadzoru državne meje odškodnine za ustanovitev služnosti v javno korist določi od objave sklepa Vlade iz 8.c člena zakona do poteka obdobja obremenitve zemljišča. Upravičenci bodo torej po sklenitvi pogodbe o ustanovitvi služnosti prejeli odškodnino za nazaj, odškodnina se bo izplačevala na letni ravni za vsako preteklo leto in sicer do konca januarja tekočega leta. Ministrstvo za notranje zadeve že pripravlja predlog za spremembo in dopolnitev Zakona o nadzoru državne meje, ki bo določal, da se odškodnina za ustanovitev služnosti v javno korist določi za obdobje od poteka 24 mesecev do uporabe zemljišč, ki otežujejo redno rabo zemljišča, do poteka obdobja obremenitve zemljišča s služnostjo. Torej upravičenci ne bodo prikrajšani v svojih upravičenjih. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z vprašanji. Naslednji ga bo postavil dr. Matej Tašner Vatovec, in sicer ministru za finance dr. Andreju Bertonclju. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednica. Spoštovani minister! Na 13 nujni seji Odbora za finance o uvedbi davka na digitalne storitve v Sloveniji in Evropski uniji, ki je bila sklicana na našo pobudo, smo opozorili na neupravičeno izmikanje plačevanju davkov s strani velikih digitalnih podjetij, kot so Amazon, Facebook, Google in Netflix. Na seji nas je presenetila izjava državne sekretarke na vašem ministrstvu, da nimate podatkov o prometu teh podjetij v Republiki Sloveniji. Gre namreč za podjetja, ki poslujejo oziroma svoje storitve tržijo tudi na področju Republike Slovenije, zato so oziroma bi morali biti na področju Republike Slovenije obravnavani kot davčni zavezanci vsaj za plačilo davka na dodano vrednost. Zato me zanimajo tri preprosta vprašanja, v bistvu kvantitativni podatki: Katere davke v Republiki Sloveniji sploh plačujejo takšna podjetja? Koliko časa oziroma kdaj so ta podjetja v Sloveniji obravnavana kot davčni zavezanci? Kakšen je davčni priliv v državno blagajno iz naslova davka od dohodkov pravnih oseb, davka na dodano vrednost in drugih davkov, ki jih plačujejo ta oziroma taka podjetja? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Spoštovani dr. Vatovec! Nekoliko sva se o tem pogovorila že pri vašem prejšnjem vprašanju, ki je bilo vezano na davek, drugače pa je bilo o tem veliko razprave na Odboru za finance, ki je predlagal Vladi Republike Slovenije, da do 1. 4. 2020 v obravnavo Državnemu zboru posreduje predlog zakona, s katerim bi na območju Republike Slovenije uvedli davek na digitalne storitve s 1. 9. 2020. Tako da na tem se že dela, kot veste, pa je delo povezano s prenovo mednarodnih davčnih standardov predvsem na tem področju, področju davka od dohodkov pravnih oseb na globalni ravni. Najbolj je intenzivno v okviru organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj OECD. Ta meni, da je za učinkovito rešitev nujen globalni konsenz, ki ga bo težko doseči. S tem se kaže kar strinjati, predvsem s tem, da ga bo težko doseči. Sam kot minister seveda sodelujem tudi v Evroskupini, na Ecofinu, in se tudi zadeve ne premaknejo, tako da v tem delu bo potrebno še veliko postoriti. Tudi Evropska komisija je v preteklem letu pripravila predlog direktive o skupnem sistemu davka na digitalne storitve, ki bi do sprejetja rešitve na globalni ravni, ker se pač vsi zavedamo tega problema, ki ste ga naslovili, naslovili probleme pravične obdavčitve digitalne ekonomije držav članic unije. Predlog komisije kljub podpori številnih članic ni dobil soglasne podpore za sprejetje. Kot veste, je potreben konsenz na področju davčne ureditve. Prav tako tudi ne ožji predlog, ki sta ga ob neuspehu predloga komisije predložili Nemčija in Francija, na nek način nek kompromisni predlog. Tudi okrog tega se nismo mogli v okviru Evropske komisije, posameznih članic unije dogovoriti. Tako da ta zadeva ostaja odprta. Kot veste, sta se ena ali dve članici nekako individualno lotili te zadeve. Zdaj je na nek način v tem obdobju to prepuščeno posameznim članicam. Na naši strani, kot je bilo rečeno, se nalaga Vladi, da do aprila 2020 pripravi ta predlog. Na Ministrstvu za finance seveda mi aktivno spremljamo dogajanje v zvezi z odločitvijo digitalnega gospodarstva tako na ravni OECD kot tudi na ravni Evropske unije. Natančno spremljamo tudi namene drugih držav pri uvedbi nacionalnega davka, tako da bomo pač v skladu s sprejetim sklepom pripravili predlog zakona o digitalnih storitvah. Po podatkih Fursa se podjetjem, ki so izpostavljena v podanem vprašanju, v Sloveniji obračunava in plačuje DDV. Od leta 2009 so navedena podjetja obračunala za dobrih 14,5 milijona evrov DDV, pri čemer znaša znesek obračunanega DDV od 1. 1. 2015 dalje, to je od uvedbe sistema mini vse na enem mestu, mini VEM, preko katerega lahko navedena podjetja obračunavajo DDV za elektronske storitve, ki so obdavčene v Sloveniji, dobrih 12,8 milijona evrov. V okviru nekih tabel bi lahko o tem, kakšen je bil obračun DDV po mini VEM od 1. 1. 2015 dalje. Mogoče, če navedem vsaj teh nekaj podjetij, ki ste jih navedli. Za Apple je to cirka – ne bom vseh na decimalko bral – 1,9 milijona evrov, za Amazon – to je 11 zavezancev – 817 tisoč evrov, za Facebook Payments 726 tisoč evrov, Google Voice malo, 2 tisoč 600 evrov, Google Technology 207 tisoč evrov, torej skupno 5 milijonov 867 tisoč 271 evrov. Obračun na DDV, obveznost po obračunih od 2015 dalje: za Google 2,7 milijona evrov; za Facebook nič; Amazon štirje zavezanci, 4,3 milijona evrov. Torej skupaj 6 milijonov 957 tisoč 764 evrov. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Naslednji bo vprašanje postavil gospod Franc Kramar, in sicer ministru za okolje in prostor gospodu Simonu Zajcu, ki je odsoten, zato poslanca tudi prosim, da se izjasni, ali želi pisni ali ustni odgovor. Hvala.
Ustni odgovor na naslednji seji. Pravzaprav ponavljam vprašanje, ki sem ga zastavil na zadnji seji glede plačevanja zakonskih obveznosti, ki izhajajo iz Zakona o Triglavskem narodnem parku. Z odgovorom nisem bil zadovoljen, ker je medel, odgovornost za neplačevanje pa prelaga na župane parkovnih občin. Slednjim je bila posredovana informacija, da naj župani postavijo merila, na podlagi katerih naj bi se izvajal zakon. Glede na stanje na terenu vem, da je takšna odločitev praktično nemogoča, zato sklepam, da se je ministrstvo s tem predlogom hotelo ograditi od odgovornosti. Zakon o Triglavskem narodnem parku namreč že sam po sebi določa merila. Zapisana so v 10. in 11. členu in določajo, da se parkovni lokalni skupnosti za vse projekte, investicije in dejavnosti iz državnega proračuna zagotovijo dodatna sredstva za sofinanciranje. Ta sredstva dosegajo 80 % predračunske vrednosti projekta ali investicije. Ministrstvo za okolje in prostor bi torej moralo zbrati projekte v parkovnih občinah in jih sofinancirati v omenjeni višini. V preteklih desetih letih se je jasno pokazalo, da sta 10. in pa 11. člen zgolj sama sebi namen, njuna realizacija je namreč nična. Izpostavil bi še en vidik kršenja Zakona o Triglavskem narodnem parku. 36. člen zakona določa, da mora biti sedež javnega zavoda v narodnem parku na območju tiste parkovne skupnosti, ki ima največ prebivalcev. Sedež parka bi se moral tako z Bleda preseliti v Bohinj, a se v desetih letih o tej možnosti ni niti govorilo, kaj šele da bi prišlo do njene realizacije. Gre torej za grobo kršitev zakonodaje. Ministra sprašujem: Ali bo država še naprej kršila zakonodajo? Kajti ministri, ki kršijo zakonodajo, so zreli za interpelacijo. Bom pa povedal, da bom ponavljal to vprašanje na vseh prihodnjih sejah, dokler se ne bo začel izvajati zakon, ker menim, da ministrstvo že več let vodi državna sekretarka, ki močno vpliva na odločitve ministrov, takih ali drugačnih, in bi bil čas, da tudi minister razmisli o svojem kabinetu in mogoče koga od teh zamenja. Kajti z obstoječimi kadri, ki so togi in ne sprejemajo kakršnihkoli razprav o problematiki, predvsem nacionalnih parkov, je težko sodelovati. Ne gre samo za eno občino, gre za sedem parkovnih občin in v tej občini že deset let od sprejetja zakona čakajo, kdaj se bo končno začelo izvajati zakon. To je nedopustno, da se zakon ne izvaja, zato [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod poslanec. Vaš čas je potekel, odgovor boste prejeli na naslednji seji. Nadaljujemo. Gospod Tomaž Lisec bo postavil vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvolite.
Hvala, podpredsednica, za dano besedo. Spoštovana ministra, kolegi, kolegice, vsem skupaj lep pozdrav! Končno smo dobili v proceduro en resen zakon. O čem govorim? Predlog zakona o znanstvenoraziskovalni dejavnosti in inovativnosti je končno ugledal luč sveta. Potem ko prejšnja ministrica ni imela pojma, ali naj predlaga nov zakon o visokem šolstvu ali naj predlaga nov zakon o raziskovalni in razvojni dejavnosti, se je sedanji minister odločil, da bosta končno nastala dva zakona. Dva zakona, ki naj bi imela velik vpliv na slovensko visoko šolstvo, predvsem pa znanstveno sfero. Do petka je bil v proceduri oziroma javni obravnavi osnutek zakona o znanstvenoraziskovalni in inovacijski dejavnosti. Cilj zakona: vzpostaviti sodoben raziskovalni, inovacijski sistem. Tako v teoriji. V praksi pa – dovolite, da citiram nekaj člankov, ki so mi jih kolegi iz piar službe posredovali glede tega zakona. »Predlog zakona, ki je v javni obravnavi, je diskriminatoren in v nasprotju s temeljnimi akti demokratične družbe in stave.« Drugi citat: »V 28 letih od ustanovitve Republike Slovenije in po petnajstih letih članstva v EU je ta predlog zakona zbudil med raziskovalci, visokošolskimi učitelji zgroženost.« »Ta zakon uvaja diskriminacijo in monopole, značilne za bivši politični sitem.« »Ključni je problem odvzema možnosti pridobivanja koncesij za stabilno financiranje izvedbe javne službe.« »Stanje na področju znanosti in razvoja je nevzdržno, treba je povečati financiranje in vlaganje v raziskovalno opremo.« »Predlog zakona prinaša negativne in v določenih primerih celo protiustavne učinke, zato ga je potrebno umakniti.« »Zakon je nastal na podlagi upoštevanja ozkih interesov, ne pa na podlagi upoštevanja interesov znanstvenikov in raziskovalcev, sploh pa ne slovenske družbe kot celote.« »Neupravičeno se uvaja razlikovanje.« Skratka, v teoriji lepo, sodoben raziskovalni, inovacijski sistem, v praksi pa so očitno zadeve malo drugačne. Zato me, spoštovani minister, v tej fazi zanima naslednje: Koliko pobud oziroma pripomb ste dobili med javno razpravo? Koliko sestankov ste imeli? S kom ste imeli sestanke? Kakšni so bili sklepi? V kolikšni meri boste zadeve na podlagi teh pripomb tudi upoštevali? Toliko za začetek. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Najprej se zahvaljujem poslancu v tistem delu, pa tudi v celotnem delu, da ne bo nobenega dvoma, tudi za kritiko. Ja, odločili smo se, da naredimo zakon o raziskovalni in inovacijski dejavnosti, zato ker je po vseh teh letih skrajni čas, da imamo tudi nov zakon. Kar se tiče vašega konkretnega vprašanja, v javni razpravi smo do petka, do 17. 5., dobili 36 pripomb. Od teh 36 pripomb jih je bilo deset s strani zasebnih raziskovalnih zavodov, osem s strani javnih raziskovalnih organizacij ter sedem s strani posameznih raziskovalcev, dveh sindikatov in tako naprej. Kar se tiče vašega drugega dela vprašanja, kako smo to zastavljali, bilo je tako, da smo naredili najširšo mogočo delovno skupino. V delovni skupini – na žalost vam števila sestankov ne znam povedati, ampak bilo jih je zelo veliko – so sodelovali in univerze in raziskovalni inštituti in KOsRIS in reprezentativni sindikati s tega področja, tudi raziskovalci kot taki, mislim, da je bila rektorska konferenca, skratka, vsi mogoči deležniki. Tretja stvar, ki jo omenjate, je pa dejansko vprašanje – in tule bi bilo prav za naju oba, ker te pripombe poznamo in se večinoma, če jih uspemo nekako zagregirati, nanašajo zgolj in samo na koncesije za raziskovalno dejavnost. Ampak če navajate, potem bi bilo fer do nas in do javnosti, da povemo, kdo so avtorji teh zapisov, v katerih medijih so se pojavili, seveda tudi z omembo njihovega statusa. Kajti potem bova lahko zelo hitro, mogoče, ne trdim, da povsem, ampak mogoče zelo hitro ugotovila, da gre za interesne zapise, kjer je jasno, da je na koncu interesa vedno denar. In če govorimo o splošnem namenu zakona, je pa mnogo več kot zgolj in samo denar. Ta zakon želi modernizirati celotno raziskovalno javno sfero, ne nazadnje smo tudi tule, v tem parlamentu, lani konec leta imeli neko širšo razpravo, kjer so nam predstavniki Evropske komisije prišli razložit, kaj vse je tisto, kar je potrebno v našem raziskovalnem ekosistemu spremeniti. In če smem v petih točkah nekako strniti te stvari, ki jih zakon naslavlja, da ne bo samo teorija, ampak da bo zelo jasna tudi praksa. Na eni strani je dejansko vprašanje upravljanja, torej kako upravljamo stvari v našem znanstvenoraziskovalnem, inovacijskem sistemu. Tisto, kar ta zakon prinaša, je tisto, kar se imenuje horizontalna odgovornost. Torej ne samo odgovornost Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport, ampak tudi drugih ministrstev, ko govorimo o razvoju, ko govorimo o raziskavah in tako naprej. Da ne bo samo eno ministrstvo odgovorno za to, ampak seveda je to horizontalna stvar. Ker taka je tudi sugestija iz Evrope. Drugič, financiranje. To je tisto, na kar se večina pripomb, ki jih lahko beremo v časopisih, nanaša. Gre za vprašanje, kakšno je razmerje med stabilnim financiranjem in kompetitivnim financiranjem. Nihče ne trdi, in to avtorji tega pogosto zamolčijo – vse raziskovalne organizacije se bodo lahko prijavljale na projekte, vprašanje pa je, ali tudi zasebnim raziskovalnim organizacijam financiramo javno službo. To pa je vprašanje, ki je neko, recimo temu, malo večje vprašanje. Torej stabilnost na eni strani, kompetitivnost na drugi strani. Potem je vprašanje obsega sredstev, potem je vprašanje v tem zakonu, če hočete, tudi etike v znanosti, je vprašanje avtonomije javnih raziskovalnih organizacij in je vprašanje statusa raziskovalcev ter tudi javnih raziskovalnih zavodov. To in še mnogo več ta zakon naslavlja in ima tudi idejo, da to naredi. Hvala lepa.
Hvala. Gospod poslanec ima zahtevo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Gospod minister, saj v določenih zadevah se strinjava. Prvič to, da ste končno imeli za razliko od vaše predhodnice pogum, da ste javno povedali, da sta Zakon o visokem šolstvu in zakon o znanstvenoraziskovalni dejavnosti dva ločena pojma in je prav, da ju obravnavamo tudi v dveh zakonih. Pustimo ob strani, da imate očitno na levi strani pljučnega pola neko željo po preimenovanju zakona, ampak prav je, kakorkoli se zakon imenuje, da zasleduje prave cilje. Problem pa je v praksi, in ravno to ste omenili. Saj veste, po navadi se pri financah – tukaj imamo ministra za finance – ljubezen začne, pa včasih tudi konča. Tukaj nisem izhajal glede te problematike, ki naj bi nastala v tem zakonu, glede financiranja oziroma koncesij iz nobenega strankarskega, če želite, po vašem mnenju, glasila, ampak STA je bil ključni vir v vseh tistih zadevah, ki sem jih omenjal. Skratka, spoštovani minister, da ne bova predolga, me zanima v tej fazi priprave zakona dvoje. Ali boste upoštevali kakršnokoli pripombo tistih, ki pravijo, da je predlog preveč starokopiten, če želite, da nas preveč vrača v neke čase, ko je bilo javno sveto, zasebno pa je potrebno izgnati? In na koncu me zanima, kakšna je vaša časovnica sprejemanja tega zakona. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Podpredsednica, hvala lepa. Gospe in gospodje! Ne, ni ideja v starokopitnosti. Ideja je ravno v obratni smeri. Ampak na koncu, ja, seveda bomo pregledali vse pripombe. Kot rečeno, prejšnji petek, danes je ponedeljek, se je končala javna razprava, tako da bomo pregledali. Vse pripombe so absolutno vedno dobrodošle. Ampak resno vprašanje, na katerega si bomo morali tudi v tem državnem zboru odgovoriti, je razmerje med stabilnim in projektnim financiranjem in na kakšen način to izpeljati. Znotraj stabilnega imamo pa potem vprašanje programskega, institucionalnega, mladih raziskovalcev in tako naprej. Skratka, kaj vse sodi v eno in kaj vse sodi v drugo. Ne gre za to, da bi bilo kakršnokoli podržavljanje ali karkoli od tega, daleč o tega, to ni ta ideja. Ideja je samo, kako narediti ta sitem čim boljši. In drugič. Kar se tiče časovnice, glede na to, da se je javna razprava sedaj končala, si moramo vzeti nekaj časa, da pregledamo predloge, dopolnimo predlog, če je potrebno, in potem seveda gremo čim prej z njim, upam da, tudi na Vlado. Bo pa potrebno pred tem še medresorsko usklajevanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z vprašanji. Gospa Lidija Ivanuša bo postavila vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvolite, gospa poslanka.
Lep pozdrav vsem! Otroci s posebnimi potrebami so specialna zakonska materija, in sicer je področje urejeno v Zakonu o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami. Med drugim navedeni zakon v 2. členu opredeljuje otroka s posebnimi potrebami. To je tudi otrok z govorno-jezikovnimi motnjami. Vzgoja in izobraževanje otrok s posebnimi potrebami se izvaja v skladu s predpisi, ki urejajo predšolsko vzgojo. Logoped je strokovnjak z univerzitetno izobrazbo, ki se ukvarja s preprečevanjem in odpravljanjem vseh vrst motenj govorno-jezikovne komunikacije. Pravočasna logopedska obravnava omogoča posamezniku učinkovitejši razvoj govorno-jezikovne komunikacije in celotne osebnosti ter uspešnejše vključevanje v ustrezne oblike izobraževanja in socialno okolje. Vedno bolj se poudarja pravilna komunikacija med ljudmi. Komunikacija med otroki in vzgojitelji je lahko zelo kompleksna in nerazumljena oziroma otežena. Vsak starš najbolje razume svojega otroka, saj sta eden na drugega navajena, ko pride otrok v stik z drugimi osebami, pa je pod velikim vprašajem njegova razumljenost. Po sedanji ureditvi se logopedska obravnava v vrtcih izvaja pri otrocih, ki imajo s strani Zavoda za šolstvo ali pediatra izdano odločbo o usmeritvi otroka s posebnimi potrebami. Zanima me: Koliko študentov je dokončalo študij logopedije in surdopedagogike, odkar se izvaja študij? Ali ministrstvo razpolaga s podatki, ali imajo osebe z nazivom profesor logoped surdopedagog težave z vstopom na trg dela? Koliko je otrok v javnih in zasebnih vrtcih v Republiki Sloveniji, ki potrebujejo pomoč pri preprečevanju in odpravljanju vseh vrst motenj govorno-jezikovne komunikacije? Ali število tovrstnih otrok z leti narašča? Ali je po oceni ministrstva trenutna ureditev ustrezna? Ali vodstveni kader v vrtcih na ministrstvo naslavlja prošnje po dodatnih delavcih, ki se ukvarjajo s tovrstno problematiko? Kakšno je stališče ministrstva, glede na to, da imamo izšolan kader, do predloga, da bi se v vsakem javnem vrtcu zaposlil po en logoped, ki bi skrbel za komunikacijske sposobnosti otrok v najzgodnejših letih razvoja?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Na začetku bom začel celostno, pa bom potem šel na vse odgovore na vaša vprašanja. Celostna slika, jasno, da ni rožnata. V časopisih pa tudi drugod, in mi to vemo, lahko preberete, da seveda primanjkuje v celotnem šolskem sistemu logopedov in surdopedagogov, o tem ni nobenega dvoma. Če grem na vaša specifična vprašanja. Do sedaj je na obeh stopnjah, govorimo o novem tako imenovanem bolonjskem programu na Pedagoški fakulteti Univerze v Ljubljani, diplomiralo in magistriralo skupaj 141 logopedov in surdopedagogov. Seveda to ni dovolj. Potrebe po njih na trgu naraščajo, poleg tega – tisto, kar lahko rečem – si te kadre s tovrstno izobrazbo delimo tako šolski del kot tudi zdravstveni del. Tako da niso vsi ti kadri, ki se izobrazijo na pedagoški fakulteti, zaposleni zgolj in samo v izobraževalnem sistemu. Drugič. Vprašali ste, ali imajo zaradi tega kakršnokoli težavo pri zaposlovanju. Moram reči, da mi teh podatkov nimamo, to je pravzaprav bolj vprašanje za Univerzo v Ljubljani, ki spremlja zaposljivost diplomantov. Lahko pa vam rečem generalno, tisto, kar sem rekel na začetku, torej manjka jih, ne, da bi jih bilo kakorkoli preveč. Tretjič. Tisto, kar ste spraševali glede tega, kako se te najbolj ranljive skupine [[…]]Vzgoja in izobraževanje otrok s posebnimi potrebami poteka – včasih smo temu rekli na podlagi odločbe, to je star način, zdaj imamo pa nov zakon o zgodnji obravnavi, je pa to načrt pomoči družini. Nekdo, ki opazi tovrstne težave, se lahko obrne na center, tam dobi zelo jasen načrt pomoči družini oziroma zapisnik in na podlagi tega potem dobi tudi primerno pomoč v vrtcu. Pri vrtcu, konkretno, o čemer me sprašujete, smo v specifični situaciji, kajti tu so lokalne skupnosti tiste, ki zaposlujejo kadre. Tako da je treba v dialogu z lokalnimi skupnostmi iti v smer – to, kar vi predlagate, če prav razumem, je tudi vaša sugestija – da bi bil v vsakem vrtcu vsaj en logoped ali surdopedagog zaposlen. Pri tem moram narediti eno opombo pod črto. K tem 141 moramo pripisati seveda tudi vse ostale diplomante starih programov, včasih smo rekli defektologije ali katerekoli od teh, ki tudi imajo te spretnosti. Da bi v zadnjih letih – to, o čemer me tudi sprašujete – prav posebej naraščal trend otrok s posebnimi potrebami v vrtcih, tega vsaj naša statistika trenutno ne potrjuje. Imamo nek bolj ali manj stalen trend, giba se okrog 40 %. Govorimo o tej motnji, konkretno o tej motni. Jaz imam številke za tri leta nazaj: 41 %, 40 %, 37,7 %. Tako da kar se tiče te logopedske jezikovne motnje, je približno od vseh skupaj tam okrog 40 %. Če bomo šli v to smer, bo potreben en zelo intenziven dialog z lokalnimi skupnostmi, ker so oni zaposlovalci konkretno v vrtcih in ni država, in samo na ta način bomo lahko dosegli to, kar ste rekli in kar je seveda tudi naš cilj – da se izboljšajo komunikacijske spretnosti vsakega otroka posebej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate zahtevo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Gospod minister, hvala za vaš odgovor. Če sva se prav razumela, se oba strinjava s to problematiko v naši državi. Upam, da se tudi strinjate z mano, da govorne težave povzročajo tudi širšo socialno izključenost, ne samo težave v šoli, ampak tudi pri iskanju zaposlitve, starejših. Zanima me, ali lahko mogoče predstavite časovni plan urejanja te problematike. Glede na to, da ste rekli, da je komaj 40 % otrok, ki potrebujejo logopeda, pa se vendarle vprašam, ali je potrebno čakanje na to storitev do enega leta ali celo več. Zdi se mi, da bi mogoče potem številka lahko bila malo višja. Zanima me tudi, ali ste mogoče na podlagi mojega vprašanja pripravili plan finančnih posledic, če bi v vrtcih zaposlili po enega logopeda. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa tudi za to dodatno vprašanje. V nekaterih vrtcih, to moramo vedeti, v nekaterih vrtcih so logopedi že zaposleni za dodatno strokovno pomoč. Ponekod, tam, kjer nimajo zaposlenih, imamo mobilne enote. Tako da tudi na ta način rešujemo situacijo. To, kar ste rekli – ja, ampak glejte, ne gre za to. Ker gre za področje lokalnih skupnosti, država ne more z dekretom lokalnim skupnostim nalagati, da morajo v vsakem vrtcu zaposliti logopeda, surdopedagoga, defektologa, kateregakoli od teh specialistov, ki jih imamo znotraj pedagoških poklicev. Zato govorimo o tem, zato sem tudi jaz govoril o tem, da je potreben zelo intenziven dialog z lokalnimi skupnostmi. Mislim, da se oni zelo natančno zavedajo in zelo dobro zavedajo potrebe po tem, da govorno-jezikovno motnjo pri otrocih tudi odpravljajo. Mi jim bomo pomagali, jim bomo prišli naproti, spodbudili bomo tudi, moram reči, da bomo spodbudili pedagoške fakultete, zato da bi – ampak, a veste, to je nek dolg proces, to ni kratek proces, tak kader ne nastane od danes do jutri. Če hočemo priti do več diplomantov – imeli smo jih v kakšnem letu 22, v kakšnem letu malo več in tako naprej, ampak vseh skupaj pa znotraj te bolonije komaj 141 in bi jih seveda potrebovali več, zato bomo spodbudili pedagoške fakultete, da bi mogoče več študentov usmerjali na te programe. Kajti potreba po tovrstnih kadrih je in v vrtcih in v osnovnih šolah. Kar se pa tiče tistega drugega dela vašega vprašanja, ko govorite o čakanju, tisto je pa primarno zdravstveni del. Nočem reči in prav ne želim reči, da to ni moja odgovornost, do neke mere je Vlada vendarle kolektivni organ, tako da tudi to je treba urediti. Ampak če nimamo kadra, potem to seveda zelo težko urejamo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Nadaljujemo z vprašanji ali imate, gospa poslanka, postopkovni predlog? Izvolite.
Ker se mi zdi sporazumevanje ena zelo pomembna zadeva in ker je treba v Državnem zboru našim otrokom z govornimi motnjami pomagati, predlagam, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru ministra. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal v okviru glasovanj jutri. Sedaj pa nadaljujemo. Gospod Miha Kordiš bo postavil vprašanje ministru za finance dr. Andreju Bertonclju. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo, predsedujoča. Ovadba slovenskih kriminalistov zoper nekdanjega guvernerja Banke Slovenije in druge, ki jih bremeni zlorabe položaja, je razkrila še nekatera globlja, šokantna dejstva o sanaciji bank leta 2013. Metodologija stresnih testov, ki so bili podlaga za izvedbo sanacije, je bila politično motivirana. Vodstvo Banke Slovenije je kot prvič po nareku Evropske komisije knjižilo rezultate stresnih testov, kljub temu da ti niso bili izvedeni po mednarodnih računovodskih standardih. Drugič. Evropska komisija je s pritiski dosegla, da je bila vrednost nepremičnin, ki so varovale kredite, ocenjena in postavljena karseda nizko, zato da bi končni znesek bančne luknje na koncu prišel ven karseda visoko. In navsezadnje, izvajalci iz Deloitta niso bili neodvisni strokovnjaki, ampak zavestni izvajalci diktata Evropske komisije. Tako slovenski kriminalisti. Že to se sliši kot politični triler – kar tudi je – kar nas dalje navede k vprašanju, zakaj bi Evropska komisija želela potopiti slovenske banke. Ne le, da smo državljani sanacijo bank drago preplačali, tu so bile še veliko hujše posledice. Tej sanaciji banke s stresnim testom so namreč sledile zaveze Republike Slovenije nasproti Evropske komisije, ki so obljubile privatizacijo določenih delov slovenskega bančnega sektorja, odpovedi balkanski mreži poslovalnic Nove Ljubljanske banke in tako naprej. Skratka, zato ker je bil znesek dokapitalizacije postavljen tako visoko, je postalo potrebno dovoljenje Evropske komisije, Evropska komisija pa je postavila določene privatizacijske pogoje, med drugimi je izsilila tudi razlastitve imetnikov podrejenih obveznic. Zato, gospod minister, vas sprašujem: Ali boste ustrezno ukrepali in zahtevali izvedbo preiskave delovanja Evropske komisije in Evropske centralne banke, ki sta, po razkritjih slovenskih kriminalistov, delovali nad zakonodajo Republike Slovenije? Ali nemara razmišljate o tožbi Evropske centralne banke in Evropske komisije na Evropskem sodišču? Ali se boste v luči vprašljive pravne podlage zavez za prodajo slovenskih bank angažirali za zaustavitev prodaje Abanke? Ker kar je iz teh razkritij kriminalistov postalo kristalno jasno, je, da je bila cela operacija sanacije bančne luknje ne zgolj ekonomska nujnost, ampak politična priložnost za interese iz centra, da sprivatizirajo slovenski bančni sistem. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala. Spoštovani! Ministrstvo za finance nima pristojnosti v zvezi s kriminalistično preiskavo o sanaciji slovenskih bank leta 2013 in tudi ni bilo seznanjeno z izsledki te preiskave. Ne glede na to pa Ministrstvo za finance podpira vsa prizadevanja za odpravo vsakršnih dvomov o pravilnosti izvedbe zadnje sanacije slovenskega bančnega sistema. Z vsemi prizadevanji sta neposredno povezana dva zakonska predloga, ki ju je v zadnjem času pripravilo Ministrstvo za finance. Kot prvo. Zakonski predlog je že uveljavljen, in sicer da bo lahko na podlagi dopolnitve Zakona o Banki Slovenije Računsko sodišče revidiralo pravilnost in smotrnost poslovanja Banke Slovenije, in sicer v skladu z Zakonom o računskem sodišču. Revizija Računskega sodišča ne bo smela zajemati uporabe in razlage prava in praks nadzora, ki jih izvaja Banka Slovenije na podlagi ZBS-1 in drugih predpisov ter v okviru enotnega mehanizma nadzora. Vendar pa hkrati ta zakon določa izjemo, ki je pomembna, in sicer da bo Računsko sodišče lahko presojalo pravilnost in smotrnost praks nadzora, ki jih je Banka Slovenije izvajala do 4. novembra 2014 in so vodile v porabo sredstev proračuna Republike Slovenije. Kjer je zadnja sanacija slovenskega bančnega sistema pomenila porabo sredstev proračuna Republike Slovenije in je bila izvedena pred 4. novembrom 2014, bo Računsko sodišče v okviru te revizije lahko presodilo tudi o pravilnosti in smotrnosti tistih ukrepov Banke Slovenije, ki so se nanašali na določitev potrebne višine dokapitalizacije bank. Računsko sodišče bo o revizijskih razkritjih obvestilo tudi Državni zbor Republike Slovenije. Drugi zakonski predlog se nanaša na določitev postopka sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank v skladu z odločitvijo Ustavnega sodišča, da se odpravi ugotovljena protiustavnost Zakona o bančništvu, ki je veljal v času, ko je bila izvedena zadnja sanacija slovenskega bančnega sistema. Vlada Republike Slovenije je predlagala besedilo zakona, ki je na tej seji tudi predmet splošne razprave. V predlogu je v okviru sodnega varstva predlagano, da bo moralo sodišče presojati, torej sodišče presojati, ali je Banka Slovenije pravilno uporabila določbe Zakona o bančništvu in ali so bili nekdanji imetniki oškodovani. O tem, ali so nekdanji imetniki upravičeni do odškodnine, bo odločalo sodišče, oba zakona pa bosta nedvomno prispevala k dokončni odpravi ugibanj o domnevni prekomerni dokapitalizaciji nekaterih slovenskih bank in s tem povezanim domnevnim škodljivim ravnanjem vpletenih v institucijah, lahko pa bodo Računsko sodišče oziroma oškodovanci ponovno pred sodiščem dokazali tudi nasprotno in bodo zato upravičeni do odškodnine.
Hvala lepa! Gospod poslanec, imate zahtevo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za besedo! Nova Ljubljanska banka, Nova Kreditna banka Maribor, Abanka. Prvi dve od teh sta že prodani, tretja je v postopku prodaje. Zakaj? Zato, ker je Slovenija ob dokapitalizaciji bank leta 2013 Evropski komisiji dala zaveze, da bo te tri banke privatizirala. A te zaveze je bila prisiljena dati, ker je bila v šibkem položaju in ker je znesek sanacije bančne luknje postal tako visok, da je postalo potrebno dovoljenje Evropske komisije. Zakaj je ta znesek postal tako visok? Zato, ker je ta ista Evropska komisija v sodelovanju z vodstvom Banke Slovenije prisilila zapis zneskov v računih Banke Slovenije na tak način, da je nepremičnine ocenila karseda nizko, da je karseda na papirju in na izkazu poglobila to bančno luknjo. Skratka, od začetka do konca, kot izhaja iz informacij slovenskih kapitalistov, politična operacija za privatizacijo vseh sistemskih bank v tej državi, ki jo je ob asistenci vodstva Banke Slovenije vodila Evropska komisija. Gospod minister, če se spravimo v tožbo proti Evropski centralni banki in Evropski komisiji na Evropsko sodišče, če se spravimo z zahtevo po izvedbi preiskovanja delovanja Evropske komisije in Evropske centralne banke, to ni pravno nevtralno dejanje, to je politično dejanje na sodnem področju, za katerega je potrebna politična odločitev in vi kot minister za finance, ne da to ni v vaši pristojnosti, to zagotovo je v vaši pristojnosti in ste prvi poklicani, da to storite. Istočasno, dokler se zadeve od začetka do konca ne razčistijo – tudi sodno, če želite –, je treba privatizacijo Abanke zaustaviti. Kot izhaja iz vsega povedanega, je privatizacija izsiljena, dvomljivo pravno podlago in ko bo enkrat prodana, bo škoda narejena.
Hvala lepa! Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa! Na Ministrstvu za finance smo za pripravo zakona, ki bo podlaga za ugotavljanje pravilnosti ali, če želite, nepravilnosti – to bo treba seveda šele ugotoviti – teh izvedenih ukrepov sanacije bank v letih 2013–2014, imenovali kompetentno strokovno ekipo, ki ni bila vključena v postopke sanacije bank v tistem obdobju in ki ni kontaminirana z oceno kapitalskega primanjkljaja v bankah in z obsegom takrat potrebne dokapitalizacije. V sodnih postopkih se ne bo preverjalo zakonskih podlag za izvedbo sanacije, ker je skladnost materialnih določb Zakona o bančništvu že presodilo Ustavno sodišče. V sodnih postopkih se bo ponovno ugotavljalo, ali so bile zakonske določbe pravilno uporabljene, kapitalski primanjkljaj v bankah pa, ponavljam, pravilno ugotovljen. Naš cilj je zagotoviti učinkovito sodno varstvo izbrisanim imetnikom v procesu sanacije in udejanjiti odločbo Ustavnega sodišča. Ustreznost predlaganih zakonskih rešitev boste poslanci obravnavali v prvem branju že na tej seji Državnega zbora, mislim, da v roku dveh dni, in opravili splošno razpravo o tej problematiki. Kar se tiče pozivov aktualni Vladi, da bi ta morala ustaviti postopke privatizacije bank, ki so bile deležne izdatne državne pomoči, pa sledeče. Kredibilne države spoštujejo dane zaveze in so pri tem odgovorne. Privatizacija bank ne bo ogrozila dostopa slovenskega gospodarstva in gospodinjstev do posojil, odpravila pa bo slabe prakse, ki so v preteklosti botrovale slabim posojilom in ogrožale stabilnost finančnega sistema. Privatizacija bank pomeni tudi vračilo sredstev, ki so bila vložena v sanacijo bank v obliki državnih pomoči. Seveda, naš cilj je v čim večji meri povrniti sredstva davkoplačevalcev, ki so jih le-ti vložili v sanacijo bančnega sistema.
Hvala lepa. Gospod poslanec, ima postopkovni predlog. Izvolite, gospod Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoča. Želimo razpravo v Državnem zboru o odgovoru, ki ga je podal gospod minister. Namreč, ta odgovor je bil prav do zadnjega sploh odsoten v njegovi razpravi, ko pa je vendarle prišel, je bil pa navadno izmikanje. Iz vsega tega, kar so ugotovili slovenski kriminalisti, iz vsega tega, kar sem predstavil, zelo jasno izhaja, da se ne pogovarjamo o tem, da smo kredibilna država, ki mora kredibilno spoštovati zaveze Evropski komisiji, če ta sama Evropska komisija ne deluje kredibilno. Stresni testi v slovenskih bankah niso bili izpeljani, kot bi jih izpeljali neodvisni strokovnjaki, ampak so bili izpeljani lobistično, zato da globino slovenske bančne luknje prikažejo karseda brezupno, karseda katastrofalno, zato da mora potem za sanacijo Republika Slovenija zaprositi za posebno dovoljenje Evropske komisije, da to sanacijo izvede. A to dovoljenje pa ne pride no strings attached, z njim pride zahteva po privatizaciji vseh ključnih sistemskih bank v tej državi. Ne, da kredibilne države izsiljene zaveze spoštujejo. Kredibilne države tovrsten bančni kriminal preganjajo. To počno kredibilne države! Kredibilne države tudi ne govorijo o tem, da ko privatizirajo sistemske banke, da na ta način prihaja do vračila sredstev za izvedene sanacije. Poglejmo samo primer Nove Kreditne banke Maribor. Koliko je vložila država? Okrog ene milijarde, če se ne motim, navajam po spominu. Za koliko je bila Nova Kreditna banka skladu špekulativnega kapitala prodana? Spet po spominu – 250 milijonov. Čisti dobiček že takoj, ko je ta špekulativni sklad banko kupil – 750 milijonov evrov. To ni vračilo sanacijskih sredstev, to je darilo mednarodnim finančnim korporacijam. In če kaj, mora finančni minister razumeti potrebo, da imamo stabilen sistem bank, da je ta sistem pod javnim nadzorom in da se kriminala, namernega političnega kriminala, ki izsiljuje privatizacijo bančnega sistema v trenutku slovenske stiske, ne nagrajuje s sklanjanjem hrbta, ampak s tem, da se mu postavi po robu, da se nemudoma zaustavi privatizacijo Abanke, da se podrobno preišče delovanje Evropske komisije in Evropske centralne banke, ki je očitno vplivala na postopke sanacije, in da se Evropsko komisijo in Evropsko centralno banko toži na Evropskem sodišču. To počnejo kredibilne države in to bi počel kredibilen [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod poslanec. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Naslednji bo vprašanje postavil gospod Jožef Lenart, in sicer ministru za finance dr. Andreju Bertonclju. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav vsem gostom! Spoštovani ministri, ministrice, spoštovani minister gospod Bertoncelj! V opoziciji smo že večkrat izrazili svoje mnenje, da je za državni proračun bolje pobirati manjše davke in te bolj dosledno, kot pa večati davke. Znano je tudi, da imamo nekaj neplačnikov, ki dolgujejo večje zneske davkov, pa jih Finančni urad Republike Slovenije zaradi pomanjkljive zakonodaje ali nedoslednega izvajanja le-te ne uspe izterjati. V mislih imam nekatere davčne dolžnike, ki so že daljše obdobje dolgovali prispevke na plače, DDV in druge obveznosti do države, pozneje ko so podjetje spustili v stečaj, pa ni bilo več ničesar vzeti. Furs ima torej večkrat težavo, da se nekemu podjetju, ki že tako skrbno načrtuje stečaj, davčni dolg nabira več mesecev, pa nimajo vzvoda oziroma določenega limita, da se mu ob določeni višini dolga dejavnost avtomatično zapre. Ali so podani kakšni predlogi za spremembo zakonodaje, da se to ne bi več dogajalo? Finančna uprava tudi priznava, da je neplačevanje davkov in prispevkov pereč problem, saj je kljub mnogim aktivnostim ter ob stalnem in poostrenem nadzoru pojav še vedno prisoten. Neplačevanje plač in neplačevanje prispevkov na plače s strani delodajalcev je nedovoljeno in kaznivo dejanje. Ali se dogajajo obtožni predlogi s strani Fursa na sodišče? Ali je bil že kdo od stalnih in ponavljajočih se neplačnikov za ta prestopek tudi kaznovan? Hvala lepa za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Spoštovani poslanec! Furs je pristojen za pobiranje davkov in prispevkov, ki so prihodek štiri blagajn javnega financiranja, to je proračuna države, pokojninskega in zdravstvenega zavarovanja in proračuna občin. Davčni dolg se v knjigovodski evidenci vodi kot aktivni in pogojno izterljivi. Za aktivni dolg je značilno, da lahko davčni organ zoper dolžnike izvaja številne ukrepe izterjave, kot so opominjanje, poboti, unovčitve predloženih instrumentov zavarovanja in postopke davčne izvršbe s ciljem poplačila dolga. Medtem ko je za pogojno izterljivi dolg značilno, da so izčrpane skoraj vse možnosti, da bi se dolg izterjal v postopku davčne izvršbe, zato je poplačilo dolga v največji meri odvisno od dinamike in zaključka sodnih postopkov, to je prisilne poravnave, stečajnih postopkov, stečaja, zapuščine, izvršbe iz nepremičninskega premoženja. Skupni davčni dolg, tako aktivni kot tudi pogojno izterljivi, je na dan 31. 12. 2018 znašal cirka 1,2 milijarde evrov in se je glede na stanje 31. 12. 2017 znižal za dobrih 62 milijonov evrov oziroma za 4,9 %. Po stanju na dan 30. aprila letos pa davčni dolg znaša 1,19 milijarde evrov in se glede na konec lanskega leta znižal za dodaten 1 %. Torej, v 15 mesecih se je znižal za cirka 6 %. Trend zniževanja davčnega dolga se nadaljuje vse od ustanovitve Fursa. Glede na izrazito pozitivne učinke je mogoče najti dvigovanje stopnje prostovoljnega plačevanja davkov, to je v tej proaktivnosti davčne uprave, in povečevanju učinkovitosti pobiranja davkov – torej predvsem teh dveh ukrepov. Dejavnika, ki prostovoljno plačevanje davkov spodbujata, sta poenostavljanje davčnih postopkov in zagotavljanje boljših storitev za zavezance, zato Ministrstvo za finance predlaga ukrepe na normativni ravni, Furs pa sprejema ukrepe, namenjene dvigu kakovosti servisa in storitev za zavezance. Furs je tako v preteklem letu izvedel obsežen nabor ukrepov, usmerjenih v nadgradnjo oziroma širitev storitev, ki jih ponuja zavezancem, da lažje in cenejše izpolnjujejo obveznosti ter uveljavljajo svoje pravice. Če davek ni plačan v zakonskem roku, se začne davčna izvršba, in sicer z izdajo sklepa o davčni izvršbi. Furs je v prvi vrsti pristojen za izterjavo davkov, prispevkov in drugih obveznih dajatev, na podlagi zakonskega pooblastila pa izterjuje tudi nekatere nedavčne terjatve drugih predlagateljev. Kljub temu da zakonodaja ne predpisuje obveznega opominjanja Furs aktivno in v skladu z načelom prijazne uprave pristopa k obravnavi davčnih dolžnikov, zato jih še pred začetkom davčne izvršbe pozove k prostovoljni poravnavi zapadle obveznosti. Več kot polovica davčnih dolžnikov svoj dol na podlagi opomina tudi poravna. Podatki tudi kažejo, da je bilo v letu 2018 izterjano za 65 milijonov 752 tisoč 663 evrov več dolga kot v letu 2017. Glede navedeno ocenjujemo, da se učinkovitost Fursa pri izterjavi davkov in prispevkov povečuje iz leta v leto. Tudi za naslednjih nekaj let ima Furs cilj, da znižuje davčni dolg.
Hvala. Gospod poslanec, želite zahtevo za dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Tako bom rekel; pohvalno in me veseli, da se zmanjšuje, vsekakor, ampak imam pa glede na vaš odgovor, da poskuša Furs biti prijazna uprava, eno pripombo. In sicer s strani podjetnikov večkrat slišimo, da tisti, ki imajo popoldanski s. p., za pet dni, deset dni zamude zaradi neplačila prispevkov imajo že narejene izvršbe. Kako je mogoče, da se na nekatere dolžnike, ki imajo dolga 100 tisočakov, čaka tri, štiri, pet mesecev, na koncu pa gredo celo v stečaj? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Verjetno bi lažje odgovoril na kakšen konkreten predlog ali primer, bom pa mogoče še v pojasnilu podal nekaj številk, ker gre za zelo kompleksno zadevo. Pomembno je tudi, da dolga iz naslova prispevkov za socialno varnost ni mogoče odpisati. To vemo. Ustavno sodišče je namreč že leto 2018 odločilo, da davčni organ v okviru davčnega postopka ne sme odobriti niti odloga niti obročnega plačila za neplačane prispevke. Pa še mogoče nekaj številčnih podatkov v zvezi z davčnim dolgom in z davčno izvršbo. Postopki za izterjavo aktivnega dolga, ki v strukturi davčnega dolga za leto 2018 predstavlja 56,8 %, so v teku, zato je verjetnost izterjatve tega dolga velika v nasprotju s pogojno izterljivim dolgom. Visok delež pogojno izterljivega dolga, ki predstavlja 43,2 % dolga, je najpogosteje posledica začetnih insolventnih postopkov zoper dolžnike, saj terjatve, prijavljene v insolventne postopke, predstavljajo 90,1 % pogojeno izterljivega dolga. Seveda smo v tem delu omejeni. Navedeno pomeni, da Furs v tovrstnih primerih ne more vplivati na hitrost in učinkovitost poplačila oziroma izterjave dolga. Furs je v letu 2018 izdal 326 tisoč 185 sklepov o davčni izvršbi za dolg v znesku 756 milijonov 944 tisoč 785 evrov. V letu 2018 je bilo tako na podlagi izvedenih ukrepov izterjanih 539 milijonov 996 tisoč 528 evrov dolga. Največji delež prestavljajo plačila po opominih, in sicer skoraj 60 % vseh plačil – torej v tem delu se ta vloga, proaktivna vloga Fursa obrestuje –, plačila, prejeta na podlagi sklepov o državni izvršbi, pa imajo 40,7 % delež. V letu 2018 je bilo izterjanih 65 milijonov 732 tisoč 663 evrov dolga več kot v letu 2017. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Iva Dimic, in sicer bo postavila vprašanje Ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu, ki je odsoten, zato prosim poslanko, da pove, ali želi pisni ali ustni odgovor.
Hvala lepa. Najprej bom predstavila svoje poslansko vprašanje. Zadnji mesec skoraj ne mine dan, da ne bi bili obveščeni o novem grozljivem pokolu domačih živali s strani divjih zveri, predvsem volkov, šakalov, medvedov iz vseh koncev Slovenije – Kočevska, Velike Lašče, Bloke, Ilirska Bistrica, Podnanos, Vipava. Zato se mi zdi, da se je zaradi pasivnosti Ministrstva za okolje in prostor, in ker nimajo te zveri naravnih sovražnikov, populacija teh zveri prekomerno namnožila. Posledično vedno bolj pogosto napadajo domače živali in se tudi ne bojijo priti v vas, kar je zanje popolnoma nenaravno. Problematika je posebej pereča, kot sem dejala, na Notranjskem, v Loški dolini, na Ilirskobistriškem, v Velikih Laščah, v Kočevju in na Blokah. Kmetije imajo enostavno vsega dovolj, saj so naveličani nenehnega prijavljanja škod in nenehnega pregovarjanja s predstavniki države glede višine odškodnin in prejemanja mizernih zneskov, ki nikakor ne pokrijejo niti neposredne materialne škode zaradi pokolov, kaj šele vse ostale druge škode, kot je stres živali, izguba mlečnosti, prezgodnja telitev in ne nazadnje strah kmetov. Najhuje je, da je posluh države za probleme kmetov nikakršen. Ministrstvo za okolje in prostor ne ukrepa in samo pelje stvari v smer, ko bodo kmetje prisiljeni sami zaščititi svoje premoženje in ne nazadnje tudi življenje. Kar nekaj protestov kmetov, ki se borijo za svoj obstanek z državo na eni strani ter krvoločnimi zvermi na drugi strani, se je že zgodilo v zadnjem času in še se bodo dogajali, če ne boste ukrepali. Kmetje zahtevajo, da Ministrstvo za okolje in prostor, skupaj z Ministrstvom za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano prekine to stanje in prične aktivno upravljati populacijo zveri ter izplačevati pravične odškodnine. Država je dolžna zaščititi svoje ljudi, kmetom pa je dolžna omogočiti, da mirno opravljajo svojo kmetijsko dejavnost. Danes je namreč videti, kot da si v Sloveniji želimo zveri, kmetov pa ne. V glavnem, območje Blok, Velikih Lašč spada pod območje omejenih dejavnikov, kjer so v glavnem kmetje usmerjeni v ekološko kmetovanje in po tej shemi morajo imeti prosto pašo najmanj pet mesecev na leto. Zaradi zveri še vedno držijo določeni kmetje živali v hlevih in enostavno kršijo predpisano zakonodajo, zato želijo, da se stanje uredi. Kar se pa tiče odgovora, spoštovana podpredsednica, želim pisni odgovor, ker pričakujem, da bo prej in tudi Poslanska skupina Nove Slovenije bo v prihodnjih dneh vložila predlog za nujno sejo Odbora za okolje in prostor in tudi Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano,ker mislim, da je to ena najhujših problematik trenutno, ki pestijo tudi [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospa poslanka, za vaše vprašanje. Nadaljujemo. Gospod Jože Lenart bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica, že nekaj časa je jasno, da so starši slepih in slabovidnih otrok upravičeni do dodatka za pomoč in postrežbo, ki ga ureja Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kot zakoniti zastopniki svojih otrok pa do dodatka za nego otroka, skladno z Zakonom o starševskih in družinskih prejemkih. Od leta 2003 pa vse do junija 2015 se je po navodilu resornega ministrstva in centrov za socialno delo, napačno tolmačil 104. člen Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, češ da morajo starši med obema dodatkoma izbirati. Po meni znanih informacijah se je večina staršev zaradi višine sredstev odločila za prejemanje dodatka za pomoč in postrežbo. Gre torej za napako države. Odločitev Višjega delovnega in socialnega sodišča iz leta 2012, ki je pritrdilo staršem glede napačnega tolmačenja zakonodaje, v obrazložitvi navaja, da je pravica do dodatka za nego otroka pravica staršev in posredno otroka; pravica do dodatka za pomoč in postrežbo pa je osebna pravica, ki jo pridobijo slepi ljudje, torej otroci. Na podlagi odločitve so se nekateri starši odločili za vložitev tožbe za izplačilo neupravičeno odvzetih sredstev. Sodišče jim je ugodilo, vendar pa naj bi po vašem tolmačenju šlo za odločitve v individualnih sporih. Veseli me, da je Vlada naredila korak naprej. Predstavniki resornega ministrstva, Ministrstva za pravosodje in Državnega odvetništva ste se namreč letos februarja dogovorili, da se v vseh odprtih socialnih sporih sodišču predlaga preklic že razpisanih narokov in preložitev slednjih za nedoločen čas. Razlog za tako odločitev je priprava normativnih rešitev, ki bodo upravičencem omogočile izplačilo neizplačanih dodatkov. Prav tako naj bi se določila normativna podlaga glede plačil stroškov, ki so že oziroma bodo nastali v teh postopkih. Zato vas, spoštovana ministrica, sprašujem: Kdaj bo zakonodaja pripravljena in kdaj bodo upravičenci prejeli svoja sredstva? Dejstvo je – verjetno se strinjate tudi sami –, da je večletno čakanje popolnoma neprimerno. Hvala za vaš odgovor.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za vprašanje. Uvodoma bi želela povedati, da sem takoj, ko sem se seznanila s problematiko o dodatku za slepe in slabovidne otroke, začela ukrepati. Pri pregledu nastale situacije smo se odločili, da zaradi posebej težke situacije, v kateri so se znašli slepi in slabovidni otroci, pripravimo poseben zakon, ki bo urejal določene pravice slepih in slabovidnih otrok ter njihovih staršev. Zakon bo podlaga za izplačilo dodatkov, ki bi bili sicer izplačani, če bi centri za socialno delo in ministrstvo v letih od 2003 do leta 2015 materialne predpise razlagali tako, kot jih je kasneje Višje delovno in socialno sodišče. Staršem so v postopkih nastali tudi sodni in pa izvršilni postopki, zato bodo z odločbo, izdano po tem zakonu, povrnjeni tudi ti stroški. Priprava tega zakona je ena od mojih prioritet, kljub temu ne želimo hiteti, saj bi radi nastalo situacijo uredili na primeren način. Z namenom priprave normativne rešitve smo se že večkrat sestali z Državnim odvetništvom in pa Ministrstvom za pravosodje ter skupaj postavili temelje za zakon. Zaradi vsega zgoraj navedenega na ministrstvu že intenzivno pripravljamo predlog zakona, ki bo temelj za izplačilo neizplačanih dodatkov in povračilo sodnih in pa izvršilnih stroškov. Zavedati pa se moramo, da priprava tega zakona odpira nekaj pomembnih pravnih vprašanj, ki jih je treba razrešiti. Lahko v tem trenutku povem, da smo s pripravo zakona v zaključni fazi, neformalno smo usklajeni tudi že z vsemi ministrstvi. Po dokončni rešitvi vseh vprašanj, ki se nam pojavljajo, bo zakon v najkrajšem možnem času posredovan v medresorsko usklajevanje in nato v postopek na Vlado in v Državni zbor. Upam, da bo zakon sprejet v najkrajšem možnem času. Po sprejetju zakona bodo upravičenci prejeli odločbe, ki jih bodo izdali centri za socialno delo, na podlagi katerih bodo nakazana sredstva. Tudi od vas, poslanke in poslanci, je odvisno, kako hitro bo zakon sprejet in odločbe izdane in pričakujem vašo podporo. V tem trenutku lahko povem, da tako kot smo tudi zastavili časovnico, tako poteka priprava tega zakona, tako da bi bil na Vladi pred poletjem. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z vprašanji. Naslednji bo postavil vprašanje mag. Dejan Kaloh, in sicer ministrici za pravosodje gospe Andreji Katič. Izvolite, gospod poslanec.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. Pozdravljeni, gospa ministrica, pozdravljeni kolegi ter tisti, ki nas gledate za malimi zasloni! Gospa ministrica, vi ste na izredni sej 13. maja, pred enim tednom, dejali, vas citiram. Rekli ste, da se pripravlja zakonodaja glede dopustnosti komuniciranja z javnostjo: »Zdaj jaz za to ne vem, jaz zdaj za to ne vem.« In še drugi vaš citat: »Vem, da je bilo o tem govora, brala sem v medijih. Še enkrat, na Ministrstvu za pravosodje tega ne pripravljamo.« Jaz sem si potem še enkrat prebral zapisnik prve izredne seje Sodnega sveta iz 18. marca. Vi ste dejali, da ste bili prisotni zgolj pri prvi točki. Prva točka je nosila naslov Razgovor z ministrico za pravosodje gospo Andrejo Katič. Gospa ministrica, jaz vas dojemam čez seje odbora, na katerih se videvamo, kot zelo natančno, dosledno, skoraj pedantno osebo. Skoraj dvomim, da potem druge točke, ki je bila naslednja, za vašo, da niste videli 2. d točke Proaktivno delovanje sodstva na področju odnosov z javnostmi. Ko ste sicer povedali, kako da ste to spregledali, zdaj v tem zapisniku pa ravno pod to točko piše, »predvidena je postopnost proaktivnega delovanja sodnikov, zato na Centru za izobraževanje v pravosodju že potekajo izobraževanja za sodnike govorce, tako imenovane medijske sodnike, ki bodo neposredno komunicirali z javnostjo. Pričakuje pa se tudi sprememba zakonodaje glede dopustnosti komuniciranja sodnikov z javnostjo«. Glede na to, da Center za izobraževanje v pravosodju neposredno spada pod vaše okrilje: Kaj to pomeni, da vi ne veste, za kaj in koga se zdaj v danem trenutku izobražuje? Še zlasti, ker gre za neko novo domislico, ki so jo že takoj, bom rekel, pravniki označili kot domnevno sporno oziroma celo neustavno. Pa me zdaj v tej prvi fazi v zvezi s tem, gospa ministrica, zanima: Kdo je te kandidate za sodniške govorce izbral oziroma določil? Po kakšnih kriterijih in na kakšni zakonski oziroma podzakonski podlagi, glede na to, da je iz zapisnika sej razvidno, da se šele ta zakonodaja pripravlja? Tako vas zdaj uvodoma prosim za te odgovore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite, imate besedo.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Gospod poslanec, hvala za vaše mnenje, da veljam za natančno, skoraj pedantno osebo, zagotovo je redkokdaj pohvala z vaše strani, zato si jo bom vzela k srcu. Kakorkoli, tako kot sem že na izredni seji dejala, pa mislim, da smo imeli o tem debato. Jaz ne vem, kako je prišlo v medije to, da sem se sama na seji Sodnega sveta pogovarjala o spremembi zakonodaje, ki bi se nanašala na to, da bi bili, tako kot ste vi povedali, samo nekateri sodniki tisti, ki bi lahko kakorkoli predstavljali odločitve sodišč. Tega ni, ne da bi jaz vedela, in tega ne pripravljamo. In kot je razvidno ali pa mogoče ni razvidno iz zapisnika, res sem sodelovala samo pri prvi točki tega dnevnega reda; nisem niti ne gledala, kaj ima Sodni svet na ostalih točkah dnevnega reda, bila sem povabljena k 1. točki. Tako še enkrat, če ne verjamete meni, kaj smo tam govorili, lahko pokličete za priče vse člane, ki so bili takrat prisotni na tej seji s strani Sodnega sveta in so lahko za priče, kaj smo se pogovarjali. Tudi mislim, da sem v vašem odgovoru na poslansko vprašanje o tem malce več povedala. Govorili smo o stanju v sodstvu, največ je bilo govora tudi o plačah sodnikov in povezano s tem, kar smo dopoldan govorili pri predsedniku Vrhovnega sodišča, ki nas je prav tako povabil, mene, predsednico Sodnega sveta in vse predsednike sodišč. Tako še enkrat zatrjujem, da na seji Sodnega sveta sem bila prisotna samo pri eni točki, na katero sem bila vabljena, in na tej točki nismo diskutirali o kakršnikoli spremembi zakonodaje, ki bi se nanašala na to, da bi samo nekateri sodniki lahko govorili javnosti o odločitvah sodstva. Drugo, kar je. Vedno povem – in tudi to sem povedala na seji v ponedeljek, izredni seji Državnega zbora –, da spodbujam sodstvo, da na razumljiv način pojasni širši javnosti svoje odločitve, ker včasih je tudi meni – verjamem, da vam, predvsem pa laični javnosti – težko razumeti, zakaj se nekatere zadeve končajo tako, če se začnejo z nekim medijskim pompom, kako policija naredi neke aretacije, vzame neke dokaze, potem pa na sodišču dobi takšen epilog in v bistvu tisti, ki je bil osumljen, tudi ni potem pravnomočno obsojen. Tako je treba na nek primeren način laični javnosti obrazložiti odločitve sodišč, pa seveda tudi drugih pravosodnih organov. Ko sprašujete glede dela Centra za izobraževanje v pravosodju. Ja, to spada k nam in mislim, da smo vam pisno zelo zelo obrazložili, da je v programu dela Centra za izobraževanje v pravosodju za leto 2018, za 2019, verjetno predvidenih sedem izvedb tečaja osnovnih tehnik komuniciranja z javnostjo v sodstvu in sedem izvedb intenzivnega tečaja tehnik komuniciranja z javnostmi v sodstvu. Na ta razpis se lahko prijavijo vsi in Center za izobraževanje v bistvu po vrstnem redu prijav potem tudi izbira, vzame tistega, ki se je pravočasno prijavil. Seveda se potem še kliče, če je kdo odpovedal, da se še čaka, če lahko drugi pridejo, ampak po vrstnem redu, tako kot je. Popolnoma enako kot pri vseh drugih izobraževanjih in ne govorimo o nobenih medijskih govorcih, ampak gre v bistvu za nek čisto navaden tečaj osnovnih tehnik oziroma nadaljevalnih tehnik komuniciranja z javnostjo. Mogoče bi pa pri tem povedala še to, da je bilo na pobudo Službe za odnose z javnostjo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije tudi v povezavi z implementacijsko skupino za spremembe Družinskega zakonika oziroma našega Zakona o nepravdnem postopku sprejeta pobuda, da se izvede posebna delavnica o komunikaciji z mediji, ki bi pa bili tisti, ki bi javnosti pojasnjevali, kakšne so spremembe v sodstvu oziroma v postopkih, vezane na nov Družinski zakonik. Tako je mogoče, da je zaradi spleta vseh teh okoliščin prišlo do tega, da sedaj vi govorite o neki veliki zaroti ali kakorkoli, ampak imamo nov Družinski zakonik, nov Zakon o nepravdnem postopku, imamo mogoče tudi te pritiske, tako z moje strani kot tudi z drugih, da naj sodstvo in drugi pravosodni deležniki čim več svojih odločitev pojasnjujejo v javnosti, ampak zagotovo ne gre za to, da bi Ministrstvo za pravosodje, jaz osebno ali pa katerikoli drugi – da bi bilo meni znano – določil, da samo ti pa ti so lahko tisti, ki bi v imenu sodstva pojasnjevali odločitve. Hvala.
Hvala, gospa ministrica! Gospod poslanec, ima zahteva za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala, gospa ministrica, za ta pojasnila! Ravno to, ta selektivnost. To je bila seveda bojazen, kdo bo izbiral, pa po katerem ključu te sodnike govorce. Kar se pa tiče samega pojma sodnika govorca oziroma medijskih sodnikov, pa jih je na tej seji Sodnega sveta izrekla vodja piara na Vrhovnem sodišču gospa Tina Brecelj. Se pravi, to je očitno potem že uveljavljen izraz, da ga tam potem tako prezentira. Tista bojazen, dodatna, v zvezi s tem pa je bila –tu me pa zanima vaše čisto splošno mnenje, ravno zaradi tega, ker sta najmanj dva vrhovna sodnika – gospod Zobec in gospod Pavčnik – izrazila bojazen, da če bi se takšna zakonodaja vendarle sprejela, bi bila v neposrednem nasprotju z 39. členom Ustave Republike Slovenije, ki govori o svobodi izražanja. Enkrat naj ga še navedem, »Zagotovljena je svoboda izražanja misli, govora in javnega nastopanja, tiska in drugih oblik javnega obveščanja in izražanja. Vsakdo lahko svobodno izbira, sprejema in širi vesti in mnenja [[…]]«. Se pravi, tudi sodniki. Tako me tukaj zanima: Kakšno je vaše mnenje kot ministrice za pravosodje? Sicer ste ga že podali, ampak vendarle je toliko pomembna tema, zato ker je že gospod Pavčnik na nek način nakazal, da bi v prihodnosti tudi lahko bila to zahteva na Ustavno sodišče za ustavno vzdržnost tega zakona, če bo sprejet. V vašem mandatu je že bil takšen zakon – novela ZKP, govorim o njej –, ki je že bil na presoji na Ustavnem sodišču. Tukaj je spet neka taka noviteta, ki je v tej domeni nevarnosti kršenja ustave. Prosim vas še za mnenje glede teh bojazni teh etabliranih vrhovnih sodnikov, da na to opozarjajo. Hvala.
Hvala lepa! Gospa ministrica, izvolite.
Hvala. Saj kaj drugega, kar sem vam povedala že nekajkrat in mislim, da tudi pojasnila, ne morem povedati, kot to, da ministrstvo ne načrtuje nobene spremembe na tem področju v zvezi s tem, kar ste postavili v vprašanju. Zakaj kdo uporablja kateri izraz, bi morali njih vprašati. Lahko samo povem, da nismo na seji Sodnega sveta o tem govorili, da ne pripravljamo sprememb zakonodaje in da tudi sama, kot sem velikokrat pozvala na javnih prireditvah z različnimi pravosodnimi deležniki, da je pomembno, da vse odločitve, ki so jih sprejeli, pojasnijo javnosti na čim bolj razumljiv način. Po mojem osebnem mnenju zagotovo najlaže pojasni odločitev sodnik sam, ali tožilec sam, ali policist sam, ki je sprejel kakršnekoli odločitve v zvezi z določenim postopkom. Vsaka sodba se mora opirati na dokaze, ki so bili izvršeni v postopku. Zato tudi pravim, da ni tukaj Državni zbor tisti, ki iz tega, kar preberemo v medijih, iz tega, kar slišimo naokoli, sklepamo o pravilnosti oziroma nepravilnosti posamezne odločitve. Da so spisi po navadi – videli ste, da tudi s kombiji, kamioni vozijo dokaze na sodišče, tako da zagotovo je tisti sodnik, ki tudi vodi postopek, po mojem mnenju najbolj nekako sposoben tudi prezentirati potem javnosti svojo odločitev, ki jo je sprejel v posamezni zadevi. Bi pa povedala mogoče še v zvezi s tem, da smo tudi, ker ste omenili ZKPN, zelo, zelo tehtali takrat in da ste sprožili ustavno presojo in da je bilo veliko govora o tem tudi na seji Odbora za pravosodje tukaj. Verjamem, da bo Ustavno sodišče tisto, ki bo presojalo ustavno spornost oziroma nespornost, ampak zaenkrat še ni bilo v času mojega mandata ugotovljeno, da bi bilo karkoli ustavno sporno. Tako je mogoče bila z vaše strani nekoliko drugače pri meni razumljena beseda, pa ne bom zdaj šla v teorijo zarote, tako kot je kdorkoli tukaj menil. Mogoče bi se odzvala še na to, kar je bilo tudi govora, da ne bodo potem spet kakršnekoli teorije zarote, glede moje prisotnosti na seji Sodnega sveta, predvsem takrat, ko se Sodni svet odloča tudi o pristojnosti imenovanja predsednikov sodišč, da do leta 2009 je minister za pravosodje imenoval predsednike sodišča. Potem je bila sprememba zakonodaje, tako Zakona o sodiščih, potem tudi Zakona o Sodnem svetu, sedaj pa na tiste seje, na katere me Sodni svet vabi, se odzovem, če le imam čas. V pisnem odgovoru sem tudi povedala, ki sem ga vam posredovala, da mislim, da sem se udeležila treh ali štirih sej Sodnega sveta, res kolikor dopušča tudi čas. Verjamem, da je takšna zakonodaja, dokler jo imamo, razen če bo kdo tudi tukaj sprožil ustavno presojo; ampak pravim, da od leta 2009 do 2019 – 10 let to že velja –, v tem času take pobude nismo zasledili. Bomo lahko o tem tudi govorili. Hvala.
Hvala lepa, gospa ministrica. Naslednja bo postavila vprašanje gospa Alenka Jeraj, in sicer ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Gospa ministrica, delovna doba in višina pokojnine se odmerja na podlagi podatkov, ki jih Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ima. Vsi vplačujemo prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ampak za podatke iz preteklih let oziroma let, ko smo bili zaposleni, se pridobivajo podatki skladno z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in po Zakonu o matični evidenci. Ta zakon o matični evidenci je bil spremenjen oziroma veljal od 1. 1. 2014 in tam se razume, da se upoštevajo, tako za delovno dobo kot za določitev višine pokojnine, kot verodostojne listine plačilne liste ali obrazec REK-1. Vemo, da veliko podjetij tudi ni oddajalo pravilno podatkov ali kaj podobnega, ugotavljamo kar naprej, da podatkov na ZPIZ ni. Kopije plačilnih list so pa tudi vprašljive, ker tega po navadi 20 let ne hranimo, ali pa celo 30 let ponekod. Tako me zanima, ker imam pač podatek, da skladno z Zakonom o matični evidenci, tam piše sicer tako: »Podatki o pokojninski dobi, ki niso vneseni v matično evidenco na podlagi prijav v zavarovanje in odjav iz zavarovanja, se vnašajo v matično evidenco na podlagi pravnomočnih odločb, s katerimi je pristojni organ ugotovil pokojninsko dobo, oziroma drugih javnih listin, iz katerih so razvidna obdobja in vrste dopolnjene pokojninske dobe.« Tukaj bi razumeli, da vse listine, ki jih je izdal nek državni organ, ampak pokojninski zavod upošteva, kot sem rekla, REK-1 ali pa plačilne liste in če tega ni, potem ne moreš dokazati, kljub temu da imaš morda s strani Dursa oziroma danes Fursa odločbo o dohodnini, ki dokazuje, da si bil takrat zaposlen in tudi opredeljuje, kakšne dohodke si imel, ker na podlagi teh se ti je obračunala dohodnina. Tako me zanima: Ali nameravate kaj spremeniti zakon ali pa vsaj kakšno obrazložitev? Mislim, da poleg REK-1 in plačilnih list bi morala veljati tudi kakšna druga listina. Saj po zakonu bi razumeli, da tako je, ampak če boste vprašali na zavod, oni: REK-1 ali plačilne liste. To me najprej zanima. Torej: Ali boste kaj spreminjali zakon? Verjetno bi ga dejansko bilo treba novelirati glede na to, da, kot sem rekla, ni več Durs, ampak je že Furs, pa tudi še kaj drugega se je najbrž v teh petih letih spremenilo. Tako me najprej zanima to: Ali načrtujete spremembo zakona oziroma novelacijo? In pa na podlagi teh podatkov: Koliko ljudem se v zadnjih letih ni pravilno ali pa se jim ni upoštevalo delovne dobe, zato ker niso prinesli ali REK-1 ali plačilne liste?
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za vprašanje. Uvodoma bi rada poudarila, da ima naš pokojninski sistem vgrajeno posebno varovalko za tiste delavce, ki jim delodajalci niso obračunali ali plačali prispevkov. Predvsem iz razloga, ker delavec ne more vplivati na plačilo prispevkov, država zagotavlja delavcu, da se celotno obdobje, za katerega prispevki niso bili plačani ali pa niso bili obračunani, vseeno všteva za izpolnitev pogoja pokojninske dobe, prav tako pa vpliva tudi na višino pokojnine. Poudariti je treba, da se vsako posamezno leto zavarovanja, tudi če za leto prispevki niso bili plačani oziroma obračunani, vrednoti v enaki višini, kot če bi bili prispevki plačani. Ena od pomembnejših novosti, ki jih je prinesla novela Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju iz leta 2017, je, da Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje po prejemu podatkov s Finančne uprave delodajalcu in zavarovancu, za katerega delodajalec ni predložil REK obrazca, posreduje posebno obvestilo o neobračunanih prispevkih. Pomembna novost je tudi pristojnost Finančne uprave, da v okviru davčnega nadzora uvede postopek o prekršku zoper tiste delodajalce, ki niso izplačali plače oziroma niso obračunali prispevkov. Pomembno je tudi poudariti, da so se s sprejetjem zadnje novele Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, tako imenovani ZPIZ-2, okrepile aktivnosti institucij tako Zpiza kot Fursa za zaščito posameznika, kar je pripomoglo k večji pravni varnosti delavcev v delovnem razmerju. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje od leta 2018 na podlagi podatkov Fursa za delavce v delovnem razmerju zagotavlja večjo ažurnost in pravilnost podatkov o osnovah, od katerih so bili plačani prispevki. Konec leta 2013 je bila na Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje izpostavljena tudi informativna osebna evidenca, ki vsakemu posamezniku omogoča vpogled v plačilo o plačanih prispevkih. Rada bi poudarila, da se tudi sama zavzemam za nadaljnje ukrepanje ter aktivno ravnanje državnih organov za še učinkovitejši nadzor nad pobiranjem prispevkov za socialno varnost ter s tem za dodatno izboljšanje finančne discipline delodajalcev na tem področju. Neplačevanje prispevkov lahko vpliva na višino pokojnine za delavce le izjemoma. Višina pokojnine bi bila nižja zgolj tedaj, če bi bile plače v obdobju, za katerega prispevki niso bili plačani, višje od preostalih plač, na podlagi katerih je bilo izračunano mesečno povprečje. Če pa so bile plače v obdobju, za katerega prispevki niso bili plačani, nižje od preostalih plač, pa je pokojninska osnova in posledično pokojnina lahko celo višja, kot pa bi bila, če prispevki ne bi bili plačani. V zvezi z vašim vprašanjem glede konkretnih primerov v zadnjih 10 letih lahko torej pojasnim, da primerov delavcev v delovnem razmerju, ki jim zaradi neplačevanja prispevkov ne bi upoštevali pokojninske dobe, v praksi ni. V primeru, da poznate kakšen tak primer, ko temu ni bilo tako, vam predlagam, da ga posredujete nam v preverbo na ministrstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa ministrica. Gospa poslanka, imate zahtevo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Najprej to, da boste sprožili postopek o prekršku za tista podjetja, ki niso plačevala prispevkov. Vemo, da cel kup teh podjetij že več ni. Torej, proti komu bomo sprožili kakšen postopek? Je vprašanje, če je kakšen pravni naslednik. Običajno ga pa ni, kar pomeni, da to pomeni težavo za ljudi. Lahko vam pošljem konkreten primer, s katerim sem bila tudi na Zavodu za pokojninsko zavarovanje, kjer so prispevki bili plačani, ampak Zpiz zahteva obrazec REK1, ki ga nima, ali plačilne liste, ki jih ta gospod po 30 letih več nima. To dvoje in nič drugega, kljub temu da zraven predložiš dohodninsko odločbo, iz katere so ravno tako vidni in prispevki in obračunana dohodnina in plače, ki jih je v tistem letu prejel. Res pa oni želijo tri plače, da potem izračunajo povprečje, ampak to lahko tudi iz 12 mesecev izračunaš povprečje, če ga želiš. Tako mislim, da nimate čisto pravih podatkov, ko pravite, da zadnjih 10 let ni bilo takih primerov. Govorila sem tudi z našo evropsko poslanko Romano Tomc, ki se je s temi zadevami ukvarjala, in govori enako kot jaz. Da se tudi na njo obračajo ljudje s tem istim problemom. Iščejo vsepovsod te REK obrazce po svojih bivših podjetjih ali pa pač tam, kjer so bili zaposleni, ali pa plačilne liste, ki jih nimajo. Vam moram povedati, da se Zavod za pokojninsko drži strogo tega: ali REK obrazec ali plačilna lista. Vse ostalo ni [[…]] Pa tudi mi niste odgovorili: Ali mislite kaj spreminjati Zakon o matični evidenci zavarovancev ali ne? Ker ga je, po mojem, treba novelirati. Mogoče tudi bolj obrazložiti, ker v zakonu piše »drugih javnih listih«. Ampak očitno na Zpizu ne vedo, kaj so to »druge javne listine«, ki bi jih lahko pri tem upoštevali.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa še za dodatno vprašanje. Ja, prosila bi vas, da mi te konkretne primere predstavite oziroma da mi pisno pošljete, pa bomo mi preverili pri nas. Strinjam se z vami, nedopustno je, da se od strank zahteva REK obrazce, katere seveda delavci nimajo, ali pa 30 let stare plačilne liste, glede na to, da ima Furs vse podatke, če je bila oseba v zavarovalni dobi. In to je seveda javna listina, odločba Fursa. Če bo treba, bomo tudi novelirali zakon v smislu bolj natančne določbe. Bi vas pa prosila, če me konkretno seznanite s temi primeri, bom potem tudi lažje zadevo preučila in potem naprej urgirala. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa poslanka. Postopkovni predlog.
Vseeno predlagam, da o vašem odgovoru opravimo razpravo, tudi zato, da bomo mogoče kaj spregovorili o teh obeh omenjenih zakonih oziroma predvsem o Zakonu o matični evidenci, ki je po mojem potreben. Verjetno bi morali sicer narediti neko analizo tudi na Zpizu, kaj se dogaja, kaj ni v redu [[…]]Ne vem, ali je od njih kakšen predlog za novelacijo oziroma za popravke? No, saj njim najbrž ustreza, da ni treba se preveč ukvarjati, ampak v bistvu delamo s tem krivico ljudem, to pa ni prav. Če so bili zaposleni, plačevali prispevke, da se jim potem odmeri nižja pokojnina zato, ker za neko obdobje ni plačilnih list oziroma točno jasno, koliko je katerega meseca kdo zaslužil. Hvala.
Hvala. O vašem predlogu bomo odločali jutri v okviru glasovanje. Naslednji bo vprašanje postavil gospod Jani Prednik, in sicer ministru za zdravju, gospodu Alešu Šabedru, ki je odsoten, zato vas, poslanec, tudi prosim, da se izjasnite, ali želite pisni ali ustni odgovor. Izvolite.
Predsednica, spoštovani prisotni, ministri, kolegice in kolegi! Pred kratkim sem ministra za zdravje, še doktorja Fakina, spraševal o redkih boleznih. Danes bom Ministrstvo za zdravje in gospoda Šabedra spraševal o poklicnih boleznih. Sam sem ogromno na terenu in se družim z ljudmi, delavkami in delavci ter tudi s sindikati. Predvsem sindikati so me opozorili na problematiko teh poklicnih bolezni, in sicer natančneje na pomanjkljive predpise s tega področja, ki onemogočajo dejansko odkrivanje teh bolezni. Nato sem se tudi sam poglobil v to problematiko in sem naletel na opozorila tudi strokovnjakov s področja medicine dela, da je urejanje teh poklicnih bolezni v naši državi močno zastalo. Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ZPIS-2 v svojem 68. členu določa, da se za poklicno bolezen štejejo bolezni, »ki so povzročene z daljšim neposrednim vplivom delovnega procesa in delovnih pogojev na določenem delovnem mestu ali delu, ki sodi v neposredni okvir dejavnosti, na podlagi katere je oboleli zavarovan«. Poenostavljeno to pomeni, da gre za bolezni, ki imajo svoj izvor v naravi oziroma pogojih opravljanja dela, zaradi česar obstaja tudi velika verjetnost, da se bo enaka bolezen pojavila pri več sodelavcih, ne samo pri enem. Odkrivanje teh poklicnih bolezni je nujno zato, da bi lahko čim prej sprejeli tudi preventivne ukrepe in po možnosti v celoti preprečili njihov pojav pri drugih sodelavcih. Naj tu omenim, da je Evropska agencija za varnost in zdravje pri delu izpostavila, da z delom povezane bolezni in poškodbe Evropsko unijo stanejo več kot 476 milijard evrov na leto. V skladu že s prej omenjenim 68. členom ZPIZ-2 je za določitev poklicnih bolezni in del, na katerih se pojavljajo, ter za opredelitev postopka ugotavljanja in prijave teh bolezni, kot omenjeno, pristojen minister za zdravje. Kljub tej določbi je še vedno v veljavi star Pravilnik o seznamu poklicnih bolezni iz leta 2003, ki pa ne dosega svojega namena – v nasprotju z drugimi državami je v Sloveniji letno odkritih le nekaj 10 teh poklicnih bolezni. Nekaj upanja za napredek na tem področju je prinesel osnutek novega pravilnika, ki je bil lansko leto spomladi leta 2018 v javni razpravi, a do konca mandata prejšnje vlade in takratne ministrice za zdravje, kot tudi mnoge druge zadeve, ni prišlo. Zato sprašujem – glede na nujnost ureditve področja poklicnih bolezni na čelu s sprejetjem novega pravilnika me zanima: Kdaj načrtuje ministrstvo izdajo prenovljenega Pravilnika o poklicnih boleznih? Ali boste pri njegovi pripravi upoštevali rešitve, ki so bile pripravljene za sprejetje v lanskem letu? Želel bi pa ustni odgovor na naslednji seji. Hvala.
Velja, hvala lepa. Naslednji bo vprašanje postavil gospod Franci Kepa, in sicer ministrici za infrastrukturo, mag. Alenki Bratušek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Vse lepo pozdravljam, še posebej ministrico za infrastrukturo! Kočevje kot največja občina po površini v Sloveniji s 563,7 kvadratnih kilometrov, nima avtocestne povezave ali hitre ceste do Ljubljane. Imam sorodnike v občini Kočevje, prav tako v Ribnici, tako da to cesto kar dobro poznam in se večkrat po njej vozim. Zaradi pomanjkanja služb v regiji je velika dnevna fluktuacija zaposlenih. Ker še do nedavnega ni bilo železniške povezave in še sedaj ni uradno odprta, se prebivalci med Kočevjem, Ribnico in vaseh do Ljubljane v službo vozijo po regionalni cesti. Za oddaljenost cirka 60 kilometrov potrebujejo uro, dve ali celo več do Ljubljane. Cesta je na določenih odsekih v slabem stanju, preozka in ne dovoljuje normalne hitrosti. Po nekaj letih je tam zaživelo gospodarstvo, pred časom odprta tovarna robotov, ki mora ravno tako imeti dobro cestno povezavo. Tudi druge tovarne so zaživele tako v Kočevju kot Ribnici in drugih krajih do Ljubljane. Zaradi zaposlovanja v teh tujih firmah bo verjetno potreba po visoko izobraženih kadrih tudi v obratno smer; tudi iz Ljubljane nazaj v Kočevje ali iz drugih krajev. Da se je japonska firma odločila, da postavi tako razvojno in proizvodnjo tovarno tam, smo lahko samo ponosni in moramo tudi zaradi tega posodobiti vso infrastrukturo, še posebej podhranjeno cestno. Zaradi zgoraj omejenih dejstev ter da se mladi ne bi odseljevali, je nujno dobra cestna povezava. Na ministrstvu so v preteklosti izrazili, da so predvidene spremembe križišč; na primer montažno križišče na Škofljici, križišče na Pijavi Gorici za odcep Želimlje, ureditev priključka in avtobusnega postajališče za Smrjenje, križišče za Gradišče in tako dalje. Imam vprašanje: Kdaj bo zgrajena cesta, hitra cesta, ki bo omogočila hitro dostopnost in povezanost? Ker se bo verjetno v kratkem le začelo z izgradnjo tretje osi iz Novega mesta proti Beli krajini in tudi proti Koroški in bo to v doglednem času narejeno, so preostale tudi ceste nujno potrebne. V preteklosti so bili predmet prometnih študij tudi povezava iz celjskega omrežja preko Sevnice na Trebnje in nato na avtocesto Novo mesto–Ljubljana. Mestni odsek po neki vmesni varianti bi šel lahko preko Mokronoga in Šmarjeških Toplic na dolenjsko avtocesto. Ali ste mogoče seznanjeni s temi bodočimi trasami? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za odgovor.
Najlepša hvala. Hvala tudi za vprašanje. Nedvomno gre za pomembno cestno povezavo Ljubljana–Škofljica–Kočevje. Projekt 3.a razvojna os, kot se ga rado poimenuje, predstavlja posodobitev glavne ceste G2-106, izvaja se skladno s študijo posodobitve cestne povezave Ljubljana–Škofljica–Kočevje, s katero so celovito ovrednoteni potrebni ukrepi za posodobitev prometne povezave med kočevsko-ribniškim območjem z osrednjo Slovenijo. Obseg posodobitev cestne povezave obsega 89 različnih ukrepov, s katerimi se zagotavlja ustrezna prepustnost oziroma se bo zagotavljala ustrezna prepustnost cestnega omrežja in potreben nivo prometnih uslug. Sami ste omenili, da se poleg teh cestnih posodobitev izvaja tudi posodobitev, nadgradnja železniške povezave, ki je res v tem trenutku odprta samo za tovorni promet, ampak za tovorni promet je, ko bo prometnovarnostna signalizacija to dopuščala, bo ta proga opremljena, tako kot je treba tudi za potniški promet. Še ena stvar: želimo si, da bodo – in bodo – po tej progi vozili najnovejši vlaki oziroma najnovejše vlakovne kompozicije, in verjamem, da prej kot v enem letu. Kar se tiče pa že prej omejene ceste oziroma rekonstrukcije, bom naštela samo tiste najpomembnejše ukrepe, če se strinjate. Rekonstrukcija ceste na odseku od Rudnika do Škofljice – izvajajo se ukrepi za povečanja pretočnosti z vzpostavitvijo zožane štiripasovnice v profilu sedanjega vozišča ceste. Prva etapa na odseku od Rudnika do začetka naselja Lavrica je bila zaključena v letu 2016. Na drugi etapi, ki obsega odsek od konca štiripasovnice do začetka naselja Škofljica, poteka postopek parcelacije zemljišč in usklajevanja z lastniki glede poteka obstoječih mej. Kar se tiče tretje etape, ta se nanaša na cesto skozi oziroma pri Škofljici. Želim povedati, da sem za junij dogovorjena z županom, da se dobimo, usedemo skupaj in pogledamo, kaj bi bilo najbolje, najlažje, najbolj optimalno in tudi najhitreje izvedljivo glede na kar veliko civilnih iniciativnih, raznoraznih, ki se na tistem območju vzpostavljajo, tako kot pri veliki večini drugih infrastrukturnih projektih, in župani so pač tisti, ki svoje okolje in tudi svoje ljudi najbolje poznajo in nam lahko pri tem tudi pomagajo. Preden naštejem še nekaj ostalih ukrepov, naj povem, da sem se tudi z župani ostalih občin, ki so tako ali drugače povezani s to povezavo, ki jo danes omenjate, tudi že dobila. Tako so tudi župani seznanjeni, kaj naše ministrstvo na tem odseku predvideva in kaj se že gradi oziroma dograjuje in kakšni so postopki za naprej. Ampak bom naštela nekaj teh ukrepov. Križišče pri Osnovni šoli Škofljica: ukrep je v fazi izvedbe, rok za dokončanje je približno 150 dni od podpisa pogodbe, kar pomeni, da bo dokončan v začetku jeseni letošnjega leta. Vrednost ukrepa je 634 tisoč evrov. Križišče na Pijavi Gorici, odcep za Želimlje: dokončana je projektna dokumentacija, v fazi je odkup zemljišč. Vrednost ukrepa je 612 tisoč evrov. Križišče za Gradišče: izvedba nove priključne ceste za naselje, v fazi je pridobivanje gradbenega dovoljenja in zemljišč. Vrednost ukrepa je 406 tisoč evrov. Križišče Kolodvorska–Ljubljanska ulica v Kočevju: ukrep je v fazi izvajanja, rok za dokončanje je konec avgusta 2019, vrednost ukrepa je 439 tisoč evrov. Špar–MOL–Inles v Ribnici: ureditev odseka ceste je v fazi zaključevanja. Vrednost ukrepa je skoraj milijon evrov. Križišče Livold: izdelana projektna dokumentacija, v katero je vključen tudi odcep ceste Livold–Brezovica, ki bo realiziran istočasno. Križišče v Fari: v teku je izvedba parcelacije zemljišč. Ureditev ceste skozi Grič in Breg. Po izvedenem pridobivanju zemljišč bodo pričete aktivnosti za gradnjo. Pločnik Nemška vas–Prigorica: projekta dokumentacija je recenzije [[izklop mikrofona]].
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa vam za kompleksen odgovor, ministrica. Vem, da je na tej trasi zelo veliko teh posamičnih zadev za reševanje in različni interesi so. Pa vseeno, ko ste že sami za določene projekte, za krožišča in za vstope in za razširitve povedali, bi ob vseh teh obljubah rad neko časovnico končanja teh projektov in da bi bila ta cesta normalno pretočna in služila ljudem tistih področij. Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Tudi probleme ali izzive, s katerimi se srečujemo na tej cesti, sem omenila. Tako bi gospod poslanec, če se strinjate, mogoče s tem malo bolj konkretnim časovnim okvirom vam postregla, ko bom naredila še sestanek z županom Škofljice, da ugotovimo tudi, kaj bi lahko bilo v tistem okviru. Lahko pa mi verjamete, da delamo vse, da bi te stvari bile narejene čim prej. Ker tu imava, sem prepričana, popolnoma enak interes.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala za dodatni odgovor, ministrica. Kljub temu bi v skladu s poslovnikom zahteval razpravo v Državnem zboru na to temo. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državi zbor odločil jutri v okviru glasovanj. Naslednji bo postavil poslansko vprašanje Boštjan Koražija, in sicer ministru za kulturo mag. Zoranu Pozniču. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. Knjige razumemo kot predmet javnega interesa in glede na to, da se tudi država zelo trudi in podpira oziroma vsaj naj bi podpirala knjižno izdajanje oziroma tudi bralne navade oziroma branje in odlično vlogo v samem zagotavljanju dostopa do knjig in informacij pa zagotovo postavljajo oziroma tudi zagotavljajo knjižnice, sploh splošne knjižnice. Prihajam tudi iz splošne knjižnice Ivana Potrča na Ptuju in lahko torej iz prve roke povem, da je knjižnica v bistvu srce enega mesta; diha, misli, dela. Zadeva je taka. Za nakup gradiva naj bi v splošnih knjižnicah prispevala tudi država, in sicer skupaj z lokalno samoupravo, torej občinami, v razmerju 50 : 50; se pravi vsak pol. Strokovna priporočila in standardi za splošne knjižnice za obdobje 2018 do leta 2028, ki jih pripravi Nacionalni svet za knjižnično dejavnost v okviru vašega ministrstva, gospod minister, pa je dal dikcijo, »priporočena letna stopnja prirasta knjig in brošur je vsaj 250 enot na tisoč prebivalcev«. S tem, da se je od leta 2012 sofinanciranje nakupa knjig s strani države znižalo za 30 %, v letu 2013 pa celo za 50 %, kakor pa je bilo v letu 2007, ko je bilo največje sofinanciranje knjižnega fonda oziroma sofinanciranje knjig oziroma knjižnic. Lahko dam primerjavo. V letu 2007 je za nakup knjižničnega gradiva bilo namenjenih 3 milijone 292 tisoč evrov, lani pa je bilo milijon 770 tisoč evrov. Zato me sedaj zanima: Konkretni podatki ministrstva za obdobje od vstopa Slovenije v EU o sredstvih, namenjenih in izplačanih za namen sofinanciranja nakupa knjižničnega gradiva splošnih knjižic. Drugo vprašanje: Kakšni so urgentni ukrepi ministrstva za področje nakupa knjižničnega gradiva splošnih knjižnic glede na to, da tudi občine krčijo sredstva in da je delež ministrstva daleč od dogovorjenih 50 odstotkov? Tretje vprašanje: Kaj načrtujete za dolgoročno bolj vzdržno financiranje nakupa knjižničnega gradiva? Eden izmed odličnih predlog, ki smo jih tukaj dali v Levici na zadnji seji Odbora za kulturo, je bila uvedba ničelne stopnje DDV na knjige oziroma vsaj 5-odstotne stopnje DDV na knjige. Zanima me: Kakšno je vaše mnenje glede tega davka oziroma DDV na knjigo? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za vprašanje, gospod poslanec. Seveda knjiga je temelj, temelj vsega tega, kar smo. Knjiga nam je s slovensko besedo položena v zibko in nas spremlja celo življenje. Pravijo, kdor ne bere v materinem jeziku, niti ne misli v materinem jeziku. Tako Ministrstvo za kulturo še kako pozorno spremlja vse, kar se dogaja s slovensko knjigo. In ne samo s knjigo; z vsem, kar v resnici tiskamo na papir ali v svojem jeziku objavljamo v digitalnih medijih. Res je, da zadnjih deset let je bilo to področje pod udarom krčenj, varčevanj, ne vem česa še vsega. Res je pa tudi, da v zakonu piše, da je prioriteta v resnici teža nakupa novega knjižnega gradiva na ustanoviteljici, ki je po navadi občina. V zakonu piše tudi to, da ministrstvo po svojih močeh, po proračunskih zmožnostih tudi sodeluje pri nakupu vseh teh novih naslovov. Tako je letos prvič po dolgem času namenjenih skoraj 2 milijona za nakup novega gradiva. V letošnjem rebalansu smo zagotovili še 200 tisoč evrov za nakup – da si bolj plastično predstavljate, o čem govorim. To pomeni, da je vsaka slovenska knjižnica pridobila s tem še dodatnih 4 tisoč evrov. Je to nekako takole, 2 tisoč evrov za tiskane medije in 2 tisoč evrov za objave v elektronskih medijih. Drugo leto predvidevamo, da se ta vsota – v rebalansu tudi – poveča še za četrt milijona evrov in čez dve leti za 300 tisoč evrov. Tako še kako skušamo skrbeti, da pridemo vsaj tja nazaj, kjer smo pred 11, 12 leti že bili, vsaj kar se tiče financiranja. Seveda se pa tu potem postavlja veliko več še drugih vprašanj, kot ste že omenili. Ničelna stopnja v tem trenutku zaradi evropskih direktiv po mojih informacijah ni mogoča. Sami pa veste, da si prizadevamo vsaj za najnižjo mogočo stopnjo in si bomo, seveda skupaj, prizadevali še naprej. Ker še enkrat: pisana beseda je tisto, kar nas v veliki meri v resnici tudi osmišlja. Tu imam popolno razpredelnico po letih teh številk, pa vam jih ne bom bral, bom pa rekel tako: tista prejšnja vsota 3 milijone 200 tisoč evrov v letu 2007, če jo indeksiramo s 100, smo letošnje leto dosegli tam nekje zopet 60 procentov, skoraj dve tretjini. Res pa je, da je, mislim, da leta 2014, ta indeks bil 0,47. Tako je sploh v zadnjem letu, se pravi v resnici letos, opazen kar velik skok, približno tam nekje med 8 in 9 procentov povečanih sredstev za nakup knjižničnega gradiva. Tako mislim, da gremo v pravi smeri. Vlada se vse te problematike še kako zaveda in moram reči, da kar z zaupanjem gledam v leta, ki so pred nami. Seveda moramo pa tudi več pozornosti posvetiti vsem tem stvarem, ki se objavljajo pa na novih digitalnih medijih. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za besedo še enkrat. Zelo me veseli, da je gospod minister rekel, da se bodo spet povečevala sredstva za nakup oziroma sofinanciranje knjižničnega gradiva v splošnih knjižnicah, a obenem bi pa tudi želel gospoda ministra slišati, kakšno vizijo ima glede tudi knjižnic oziroma tudi glede knjig samih. Pa po podatkih za leto 2017 je povprečna realizacija prirastka knjižničnega gradiva znašala 178 enot na tisoč prebivalcev, kar je v bistvu skoraj 70 enot manj, kot pač priporoča nacionalni inštitut. Na kar pa opozarjajo konkretne knjižnice, je tendenca zmanjševanja sredstev za gradivo, ki se je prenesla tudi na občine in tudi te krčijo sredstva za nakup gradiva. Ko gledate letne izvedbene načrte knjižnic glede nakupa gradiva, vidite, da so bile prisiljene z občinami sklenite dodatne kompromise o sredstvih za gradivo, če bi hotele zadostiti minimumu iz pravilnika. Ker lahko knjižnice pač porabijo zgolj toliko denarja, kot ga imajo na razpolago, kot ga torej dobijo od države in od občin, so v položaju, ko konstantno ne morejo dosegati predpisanih minimumov nakupa knjižničnega gradiva. Zato nas zanima: Ali bo država oziroma ministrstvo uvedlo tudi določene mehanizme, s katerimi bo zavezala občine, da bodo bolj redno poravnale svoje obveznosti do knjižnic? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za ta dodatna vprašanja. Ministrstvo za kulturo nima vzvodov, da bi na en način primoralo občine, da bolj spoštujejo v resnici svoje zaveze in zakonske določbe. Kar se tiče pa vizije, je pa tako, kot sem dejal že tam nekje na koncu prejšnjega mojega odgovora. Trend gre naprej. Trend je v redu in misli, da bomo tudi te normative ob takšnem trendu, ob takšnem vsakoletnem povečevanju teh sredstev v resnici tam nekje v enem srednjeročnem obdobju tudi dosegli. Sam sem, recimo, obiskal ptujsko knjižnico pred slabim mesecem in moram reči, da sem bil navdušen nad vsem, česar ste tam sposobni. Ptujska knjižnica je res eksemplaričen primer, kako knjižnica ni samo izposojevalnica knjig in video vsebin, ampak je predvsem točka, eno stičišče, eno socialno gnezdo, da tako rečem, kjer se srečujejo stari in mladi, kjer se vsakodnevno odvijajo različne prireditve, od okroglih miz do literarnih večerov in tako naprej. Moja vizija, naša vizija je tudi predvsem v tem, da nekako opolnomočimo slovenske knjižnice, da se še bolj posvetijo vsem tem spremljevalnim dejavnostim, da še bolj, še več dajo svoje vse zmogljivosti, tudi prostorske, na voljo različnim skupinam ljudi, da se v njej družijo, da se v njej izobražujejo, da v njej osvajajo nova znanja. Seveda je pa zelo pomembno povedati tudi to, da trend v sodobni družbi, vsaj v zahodni družbi, je pa ta, da bralna kultura, tista, kakršna pa je v tem trenutku, leta 2019, se delno seli na ekrane, da tako rečem. Mladina spremlja vse, kar je napisanega, celo šolsko gradivo že včasih, tudi prek digitalnih platform. Moja vizija, kar se tega tiče, je pa to, da ponovno poskušamo v resnici tudi s tem znižanim davkom nekako opolnomočiti tudi vso založniško sfero v Sloveniji, da se zaveže, da se še vedno izdaja črne črke na belem papirju, v trdih ali mehkih platnicah. To je v resnici zelo težka naloga in seveda Vlada in ministrstvo sploh [[izklop mikrofona]]
Gospod minister, čas je potekel. Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Državnemu zboru predlagam, da v zvezi za zmanjševanjem sredstev za nakup knjižničnega gradiva za splošne knjižnice in tudi glede zmanjšanja stopnje davka na knjigo na naslednji seji Državnega zbora opravimo razpravo. Če naj knjižnice zadostijo svojemu temeljnemu poslanstvu, za uresničevanje katerega skrbijo občine in država, in je v tem, da postanejo središča za neomejeno dostopnost knjižničnega gradiva in vsakršnih informacij ter da še naprej prevzemajo aktivno vlogo pri razvijanju sodobne bralne kulture in informatiziranja družbe, mora tudi država zagotoviti zadostna sredstva, da lahko predpisane minimume dosežemo oziroma dosežejo. Na zadnji seji Odbora za kulturo sem rekel zelo zanimiv, na mojem zelniku zrasel pregovor: »Kdor pozabi na svoje korenine, nikoli ne postane ponosno in pokončno drevo.« Ker knjige in branje so naše drevo in korenine in da bo naše knjižno drevo še naprej ponosno in pokončno stalo tudi za prihodne generacije, vam podarjam, vam in vašemu ministrstvu, Moj prijatelj Piki Jakob – knjiga.
Hvala lepa. Gospod poslanec o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri v okviru glasovanj. Nadaljujemo. Naslednji bo postavil poslansko vprašanje ministru za notranje zadeve Boštjanu Poklukarju poslanec mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister! Ne bo darila od mene, ampak vprašanje, ki bo pomagalo verjetno veliko ljudem. Moje vprašanje izhaja iz problematike delavcev, ki v Republiki Sloveniji nimajo prijavljenega prebivališča in nimajo pogojev za to. V zadnjem obdobju sem se namreč srečal kar z nekaj delodajalci, ki ta problem srečujejo v svojih podjetjih in imajo delavce, večinoma tujce, ki so napoteni na delo pretežno v države članice Evropske unije. Težave se pa pojavljajo pri izpolnjevanju zakonskih določb za prijavo začasnega ali stalnega prebivališča, ker napoteni delavci zaradi narave svojega dela pri nas namreč ne prebivajo, po opravljenem delu se večinoma vrnejo v države, od kod so prišli. Pri nas se ustavijo le za krajši čas, in sicer večinoma za ureditev podrobnosti in formalnosti pri svojih delodajalcih, v bankah, poštah in tako naprej. Problemi, ki se pojavljajo, so vezani na nujnost prijave prebivališča in ti problemi so takšni, da imajo napoteni delavci težave pri vročanju pošte, pri odprtju transakcijskih računov, pri urejanju davčnih postopkov pri Davčni upravi Republike Slovenije oziroma Finančni upravi, kar jim je dodatno otežilo nemoteno opravljanje delovnega procesa, ker se morajo ustaviti, opraviti to in potem nadaljevati z delom. To seveda ni dobro tudi za delodajalca in to ne ustreza. S strani upravnih enot zaradi neizpolnjevanja pogojev za prijavo prebivališča pogosto sledijo izvedbe ugotovitvenih postopkov za odjavo prebivališč, kar je povsem pravilno in skladno z zakonodajo. Ugotavlja se tudi, da prihaja do fiktivnih prijav prebivališč, predvsem tujcev z izdanim dovoljenjem za prebivanje, ki so napoteni na delo v tujino – predvsem iz razloga, da se izognejo administrativnim oviram, ki so s tem povezane. Fiktivnih prijav seveda ne moremo jemati ali predstavljati kot rešitve problematike in zato me zanima: Ali – in predvsem v kakšni smeri – na vašem ministrstvu razmišljate o spremembah veljavne zakonodaje, s katerimi bi se zagotovila celotna rešitev problematike delavcev, ki v Republiki Sloveniji zaradi narave svojega dela ne izpolnjujejo pogoje za prijavo prebivališča? Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve je že nekaj uredilo, ko gre za obrazec A1 in tudi Zavod za zdravstveno zavarovanje, to je rešeno, vendar ostaja odprto vprašanje pri izpolnjevanju pogojev za prijavo prebivališča. Hvala za vaš odgovor.
Hvala lepa! Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani gospod poslanec! Veljavni Zakon o prijavi prebivališča, katerega temeljni namen je, da imajo posamezniki prijavljeno prebivališče na naslovu, kjer dejansko prebivajo oziroma so nastanjeni, prijavo o prebivališču v Republiki Sloveniji pogojuje z naselitvijo v Republiki Sloveniji. Zato določa, da je posameznik dolžan prijaviti stalno prebivališče v osmih dneh od dneva naselitve na naslov, kjer stalno prebiva. Enako obveznost določa za prijavo začasnega prebivališča, in sicer v osmih dneh od dneva začasne naselitve. Prijava stalnega in začasnega prebivališča je tako primarno pogojena z dejanskim prebivanjem na naslovu, ki ga posameznik prijavlja. Če dejanskega prebivanja oziroma naselitve na območju Republike Slovenije ni, prijava stalnega ali začasnega prebivališča ni mogoča. Fiktivne prijave na naslovih, ki bi jih opravičevala možnost uveljavljanja drugih pravic, pa so nedopustne. Ravno zaradi preprečevanja fiktivnih prijav, ki so pogosto povezane z zlorabo pravic na drugih področjih, bodisi zlorabo socialnih transferjev, bodisi s plačilno disciplino ali izogibanjem izvršiteljem, kot minister za notranje zadeve nisem naklonjen spremembi zakonodaje s področja prijave prebivališča, ki bi omogočale fiktivno oziroma evidenčno prijavo prebivališča za posamezne kategorije zaposlenih na naslov, kjer dejansko ne prebivajo iz naslednjih razlogov. Gre za posameznike, ki na območju Republike Slovenije sploh ne prebivajo, zato je v nasprotju s koncepti prijavno-odjavne obveznosti, da bi imeli prijavljeno prebivališče v Republiki Sloveniji. Znani so primeri izkoriščanja tujih delavcev s strani delodajalcev ali stanodajalcev, v preteklosti pa so zaznani primeri zlorab socialnih transferjev predvsem zaradi fiktivne prijave prebivališča družinskih članov. Strinjam se, da je potrebno omenjeno problematiko rešiti, zato smo na Ministrstvu za notranje zadeve v marcu 2019, torej letos, pozvali vse resorje, da sporočijo, ali na njihovem delovnem področju obstajajo pravice oziroma obveznosti za kategorijo napotenih tujih delavcev, ki so pogojene s pravico prebivališča na območju Republike Slovenije, zaradi česar ima ta kategorija napotenih delavcev težave pri uveljavljanju teh pravic v praksi. Do sedaj še nismo prejeli odgovorov vseh resorjev. Odziv tistih, ki smo jih že prejeli, pa zaenkrat ne kažejo potrebe po spremembi zakonodaje s tega področja. Vsekakor si bom kot minister za notranje zadeve prizadeval, da se sprejmejo najustreznejši ukrepi za razrešitev izpostavljene problematike, tudi v luči temeljnega namena zakonodaje s področja prijave prebivališč. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, zgleda, da se oba strinjava v tej reči, ampak treba je, ne glede na druge resorje, verjetno poiskati način, da se pride do tega, da bi delavci, ki so v tej situaciji, in tudi delodajalci, ki imajo opravka z njimi, verjetno skušali uvesti en institut prijave na naslov podjetja. Ker tu ne gre za neko naseljevanje, gre predvsem za to, da ti ljudje lahko sprejmejo pošto, predvsem priporočeno, da lahko odprejo transakcijske račune in tako so potem ustrezno plačani in da opravijo vse svoje obveznosti, vključno s plačilom davka in davčnih obveznosti na Finančni upravi Republike Slovenije. Hvala za vaš odgovor, ampak mislim, da je potrebno zdaj več ne čakati ostalih resorjev in skušati najti en modus, ki bo pomagal predvsem delodajalcem, ker te delavce potrebujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister, želite še kaj dodati svojemu odgovoru? Ne. Potem nadaljujemo. Naslednji poslanec Boris Doblekar bo postavil ustno poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. 64. člen Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov določa, da lahko delodajalec, ki ne izpolnjuje kvote z zaposlenimi invalidi in ima sklenjeno pogodbo o poslovnem sodelovanju z invalidskim podjetjem ali zaposlitvenim centrom, zniža obveznost plačila prispevka za spodbujanje zaposlovanja invalidov z realizirano nadomestno izpolnitvijo kvote. Za nadomestno izpolnitev kvote šteje sklenjena in realizirana pogodba o poslovnem sodelovanju z invalidskim podjetjem ali zaposlitvenim centrom. Citirana določba možnost uveljavljanja nadomestne izpolnitve kvote, z realizacijo katere lahko delodajalec zniža obveznost plačila prispevka za spodbujanje zaposlovanja invalidov, omejuje zgolj in samo na pogodbo o poslovnem sodelovanju, sklenjeno z invalidskimi podjetji ali zaposlitvenimi centri, ne pa tudi s socialnimi podjetji, ki zaposlujejo invalide, pa čeprav socialna podjetja enako kot invalidska podjetja in zaposlitveni centri zasledujejo primarni cilj zadovoljevanja potreb svojih deležnikov in neprofitnost svojega delovanja ter delujejo v skladu z načelom solidarnosti in vzajemnosti. Ocenjuje se, da je takšno razlikovanje med zaposlitvenimi centri invalidskimi podjetji na eni strani ter socialnimi podjetji, ki zaposlujejo invalide, na drugi strani neutemeljeno, saj gre kljub različnim pravno-organizacijskim oblikam v vseh treh primerih za subjekte socialne ekonomije oziroma neprofitne zasebne organizacije, ki so ustanovljene s socialnim ciljem služenja članom ali širši skupnosti ter pri delitvi dobička dajejo prednost ljudem in delu pred kapitalom. Naj kot vzorčni primer navedem iz Zasavja, kjer se je treba boriti za vsako delovno mesto in socialne razmere niso rožnate. Medobčinsko društvo invalidov je pred tremi leti pod svojim okriljem ustanovilo socialno podjetje, ki nosi skupno ime Medobčinsko društvo invalidov občin Litija in Šmartno pri Litiji, socialno podjetje. Namen dodatne dejavnosti v društvu je pridobivanje dohodka na trgu, s katerim dvigujejo raven pomoči invalidom. Zaposlili so štiri sodelavce iz socialno najranljivejših skupin invalidov – od skupno šest zaposlenih. Ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti sprašujem: Ali je prav, da socialna podjetja, ki zaposlujejo povečini invalide, ne morejo udejanjiti namena socialnega poslanstva in nimajo enakih možnosti kot sorodna invalidska podjetja in zaposlitveni centri? Do kdaj bodo socialna podjetja z zaposlenimi invalidi prikrajšanja za vključitev v shemo nadomestne izpolnitve kvote in ne bodo mogla sodelovati v lokalnem okolju, kjer bi poslovno sodelovali z lokalnimi delodajalci? Predlagam in dajem pobudo, da pristojno ministrstvo pripravi spremembo 64. člena Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, ki bo omogočila, da bo za nadomestno izpolnitev kvote, z realizacijo katere se zniža obveznost izplačila prispevka za spodbujanje zaposlovanja invalidov, štela tudi pogodba o poslovnem sodelovanju, sklenjena s socialnim podjetjem, ki zaposluje invalide v procentu, kot to velja za invalidsko podjetje ali zaposlitveni center.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za vprašanje. Skladno z Zakonom o socialnem podjetništvu je socialno podjetje nepridobitna pravna oseba, ki pridobi status socialnega podjetja, in je lahko tako društvo, zavod, ustanova, gospodarska družba, zadruga, evropska zadruga ali druga pravna oseba zasebnega prava, ki ni ustanovljena izključno z namenom pridobivanja dobička ter premoženja ne deli, prav tako ne deli ustvarjenega presežka prihodkov nad odhodki. V evidenci socialnih podjetij, ki jih objavlja Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, je na dan 17. 5. 2019 vpisanih 260 socialnih podjetij. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je v letu 2018 zaprosilo Javni štipendijski, razvojni in invalidski preživninski sklad Republike Slovenije za podatke zaposlenih v socialnih podjetjih. Zbrani podatki se nanašajo na dan 31. 1. 2018, ko je bilo v evidenci socialnih podjetij vpisanih 258 socialnih podjetij, torej samo dva manj. Ocenjujemo, da se v enem letu podatki niso bistveno spremenili, saj je na dan 17. 5. v navedeno evidenco, kot je bilo že navedeno, vpisanih 260 socialnih podjetij. Pomemben podatek pri tem pa je, da kar 137 socialnih podjetij od 258 ni imelo zaposlenih. V vseh socialnih podjetjih jih je bilo skupaj zaposlenih 450 ljudi, od tega samo 42 invalidov. Navedene številke se lahko zmanjšajo za 29 zaposlenih oziroma za 14 invalidov, saj imata dve socialni podjetji tudi status zaposlitvenega centra. Pri enem socialnem podjetju pa je zaposlitveni center edini družbeni. Ob upoštevanju pravkar povedanega je bilo torej v 118 socialnih podjetjih 421 vseh zaposlenih, od tega samo 28 invalidov. Socialno podjetje z največjim številom zaposlenih, gre za zvezo društev s pridobljeno koncesijo za izvajanje ene od socialnovarstvenih storitev, je zaposlovalo 114 ljudi, od tega samo dva invalida. 103 socialna podjetja imajo do 5 zaposlenih. Iz navedenega izhaja, da je v socialnih podjetjih zaposlenih zelo malo invalidov. Možnost nadomestne izpolnitvene kvote je dana delodajalcem, zavezancem h kvoti, zato da dajo delo invalidskim podjetjem, ki morajo zaposlovati vsaj 40 % invalidov iz zaposlitvenih centrov z obveznostmi 50 % zaposlenih invalidov. Kot je bilo že uvodoma navedeno, so socialna podjetja lahko društva, zavodi, ustanove, gospodarske družbe in tako naprej, katerih njihova primarna dejavnost ni gospodarska. Socialna podjetja lahko pridobijo, in to bi rada posebej poudarila, tudi status invalidskega podjetja, z zadnjo spremembo zakonodaje, ali zaposlitvenega centra. Oba statusa se torej ne izključujeta. Socialno podjetje je lahko tudi invalidsko podjetje ali pa ima status zaposlitvenega centra. Torej če socialno podjetje izpolnjuje pogoje za pridobitev statusa invalidskega podjetja, torej vsaj 40 % zaposlenih invalidov, ali zaposlitvenega centra, vsaj 50 % zaposlenih invalidov, lahko sklepa pogodbe o poslovnem sodelovanju z delodajalci, ki želijo na ta način izpolniti kvoto o zaposlovanju invalidov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora? Izvolite.
Spoštovana ministrica, hvala lepa za odgovor. Sicer sem dobil neke namige glede centrov in socialnih podjetij, ampak kljub temu se bom naslonil na vprašanje in tudi dodatno vprašanje, ki sem ga imel tudi pripravljenega. Pričakoval bi sicer bolj konkretne odgovore z nakazilom glede na mojo prvotno razpravo oziroma na postavljeno vprašanje glede obstoječega zakona in 64. člena. Torej bolj konkretne odgovore z nakazilom, da bo ministrstvo oziroma vlada prepoznala veliko težavo in krivico, ki jo s to anomalijo povzročamo invalidom oziroma socialno šibkim; ter kar najhitreje pristopila k odpravi anomalije in pripravila rešitev za socialna podjetja, ki zaposlujejo invalide in jim omogočila enakopraven položaj s sorodnimi podjetji, ki imajo enako poslanstvo in opravljajo isto dejavnost. Društva invalidov so ustanovila socialna podjetja zato, ker je bila v danih razmerah to edina možnost. Skladno z navedenim se zato zdi smiselno socialna podjetja, ki zaposlujejo invalide, izenačiti z invalidskimi podjetji in zaposlitvenimi centri tudi glede pravice uveljavljanja nadomestne izpolnitve kvote s strani delodajalcev, ki bi si znižali obveznost plačila prispevka za spodbujanje zaposlovanja invalidov na način, ki bi pogodbo o poslovnem sodelovanju sklenili s socialnim podjetjem, ki zaposluje invalide. S tem bi se položaj socialnih podjetij, ki zaposlujejo invalide, ustrezno izenačil s položajem invalidskih podjetij in zaposlitvenih centrov. Ker so mnoge velikokrat polna usta sociale in čuta do socialno šibkejših, da so usmeritve Evrope po čim več spodbudah za zaposlovanje in boljši položaj invalidov, da so spodbude dajale tudi vlade, pričakujem, da bomo končno le prisluhnili socialnim podjetjem, ki zaposlujejo invalide. Zato vas še enkrat sprašujem, spoštovana ministrica: Kdaj boste oziroma kdaj bomo omogočili socialnim podjetjem enakopraven in enakovreden položaj, invalidom kakovostnejše življenje in lokalnim delodajalcem, da bodo ta socialna podjetja koristila za vključitev v shemo nadomestne kvote? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa za dopolnitev vprašanja. Kot sem že uvodoma povedala, več kot polovica socialnih podjetij sploh nima nobenega zaposlenega. Največje socialno podjetje, ki ima 114 zaposlenih ljudi, ima od tega zaposlena samo dva invalida. Kot pa že tudi uvodoma povedano, če socialno podjetje izpolnjuje pogoje za pridobitev statusa invalidskega podjetja, lahko ta status pridobi, ker se oba statusa med seboj ne izključujeta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa, ministrica, še za to dopolnitev odgovora. Seveda popolnoma razumem in tudi vidim, da ste se poglobili v zadevo, torej za izpolnjevanje pogojev. Jaz se bom tudi sam pozanimal, če je to tudi mogoče, da bomo mogoče na ta način pomagali tem socialnim podjetjem, ki so v resnejših težavah. Takih primerov je kar nekaj. Jaz sem se oprl na konkreten primer iz našega Zasavja, iz Litije in Šmartnega pri Litiji, kjer ima to medobčinsko društvo invalidov v občini Litija in Šmartno skupaj 630 invalidov s statusom invalida in 295 podpornih članov. Pred tremi leti so v okviru društva ustanovili socialno podjetje, ki deluje kot ena pravna oseba. Namen ustanovitve je opravljanje storitev na trgu, pridobivanje dodatnih sredstev za boljše delovanje društva. S tem zmanjšujejo tudi prispevke invalidov pri koriščenju storitev društva. Poudariti je pa treba, da je vsa dejavnost društva in socialnega podjetja namenjena večji pomoči invalidov pri reševanju njihovih vsakodnevnih težav. V skladu s poslovnikom zato predlagam, da o odgovoru ministrice in teži problematike razpravljamo na naslednji seji Državnega zbora in poskušamo s skupnimi močmi vsi poslanci prepoznati še eno od mnogih težav invalidov in popraviti 64. člen Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, če bo to potrebno. Če pa bomo ugotovili, da te navedbe, ki jih je sedaj ministrica dala v odgovoru, držijo in da bo tem socialnim podjetjem omogočeno na nek drug način, da bodo lahko prišla do tega, za kar je bilo postavljeno tudi to poslansko vprašanje, da bodo lahko vključena v shemo nadomestne izpolnitve kvot v podjetjih, predvsem tudi lokalnih podjetjih, kjer bi si seveda želeli, da lahko zaposlijo invalide oziroma opravljajo invalidi storitve v njihovih podjetjih, potem pa bomo iz te razprave morda tudi vsi skupaj razbrali, da pa je potem to dovolj in bomo tudi lahko svetovali tem socialnim podjetjem, če se tega ne zavedajo oziroma niso vključili, da je bila pač ta sprememba zakona narejena. In potem pač ne bo potrebno, če ne bo treba popravljati 64. člena tega zakona. Če bo pa treba, bomo pa predali aktivnosti naprej. Verjamemo, da bo sodelovalo tudi ministrstvo, hkrati pa tudi ministrstvo za gospodarstvo. Bomo naredili medresorsko usklajevanje in se lotili resno tega problema in bomo tudi omogočili tem socialnim podjetjem in invalidom enakopraven položaj v družbi. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri v okviru glasovanj. Poslanec Jani Ivanuša bo postavil poslansko vprašanje ministru za finance dr. Andreju Bertonclju. Izvolite.
Gospod podpredsednik, ministri in ministrica, ostali prisotni, lep pozdrav! Glede na vse dobre in slabe novice v Sloveniji me bolj zanimajo kakšne pozitivne zgodbe oziroma primer dobre prakse katerega od proračunskih uporabnikov. Ministra bom povprašal po sladkih odgovorih, če seveda obstajajo. Imam pet vprašanj: Koliko proračunskih uporabnikov je imelo leta 2018 presežek prihodkov nad odhodki? Kateri proračunski uporabniki so imeli v letu 2018 presežek prihodkov nad odhodki? Zakaj se presežek porabi? Ali se vrne nazaj v državni proračun? Ali ga lahko proračunski uporabnik uporabi za svoje delovanje? Ali lahko proračunski uporabnik presežek prenese v naslednje leto? Obstaja kakšno pravilo? Ali Ministrstvo za finance proračunskim uporabnikom s presežkom zaradi le-tega sredstva za prihodnje leto zniža, če seveda nastane presežek v prejšnjem letu? Na kakšen način Ministrstvo za finance nagradi proračunske uporabnike s presežkom? Hvala za vaš odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Spoštovani! Proračunski uporabniki, ki so neposredni, na primer ministrstvo, občine, in posredni, na primer javni zavodi, javne agencije, javni skladi, so del celovitega sektorja država. Ta je v letu 2018 po podatkih Sursa v celoti ustvaril za 337 milijonov evrov oziroma 0,7 % bruto domačega proizvoda presežka, merjeno po ESA metodologiji. Ko ste me vprašali po pozitivni zgodbi, to je pozitivna zgodba, da ima Republika Slovenija proračunski presežek po desetih letih proračunskih primanjkljajev; da ne omenim še enkrat številke 24 milijard evrov. Upam, da bodo ti proračunski presežki tudi ostali dobra praksa, o kateri se pogovarjava. Zdaj pa k nekaj podatkom. V tem okviru je podatke iz letnih poročil za leto 2018 posredovalo skupaj 2 tisoč 642 proračunskih uporabnikov, od tega je tisoč 473 posrednih in tisoč 169 neposrednih proračunskih uporabnikov. Med posrednimi proračunskimi uporabniki je v letu 2018 presežek prihodkov nad odhodki oziroma izdatki po denarnem toku izkazalo 825 proračunskih uporabnikov, izravnalni saldo je imelo 15 enot in primanjkljaj je imelo 633 enot. Proračunski uporabniki podatke iz letnih poročil posredujejo pooblaščeni agenciji, to je Ajpes, ki je skladno z 71. členom Zakona o plačilnem prometu pooblaščen za zbiranje, obdelovanje in posredovanje podatkov iz letnih poročil poslovnih subjektov v skladu z zakoni ter za javno objavljanje letnih poročil in drugih podatkov gospodarskih družb, samostojnih podjetnikov in drugih poslovnih subjektov v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah in drugimi zakoni. Podatki o posameznih proračunskih uporabnikih so tako javno objavljeni in dostopni na spletni strani Ajpesa. Glede vprašanja, za kakšen namen se presežki proračunskih uporabnikov uporabljajo, bi rad pojasnil, da je poraba odvisna od organizacijske oblike proračunskega uporabnika. Tako na primer Zakon o zavodih za tiste proračunske uporabnike, ki so organizirani v statusni obliki javnega zavoda, določa, da sme zavod presežek prihodkov nad odhodki uporabiti le za opravljanje in razvoj dejavnosti, če ni z aktom o ustanovitvi seveda drugače določeno. Navedeno v praksi pomeni, da imajo različni javni zavodi v aktih o ustanovitvi določene različne možnosti porabe presežkov prihodkov nad odhodki, poleg navedenega pa takšna ureditev nudi ustanoviteljem tudi možnost, da v aktu o ustanovitvi določi, da javni zavod presežek prihodkov nad odhodki vrne v proračun ustanovitelja ali financerjev, ker ni nujno, da je ustanovitelj tudi izključni financer. Prav tako lahko akt o ustanovitvi določa, da se posameznemu javnemu zavodu v prihodnjem letu v višini ugotovljenega presežka znižajo transferji iz proračuna. Če je proračunski uporabnik organiziran v statusni obliki javnega zavoda, pa je v Zakonu o javnih skladih določeno, da se presežek prihodkov nad odhodki javnega sklada najprej nameni za financiranje in delovanje javnega sklada v tekočem letu; če je tovrstnega presežka več, pa ga ustanovitelj lahko razporedi za povečanje namenskega premoženja javnega sklada ali pa ga pusti nerazporejenega. Enoznačnega odgovora glede porabe presežkov prihodkov nad odhodki namreč ne more biti, saj različni zakoni in akti o ustanovitvah navedeno vsebino urejajo različno. Porabo presežkov določa tudi Zakon o fiskalnem pravilu, ki govori o tem, da je treba presežke vplačati na ločen račun ter jih je mogoče uporabiti le za odplačilo dolga, če je enota v primanjkljaju, ali za kritje izgub v letih podpotencialne rasti. V povezavi z vprašanjem, ali lahko Ministrstvo za finance proračunskim uporabnikom s presežkom sredstva za prihodnje leto zniža, pojasnjujemo, da o tem, na kakšen način bodo presežki prihodkov nad odhodki porabljeni, določa vlada ali pristojno ministrstvo oziroma različni sveti zavodov; ne pa Ministrstvo za finance. Glede na povedano Ministrstvo za finance v svojem svojstvu tudi ne more nagraditi tistih proračunskih uporabnikov, ki ustvarijo presežke; ampak na način, kot je bilo zgoraj navedeno.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Če sem prav razumel, za 2018 je sektor država izkazoval višek 337 milijonov evrov. To je zelo lepo slišati oziroma hvala bogu, če bo še več tega. Rekli ste, da so tu neposredni pa posredni uporabniki, tega nisem vedel, tista formula mi je zelo neznana, ki ste jo omenili na začetku. Bom pa še dodatno vprašal: Se mogoče v tem odgovoru nahajajo tudi nevladne organizacije? Saj vemo, da so nevladne, pod narekovaji, a so tudi te, ki so vezane na proračun, so tudi proračunski porabniki; pa vemo tudi, da ima država z njimi veliko problemov. Ali so tudi le-ti zajeti tu notri? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Ministrstvo za finance ni pristojno za posredovanje podatkov o posameznih proračunskih uporabnikih, so pa, kot sem navedel, to javno dostopne informacije in so dostopne v sistemu Ajpes. Drugače pa velja generalno pravilo, da se presežki v določenih letih uporabijo za pokrivanje izgub v preteklih letih. Vsi poznamo našo situacijo iz preteklih let, ki pa ni bila rožnata, da se tako izrazim, od leta 2008 do leta 2017 smo ustvarili za 24 milijard primanjkljajev. V 2017 je bila pozitivna nula, samo 5 milijonov, čemur lahko rečemo pozitivna nula, v letu 2018 337 milijonov, za letošnje leto pa ponovno plus, proračunski presežek načrtujemo v višini okoli 200 milijonov evrov. In po tehniki tega gre ta del za pokrivanje preteklih izgub, da izravnavamo, kar pomeni, da bomo potrebovali kar dosti časa, da bomo pretekle grehe pokrili. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala. Gospod minister, zanimiv odgovor ste mi dali, vendar vseeno. Glede tiste formule ne vem, bom poizkusil s pisnim poslanskim vprašanjem, drugačne ne bom vedel. Ker pa je stvar zanimiva, sem razumel, da tudi teh 337 milijonov, ki je nastalo, so v bistvu samo na papirju, so mogoče za pokrivanje minusa iz preteklosti. Tako ste rekli. Štima? Ker je zanimiva razprava, mislim, da je prav, da kaj več izvemo na to temo, zato izkoriščam 246. člen poslovnika, da opravimo razpravo v zvezi s tem, pa bomo dobili še marsikateri odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri v okviru glasovanj. Poslanec Marko Bandelli bo postavil ustno poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. En lep pozdrav, ministrica, v mojem imenu in seveda tudi v imenu naše poslanske skupine. Danes je naporen dan za vas, kar dosti vprašanj, ampak saj bo kmalu konec. Jaz nimam več kot toliko. Bolj eno mnenje, ena zadeva, ki kar teži naše obrtnike in podjetnike. Kot veste, pred dnevi je slovenske obrtnike pretresla novica, da je skupščina Sklada obrtnikov in podjetnikov, tako imenovani SOP, v drugem poizkusu potrdila znižanje pokojnin za 30,4 %. Prvo glasovanje se je končalo neodločeno, v drugem pa so bili nasprotniki znižanja preglasovani. Ker naj bi članom v primeru nasprotovanja predlogu grozili tudi s tožbami, ne preseneča, da se je zgodba tokrat končala drugače. V Sloveniji je že zdaj preveč upokojencev, ki kljub trdemu delu in plačevanju prispevkov prejemajo prenizko pokojnino oziroma pokojnino, ki jim ne omogoča dostojnega preživetja. SOP bo zdaj praktično to tveganje za revščino povečal pri dobrih 9 tisoč posameznikih, ki so v dobri veri desetletja varčevali za pokojnino in varno starost. Tridesetodstotno znižanje pokojnin je pri kateremkoli znesku veliko in preveč. Še bolj problematično je dejstvo, da poklicne pokojnine v povprečju znašajo le 84 evrov. Povsem jasno je, da se težave niso pojavile včeraj, zato je ogorčenje upravičencev razumljivo. Prav tako je upravičeno njihovo razočaranje nad dejstvom, da morajo reševanje sklada prevzeti na svoja pleča. SOP na drugi strani opozarja, da je treba pokojnine znižati, saj je država leta 2016 povračila skladu močno oklestila in jih s 6 milijonov znižala na 600 tisoč evrov. Po besedah predsednika uprave Bojana Jeana pogovori z ministrstvom na to temo še potekajo. Mag. Klampfer, obrtnike zanima: V kakšni fazi so trenutno ti pogovori? Z vami se po besedah predsednika Obrtne zbornice Slovenije gospoda Meha pogovarjajo tudi predstavniki zbornice, ki menijo, da je rešitev prenos z vzajemnih pokojninskih zavarovanj SOP-a skupaj s privarčevanimi sredstvi na ZPIZ. Res je, da prvi mož ZPIZ-a Marijan Papež tej potezi ni naklonjen. Kakšno je vaše mnenje o nastali problematiki? Vidite morda še kakšne druge možnosti za zaščito državljanov, ki jih bo ukrep močno prizadel? Hvala za vaš odgovor, ministrica.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za vprašanje! Naj uvodoma poudarim, da se je država leta 2000 zavezala, da pokriva del obveznosti za izplačevanje poklicnih pokojnin iz državnega proračuna, in sicer za zavarovance, ki so bili vključeni v Sklad obrtnikov in podjetnikov, od uvedbe skladovega zavarovanja pa do 1. 1. 1983. Ta zaveza se dosledno izpolnjuje. Za vse ostale upokojene člane sklada, ki so imeli obdobje vključitve po letu 1983, se sredstva niso nikoli zagotavljala iz državnega proračuna. Zakon o poračunavanju finančnih obveznosti Republike Slovenije iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki je zmanjšal obveznosti, je bil sprejet v prejšnjem mandatu z veliko večino glasov poslank in poslancev. Namen sprememb je bil v jasni ureditvi določitve financiranja države, skladno z osnovnim namenom zakona, saj so se med skladom in državo vrstili sodni spori glede tolmačenja določb o višini letne obveznosti. V preteklosti je tako glede na sodbe sodišč država morala namesto prvotno predvidenega delnega kritja stroškov plačevati zneske, ki so večkrat presegali stroške delovanja sklada. Z Ministrstvom za finance zastopamo enako stališče, in sicer da je sedanja ureditev področja obveznosti Republike Slovenije do sklada, ki izhaja iz zakona, ustrezna, zato trenutno niso predvidene spremembe zakonodaje na tem področju. Rada bi poudarila, da je za prenos na ZPIZ potrebno soglasje vseh socialnih partnerjev, saj bi s tem prenosom vse ostale kategorije zavarovancev solidarnostno prevzele del bremena sklada. Sklad je namreč zasebni pravni subjekt, ki je v stoodstotni lasti članov sklada, ki tudi sami urejajo in določajo pravice ter višino teh pravic. Svoja pravila glede poklicnega upokojevanja in višine pokojnin sprejemajo sami zavarovanci na svoji skupščini. V teh pravilih je celo zapisano, da si lahko znižajo pokojnine za 50 %. Na ministrstvu ocenjujemo, da je trenutna obveznost države do sklada po zakonu, to je okoli 0,7 milijona evrov na leto, primerna višina soudeležbe države v stroških sklada. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala, ministrica. Kakšen je realen problem tega, se v končni fazi razume. Jaz bi kot prvo pohvalil vse ministre, ki ste bili v Portorožu na forumu podjetništva, kjer smo bili tudi mi kot poslanci, ker je to en znak, da vladi ni vseeno glede tega. Saj veste, da kapilara, srce, kri našega gospodarstva so mikro, mala in srednja podjetja; in moramo jim pokazati tako ali drugačno solidarnost, če bi tako rekel. Tisti dan sem vas zelo dobro poslušal v Portorožu in sem bil zadovoljen, da boste podprli, da jih boste nekako poskušali razumeti in pogledati, kaj se lahko na vladni strani še naredi. Ker morate vedeti, da tukaj ni samo 9 tisoč oseb, ampak je še 3 tisoč oseb, ki niso obrtniki, ker so tudi drugi dajali denar v ta sklad, se pravi sorodniki in drugi, kar jih je bilo. Mislim, da so bili ti ljudje nekako opeharjeni. Če bi uporabili malo bolj grob izraz, bi lahko tudi rekli ociganjeni, v takšnem smislu, ampak pustimo to. Verjetno tudi, kar se zdaj dogaja, je to, da se skrivajo med imenom te skupščine, ki zdaj odloča o tem. Gre za blokado, kar oni želijo, tistih 180 milijonov, ki so zdaj še vedno v tem skladu, ker jih hočejo prenesti na zavarovanje. Mislim, da bo v tistem trenutku kruto, ker potem bo verjetno nula, ne bo samo 30 %, ampak bo tukaj zelo velik problem. Tukaj vidimo mi zaščito najšibkejšega člena v družbi, to so v tem trenutku ti varčevalci ali kako bi jim lahko rekli. Sem prepričan, verjamem v vas, da boste nekako prisluhnili, jim pomagali na vladnem nivoju, pomagali tem obrtnikom, ki si res zaslužijo. Hvala, predsednik.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za dopolnitev. Kot sem že uvodoma povedala, sklad je zaseben pravni subjekt. Sami sprejemajo svoja pravila o financiranju in čeprav je država v zadnjih letih namenila skladu skupaj 116 milijonov, nima nobenih tako imenovanih upravljavskih pravic. Vsa pravila sklad sprejema sam. Kakršnekoli pobude bodo prišle s strani sklada na ministrstvo oziroma na vlado, prav gotovo bo to moral biti širši konsenz, potrebna bo odločitev o spremembi Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in tudi odločitev ostalih socialnih partnerjev, ki bo morala biti sprejeta soglasno. Prav gotovo bomo prisluhnili, ampak vseeno moramo vedeti, da gre za zaseben pravni subjekt, ki sam določa svoja pravila; in država pravzaprav tukaj nima nobenih pravic. Če pa bo izražen predlog, pobuda, da se to rešuje znotraj ZPIZ-a, bo pa, kot rečeno, potrebno soglasje vseh socialnih partnerjev; ne mene kot ministrice ali vlade, ampak širšega družbenega konsenza, kajti vse določbe ZPIZ-a se vedno sprejemajo v soglasju z vsemi socialnimi partnerji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanka mag. Bojana Muršič bo postavila ustno poslansko vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravku Počivalšku. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister! Že v preteklem mandatu sva se srečala z isto problematiko dostopnosti do poštnih storitev. Racionalizacija poslovanja in zapiranje poštnih poslovalnic se v bistvu nadaljuje in dostopnost do poštnih storitev je zaradi tega marsikomu tudi otežena. Težko je razumeti, da njeno poslovanje Pošti Slovenije dopušča prevzemanje drugih gospodarskih družb, medtem ko se število poslovalnic zmanjšuje. Pri tem se moramo zavedati, da obstoj poštne poslovalnice v kraju ne pomeni le dostopa do poštnih storitev, poštna poslovalnica pomeni tudi ključno javno storitev, ki prebivalcem zlasti manjših, obrobnih krajev pomeni jasen znak enakopravne obravnave in dokaz, da se njihov kraj nahaja na zemljevidu. Že pred dvema letoma ste mi odgovorili, da je Pošta Slovenije gospodarska družba, tukaj se strinjava, in za svoje prihodke tekmuje na trgu. Tekmuje s tekmeci, ki pa jim ni treba skrbeti za javni interes in jim ni treba zagotavljati poslovalnic in prisotnosti tudi v odročnih krajih; ki se lahko navsezadnje odločijo, da določenih storitev na nekem območju pač ne bodo ponujali. Pošta Slovenije je in mora biti drugačno podjetje. Skladno s Strategijo upravljanja kapitalskih naložb države je uvrščena med strateške naložbe. To pomeni, da zanjo ne veljajo in ne morejo veljati vsi argumenti o navadni gospodarski družbi in pravni osebi zasebnega prava. Dobro se zavedam tudi tržnih pritiskov, katerim je izpostavljena Pošta Slovenija, in razumem, da mora stalno racionalizirati in prilagajati svoje poslovanje. A vendar se ni mogoče znebiti občutka, da se vse ne izvaja v korist malih ljudi, ki živijo na obrobju. Zapiranje poslovalnic se izvaja predvsem v odročnejših krajih, kjer primanjkuje tudi drugih javnih storitev in kjer prostotržni izvajalci nimajo interesa, da bi nadomestili primanjkljaj, ki ga s seboj prinese ukinitev poštne poslovalnice. Če je že mogoče nekako razumeti, da je treba prilagoditi mrežo poslovalnic, pa vsekakor ni mogoče doumeti, čemu se ukinjajo izven večjih centrov, da v samih centrih tega ni možno. Zapirajo se torej poslovalnice, ki so edine v kraju, medtem ko se v krajih, ki imajo več poslovalnic, njihovo število ne zmanjšuje. Zato se ne morem znebiti tudi občutka, da se je Pošta Slovenije reorganizacije lotila bolj po liniji najmanjšega odpora in skladno s sebičnimi interesi lastnika, namesto da bi pred očmi imela ljudi, zaradi katerih je bila ustanovljena. Zato vas, minister, sprašujem: Kaj boste kot pristojni minister storili, da Pošta Slovenije preneha z zapiranjem poštnih poslovalnic v manjših krajih izven urbanih centrov?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa poslanka, hvala za vprašanje. Poslanke in poslanci! Republika Slovenija je v javnem interesu vsem uporabnikom poštnih storitev na njenem ozemlju pod enakimi pogoji zagotovila trajno, redno in nemoteno izvajanje univerzalne poštne storitve. Trenutno posluje v Republiki Sloveniji 495 kontaktnih točk oziroma pošt za stike z uporabniki, od tega je 330 rednih, lastnih pošt, 140 pogodbenih pošt in 25 premičnih pošt. Razmere na trgu poštnih storitev so se v zadnjih letih bistveno spremenile. Zaradi povečanega obsega elektronske komunikacije in sodobnih tehnologij se zmanjšuje število prenosa pisemskih pošiljk, zmanjšuje pa se tudi število obiskov poštnih poslovalnic. Pošta Slovenije se sooča z velikimi strukturnimi spremembami na trgu poštnih storitev. Gre za splošni trend, ki v vseh državah Evropske unije narekuje prilagoditev omrežja spremenjenim potrebam uporabnikom. Splošni akt o kakovosti izvajanja univerzalne poštne storitve v četrtem odstavku 4. člena določa, da izvajalec univerzalne poštne storitve izpolni zahtevo glede gostote omrežja, če sta kumulativno izpolnjena dva pogoja. Prvič, v vsaki občini na ozemlju Republike Slovenije je najmanj ena kontaktna točka, ki je organizirana kot pošta ali pogodbena pošta. Drugič, za 95 % prebivalcev Republike Slovenije zračna razdalja do najbližje pošte ali pogodbene pošte ne presega 4,5 kilometra. Če sta oba navedena pogoja izpolnjena in se predpisana kakovost univerzalne poštne storitve na območju, ki ga pokriva konkretna kontaktna točka, po njenem preoblikovanju oziroma zaprtju ne bo poslabšala, Agencija za komunikacijska omrežja in storitve, Akos, izda soglasje za predlagano preoblikovanje oziroma zaprtje. Postopek zaprtja ali preoblikovanja kontaktne točke se vedno začne na zahtevo Pošte Slovenije. Ob tem moram poudariti, da se odločitev o preoblikovanju oziroma zaprtju kontaktne točke sprejme na osnovi analize poslovanja in upoštevanju več dejavnikov. Upošteva se število opravljenih storitev, število obiskov strank in ekonomski rezultat poslovanja. Država preko Akosa pozorno spremlja preoblikovanje Pošte Slovenije in v ta namen se izvajajo raziskave in analize, v katerih se ugotavljajo potrebe in zadovoljstvo uporabnikov s poštnimi storitvami. Iz raziskave zadovoljstva uporabnikov s pogodbenimi poštami za leto 2017 izhaja, da je večina anketirancev zadovoljnih s preoblikovanjem, prav tako je bilo v zvezi s postopkom preoblikovanja poštnega omrežja že v januarju 2018 na spletni strani Akosa objavljeno pojasnilo za javnost o preoblikovanju poštnega omrežja. V nadaljevanju naj pojasnim tudi to, da je Pošta Slovenije, d. o. o, sicer družba v stoodstotni lasti Republike Slovenije, s katero upravlja Slovenski državni holding; vendar je organizirana in deluje kot gospodarska družba v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah. Ker je pač opredeljena kot strateško podjetje, je za njo obveza, da posluje po Zakonu o gospodarskih družbah in da mora imeti takšen ali drugačen pozitiven rezultat. Pošta Slovenije je tako dolžna svojo dejavnost izvajati na način in v obliki, ki je stroškovno učinkovit in gospodaren, saj vse svoje prihodke ustvarja na konkurenčnem trgu. In naj še enkrat poudarim, da Pošta pri svojem poslovanju v tem trenutku v celoti izpolnjuje zahteve glede gostote omrežja na celotnem ozemlju Republike Slovenije in za vse njene državljane. Primerjalni podatki evropskih držav kažejo, da spada Slovenija med evropske države z višjo dostopnostjo omrežja, če upoštevamo kriterij števila prebivalcev na kontaktno točko ali površino v kilometrih, ki jih pokriva ena kontaktna točka. Hvala.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. Minister, jaz sem pozorno poslušala vaš odgovor. Iz tega izhaja, da vi konec koncev podpirate to reorganizacijo poštnih poslovalnic. Slepo sledite tudi temu, da Agencija za komunikacijska omrežja in storitve to naredi, da ugotovi, da je glede na gostoto in vse skupaj to za vas sprejemljivo. Pošta Slovenije, še enkrat, mora zagotavljati javni interes. In gre za drugačno podjetje, podjetje Pošta Slovenije je v stoodstotni državni lasti. Kot ste sami tudi navedli, skladno s Strategijo upravljanja kapitalskih naložb je uvrščena med strateške naložbe. Tega ne smemo pozabiti. Rekli ste, da ustvarja dobiček. Treba je poudariti, da je Pošta Slovenije v letu 2010 ustvarila 10,4 milijona evrov dobička. In tako ima dovolj sredstev, da zagotovi izvajanje poštnih storitev na ustrezen način na obrobju odročnih krajev. Zakaj navajam? Zgodilo se je v konkretnem primeru, iz katerega tudi izhajam, da je občina dala v najem prostore pošti z namenom zagotavljanja javne storitve; je podala tudi znižano najemnino 5 evrov za kvadrat. In v odprtje te poslovalnice so vložili določena sredstva, ki so se potem poračunala z najemnino. Moram vam povedati, da najemnina še ni bila poračunana, kar posledično pomeni, da je Pošta Slovenije obdržala ta prostor, ki je sedaj prazen, nihče ne more tega prostora s strani občine uporabljati. To je za mene nedopustno. Če bi šli v kakršnokoli poravnavo, je pa tukaj strošek lokalne skupnosti zelo velik. Enostavno mi je to nesprejemljivo. Če nekdo zapre prostore, naj jih potem tudi sprosti, kajti občina je dala prostore v najem po zelo nizki najemnini, kot sem omenila, in za javno dobro; ne pa zato, da bo potem ostal ta prostor prazen.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za dopolnitev vprašanja. Eksaktno moram povedati, da podpiramo reorganizacijo Pošte samo pod pogoji, o katerih sem govoril prej. Pošta mora zagotoviti izvajanje univerzalne poštne storitve. Glede konkretnega primera ne morem stvari komentirati, ker mi niste postavili eksaktnega vprašanja. Če bi ga dobil, bi se potrudil, da tudi na to, kar ste sedaj povedali, podam odgovor. V vsakem primeru pa bi rad še enkrat povedal, kaj je univerzalna poštna storitev, mimo katere ne moremo iti v nobeni občini; in to država zagotavlja. Univerzalna storitev je trajno, redno in nemoteno izvajanje ene ali več z Zakonom o poštnih storitvah določenih poštnih storitev. Zanjo je značilna predpisana kakovost na celotnem ozemlju Republike Slovenije ali na njenem delu ter cene, ki so dostopne za vse uporabnike storitev. V naboru, da dobimo odgovor na vprašanje, kaj pa so univerzalne storitve, pa spadajo naslednje poštne storitve: prvič, sprejem, usmerjenje, prevoz in dostava poštnih pošiljk do mase dveh kilogramov; drugič, sprejem, usmerjanje, prevoz in dostava poštnih paketov do mase deset kilogramov; tretjič, storitev priporočene in vrednostne poštne pošiljke; in četrtič, prenos poštnih pošiljk za slepe in slabovidne. Z univerzalno storitvijo se vsem uporabnikom poštnih storitev zagotavlja najmanj pet delovnih dni tedensko najmanj en sprejem in ena dostava dnevno na dom ali v prostore vsake fizične ali pravne osebe. To so pogoji, mimo katerih ne moremo iti, in tukaj pošta ne more tega, kar sem zdaj povedal, zmanjševati. Če gre tukaj za kakšno spremembo na tem področju, bo država sigurno ukrepala. Po tem, kar imamo mi podatke po analizah, kot sem povedal, iz leta 2017 in 2018, se ti pogoji izpolnjujejo. Ko pa rečete, da za strateška podjetja veljajo drugačna pravila poslovanja; ne, to ne drži. Strateška podjetja so državi pomembna, zato ima država do njih drugačen odnos. Vsako podjetje – strateško, pomembno in navadno – pa mora poslovati po Zakonu o gospodarskih družbah in mora dosegati rezultat. In ne moremo mimo dejstva, da se drastično spreminja vsebina dela pošte. Konec koncev zdaj ene zadeve opravljamo na bencinskih pumpah, malodane pa kupujemo rezervne dele za avtomobile na poštah. Poštnih pošiljk, takih kot je, ni in tem spremembam je treba slediti, seveda ob strogem, še enkrat povem, spoštovanju zagotavljanja univerzalne poštne storitve za vse občine v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Bom zlorabila postopkovno. Jaz vas popolnoma razumem spoštovani minister – ja, kar vnaprej sem povedala, da bom zlorabila –, ker eno je javni interes. Gospodarska javna služba v stoodstotni državni lasti mora zagotavljati javni interes. Problem je pri tem, da se v odročnih krajih poslovalnice zapirajo, kjer starejši ljudje 4,5 kilometra enostavno ne morejo prebroditi in priti do tiste poštne poslovalnice. Konkretno govorim sicer na primeru, ampak resnično niti ne želim polemizirati o konkretnih primerih, kajti ni samo to področje problematično. 14 dni nazaj smo bili informirani, da je v Mariboru ta problem. Zdaj sem dobila informacijo, da so celo v Kočevju ti problemi. V bistvu je to eskaliralo zdaj po celi Sloveniji. Bili smo pred dvema letoma pred ukinjanjem teh poslovalnic, sedaj se to nadaljuje; jaz ne vem, kam bomo še šli. Sem pa videla, da je bila Pošta Slovenije z odločbo v preteklem letu imenovana za izvajalce univerzalne poštne storitve za obdobje od 1. junija 2018 do 31. maja 2023, kar posledično pomeni, da lahko pričakujemo še več ukinjanja teh poštnih poslovalnic. Jaz srčno upam, minister, da se boste zavzeli, da se to ne bo dogajalo in da bomo omogočili vsem dostopen javni interes in dostopne poštne storitve. Res pa je tudi to, kar ste navedli, da se zmanjšujejo poštne storitve kot poštne storitve, vendar paketna dostava in paketi so pa še vedno. In vedno več jih je. In jih tudi občani dajejo, ampak starejši občan, če kakršenkoli paket pošlje svojemu domačemu, enostavno ga ne more poslati, ker starejši ljudje ne morejo do pošte. Mi imamo med eno in drugo pošto, o kateri konkretno govorim, 4,5 kilometra. Nekateri ljudje niti do avtobusnega postajališča ne morejo priti. Poslužujemo se zdaj tega, da bomo poskušali uvesti prevoz iz samega mesta v center Ruš, ker konkretno govorim o Rušah. Ampak to ni rešitev, tu mora lokalna skupnost zagotavljati svoje stroške, da bomo tem občanom zagotovili enako dostopnost do poštnih storitev. Hvala.
Hvala lepa. Gospa poslanka, kršili ste poslovnik. Ni bilo lepo, ker ste izkušena poslanka. Prosim v prihodnje, da drugi poslanci tega ne počnete. Razpravo ste imeli in ni potrebe, da te stvari ponavljate. Poslanec mag. Andrej Rajh bo postavil vprašanje ministru za notranje zadeve Boštjanu Poklukarju ter ministru za zunanje zadeve dr. Miru Cerarju. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovana ministra! Naša koroška Slovenka, poslanka v Evropskem parlamentu, dr. Angelika Mlinar, na katero smo v Stranki Alenke Bratušek izredno ponosni, je 13. maja avstrijskemu kanclerju Sebastianu Kurzu poslala protestno noto glede neupravičenega nadzora mej na slovensko-avstrijski meji. Gre za neevropsko potezo, nepotrebno potezo, ki škoduje slovenskemu gospodarstvu, ki med prebivalce na obeh straneh meje vnaša nemir; medtem se pa številni Štajerci, ki dnevno migrirajo v Avstrijo na delo, soočajo z nepopisnimi kolonami, ki potovanje na delo in z dela podaljšajo za več kot eno uro. Slovenija je od časa, odkar je vstopila v Evropsko unijo, izpolnila vse potrebne pogoje za vzpostavitev za vstop v šengenski sistem. Nelegalnih migracij med Avstrijo in Slovenijo praktično ni. Trudi se zagotavljati red na slovensko-hrvaški meji, ki je zunanja šengenska meja. Zato me zanima: Kakšno je stališče našega ministrstva za notranje zadeve in zunanje zadeve? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani gospod poslanec! Na ta odgovor bom odgovoril. Skupaj z ministrom za zunanje zadeve dr. Cerarjem sva se dogovorila, da podam odgovor samo jaz, kajti gre za stališče Republike Slovenije v zvezi z mejnimi kontrolami na notranjih mejah Evropske unije in stališče Slovenije ostaja že od leta 2015 nespremenjeno: Gre za ukrep, ki je nesorazmeren in nepotreben in ni nobenega razloga zanj. To je že v prejšnjem mandatu povedala prejšnja ministrica za notranje zadeve in to ponavljam tudi jaz. Nadzor na notranjih mejah poteka od leta 2015, in sicer ga izvaja Republika Avstrija, Nemčija, Danska, Švedska, Norveška in Francija. Evropsko komisijo smo večkrat opozorili, da želimo zagotavljati, da se dosledno izvaja zakonodaja Evropske unije in da gre za neupravičeno uporabo inštituta nadzora na notranji meji Evropske unije. Tudi Slovenija od nove Evropske komisije pričakuje bolj odločno izvajanje zakonodaje, kajti nadzor na notranjih mejah ni potreben, še posebej nadzor na notranjih mejah Republike Avstrije. Tudi sam sem avstrijskemu ministru v telefonskem pogovoru 25. aprila letos jasno povedal stališče Republike Slovenije in naše nestrinjanje s tem ukrepom. Naj tukaj tudi povem, da policija na vseh nivojih izmenjave informacij in sestankih nasprotuje temu, da se ne strinja s tem ukrepom. Tudi sam sem svoje nestrinjanje podal evropskemu komisarju za notranjo varnost gospodu Kingu ob obisku v Sloveniji in večkrat ob robu zasedanja ministrov za notranje zadeve opozoril tudi avstrijskega ministra, da gre za nepotreben ukrep. Kar se tiče samih številk, je Avstrija do 16. maja letos vrnila 20 tujcev slovenski policiji, ki so nezakonito prestopili slovensko-avstrijsko mejo. To pomeni, da ni nobene potrebe za varovanje avstrijske meje in da se na notranji meji delajo kolone zaradi kontrole, ki jih izvaja Republika Avstrija, da to vpliva na pretočnost prometa, posebej še na Karavankah, kjer se ob praznikih, še posebej pa ob koncu sezone, tam nabirajo dolge kolone, ki v Republiki Avstriji čakajo na vstop. Svoje nestrinjanje sem tudi izrazil. Jaz bom kot minister za notranje zadeve še naprej opozarjal na Svetu ministrov za notranje zadeve in tudi v bilateralnih pogovorih, da gre za nesorazmeren ukrep, za nepotreben ukrep in da pravzaprav ni nobenega razloga zanj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, bi opozoril, da je v tem primeru prišlo do samovolje ministra dr. Cerarja. Poslansko vprašanje je bilo pravočasno naslovljeno, tudi v najavi korektno napisano. Predsednik Državnega zbora je odredil tudi, da odgovarja minister za zunanje zadeve dr. Cerar. Dr. Cerar se ni opravičil, zato predlagam, da se naslovi na Vlado tudi ustrezen dopis glede sodelovanja oziroma nekorektnega sodelovanja ministra Cerarja pri tej točki dnevnega reda. Poslanec, izvolite besedo za dopolnitev zahteve za odgovor. Izvolite.
Spoštovani minister, hvala lepa za korekten odgovor. Poudariti moram, da v Stranki Alenke Bratušek zavračamo dejanja Avstrije in njen odnos do tega, da določbe iz šengna interpretira po svoje. To je podobno, kot dela Hrvaška, ko se do določb mednarodnega prava v bistvu odloča tako, kot ji paše, in kogentne norme tolmači dispozitivno. Hvala lepa še enkrat za korekten odgovor.
Hvala lepa. Poslanka mag. Meira Hot bo postavila vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu ter ministru za zdravje Alešu Šabedru. Oba ministra sta odsotna. Če želite ustni odgovor na naslednji seji, morate to posebej izraziti. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovana ministrica, minister! Na Svetovni konferenci o radiokomunikacijah novembra letos bodo sprejeta skupna pravila, ki bodo regulirala vpeljavo mobilnega omrežja pete generacije oziroma 5G v Evropsko unijo, kar seveda pomeni tudi v Slovenijo. Glede na zakonodajne obljube Evropske komisije naj bi omrežje 5G v Evropski uniji začelo polno delovati z letom 2020 v javne in komercialne namene. Dostopno in razširjeno naj bi bilo po vseh večjih mestih, glavnih cestnih vpadnicah in avtocestah. Tehnologija naj bi segala tudi v naše domove. Ta tehnologija uporabniku prinaša številne prednosti, predvsem v obliki hitrejšega prenosa podatkov. Od tega bodo imeli veliko koristi tudi ponudniki storitev, saj bodo le-ti lahko ponujali storitve, ki so sedaj dosegljive le uporabnikom klasičnega dostopa do svetovnega spleta. Strokovna javnost pa glede vprašanja o vplivih zadevnega omrežja na okolje ter vprašanja potencialnih zdravstvenih posledic na ljudeh in živalih ni enotna. Prepričana sem, da ministra poznata mednarodno peticijo, ki jo je do 16. maja 2019 podpisalo 235 tujih znanstvenikov in zdravnikov, ki so pozvali Evropsko unijo k moratoriju uvedbe zadevnega omrežja, in sicer do izvedbe neodvisne raziskave, ki bi nedvoumno izkazala, da uvedba zadevnega omrežja in povečano elektromagnetno sevanje ne bo imelo bistvenih vplivov in posledic na zdravje ljudi ter okolje. Znanstveniki zatrjujejo namreč, da bo uvedba omrežja 5G na že obstoječe 2G, 3G in 4G omrežje izjemno dvignila izpostavljenost radiofrekvenčnemu elektromagnetnemu sevanju, ki se je že izkazalo za škodljivega za ljudi in okolje. Vsi podpisani znanstveniki trdijo, da ima lahko tehnologija negativne zdravstvene in okoljske učinke zaradi povečanega in predvsem gostejšega horizontalnega elektromagnetnega sevanja. Drži pa, da na drugi strani veliko znanstvenikov zatrjuje nasprotno; da so takšne opazke nesmiselne in da 5G omrežje naj ne bi bilo škodljivo okolju. Dejstvo pa je, da se 5G v svojem delovanju razlikuje od svojega predhodnika in v naše okolje uvaja nekatere novosti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov sicer podpiramo razvoj novih telekomunikacijskih rešitev, a vselej menimo, da je pred takšnim posegom treba razčistiti polarizirano strokovno mnenje ter podati javnosti odgovore na zdravstvena in okoljska vprašanja. Zanima nas: Kakšna je uradna ocena posledic vpeljave 5G omrežja v Sloveniji? Kdo je oceno pripravil? Ali je bila v Sloveniji s strani pristojnih organov opravljena kakšna neodvisna raziskava o posledicah vpeljave 5G omrežja? Ali je bila na nivoju Evropske unije opravljena kakršnakoli raziskava te zvrsti? Prosim za ustni odgovor na naslednji seji. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec Vojko Starović bo postavil vprašanje ministru za zdravje Alešu Šabedru, ki je odsoten. Pa tudi vas prosim za opredelitev, ali želite ustni ali pisni odgovor. Izvolite.
Prosim za ustni odgovor. Zaradi odpovedi pogodb o zaposlitvi s strani številnih zdravnikov družinske medicine na območju Zdravstvenega doma Kranj je po besedah direktorice doma zavladala gneča in zmeda. Skrajni ukrep odpovedi zaposlitve pa so družinski zdravniki po lastnih besedah sprejeli zaradi preobremenjenosti z delom. Zaradi nedavnega sklepa Vlade, ki je nadomestil veljavni aneks št. 1, je bila zgornja meja obremenitve družinskih zdravnikov znižana na tisoč 895 glavarinskih količnikov. Zaradi tega so zdravniki končni odpovedni rok premaknili na jesen. Odprti so pa še drugi pogoji dela, katerih ureditev zahtevajo, med njimi izstopa debirokratizacija dela. Zanimivo pa, da ostali zdravstveni domovi v Sloveniji nimajo nekih hujših zapletov in težav, kot jih imajo v Zdravstvenem domu Kranj. Prav nasprotno, Zdravstveni dom Ljubljana – sicer največji zdravstveni dom v Sloveniji – je nekaj dni nazaj prejel nagrado mesta Ljubljana za svoje dobro delo. Minister, nam lahko pojasnite razlike. Ali boste do jeseni uspeli odgovoriti in vpeljati ustrezne rešitve ter tako zagotoviti nemoteno zdravstveno oskrbo prebivalcem Kranja? Ali med te rešitve sodi tudi debirokratizacija dela? Raziskave jasno govorijo, da je občutek avtonomije pri opravljanju dela ključnega pomena za dobro delo in zadovoljstvo pri delu; avtonomije pa je v delu zdravnika vedno manj. Namesto da bi moderna informacijska tehnologija služila razbremenitvi dela, se z vrtoglavo hitrostjo spreminja v orodje poveljevanja in nadzora, ki uničuje avtonomijo zaposlenih. Vse je zapisano v zadovoljstvo birokratov v obliki pravil, predpisov, standardov in protokolov. Za zaključek moram povedati, da Ministrstvo za zdravje res nima neposrednega vpliva na delovanje in organizacijo zdravstvenih domov, ker njegovi ustanovitelji so pač občine. Ker pa se stanje v zdravstvu že vrsto let poslabšuje tudi na primarni ravni, sprašujem: Ali ministrstvo razmišlja o spremembi zakonodaje v smeri povečanja pristojnosti ministrstva na ključnih segmentih oziroma tam, kjer nastajajo največje težave? Kot del vlade ima ministrstvo zakonsko iniciativo, ki je po mojem skromnem mnenju ne izkorišča dovolj. Če se bomo še naprej vrteli okoli pristojnosti, sem prepričan, da ne bomo prišli daleč. Hvala lepa.
Hvala lepa. Samo Bevk bo postavil poslansko vprašanje ministru za zdravje Alešu Šabedru. Tudi vas prosim za opredelitev glede ustnega ali pisnega odgovora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Bolnišnične okužbe veljajo za enega večjih javnozdravstvenih problemov v svetu in Evropi, seveda tudi v Sloveniji. Ni jih mogoče popolnoma preprečiti, lahko pa zelo uspešno in tudi zelo poceni znižujemo njihovo pogostnost. Zadnja slovenska raziskava, ki je bila izvedena leta 2001, je pokazala, da je bilo na dan raziskave v vseh slovenskih bolnišnicah za akutno oskrbo 6,4 % bolnikov, ki so imel bolnišnično okužbo. Največkrat se pacienti okužijo zaradi slabe higiene rok zdravstvenega osebja, od zdravnikov do medicinskih sester in drugih, ker si rok ne razkužujejo redno in ne ob vsakem stiku s pacientom. Redna higiena in razkuževanje rok pa sta tudi najcenejša ukrepa za preprečevanje bolnišničnih okužb. Ko sem v začetku leta 2001 takratnemu ministru za zdravje dr. Dušanu Kebru prvič postavil to vprašanje, sem navedel podatek, da zaradi bolnišničnih okužb v slovenskih bolnišnicah na letni ravni umre od 400 do 600 pacientov. Tej navedbi minister ni oporekal. To je nekajkrat več kot vse nesreče s smrtnim izidom v prometu na letni ravni. Rezultati raziskave, ki je bila v zvezi z bolnišničnimi okužbami opravljena leta 2001, so bili porazni. Takrat je bila ustanovljena tudi Nacionalna komisija za obvladovanje bolnišničnih okužb, ki naj bi kot neodvisna institucija Ministrstvu za zdravje poročala in predlagala ukrepe za izboljšanje stanja v boju proti okužbam. Po takratnih ocenah strokovnjakov bi lahko okužbe omejili na skandinavsko raven, ki je najnižja v Evropi, šele po več kot desetih letih. Prav zaradi tega gospodu ministru predlagam, da uvede novo raziskavo na državni ravni, ne samo v bolnišnicah, temveč tudi v domovih za starejše, da bomo videli, ali so ukrepi za obvladovanje bolnišničnih okužb izboljšali stanje na tem področju. To je namreč tudi eden od najpomembnejših kazalnikov kvalitete zdravstvene oskrbe v bolnišnicah. Danes namreč nimamo uradnega podatka, koliko pacientov zaradi tega umre v posamezni bolnišnici. Govorimo pa o več kot nekaj sto nepotrebnih smrti pacientov. Glede na povedano gospoda ministra sprašujem: Kaj bo storil na tem področju? Kakšni so oziroma bodo ukrepi za zmanjšanje bolnišničnih okužb v slovenskih bolnišnicah in domovih za ostarele? Ker je minister odsoten, prosim, da mi odgovori na naslednji seji Državnega zbora, ko bodo na vrsti odgovori na poslanska vprašanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Tako se bo tudi zgodilo. Prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Poslanec Aleksander Reberšek bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica! Ne le ilegalne, tudi legalne migracije so Sloveniji ušle izpod nadzora. Časopis Delo 6. maja piše, citat: »Če bo šlo tako naprej, bo čez desetletje v Sloveniji četrtina vseh prebivalcev tujcev.« Zaradi nenadzorovanih migracij je v nevarnosti tudi socialni sistem. Dejstva so, na upravnih enotah je vsako leto več vlog za izdajo dovoljenj za prebivanje tujcev. Samo v prvih treh mesecih letošnjega leta je naša država izdala že 9 tisoč 2 dovoljeni za začasno in stalno prebivanje. Na naših veleposlaništvih menijo, da Slovenija potrebuje sito za bivanje tujcev, kot ga pozna evropska zakonodaja. Za tretjino tujcev, ki prihajajo, je Slovenija le odskočna deska v Evropsko unijo, ker delajo v drugih državah, v Sloveniji pa uživajo ugodnosti zdravstvenega in socialnega sistema. Iz tujine smo že deležni očitkov, da Slovenija dampinško uvaža delovno silo v Evropsko unijo. Priča smo tudi pojavu tako imenovanega šoping vizuma, kar pomeni, da so tujci, ki pridejo v Slovenijo, sicer zaposleni pri podjetju, prijavljenem v naši državi, vendar dejansko delajo v tujini. Po trenutno veljavni zakonodaji lahko po enem letu v Slovenijo pridejo živeti njihove družine, čeprav očetov v Sloveniji dejansko ni. Posledica tega je, da imamo ob rekordno nizki brezposelnosti v zadnjih desetih letih tudi rekordno visoko število upravičencev do socialne pomoči. Kot je poročal časopis Delo 29. aprila, se je število prejemnikov socialnih transferjev povzpelo že na 91 tisoč 595. Plače in standard domačega delavskega razreda v Sloveniji ne morejo rasti, če je ta soočen s konstantnim pritokom cenejše delovne sile iz tujine. Prav ljudi z najnižjimi prihodki takšna migracijska politika najbolj prizadene. Delavci v Sloveniji pa prav tako delajo za drobiž. Kako ima lahko domnevno levosredinska vlada tako mačehovski odnos do delavstva? Spoštovana ministrica, to ni kritika priseljencev, temveč vaše popolnoma zgrešene migracijske in socialne politike. Sprašujem vas: Kako boste preprečili zlorabe pravic iz socialnega varstva v Republiki Sloveniji? Kaj boste storili, da se izboljša mizerni položaj prejemnikov invalidnin, invalidskih pokojnin, kmečkih pokojnin in drugih deprivilegiranih skupin državljanov, saj jim prejemki, ki pogosto le malo presegajo 200 evrov, nikakor ne omogočajo dostojnega življenja? V primerjavi z najnižjo socialno pomočjo v višini skoraj 400 evrov pa se resnično počutijo, kot da se nekdo iz njih norčuje.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za vprašanje. Naj uvodoma povem, da pogoje tujcev za delo in bivanje v Republiki Sloveniji ureja Zakon o tujcih, ki spada pod pristojnost Ministrstva za notranje zadeve, tako da prvega dela vašega vprašanja ne morem komentirati. Kar pa se tiče socialnih transferjev, pa odgovarjam sledeče. Zakonodaja s področja prejemanja socialno varstvenih prejemkov je ustrezno urejena. Kar se tiče denarne socialne pomoči, pojasnjujem, da zakon določa, da je do pravice denarne socialne pomoči upravičen državljan Republike Slovenije, ki ima prijavljeno stalno prebivališče v Republiki Sloveniji, in tujec, ki ima dovoljenje za stalno prebivanje. To pomeni – ki mora neprekinjeno prebivati v Republiki Sloveniji 5 let in seveda imeti prijavljeno stalno prebivališče, če brez svoje krivde nima zadostnih sredstev za preživljanje. Eden od pogojev za pridobitev denarne socialne pomoči je torej prijava stalnega prebivališča, ki predstavlja naslov v Republiki Sloveniji, na katerem posameznik stalno prebiva, in je ta naslov središče njegovih življenjskih interesov, kar se presoja na podlagi njegovih družinskih, partnerskih, delavnih, ekonomskih, socialnih in drugih vezi, ki kažejo, da med posameznikom in naslovom, kjer živi, obstajajo tesne in trajne povezave. Opozorila bi, da tujec lahko zaprosi za stalno prebivališče v Sloveniji šele takrat, ko izkazuje, da zakonito neprekinjeno prebiva v Republiki Sloveniji 5 let. Stalno prebivališče je tako predpogoj za upravičenost do denarne socialne pomoči, kar posledično pomeni, da lahko denarno socialno pomoč pridobi šele po petih letih bivanja v Republiki Sloveniji. Navedeno pomeni, da tujec, ki ima dovoljenje za stalno prebivanje in ima prijavljeno zgolj začasno prebivališče, nima pravice do denarne socialne pomoči. Ustava zagotavlja državljanom v prvem odstavku 50. člena pravico do socialne varnosti pod pogoji, ki jih določa zakon. Po ustavnosodni presoji je socialna država dolžna na temelju te pravice zagotoviti ogroženemu posamezniku ustrezno pomoč. Gre za zagotavljanje tako imenovanega življenjskega minimuma za preživetje posamezniku, ki je v socialni ali ekonomski stiski in potrebuje pomoč. Ministrstvo meni, da so pogoji za priznanje denarne socialne pomoči za tujce ustrezno urejeni in bi neenaka obravnava tujcev, ki imajo dovoljenje za stalno prebivanje in prijavljeno stalno prebivališče, bila v nasprotju z ustavno pravico do enakosti pred zakonom, 14. člena Ustave Republike Slovenije, po kateri je skladno z načelom enakosti pred zakonom treba bistveno enaka dejanska stanja obravnavati enako. Kar se tiče otroškega dodatka v delu, ki se nanaša na otroški dodatek tujcev, ki se zaposlijo v Republiki Sloveniji in slej ko prej pripeljejo tudi svoje družine, pojasnjujem, da Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev v 22. členu določa, da ima pravico do otroškega dodatka eden od staršev oziroma druga oseba za otroka s prijavljenim prebivališčem v Republiki Sloveniji do 18. leta starosti, če izpolnjuje za to predpisane pogoje po zakonu. Zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih pa v 73. členu določa, da ima pravico do otroškega dodatka eden od staršev ali druga oseba za otroka s prijavljenim prebivališčem v Republiki Sloveniji, ki dejansko živi v Republiki Sloveniji, in sicer do 18. leta starosti. Če navedene pogoje izpolnijo, ni razloga, da otroškega dodatka ne bi prejeli. Mogoče povem za lažjo predstavo statistični podatek, da od vseh socialnih transferjev, ki so podeljeni v Republiki Sloveniji, če govorimo o otroškem dodatku, denarni socialni pomoči, varstvenem dodatku, torej skupno 413 tisoč 89 socialnih transferjev, jih od tega prejmejo tujci 30 tisoč oziroma 7 % vseh socialnih transferjev. Glede zadnjega dela vprašanja, ki se tiče pokojnin. V zvezi z ukrepi za izboljšanje socialnega položaja upravičencev iz pokojninskega sistema pojasnjujem, da so pravice iz tega sistema vezane na predhodno zavarovanje ter na višino prispevkov, ki so jih posamezniki sami plačali v sistem med svojo aktivno dobo. Tudi sama se že ves čas zavedam, da je treba zagotoviti višjo socialno varnost ter večjo sorazmernost med prejemki upravičencev iz pokojninskega zavarovanja ter upravičencev do prejemkov iz socialnega varstva; vendar enako za vse uživalce pravic iz sistema zavarovanja in ne parcialno zgolj za nekatere od njih. Kot najbrž veste, je ministrstvo v ta namen že pripravilo izhodišča za spremembe Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, glede katerih že potekajo intenzivna usklajevanja s socialnimi partnerji, ki naslavljajo tudi problematiko ustrezne višine prejemkov iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja ter s tem zasledujejo cilje zagotavljanja višje socialne varnosti upokojencev.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana ministrica, socialna politika je zgrešena. Povejte mi, kdo bo v tej državi delal za 600 evrov, če dobi 400 evrov za nedelo? Enostarševski družini z dvema otrokoma, v kateri je starš brezposeln, pripada tisoč 115 evrov denarne socialne pomoči, otroških dodatkov, brezplačen vrtec in še kup ostalih ugodnosti. Če starša z dvema otrokoma hodita v službo in delata za minimalno plačo, dobita mesečno na račun slabih 200 evrov več, kot če bi bila doma, bi bila brezposelna in bi dobivala denarno socialno pomoč. Naša država očitno sporoča: Ne delati, ker se ne splača. Naša država podpira nedelo. Socialno politiko pa izkoriščajo priseljenci, ki s sabo pripeljejo družino. Priseljenci so pripravljeni delati za manjšo plačilo, ker tako ali tako njihova družina dobi denarno socialno podporo. To pa pomeni, da imamo zaradi take politike na trgu cenejšo delovno silo, kar posledično pomeni, da imajo naši državljani nižje plače. Na eni strani levičarji vpijete in se derete, da se zavzemate za delavce; po drugi strani pa dopuščate tako socialno politiko in visoke denarne podpore, ki je na račun slovenskih davkoplačevalcev, ter velikodušno in brez nadzora dajete to socialno podporo. S tem pa delate škodo našim pridnim državljanom. Zato še enkrat ponavljam, naša socialna politika je zgrešena. Zdrav človek potrebuje delo, ne pa denarne socialne pomoči. Čisto vse besede so odveč, dokler bo nekdo, ki ima za sabo sedem ortopedskih operacij, invalid, prejemal 256 evrov invalidske pokojnine; nekdo, ki je zdrav in sposoben za delo, pa bo dobil vsak mesec 400 evrov socialne pomoči.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Najlepša hvala za dopolnitev. Kar se tiče naše socialne politike, bi povedala sledeče. Sama menim, da je višina denarne socialne pomoči za tistega, ki jo potrebuje, 392,75 evra; in strinjam se z vami, vsi ostali si pa morajo svojo socialno varnost poiskati sami na trgu dela. Zato tudi intenzivno uvajamo pilotni projekt povezovanja centrov za socialno delo in zavodov za zaposlovanje. Prej je bil dolgotrajno brezposelni vabljen enkrat na štiri mesece, zdaj ga vabita oba svetovalca, center za socialno delo in zavod za zaposlovanje delata skupaj. Vabita ga enkrat na 14 dni z namenom, na kak način to osebo opolnomočiti ali čim prej zaposliti; ali preko ukrepov aktivne politike zaposlovanja čim prej opolnomočiti in ga vrniti na trg dela, da si bo sam poiskal socialno varnost. Sama menim, da je Slovenija socialna država. Vedno bomo imeli takšen odstotek državljanov, ki zaradi zdravstvenih razlogov ne more delati. Za njih kot družba moramo poskrbeti, vsi ostali pa si svojo socialno varnost morajo zagotavljati na trgu dela; strinjam se z vami. Kar se tiče minimalne plače. Moje mnenje je, da denarna socialna pomoč ni previsoka, prenizke so minimalne plače. Če namreč pogledamo šolski primer tipične družine: dva starša, ki sta na minimalni plači, en otrok v vrtcu, eden pa v osnovni šoli, prejmeta socialnih transferjev 540 evrov. Pogosto me vprašajo, kakšno je moje mnenje in kakšna bi naj bila minimalna plača. Moj odgovor je vedno, odkar sem ministrica, enak: Takšna, da nekdo, ki dela polni delovni čas, ne rabi socialnih transferjev, da bo preživel mesec. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite dati postopkovni predlog? Gospod poslanec, izvolite.
V skladu s Poslovnikom predlagam, da se o tej temi opravi razprava na naslednji seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri v okviru glasovanj. Poslanec Luka Mesec bo postavil vprašanje ministrici za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandri Pivec, ki je odsotna. Predlagam, da se opredelite, ali želite na naslednji seji ustni odgovor. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Kot najavljeno bom ministrici za kmetijstvo postavil vprašanje glede ladijskega prevoza živali. Na spletni strani Luke Koper sem zasledil, da se je danes ob 14. uri na privezu 8A začelo natovarjanje na ladjo Norland. Tip tovora, kot razberemo iz pregleda stanja na vezih, je bil – žive živali plus seno. Najavljena količina – tisoč. V stolpiču na desni piše, da to ne pomeni tisoč živali, pač pa tisoč ton. Ko peljejo prašiče, ovce ali govedo na čezmorsko plovbo, jih očitno ne štejejo več po glavi, ampak tako kot ribe, samo še po tonah. Teh tisoč ton živali se je torej danes ob 14. uri v Luki Koper pridružilo milijonom drugih živali po vsem svetu, ki jih letno za več tednov strpajo na peklenske čezoceanske plovbe. Aktivisti iz Avstralije so stanje na teh ladjah dokumentirali. Enega od videoposnetkov si lahko ogledate na moji Facebook strani, objavil sem ga včeraj. Moram priznati, da je to ena od najbolj barbarskih stvari, kar sem jih videl v življenju. Živali so strpane v slabo osvetljene ogromne sobane, a jih je v njih toliko, da se komaj premikajo. Ovce so natlačene kot kokoši v talni reji. Številne ne morejo niti do vode niti do hrane. Izpostavljene so ekstremnim pogojem: visokim temperaturam, manjka jim kisika, dušijo se. Številne so zaradi prerivanja za hrano poškodovane, vse po vrsti pa so umazane, saj dobesedno po več tednov preživijo v lastnih izločkih. Zaradi nehumanih razmer številne živali na tej čezmorski poti v klavnico poginejo. Njihova trupla, tako kot iztrebke, odvržejo v morje. To je najbrž tudi razlog, zakaj se jih šteje samo v tonah. V pristanišču je pač lažje odpisati 25 ton, kot pa v zapisnik napisati, da je zaradi neznosnih razmer 500 ovac poginilo v lastnih iztrebkih. Zato se na gospo ministrico obračam s preprostim vprašanjem: Kdaj bomo to barbarstvo prepovedali? Vlada, ki ima v koalicijski pogodbi zapisano, da je zavezana dobrobiti živali, si tega ne bi smela privoščiti. Prosim za ustni odgovor na naslednji seji. Hvala.
Hvala lepa. Bomo uvrstili na dnevni red naslednje seje. Prišli smo do zadnjega ustnega vprašanja. Poslanec Boštjan Koražija bo postavil ustno poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu, ki je odsoten. Pa tudi vas prosim za izjasnitev glede pisnega ali ustnega odgovora. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. Želel bi ustni odgovor na moje vprašanje. Že več let je v pripravi strategija prostorskega razvoja Republike Slovenije do leta 2050. Prostor je eden od ključnih elementov za dolgoročen razvoj Slovenije, saj povezuje številne potenciale: za razvojni preboj, za izboljšanje blaginje in kakovosti življenja prebivalstva ter ohranjanje narodne dediščine. Po meni doslej znanih podatkih je bila strategija zasnovana na vsaj treh različnih predpostavkah oziroma modelih. Varianta A: centraliziran model Slovenije, ki je bil sicer spretno poimenovan kot model koncentriranega policentričnega prostorskega razvoja. Varianta B: policentrični model, poimenovan kot model dekoncentriranega policentričnega prostorskega razvoja z večjim številom središč. Varianta C, na kateri naj bi se trenutno delalo, pa ohranja policentrično razporeditev z nekaterimi popravki. Glavno ogrodje modelov naj bi bila središča različnih rangov mednarodnega, nacionalnega in regionalnega pomena, določena na osnovi meril, kot so dostopnost, število prebivalcev, opremljenost s funkcijami, delovna mesta, gospodarski in turistični pomen. Župani občin Spodnjega Podravja vztrajno in še zmeraj opozarjajo na problematiko statusa mesta Ptuj v teh različnih variantah. Če je bil v prvemu delu Ptuj popolnoma spregledan, v drugem in tretjem pa ni bilo nič boljše, po eni varianti naj bi mu bil dodeljen status regijskega središča, po drugem pa status somestja z Mariborom. Po tej varianti bi sicer res Ptuj imel status mednarodnega pomena, vendar je utemeljena bojazen, da somestja ne prinašajo enakopravnega položaja obeh mest, pač pa bo v tem somestju Maribor dominanten. Ptuj pa bo počasi postal zgolj spalno naselje. Pri tem naj izpostavim, da je mesto Ptuj in Mestna občina Ptuj edina mestna občina, ki v vseh dosedanjih predlogih in tudi v zadnjem predlogu nima statusa središča nacionalnega pomena. Ptuj je najstarejše mesto v Sloveniji; in ne Ljubljana. To lahko razberemo tudi iz omembe mesta v različnih pisnih dokumentih in je kot tak upravičen do statusa – središče nacionalnega pomena; in ne samo regionalnega. Zato sprašujem gospoda ministra: Kakšno je trenutno stanje dokumenta strategija prostorskega razvoja Republike Slovenije do leta 2050 in kakšni so njegovi temelj poudarki? Kakšno je število in imena načrtovanih središč nacionalnega pomena ter merila za njihovo določanje? Kakšen je status Ptuja znotraj trenutne strategije? V kolikšni meri so bili upoštevani predlogi in pripombe deležnikov iz terena, zlasti s področja Spodnjega Podravja? Občina in kolegi župani Spodnjega Podravja so vedno znova naslavljali problematične točke, ki pa so bile kljub drugačnim obljubam v popravljeno verzijo vključene zelo okrnjeno ali pa so izpadle. Kot ministra, pristojnega za pripravo strategije, vas prosim za zavezo, da bo mesto Ptuj v strategiji prostorskega razvoja do leta 2050 imelo status samostojnega središča nacionalnega pomena in da bo povezano v somestje z bližnjim Mariborom. Hvala.
Hvala lepa. Tudi vaša zahteva bo uvrščena na naslednjo sejo. Predsedniku Vlade, ministricam in ministrom se zahvaljujem za podane odgovore. S tem prekinjam 1. točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri, 21. maja 2019, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam 8. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. (SEJA JE BILA PREKINJENA 20. MAJA 2019 OB 17.58.)