Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 17. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: gospa Renata Brunskole, gospa Sonja Ramšak, gospa Eva Irgl, gospa Marija Plevčak, mag. Lejla Hercegovac, gospod Dragutin Mate, mag. Matej Tonin, gospod Bojan Starman, gospod Roberto Battelli in gospod Ivan Hršak. Na sejo sem vabil predsednico Vlade, ministrici in ministre ter generalno sekretarko Vlade k 1. točki dnevnega reda, predsednika Sodnega sveta gospoda Janeza Vlaja k 24. točki dnevnega reda in predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 17. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v peterk, 13. septembra 2013, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik posamezne točke z dnevnega reda nisem prejel. Prehajamo pa na obravnavo in odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda. Po dogovoru na 64. seji Kolegija predsednika Državnega 20. septembra 2013 Državnemu zboru predlagam, da dnevni red 17. seje razširi z obravnavo Predloga o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnih zavarovanjih, nujni postopek, EPA 1434-VI . Predlog za širitev ste prejeli v petek, 20. septembra 2013. Sprašujem, če želi predstavnik Vlade, ki je predlagateljica zakona, predstaviti razloge za uvrstitev na dnevni red. Ugotavljam, da ne. Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Ugotavljam, da ne. S tem zaključujem razpravo o predlogu za širitev in prehajamo na odločanje. Prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo o predlogu za širitev dnevnega reda. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 3. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlog za širitev sprejet. Državni zbor bo predlog zakona obravnaval kot 4.a točko dnevnega reda, in sicer v četrtek, 26. 9. 2013. Prehajamo na glasovanje o določitvi dnevnega reda v celoti. Državnemu zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, ki ste ga prejeli s sklicem, s sprejeto dopolnitvijo. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 17. seje Državnega zbora določen. Prehajamo na 23.A TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE ZAHTEVA SKUPINE POSLANK IN POSLANCEV, DA DRŽAVNI ZBOR ODLOČI O ODLOČITVI KOLEGIJA PREDSEDNIKA DRŽAVNEGA ZBORA, DA SE PREDLOG ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O JAVNIH SKLADIH OBRAVNAVA PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 63. seji 13. 9. 2013 sklenil, da se Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o javnih skladih, EPA 1014-VI , ki sta ga Državnemu zboru v obravnavo predložili poslanki Saša Kos in Alenka Pavlič, obravnava po skrajšanem postopku. Na podlagi desetega odstavka 21. člena Poslovnika Državnega zbora je skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor odloči o navedeni odločitvi Kolegija. Ali želi predstavnik vlagateljev zahteve gospod Jože Tanko predstaviti stališče za ponovno odločanje? Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani člani Vlade, kolegice in kolegi! Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o javnih skladih je bil, kot je povedal predsednik, že maja meseca vložen v zakonodajni postopek. Takrat smo na Kolegiju to zadevo obravnavali in dogovorjeno je bilo, da bo predlagatelj predlog zakona ustrezno dopolnil in dopisal vsa potrebna pojasnila, ki k temu zakonu sodijo. Pri tem zakonu se enormno povečuje možnost zadolževanja javnih skladov, in sicer z 10 % premoženja skladov na 50 % premoženja skladov, kar pomeni, da se s tem zakonom prinaša dodatno zadolževanje v višini 400 do 500 milijonov evrov, in to brez poroštva ustanovitelja, recimo Mestne občine Ljubljana. Ključni sklad na tem področju, ki najbrž potrebuje tako zadolževanje, je Stanovanjski sklad Mestne občine Ljubljana. In s tem, ko se omogoča tako nekontrolirano zadolževanje skladom, se vnaša tudi negotovost v finančno stanje, v finančno poslovanje Republike Slovenije, kajti v skladu z dogovorom med Vlado in Mestno občino Ljubljana, ki je bil dosežen 23. 7. 2013, v 3. točki piše, da se predlaga zadolževanje brez poroštva lokalne skupnosti. Kar pomeni, da bo vse to, kar se bo ta sklad zadolžil, postalo javno breme v primeru, da sklad teh obveznosti ne bo mogel poplačevati. V tem primeru gre pravzaprav za podobno zadevo, kot sta Factor banka ali Probanka, po obsegu je to 500 milijonov evrov, po garancijah ustanovitelja, ki bi jih moral dati, je to 500 milijonov evrov. In očitno je, da gre tu za neko nekontrolirano zadolževanje, za omogočanje nekega bypassa. Kar zadeva poslovanje in delovanje Stanovanjskega sklada Mestne občine Ljubljana, smo se pred časom soočili tudi z dodatnim problemom. V letih pred tem se je za popolnoma jasen posel, nakup 300 stanovanj, sklenila neka svetovalna pogodba z neko svetovalno družbo iz Liechtensteina in tja je odteklo skoraj 700 tisoč evrov javnih sredstev za svetovanje, kje se naj kupijo v Ljubljani prosta stanovanja, pravzaprav nekaj nepojmljivega pri vsem tem razkošju praznih stanovanj v Ljubljani. S tem zakonom se dejansko omogoča nadaljevanje tehnologije dela, ki je značilna za neke strukture, ki ne delujejo transparentno, ki ne delujejo v interesu javnosti, ki ne delujejo na tak način, da bi od tega imela korist država in skupnost, ampak delujejo v interesu, da imajo korist sami oziroma tiste njihove ekipe, ki so tam. Predlagam, da tudi poslanci koalicije resno razmislite o tem, ali bi tak postopek pri tem zakonu podprli. Menim, da je zakon škodljiv, zelo škodljiv, še posebej tudi zato, ker ne prinaša za tiste, ki ta kredit najamejo, nobene odgovornosti, kajti če ne da tisti, ki je ustanovitelj sklada, poroštva, potem je to pokrivanje, ko bo usahnilo to iz nekih drugih sredstev. Tudi nikjer v obrazložitvi ni jasno, kam se bo ta dolg štel. Ali gre to v zadolževanje države ali gre to v zadolževanje tistega, kar poročamo Evropski komisiji, evropski skupnosti, ali je to kakšna druga oblika zadolževanja. Očitno pa je, da je ta rokohitrski postopek namenjen izključno temu, da se pomirijo lobiji, ki pričakujejo od mandata te vlade in te koalicije, kolikor časa bo že trajal, bogata nadomestila. Črpanje tega denarja bo povsem nenadzorovano, tako kot je bilo že vrsto let do sedaj. Zato predlagam, da Državni zbor predloga za skrajšani postopek ne podpre, in da, če ste se že za to odločili, sprožimo vsaj normalni redni postopek in opravimo v primeru tega zakona tudi splošno razpravo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naj vas opozorim, da o tej zahtevi ni razprave in obrazložitve glasu. Zato prihajamo na odločanje in zboru predlagam, da odloči o naslednjem sklepu: Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o javnih skladih se obravnava po skrajšanem postopku. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za 31, proti 41. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s prvim odstavkom 122. člena Poslovnika Državnega zbora z današnjim dnem prične teči 15-dnevni rok za vložitev zahteve za splošno razpravo o predlogu zakona. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO SO VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. Gospod Tanko, proceduralno.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi! Mislim, da je prav, da odpremo še eno temo, preden začnemo z delom Državnega zbora, to je obeležitev spomina na 23. avgust in na resolucijo Evropskega parlamenta in vseevropskim dnevom spomina na žrtve totalitarizma. 12. julija smo trije podpisniki iz SDS, Nove Slovenije in Slovenske ljudske stranke poslali na predsednika Državnega zbora predlog, da se na isti način, kot se je to storilo za Srebrenico in obeležilo dan spomina z nagovorom predsednika Državnega zbora, ta nagovor ob prvi priložnosti zasedanja Državnega zbora opravi tudi v povezavi s to resolucijo Evropskega parlamenta. To naše prizadevanje je bilo žal prezrto, ampak menimo podpisniki, da je prav, da naredimo tudi ta pietetni korak tudi v Državnem zboru. Temi, povezani z žrtvami vojnih in predvsem povojnih pobojev, izvensodnih, se slovenska politika izogiba na vse možne načine. Tudi včeraj, ko je bil dan obeležitve spomina na izstradane otroke v Ormožu, uradnih predstavnikov slovenske politike tam ni bilo, bom rekel, iz oblastnih struktur. To se pravi, ni bilo ne predsednika Državnega zbora, ni bilo predsednika republike, nikogar ni bilo tudi iz Vlade Republike Slovenije. Glede na to, da v Sloveniji predstavlja v okviru tega Srebrenica približno desetino žrtev storjenih v vojnih in povojnih pobojih na slovenskih tleh, bi bilo dobro, da bi predsednik Državnega zbora dal tudi državljanom, slovenski politiki signal z nagovorom v Državnem zboru. Vendar očitno ta tema ni tista, ki bi oblastne strukture motivirala, da bi pripeljali do sprave v slovenskem narodu, da se tej temi izogibamo, da se celo v Bosni ukvarjajo z izkopi, identifikacijo žrtev z morišča v Srebrenici in okolici, pri nas ti postopki vsi stojijo, so blokirani. Zato predlagam, spoštovani predsednik, ker svoje naloge niste opravili, da se vsem žrtvam vojnih in povojnih pobojev, tudi tem otrokom, katerih smrt so obeležili včeraj, Državni zbor pokloni vsaj z minuto molka. Upam, da boste to minuto molka za žrtve totalitarnih režimov tudi odredili. Hvala.
Hvala. Proceduralno, gospa Ljudmila Novak.
Pridružila bi se temu predlogu, ker je tudi Nova Slovenija bila sopodpisnica tega predloga. Rada bi povedala za lep zgled, ki se je zgodil včeraj. Po vojni leta 1945 je bilo v koncentracijskem taborišču v Kidričevem, Strnišču ali Sterntal veliko zaprtih Slovencev in pripadnikov nemško govoreče manjšine. Potem je bilo več kot 300 otrok preusmerjenih v grad v Ormožu. Tam jih je umrlo 39 v dveh mesecih, avgusta, septembra, nekaj tudi oktobra. Občina Ormož, vsi svetniki – iz vseh političnih opcij so podprli predlog, da se jim postavi spomenik, obeležje, ki so ga včeraj blagoslovili na ormoškem pokopališču. Mislim, da nam to mora biti nek zgled, pravi korak k spravi. In če sočustvujemo z žrtvami Srebrenice, mislim, da bi morali sočustvovati tudi z žrtvami Slovenci, ki so bili umorjeni na nek način v Sloveniji. Zato takšno spoštovanje, takšna pieteta do vseh teh, samo to nas lahko privede korak naprej k spravi in k pomiritvi razprtij, za katere vemo, da so v Sloveniji.
Hvala. Ob tem proceduralnem predlogu lahko povem, da sem kot predsednik Državnega [[...]]Želite proceduralno? Gospod Bogovič, izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! V Slovenski ljudski stranki smo se podpisali prav tako pod to pobudo v času, ko se je cela Evropa spominjala žrtev totalitarnih sistemov. Smatramo, da je pobuda na mestu in da je prav, da tudi slovenski parlament zmore in se prikloni tem žrtvam. Bistveno bolje, kot da ob slovesnostih, proslavah spodbujamo in iščemo razlike med nami, je prav, da se z globokim spominom in tudi s priznanjem tistih, ki so v preteklosti trpeli zaradi nas, poklonimo z minuto molka. Svoj pogled pa usmerimo naprej. Sam se pridružujem tej pobudi, ki smo jo kot stranka z veseljem sopodpisali.
Hvala. Zaradi korektnosti navedb, ki so bile predstavljene s strani vodje poslanske skupine gospoda Jožeta Tanka, bi vendarle želel opozoriti na to, na kar sem tudi že na Kolegiju, da je tudi ob vseevropskem dnevu spomina na žrtve vseh totalitarnih in avtoritarnih režimov, ki je 23. avgusta, bilo s strani Državnega zbora oziroma s strani predsednika Državnega zbora, v mojem imenu ravno tako napisano besedilo, ki je bilo tudi objavljeno in smo s tem izrazili spoštovanje do tega dogodka. Če menite, da je treba tudi z minuto molka obeležiti ta dogodek, to seveda lahko naredimo. Vabim vas, da se z minuto molka spomnimo ob vseevropskem dnevu spomina na žrtve vseh totalitarnih in avtoritarnih režimov na to resolucijo. /minuta molka/
Nadaljujemo z obravnavo 1. točke dnevnega reda, to so Vprašanja poslank in poslancev. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 45 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin in v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. ter 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovorila predsednica Vlade. Vsak poslanec oziroma poslanka ima za postavitev vprašanja na voljo tri minute, predsednica Vlade, ministrici in ministri ter generalna sekretarka Vlade odgovorijo na vprašanje v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo pet minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednice Vlade, ministrice in ministra ali generalne sekretarke Vlade. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednica Vlade, ministrica, minister ali generalna sekretarka vlade v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. Naj vas obvestim, da sta se za to točko danes opravičila gospod Karl Erjavec, minister za zunanje zadeve, in mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo in okolje. Na e-klopi je objavljen tudi pregled poslanskih vprašanj, na katere v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. V tem trenutku pa prehajamo na postavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovarjala predsednica Vlade mag. Alenka Bratušek. Prvi bo postavil vprašanje gospod Jožef Horvat, Nova Slovenija.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Dober dan, spoštovana predsednica Vlade gospa Alenka Bratušek, spoštovani ministrski zbor, spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovana predsednica, verjamem, da ste že poslali čestitko nemški kanclerki Angeli Merkel za triumfalno zmago njenih Krščanskih demokratov na včerajšnjih volitvah. Danes bova v okviru razpoložljivega časa veliko govorila o slovenskem gospodarskem zagonu, ta pa je tesno povezan tudi z nemškim, to je najmočnejšim evropskim gospodarstvom. Zato takšen uvod. Gospa predsednica! Gospodarstvo ste pred časom pozvali, da predlaga ukrepe za povečanje konkurenčnosti in gospodarsko rast. Ta način pozdravljam. Gospodarstvo je strnilo svoje predloge in priporočila za ukrepanje Vlade v dokumenti Kisik za gospodarstvo. 9. avgusta je ta dokument podpisalo 6 reprezentativnih organizacij slovenskega gospodarstva. Sprašujem vas, spoštovana gospa predsednica Vlade: Kako sprejemate predloge oziroma zahteve slovenskega gospodarstva? Katere konkretne ukrepe ter v kakšni časovni dinamiki bo sprejela Vlada za oživitev slovenskega gospodarstva, kar je ena izmed prioritetnih zavez v dogovoru koalicijskih strank za sodelovanje v Vladi Republike Slovenije? Včeraj sem prebral, da je Vlada pripravila 338 ukrepov za izboljšanje poslovnega okolja. Zanima me: Kakšni so konkretni cilji teh ukrepov v številkah, na primer koliko novih delovnih mest, kakšna je časovna projekcija gospodarske rasti in kakšna je časovna projekcija doseganja učinkov oziroma ciljev vladnih ukrepov? Gospa predsednica, hvala v naprej za vaše odgovore.
Hvala. Besedo dajem predsednici Vlade.
Najprej lepa hvala za to vprašanje. Tudi sama pozdravljam, da so nam gospodarstveniki, če jih lahko tako imenujem, pripravili nabor ukrepov, ki jih oni vidijo kot pomoč slovenskemu gospodarstvu. Razdelili so jih v štiri segmente in tako se jih bom dotaknila tudi jaz. Sanacija bank. V petek ste v bistvu cel dan v Državnem zboru porabili za to, da ste več ali manj bili zelo podrobno seznanjeni z začetkom sanacije slovenskega bančnega sistema. Jaz vam lahko povem, da smo v praktično nemogoče kratkih rokih, to je v dveh mesecih, tehnično pripravili slabo banko na to, da bi se prenosi slabih terjatev na to slabo banko lahko začeli. Zakaj se to ne dogaja, smo tudi že večkrat povedali. Številke, na katerih so temeljile ocene potrebnih sredstev za sanacijo bančnega sistema, niso številke moje vlade, ampak so številke Banke Slovenije. Evropska komisija želi za naše banke dobiti novo oceno. Zato čakamo na rezultate stresnih testov. In to je edini razlog, da se ta prenos ne začenja. Po moje in po naše bo prav sanacija bančnega sistema in to, da bodo banke spet začele kreditirati gospodarstvo, najbolj pomagalo slovenskemu gospodarstvu. In približno takšno je tudi mnenje gospodarstva. Drugi del, ki je prav tako povezan s podjetji, je razdolževanje podjetij. Zadolženost slovenskih podjetij je v tem trenutku največji problem. Zakon oziroma dva zakona sta praktično pripravljena, usklajujemo jih še z mednarodnimi inštitucijami, IMF in Evropsko centralno banko. Selektivna državna pomoč je naslednji predlog gospodarstva. Lahko samo rečem, da se strinjamo, da je treba z državnim denarjem pomagati samo tistim, ki imajo možnost preživetja. In točno tako ravnamo in bomo ravnali tudi v bodoče. Strukturne reforme je naslednji velik paket. Pokojninska reforma in reforma trga dela, gospod Horvat, se boste spomnili, je bila sprejeta konec lanskega leta. V letošnjem letu smo si zadali nalogo, da bomo evalvirali učinke, ali so res takšni, kot ste jih napovedovali takrat, ko ste predlagali sprejetje teh dveh reform, in če ugotovimo, da ne, bo treba tudi ljudem povedati, da so reforme bile preblage, niso bile takšne, kot jih od nas pričakuje gospodarstvo, in se bo treba pogajati na novo. Ampak sprejete so bile decembra in bomo počakali na učinke. Zdravstvena reforma. Lahko rečemo reforma, lahko pa rečemo sprememba dveh zakonov: Zakona o zdravstveni dejavnosti in Zakona o zdravstvenem zavarovanju, ki se pripravljata oba in mislim, da bi morala biti kar v doglednem času tudi pri vas na mizah. Revizija sistema javnega naročanja. Absolutno z velikim poudarkom na garancijah. To je želja gospodarstva, ki ji bomo sledili. Ministrstvo za finance pripravlja to, glede na to, da gre pa za obsežen segment, si pa ne upam reči, da bo to narejeno v roku 14 dni. Zagon gospodarstva in konkurenčnost, odprava administrativnih oziroma birokratskih ovir, absolutno zelo resno tudi s paketom, ki ste ga vi omenjali, kar en velik del je pa, no, ni velik, ampak je naredila, to je deregulacija poklicev, kjer smo šli s 65 na 25, to je že sprejeto. Boljše upravljanje podjetij. Absolutno, nujno, ker če pogledamo rezultate upravljanja naših podjetij v preteklosti, bom jaz rekla, so bili kar katastrofalni. Sprememba Zakona o Slovenskem državnem holdingu gre točno v to smer, je trenutno v javni obravnavi, lahko lahko daste pripombe in bomo videli, kaj se da še narediti. Več investicij. Tudi tukaj se absolutno strinjamo in bomo v proračunu to tudi izkazali. Res je, da bodo bolj ciljno usmerjene, ker so vezane na evropska sredstva. Ker pa mi je zdaj časa zmanjkalo, pa verjamem, da bova v dopolnitvi lahko končala.
Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Horvat.
Hvala lepa, gospa predsednica. Gotovo so zahtevni projekti in tudi ti ukrepi, ki ste jih navedli. Jaz bi vam priporočal, če seveda smem, da bi k reševanju situacije v Sloveniji iskreno povabili tudi opozicijo, približno tako, kot smo mi v lanskem letu tudi vas v poziciji povabili k sodelovanju pri sanaciji bank, pri Slovenskem državnem holdingu in tako naprej. To je pač moje priporočilo. Jaz sem vas spraševal o konkretnih učinkih v številkah. Gotovo, ko delate nek poslovni načrt, na primer v podjetju, potem operirate z nekimi številkami, kakšne cilje želite doseči. Mene seveda predvsem zanima: Koliko novih delovnih mest načrtujete, da bomo v Sloveniji dobili na podlagi teh ukrepov? Kakšna je časovna projekcija rasti slovenskega gospodarstva na podlagi teh ukrepov? Se pravi, pričakujem resnično konkretne številke. Oba pa najbrž veva, da recimo 60 tisoč novih delovnih mest, ki se jih seveda ne da ustvariti v enem letu, da bi pa to najbrž rešilo situacijo v Sloveniji. Takrat se ne bi več pogovarjali o problematiki pokojnin, problematiki zdravstva, problematiki šolstva in tako naprej. V bistvu gre za to, da najdemo odgovor na eno vprašanje: Kako zagnati gospodarstvo, kako ustvariti reciva 60 tisoč novih delovnih mest? To mene zanima, gospa predsednica. Hvala lepa.
Hvala. Želite podati dopolnilni odgovor? Predsednica Vlade, izvolite.
Hvala, gospod Horvat. Jaz verjamem, če bi bilo to tako enostavno, kot ste zdaj rekli, bi to naredila že vaša vlada v lanskem letu. Jaz vam lahko dam odgovor, da se je brezposelnost v letošnjem letu znižala za 7 tisoč 600 ljudi, 116 tisoč je v tem trenutku brezposelnih. Strinjam se z vami, absolutno še vedno bistveno preveč. Zato sem šla skozi ukrepe in vam bomo tudi hkrati s proračunom te ukrepe zelo natančno s številkami predstavili. Priznati morate, da sem tudi sama ali pa moja vlada prvič v zgodovini, odkar delamo program stabilnosti, preden je bil sprejet, predstavila opoziciji. In enako nameravam narediti s proračunom in ukrepi. Preden bomo stvari dali od sebe, načrtujem tudi ta sestanek in pogovor. Sem pa že večkrat povedala, da na žalost v tem trenutku se ne moremo ukvarjati samo z gospodarsko rastjo, ampak se moramo tudi s konsolidacijo javnih financ. In ukrepi za en del so malo v nasprotju z ukrepi za drugi del, zato že vseh 6 mesecev poudarjam, da je treba poiskati ukrepe, ki bodo najmanj negativno vplivali na gospodarsko rast in vseeno omogočili konsolidacijo javnih financ. Oba dobro veva, da dokler proračun izkazuje primanjkljaj – in v naslednjem letu načrtujemo tam blizu milijarde, je treba tistim, ki nam denar posojajo, na verodostojen način zagotoviti, da bodo ta denar dobili vrnjen. In v tem trenutku z zniževanjem davčnih bremen to luknjo še večamo. Lahko se strinjamo, da je to kratkoročno in da bi mogoče dolgoročno bil učinek bolj pozitiven, ampak tudi kratkoročno moramo zagotoviti stabilnost javnih financ. Z zniževanjem davčnih bremen bi seveda na drugi strani prišla zahteva po zniževanju odhodkov in pravic. Ko sem prevzemala vodenje vlade, sem rekla, da če se naši ljudje odločijo za to pot, radikalno zniževanje davkov, in na drugi strani tudi radikalno zniževanje odhodkov, to pomeni pravic, prav, ampak mislim, da je za kaj takšnega treba doseči zelo širok družben dogovor. In po moji oceni – jaz seveda tega ne zagovarjam, imamo države, ki so socialne, imajo višje davke in so gospodarsko zelo uspešne. Mislim, da je to edina prava pot tudi za Slovenijo.
Hvala za dopolnitev odgovora. Postopkovni predlog ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Hvala vam, gospa predsednica, za odgovore. Gre torej za izjemno pomembno področje, ki ga v Sloveniji po mojem trdnem prepričanju prepočasi in premalo učinkovito rešujemo – to je zagon gospodarstva. Zaradi po mojem trdnem prepričanju ta trenutek najpomembnejšega segmenta delovanja Državnega zbora, to je sprejemanje odločitev za nujni gospodarski zagon, predlagam na podlagi drugega odstavka 246. člena Poslovnika Državnega zbora, da Državni zbor sklene, da bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednice Vlade gospe Alenke Bratušek. Strinjam se, da je, kot ste tudi sami, gospa predsednica, povedali, sanacija bančnega sistema prioritetna. Obžalujem, da s tem nismo začeli že v začetku letošnjega leta. Se pravi, izgubili smo kakšnih 9 mesecev, in to nas bo presneto veliko stalo. Kolegice in kolegi, gotovo se vsi strinjamo, da je za gospodarsko iniciativo nujno potrebna tudi pozitivna družbena klima. Napovedani novi davki, napovedana in nedomišljena razgradnja sistema lokalne samouprave, celo davek na sakralne objekte, kar je, tako jaz razumem, napad na bistvo slovenske kulture, vse to ustvarja negativno družbeno klimo in posledično tudi negativno podjetniško iniciativo. Kot sem uvodoma že povedal, gre za to, da stopimo skupaj, da naredimo dobro razpravo in sprejmemo dobre rešitve za zagon slovenskega gospodarstva. Zato mislim, da je nujno potrebno, da o tem opravimo temeljito razpravo v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 24. 9. 2013, v okviru glasovanj. Besedo za naslednje vprašanje dajem mag. Marku Pogačniku, Slovenska demokratska stranka.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovana predsednica Vlade, spoštovani ministrski zbor, kolegice in kolegi! Spoštovana predsednica Vlade, rad bi vam zastavil vprašanje v zvezi z virom stabilnosti financiranja pokojninske blagajne. Na zadnji seji oziroma na junijski seji ste kot predsednica Vlade dejali, da si boste prizadevali za finančno stabilnost pokojninske blagajne. Leta 2013 ne pričakujete dodatnih ukrepov na področju pokojnin, ob tem pa ste za leto 2014 dodali, da je cilj vsekakor, da bi se izognili poseganju v pravice. Od leta 2005 se je bistveno poslabšalo razmerje med zavarovanci in upokojenci, nekaj tega je omejila predvsem nova pokojninska reforma. Finančna stabilnost pokojninske blagajne, upoštevaje proračunske možnosti in stanje v gospodarstvu, je kritična. Skoraj tretjino denarja, ki se namenja za pokojnine, zagotavlja proračun, ki ga bremenijo tudi naraščaje obveznosti zaradi najetja posojil. Proračunska zgodba je problematična tudi zaradi tega, ker smo se v preteklosti precej zadolževali, kar pomeni visoke obresti, imamo pa tudi zakonske obveznosti iz preteklosti precej visoke. Dodatna oteževalna okoliščina pri vsem tem je tudi približno 120 tisoč brezposelnih. Zasledili smo novi predlog Zakona o Slovenskem državnem holdingu, ki predlaga, da se Kad pripoji SDH, kar po eni strani gre za centralizacijo premoženja in je po eni strani pozitivno. Vprašanje pa je, da ta predlagani zakon črta, da Kad zakonsko ne plačuje več 50 milijonov evrov za obveznosti pokojninskih blagajn, predlog Zakona o Slovenskem državnem holdingu črta, da ni več varovalke, da se premoženje Kada ne more uporabljati za druge namene, razen za namene, ki so določeni z zakonom. Predlagani Zakon o Slovenskem državnem holdingu predvideva, da se bilančni dobiček ne more razdeliti delničarjem, ampak da se lahko prosto razpolaga. Predlagani zakon tudi črta člen, ki zagotavlja, da se 10 % kupnin, ki jih država proda, nameni za dodatno zagotavljanje sredstev ZPIZ. Poudaril bi še podatek, in sicer da je Kapitalska družba v zadnjih trinajstih letih za potrebe pokojninske blagajne vplačala približno 600 milijonov evrov, v letu 2010 pa celo sto milijonov. Na kakšen način boste pri tem črtanju zagotovili stabilnost pokojninske blagajne, ne da bi s tem dvigovali davke?
Hvala. Besedo za odgovor dajem predsednici Vlade.
Najlepša hvala za vprašanje. Najprej, gospod Pogačnik, smo z dodatnimi 140 milijoni, ki jih je bilo treba zagotoviti v državnem proračunu, zagotovili finančno vzdržnost in stabilnost pokojninske blagajne za letošnje leto. Stoštiridesetmilijonsko luknjo ste na tem področju pustili v proračunu. Če tega ne bi naredili, bi se pokojnine za zadnjo polovico leta morale znižati za 6,6 %. Tudi to je lahko bil vaš načrt. Skratka, to je letošnje leto. Za naslednje leto so predvideni prihodki tega dela, se pravi iz Kapitalske družbe, kot ste načrtovali tudi vi. Tudi tukaj nismo nič spreminjali. Lahko vam zagotovim, da v letu 2014, takšen je bil dogovor znotraj vlade in koalicije, dodatnih posegov razen tega, kar je že bilo, v pokojnine in druge stvari, ki niso pokojnine, pa se izplačujejo iz pokojninske blagajne, ne bo. Dejstvo je, da največji vir prihodkov pokojninske blagajne so prispevki. Z višjo gospodarsko rastjo, z novimi delovnimi mesti bodo višji tudi prispevki. Že prej omenjena pokojninska reforma, ki smo jo, tudi sama sem sedela tam, ko smo jo sprejeli, in po besedah vašega kolega, ki sedi zraven vas, bi ti finančni učinki že v letu 2013 morali biti enormni. Če se bo pokazalo, da ni tako, sem že prej povedala, kaj je naša naloga. Kar se pa tiče Kada in že prej omenjenega zakona, ki je v tem trenutku na nek način v razpravi, Po pripojitvi Kada se na SDH prenesejo vsa pooblastila, pravice in obveznosti Kada, določene z zakoni in na njihovi podlagi izdanimi predpisi, ter z njimi povezano premoženje. Tako SDH z dnem pripojitve postane univerzalni pravni naslednik Kada v vseh pravnih razmerjih ter prevzame vse pravice in obveznosti napram tretjim osebam, torej tudi pokojninske blagajne. Da pa vam nekako ni prav mar za pokojninsko blagajno, vas bom pa spomnila, kako je, kdor koli že, prisilil Kad, da je konec leta 2012 po tisti telovadbi s CoCo obveznicami in s KBC dokapitaliziral Novo Ljubljansko banko. Boste zdaj upokojencem povedali, kakšna izguba je zaradi tega nastala na Kadu in koliko so s tem prikrajšani? Mislim, da bi bilo korektno, da to damo na mizo in jim povemo. V vsakem primeru zagotavljam, da je pokojninska blagajna absolutno popolnoma stabilna. Toliko, kolikor je treba, bomo zagotovili iz državnega proračuna in toliko, kolikor ste vi načrtovali, da bo prispeval Kad bo pokojninska blagajna dobila tudi iz tega vira.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovana predsednica Vlade, jaz sem tukaj postavil vprašanje, tako da pričakujem, da odgovorite na vprašanje, ne pa, da v 90 % polemizirate z dogodki v preteklosti. Kot predsednica Vlade ste prevzeli odgovornost in zanima me: Na kakšen način boste zagotovili sredstva, da bo pokojninska blagajna tudi v prihodnosti vzdržna? Dejstvo je, da se črta člen iz tega zakona, in sicer da se 10 % kupnin nameni za vzdržnost pokojninske blagajne. Tega ni. Zanima me, na kakšen način boste nadomestili ta vir sredstev. Po drugi strani pa seveda tudi obstoječi zakon, 75. člen Zakona o Slovenskem državnem holdingu predvideva prenos deleža zavarovalnice Triglav 34,5 iz ZPIZ na Holding. Ob tem bi omenil, da ta člen predvideva, da bo ZPIZ zaradi tega dobil nadomestilo po tržni ceni. Danes je Zavarovalnica Triglav, kapitalska vrednost je nekako 430 milijonov evrov. To pomeni, da bi ZPIZ iz tega naslova dobil približno malo manj kot 150 milijonov evrov. Pri tem pa vemo, da ZPIZ plačuje letno približno 3 milijarde, mesečno pa verjetno nekje 300 milijonov. Nedvomno, če gre za tržni del te zavarovalnice, obstaja tveganje, da bo ZPIZ dejansko oškodovan, kajti SDH bo po vsej verjetnosti v prihodnosti prodajal to zavarovalnico po bistveno višji ceni, kot je ta, in s tem naslovom bo ZPIZ oškodovan za to razliko, ki bo prodana. Po drugi strani se je pa treba tudi zavedati, da je Državni zbor maja 2008 sprejel zakon, ki eksplicitno zagovarja, da je ta delež zavarovalnice Triglav strogo namenjen za pokojninsko blagajno in da je v trajni lasti ZPIZ. Vi pa delate tukaj razliko. Zanima me vaš komentar [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]možnosti ZPIZ? Na kakšen način boste zagotovili vire, pri tem da odpravljate člen 10 % vrednosti od kupnine, da se ne nakazuje več ZPIZ? Hvala.
Hvala. Želite dopolniti svoj odgovor? Predsednica Vlade, imate besedo.
Bom še enkrat skušala, gospod Pogačnik, z dejstvi. Kar se tiče Kada in SDH, sem povedala in izhaja iz zakona. Vse pravice in obveznosti, če se Kad pripoji k SDH, ostanejo na SDH. Za Zavarovalnico Triglav ste povedali že sami – to ni zastonj prenos, ampak je odplačno. Se pravi, pokojninska blagajna od tega dobi denar. Še enkrat bi pa rada povedala, da je to zakon, ki je v tem trenutku v usklajevanju. Upam, glede na zdaj povedano, da se še vedno strinjate, da do sedaj upravljanje državnega premoženja ni bilo najboljše. Imam občutek, da mi pa zdaj hočete povedati, da je do sedaj bilo vse fino. Lepo, ampak O. K., se pogovorimo, dogovorimo in ni nobenega problema, če ste spremenili mnenje. Še enkrat bom povedla. Kdo bo pa pokril oškodovanje pokojninske blagajne s tem, ko je bilo treba pod prisilo dokapitalizirati Novo Ljubljansko banko? Samo to vprašanje sem postavila, ker pač takrat nisem bila v Vladi in mislim, da je pošteno tudi to povedati slovenskim upokojencem. In še enkrat, da tudi javno še enkrat zatrdim, da je pokojninska blagajna z viri, ki jih ima v letošnjem letu, s tem, kar smo popravili brez zniževanja pokojnin, za 140 milijonov smo zagotovili več potrebnih sredstev, da smo zagotovili stabilnost pokojninske in invalidske blagajn, zato ne bo potrebno zniževanje pokojnin. Kakšen je bil pa vaš načrt, pa ne vem. Mogoče danes predlagate, da zarežemo v pokojnine. Sicer po moji oceni tudi s predlaganim zakonom o SDH, pokojninska blagajna ne bo prav nič oškodovana.
Hvala. Postopkovno zahtevo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovana predsednica Vlade, spoštovani kolegi, kolegice! Glede na pomembnost teme predlagam, da Državni zbor na eni izmed naslednjih sej opravi širšo razpravo na tem področju. Spoštovana predsednica Vlade, jaz ocenjujem današnjo sejo kot takšno, da vi pač odgovarjate na vprašanja, ki jih postavljamo poslanci. Se mi zdi pa zelo neprimerno, da polemizirate in kot predsednica Vlade tukaj zastavljate vprašanja. Vprašanja so danes namenjena vam, in pričakujem zaradi tega tudi vaše odgovore. Glede Zavarovalnice Triglav ste lepo povedali. Bo po tržni ceni. To pomeni, da obstaja potencialna nevarnost, da bo pri prodaji tega premoženja ZPIZ izgubil ogromno sredstev. Poudariti je tudi treba, da je bil za delež Zavarovalnice Triglav narejen referendum, ki je izključno prepovedal, da Kapitalska družba prosto razpolaga s to naložbo. Leta 2008 se je ta delež prenesel na ZPIZ kot trajna last za zagotavljanje dodatnih sredstev za pokojnino, sedaj pa greste mimo vseh zakonov in tudi referendumske volje. Nadomestilo, ki ga ponujate, je v škodo ZPIZ. In tudi sredstva, 10 % od prodaje premoženja, ki naj bi bilo namenjeno za polnitev pokojninske blagajne, kar omogoča obstoječi zakon, mislim, da so to velika sredstva, ki bodo ogrozila stabilnost in trajno vzdržnost pokojninske blagajne. Hvala.
Hvala tudi vam. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 24. septembra, v okviru glasovanj. Naslednji, ki bo postavil vprašanje predsednici Vlade je gospod Franc Bogovič, Slovenska ljudska stranka.
Hvala lepa. Spoštovana predsednica Vlade, spoštovani ministri, ministrice, predsednik parlamenta, kolegice in kolegi! Spoštovana predsednica, za vami in vašo ekipo je približno pol leta delovanja. Kot radi rečete, prihaja čas, ko je treba v praksi pokazati, kaj hočemo, kaj znamo in kaj zmoremo. Zavedam se, da je čas, v katerem ste nastopili kot predsednica Vlade, zahteven, zato ta čas rabi tudi pogovore, sodelovanje, koordinacijo in na nek način angažiranje vseh resursov v družbi, da bi izšli iz te krize in našli recept za težke razmere, v katerih se Slovenija nahaja. V tem času se zagotovo vsi strinjamo, kot je bilo danes že slišati, da je edino zagon gospodarstva in gospodarska rast tisto, kar nas lahko spravi iz drugih možnosti, se pravi možnosti krčenja raznih prejemkov. Ko pregledujemo to polletje, lahko mirno rečemo, kaj je bilo v tem času narejeno. Bil je izvršen dvig DDV. Na tej seji se predvideva sprememba na področju davka na dobiček pravnih oseb, prav tako zakon o dohodnini, ki je na nek način s to zamrznitvijo usklajevan, mirno lahko rečemo nek določen krizni davek, v nadaljevanju pa, kot slišimo, glede na to, da se z opozicijo ne pogovarjate oziroma nismo imeli možnosti usklajevati predlogov za rebalans proračuna 2014 in proračun 2015, pa nas čakajo velike spremembe na področju davka na nepremičnine, nov davek, ki bo spremenil sedanje stavbno zemljišče, in pa tudi paket zakonodaje s področja lokalne samouprave. Glede na to, da smo tega pol leta velikokrat slišali, kako je znotraj koalicije težko uskladiti posamezna stališča, kako je pri posameznih ukrepih težko najti soglasje, hočeš nočeš pridemo do zaključka, da ste na koncu izbrali tiste, ki se pravzaprav najmanj lahko branijo in naložili breme te krize predvsem na njih. Na tiste, ki ustvarjajo novo vrednost, na delavce, obrtnike, podjetnike, na kmete. Po drugi strani so občine s spremenjenim zakonom o financiranju občin s predvideno ukinitvijo oziroma vzdrževanjem posameznih občin tiste, ki bodo plačale največji davek te krize. Sprašujem vas tudi: Ali ocenjujete, da se s tem izpolnjuje program stabilnosti za leto 2013, ki ste ga danes že enkrat omenili, in v tem programu zapisano razmerje, da bosta dve tretjini javnofinančne konsolidacije narejeni na področju [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave]] [[...]]strani in ena tretjina na področju novih davkov? Sam imam povsem obratno mnenje o teh ukrepih, ki ste jih doslej opravili.
Hvala. Besedo za odgovor dajem predsednici Vlade.
Hvala, spoštovani poslanec, za vprašanje. Na žalost se bodo moji odgovori že malo ponavljali, ker so tudi vprašanja zelo podobna. Pa začnimo s tem, kaj je bilo do sedaj narejenega. Ne bom še enkrat začela ali zelo na široko razlagala sanacije bank, kje in zakaj ta del stoji. Drugo, rebalans, ki smo ga morali zaradi popolnoma nerealnega načrtovanja pripraviti in popraviti. 700 milijonov ste pridelali primanjkljaja v prvih treh mesecih. Avgusta je državni proračun izkazoval presežek. Skupaj od januarja do avgusta je primanjkljaj znašal 1,3 milijarde, 233 milijonov na mesec pod prejšnjo vlado in približno, povprečno govorim, 100 milijonov pod to vlado. Se pravi, če povem tako po gospodarsko, za 60 % smo uspeli zmanjšati izgubo in seveda popraviti vse napake, ki so bile narejene, protiustavne in tako naprej. Za razdolževanje podjetij sem povedala, da se zelo zavzemam in trudim, da bo zakon oziroma dva zakona ali pa en zakon, kolikor se bodo na koncu odločili, pred vami čim prej. Moja želja je bila že prej, pa zaradi zahtevne materije, za našo državo nekaj povsem novega, se ne da tako hitro. Zadolžitev, ki smo jo uspeli izpeljati, se strinjam, lahko ji rečemo tudi draga ali celo predraga, ampak uspešno smo zagotovili denar za financiranje proračuna do konca leta. Brezposelnost, sem že povedala, se je tudi zaradi aktivne politike zaposlovanja, ki jo izvaja ta vlada, znižala na 116 tisoč, za 7 tisoč 600 ljudi to pomeni, 7 tisoč 653 bolj konkretno. Izvoz je v letošnjem letu narastel za 2,3 %. Če to rečemo, da je nič, gospod Bogovič, potem ne vem. Ampak gremo tudi k temu, kar ste našteli. DDV. Smo ena izmed zadnjih evropskih držav, ki smo dvignili davek na dodano vrednost. Zelo minimalno odstopamo od povprečja Evropske unije in jaz sem prepričana, da vi to zelo dobro veste. Davek na nepremičnine se še vedno usklajuje, pa ne bom rekla s socialnimi partnerji, ampak z deležniki, ki jih to zajema. In jaz verjamem, da bomo na koncu uspeli čim širše ta zakon uskladiti. Prav se nam pa zdi, in zato smo v to šli, da tisti, ki imajo več v tej državi, tudi več davkov plačujejo in da je po celi državi sistem enak. To je osnovno izhodišče, ki smo ga, ko smo začeli s tem zakonom, delali. Pravzaprav je ta davek na nepremičnine zadnja točka iz programa stabilnosti za leto 2013. Ker ste me vprašali, kako ga izpolnjujemo, bomo rekli, da s tem zakonom naredimo piko k letu 2013. Občine. Tukaj se lahko pogovarjamo, v čigavem interesu je, da se občine ne zmanjšujejo. Je to v interesu županov ali je to v interesu ljudi? Velika večina Slovenk in Slovencev po javnomnenjskih anketah si želi združevanja občin. In tudi po naši oceni bo to prineslo za občane nekaj dobrega, seveda pa za župane in politične stranke in funkcionarje nekaj manj dobrega. Ker pa se zavedamo, da je to postopek, ki se je v bistvu tudi gradil kar dvajset let, se bomo tega lotili, pa ne bom rekla počasi, ampak zelo premišljeno. Argumente, zakaj je to smiselno, pa vsekakor imamo. Tako da mislim, da sva skozi tiste glavne točke uspela.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Bogovič.
Spoštovana predsednica, pravite, da se vprašanja ponavljajo. Imam občutek, da se tudi odgovori ponavljajo, ne glede na to, kakšno je vprašanje. Zelo radi se začete v preteklo leto, v to, kar kdo ni naredil, kaj je narobe v slovenskem prostoru. Pozabljate, kaj je bilo lansko leto v drugi polovici leta narejenega zato, da se je preprečila ustanovitev slabe banke. To, da ne bi bili takšni minusi v blagajnah, kot so, ker vsi vemo, da z letom kasneje takšnih upravljanj z naložbami, s krediti, kot je sedaj, je ta dolg, ki ga bodo plačali davkoplačevalci, samo večji. Poglejte po spominu, kdo je ob pol dvanajstih vlagal ustavno presojo. Tudi pri Slovenskem državnem holdingu je bilo lansko leto vse narejeno, da se ne sprejme, da ga ne bi popravili. Vi ste zelo dobra poznavalka proračuna, na tem ste delali leta, zato mene ne morete zavajati, če poskušate javnost in razlagate, kaj je v prvih treh mesecih, kaj je v drugih mesecih leta, kajti vsi dobro vemo, kakšna je dinamika prejetih prilivov v proračun in kako proračun skozi vsa leta v začetku leta izkazuje bistveno večji primanjkljaj kot na koncu leta. Tudi sicer opažam pri komunikaciji, ki jo uporabljate, da se zelo radi zatečete predvsem v napad tistih, ki želijo sodelovati v tej zadevi. Nekaj podobnega je bilo v Celju na sejmu obrti in podjetnosti, kjer so bili podjetniki prav zgroženi. Sam sem bil zelo zgrožen, ko sem na Odboru za gospodarstvo slišal, da je dokument več kisika za gospodarstvo, da so to mokre sanje za gospodarstvo, in to reče poslanka, ki vodi Odbor za gospodarstvo. Zato mislim, da bi bilo prav to, kar sem želel na začetku tako vašega mandata pri prvem poslanskem vprašanju kot danes, da bi sedli vsi skupaj za mizo in pogruntali te ukrepe, ki niso enostavni in da bi poleg koalicije in opozicije, kot sem že večkrat dejal, povabili tudi sindikate na eni strani in delodajalce na drugi strani in skupaj poiskali izhod iz krize. Mislim, da jih iščete, še enkrat več, ponavljam, enostransko na strani tistih, ki se težje branijo v tej družbi.
Hvala. Želite kaj dodati k odgovoru? Predsednica Vlade ima besedo.
Z veseljem. Gospod Bogovič, zato sem tudi pozvala vse, ki ste jih zdaj našteli, da pomagajo pri tem. Moja kritika je šla in še vedno gre v to, da to ne delamo preko medijev. Tisti, ki resno mislimo, sedimo za mizo in se pogovarjajmo za zaprtimi vrati, ne da iz vsakega, še izmišljenega ukrepa, o katerem se niti vlada niti kdorkoli drug ne pogovarja, naredimo medijsko celo dramo. In točno v to smer je šla moja pripomba in lahko danes ponovim gospodarstvenikom, ki vsak teden znova medijsko nastopajo in govorijo, kaj je treba narediti. Z velik veseljem se bom usedla z njimi na to temo. Zdaj pa samo še dve stvari. Zakon o slabi banki je bil uveljavljen mislim, da 27. 12. 2012. Ne glede na pripetljaje pred tem, ki so se zgodili, ampak do 21. marca ni bilo narejeno nič. Tri mesece nič, nič ni bilo pripravljeno, ko smo prišli in prevzeli vlado. Za SDH se boste pa dobro spomnili, kaj je bila naša glavna kritika. To je prenos lastništva premoženja na SDH. In z novim predlogom lastništvo ostaja državi. Prihodki od prodaje tistega, kar bomo prodajali, kolikor bomo prodajali, bodo šli v proračun in ne bo ostalo na holdingu kar tako. To je bila glavna kritika tudi mene osebno, ko sem sedela v opoziciji. In to s predlogom zakona, ki je pred nami, še enkrat, je predlog in se usklajuje, rešujemo. Glejte, še kako se zavedam, da je gospodarska rast potrebna. Še kako se zavedam, da je potrebna tudi konsolidacija javnih financ. In konsolidacijo javnih financ se da narediti na tri načine, tudi to sem tukaj že skoraj neštetokrat povedala: z nižjimi odhodki, kar pomeni poseganje v pravice, lahko tudi tako, če mislite, samo predlagajte potem te radikalne posege; z večjimi prihodki ali pa s kombinacijo, kot smo se tega lotili mi.
Hvala. Postopkovni predlog ima gospod Franc Bogovič.
Hvala. Glede na to, da se je ukinila ta praksa, da bi koalicija in opozicija usklajevali takšne predloge tudi skrito javnosti, bom izkoristil to priložnost in predlagal, da v parlamentu spregovorimo o tem v skladu s poslovnikom in poiščemo rešitve skupaj. Bi vam pa predstavil samo podatek. Konec septembra lansko leto je bilo 105 tisoč 500 brezposelnih, danes jih je 116 tisoč. Tudi to gre za ciklične pojave kot pri proračunu, kar tudi vi zelo dobro veste. Kar se tiče slabe banke pozabljate, kaj je bilo zamujenega v drugi polovici lanskega leta. Radi poveste, da prve tri mesece letošnjega leta, v katerem je bila ustanovljena družba in od tu naprej se zapleta, ker nam enostavno tisti, ki nam posojajo denar, ne verjamejo, kaj počnemo v Republiki Sloveniji. Bojim se, da bodo tudi ukrepi, ki so predvideni, težko prepričali tiste, ki nam posajajo in nam bodo še v prihodnje posojali denar. Tudi kar se tiče Slovenskega državnega holdinga. Ja, ena stvar je okoli premoženja, druga je okoli upravljanja. Zelo lepo se danes upravlja s tem premoženjem in se je tudi politično postavilo tiste, ki danes enostavno vodijo to upravljanje. In tudi ambicije očitno teh tez zakona, ki smo jih videli, so podobne, da bi se tudi preko Soda to še naprej počelo. Sam imam ob tem zelo slab občutek, da smo v nekem klinču, kjer kot večkrat rečete, češ, vi predlagajte. Mi se moramo skupaj zmeniti, kajti opažam, da v tej ljubi državi se želi samo s prstom kazati na to, kdo je za kaj kriv, in bog nas varuj, če nekdo z desne politične opcije, za katero pravite, da zna samo z zmanjševanjem teh pravic kaj predlagati, kajti to se je izkorišča v ta namen. Mislim, da se bomo morali v tej državi resnično vsi skupaj usesti in te ukrepe prevzeti na obeh straneh. Zaradi tega vsega, kot sem že dejal, upam, da bomo izglasovali predlog, da o teh vprašanjih opravimo razpravo v Državnem zboru, dokaj podobno je s prvim poslanskim vprašanjem, ki vam je bilo postavljeno, in mogoče bomo na tak način tudi zbližali kakšna stališča in poiskali ukrepe, ki jih ta država nujno potrebuje.
Hvala. Tudi o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 24. septembra, v okviru glasovanj. Naslednje vprašanje pa bo predsednici Vlade postavil gospod Matjaž Han, Socialni demokrati.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana predsednica Vlade, spoštovani kolegi! Slovenija je pred zahtevnimi odločitvami glede zmanjševanja javnofinančnega primanjkljaja. S tem so povezane tudi številne razprave, kje in na kakšen način privarčevati, da bi to v čim manjši meri prizadelo najbolj ranljive. Tisti, ki prejemajo minimalno plačo, so prav gotovo med njimi. Socialni demokrati smo vedno bili in ostajamo koalicijski partner, ki se je pripravljen pogovarjati o možnih predlogih. Menimo pa, da razprave o posegih v minimalne plače pač niso med njimi. Še več, na ta način bi javnofinančno situacijo reševali prav tisti, ki so med najbolj prizadetimi. Ne smemo si dovoliti, da bi jih potisnili še v večjo socialno stisko. Na račun tega Slovenija ne bo nič bolj konkurenčna. Prav s konkurenčnostjo imamo v Sloveniji velike težave. Menimo, da je ključ do uspešnejšega preboja iz recesije tudi odprtost za tuje investicije. Radeška papirnica je prav gotovo lep primer tega, ko se je že v na videz nerešljivi situaciji našel tuj investitor, ki je podjetju pripravljen dati novo priložnost. Seveda pa mora, spoštovani, država v takšnih primerih odigrati aktivno vlogo, vezano predvsem na odpravljanje sistemskih preprek. Primer tega je že sprejeti sklep vlade o pomoči Zasavju, ki ga moramo spraviti v življenje. Za investitorje so namreč ključne prav hitre in učinkovite rešitve v smeri finančnih spodbud, le na podlagi teh bodo pripravljeni svoja sredstva vlagati v Slovenijo in slovenska podjetja. Že tolikokrat povedano, pa vendar tu so neizkoriščena sredstva tudi iz naslova sive ekonomije. Vsi vemo, da jo imamo, vsi vemo, da je tu, pa vendar se zdi, da ni pravega odgovora, kako jo bomo zajezili. Na podlagi izkušenj drugih držav se je izkazalo, da so davčne blagajne instrument, o katerem je vredno razmisliti. Na tem področju je še vrsta drugih možnosti, ki terjajo sistemsko večje posege. Spoštovana predsednica Vlade, sprašujem vas: Kakšni so nadaljnji ukrepi vlade v boju proti sivi ekonomiji? Ali je med temi ukrepi tudi razmislek o davčnih blagajnah? Kako bo vlada spodbujala neposredne tuje investicije in kateri koraki v tej smeri so bili že do zdaj narejeni? Kakšna je smer vlade pri spodbujanju gospodarske rasti? Lepa hvala.
Hvala. Besedo za odgovor dajem predsednici Vlade mag. Alenki Bratušek.
Najlepša hvala. Bom začela s tem, čeprav to ni bil del vprašanja. Minimalna plača. Tudi Pozitivna Slovenija nasprotuje kakršnemukoli enostranskemu posegu v minimalne plače. To naj bo jasno tudi s tega mesta. In tudi to je en izmed ukrepov, o katerem se govori, bom rekla, kar tako, po medijih, brez vnaprejšnjih pogovorov, dogovorov in tako naprej. Na področju sive ekonomije smo po moji oceni prva vlada, ki se je tega sploh lotila, in to zelo resno in brez velikega medijskega pompa že s 1. julijem 2013, se pravi letošnjega leta, ampak se bom tega davčnega dela dotaknila na koncu in najprej povedala, da smo pripravili obsežen dokument, Obvladovanje sive ekonomije v Republiki Sloveniji, ki zajema več ministrstev. Ta dokument se bo dopolnjeval z novimi ukrepi, tisti, ki pa bodo izvedeni, bodo pa iz tega dokumenta izbrisani. Ampak z bojem proti sivi ekonomiji mislimo maksimalno resno. Če samo nekaj stvari iz tega dokumenta naštejem. Delo na črno. Novi zakon naj bi bil sprejet do konca leta 2013. Predvidene so odškodnine za tako imenovane črne gradnje, poostren nadzor nad delom, ki se nanaša na kmetijski resor, sečnja lesa in z njo povezano trgovino, nadzor na področju varne in kakovostne hrane in akcija, ki se že pelje, to je akcija Zbudimo se. Tržni inšpektorat nadaljuje z izvajanjem poostrenega nadzora izdajanja računov. Zdaj pa, kar se tiče davčnega dela. Kot sem že povedala, smo s 1. 7. že uvedli posebni računalniški program, ker je bilo to v prvi fazi hitreje in ceneje za gospodarstvo. Davčna in carinska uprava sta od 1. 7. letošnjega leta dalje opravili več kot 14 tisoč aktivnosti na terenu. Res je, da se je v teh poletnih mesecih nanašalo to predvsem na gostinske dejavnosti. Seveda bomo zdaj aktivno nadaljevali tudi na drugih področjih. Tukaj nam je na nek način prišlo prav to, da so se cariniki z južne meje, ki je vsaj v tem carinskem delu ni več, sprostili in jih lahko zelo dobro uporabimo v tem delu. Preko medijev smo k sodelovanju povabili tudi potrošnike in tukaj lahko rečem, da je zelo pozitiven odziv, saj se je 50 % povečalo število prijav zoper zavezance, ki ne izdajajo računov. Učinki. Jaz vem, da se zdaj veliko govori o učinkih na Hrvaškem, ampak vedeti je treba, da so oni začeli s tem poostrenim bojem proti sivi ekonomiji 1. 1., mi pa 1. 7. Konkretne rezultate prvih dveh mesecev že imamo. Lahko rečemo, da so po naši oceni zelo dobri, dajejo nam razlog za optimizem. Tisti, ki delajo trimesečne obračune, od njih bomo imeli rezultat novembra. Če rezultat ne bo takšen, čeprav še enkrat povem, da v tem trenutku smo lahko optimistični ali pa zelo optimistični, če rezultat ne bo takšen – ja, uvedba davčnih blagajn. In to je dejstvo. Želimo pa samo ukrep, ki je bil uveden v praksi – in tako davčne blagajne kot ta program, ki je bil uveden, sta oba samo orodje inšpektorjem, da lahko poostreno izvajajo nadzore. Eden od pomembnih ukrepov v okviru boja proti sivi ekonomiji pa je tudi povečanje pooblastil inšpektorjem. Vemo, da je tukaj kar veliko prostora za nove javnofinančne prihodke, zato smo se tega lotili z vso resnostjo. Dejstvo je, da lahko tudi ta del boja proti sivi ekonomiji pripomore k hitrejši in lažji konsolidaciji javnih financ.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Han.
Hvala lepa Zelo na kratko. Predsednica Vlade, mene ste glede minimalne plače, sive ekonomije, davčnih blagajn pomirili in verjamem tudi državljanke in državljani, glede na to, kar ste sami ugotovili, kaj mediji vsak dan na nek način poročajo. Vendar pa me še zanima: Kaj je z neposrednimi tujimi naložbami v Sloveniji? Imamo zdaj, kot sem že rekel, primer Radeče papirja. In jaz upam, da bo država tukaj odigrala res tisto ključno vlogo in da bodo v radeški papirnici v zelo kratkem času zabrneli stroji in da bomo zopet zaposlili 150 ljudi, kar pa ne samo za dolino, kot je Radeče, ampak je pomembno tudi za celo Slovenijo, da damo en signal tujim partnerjem. Hvala.
Hvala. Ali je treba še kaj dodati pri tem odgovoru? Mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Kar se tiče neposrednih tujih investicij pripravljamo vstopno točko, eno vstopno točko za investitorje, kjer bodo dobili vse podatke, ki jih za to potrebujejo. Drugo je odprava administrativnih ovir. V teh zadnjih šestih mesecih sem se veliko pogovarjala z gospodarstveniki in velika večina njih ne opozarja na preveliko davčno obremenitev, ampak na prepočasno pridobivanje razno raznih dovoljenj. Dejstvo je, da bo tukaj velik del posla, in tega se zaveda, moral opraviti minister Židan na okoljskem delu. Tako da je nekako dogovor znotraj vlade, da naj bi v roku enega meseca imeli načrt, seznam, nabor, teh raznoraznih soglasij, ki se jih da poenostaviti, ki se jih da ukiniti in bomo po takšni poti prišli do skrajšanja določenih rokov. Seveda seje pa treba zavedati, da smo del Evrope in da je tudi na okoljskem delu treba spoštovati to, k čemur nas zavezuje Evropa. In enako se nanaša na na nek način dve olajšavi, o katerih se pogovarjamo. Želimo najti možnost dodatnih olajšav za podjetja, ki bi na novo odpirala delovna mesta v naši državi, in drugi del za podjetja, ki bi povečevala dodano vrednost. In ko bomo uspeli to, jaz verjamem, da tudi problemov z minimalno plačo ne bo več na dnevnem redu.
Hvala za dopolnitev odgovora. S tem ugotavljam, da smo izčrpali vprašanja, ki jih postavljamo neposredno predsednici Vlade. Predsednici Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. Prehajamo pa na odgovore na poslanska vprašanja, ki so bila postavljena na 16. seji zbora. Minister za finance dr. Uroš Čufer bo odgovoril na vprašanje gospoda Zvonka Černača v zvezi s predlogom Zakona o davku na nepremičnine. Gospod Čufer, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala. Vprašanje je glede na višino izplena davka na nepremičnine. Tukaj bi rad povedal, da že od izhodišča dalje, ko smo začeli pripravljati ta davek, je bil namen tega davka, da povečamo dodatne prihodke v proračun, in sicer je bilo inicialno predvideno v višini 240 milijonov evrov. Ko smo potem dali zakon v javno razpravo in ko smo dobili tudi obilico predlogov in pripomb, smo pripravili novo verzijo, ki je trenutno v fazi usklajevanja in diskusije, ki je nekoliko omiljena in ki pravzaprav pomeni dodatnih virov v višini okoli dvesto milijonov evrov za proračun. Toliko zaenkrat moj odgovor.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Černač.
Hvala lepa za odgovor. Vprašanje je bilo malo širše. Ob koncu vprašanja sem ministra spraševal o tem, zakaj je na začetku, ko je napovedal ta davek, javnost zavajal glede tega, da bodo finančne obremenitve iz naslova tega davka približno na takšni višini, kot so sedaj iz treh virov, ki ga bo ta davek nadomestil. Te obremenitve so letno sedaj približno na ravni 190 milijonov evrov. Obremenitev, ki se napoveduje po novem davku na nepremičnine, pa vemo, da se ocenjuje, da bo na ravni tam nekje med 400 in 500 milijoni evrov, kar je več kot dvakrat toliko, kot znaša ta obremenitev za ljudi, podjetja in vse ostale sedaj. In vprašanje ministru je bilo, zakaj je na začetku, ko je napovedal ta davek, javnost zavajal s tem podatkom. Jaz sem v okviru tega vprašanja tudi predstavil nekatere izračune, ki so konkretni izračuni, ki upoštevajo simulacijo glede na sedanje stanje in upoštevaje stopnje, ki so bile predvidene v tem gradivu, ki je v javni obravnavi. Iz teh izračunov, ki sem jih predstavil na prejšnji seji julija meseca, izhaja, da bodo manjši plačevali več, tisti, ki so bogatejši, večji, pa manj, kar je ravno obratno, kar nam vsak dan in vsakič, ko lahko to poslušamo oziroma ima to priložnost, govori predsednica Vlade Alenka Bratušek. Tudi danes je rekla, da gredo ukrepi, med drugim tudi ta glede nepremičninskega davka v smeri, da bodo bogatejši plačevali več in revnejši manj. Ne. Ravno obratno bo! Povedal sem primer velikega trgovskega centra, ki danes plačuje 150 tisoč evrov nadomestila letno, po novem bo plačeval manj kot 50 tisoč evrov, se pravi, trikrat manj. In nekaj podobnega je pri kmetih, ki bodo plačevali 8-krat, nekateri celo 10-krat več po teh stopnjah, ki so predvidene. Zaradi tega je bilo vprašanje, zakaj zavajanje. In drugo vprašanje, zakaj se ta zakon, ki tudi v Vladi, kot smo slišali, ni usklajen, kajti minister Stepišnik ga podpira, minister Židan ga ne podpira, ne umakne iz procedure. Hvala.
Hvala. Želite dopolniti odgovor? Dr. Uroš Čufer, izvolite.
Najlepša hvala. Ta zakon je v vsakem primeru še v usklajevanju in v razpravi. Od izhodišča dalje, kot sem povedal, je bil ta zakon zasnovan kot dodatni vir prihodkov in ne kot nekaj, kar bi samo nadomestilo druge dajatve v enaki višini. Predvideno je bilo, kot sem prej dejal, dodatnih virov za proračun v višini 240 milijonov evrov v inicialni fazi. V drugi fazi, ko smo večino teh pripomb upoštevali, pregledali in pogledali, kaj lahko z njimi naredimo, tudi višino izplena ponovno pogledali, pride nekoliko pod 200 milijonov evrov. Tako tu ne vidim nobenega zavajanja, ker je že od začetka bil namen tega zakona ne samo nadomestiti obstoječe, ampak dobiti vire. Hvala.
Hvala. Postopkovno zahtevo ima gospod Černač.
Mislim, da je treba na podlagi določb poslovnika v parlamentu opraviti razpravo o odgovoru ministra za finance na to poslansko vprašanje. Ne samo zaradi tega, česar danes tu ni povedal, pač pa tudi zaradi tega, kar smo okrog uvedbe tega davka poslušali v preteklosti. Iz vsega, kar smo do zdaj slišali, izhaja, da niti Vlada sama ne ve, kaj naj bi bil glavni namen uvedbe tega davka. Potem smo videli, da niti v Vladi nimajo ministri enakih ali približno enakih izhodišč glede uvedbe in zajemanja tega davka. Na eni izmed sej parlamentarnega odbora smo poslušali ministra Stepišnika, ki je ta davek podpiral, takega, kot je, in na eni izmed sej odbora oziroma celo na javni televiziji ministra Židana, ki mu je odločno nasprotoval. Mislim, da je to narobe. Gre za pomemben davek, ki ne bi smel imeti glavnega fokusa v tem, da bo Vlada preko njega pobrala 2,5-krat več, kot pobere danes. To ni glavni namen tega davka, temveč da se na eni strani uredijo evidence in da ljudje na pošten način plačujejo to obremenitev na podlagi teh urejenih evidenc. Pomembno se mi zdi, da bi v tej razpravi razčistili, kako naj bodo obremenjeni tisti, ki te nepremičnine uporabljajo danes. Vsi ti bi morali biti obremenjeni približno enako, kot so obremenjeni danes – in nič več. Tega ta predlog v katerikoli različici ne prinaša, ampak jih obremenjuje bistveno bolj, kot jih obremenjuje nadomestilo danes. Pri vprašanju sem postavil primer: štiričlanska družina plačuje danes 79 evrov, po tem izračunu, ki ste ga dali v obravnavo, bi po novem plačevala 260 evrov. To je nesprejemljivo! Ta davek ne sme imeti temeljnega fokusa v plenjenju malih davkoplačevalcev. Ne sme imeti tega fokusa! Na drugi strani, koliko bo tega premetavanja iz ene v drugo blagajno. Vi predvidevate obdavčitev vsega. Recimo, neka osnovna šola, niti ne velika, ki danes ne plačuje nič nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča, bo po novem plačevala 14 tisoč evrov, 500 otrok obiskuje to šolo. To so vprašanja, na katera ni odgovorov. In dokler te stvari niso razčiščene, in očitno jih na ravni Vlade ni bilo mogoče razčistiti, predlagam, da se jih razčisti skozi razpravo v Državnem zboru in da na tej osnovi potem pripravite nek zakon, ki bo deležen širše podpore in bo omogočal ustrezne evidence tudi za naprej. Njegov glavni fokus pa ne sme biti plenjenje malih ljudi, pač pa ureditev evidenc in neka normalna obdavčitev, kot jo poznamo v vseh drugih državah. Bojim se, da tako kot sedaj tečejo te procedure, temu ne bo tako in da bodo nekateri zaradi nenormalno visokih stopenj tega davka bili prisiljeni prodajati svoje premoženje ali pa ga bodo izgubili preko zaplemb, ker ne bodo sposobni tega davka plačevati. To se nanaša na majhne kmetije, na tiste siromašnejše.
Hvala. O predlogu za razpravo bo v skladu z drugim odstavkom 246. člena Poslovnika Državnega zbora Državni zbor odločil jutri, 24. septembra, v okviru glasovanj. S tem zaključujemo to vprašanja. Dr. Uroša Čuferja prosim, da poda odgovor na vprašanje gospoda Ivan Hršaka v zvezi z izčrpavanjem pokojninske blagajne. Vprašanje pa je bilo postavljeno na 16. seji zbora. Gospod minister, izvolite.
Najlepša hvala za to vprašanje, ki je bilo postavljeno na prejšnji seji Državnega zbora in na katerega je pravzaprav moja kolegica, ministrica Anja Kopač, že izdatno odgovorila. Jaz bi mogoče povedal samo to, da glede na vse elemente, ki jih je podala, in številke, ki jih je predstavila, jaz nimam pravzaprav nobenega dodatnega argumenta.
Hvala. Gospod Hršak tudi ta hip ni v dvorani, zato zaključujem to vprašanje. V dvorani sicer pogrešam ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Stanka Stepišnika, ki bi moral odgovoriti na vprašanje magistrice Katarine Hočevar. Vprašanje je bilo na 16. seji zbora. Lahko samo preverimo, če je mogoče kje v preddverju dvorane? Pravkar se nam je minister za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Stanko Stepišnik pridružil. Počakajmo, da pride do govornice. Minister imate besedo z možnostjo odgovora mag. Katarini Hočevar na vprašanje, ki ga je postavila na 16. seji zbora. Vprašanje se nanaša na ukrepanje glede ugotovljenih kršitev na Zvezi potrošnikov Slovenije in Mednarodnem inštitutu za potrošniške raziskave.
Hvala lepa za vprašanje. Neurejeno stanje na področju varstva potrošnikov se ni začelo ugotavljati šele z izdajo poročil nadzornih organov. Januarja 2011 je ministrica mag. Darja Radić z namenom sistemskega izboljšanja razmer sprejela odločitev, da se ukine prejšnji urad za varstvo potrošnikov in da se ustanovi nov sektor za varstvo potrošnikov v okviru ministrstva. Takrat je bila tudi razrešena dotedanja direktorica urada za varstvo potrošnikov, ki tudi ni več zaposlena na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo. Ob napovedani ukinitvi urada za varstvo potrošnikov januarja 2011 so bili potem pripravljeni številni temeljni akti s področja varstva potrošnikov, ki bi morali biti sprejeti že pred ukinitvijo in so bili nujno potrebni za nadaljevanje dela na področju varstva potrošnikov. Treba je tudi poudariti, da je bilo ministrstvu ves čas v interesu, da se razčistijo sporne okoliščine, zato je tudi minister mag. Radovan Žerjav pozneje dobil celo za KPK pravni akt, naročil izvedbo izredne revizije Notranje revizijske službe ministrstva. Nadalje je treba pojasniti, da samo na podlagi poročil nadzornih organov ministrstvo ne more ukrepati na način, da bi vložilo odškodninske zahtevke in kazenske ovadbe – kazensko ovadbo je dobil mag. Radovan Žerjav in še en sodelavec – ker to vsebina narave poročil sama po sebi ne dopušča. Komisija za preprečevanje korupcije namreč ni ugotavljala posamičnih koruptivnih dejanj, temveč je bil namen komisije "v ugotavljanju in odpravljanju sistemskih tveganj za korupcijo", tako iz tretje točke priporočil KPK. Prav tako iz priporočil Notranje revizijske službe ne izhaja, konkretno katera protipravna dejanja so lahko podlaga za vložitev premoženjskih zahtevkov, temveč nalaga odgovornim osebam na ministrstvu, da pregledajo pretekla dejanja. Na koncu naj dodam, da je s predmetnimi ugotovitvami ministrstva seznanjeno tudi državno tožilstvo. Če bodo s strani pristojnih organov ugotovljene kakršne koli nepravilnosti in nezakonitosti, bodo le-ti ukrepali v skladu s svojimi pristojnostmi. Ministrstvo pa bo v skladu s svojimi pristojnostmi ukrepalo tako zoper odgovorne osebe kot zoper prejemnika proračunskih sredstev, če bodo ugotovljene nepravilnosti. Nadalje sprašujete, če imata Zveza potrošnikov Slovenije in Zavod MIPOR še status potrošniških organizacij in če so zoper njiju sproženi premoženjski zahtevki. Treba je pojasniti, da iz poročila Komisije za preprečevanje korupcije in Notranje revizijske službe ministrstva ne izhajajo ugotovitve ali zaključki, da sta Zveza potrošnikov Slovenije ali Zavod MIPOR kršila pogodbene ali zakonodajne obveznosti, na podlagi katerih bi lahko ministrstvo vložilo zahtevek za povračilo sredstev. Treba je dodati, da tudi v naknadnem pregledu, ki ga je na podlagi omenjenih poročil opravila posebna delovna skupina ministrstva, ni bilo ugotovljenih kršitev pogodbenih obveznosti, na podlagi katerih bi lahko zahtevali povračilo sredstev. Zagotavljamo pa, da če bodo ugotovljene takšne kršitve, bo ministrstvo zahtevalo povračilo sredstev in bo izvedlo tudi druge ustrezne sankcije. Hvala.
Hvala za odgovor. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima mag. Katarina Hočevar.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljam prisotne ministre in pa kolegice in kolege. V času od prejšnje seje Državnega zbora, ko sem vam zastavila poslansko vprašanje, je v tej zadevi uvedel preiskavo celo OLAF. Gre za evropski urad za boj proti goljufijam. In to uvedbo sama razumem kot potrditev, da na tem področju na vašem ministrstvu nekaj ne štima in da se najbrž zadeve oziroma prepričana sem, vlečejo že kar nekaj let. Ne krivim za to vas oziroma da je bilo v času vašega ministrovanja. Poglejte, spoštovani minister, predpostaviva, da ste vi predsednik Društva za varstvo potrošnikov in da se hočete prijaviti na javni razpis za evropski potrošniški center. Ves navdušen oddate prijavo in tudi ta pogoj, da morate razpolagati z evropskimi sredstvi, vas ne moti. Ampak kasneje pa ugotovite, da je isto ministrstvo, ki od vas zahteva evropska sredstva, ta ista evropska sredstva že omogočilo Zvezi potrošnikov Slovenije. To je dokaz zato, da očitno uradniška mašinerija na vašem ministrstvu pelje svojo pot. Zanima me: Ali še vedno trdite, da je bil javni razpis za obdobje 2012–2013, za katerega pa ste odgovorni vi, zakonit? Hvala za odgovor.
Besedo za dopolnitev odgovora dajem gospodu Stepišniku.
Hvala. Mislim, da je bil zakonit. Največji problem pri Zvezi potrošnikov in nasploh za brošuro in pa svetovanje potrošnikov je v tem, da se te organizacije med seboj ne morejo dogovoriti in kakor hitro izberemo eno organizacijo, druga uporabi vsa pravna sredstva, da to zaustavi. Mi smo se nekako dogovorili, da bomo to delo opravljali na Ministrstvu za gospodarstvo, ker imamo na razpolago dovolj kadra in zaenkrat ne bomo ponavljali javnega razpisa. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem vprašanje in odgovor na vprašanje, ki ga je postavila mag. Katarina Hočevar. Minister za zdravje Tomaž Gantar pa bo odgovoril na vprašanje dr. Andreje Črnak Meglič v zvezi z interventnim Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Vprašanje je bilo postavljeno na 16. seji zbor. Minister, izvolite, imate besedo.
Hvala. Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Če lahko govorim o interventnem zakonu oziroma gre za novelo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki je bila že predvidena v koalicijskem sporazumu z določenimi nameni. Eden glavnim namenov je vezan tudi na smernice OECD, to pomeni, da se izenačijo ali pa postopno vsaj izenačujejo prispevki, ki jih plačujemo za zdravstveno varstvo s strani različnih kategorij. Vemo, da je danes to plačevanje silno različno in da so večinoma in predvsem obremenjeni redno zaposleni, številne druge kategorije prebivalcev Slovenije pa bistveno manj, kar pomeni, da velja nekakšno načelo solidarnosti pri koriščenju pravic iz zdravstvenega varstva, nikakor pa ne pri vplačevanju glede na zmožnosti, ki jih posameznik ima za koriščenje teh pravic. Naslednji namen tega zakona pa je tudi uveljavitev direktive o čezmejnem zdravstvenem varstvu, ki začne veljati v oktobru in kjer moramo določene prilagoditve oziroma ukrepe tudi mi sprejeti. Predlog novele zakona je bil pripravljen že pred nekaj meseci v skladu s časovnim planom, ki smo si ga zadali. V času usklajevanj nismo uspeli priti do skupne rešitve. Predvsem je Državljanska lista tista, ki v določenih postavkah nasprotuje temu zakonu. Govorimo predvsem o pasivnih prihodkih in obremenjevanju espejev, ki danes vplačujejo bistveno manj. Dogovor bi bil do neke strani še možen, če ne bi bili vezani na metodologijo ZPIZ-2 in pa na informacijski sistem, ki ga trenutno DURS ima, kar pomeni, da direktno obračunavanje prometa, ki ga imajo na primer espeji, in plačevanje na osnovi tega danes ni izvedljivo, zato se ne premaknemo niti korak naprej v tej smeri. Mi bomo v tem tednu predvidoma ta zakon neusklajen obravnavali na Vladi, v obliki, kot je bila zastavljena, in poskušali še enkrat na seji Vlade z argumenti prepričati, da je sprejetje potrebno in smiselno, in da v resnici to, kar se ves čas poudarja, da na odhodkovni strani ni bilo nič napravljenega v zdravstvu, ne drži. Zdravstvo je v zadnjih letih izgubilo 350 milijonov. Ne nazadnje smo v lanskem letu sprejeli ZUJF, ki je zmanjšal odhodke na letnem nivoju za preko 100 milijonov in je ta novela ključna tudi za stabilizacijo razmer finančnega stanja v zdravstvu, sicer mislim, da bomo soočeni z velikimi težavami. Je pa to tudi izhodišče, se pravi to izenačevanje prispevnih stopenj, za sam sistemski zakon, ki je že v pripravi, glede na to, da bomo iz tega imeli šele podatek o količini denarja, ki bo za zdravstvo na razpolago, predvsem za obvezno zdravstveno zavarovanje, kar pa je predpogoj, da lahko oblikujemo tudi košarico pravic. Zato jaz menim, da je sprejetje nujno in upam, da bomo ta teden na Vladi uspeli zadevo do te mere doreči, pa bo nadaljeval svojo pot tudi v Državni zbor. Hvala.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora bo podala dr. Andrej Črnak Meglič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod minister! Seveda sem svoje vprašanje oblikovala tudi zato, da bi pospešila pot tega interventnega zakona, za katerega podobno kot ministrstvo ocenjujem, da je še kako krvavo potreben. Enostavno nedopustno je, da v tej državi vzdržujemo razlike v plačevanju prispevkov, ki so se kopičile leta in leta, in da so razlike med posameznimi statusi v višini vplačil tudi 1 : 10, ob tem da nimamo stvarnih podlag, zakaj te razlike obstajajo. Obstaja lažna solidarnost med tistimi, ki so redno zaposleni v javnih službah in so obremenjeni z vsemi prispevki, s tistimi, ki imajo druge statuse in na vse načine iščejo rešitve za to, da svojih vplačil ne izravnajo z ostalimi kategorijami uporabnikov. Zato me v zvezi s tem zanima glede na to, da se ta interventnost zakona odlaga: Kakšen izplen interventnega zakona v letošnjem letu pričakujete, glede na to, da vemo, da bo tudi uveljavitev samega zakona terjala določen čas zaradi administrativnih postopkov in tako naprej? Druga stvar, ki me zanima, pa je: Kdaj lahko pričakujemo sistemski zakon, ki bo uredil ta vprašanja? V kakšni smeri se razmišlja pri obremenjevanju prispevkov, izključno samo na prihodke od dela ali o širših podlagah, kot je razmišljal tudi ta interventni zakon? Hvala lepa.
Hvala. Dopolnilni odgovor bo podal minister.
Hvala. Če izločimo dividende in najemnine, kot je tudi v sedanjem predlogu, ki bo šel na Vlado, govorimo okoli 50 milijonih na letnem nivoju, kar je bistveno manj, kot smo pričakovali. Je pa predmet potem nadaljevanja te razprave o prispevnih stopnjah v sistemskem zakonu, za katerega smo se nekako zavezali tudi v nacionalnem reformnem programu, ki je bil poslan v Bruselj, da bo do konca leta v javni obravnavi. Izpeljana je bila, kot veste, mednarodna konferenca. Glede na to, da je tudi na tem področju financiranja zdravstva zelo veliko različnih predstav, stališč o konkurenci med zavarovalnicami in podobnem, mislim, da smo zdaj ta stališča do te mere uskladili, da bomo zdaj v oktobru eno krajšo strategijo tekstualno pripravili in na tej podlagi potem tudi predlog zakona, da se ne bi potem dogajalo enako, kot se dogaja ves čas, kar je v resnici v zdravstvu izredno velik problem, da so pogledi na reševanje teh problemov zelo različni, poznavanje pa relativno šibko, kar se pogosto izkaže. Hvala.
Hvala za odgovor. S tem zaključujem to vprašanje. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev, prvi krog na današnji seji. Mag. Andrej Šircelj bo postavil vprašanje ministru za finance dr. Urošu Čuferju. Gospod Šircelj, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani ministri, ministrica, kolegi in kolegice! Vsekakor je tudi preko poletja razburjala slovensko javnost, slovenske podjetnike ter kmete obdavčitev nepremičnin, in sicer davek, s katerim naj bi bile obdavčene vse nepremičnine, obdavčeni naj bi bili tudi kmetje, podjetniki. V tem obdobju je prišlo tudi do neusklajenih predlogov z ostalimi ministrstvi, z ministrom za kmetijstvo, mislim, da tudi z ministrom za gospodarstvo. Skratka, veliko je bilo predlogov zakonov v javnosti, za katere se ni vedelo, kdo stoji za njimi, ali stoji vlada ali en minister ali drugi minister, veliko je bilo izgovorov enega na drugega. Obdavčevanje nepremičnin je izredno pomembno, še posebej zaradi napovedi. po kateri naj bi bile nepremičnine obdavčene veliko bolj kot sedaj, in glede tega, da v glavnem ta vlada zvišuje davke, davek na dodano vrednost, dohodnino, davek od dohodka pravnih oseb in tako naprej. Zaradi tega me zanima, minister: Kakšen bo ta zakon, se pravi, od česa se bo plačeval davek, ali tudi od kmetij ali od kmetijskih površin, gozdov, travnikov. Ali bodo obdavčene tudi proizvodne kapacitete, nepremičnine, ki se uporabljajo za proizvodnjo? Ali bodo obdavčeni tudi poslovni prostori, proizvodni prostori, skladiščni prostori? Kakšna bo davčna osnova glede na to, da se stalno govori o tem in tudi stalno padajo vrednosti nepremičnin in zaradi tega so evidence, ki jih ima GURS, lahko zelo problematične? Napoveduje se padec cen nepremičnin. Zanimajo me izračuni: Kakšen bo vpliv tega davka na revščino v Sloveniji? Kako bodo plačevali davek tisti z minimalno plačo, kmetje, ki imajo samo občasne dohodke? Na kakšen način boste preprečili, da bo s tem davkom prišlo do nacionalizacije, če bo dejansko Davčna uprava oziroma država prevzela del nepremičnine, če davek ne bo plačan? To dejansko pomeni nova nacionalizacija. Kakšna bo možnost, da bodo lahko ljudje ta davek plačevali na podlagi dejanskega dohodka, ki ga imajo?
Hvala. Dr. Uroš Čufer, imate besedo za odgovor.
Najlepša hvala za to vprašanje. V nekaj minutah, ki jih imam na voljo, je pravzaprav bistveno premalo, da bi lahko ta zakon tako podrobno predstavil, kot je bilo podrobno vprašano, še posebej glede na veliko število vprašaj. Tisto, kar bi mogoče poudaril, je to, da je ta zakon trenutno še v fazi pripravljanja. Ko smo začeli s postopom tega zakona in ga dali v javno obravnavo, je bilo relativno veliko pripomb, mislim, da smo jih prejeli preko tristo. Mi smo te pripombe preanalizirali, pregledali, uredili in pripravili čez poletje prenovljeno verzijo tega davka, pri kateri smo želeli, da pravzaprav zasleduje še vedno iste cilje, kot smo si pravzaprav v izhodišču postavili. Hkrati smo pa želeli pravzaprav s tem opravljenim predlogom tudi odpraviti večino tistih problematičnih zadev, ki so bile v zakonu, nekih nesorazmerij in izstopajočih zadev. Prenovljeni predlog zakona, ki smo ga pripravili, smo potem tudi pred kratkim predstavili, dali ponovno v javno razpravo in tudi sedaj z nekaterimi interesnimi skupinami sedimo in gledamo posamezne zadeve in tudi v prihodnje, ko se bodo pokazala kakšna velika neskladja, nelogičnosti ali pa nepravičnosti, jih bomo poskušali v čim večji meri tudi odpraviti. Mislim pa, da bi podrobno zakon predstavil z vsemi temi detajli v trenutku, ko bo tudi posredovan v Državni zbor, ker bo takrat tudi pravi trenutek, da se bo dalo tudi vse tehnične elemente predstaviti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima mag. Šircelj.
Pravzaprav, minister, jaz nisem dobil odgovora, in slovenska javnost tudi ne, na nobeno od vprašanj. Tukaj ne gre za nobene podrobnosti. Gre za to, kakšna bo višina davka, kakšna bo davčna osnova, kako se bo obračunaval, kdo ga bo plačeval, ali se bo plačeval tudi od kmetij, od gospodarskih poslopij na kmetijah ali se bo plačeval tudi od proizvodnje, dejansko od nepremičnin, ki se uporabljajo za proizvodnjo in kakšna bo višina tega davka predvsem za tiste, ki dejansko nimajo danes niti toliko, da bi lahko kupili osnovne potrebščine, kaj šele da bi plačevali trikrat zvišan davek, o katerem se dejansko govori in ki dejansko to pove. Navsezadnje bi bilo treba javnost umiriti glede tega, je razburjena. Gospod Akrapovič je julija napovedal prekinitev investicije v Črnomlju tudi ali predvsem zaradi tega davka. Kar seveda pomeni, da ni novih investicij, ker se pravzaprav ne ve, kako bo vlada delovala, kaj bo pripravila in kakšne ukrepe bo dejansko predlagala v sprejetje in potem tudi v odobritev. Ta zakon oziroma ta davek je dejansko zelo problematično uvajati v času, ko cena nepremičnin pada, ko ne vemo, koliko bo dejansko padla. Podatki GURS glede tega niso pravilni. Ne kažejo realne vrednosti nepremičnin. In še nekaj. Če bodo obdavčene tudi proizvodne hale, tudi podjetja s tem davkom, bodo lahko plačevala dvakrat ta davek in bodo zaradi tega dejansko imeli manj denarja in hitreje bodo prišla v stečaj. Jaz v bistvu želim odgovor na to, zato da javnost ne bo tako razburjena kot je bila, ker je pač vlada komunicirala na način [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala. Želite dopolniti odgovor? Dr. Uroš Čufer, izvolite.
Najlepša hvala. Mogoče nekaj osnovnih elementov. Kar se tiče davčne osnove, je ta zakon zasnovan tako, da je davčna osnova čim širša. To je tudi nekaj, kar podpira strokovna javnost, da pravzaprav na tak način postane zakon učinkovit, splošen in pravzaprav infrastrukturen. Druga stvar, ki je pomembna, je to, da je ta davek upošteva podatkovni vir. To je podatkovna baza GURS, ki pravzaprav že zajema tudi znižanje vrednosti nepremičnin, ki se je zgodilo pred kratkim, in sicer v višini 17 % v povprečju. Kar se tiče morebitnih pomanjkljivosti v bazi podatkov, smo v novem predlogu zakona vzpostavili dva elementa, ki pravzaprav varujejo davkoplačevalce, in sicer v smislu, da naj pridobijo informativni izračun s strani GURS tako o vrednosti nepremičnine kot o davku samem. In drugi del, ki smo ga naredili, smo zakon dodelali tako, da omogoča pritožbo na vrednost nepremičnine na DURS po izdani odločbi, kar pomeni, da se ni mogoče pritožiti samo na višino davka, ampak tudi na samo vrednost nepremičnin. Notri je bilo kar nekaj teh elementov, ki ste jih omenjali, že upoštevanih, so bili že v prvi fazi javne razprave izločeni, zainteresirana javnost pa ve, da je zakon pravzaprav javno razpoložljiv v drugi spremenjeni fazi, da ga lahko pogledajo in če je potrebno, tudi pošljejo kakšno dodatno vprašanje. Najlepša hvala.
Hvala. Postopkovno zadevo ima gospod Šircelj.
Seveda ti odgovori. Jaz mislim, da niti mene, niti javnosti enostavno niso zadovoljili. Treba je dejansko ugotoviti, kakšen vpliv bo imel ta davek na socialni položaj ljudi. Zgodovinsko gledano so se nepremičnine v tej državi gradile na nekoliko drugačen način kot v drugih državah. Namreč v 60., 70., 80. letih je bilo veliko gradnje, ko so si ljudje sami to gradili. In danes vrednost nepremičnin ne odraža dohodkovnega položaja ljudi. Zaradi tega je treba v ta zakon dejansko uvesti tudi socialne kategorije, da nekatere nepremičnine oziroma lastniki nepremičnin ne morejo biti obdavčeni ali ne smejo biti obdavčeni. Če minister reče, davčna osnova je široka, davčna baza je široka, to pomeni z drugimi besedami, da bodo obdavčene vse nepremičnine. Čim bolj široka davčna osnova pomeni obdavčitev vseh nepremičnin, vključno kmetijskih površin, vključno proizvodnih hal, vključno tudi tistih nepremičnin, ki jih ljudje potrebujejo za dejavnost. Tako jaz pač to razumem in seveda to pomeni davek na davek, pomeni večje število stečajev, pomeni več ljudi na cesti, več nezaposlenih. Davek bo v tem primeru, če govorimo o nepremičninskem davku, dejansko vplival na socialni položaj ljudi. In glede na to, da moramo ogovorno gledati na nove davke, da moramo odgovorno gledati na ljudi, ki bodo plačevali davke, predlagam, da se o odgovoru ministra opravi razprava na naslednji seji Državnega zbora v skladu s poslovnikom.
Hvala. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 24. septembra, v okviru glasovanj. Z vprašanji bo nadaljeval gospod Jakob Presečnik, ki bo postavil vprašanje ministru za infrastrukturo in prostor gospodu Samu Omerzelu ter ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnost dr. Anji Kopač Mrak. Gospod Presečnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Predvsem imam vprašanje za ministra za infrastrukturo in prostor. Pričakujem pa, da bo ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti pri eventualni spremembi uredbe, govorim o uredbi o dopolnitvi Uredbe o cestninskih cestah in cestnini, verjamem, da pri tej uredbi, ki je bila sprejeta, mislim, da 12. septembra, ni bilo opozorjeno na to, kaj se je dejansko s to uredbo zgodilo. S to uredbo ste podražili cestnino za nekatera kombinirana vozila in predvsem za tista, ki jih uporabljajo tudi družine z več otroki, da je to tako imenovano družinsko vozilo. Tovrstno zvišanje vinjet za tovrstna vozila je seveda diskriminatorno do ostalih družin. Konec koncev kombinirana vozila, večja vozila za osebni promet uporabljajo tudi razni zavodi, druge civilnodružbene organizacije, humanitarna društva, športna društva in klubi, manjši podjetniki in tako dalje. Prepričan sem, da je odločitev o povišanju cen vinjet za kombinirana vozila protidružinska, protisocialna in s tem tudi v nasprotju z javnim interesom, ki bi moral tovrstne ranljive skupine še dodatno ščititi. Nekako jasno je, da so sledenje, predvsem večje družine bistveno bolj obremenjene od ostalih družbenih skupin, zato nadaljnjih bremen zagotovo ne morejo več nositi. Sprašujem vas: Ali boste Vladi predlagali spremembo Uredbe o cestninskih cestah in cestnini in tako upoštevali dejstvo, da kombinirana vozila kot osebna vozila uporabljajo omenjene ranljive skupine državljanov in s tem preprečili vse večji občutek, da Republika Slovenija postaja invalidom in družinam neprijazna država? Ali pa vsaj, če mislite, da ni tako, da do tega občutka ne bi prihajalo. Hvala lepa.
Minister Samo Omerzel, dajem vam besedo za odgovor.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovani gospod Presečnik, hvala za vprašanje. Najprej bi želel pojasniti, zakaj smo se celotnega koncepta prenove cestninjenja lotili. Kar se tiče same finančne vzdržnosti Darsa, je bil ključni razlog, zakaj smo se lotili celotne prenove. V naslednjem letu zapade Darsu 365 milijonov evrov obveznosti, leto pozneje 245 milijonov evrov, potem se zopet dvignimo na 275 milijonov in tako do 300, potem pa zopet obveznosti počasi padajo. Dars je po trenutni shemi spodoben servisirati maksimalno med 110 in 120 milijonov evrov obveznosti letno. S tem bomo Darsu omogočili programiranje programov in dolgoročno finančno vzdržnost in s tem seveda kompletno shemo in kompleten koncept naših avtocest. Pri samem uvajanju nove vinjete za kombinirana vozila smo se posvetovali s širšim področjem strokovnjakov in jaz moram reči, da kar se tiče samega odziva na dodatno vinjeto v tem razredu, je bil v resnici dokaj pozitiven odziv. Argumenti so bili naslednji. Na naših cestah opažamo izredno veliko število tujih kombijev, predvsem romunskih in bolgarskih registracij, ki so v tranzitu čez Slovenijo, predvsem je pomembno, da pri teh kombijih imamo opravka z ekološko bolj spornimi vozili, torej je bil to en argument, zakaj je bilo pomembno ta razred posebej obravnavati. Drugi segment znotraj samih branž oziroma prevoznikov, ki je bil ravno tako pomemben, pa je, da pa na nek način tiste, ki kombije uporabljajo za prevoze, ne postavljamo v boljšo pozicijo, da so na nek način nelojalna konkurenca kamionskim prevozom. Kar se tiče same cene vinjete, povezane z invalidi in pa z družinami z več otroki. To je del, ki ga bomo reševali oziroma ga že rešujemo. Ena zadeva je izredno pomembna pri tem vprašanju. Moramo se zavedati, da če posamezno skupino naslovimo s popustom za posamezni razred, smo potem diskriminatorni do ostalih v Evropi. Konkretno bi to pomenilo, da če omogočimo popust recimo družinam z več otroki v Sloveniji, bi identičen popust bilo treba omogočiti tudi družini iz Romunije ali pa Nemčije. Zato se zavedamo te problematike in z resorno ministrico sva imela kar nekaj pogovorov na to temo. Absolutno ne bi želeli, da na kakršen koli način izpade, da ne razumemo oziroma ne želimo razumeti situacije družin z več otroki in pa da ne razumemo situacije invalidov in podobnih skupin. Ne bi pa želeli zopet takoj odreagirati in nesistemsko reševati problema. Zato mislim, da je prav, da se z resorno ministrico posvetujemo, skupaj iščemo rešitev in pridemo s sistemsko rešitvijo, ki bo pravična in korektna do vseh.
Hvala. Besedo dajem še dr. Anji Kopač Mrak.
Hvala za besedo. Moj kolega je že povedal, da iščemo skupaj rešitev. Na žalost je na Vlado prišlo malce po neobičajni proceduri, tako da že v samem postopku sprejetja Ministrstva za delo ni uspelo dati pripombe glede tega. Mi bi vsekakor opozorili, da je položaj velikih družin in pa predvsem invalidov treba varovati, tako kot se že sedaj v zakonodaji z različnimi ukrepi varuje. Tako imajo na primer velike družine poleg višjih davčnih olajšav za tretjega in nadaljnje otroke izplačan tudi dodatek za velike družine. So pa take družilne tudi upravičene do povračila davka na motorna vozila in plačujejo nižjo letno dajatev za uporabo vozil v cestnem prometu, in sicer kar v višini 50-odstotne letne dajatve za osebna vozila. Torej imamo že v različnih sektorskih politikah ukrepe, ki nižajo stroške družinam z več otroki, ki se z njimi tudi soočajo. Jaz verjamem, da bomo našli neko skupno rešitev, ki bo v polju tega, da jih obravnavamo na način, ki jim priteče, in da ne bomo diskriminatorni do drugih državljanov znotraj Evropske unije.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Presečnik, še dopolnitev vprašanja.
Obema se zahvaljujem za odgovor. Tako bom rekel, v prepričanju in v upanju, da bosta našli primerno rešitev tudi za kategorije družin in drugih uporabnikov slovenskih avtocest, da boste našli primerno in pa pravično rešitev, torej z upoštevanjem vseh dejstev, ki ste jih tudi navajali, v tem upanju ne bom postavljal želje po dopolnilnem odgovoru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Torej smo zaključili s tem vprašanjem. Prehajamo na naslednje vprašanje, ki ga bo postavil gospod Dragan Bosnić, in sicer ministru za izobraževanje, znanost in šport, dr. Jerneju Pikalu.
Hvala, lepo pozdravljeni. Povod za moje vprašanje je zdravje otrok, mislim, da dosti pomembna tema, da je vredna enega vprašanja ministru, in sicer v povezavi s tiskovno konferenco, ki je bila 17. 9., če se ne motim, kjer je bilo govora o evalvaciji programa Zdrav življenjski slog. Tam sem zasledil nekatere zadeve, ki me navdajajo z upanjem, in nekaj problemov, o katerih bi vas želel vprašati. Prof. Janko Strel je v evalvaciji izrazil oziroma prikazal vse dobrobiti projekta, ki poteka od leta 2010, vezan na tretjino osnovnošolcev, približno 27 tisoč otrok, kar je super. Stvar, ki pa me skrbi, je pa dejstvo, ki je bilo tudi tam nakazano, da se aktivnosti v glavnem udeležujejo mlajši otroci, nekje v zadnji triadi pa jih pravzaprav izgubimo iz teh ali onih vzrokov. Strinjam se z dejstvom, da ta projekt ali program, kakorkoli ga imenujemo, poskuša zapolniti neke vrzeli, ki od časa osamosvojitve naprej postajajo neka tržna kategorija. To pomeni, da športna aktivnost otrok je en plačljiv segment, in tisti, ki si to lahko privoščijo, potem lahko tudi računajo, da bodo svoje zdravje nadgradili ali ohranjali, en velik segment otrok pa iz tega izpade. Toliko bolj spoštujem aktivnost učiteljev, predvsem učiteljev športne vzgoje, ki so pripravljeni, ki prostovoljno izvajajo te programe in si na ta način nekje ustvariti reference za vključevanje v sistem. Vendar še enkrat, mnenja sem, da ti dve dodatni uri športne vzgoje sta hvalevredni, vendar pa me skrbi za tiste, ki iz tega sistema izpadejo. Zanima me: Kakšne aktivnosti načrtujete na tem področju?
Hvala lepa. Dr. Pikalo, izvolite.
Gospa podpredsednica, spoštovani gospod poslanec. Hvala lepa za to vprašanje. Res me veseli, da lahko tudi o tako uspešnem projektu, kot je Zdrav življenjski slog, govorimo v tem visokem zboru. Kot ste že sami rekli, približno 33 % vseh učencev je vključenih v ta projekt. Gre za to, da skozi ta projekt financiramo 150 učiteljev. In tisto, kar je najpomembneje, v naši osnovni šoli imajo otroci večinoma tri ure telesne vzgoje na teden. S tem projektom Zdrav življenjski slog pridobivajo dodatni dve uri. Z vami se strinjam, da je to zelo dober projekt, ki je že v štirih letih, od kar teče, pridobil ne samo veliko naklonjenosti javnosti, ampak kaže zelo konkretne rezultate, ki se kažejo v zdravju otrok. Zdaj pa k vašim skrbem. Mislim, da so vaše skrbi obenem tudi naše skrbi. Strinjam se z vami, da se nekaj zgodi v zadnji triadi osnovne šole, da število tistih, ki so vključeni v ta projekt, začne padati. Mi jih nekako identificiramo v tri skupine. Prva skupina je to, da v nižjih razredih osnovne šole otroci večinoma uporabljajo podaljšano bivanje, in to jim omogoča, da so dlje v šoli. In ker so dlje v šoli, imajo v okviru tega tudi to športno vzgojo. To je eno. Medtem ko v višjih razredih tega ni in sami odhajajo domov. Drugo, kar je, projekt se še po našem mnenju ne izvaja dovolj dolgo, da bi bil tako zakoreninjen v kurikule oziroma na splošno v dejavnost šole. Zato mislimo, da ko se bo projekt izvajal dovolj dolgo, bo tudi v šolah večje zavedanje. In ker bo večje zavedanje, računamo, da bo tudi v zadnji triadi več otrok, ki bodo k temu pristopili. In tretje, čisto na individualni ravni, iz tega istega razloga, zato ker ga še ne izvajamo 8 let, in tisti, ki so bili vanj vključeni v prvih štirih letih, še niso prišli v tretjo triado, je to tudi razlog, da nam mogoče vključenost v ta program pada. Menimo pa, da ko bo in če bo, in mi seveda načrtujemo, da bi s tem projektom nadaljevali, ko bo po celotni vertikali osnovne šole zadeva stekla, takrat bo, načrtujemo, tudi višja vključenost v zadnji triadi. Predvsem pa je tisto, kar je najpomembnejše, in sicer, da bodo starši, otroci in vsi ostali deležniki videli in sprevideli, da je gibanje tisto, kar daje zdravo življenje, zdrav življenjski slog, in bo ta pritisk oziroma ta spodbuda tista, ki bo učence na nek način spodbujala, da se tudi v zadnji triadi priključijo temu projektu. Drugače pa ni samo zadnja triada tisto, kar je problem. Opažamo tudi, da je nekoliko več deklic v primerjavi z dečki. Tako je to nekaj, kar tudi moramo še korigirati ali pa vsaj poskušati korigirati. Opažamo tudi, da regionalno ni čisto enaka izvedba. V nekaterih krajih, kjer je tradicionalno močna športna aktivnost, recimo, se tudi nekoliko bolje izvaja projekt Zdrav življenjski slog. Imamo pa regije, kjer so zelo veliko počeli na temo infrastrukture, nimajo pa programov tako močnih oziroma tudi nimajo tako močne tradicije športnega udejstvovanja in zaradi tega potem tudi ta projekt Zdrav življenjski slog mogoče malo manj zaživi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Bosnić.
Ta odgovor je v redu, vendar me tu vseeno moti ena zadeva. Koordinator tega programa gospod Gros je povedal, da dokler ni obvezno, ne more nikogar prisiliti. Namreč ta formulacija s slogom ne gre skupaj. To pomeni, če se razvija nek zdrav življenjski slog, ta element prisile in obveze . In me zanima: Ali mogoče kanite razširiti to svojo aktivnost oziroma jo povezati z Ministrstvom za zdravje, s kulturnim ministrom in ministrom za kmetijstvo, kjer bi našli neka skupna stičišča. Spomnite se projekta Zdrav slovenski zajtrk, ki je bil pač enkraten dogodek. Če bi postal stalna praksa, ga vidim v tem vašem programu Zdrav življenjski slog kot nekaj dobrodošlega tudi za zdravje. Zdaj ne bi šli v neke definicije organizacije WHO, kaj to je, ampak prenesti kot obvezo v šolski sistem, se mi zdi mogoče malenkost ponesrečena opcija, in potem še ta element prisile. Zato me zanima: Ali morda razmišljate tudi o širitvi izven institucije? Govorili ste o uporabi infrastrukture, javnih površin. Ali so razmišljanja v to smer? Hvala.
Hvala lepa. Želite še besedo, dr. Pikalo? Izvolite.
Hvala lepa tudi za to razmišljanje. Seveda zdaj ne bi želel komentirati izjave gospoda Grosa, ampak kolikor se spomnim te tiskovne konference, je šla predvsem v smer, kar je bil na začetku načrt, da to po poteku časa projekta ne bi bil več samo projekt, ampak da bi to počasi prešlo na integralna sredstva in bi to potem bil del rednega kurikula. Potem je mogoče govoriti o prisili, na nek način seveda prisili. Ampak v tej javnofinančni situaciji, kot smo sedaj, na žalost ne moremo tega izpeljati na ta način. Smo pa našli dodatna sredstva iz tako imenovanega "over commitmenta", tako da preden starta nova perspektiva za naslednje leto, še imamo denar, tako da smo namenili dodaten denar za ta projekt Zdrav življenjski slog. Potem pa računamo, da ga bomo v naslednji finančni perspektivi nadaljevali. Kar se tiče našega sodelovanja z drugimi ministrstvi oziroma drugimi resorji, jaz sprejemam to pobudo. Mislim, da smo nekaj že sodelovali predvsem z Ministrstvom za zdravje oziroma z zdravstvenimi službami, je pa čas in se strinjam z vami, da bi mogoče celo ob novi finančni perspektivi in ob pregledu in evalvaciji, ki jo vse skozi počnemo, šli v zgodbo tudi z drugimi ministrstvi, skratka z vsem tem, kar prispeva k zdravemu življenjskemu slogu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo zastavila vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.
Hvala predsedujoča. Spoštovana gospa ministrica! Po definiciji zakonov o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev je denarna socialna pomoč socialno-varstveni prejemek, ki zagotavlja upravičencu sredstva za zadovoljevanje njegovih minimalnih življenjskih potreb. Namenjena je tistim posameznikom in posameznicam, ki si ne morejo zagotoviti materialne varnosti zaradi okoliščin, na katere sami ne morejo vplivati. Zaradi propada številnih podjetij in izgube velikega števila delovnih mest se je mnogo delovnoaktivnih ljudi brez svoje krivde znašlo med brezposelnimi, ki kljub aktivnemu iskanju ne najdejo zaposlitve ali pa je ta le za krajši čas. Zaradi vedno višje stopnje brezposelnosti pa tudi zaradi zdaj, lahko rečem že dolgotrajne gospodarske in finančne krize številni ne dobijo redne ali vsaj daljše zaposlitve po več let. Po izteku nadomestila za čas brezposelnosti je denarna socialna pomoč edini prejemek, ki brezposelnim omogoča dobesedno preživetje njih samih, pogosto pa tudi njihovih otrok in njihovih družinskih članov. Višina mesečne denarne socialne pomoči znaša od 1. avgusta 2013 265,22 evrov. Navedena višina ne zagotavlja upravičencem njihovega osnovnega preživetja. Minimalni življenjski stroški znašajo namreč po Statističnem uradu Republike Slovenije več kot 2-kratnik denarne socialne pomoči. Denarna socialna pomoč tako ne dosega svojega osnovnega namena, to je zagotavljanje sredstev za zadovoljevanje minimalnih življenjih potreb upravičencev. Pod pragom revščine živi v Sloveniji skoraj 400 tisoč ljudi in na stopnjo revščine vplivajo zlasti prenizki socialni transferji. Gospa ministrica, sprašujem vas: Ali boste že pri napovedani spremembi zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev zvišali znesek mesečne denarne socialne pomoči do višine, ki bo upravičencem dejansko zagotavljala pokrivanje njihovih najosnovnejših življenjskih stroškov? Hvala.
Hvala lepa. Ministrica dr. Kopač Mrak, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Hvala za vprašanje, gospa Dimic. Seveda je znesek, ki ste ga omenili, to je znesek osnovnega minimalnega dohodka 265 evrov od avgusta. Je eden redkih dohodkov, ki se v Sloveniji še usklajuje z inflacijo, kar je seveda prav, in je ta osnovni minimalni dohodek pogoj za izračun denarne socialne pomoči, ki jo pridobi posameznik ali družina. Izračuni, ki so bili narejeni v letu 2009 in so bili podlaga, so kazali, da bi moral biti ta osnovni minimalni dohodek višji. Predvideno je bilo v vrednosti 288,81 evrov. Na žalost je zaradi interventnega zakona in potem tudi Zakona o uravnoteženju javnih financ ta znesek ostal na 260 evrov in se je letos uskladil na 265 evrov. To vsekakor ni tista vrednost, ki bi si jo želeli vsi mi verjetno v tej dvorani in tudi vsi državljani in državljanke, vendar je glede na stanje, v katerem je država, težko pričakovati takojšen dvig. Vsekakor je pa treba tudi imeti v mislih različne denarje prejemke, ki jih državljani imajo, na primer, 265 evrov je torej osnovni minimalni dohodek, medtem ko je minimalna vrednost, najnižja vrednost denarnega nadomestila 350 evrov, ki je pravica iz socialnega zavarovanja in na podlagi katere so ljudje, državljani in državljanke, delavci in delavke plačevali prispevke. Hkrati pa je treba na žalost povedati, da je tudi višina minimalne plače neto krepko pod 606 evrov. Trenutno znaša neto vrednost okoli 564 evrov. Torej vse te vrednosti so na žalost pod 606 evrov, in to vsekakor kaže na stanje, v katerem smo. Je pa seveda dvig posameznih vrednosti treba gledati v celoti. Ker to pomeni, če bi to dvignili, kaj bi pomenilo to do denarnega nadomestila in tudi do minimalne plače. Vsi ti prejemki so v naši državi močno povezani. Vsekakor pa bi si želeli vsi več, vsi boljše, več prihodkov, da bi jih imeli posamezniki in posameznice. Je pa vse to predvsem odvisno od gospodarstva, predvsem od dodane vrednosti, ki jo ustvarimo v gospodarstvu. Tako bomo lahko imeli višjo minimalno plačo in potem tudi višje socialne transferje. Vsekakor pa bomo z najnujnejšimi spremembami socialne zakonodaje predvsem olajšali življenje enostarševskih družin in velikih družin. Kar nekaj pomembnih sprememb je predvidenih. Če omenim samo nekatere. Dvig minimalnega dohodka za drugo odraslo osebo v družini bomo dvignili z 0,5 na 0,6 osnovnega zneska minimalnega dohodka. Dali bomo možnost dodelitve izredne denarne socialne pomoči za upravičencev do varstvenega dodatka, razširili bomo krog upravičencev do dodatka za delovno aktivnost. Uveljavili bomo ugodnejši način upoštevanja dohodkov iz študentskega dela . Povišali bomo dodatek za otroka v primeru enostarševske družine z 0,1 na 0,2 osnovnega zneska minimalnega dohodka. Potem bomo 20 % otroškega dodatka izvzeli iz dohodka, ki se upošteva pri družinah pri izračunu vseh drugih prejemkov, povišali bomo mejo prihrankov, ki izključujejo družino, da pridobijo denarno socialno pomoč ali varstveni dodatek in predvsem zelo pomembna stvar, uvajamo možnost prostega poudarka centrov za socialno delo v zvezi z upoštevanjem nepremičnin, s katerimi stranke ne morejo razpolagati. Torej da tam, kjer dejansko ljudje ne morejo razpolagati, bi centri za socialno delo morali imeti diskrecijsko pravico, da odločijo, ali se to upošteva v dohodek ali ne. Najpomembnejša sprememba pa je to, da se bodo pri prejemkih, transferjih, kot so otroški dodatek, državna štipendija, subvencije za vrtec, ne bo tako, kot je bilo sedaj, da so se upoštevali pretekli dohodki ali celo polpretekli, ampak možnost bodo ljudje imeli tudi med letom vlagati vloge, če bi prišlo do spremembe vrste njihovega dohodka. Ta zakon bo pred vami. Vi boste presojali. Na ministrstvu smo poskušali v danih finančnih zmožnostih, veste, v kakšnih je država, iskati tista nujna povišanja, da bodo državljani in državljanke lažje preživeli. Vsekakor pa bi si morda želeli še kakšno dodatno spremembo.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Dimic.
Hvala še enkrat. Jaz bi mogoče samo nekoliko v drugem delu konkretno opozorila glede denarne socialne pomoči, ki se, razen v primeru trajne nezaposljivosti ali trajne nezmožnosti upravičenca za delo, priznava za krajši čas od treh do največ enega leta. Pa bi opozorila na prakso, na okoliščine, v katerih živimo in na katere smo poslanci opozorjeni, da velikokrat pride do situacije, ko upravičenec brez lastne krivde vloge za denarno socialno pomoč ne more vložiti pravočasno in tako ostane brez vsakršnih sredstev za lastno preživljanje. Gre za primere bolezni ali poškodb prejemnikov denarne socialne pomoči, ko je nujno njihovo bivanje v bolnišnicah ali drugih zavodih. Zaradi nepravočasne oddaje vloge ostane upravičenec do denarne socialne pomoči brez vsakršnih sredstev za življenje, stroški pa mu vseeno nastajajo. Gre v prvi vrsti za stroške najemnin in tekočih stroškov stanovanja, pa tudi za stroške zdravil in zdravstvenih pripomočkov. Opažamo namreč tudi, da so vedno pogostejši sodni postopki za odpoved najemnega razmerja in posledično deložacije upravičencev do denarne socialne pomoči prav zaradi nerednega plačila najemnin, do katerih pa prihaja zaradi povsem objektivnih razlogov. Sprašujem vas, gospa ministrica: Ali boste v načrtovanih spremembah zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev uvedli možnost avtomatskega podaljšanja časa prejemanja denarne socialne pomoči, če se razmere pri upravičencu niso spremenile in prosilcu ne bo treba vsakič znova izpolnjevati celotne vloge? Hvala vam za odgovor.
Hvala lepa. Izvolite, ministrica.
Denarna socialna pomoč se dejansko upošteva glede na tvojo trenutno situacijo. In če gre za prosilce, kjer lahko center za socialno delo oceni, da ne bo prišlo do izboljšanja njihove situacije, se jim torej ne da samo za 3 mesece, ampak se jim lahko da za šest mesecev. Vendar vsekakor pa je treba, ker je to transfer, ki gre na trenutno situacijo posameznika, ponovna vloga. Imamo drug tip pravic, kot so na primer otroški dodatek, ki se za eno leto odmeri. Denarna socialna pomoč pa je tako specifičen, je zadnji v vrsti, če tako rečem, znotraj sistema socialnih pomoči prejemek, ki ga posameznik res mora vedno znova opravičiti, da ga lahko dobi. Seveda so določene varovalke in jaz seveda v primerih, ko posameznik zaradi bolezni ali drugih zadev ne more vložiti, jaz verjamem, da se je možno na centrih za socialno dogovoriti in da take nastope lahko tudi prej javiš in da se da na drug način kot s spremembo zakona za tovrstne spremembe dogovoriti v okviru dela na centrih za socialno delo. Spremembe ne bodo šle v smeri, da lahko posameznik kar za leto, dve ali tri pridobi denarno socialno pomoč, ker bi bilo to v nasprotju z logiko denarne socialne pomoči. Seveda pa je tak prejemek varstveni dodatek, ki pa je za starejše, ki so že nezmožni za delo, pri teh pa ni pričakovati, da bi se jim lahko spremenila situacija, zato se varstveni dodatek da za daljše časovno obdobje.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata bo zastavila vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Pikalu.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani ministrici, spoštovani minister! Vprašanje, ki vam ga zastavljam danes ni moje prvo vprašanje na temo šolske infrastrukture. Že januarja 2010 sem zastavila vprašanje, ki je bilo tedaj izzvano s posebnim dogodkom, to je bilo z razstavo Sodobna arhitektura šol in mednarodno konferenco ob tem. Nekaj zunanjih dogodkov je pa vendarle še vedno takih, kot so bili tudi tedaj. In ker je tudi v odgovoru, ki sem ga dobila marca 2010, nekaj dejstev, sem sklenila to vprašanje ponoviti. Gre pa za to, da je ob različnih dogodkih mogoče zaznavati tako pripombe kot pohvale na račun podobe in izvedbe šolske infrastrukture. Ne moremo se ravno pohvaliti s tem, da smo obogatili slovenski arhitekturno dobro zasnovani prostor s številnimi visokošolskimi zgradbami. Mislim, da tukaj imamo kar nekaj dolgov še na ta račun, zlasti treh akademij. Bolj nas zanimajo tiste stvari, ki so del obvezne naloge države, ki mora zagotoviti prostore za obvezno osnovno šolo, za srednje šolstvo in seveda tudi za vrtce. Dobršen del vsega tega je tudi v domeni občine, ampak tisto, kar je zadnje čase opazno, je, da se pogosto lotevajo prenove samo lupine šolskega prostora, ker gre v glavnem za energetsko sanacijo, manj pa se šolski prostor prilagaja zahtevam novih učnih vsebin. Tukaj bi morebiti kazalo razmisliti tudi o tem, kar sem vas vprašala: Kako pravzaprav Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport vključuje predloge arhitekturne stroke pri investicijah v slovensko šolsko infrastrukturo? Zanima me seveda predvsem tisti del, ki ni samo estetsko pogojen in šolske stavbe pomenijo opazno obogatitev kulturne krajine, ampak tudi: Kako se arhitekturne rešitve vključujejo v vsebinske rešitve in gospodarjenje s prostorom v tem segmentu? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Izvolite, minister.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovana poslanka! Jaz bom rekel tako. Dve stvari sta, kar se tiče umeščanja v prostor oziroma arhitekturnih rešitev. Ena, tisto, kar se mi zdi pomembno glede tega, kar počne naš direktorat za investicije, ki je večinoma odgovoren za ta del šolske infrastrukture, tako kot ste sami ugotovili, v povezavi z občinami, je ta, da smo naredili premik od zgolj ukvarjanja s financiranjem k ukvarjanju s svetovanjem. Včasih je svetovanje pri investicijah izjemno izjemno pomembno. In drugo, kar je, mi poskušamo ravno v tem svetovalnem delu kar v največji meri upoštevati ne samo priporočila, ampak tudi zaveze, ki jih imamo glede umeščanja objektov v prostor in tudi glede estetskih standardov, ki naj bi tu veljali. Jaz vedno rečem, da se gibamo nekje med lepoto, uporabnostjo, ergonomičnostjo, ekonomičnostjo, funkcionalnostjo in trajnostjo. V vsakem primeru upoštevamo vsa dognanja stroke, redno uporabljamo javne arhitekturne natečaje. Ne samo za določene objekte, vi poznate primere, kot sta dva kampusa na Univerzi na Primorskem, Livade, Sonce in tako naprej. Potem javni arhitekturni natečaj je bil izveden tudi za Fakulteto za kemijo in kemijsko tehnologijo ter Fakulteto za računalništvo in informatiko, tako da se poslužujemo in želimo še naprej dobro sodelovati z arhitekti. Pri tem jaz mislim, da moram posebej izpostaviti sodelovanje z Zbornico za arhitekturo in prostor. Tudi z njimi zelo dobro sodelujemo, kajti oni so tisti, ki so pooblaščeni za organizacijo javnih natečajev z arhitekturnega področja in tudi z njimi mislim, da dobro delamo in se pridružujem vaši skrbi in obenem, če sem prav razumel tudi želji, da naši šolski prostori ne bi bili samo funkcionalni, ampak da bi bili tudi lepi in da bi sledili vsem najnovejšim dognanjem arhitekturne stroke, tudi kar se tiče notranje ureditve prostora, potreb glede učne funkcionalnosti in tako naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, mag. Potrata.
Hvala lepa, gospod minister, za ta del odgovora. Ko govorimo o estetiki, tvegamo, da ne bomo imeli vsi enakega stališča do tistega, kar vidimo, menim na zadnjo pridobitev, to je Medicinsko fakulteto v Mariboru, ki je rezultat arhitekturne veličine Podreke, pa je vendarle sodba o tej stavbi lahko zelo različna. Sama sem dolgo časa delovala na nekoč enotni pedagoški fakulteti, ki se je zaradi razbitja na več fakultet tudi morala znotraj tega malenkost prilagajati, pa je bila to tudi stavba, ki je imela posebno nagrado za izvedbo. Ampak jaz bi vas v tem drugem vprašanju, v dopolnilnem vprašanju vendarle spomnila še na tisti del odgovora, ki mi ga je takrat dal minister dr. Lukšič, ko je napovedal, da bodo na ministrstvu naredili najprej pregled stanja, ki obstaja na šolskem polju. Gre namreč za vprašanje, da ministrstvo svetuje takrat, kadar se investicija načrtuje. Vprašanje pa je, ali je napravljena analiza celotnega slovenskega šolskega prostora in tudi s tem ugotovitev vseh potreb, ki obstajajo v Sloveniji. Vem, da se demografska slika lahko spremeni, recimo v Stročji vasi so rekli, da ne more biti nove šole, ker je v Razkrižju nova šola, pa je zdaj v Stročji vasi vseeno nova in še bi lahko takšnih drobnih primerov iz okolja navedli. Torej sprašujem: Ali je pregled stanja napravljen? Hvala lepa tudi za ta odgovor.
Hvala. Minister, izvolite.
Hvala lepa, še enkrat. Bom zelo direkten. Da bi vedel, da je takšna analiza narejena za celotno Slovenijo, ne. Imamo pa, in s tem se dnevno ukvarjamo, nekaj primerov, recimo tudi arhitekturno mogoče ne najbolje rešenih osnovnih ali srednjih šol, ki spadajo v našo neposredno zadolžitev, in s tem se moramo ukvarjati. Kot se ljudje starajo, se starajo tudi stavbe in s staranjem se marsikaj pokaže, in tam to zadevo rešujemo. Tako da za posamezne primere da, da bi bila celotna analiza, pa ne. Bom pa v vsakem primeru, hvala za vašo pobudo, zelo natančno povprašal, kaj se s tem dogaja. Kar pa se tiče tiste stavbe tam ob Dravi, vem, vi ste domačinka, jaz nisem, ampak osebno moram reči, da me je razlaga profesorja Podreke na sami prireditvi prepričala, kajti ima nek globlji vpogled v to, kako je stavba umeščena v tisti prostor. Jaz moram reči, da sem že dvakrat oziroma trikrat, če prav štejem, bil v tisti stavbi, vključujoč s prejšnjo sredo, in kot študijski prostor in kot prostor za laboratorije in tako naprej se mi zdi izjemen, da bodo študentje imeli izjemne pogoje za delo, tudi knjižnica je izjemno inovativno rešena. Od zunaj pa je stvar okusa in estetskih kriterijev, ampak glede na umestitev in glede na vso filozofijo zadaj, moram reči, da me je profesor Podreka prepričal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Andrej Vizjak ima vprašanje za ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Kopač Mrakovo.
Spoštovana ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Usklajevanja okrog pokojninske reforme so bila razmeroma zahtevna, mnogokrat so se križali interesi javnih financ, delodajalcev in tudi delojemalcev in na koncu smo se uspeli dogovoriti za kompromis, ki je bil potrjen tudi v tem parlamentu soglasno. To pomeni, da velja spoštovati dogovorjeno. Še to, pri teh usklajevanjih in tudi na koncu pri rezultatu je na nek način bil dostikrat v medijih, po moji oceni neupravičeno, izpostavljen očitek, češ da smo nesorazmerno popuščali recimo sindikatom napram delodajalcem in podobno. Ena izmed zelo pomembnih zahtev delodajalcev je bila tudi prenova meril in kriterijev za plačevanje prispevkov za poklicno zavarovanje. Namreč poklicno zavarovanje se plačuje bodisi za tista delovna mesta, ki so zdravju škodljiva, bodisi se jih ne da opravljati praktično celo pokojninsko dobo oziroma so to poklici, kjer je treba prej zaključiti, to so t. i. beneficirani, po starem, poklici, zato se to poklicno zavarovanje plačuje zgolj za tiste, kjer na podlagi meril in kriterijev dejansko obstajajo za to razlogi. Seveda stroka in ne nazadnje tudi tehnološki razvoj je napredoval, zato tista delovna mesta, ki so morebiti pred 10, 20 leti sodila med zdravju škodljiva, danes več ne sodijo. Zato velja nenehno obnavljati sezname delovnih mest, seveda na podlagi jasnih meril in kriterijev, v katera delovna mesta sodijo. V 413. členu smo se dogovorili, da Vlada, seveda na podlagi predloga Ministrstva za delo in na podlagi uskladitve s socialnimi partnerji, predlaga merila in kriterije za novo razvrstitev delovnih mest, za katere so delodajalci dolžni plačevati zavarovanje, t. i. poklicno zavarovanje. Danes je september leta 2013, se pravi dobrih 8 mesecev od začetka veljavnosti zakona, a teh meril in kriterijev ni. Ni tudi posledice, se pravi nove razvrstitve delovnih mest in zelo jasno je, da se ne spoštuje ta člen zakona. Zato ministrico za delo sprašujem: Zakaj doslej Vlada ni sprejela uredbe, s katero bi razvrstila oziroma uveljavila merila in kriterije za ta delovna mesta in tudi način in financiranje seznamov delovnih mest, zaradi katerih morajo delodajalci plačevati obvezno to poklicno zavarovanje. Torej ministrica: Zakaj tega predpisa še ni?
Hvala lepa. Izvolite ministrica.
Hvala, podpredsednica. Hvala za vprašanje gospod mag. Vizjak. Morda bi uvodoma povedala to, da je ZPIZ-2, kot vi dobro veste, v celoti spremenil bivše obvezno dodatno pokojninsko zavarovanje v poklicno zavarovanje, ne samo glede poimenovanja, ampak tudi in predvsem glede vsebine in višine pravic ter pogojev za pridobitev te pravice. S tem v zvezi je treba poudariti, da je ZPIZ-2, ne glede na to, da je bil usklajen s socialnimi partnerji ali pa morda prav zaradi tega, glede teh pravic pustil kar nekaj odprtih vprašanj, ki so ključna za to, da se lahko pripravi in sprejme prva pomembna stvar, to je pokojninski načrt. Šele ko bo pokojninski načrt dobil pozitivno mnenje na Ekonomsko-socialnem svetu, ga bo ministrstvo lahko odobrilo in bo pokojninski načrt uveljavljen. In šele ko bo to storjeno, se bodo zavarovanci lahko poklicno upokojevali in s tem pridobili pravico do poklicne pokojnine. Zato je tudi v dogovoru s socialnimi partnerji ključno, da se najprej sprejme sam pokojninski načrt in se s tem zavarovancem omogoči poklicna upokojitev, kar je osnovni namen poklicnega zavarovanja. V zvezi z navedenim vas obveščam, da sem nemudoma po nastopu mandata pozvala socialne partnerje k imenovanju delovne skupine Ekonomsko-socialnega sveta in ta je spomladi začela z delom. Torej takoj, ko sem nastopila mandat, sem to storila. Naloge delovne skupine so, prvič, priprava pokojninskega načrta, drugič, seznam delovnih mest ter tretjič, kriteriji in merila za določitev delovnih mest. Delovna skupina, kot je bilo skupaj v soglasju dogovorjeno, bo najprej pripravila pokojninski načrt, predvidoma še do konca tega meseca. Jaz mislim, da je to nujno. Nato bo pa takoj dokončala pripravo seznama delovnih mest in uredbe o merilih in kriterijih za določitev delovnih mest, na katerih je obvezna vključitev v poklicno zavarovanje. Glede uredbe o merilih in kriterijih pa želim opozoriti tudi na to, da revizija seznama delovnih mest, na katerih je obvezna vključitev v poklicno zavarovanje, stoji že več kot 20 let, kar kaže, za kako zahtevno materijo gre. In verjetno ob tem, ko ste izpostavili, kako naporno ali pa zahtevno je usklajevanje s socialnimi partnerji, se zavedate, kako težka je sedaj ta materija in predvsem to, da je glede na ZPIZ-2, glede na člen, ki ste ga omenjali, potrebno soglasje socialnih partnerjev glede meril in kriterijev. Rok, ki je bil določen, 6 mesecev, je glede na vsa ta dejstva prekratek. Vendar vsekakor delamo vse v smeri, da bo to čim prej tudi zaključeno. Glede revizije delovnih mest, na katerih je obvezna vključitev v poklicno zavarovanje v javnem sektorju, pa želim poudariti, da so le- ta določena z zakonom. Aktivnosti za javni sektor že potekajo v okviru ministrstva za notranje zadeve in javno upravo. Mi sodelujemo, pomagamo, vendar vsekakor so to zelo pomembna vprašanja. Naj na koncu zaključim, da v tem trenutku je po oceni socialnih partnerjev dejansko ključno, da se sprejme pokojninski načrt in na podlagi novega zakona bomo potem tudi določili, na podlagi te uredbe so določeni kriteriji in merila, ki pa se določijo v soglasju s socialnimi partnerji, kar bo potem podlaga tudi za proučitev, katera delovna mesta so torej tista, za katere se bo plačeval prispevek in za katere ne. Se pa seveda z vami strinjam, da je to v gospodarski situaciji, v kakršni smo, zelo pomemben ukrep, in delovne skupine delajo z vso močjo v tej smeri, da se to čim prej tudi zgodi.
Mag. Vizjak, izvolite.
Ja, torej kot prvo, če se želite še naprej uspešno pogajati s socialnimi partnerji, je pomembno, da se beseda drži. Beseda je bila dana in zapisana v zakonu, da bo ta podzakonski akt pripravljen v šestih mesecih. Zdaj je več kot osem mesecev mimo, tega podzakonskega akta ni. Delodajalci so zato upravičeno ogorčeni, ker jim nalagate tudi s temi zamudami stroške, ki jih lahko ne bi trpeli. Ob vseh povišanjih davkov v tej državi, ob siceršnji relativno veliki nenaklonjenosti do delodajalske strani je to samo še en simbolični dodatek, ki dokazuje, da pravzaprav tudi tam, kjer države ne bi nič ostalo, ne greste naproti pričakovanjem po zniževanju nepotrebnih stroškov, kajti za marsikatero delovno mesto se plačujejo prispevki za poklicno zavarovanje, čeprav delovno mesto zaradi napredka v tehnologiji že zdaleč ne sodi več v to skupino. Seveda ni bilo dogovora 20 ali več let okoli tega, ker ni interesa. Interesa ni na nobeni strani, še najmanj pa na strani Kada, ki uspešno zbira ta denar in rešuje svoje probleme. Spoštovana ministrica, rekli ste, da ste pred šestimi meseci, to se pravi, takoj po nastopu, oblikovali delovno komisijo, ki še ni naredila niti prvega koraka, to je pokojninskega načrta, kaj šele, da bi ga začela usklajevati s socialnimi partnerji. Torej jaz apeliram na vas, tudi zaradi tega, ker smo ta dogovor dosegli, da s temi prizadevanji pohitite in tudi dorečete to v najkrajšem možnem času. Verjemite mi pa, da vas bom na to še spomnil v tem parlamentu.
Hvala lepa. Ministrica, želite dopolnitev? Izvolite.
V to ne dvomim in prav je tako. Rada bi samo morda še enkrat opozorila, da je treba glede na določbe člena ZPIZ soglasje socialnih partnerjev. Torej ni samo stvar ministrstva, da pripravi te kriterije in merila, ampak se morajo vsi socialni partnerji v okviru delovne skupine, ki je bila imenovana, strinjati o tem. To je ena izmed zelo pomembnih določb zakona, se strinjam, ampak glede na to soglasje, tako kot je, moramo doseči strinjanje vseh, tako da verjetno gre, kako pogajalsko sposobni bomo na ministrstvu, vendar moramo doseči soglasje vseh partnerjev in nikakor ne gre za zavlačevanje Vlade, da Vlada ali resorno ministrstvo tega ne bi želelo. Pokojninski načrt je pred SODPZ,, mislim, da pred zadnjim branjem, toda ni, da ne bi delovna skupina ga že uskladila, je pred končno potrditvijo v okviru SODPZ, ki tudi prvi potrjuje pokojninski načrt, kateremu da potem resorno ministrstvo tudi soglasje in s tem začne veljati. Toda vsekakor vam lahko zagotovim, da se socialni partnerji vsi trudimo za to, ker se strinjamo, da tisto, kar je zapisano. je treba spoštovati, tako da na tem potekajo aktivnosti, to vam lahko zagotovim.
Hvala lepa. Mag. Katarina Hočevar bo postavila vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Pikalu.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni še enkrat. V letu 2012 je bil v Slovenijo zabeležen največji porast števila brezposelnosti med mladimi v celotni Evropski uniji. Praktično dnevno se osebno ali prek medijev srečujemo in seznanjamo z negotovostjo, s katero se srečuje slovenska mladina. Tudi strokovnjaki nas opozarjajo pred pojavom tako imenovanega bega možganov. Čeprav so mladi razočarani nad okoljem v naši državi, pa kljub vsemu ne gre zanikati tudi iskrenega interesa vlade, da želi izboljšati njihov položaj. Prejšnji teden je v tem državnem zboru potekala javna razprava o predstavitvi mnenj o resoluciji nacionalnega programa za mladino v letih 2013–2020. Resolucija je sicer pripravljena kar z enoletno zamudo na podlagi Zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju, ima kar 122 strani. Tisto, kar me zanima, spoštovani minister, je: Kako boste zagotovili, da ta resolucija ne bo le nov kup mrtvih črk na papirju? Resoluciji mora slediti ustrezen izvedbeni načrt. Kako boste zagotovili njegovo horizontalno obravnavo in pa aktivno vključitev drugih resorjev? Kako boste zagotovili, da bo ta izvedbeni načrt tudi dejansko zagotavljal boljši položaj mladih tako na področju izobraževanja, na trgu delovne sile in pa bivanjskih pogojih? Kot pristojnega ministra za področje mladine vas tako sprašujem: Kaj optimističnega in konkretnega ponujate mladim, ki ne želijo biti del problema, temveč del rešitve? Kako jih boste dejansko vključili v pripravo tega izvedbenega načrta? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Izvolite minister, dr. Pikalo.
Gospa podpredsednica, spoštovana gospa poslanka. Prejšnji teden smo bili tu v parlamentu, v tem visokem zboru, in s tem smo želeli poleg vse debate, ki je tu potekala, dati posebno sporočilo. In to je bilo, da mladinsko politiko, torej ukrepe za delo z mladimi, dvigujemo na najvišjo možno raven. To smo naredili kot zaključek nečesa, kar doslej ob nobenem nacionalnem programu, vsaj kar se tiče našega resorja, še nismo naredili. In to je, da smo dva meseca med poletnimi počitnicami izvajali terensko kampanjo po regionalnih centrih, da smo vsem tistim, ki so zainteresirani za to tematiko, vsem medijem in tako naprej, poskušali dati sporočilo, kako zelo pomembna je ta zadeva za prihodnost mladih. Če hočete, da grem na vaša zelo konkretna vprašanja. Že zadnjič v parlamentu sem rekel zelo jasno, če kaj prinaša ta program, je to, da poslej o mladih ne bomo več razpravljali brez mladih. Karkoli bomo počeli, ne samo resolucija o nacionalnem programu, ampak na splošno nivo politične kulture in tudi politik zahteva, da odslej vključujemo mlade kot deležnike v tem procesu. Mislim, da je to pomembno. Pomembno zaradi tega, da se ne bo zgodilo, da bodo sprejeti ukrepi, ki za mlade ne bi bili sprejemljivi ali celo ne bi imeli učinka. Kar se tiče samih mrtvih črk na papirju, mislim, da eno je ta del kampanje, drugo pa je tako imenovana evalvacija. Če boste pozorno prebrali resolucijo o nacionalnem programu, boste videli, da ima zelo jasno opredeljene prioritete, cilje, merila in kazalnike. Na te prioritete, cilje, merila in kazalnike bo, tako kot je zapisano v nacionalnem programu, sledila evalvacija. Zaenkrat na vsaka tri leta v tem državnem zboru in potem ob koncu tudi v obliki zaključnega poročila temu državnemu zboru. In drugič, kar je pomembneje z vidika operativnosti, je, da bomo v okviru naših že obstoječih inštitucij ustanovili tudi enoto za evalvacijo, tako tudi piše v nacionalnem programu, ki bo stalno spremljala, kako dobro se ta program uresničuje. In to je način, da ne bo ostal samo mrtva črka na papirju. Drugo, kar se tiče same horizontalne obravnave in aktivne vključitve drugih resorjev. Mislim, da že s tem, ko smo ta nacionalni program sprejeli na Vladi, je to postal vladni. Torej to pomeni, da so vsi resorji, in bilo je potrebno kar nekaj usklajevanja do takrat, ampak vsi resorji sedaj zelo natančno vedo, kaj je njihova naloga in kaj bomo glede tega v prihodnjih letih počeli. Sodelujemo z različnimi nosilci. V nacionalnem programu so zelo jasno opredeljeni nosilci posameznih nalog. In spet bo naloga, sedaj v narekovajih rečeno, našega urada, Urada Republike Slovenije za mladino, zato da bo na eni strani tehnično in na drugi strani vsebinsko koordiniral vse te aktivnosti. In to je pomembno. Skratka, pristojna ministrstva, ostali deležniki, Urad Republike Slovenije za mladino. Kar se tiče izvedbenih načrtov, bi rad rekel, da takoj po sprejetju nacionalnega programa v tem visokem zboru, bomo pristopili k izvedbenim načrtom. Spet je bilo obljubljeno vsem mladinskim organizacijam, ki imajo tako ali drugače interes na tem področju, da bodo sodelovali pri pripravi teh izvedbenih načrtov in da bomo v naslednjih treh mesecih te izvedbene načrte tudi pripravili. Hvala lepa.
Mag. Katarina Hočevar, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, iskrena hvala za ta del odgovora. Resnično želim in upam, da bo ta izvedbeni načrt medresorsko usklajen in pripravljen v tem obljubljenem trimesečnem roku. Mislim, da ste se k izpolnitvi tega roka zavezali tudi na javni predstavitvi mnenj. Tako kot ste sami dejali, je pomembna evalvacija in horizontalno sodelovanje teh ukrepov. Zanima me: Ali je Urad za mladino, ki ste ga tudi omenili, kadrovsko dovolj okrepljen za izvajanje te pomembne naloge? Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, minister.
Hvala lepa. Zelo kratek bom. Ja, mislim, da je, zato ker ni samo Urad za mladino v tej zgodbi, ampak je, tako kot sem rekel, zgodba glede evalvacije širša. Tako kot ostale javne službe oziroma ostali organi, državni organi na nek način tudi Urad za mladino deli, kako bi temu rekel, dobre in slabe strani ostalih organov. Mi se trudimo, da ga bomo kadrovsko okrepili oziroma ga primerno opremili, zato da se bo lahko nacionalni program za mladino izvajal. So pa, in mislim, da zdaj že vsak v tej državi razume, omejitve glede tega in ne moremo iti preko gabaritov, ki jih imamo postavljene. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar ima vprašanje za ministra za infrastrukturo in prostor gospoda Sama Omerzela.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani ministrski zbor, spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani minister za infrastrukturo in prostor, najprej se opravičujem, ker je v vprašanju delni tiskarski škrat in je izpadla letnica 2014. Vem in poznam, da vi problematiko Darsa dobro poznate in boste lahko morda tudi za leto 2014 podali del odgovora. Več ali manj skoraj vsa slovenska javnost pozna Dars, se pravi Družbo za avtoceste, in tudi njegove obveznosti, ki bodo naslednje leto ali pa konec letošnjega leta precejšnje. Ker pa se finančne težave ranga velikosti cca 400 milijonov ne rešujejo kar od danes do jutri, je treba pravočasno pristopiti k reševanju te problematike. Seveda poznamo prihodkovno stran Darsa, ki od cestnin zbere nekaj čez 290 milijonov evrov, s podražitvijo cestnin bo tega nekaj več. To se pravi, da se bo na ta način izboljšal lasten donos ali osnova za kapital in bo to boljša popotnica pri pridobivanju boljših bonitetnih pogojev za prestrukturiranje svojih kreditnih obveznosti. Moje vprašanje bi se glasilo: Kako minister vidi poplačilo tekom letošnjega leta in tudi v naslednjem letu Darsovih obveznosti, ki vemo, da tudi sam že deloma uspešno rešuje in zmanjšuje to obveznost? Katere zakonske podlage bo treba sprejeti, da bo ta program poplačilo finančnih obveznosti čim bolj uspešen. Hvala.
Hvala lepa. Minister gospod Samo Omerzel, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani gospod Žnidar, hvala za vprašanje. Res je, ne 2013, 2014, ampak tam do 2030 mi je jasno, kako gredo obveznosti Darsa. To je bila ena od bolj pomembnih nalog, ki sem se z njimi srečal takoj na začetku svojega mandata. Dars ima na današnji dan 2,77 milijard evrov stanja glavnice obveznosti, za katere zadaj stoji tudi poroštvo države. Sama sprememba cenovne politike cestninjenja je bila predvsem povezana s tem, da Dars naredimo dolgoročno finančno vzdržen, ne samo zaradi Darsa, ampak tudi zaradi te države. Jaz mislim, da se vsi mi zavedamo, kaj bi pomenilo, če Dars ne bi bil sposoben servisirati svojih obveznosti in bi ta poplačila prišla na breme države. V letu 2013 ima Dars za poplačilo 110 milijonov evrov obveznosti, kar je tudi rang, ki ga je Dars na letni ravni pri obstoječem starem sistemu sposoben servisirati. Torej Dars bi bil z optimizacijo sposoben na letni ravni po trenutno veljavnem sistemu servisirati nekje v rangu do maksimalno 120 milijonov evrov. V letu 2014 Darsu zapade 365 milijonov evrov obveznosti, naslednje leto 245, še leto za tem 275 in se zopet dvignemo na skoraj 300 milijonov evrov obveznosti letno. S stališča današnjega denarnega toka Darsa je to shema, ki je absolutno nevzdržna in je Dars vsekakor ne bi bil sposoben sfinancirati. Jaz moram reči, da mi je žal, da katera od vlad pred nami ni ukrepala na tem področju. Popolnoma jasno je bilo od leta 2004, da leta 2014 zapade prvi obrok, ki ga Dars po trenutni izpostavljeni shemi ni sposoben servisirati. S sistemom, ki smo ga vzpostavili z novo cenovno politiko, smo prihodke Darsa s slabih 300 milijonov dvignili na po pesimističnem scenariju 361 milijonov evrov in po optimističnem na 371 milijonov evrov. Ti prihodki dejansko Darsu omogočijo, da se lahko konkretno korektno pogovarja z bankami za reprograme, da raztegne ta svoj dolg na celotno periodo vračanja dolga in da s tem lahko vzpostavi shemo, kjer bo glede na svoje prilive sposoben na letni ravni poravnavati vse svoje obveznosti.
Hvala lepa. Želite še besedo, gospod Žnidar? Izvolite.
Hvala za odgovor. To se pravi, da se res peljejo vse te aktivnosti, da bo Dars finančno vzdržal. Bi pa še vprašal: Ali se pričakuje, da bo recimo krovni zakon o poroštvu in tudi druga zakonodaja kaj kmalu na poslanskih klopeh, da bi ublažila to finančno in omogočila boljše pogoje za sam Dars pri najemanju kreditov?
Hvala lepa. Izvolite.
Hvala za dodatno vprašanje. Jaz mislim, da v teh okvirih, v katerih trenutno Dars funkcionira, glede na te povečane prihodke, ima absolutno vse potrebne parametre, da se lahko suvereno pogaja z bankami, da izposluje reprogram kreditov in da lahko tudi na dolgi rok doseže boljše pogoje, kar se tiče obrestnih mer, kot jih ima trenutno. Mislim, da so ti vsi parametri v tem trenutku dovolj, da Dars lahko samostojno in suvereno kompleten reprogram kreditov izvede.
Hvala lepa ministru za odgovore. Naslednja je na vrsti gospa Mateja Pučnik, ki ima vprašanje za ministrico brez resorja, odgovorno za Slovence v zamejstvu in po svetu gospo Tino Komel.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani ministri in spoštovana ministrica za Slovence v zamejstvu in po svetu gospa Komel! V medijih lahko spremljamo, da dvojezičnima osnovnima šolama v Gornjem Seniku in Števanovcih, ki sta najpomembnejši ohranjevalki slovenskega jezika v Porabju, po spremembah v madžarski zakonodaji, predvsem v šolski zakonodaji, grozi zaprtje. Slovenski jezik v Porabju na Madžarskem počasi izginja in za njegovo ohranitev sta omenjeni dvojezični osnovni šoli ključnega pomena. Ustanoviteljice in vzdrževalke šol na Madžarskem so bile do nedavnega lokalne samouprave. Po novi madžarski zakonodaji pa naj bi za šole neposredno skrbela država, narodnostnim šolam pa naj bi bila dana možnost, da jih prevzamejo državne narodnostne samouprave. Tako od lanskega šolskega leta 2012/2013 upravlja ti dve šoli, narodnostni šoli, Državna slovenska samouprava na Madžarskem in po novem naj bi bili financirani po šolskem in ne po manjšinskem zakonu. Tukaj pa se očitno pojavi problem, kajti šolski zakon predvideva denar samo za enega učitelja na 13 učencev v razredu, medtem ko manjšinska zakonodaja dovoljuje oblikovanje šolskega razreda v manjšinskih šolah že z osmimi učenci. Slovenskih učencev v teh obmejnih krajih ni dovolj za madžarski normativ in tako bosta ti dve šoli prejemali precej manj denarja, kot ga potrebujeta za delo s 120 učenci. Spoštovana ministrica sprašujem vas: Kaj nameravate storiti, da slovenski jezik v Porabju ne bo izginil oziroma s katerimi konkretnimi ukrepi in aktivnostmi boste pomagali in poskrbeli, da se finančni problemi tih dveh dotičnih šol rešijo in da ti dve šoli ostaneta odprti za poučevanje tudi v slovenskem jeziku? Za odgovor se vam že v naprej zahvaljujem.
Hvala lepa. Izvolite, ministrica.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana poslanka, hvala za vprašanje. Trenutno v Porabju približno 200 otrok obiskuje 5 narodnostnih vrtcev in dve osnovni šoli, tako kot ste vi omenili, Gornji Senik in Števanovci, ki postopoma uvajata dvojezični program. Približno 60 učencev pa obiskuje pouk slovenskega jezika na preostalih dveh osnovnih šolah, v Monoštru zgolj fakultativno. Kot ste prej že povedali, je maja 2012 bila podpisana pogodba med porabskimi župani in Državno slovensko samoupravo o prenosu vodenja in upravljanja dvojezičnih šol v Porabju. S tem je obveznost sistemskega financiranja prevzela država oziroma v njenem imenu Državna slovenska samouprava. Standardi za manjšinsko šolstvo se morajo razlikovati od standardov šolstva večinskega naroda, pri čemer naj bi se upoštevali nekateri temeljni mednarodni standardi na tem področju. Nedopustno bi bilo odpuščanje učiteljev ali združevanje šol. V letu 2013 bi naj Madžarska za obnovo in razširitev dvojezičnih šol v Števanovcih namenila cca približno 23 tisoč evrov in za obnovo in nadgraditev sedeža Državne slovenske samouprave v Gornjem Seniku pa približno 43 tisoč evrov. Pri obnovi sedeža gre za prvo fazo. V obeh primerih so sredstva obljubljena, ne pa še nakazana. Do 21. septembra je moral pristojni resor pripraviti nov model financiranja narodnostih in cerkvenih šol, ki bo veljal od šolskega leta 2013/2014 in bo temeljil na treh elementih: financiranju plač pedagogov, podpori za upravljanje šol, dodatnih sredstvih za kritje primanjkljaja. To pa je povzeto po depeši veleposlaništva Republike Slovenije v Budimpešti in pogovorov s predsednikov Državne slovenske samouprave. Na področju narodnostnih šol bo predlagan normativ enega pedagoga na 8 otrok, medtem ko bo predlagano izhodišče za opredelitev višine podpore za upravljanje šol predstavljal znesek 40 tisoč forintov na učenca. Iz podatkov je razvidno, da bi po tem sistemu omenjeni šoli prejeli dva oziroma štiri milijone forintov manj sredstev po četrtletju, kar bi na letni ravni znašalo 24 milijonov forintov. Omenjeni znesek bo država Madžarska zagotovila iz tretjega vira – tudi za leto 2013, torej dodatna sredstva. Omenjeni trije elementi novega financiranja naj bi zagotovili narodnostnim šolam zadostna sredstva. Po pogovoru veleposlanice Republike Slovenije v Budimpešti s predstavnikom ministrstva za človekove vire in po pogovoru, ki je bil s strani urada opravljen s predsednikom Državne slovenske samouprave, je zagotavljeno, da bo Madžarska v okviru svojega proračuna prispevala oziroma zagotovila zadostna sredstva.
Hvala lepa. Nadaljujemo z vprašanji. Naslednja je na vrsti gospa Marjana Kotnik Poropat z vprašanjem za ministra za pravosodja dr. Senka Pličaniča.
Hvala, spoštovana gospa podpredsednica Državnega zbora. Spoštovani ministrski zbor, spoštovane poslanke in poslanci! Moje poslansko vprašanje, kot je že rekla podpredsednica, je namenjeno ministru za pravosodje gospodu Pličaniču. Ko v teh težkih časih Vlada išče denar za krpanje proračunske luknje in posega v socialne transfere, pokojnine, minimalne plače in tako dalje, je treba vsekakor storiti vse, da bi najprej pobrali davke in da bi na tem področju naredili več. Pred nedavnim me je namreč presenetil podatek oziroma sporočilo Okrožnega državnega tožilstva v Mariboru, da je v praksi malo primerov, ko je nekdo na sodišču preganjan za kaznivo dejanje utaje davkov, in to kljub temu, da posamezniki utajijo davek v višini 49 tisoč 999 evrov mesečno, in celo, če to ponovijo večkrat v letu. To se pravi, da gre za nadaljevano kaznivo dejanje. Kazenski zakonik obravnava utajo davkov v 249. členu, ki določa kazen za storilce v primeru, ko pomeni utaja davka veliko premoženjsko korist. Ta velika premoženjska korist je tisto določilo, ki je v tem primeru obravnavano, kot da je to enakovredno znesku 50 tisoč evrov. Če nekdo vrši utajo davkov več mesecev in, kot sem že rekla, manj kot 50 tisoč na mesec, to ni nadaljevano kaznivo dejanje. In tu je problem. Zato sprašujem spoštovanega gospoda ministra Pličaniča, da bi odgovoril na vprašanje: Kaj bo ministrstvo storilo, da bi se ta zadeva normalizirala oziroma da bi se obravnavalo kot nadaljevano kaznivo dejanje? Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, minister dr. Pličanič.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana gospa Poropat! Tu se jaz z vami popolnoma strinjam, da je učinkovita izterjava davkov ena od absolutnih prioritet vedno, v vsaki vladi je tako, v času krize pa še posebej. Vendar je pa treba ločeno obravnavati na eni strani izterjavo davkov in na drugi strani sankcioniranje tistih, ki storijo nek prekršek ali kaznivo dejanje v zvezi z davki. Ko gre za tisto prvo, za izterjavo davkov, kot veste, gre za pristojnost kolega Čuferja in Ministrstva za finance, tu mislim, da počno marsikaj, da bi bila izterjava davkov še bolj učinkovita, kot je sedaj, in da bi iz tega naslova čim več prihodkov dobili v državni proračun. Ko pa gre to drugo, za sankcioniranje tistih, ki storijo nek prekršek ali kaznivo dejanje v zvezi z davki, pa naj povem, da je v resnici meja med prekrškom in kaznivim dejanjem znesek 50 tisoč evrov. Če je torej neko dejanje, povezano z davki, vredno, če lahko temu tako rečem, do 50 tisoč evrov, je prekršek, nad tem je pa kaznivo dejanje. Naj povem, da je ureditev v Sloveniji takšna zato, ker ko se je ta sprememba Kazenskega zakonika pripravljala, so predhodniki in tisti, ki so pri tem sodelovali, analizirali primerjalno pravo, izkušnje drugih dežel, zlasti tistih, s katerimi se običajno radi primerjamo, recimo Avstrija je ena takih, kjer je prag podoben, nekoliko višji sicer, med 75 in 100 tisoč evri, je pa tudi standard tam višji. Tako da je ta meja morala biti na neki točki določena. Torej treba je postaviti mejo med prekrškom in kaznivim dejanjem in takrat so pač presodili, da je ta meja 50 tisoč evrov. Naj povem še to, da so postopki o prekrških, torej tisti postopki, ki potekajo za dejanja do vrednosti 50 tisoč evrov, tudi hitrejši, zlasti pa je pomembno z vidika konteksta, v katerega ste vprašanje postavili, torej krpanje proračunske luknje ali pa povečanje proračunskih prihodkov, so pravzaprav ti prekrškovni postopki "bolj zanimivi", ker je sankcija v teh postopkih denarna. Torej globa, storilec mora plačati nek denarni znesek in ta gre direktno v proračun, torej "izplen" iz teh postopkov je tudi finančni, torej se s tem polni proračun, medtem ko v postopkih s kaznivimi dejanji, torej s tistimi nad 50 tisoč evrov, pa je glavna sankcija, ki jo zakon predvideva, zapor. Če se nekako pohecam in mislim tukaj na ta kontekst, na katerega ste opozorili, torej še enkrat, polnjenje proračunske luknje, pri teh postopkih, ko gre za kazniva dejanja, državni proračun od tega nima nič, če govorimo samo s tega vidika. Ni pa to tisti ključni in edini vidik, ki ga moramo kot vlada in država upoštevati. In še to naj povem, da preden se je ta sprememba pripravila, so kolegi predhodniki analizirali sankcioniranje storilcev kaznivih dejanj, pred spremembo tudi pod 50 tisoč evrov, in v teh primerih je glavna sankcija bila pogojna kazen. Če povzamem, imamo zaporno kazen, prej smo imeli pogojno kazen, v postopkih s prekrški imamo pa denarno globo, ki gre direktno v proračun. Tako da z vidika polnjenja proračuna so prekrškovni postopki bolj učinkoviti, bolj donosni, v narekovajih. Res pa je – in tukaj sovpada vaše vprašanje tudi z ugotovitvami mojih strokovnih služb, ki so ugotovile, da je lahko ta nova ureditev, kjer je prag kot rečeno 50 tisoč evrov, vprašljiva pri dveh davkih, in sicer pri davku na dodano vrednost in davku na motorna vozila, ki sta oba določena kot mesečna obveznost. To je ravno situacija, o kateri ste vi gospa Poropat govorili, nanjo opozorili, zato so na predlog Okrožnega državnega tožilstva v Mariboru v sodelovanju z Dursom kolegi v strokovnih službah ponovno začeli proučevati primernost praga 50 tisoč evrov oziroma iščemo rešitve, s katerimi bi v kaznovalni okvir zajeli tudi nekatere vrste davkov, ki jih veljavna ureditev zaenkrat ne zajame v celoti.
Hvala lepa ministru za odgovor. Želite še besedo? Izvolite, gospa Poropat.
Hvala, gospod minister za ta odgovor. Jaz bi samo še to povedala v zvezi s tem, da je resnično prekršek ugodnejši oziroma za krpanje proračunske luknje bolj pomemben in s tega vidika je dobro, da je tako rešeno. Če pa gledamo z vidika, da inšpektorji ne ugotovijo vseh kršitev, pa se meni zdi pomembno tudi to, da je primerna grožnja preganjanje v Kazenskem zakoniku, da bi bilo manj kršitev. Nikoli ne bomo vseh odkrili, nikoli tudi vsi ne bodo upoštevali tega, da v Kazenskem zakoniku je ta grožnja zapisana, ampak vseeno mislim, če bi v Kazenskem zakonu pač zapisali, da to nadaljevalno kaznivo dejanje, se mi zdi predvsem pomembno, v mislih sem imela utajo davkov pri prometu z motornimi vozili, kjer se dogaja, da vsak mesec 49 tisoč 999, pa drugi, tretji, četrti mesec in da bi tukaj bila grožnja, da je to nadaljevalno kaznivo dejanje in da bi se tako zmanjšale kršitve na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister, izvolite še dopolnitev odgovora.
Kot rečeno, gospa Poropat, tu je ta vaša sugestija, vaš predlog popolnoma na mestu, ker so tudi naše strokovne službe to isto ugotovile ravno pri teh dveh davkih, eden od teh je davek na motorna vozila, ker gre, kot sem že malo prej omenil, za mesečno obveznost in tukaj je v resnici na mestu ta razmislek, da bi takšna dejanja postala nadaljevalna kazniva dejanja in mislim, da v tej smeri gredo tudi te analize in bom pač počakal na to, da mi prinesejo nek predlog na mizo. Se pa zahvaljujem za sugestijo, ki sovpada tudi z ugotovitvami naših strokovnih služb.
Hvala lepa. Gospod Andrej Čuš bo zastavil vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Stanku Stepišniku.
Hvala za besedo. Spoštovani minister oziroma ministri, trenutno ste tukaj trije. Odločil sem se, da vam postavim eno vprašanje, in sicer glede na to, da nam vsak teden vlade Alenke Bratušek prinaša nova bremena, ne samo za gospodarstvo, ampak tudi za gospodinjstva, sem se odločil, da postavim eno vprašanje s področja vedno višjih ter tudi novih davkov. Gospodarstvo je v zadnjih štirih letih izgubilo že več kot 90 tisoč delovnih mest. Vlada Republike Slovenije pa je v nasprotju z zavezami iz koalicijske pogodbe kljub temu sprejela že kar nekaj odločitev, ki gospodarstvo še bolj oziroma vedno bolj obremenjujejo. Letos je napovedan za približno 2,5-odstotni padec bruto domačega proizvoda. V takšnih razmerah je dodatno obremenjevanje gospodarstva skrajno nevarno in tudi neodgovorno dejanje. Nevarno ni samo za gospodarstvo, ampak tudi za financiranje javnega sektorja, financiranje socialnih in zdravstvenih pravic, delovna mesta, s tem tudi življenjski standard in eksistenco prebivalstva Republike Slovenije. Samo da naštejem: višji davek na dodano vrednost, davek na dohodek pravnih oseb, katastrski dohodek, davek na nepremičnine, zadnji tak ukrep so bile tudi podražitve letnih vinjet, skratka en kup bremen, ki obremenjujejo ne samo gospodinjstva, ampak vsak dan gospodarstva. Sem sicer sam precej mlad in se ne spoznam na vse, ampak če sedite križem rok in to podpirate, bi vas sam težko označil za ministra za gospodarstvo, ampak prej ministra proti gospodarstvu. Zato me tudi zanima: Kakšne posledice bodo imeli vedno višji ter novi davki, ki jih uvaja vaša vlada na slovensko gospodarstvo? Ali se lahko pri tako visokih davčnih obremenitvah sploh pogovarjamo in pričakujemo zagon gospodarske aktivnosti? Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister Stanko Stepišnik.
Za enkrat sem še minister za gospodarstvo, pa tudi mislim, da bom ostal minister za gospodarstvo ne pa proti gospodarstvu. Današnja situacija je sledeča. Na eni strani ta javnofinančni primanjkljaj 3 % ali celo več, s katerim nekako zagotavljamo tudi neko socialno državo, da imamo javno šolstvo, javno zdravstvo. Na drugi strani, da to nekako vzdržujemo, pa dejansko ustvarjamo oziroma predpisujemo neke nove davke, ki so v nasprotju z gospodarsko rastjo. Vendar nekako je treba danes preživeti to situacijo. Sigurno je najbolj pomembna gospodarska rast, ker je to usodno tudi ne nazadnje za socialno državo in nasploh za boljše, kvalitetno življenje v Sloveniji. Če še enkrat ponovim, se spomnite, lansko leto smo precej govorili o varčevanju. Mi smo začeli nekako vztrajati, da je potrebna gospodarska rast, zdaj tudi Evropa govori, da poleg vzdrževanja, varčevanja je potrebna tudi gospodarska rast. Vendar kako priti do gospodarske rasti, je naslednje vprašanje. Gospodarsko rast določajo štirje deležniki: zasebna potrošnja, javna potrošnja, izvoz in investicije v osnovna sredstva. Če gledamo napovedi Umarja in vse to, kar počnemo danes, da obdržimo socialno državo, da zmanjšujemo na eni strani odhodke za javno, socialno državo, potem je zasebna potrošnja negativna. Tudi za drugo leto je Umar predvidel negativno zasebno potrošnjo in tudi državno potrošnjo. Ta potrošnja pa vpliva približno 60% na gospodarsko rast. Potem imamo investicije in izvoz. Investicije se tudi zmanjšujejo, letošnje leto bodo verjetno nekoliko nižje kot lansko leto, medtem ko tisto, na čemer se vseskozi vztraja in dela, je pa izvoz. Izvoz se je letos nekoliko okrepil, prej smo slišali, da za 2,3%, kar je pozitivno. Tudi število nezaposlenih se je zmanjšalo za približno 7 tisoč 600, se pravi, da jih imamo danes okrog 116 tisoč. Vsi trendi so danes obrnjeni navzgor, vendar veliko teh kazalcev je še negativnih. Kako vplivajo davki, je bilo vprašanje, na gospodarsko rast. Ja, na gospodarsko rast zagotovo vplivajo negativno, za vzdrževanje socialne države pa pozitivno. In tu nekje je ta meja. Mislim, da letos ne bomo uvedli razen tega davka na nepremičnine nekih novih davkov. Bil je uveden davek na dodano vrednost, ki pozitivno vpliva na izvoznike, negativno vpliva na uvoznike in na zasebno potrošnjo, žal. Ampak mislim, da je davek na dodano vrednost spodbudil ravno izvoznike. Drugo je davek na nepremičnine, kjer gre za davek, ki nadomesti tri davke, to je nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča, premoženjski davek in davek na gozdne ceste. Mislim, da je platforma zelo dobra s tem davkom na nepremičnine, ker nekako obremenjuje vse v Sloveniji, od cerkva do zasebnikov, do podjetij, do kmetijstva in tako naprej. Seveda je zdaj veliko vprašanje še glede davčnih stopenj. Našega ministra, gospoda Uroša Čuferja, smo prej slišali, da o tem še potekajo pogovori. Stališče oziroma mnenje gospodarstva je, da se obremenitev za gospodarstvo z novim davkom ne sme povečati. In tako približno tudi bo, čeprav moramo vedeti, da so danes v določenih občinah gospodarski objekti imeli zelo nizek davek ali sploh niso imeli nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča, nekje pa visokega. Ker se pa pri tem novem davku na nepremičnine izhaja iz neke povprečne vrednosti, bodo še vedno nekje plačevali manj davka, ko bo le-ta uveden, ali pa nekoliko več. Vendar mnenje je, da ta davek dodatno ne bo vplival na poslabšanje gospodarstva. Hvala.
Hvala lepa, minister. Izvolite, gospod Čuš.
Hvala za besedo. Pred nekaj dnevi ste tudi vi verjetno kot predstavnik Vlade oziroma njen član dobili dokument, pripravljen s strani Gospodarske zbornice Slovenije, Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, Trgovinske zbornice Slovenije, Združenja delodajalcev Slovenije, Združenja delodajalcev obrti in podjetnikov ter Združenja Manager. Šlo je za dokument Kisik za gospodarstvo, ki ga je vaša strankarska kolegica in predsednica Odbora za gospodarstvo označila za mineštro in za mokre sanje gospodarstvenikov. Ta nastop, se mi zdi, je bil vreden vsega obsojanja. Do tega se Vlada kot tudi vaša stranka nista opredelili. Mislim, da bi morali take nastope kritizirati. Zdaj je mogoče problem gospodarstva tudi, da ga vodijo politiki, ne pa tisti, ki se na to resnično spoznajo. Naj povzamem nekaj teh predlogov. Med drugim se zavzemajo za davčno razbremenitev gospodarstva ter davčno kulturo, pa tudi zagon razvoja in konkurenčnost. Torej vidimo, da gre tu za neka medsebojna nasprotja. Tudi politika vlade Alenke Bratušek temelji na raznih nepovratnih spodbudah in sredstvih, ki pa so zelo kratkoročne narave. Imamo 6-, 12- ali 18-mesečno obdobje, ko imamo to olajšavo, potem pa se spet vrnemo nazaj v okolje, ki ni prijazno, in spet so tu visoki davki ter problemi. Zanima me: Ali se boste tudi kot minister zavzeli za kakšne bolj inovativne ukrepe za gospodarsko rast? Hvala.
Hvala lepa. Minister, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Analizirali smo okoli 3 tisoč500 podjetij v Sloveniji, približno 7 tisoč 200 imamo proizvodnih podjetij in teh 3 tisoč 500 podjetij je približno zajelo okrog 75 % slovenskega gospodarstva, po Ajpesu je okrog 48 tisoč gospodarskih subjektov navedenih, ki oddajo poslovna poročila. Ta proizvedejo približno 78 milijard prihodkov na leto v Sloveniji in današnja slika tega gospodarstva je sledeča, če izpostavim samo štiri izsledke. Prvič, gospodarstvo ne more priti do kreditov. To sledi iz tega finančnega krča, ker banke niso sanirane, imajo slabe terjatve in dokler ne bo saniranja bank, bo gospodarstvo še naprej trpelo, ker lansko leto je bilo potegnjeno iz gospodarskega sistema 2,5 milijard raznih kreditov, zmanjšal se je obseg naložb pri bankah oziroma na drugi strani se je poslabšala likvidnost gospodarstva. Precej teh kreditov je kratkoročnega značaja, ni dolgoročnega značaja. To je naslednji problem. Druga ugotovitev je, da je slovensko gospodarstvo podkapitalizirano. Zelo podkapitalizirano. Moralo bi imeti okrog 40 % lastniškega kapitala, ima tam 30, tudi do 25 % lastniškega kapitala tista podjetja, ki so izredno dobra, ki imajo konkurenčen trg, ki imajo močno kadrovsko sestavo, ki imajo konkurenčno sposobnost in pa izvozno sposobnost. In tretja ugotovitev, da se pri predvsem tistih dobrih izvoznih podjetjih v Sloveniji povprečna starost približuje 50 let. Zaradi tega imamo na zavodu za zaposlovanje okrog 30 tisoč mladih in tako naprej, tudi verjetno zaradi drugih vzrokov, ker znanje, ki si ga pridobijo, ni skladno s potrebami gospodarstva. Tudi to bo treba v bodoče bolj paziti in sistemsko urediti. Tri sistemske naravnanosti za gospodarstvo po mojem mnenju je bilo treba narediti. Kreditiranje gospodarstva. Tukaj smo naredili nek korak naprej, da smo s SID banko podpisali finančni inženiring za štiri kreditne linije, za mikro, mala in srednja podjetja, predvsem za tehnološko prenovo, razvoj in raziskave in za obratna sredstva za podjetja, ki imajo izvozno usmerjenost. Krediti so v višini 500 milijonov oziroma revolving kredit se v 10 letih se ponovi, to se pravi milijarda bo na razpolago čez dobre tri tedne tem podjetjem. Želi se uvesti koristni davek na dodano vrednost. Podjetje, ki ustvari več dodane vrednosti kot prejšnje leto, ima določene olajšave pri davčni osnovi. Nadalje se dela na davku za tuje neposredne investicije, da bi bile davčne počitnice, in posebnem davku tudi na dodano vrednost, če bi ta bila večja od povprečja v Sloveniji. Tako da se dela precej [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Še postopkovni predlog, izvolite.
Hvala za vaše odgovore. Strinjava se očitno v tem, da je treba šolstvo prilagajati potrebam trga. Glede tega vso srečo v tej koaliciji. Sicer mislim, da bo to težko. Strinjava se tudi v tem, da je stanje v slovenskem gospodarstvu alarmantno. Sam pa sem tudi mnenja, da je stanje v gospodarstvu več kot alarmantno. Pristopi in politika vlade Alenke Bratušek pa v tem primeru ni primerna oziroma pravilna. Zato bi v skladu z drugim odstavkom 246. člena Poslovnika Državnega zbora predlagal, da opravi Državni zbor na naslednji seji širšo razpravo. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo odločali v okviru glasovanj. Zdaj pa je na vrsti gospod Janez Ribič z vprašanjem za ministra za zdravje, gospoda Tomaža Gantarja.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Spoštovani gospod minister za zdravje Tomaž Gantar! Na Onkološkem institutu Ljubljana se že od leta 2007 ukvarjajo s problemom legionele, povečano vsebnostjo rjastih delcev železa in cinka v vodi. Zadnji čas je, da bi se najtežjim bolnikom in zaposlenim na tem inštitutu zagotovila zdrava pitna voda in odpravila dolgoletna sramota v zvezi z gradnjo Onkološkega inštituta, ki se je gradil enajst let namesto planiranih treh let in je zato ena od posledic tudi katastrofalni vodovod in nezdrava voda. Vrednost gradnje se je od predvidenih 22 milijonov povečala kar na 49 milijonov evrov. V medijih smo zasledili napoved, da naj bi prihodnje leto končno na Onkološkem institutu Ljubljana že imeli novo vodovodno napeljavo. Zavod za gradbeništvo je v izvedenskem mnenju ugotovil številne nepravilnosti na vodovodu, celo puščanje cevi in ugotovil, da je treba vodovod v celoti zamenjati. Vzrok za težave z legionelo je kombinacija korozije cevi in prenizkih temperatur vode, saj so našteli kar 25 slepih vodov, ki so nastali zaradi večkrat spremenjenih načrtov gradnje. Vaše ministrstvo je domnevno sicer že začelo zbirati javna naročila in razpise, ki bi se morali končati že do konca lanskega leta. Nov vodovod naj bi zgradili z bančnimi garancijami in nekaj dodatnimi milijoni, vendar se še ne ve, kje jih boste dobili. Ali je res, da je bančna garancija v višini 140 tisoč evrov zapadla že leta 2010, naslednja vrednost milijon 58 tisoč evrov pa bo zapadla konec tega leta? V zdravstvu vse bolj primanjkuje sredstev, zato je nujno treba namensko omogočiti unovčenje bančne garancije in preprečiti, da bi propadla še tako rečeno druga možnost v višini milijon 58 tisoč evrov. Zato vas sprašujem, spoštovani minister: Kaj boste ukrenili, da se dokončno uredi ustrezen vodovod na Onkološkem inštitutu Ljubljana? Kako boste zagotovili dodatna potrebna sredstva za ureditev vodovoda na Onkološkem inštitutu? Kako boste omogočili unovčenje garancije in s tem preprečili propad še druge možnosti v višini milijon 58 tisoč evrov sredstev? Prosim za odgovor.
Hvala lepa za vprašanje. Izvolite, gospod minister.
Hvala.Še enkrat lep pozdrav vsem! V lanskem letu smo napravili en nadzor nad gradnjo Onkološkega inštituta in v resnici se je tam dogajalo vse, kar se ne bi smelo. In te ugotovitve so bile zapisane. Iz teh ugotovitev sledi tudi to, kar ste vi omenili, se pravi vsi problemi v zvezi z vodovodnim omrežjem, ki je bilo neustrezno projektirano, izvedeno in vse, kar sodi zraven. Res je bilo mnenje Zavoda za gradbeništvo, da je potreben nov vodovodni sitem na Onkološkem inštitutu. V zvezi s tem mnenjem smo mi tudi naročili nov projekt, ki je bil pripravljen, potem je bila spomladi opravljena tudi revizija projekta in napravljena naknadno potem še recenzija, recenzijsko poročilo glede na vso dokumentacijo. Sledil je javni razpis za izbiro izvajalca, ki se je zaključil v avgustu. Zdaj strokovne službe pregledujejo ti dve ponudbi, ki sta prišli, in bomo verjetno v kratkem tudi izbrali na osnovi teh javnih naročil izvajalca za sanacijo vodovodnega omrežja. Gre za zahteven projekt, glede na to, da je treba istočasno zagotoviti normalno delovanje Onkološkega inštituta in zgraditi oziroma postaviti nov vodovodni sistem. Kar se tiče sredstev, ki so za to potrebna, res je v letu 2010 zapadlih in jih ne moremo več izkoristiti 140 tisoč evrov, medtem ko smo pa konec lanskega leta unovčili bančno garancijo v višini 2 milijona 132 tisoč evrov, se pravi, to je že unovčeno in gre za precej večji znesek, kot ga vi omenjate, mislim, da ste milijon 58 tisoč evrov omenjali. Razliko do vrednosti izpeljave tega projekta pa nekako predvidevamo in smo rezervirali v predlogu rebalansa proračuna, ki bo zdaj v kratkem tukaj tudi predstavljen. Tako da v tem primeru ne vidim več bistvenih zadržkov, če se ne bi na odločitev pritožili po izbiri izvajalca, da ne bi potem ta projekt oziroma ta sanacija vodovodnega sistema v resnici tudi tako stekla. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Ribič.
Hvala za odgovor. Resnični si želim, da bi se na tem inštitutu uredila ustrezna kvaliteta vode za tiste, ki so tam na zdravljenju, pa tudi tiste, ki so tam zaposleni. Veseli me, da ste unovčili še več sredstev, kot imam sam podatek. Zanima me, če bodo potrebna še dodatna sredstva za to. Pravite, da jih v rebalansu proračuna načrtujete in seveda vam želim, da bi vam to uspelo, da bi se stanje izboljšalo.
Hvala lepa. Minister izvolite.
Predvidena ocena glede na javne razpise je okoli 6 milijonov evrov. To pomeni, da bomo potrebovali še okoli dodatne 4 milijone evrov za to sanacijo. Sredstva smo predvideli v predlogu rebalansa proračuna v okviru investicijskih sredstev Ministrstva za zdravje. Verjamem, da bo to tudi izvedeno. Se pa je izkazalo dejstvo, ki smo ga tudi ob nadzoru že ugotovili, da je 5-odstotna bančna garancija, ki je bila zahtevana pri tem projektu, prenizka za dela na področju zdravstva, kjer so vsa dodatna dela bistveno dražja.
Hvala lepa ministru za odgovore. Na vrsti je gospod Franc Breznik z vprašanjem za ministra za notranje zadeve dr. Viranta.
Najlepša hvala. Spoštovani minister Virant, v začetku meseca junija ste oznanili širni Sloveniji, da namenite ukiniti sto manjših slovenskih občin, ki imajo manj kot 5 tisoč prebivalcev. Pri tem ste omenili tudi, da bo prihranek na daljši rok približno 100 milijonov evrov in da bodo že v prvih letih zmanjšani stroški delovnih mest v teh občinah, različni funkcionarski dodatki in da bo prihranek več kot 10 milijonov evrov. Sprašujem vas, ker prihajam iz nekega okolja, občine Lenart, Benedikt, Cerkvenjaki, Jurovski dol, Sv. Ana, Sv. Jurij, kjer je podeželje, ki je bilo vedno nekako podhranjeno tudi glede infrastrukture, kjer so te občine v zadnjih letih naredile velik korak h kvaliteti življenja na podeželju, k ohranjanju nekega življenja mladine na tem podeželju. Zgradili so številno infrastrukturo, zgradili so številne šole, omogočili so tudi delo podjetnikom v novih obrtnih conah. Moram priznati, da so ljudje zelo ožaloščeni, ker občutijo, da obstaja nek dvom v njihovo transparentno, racionalno delo, ki so jo te občine izpeljale in ne nazadnje tudi te občine so nosilci določenih vlaganj. Zaradi tega lahko govorimo tudi o nekaterih infrastrukturnih vlaganjih, katerih so nosilec manjše občine v Republiki Sloveniji. Ljudje so zaskrbljeni. Predvsem so zaskrbljeni, ker so to zelo maloštevilna delovna mesta. Občina, ki ima manj kot 5 tisoč prebivalcev ima navadno zaposlenih v občinski upravi 5 do 10 ljudi in če je sto občin, to pomeni, da bi s tem prihranili manj kot tisoč delovnih mest na področju Republike Slovenije. Zato vas sprašujem: Po kateri metodologiji ste določili ali pa nekako uokvirili, da boste privarčevali 100 milijonov evrov? Skupaj z župani Slovenskih goric smo na več sestankih poskušali dobiti te podatke ali narediti neke izračune, kako bi lahko privarčevali 100 milijonov evrov. Kot poslanec Državnega zbora, lahko rečem, preko župana, prebivalcev osrednjih Slovenskih goric sprašujem: Po kateri metodologiji ste izračunali, da bo prihranek več kot 100 milijonov evrov v naslednjih letih? Najlepša hvala za odgovor.
Hvala lepa. Dr. Virant, izvolite.
Hvala lepa. Da je reforma slovenske lokalne samouprave nujno potrebna, misli velika večina slovenskega prebivalstva. Sedaj smo si lahko ogledali nekaj javnomnenjskih raziskav, ki so pokazale, da 80 % ljudi podpira projekt Združevanje občin, redko kateri projekt katerekoli vlade je imel tako podporo. Reformo lokalne samouprave podpira tudi stroka. Namreč, ta trenutek danes po nekaj manj kot 20 letih, odkar smo naredili reformo lokalne samouprave leta 1994, ugotavljamo, da je lokalna samouprava izjemno šibka. Šibka pa je predvsem zaradi tega, ker so šibki njeni najšibkejši členi. To so male šibke funkcionalno komaj usposobljene občine, ki imajo nekaj sto ali pa mogoče 2 tisoč ali pa 3 tisoč prebivalcev in preprosto s svojimi kapacitetami niso zmožne, niso sposobne zagotoviti vsega tistega, kar bi lokalna samouprava lahko. Zato je Slovenija zelo centralizirana država. Lokalna samouprava porabi samo 12 % celotne javne porabe, kar je daleč, daleč pod recimo nivojem tistih držav, ki jih štejemo za zgled lokalne samouprave, kot so Danska, na primer, kjer o večini porabe javnega denarja odločajo na lokalni ravni. Torej imamo šibke občine, to velja seveda tudi za podeželje. Ideja o združevanju občin, ki jo zelo močno podpiram, nikakor ni ideja, usmerjena proti podeželju. Ravno nasprotno. Če vi dve ali tri podeželske občine povežete, ki so danes majhne, šibke, slabo učinkovite, ki imajo občinske uprave, tako kot ste rekli, z dvema, tremi zaposlenimi, ki imajo relativno šibko kadrovsko izbiro znotraj tako majhnega števila prebivalcev, če jih povežete, če jih združite v eno močno občino z večjim kapacitetami, bo to za razvoj podeželja zelo zelo koristno. Male občine so svoj razvojni potencial izkoristile, zasičile, bi lahko rekel. In od tukaj naprej je treba razmišljati o povezavah. Seveda združevanje občin ne more biti edina zgodba reforme lokalne samouprave. Vsa stroka opozarja, da nam med državo in občinami manjka vmesni nivo lokalne samouprave, to so pokrajine. Kar nekaj področij je, ki jih je enostavno nemogoče razmestiti, torej dati v pristojnost državi ali pa občini. Če vam jih samo naštejem nekaj. Vprašanje ravnanja s komunalnimi odpadki. Kako lahko za to poskrbijo občine, če je to po naravi stvari regijska zadeva, vezana na regijske centre za ravnanje z odpadki? Veliko bolj logično bi bilo, da bi to opravljale pokrajine. Prostorsko planiranje. Naravnost noro je, da bi morali imeti danes v Sloveniji 212 prostorskih načrtov. 6 let ali koliko je minilo, odkar je bil sprejet Zakon o prostorskem načrtovanju, 60 občin ima sprejete prostorske plane. Tako kot je šlo doslej, ne bo šlo naprej. To je gotovo, to je dejstvo. Seveda se pa zelo dobro zavedam, da je tistih, recimo 20 %, ki temu projektu reforme nasprotujejo, zelo veliko močnih in glasnih ljudi, zato se bomo lotili reforme, se bomo lotili sprememb preudarno in postopoma. Najprej bomo pripravili, zelo v kratkem, do konca letošnjega leta strategijo reforme lokalne samouprave, verjetno že tudi prvi zakon, ki bo vodil v smer združevanja občin, ki bo omogočal ali pa bo postopkovna podlaga za združevanja občin. Potem se bomo začeli pogovarjati tako s strokovno javnostjo kot tudi z reprezentativnimi združenji občin, zato da postopoma pridemo do rezultata. Jaz vem, da to ni nekaj, kar bi lahko naredili čez noč, da so si tudi druge države vzele zato več časa, da so to reforme, ki rabijo nekaj časa, da se izpeljejo, da se tudi ljudi na terenu prepriča, da je to za njih bolje. Ker jaz sem pa trdno prepričan in trdno verjamem v to, da je za vso Slovenijo in za vse prebivalce Slovenije boljše, če bi bila lokalna samouprava močnejša, če bi imeli večje, močnejše in bolj kompetentne občine. Toliko v prvem delu. Prihranek varčevanja pa tukaj še zdaleč ni v ospredju tega projekta.
Hvala lepa. Gospod Breznik, izvolite.
Moram priznati, da sem po eni strani vesel, da ste nam dali iztočnico že za nekaj naslednjega. Samo upam, da verjamemo v to, da gremo v evolucijo lokalne samouprave, če pravilno razumem. Ali se lahko začnemo pogovarjati, preden ukinemo občine, o drugem nivoju, vmesnem nivoju, o tako imenovanih pokrajinah, pri katerih ni konsenza? Kot vemo, je že zgodovinsko dokazano, da je Štajerska drugačna od Ljubljane, Primorske, tako je Dolenjska drugačna od Gorenjske. Zakaj ne govorimo o tem? Zakaj ne gremo v pokrajine v srednjeročnem obdobju? Potem pa se bodo – po avstrijskem modelu –, kje so sedaj občine manjše, lahko priključevale brez velikih problemov. Ne morete primerjati Danske s Slovenijo, lahko pa primerjamo Avstrijo s Slovenijo, 700 let imamo skupne zgodovine in približno enake okoliščine. Sami ste pravnik, zgodovino prava poznate, ki je bila 700 let v tej regiji. Mene sprašujejo, zakaj nimamo vmesnega nivoja. Potem je problem tudi zmanjševanje tako imenovanih upravnih strokovnjakov, o katerih govorimo – v tem delu se strinjava. Zakaj niste tega dali v plan? Da naredimo takoj plan za naslednje tri, štiri leta in ustanovimo pokrajine. Zakaj to stoji? Še en podatek. Ukinjanje manjših občin, Ljubljana pa ima proračun 313 milijonov in 74 tisoč javnih uslužbencev dela v Ljubljani: Ali bomo rešili ta problem pred malimi občinami? Tudi če jih jutri ukinemo, recimo, da privarčujemo, tisoč 500 delovnih mest ukinemo: Kje pa je ostalih 74 tisoč ljudi, ki delajo v Ljubljani? Ali si ljudje v Slovenskih goricah in ostalih malih občinah ne zaslužijo dobrega življenja, kvalitetnega življenja? Zakaj jim torej ne ponudite pokrajin? Ni le decentralizacija prvoten namen, ampak gre za neko boljšo politiko v lokalni samoupravi. To je moje vprašanje, ki je ključno, ki je ključno tudi za nadaljnji razvoj lokalne samouprave. To bi bilo tudi pravično do teh ljudi, ki živijo v tem okolju. Pravično bi jim bilo povedati, gremo naprej, gremo v drugi nivo, ki ga imajo Avstrijci, ki imajo izkušnje. Nam ni treba odkrivati tople vode in metati denarja skozi okno. Toliko v tem delu.
Hvala lepa. Dr. Virant, izvolite.
Hvala. Mislim, da se bomo o tej temi še zelo veliko pogovarjali. Moram pa še enkrat poudariti, za podeželske občine, za podeželje in za decentralizacijo Slovenije bi prav gotovo bilo bolje, če bi imeli sistem lokalne samouprave, ki bi temeljil na taki občini, kot je bila zamišljena takrat na začetku, ko je zakon zelo jasno povedal, da občine ne morejo imeti manj kot 5 tisoč prebivalcev. Ponekod so se tudi tako odločili, so obdržali večje občine, močnejše in so s tem zadovoljni. Dobili smo popolnoma asimetrično lokalno samoupravo, ki jo nekateri strokovnjaki imenujejo sistem piščancev in nojev; torej, na eni strani imamo velike, glomazne občine, zlasti v jugozahodni Sloveniji, recimo Mestna občina Koper, ki se je šele po odločbi Ustavnega sodišča delila in je pravzaprav po odločbi Ustavnega sodišča nastala občina Ankaran. Na drugi strani imamo severovzhodno Slovenijo, ki se je pa razdrobila na male občine, ki jih je, recimo, prof. Šmidovnik imenoval piščanci v primerjavi z noji. To je velik problem. Mestna občina Koper, Ljubljana ali pa Brežice, če hočete, to je občina, ki se pa ni tako delila in drobila, ima danes popolnoma enake naloge, enake pristojnosti in mora delati vse enako kot Osilnica, Odranci, Hodoš ali kakšna druga slovenska občina. To je velik problem, ker te male občine preprosto teh nalog niso sposobne, niso zmožne opraviti. Mnogo malih občin je iz tega naslova pridobilo kar nekaj investicijskega denarja. Investirale so v projekte, pač manjše projekte, po naravi stvari so bili manjši, ker so bazirali v majhnih občinah, asfaltiranje cest, razsvetljava in tako dalje. Vendar danes nam zmanjkuje denarja za kakšne večje, pomembnejše projekte, take, ki bi dali več delovnih mest. Tisto, kar je bilo investirano v teh malih občinah, to tam ostane, tega ne bo nihče nikamor odpeljal, nikamor odnesel. Zdaj je čas, da naredimo korak naprej in da lokalno samoupravo okrepimo. Glejte, imamo tako absurdne situacije, kot je to, recimo, da se tri, štiri male občine med sabo ne morejo zmeniti za enoten prostorski plan in potem ena načrtuje neko cesto, jo tudi zgradi in je asfaltirana cesta z javno razsvetljavo in vsem, ki se potem sredi polja ustavi na občinski meji. Takšni absurdi nastajajo! Podpiram pa idejo pokrajin in mislim, da se moramo tudi o tem pogovarjati. Tako mislim, da se bomo v naslednjih mesecih zelo celovito in strateško pogovarjali o nadaljnji reformi lokalne samouprave. Nič pa na horuk, to vam pa lahko rečem.
Gospod Breznik, izvolite.
Torej se strinjate z mano, da se začnemo najprej pogovarjati o evoluciji, da vidimo, če lahko storimo neko evolucijo te lokalne samouprave, preden ukinemo občine, da se prvo pogovarjamo o t. i. drugem nivoju, t. i. o konstituiranju pokrajin, za katere mislim, da so nujno potrebne, in če je vaš namen tisti resnično dobrosrčen do teh manjših občin, da postorimo točno to, kar ste zdaj govorili. Ste pripravljeni ponuditi točno tak sistem razprave, da najprej razpravljamo o tem, da ponudimo drugi nivo lokalne samouprave? Poglejte, v Avstriji imajo dolgoletne izkušnje, zdaj se res manjše občine nekako združujejo. Združujejo se na podlagi ljudske volje, so zelo zadovoljni, ampak oni imajo drugi nivo, pri njih točno takšne spore, kot ste o njih govorili vi, rešujejo tako imenovani Bezierkshauptmänner ali vodje "becirka" ali okrajni glavarji. Zakaj bi mi odkrivali toplo vodo? Ni nam treba zgubljati časa, ne tukaj v parlamentu, ne vi na vladi, dajmo v proceduro t. i. evolucijo, sistem drugega nivoja, torej klasične pokrajine, in poskušajmo o tem razpravljati, če je to [[...]]Ali se strinjate, da gremo v ta sistem [[...]]
[[...]]Gospod Breznik, ne more minister polemizirati, lahko bomo pa o njegovem odgovoru še razpravljali [[...]]
[[...]]v okviru pristojnosti poslanca prosim in želim, da damo to v javno razpravo tukaj v parlamentu. Menim, da je moj predlog dobronameren, da je zelo koristen, tudi za ostale poslance, ki prihajajo iz različnih okolij, ki imajo podobne probleme, in da v okviru pristojnosti lahko o tem razpravljamo. Hvala lepa.
Hvala lepa za vaš predlog, o katerem bomo odločali v okviru glasovanj. Naslednji je na vrsti gospod Tomaž Lisec. Vprašanje ima za ministra za infrastrukturo in prostor, za gospoda Sama Omerzela. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Prisotni ministri, predvsem spoštovani minister Omrzel! Sam se zavedam, da časi, v katerih živimo, investicijam niso naklonjeni, ampak občutek imam, ko spremljam delovanje vaše vlade, predvsem preko sej vlade, da se ta vlada prav trudi, da bi še tistih investicij, ki so, bilo čedalje manj. Za tujce smo nezanimivi tako zaradi novih davkov, pretoge in predolge birokracije, pa tudi na žalost zaradi političnega nestabilnega okolja. Ta vlada je že v rebalansu proračuna za leto 2013 kar močno oklestila investicije, govori pa se, da se bo ta trend v predlaganih proračunih za leto 2014 in 2015 še močno nadaljeval. Torej, očitno v naslednjih dveh letih skoraj ne moremo pričakovati nekih novih investicij in tudi nekega gospodarskega razvoja, kar je zelo narobe. Mnogi od tistih, ki ste bili pred skoraj letom na drugi strani in vaši predstavniki ste pred letom močno govorili, da brez velikih investicijskih in infrastrukturnih projektov ne bomo zagnali gospodarskega razvoja v naši Sloveniji. Ko je vaš predhodnik, gospod Černač, rekel, da tudi njegov predhodnik na projektu izgradnje drugega tira, to je tudi moje vprašanje, ni pustil skoraj nobenega dokumenta, da se skoraj ni nič delalo oziroma da se je tisti predhodnik bolj ukvarjal z jadrnicami na področju prometa kot z izgradnjo drugega tira oziroma da so pozabili, da obstajajo tudi evropska sredstva, so ga napadli z vsemi topovi. V enem letu, kar je bil minister gospod Černač, se je nekaj premaknilo, zdaj pa zaradi te vaše zadnje izjave glede drugega tira me skrbi: Ali zadeve na tej osi Koper-Divača oziroma na tem projektu stojijo ali ste jih morda postavili v predal? Zakaj mislim, da je to pomembno vprašanje? Po besedah nekega znanega slovenskega ekonomista bo Slovenija čez nekaj let zaradi neizgradnje tega drugega tira vsako leto izgubila tudi do 800 milijonov evrov. Vsi vemo, da gradnja dokaj dolgo poteka, predvsem v Sloveniji, zato me zanima nekaj vprašanje: Kaj je s tem projektom? Ali ste ta projekt samo začasno, v skladu s proračunom, dali v predal ali ga dokončno pokopali? Sprašujem: Kaj se na projektu sploh dogaja? Kakšna je po vašem mnenju realna ocena izgradnje tega drugega tira, če bi se ga sploh spravili graditi? Kakšna je njegova časovnica? Kaj več pa v nadaljevanju. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, minister.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod Lisec, hvala za vprašanje. Preden gremo na konkretno vprašanje, mogoče malce splošnih tem glede investicij, ki ste si jih v začetku dotaknili. Res je, da živimo v časih, ko je denarja premalo, predvsem kar se investicij tiče, in da bi si želeli več, vendar se ne morem z vami strinjati, da investicij ni. Če pogledamo samo trenutno, pa se bomo osredotočili na naše ministrstvo, v temu trenutku tečejo investicije v rangu petsto milijonov evrov – in to govorim samo o investicijah v železnice. Torej, pol milijarde evrov v temu trenutku v projektu, ki se izvaja, ki je tekoč. Tudi kar se tiče samega gospodarstva in odziva s terena, moram reči, da je izredno pozitiven. Na ta del in ta segment se ves čas pozablja, da teh pol milijarde evrov, katerega velik del so evropska sredstva, je v teku in dela se izvajajo. Tudi v bodoče smo pri planiranju proračuna za 2014 in naprej namenili zelo veliko pozornosti predvsem projektom, ki so financirani s področja evropskih sredstev, in teh investicij bo kar nekaj. Kar se tiče drugega tira in vprašanja glede te investicije samo nekaj podatkov: 27 kilometrov enotirne proge, od tega 21 kilometrov pod zemljo. To je v bistvu sklep, ki ga je Vlada sprejela oktobra 2010, v katero smer se ta investicija pelje. Sam sem po kar napornem in dolgotrajnem analiziranju celotne situacije prišel do jasnih podatkov, v katerem okviru je ta investicija zastavljena. Celotna investicija za drugi tir – 1,4 milijarde evrov, govorim o vrednosti z DDV. To je številka, ki mene, bom uporabil mile besede, dela izredno skeptičnega. Kateri koli slovenski ekonomist me bo težko prepričal, da z investicijo 1,4 milijarde evrov lahko upravičimo to investicijo, na kakršen koli način. Kar se tiče slovenskih ekonomistov in strokovnjakov. Na tem mestu jih pozivam, če imajo investitorja, ki je pripravljen 1,4 milijarde evrov prinesti za drugi tir, je absolutno dobrodošel. Se pa bojim, da bo razočaranje pri iskanju investitorja v temu obsegu investicije. Kar se tiče pa same poti naprej; v temu trenutku bi se opredelil in ostal na temu nivoju, da sem izredno skeptičen do te investicije v tem rangu. Ne trdim, da v tem trenutku drugi tir ni potreben, bomo pa v roku enega meseca prinesli odločitev, kako z drugim tirom naprej. Zelo resno pa razmišljamo v tej smeri, da bi se ozka grla na železnici in obstoječi tir renoviral in da investiramo v ta del in s tem na nek način zagotovimo vse tiste kapacitete, ki jih Luka rabi za svoj razvoj za naslednjih deset let.
Hvala lepa minister. Gospod Lisec, želite še? Izvolite.
Moram reči, da sem zelo vesel, da se investicije na vašem področju izvajajo, verjetno je tudi kakšen vaš predhodnik za to zaslužen. Predvsem me zanima to načrtovanje, ne bom se zdaj spuščal v proračun za 2014, 2015 ampak sami ste v koalicijsko pogodbo zapisali, citiram, "na področju železnic bomo prednostno obravnavali vse prostorske aktivnosti, ki so vezane na integracijo Slovenije." Mislim, da ta drugi tir igra zelo pomembno vlogo. Te vaše namene podpiram, da boste, kot ste rekli, v roku enega meseca bolj konkretno lahko odgovorili. Tudi se strinjam z vami, da pri projektu, vrednem 1,4 milijarde, se nam ne sme zgoditi tisto, kar se nam je zgodilo oziroma se nam dogaja pri izgradnji TEŠ 6, ampak vseeno, nekaj bo treba storiti. Tukaj vas kot ministra, malo na strokovni malo pa po politični plati, sprašujem: Kakšna je po vašem mnenju oziroma po mnenju strokovnjakov z ministrstva realna cena izgradnje drugega tira? Kakšna je realna cena ali pa časovnica modernizacije oziroma posodobitve obstoječega stanja? Vemo namreč, če bi zdaj za malenkost modernizirali to obstoječo traso, bi lahko za več kot 30 % izboljšali količino prevoženega tovora, hkrati pa morda [[...]] Niste mi odgovorili: Kako vi osebno vidite javnofinančno sliko tega projekta v prihodnosti? Sami ste rekli, da verjamete, da 1,4 milijarde nihče ne bo vložil, ampak: Ali boste vztrajali na javno-zasebnem partnerstvu, ali izključno na finančnih virih države, ali pa morda izkoristili tudi naslednjo evropsko perspektivo? Hvala.
Hvala lepa. Minister.
Hvala za dodatno vprašanje. Če najprej pogledamo drugi tir; varianta, kot je bila potrjena leta 2010, je ocenjena na to vrednost. Verjamem, da je ta ocena zaradi planiranja variante celo realna, kajti govorimo o 21 kilometrih tunela, pa še moramo se zavedati, da teh 21 kilometrov gre v veliki meri čez Kras. Torej se nam lahko zgodi, da bomo na določenih segmentih naleteli na nepredvidene situacije, ki nam bodo investicijo še povečale. Zaradi vseh teh argumentov in planirane trase je težko govoriti o tem, kakšna pa je realna investicija. Pred odločitvijo iz leta 2010 je bilo planiranih kar nekaj variant, vendar ocene samih finančnih rednosti za ta del niso bile narejene, zato ker je bila ta varianta potrjena in ocenjena na to vrednost, na katero je bila ocenjena. Tisto, kar se meni zdi dosti bolj realno, ampak je preuranjeno dokončno odločitev potrditi, dosti bolj realno se mi zdi ravno to – vidim, da ste tudi sami v to smer razmišljali –, da gre za posodobitev obstoječe proge. V tem trenutku ocenjujemo, da bi nekje v rangu 300 milijonov evrov potrebna investicija zadovoljila kapacitete, ki so potrebne za Luko Koper za servisiranje njenih potreb za naslednjih 10 let. Torej to je trenutna ocena v rangu 300 milijonov evrov. Kot pa rečeno, v roku enega meseca bomo tudi odgovore na te range imeli in v kateri smeri naprej peljati razvoj železnic.
Hvala lepa ministru. Gospa Alenka Jeraj, vprašanje za ministra za notranje zadeve dr. Gregorja Viranta.
Hvala za besedo. Ministra Viranta sprašujem v zvezi z "getom Celovški dvori" oziroma po elektronski pošti kroži informacija s tem naslovom, verjetno je prišla že tudi do vas. Prav tako je bil pred časom v Delu članek o tem, da stanovalci tarnajo, da so se namesto v ugledno sosesko naselili v središče kriminala. Poleg očitkov o slabi gradnji in praznih stanovanjih, ki jih sedaj prodajo pod ceno, tamkajšnji prebivalci opozarjajo na povečano število prekrškov in kaznivih dejanj. Nekateri trdijo celo, da so se v prazna stanovanja naselili brezdomci, narkomani in mladina, ki prostore uporablja za zabave in družabne igre. Zagotovo je to slaba popotnica za stečajnega upravitelja Vegrada, ki je pred časom z NLB sklenil dogovor, da se stanovanja lahko prodajo za tisoč 500 evrov za kvadratni meter, kar je bistveno manj, kot so zanj odšteli mnogi drugi. Poleg tega krožijo govorice, da naj bi imeli šišenski policisti v okolici precej dela zaradi kršitev javnega reda in miru. Zato me zanima: Ali drži, da so bili v stanovanjih v Celovških dvorih naseljeni, sicer na podlagi razpisa MOL, prosilci, ki so v težkih finančnih situacijah oziroma celo socialni problem? Kako ocenjujete trditev ali pa to, kar kroži po pošti, da se je tja preselil tudi del kriminalnega podzemlja v prestolnici, na kar kažejo intervencije policije, ki deluje na tem območju?
Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Glede tega, koga, če in koga je MOL naselila v Celovških dvorih, ne morem odgovarjati, ker tega seveda ne vem. Bom pa dal odgovor glede varnostne situacije in varnostne problematike na območju Celovških dvorov. Vsa taka naselja, kjer je velika gostota prebivalstva, kjer so velike dnevne migracije, kjer je veliko lokalov, podjetij, itn., so vedno nek poseben varnostni izziv. Policija se na to odziva s točno usmerjenimi aktivnostmi, to je zlasti z večjo prisotnostjo – torej, da je bolj prisotna na terenu – in da prebivalce opozarja na pojave kriminalitete in načine izvrševanja kaznivih dejanj. Pomemben je tudi partnerski odnos policije z lokalno skupnostjo. Torej, da ljudje obveščajo policijo o varnostni problematiki, o prekrških, kaznivih dejanjih in policija se vedno takoj odzove in ustrezno odreagira. Z večanjem števila stanovalcev v Celovških dvorih je v zadnjem času policija prejela tudi več obvestil o varnostni problematiki. Povečalo se je število prijav kaznivih dejanj in prekrškov, do katerih prihaja predvsem v kletnih prostorih navedenega naselja. Dejstvo je, da so bili prostori v Celovških dvorih prazni in nezavarovani, s tem pa relativno lahko dostopni tudi osebam, ki ne stanujejo na navedeni lokaciji. V zvezi z navedenim je bilo s strani policije izvedenih že več aktivnosti za izboljšanje stanja, pregled stanja, ocenjena varnostna situacija, razgovori s stanovalci. Policijske patrulje redno podnevi in ponoči izvajajo kontrolo podzemnih garaž in zunanje ceste ter okolico Celovških dvorov. Bili so sestanki s SPN, Stanovanjskim skladom, Mestnim redarstvom, varnostno službo. Policija je v zadnjem času s svojimi ukrepi na tem območju odkrila dve ukradeni vozili, našla nekaj ukradenih registrskih tablic, opravila zaseg prepovedane droge, izvedla več intervencij ter obravnavala še nekatera druga kazniva dejanja in dogodke. Po podatkih policije varnostna problematika v naselju Celovški dvori ne izstopa bistveno po varnostnih pojavih od drugih naselij s približno enako gostoto. Celovški dvori so spalno naselje, tam praktično ni lokalov in problematike, ki se ponavadi veže na lokale. Z različnimi oblikami dela, kot je zbiranje obvestil, pogovor s stanovalci, lastniki in tako dalje, policija do danes ni potrdila navedbe raznih splošnih medijskih objav in sporočil, ki krožijo, da naj bi se v naselju Celovški dvori organizirano dogajale različne kriminalne dejavnosti. Prav tako kljub pričakovanju ni prejela nobenih dodatnih konkretnih informacij, ki bi potrjevale obstoj organiziranih oblik kriminalitete, kot je prostitucija, igre na srečo, promet s prepovedanimi drogami, razen teh splošnih navedb, ki krožijo po internetu. So pa bile že od samega začetka ugotovljene določene pomanjkljivosti glede nekontroliranega dostopa do garaž in kletnih prostorov, o čemer je bil obveščen upravljavec in lastnik. Policija, konkretno Policijska uprava Ljubljana, bo še naprej intenzivno spremljala varnostno problematiko na tem območju in bo tudi takoj ukrepala, če bo zaznala dogodke, ki so v njeni pristojnosti.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Če pravilno razumem, so ugotovili nekatera kriminalna dejanja, pri čemer ste omenili drogo in podobno, ne pa tega, kar se našteva v tej anonimki oziroma v tem, kar kroži, da je več kot 50 prostitutk, 4 masažni saloni na črno, 2 igralnici na črno – tega pa niso ugotovili. Mogoče za zaključek samo še to: Ali je sprejeta kakršna koli strategija oziroma načrt, kako se bo odpravljalo kar koli takega – če je? Mislim, da ste tudi sami ugotovili, da je opaznega nekaj več kriminala. Torej, če se ne bo ukrepalo, ga bo samo še več. Zanima me: Ali je sprejet kakšen načrt oziroma strategija, da ko policija oceni, kakšna je varnost oziroma kakšni so problemi, pripravi tudi načrt, kako se bo s tem spopadla? Če katere od teh stvari držijo, verjetno ni dovolj samo ena policijska postaja v Šiški, ampak je to lahko tudi malo bolj zahtevna obravnava; torej, da je več policistov, da se k problemu pristopi, preden bo dejansko prišlo do česa hujšega. Upajmo pa, da ne.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Kot rečeno, policija je naredila oceno varnostne situacije in intenzivno zbira informacije. Zaenkrat se te splošne informacije o igrah na srečo, o prostituciji in tako naprej niso potrdile; kriminalisti to delajo po metodah, ki so v stroki uveljavljene. Domnevam, da so šli pogledat neke ponudbe, ki se pojavljajo, in preverjali, ali se to dogaja na območju Celovških dvorov, in zaenkrat kaže, da ne. So pa prisotni, zbirajo informacije, se pogovarjajo s stanovalci, lastniki in bodo intenzivno prisotni še naprej, podnevi in ponoči. Mogoče še malo statistike. Sicer nimam podatkov ravno za Celovške dvore, ampak za Šiško na splošno je trend v letu 2012 oziroma podatki iz leta 2012 so primerljivi trendom drugje. Recimo, vlomi so ostali točno na istem nivoju kot leta 2011 ob istem času, tisoč 309, ropov je nekoliko manj, drznih tatvin za malenkost več, tatvin motornih vozil manj. Vseh premoženjskih deliktov, ki so jih obravnavali, je nekoliko več. Tu ni nekega silnega odstopanja. Če skrajšam, zaenkrat se je pokazalo, da te pompozne informacije, ki krožijo, ne držijo, da je neka povečana varnostna problematika, policija je pozorna in bo ostala pozorna in na terenu prisotna še naprej.
Hvala lepa. Naslednje vprašanje bo zastavil gospod Zvonko Lah, in sicer ministru za infrastrukturo in prostor gospodu Samu Omerzelu.
Hvala lepa za besedo, spoštovana predsedujoča. Spoštovani ministri! Moje vprašanje ministru za infrastrukturo in prostor se tiče tudi ostalih dveh ministrov, sem vesel, da sta tukaj, v pristojnosti lokalne samouprave in gospodarstva. Gospod minister, če se spomnite, ko ste nastopili mandat, sem na hearingu nekaj rekel; in sicer, da v šestih mesecih ne boste popravili prostorske zakonodaje, ker je preveč kompleksna zadeva, preveč obširna. Takrat ste me narobe razumeli, kot ste še enkrat imeli razpravo na odboru. Sicer je samo tri dni po teh šestih mesecih vašega nastopa, 20. 9. je bilo šest mesecev, in ne vidim, da bi bila v proceduri prostorska zakonodaja. Namreč, vem, da niste s tega področja prišli na to funkcijo, da je toliko ne poznate, jaz pa sem se v trinajstletnem županovanju dobro spoznal z vsemi, tudi državnimi, projekti, gradnje avtocest in tako naprej. Moram reči, da v vašem programu dela vlade ste napisali, da boste prenovili strategijo prostorskega razvoja Slovenije – v leto 2014 ste to prestavili. Ker je to krovni akt, strategija prostorskega razvoja Slovenije, ki je zelo zastarela, zelo pavšalna, rekel bi, izdelana je bil v času konjukture, ko smo imeli ogromno idej, sedaj pa je situacija čisto drugačna. Potem nimamo državnega prostorskega reda, ki je nastavek tega; tudi nimamo občinskih prostorskih načrtov. Prej je minister Virant rekel, da komaj 60 občin od 211 ima sprejete prostorske plane. To je žalostno. Državni prostorski načrti, državna infrastruktura, prometna ali energetska neposredno ne daje delovnih mest. Delovna mesta neposredno ustvarjajo prostorski akti oziroma industrijske cone, gospodarska središča. Zadnjič smo imeli srečo se pogovarjati z evropskim sekretarjem za regionalni razvoj, ki je poudaril gospodarska središča, ki sta bila osnova v letu 2004–2008, in potem od 2008 naprej je to enostavno zamrlo. Nekatere sredine oziroma regije so veliko naredile, nekatere nič. Tam so nova delovna mesta, in to stalna delovna mesta. Na tej prostorski zakonodaji je treba pohiteti, po mojem. Ampak s takim tempom, kot ste ga navedli v planu, do občinskih prostorskih načrtov, tistih pravih, ne bomo prišli še nekaj let.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod Lah, hvala za vprašanje. Res je, urejanje prostora in gradnja objektov je izredno kompleksna tema. Tega se zavedam. Na eni strani imamo sam proces izvajanja in priprava same dokumentacije in izvajanje vsega, da pridemo do cilja, na drugi strani imamo pa zakonodajo. V tem trenutku imamo na področju zakonodaje štiri zakone, ki to urejajo, in sicer Zakon o prostorskem načrtovanju, Zakon o graditvi objektov, Zakon o urejanju prostora in zakon, ki ureja prostorske ureditve državnih objektov. Res je, ko v realnosti spremljamo, na kakšen način se trenutno izvaja to področje, kaj vse je potrebno, da pridemo do cilja, torej vsa soglasja, celotna dokumentacija, je to strahovito kompleksen in dolg proces, predolg proces; še posebej s stališča, če želimo biti tujim investitorjem – pa ne samo tujim, tudi domačim – prijetno okolje, da res lahko ponudimo nekaj, kar je v enem realnem času izvedljivo. Moram priznati, da se tega danes še bolj zavedam, kot sem se zavedal, ko se je najina debata začela, tako da verjamem, da ste na tem področju izkušeni in da ste kakšen kilometer več naredili pred tem kakor jaz. Tisto, kar je bilo pri nas ključnega pomena in nekako mejnik v razmišljanju, v katero smer peljati samo urejanje prostora in gradnjo objektov, imamo neverjeten vpliv različnih resorjev na končni cilj. Na eni strani imamo Ministrstvo za infrastrukturo in prostor – recimo, če začnemo pri državnih prostorskih načrtih –, na drugi strani imamo en kup deležnikov, ki jih moramo upoštevati pri samem načrtovanju. Pa začnemo pri okolju ali pri Ministrstvu za kulturo in tako naprej, do lokalne oblasti. Ko smo vse to zložili v celoto, je dejansko edini pravilen nastop, da naredimo korenite spremembe tako na področju zakonodaje kot pri posameznem procesu sprejemanja dokumentacije. Tega smo se res celovito lotili. Mi smo pripravili temeljit normativni ukrep oziroma temeljite normativne spremembe gradnje objektov in urejanja prostora. Ta predlog je pripravljen in bo v kratkem na Vladi. Na osnovi tega potem bomo šli tudi v kompletno spremembo procesov in kompletne zakonodaje. Rok, da vse te štiri krovne zakone nadomestimo z novim zakonom, smo si zadali za marec 2014. Takrat bi prišli z novim predlogom zakona. Verjamemo, da je to realno. Mi smo v vsem tem času do danes zelo intenzivno sodelovali in delali z vsemi resorji, tako za kulturo, z ministrstvom za okolje in prostor, s kmetijstvo, z vsemi, ki so na kakršen koli način udeleženi in pomembni pri sami zasnovi koncepta tako s stališča, kako mora sam proces se izvajati, kot s stališča zakonodaje. Prepričan sem, da je ta pristop pravilen, da se je prav, da smo se lotili koncepta celovito in da bomo enkrat za vselej tako na področju zakonodaje kot samega procesa postopke skrajšali in uredili zakonodajo, da bomo res tujim investitorjem in domačim investitorjem prijazno okolje in da dokumentacija ne bo tisto, kar bo oviralo same investicije. Na drugi strani seveda pa moramo skrbeti za vse robne pogoje, ki jih je treba upoštevati; od Nature 2000, kulturne dediščine in vse deležnike, ki so v teh postopkih potrebni.
Hvala lepa. Imate željo po dopolnilnem odgovoru? Izvolite.
Res je. Vesel sem bil, ko ste na odboru rekli, da ste se lotili najprej narediti presek stanja, se pravi posnetek pravnega stanja na terenu. Mislim, da je to bilo glavnega pomena, ker predvsem na periferiji je ogromno objektov, ki so na meji legalnega in se ne dajo legalizirati. Zdaj v Vladi grozite z davkom za tiste objekte, ki so nelegalno zgrajeni. Ni pošteno, da država določi nek davek, po drugi strani pa ne omogoči, da ti lastniki to legalizirajo. Do sprejetja nove zakonodaje – te, kot pravite –, kar bo še nekaj trajalo, enostavno nimajo pravne osnove, pravne podlage, da bi jih lahko legalizirali, čeprav nekako objekti niso zgrajeni v neskladju s tem, da ne pristajajo v okolje ali da niso potrebni za razvoj nekega gospodarstva, kmetijstva ali dopolnilnih dejavnosti – pa bodo ti objekti obdavčeni. Prav bi bilo, da se pohiti. Prejšnji minister Černač je sprejel neko uredbo, ki naj bi določene spravila pod streho, pa ste verjetno čutili, kakšna galama je bila, ko je dregnil v nek birokratski sistem, ki je, tako kot ste sami povedali, nekako preveč glomazen in nesprejemljiv, zato bi bilo verjetno nujno presekati in vsaj delno omogočiti tem ljudem, da legalizirajo, občine pridobijo komunalne prispevke, s tem se gradi infrastruktura in bi pospešili razvoj tam, kjer je najbolj potrebno. Saj se ne da niti vodovoda graditi niti kanalizacije, če so objekti nelegalno zgrajeni. Zato mislim, [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]umeščanje državnih projektov v prostor – ta zakon ni zaživel, prav je, da se to spravi v nek zakon, kot ste rekli, ampak treba je narediti tak zakon, da bo življenjski, da se bo lahko začel takoj uporabljati [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala za besedo. Razumel sem, da na nek način pozdravljate naš pristop in koncept, ki smo ga zastavili. Tisto, kar je pomembno poudariti v celotnem konceptu, tako imenovana črna gradnja oziroma delovno ime tematike, kot se je prijelo te teme – v resnici govorimo o nedovoljenih gradnjah. Torej, nedovoljena gradnja je tisti termin, ki ga poznamo v zakonodaji, črne gradnje ne poznamo, se je pa v medijih ta terminologija na ta način prejela. Pomembno se je zavedati, da imamo nelegalne gradnje in neskladne gradnje. Nelegalna gradnja je tista gradnja, ki dejansko nima nobene osnove: narejena je brez gradbenega dovoljenja, če malce poenostavim. Neskladna gradnja je pa tista, ki bi sicer imela gradbeno dovoljenje, ampak določeni parametri ne ustrezajo tistemu, kar je bilo po gradbenem dovoljenju začrtano, največkrat so to gabariti 5 x 7, potem je nastala hiška 5 x 8 in v tem smislu. Tu je treba v samem konceptu – tisto, kar smo tudi zastavili – jasno postaviti kriterije, v katerih primerih legalizacija je možna, v katerih pa ni. Zelo jasne in poštene kriterije in enake za vse. Torej, če je prostorsko planiranje in kompletna gradnja nekaj, kar je moč legalizirati, potem ne vidim nobenega razloga, zakaj tega ne bi naredili. Seveda pa bomo prišli do primerov, kjer pa konkretno imamo nelegalno gradnjo v tem smislu, da imamo objekt v prostoru, kjer nikakor ne more stati. V tem primeru bo pa treba to sanirati in v tem konceptu je tudi to zajeto.
Hvala lepa, gospod minister. Imate proceduralno, gospod Lah? Izvolite.
Glede na to, da je ta tematika zelo pomembna, zelo obširna in ker se je ministrstvo lotilo te problematike, sem mnenja, da pristop verjetno je pravi, vendar če boste podatke jemali iz katastra stavb ali iz upravnih enot, verjetno ti podatki ne bodo odražali pravo sliko. Treba je verjetno terensko delo, sodelovanje z občinami in tako naprej, da se prava slika ustvari in potem določi kriterije, po katerih se bo dalo legalizirati in kaj odstraniti. Vemo, da država še daleč nima denarja, da bi odstranila vse tisto, kar je sedaj nelegalno zgrajenega. Tista hiška tam v narodnem parku, ki je bila porušena, je za večino državljanov Slovenije nesmisel. Lahko bi ta hiška služila za turistično dejavnost, za ne vem kaj še vse, saj je tam pristajala in zgrajena je bila v takšnem stilu, da bi lahko služila svojemu namenu. Zato predlagam, da se na eni od prihodnjih sej opravi javna razprava in se vanjo vključijo vsi deležniki, ki lahko vplivajo na bolj kvalitetno izdelavo te zakonodaje, ker je zelo pomembna. V sosednjih državah ne poznajo takšnih nelegalnih gradenj, kot jih je pri nas ogromno. V prostoru nimamo nobenega reda in če ne bo hitro kaj drugače storjenega, ga še dolgo ne bo, kar je pa velika škoda, ker je tudi velik gospodarski potencial na področju turizma. Ti objekti so res javni, sami poznate Trško goro, koliko je tam objektov, tudi nelegalno zgrajenih, pa bi lahko zelo koristili za neko turistično dejavnost. Imamo turizem v zidanicah, večje je povpraševanje kot ponudba, pa se ne da ponuditi, ker ni uporabnega dovoljenja, do uporabnega dovoljenja je pa po sedanjih predpisih skoraj nemogoče priti. In tudi še verjetno kakšno leto ali dve ne, kljub temu da je neka želja, da se do tega pride. Če se ne bo presekalo – lep primer je Avstrija, če bi se zgledovali po njih. Vse, kar nam je Avstrija, Marija Terezija pustila – kataster imamo, še zmeraj velja njihov, vse kar smo potem sami doštukali, je praktično neuspešno ali pa bolj malo uporabno. Zato bi res priporočil, da opravimo glasovanje o tem, da se opravi javna razprava po Poslovniku. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Zdaj pa prehajamo na naslednje vprašanje, ki ga bo postavil gospod Branko Smodiš, in sicer ministru za zdravje, gospodu Tomažu Gantarju.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica, spoštovani vsi prisotni, dober dan tudi v mojem imenu! Spoštovani gospod minister, v osnutku Zakona o zdravstvenih dejavnosti je centralizacija zdravstva do centra. Ta osnutek zakona na široko odpira vrata za centralizacijo zdravstva, saj zaradi na videz racionalnimi, predvidenimi združevanji in ukinjanjem nekaterih zdravstvenih domov, predvsem pa s prenosom nekaterih specialističnih ambulantnih dejavnosti na regijske bolnišnice, predvsem pa z možnim tihim prenosom štiriindvajseturne nujne medicinske pomoči na hospitalne enote bolnišnic dejansko zelo slabi primarno zdravstvo. Predvideno varčevanje se tako prenaša na ramena dve tretjini prebivalstva, ki ne živi v regijskih centrih, dostop do storitev se za njih bistveno poslabšuje ter tako postajajo, kar se zagotavljanja zdravstvene oskrbe tiče, drugorazredni državljani. Z osnutkom zakona se precej zmanjšuje vloga in pomen osnovne zdravstvene dejavnosti, čeprav se navzven prikazuje, da zakon krepi primarno raven. Ne moremo mimo dejstev, da se posledično krepi bolnišnično dejavnost na račun periferije, saj se usmerja denar bolnišnicam. Številni zdravstveni domovi so danes dobro organizirani in so bolnikom približali tudi nekatere specialistične storitve, na primer diabetološko, kardiološko, psihiatrično in tako naprej. S predlogom zakona pa se na široko odpirajo vrata, da bo vsa specialistka postopoma prenesena le na bolnišnice. S predlaganim zakonom se bistveno znižuje nivo relativno dobro delujočega primarnega zdravstvenega varstva večine državljanov, saj je splošno znano, da sta preventiva in razvita primarna raven cenejši in bistveno bolj učinkoviti pri ohranjanju splošnega zdravstva kot pa kurativa in draga bolnišnična zdravljenja. Zato ministra za zdravje gospoda Tomaža Gantarja sprašujem: Kako glede na pripravljeni osnutek Zakona o zdravstveni dejavnosti Ministrstvo za zdravje vidi status in bodoči razvoj sedaj uspešno delujočih ambulant nujne medicinske pomoči, ki deluje praktično v vseh zdravstvenih domovih? Ali glede na določila predlaganega zakona ne obstaja bojazen, da se v prihodnje štiriindvajseturna služba nujne medicinske pomoči v polni sestavi ekipe nujne medicinske pomoči izvajala le v predhospitalnih enotah bolnišnic? In: Kakšna je prihodnost specialistične dejavnosti, ki se sedaj odvija v posameznih zdravstvenih domovih? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo.
Hvala za vprašanje. Gotovo ne gre za to, da bi želeli na račun centralizacije slabiti kateri koli nivo na področju zdravstva. Treba pa se je zavedati v izhodišču enega dejstva, da lahko uspešno in kakovostno zagotavljaš zdravstvene storitve samo v primeru, da imaš na razpolago dovolj dobro opremo, seveda dovolj strokovno usposobljeno osebje in tudi zadostno število bolnikov ter da si primerno izvežban, da lahko to delo opravljaš. Tukaj se srečujemo s problemi tako na sekundarnem kot na primarnem nivoju. Ampak, da grem mogoče na nujno medicinsko pomoč. Nujna medicinska pomoč je res ponekod tudi v okviru zdravstvenih domov dobro organizirana. Je pa dejstvo, da smo dolžni, seveda tudi kot Ministrstvo za zdravje, vsem ljudem v državi, vsem našim državljanom zagotavljati nekako enako stopnjo nujne medicinske pomoči v smislu od pravočasnega dostopa do standardizirane opreme, uporabljenih materialov, kadra, ki bo imel izkušnje, in podobno. Tu so znotraj Slovenije kljub vsemu še danes tudi dokaj nedopustne razlike na temu področju. Pomemben korak, ki nas je napeljal k razmišljanju v malo drugačno smer, je dejstvo, da bo in da je praktično v fazi izbire tudi izvajalcev do konca naslednjega leta delovalo kar nekaj urgentnih centrov. Urgentni centri pa so namenjeni temu, da na nivoju bolnišnice združujejo tako možnosti, kot jih ima bolnišnica – se pravi tudi glede opreme, ki je bistveno boljša – kot tudi sodelovanje s primarnim nivojem, in da je takšno celovito obravnavo teh nujnih primerov mogoče zagotavljati najboljše v okviru takšnih centrov. Zato gre smer ureditve v smislu nujne medicinske pomoči preko urgentnih centrov, seveda, kjer so na razpolago in kjer to delo lahko zagotavljajo. V ostalih primerih prav zaradi dostopnosti, zaradi oddaljenosti in enakomerne obravnave pa bo že naprej potekala tudi organizacija nujne medicinske pomoči v okviru zdravstvenih domov. V zdravstvu težko govorimo o centralizaciji iz tega naslova in mislim, da je to prava smer, ki jo ne nazadnje tudi stroka sama zagovarja za varnejšo in boljšo obravnavo. Omenili ste tudi specialistiko na primarnem nivoju. Specialistka na primarnem nivoju je tista, ki je bila že do sedaj prisotna, je tako ali tako namenjena tudi v bodoče. Govorim o pediatrih na primarnem nivoju, pa o ginekologih pa še o nekaterih drugih specialistih, seveda tudi družinski zdravniki so specialisti. Kar se tiče pa ostalih dejavnosti, ki so primarno locirane v bolnišnicah, je pa stališče tudi zdravnikov, družinskih zdravnikov in ostalih, da bi to izvajali v okviru bolnišnic, ki preko svojega programa, če je to treba, zagotavljajo storitve iz specialistke, ki se opravlja v bolnišnicah, tudi v splošnih ambulantah. Namreč, moramo vedeti, da ne želimo iz splošnih ambulant delati majhnih bolnišnic, ker to ni ne smiselno ne racionalno, ampak je smiselno samo občasno, kjer je to potrebno zaradi lažje dostopnosti do teh specialistov, takšnega približati tudi ljudem v bolj odročnih krajih. To pa ne pomeni dajanja programov zdravstvenim domovom, ampak kot nekakšno izvajanje programov izven bolnišnic tudi za druga področja, ki jih bodo ti specialisti lahko opravljali. Tako je to smer, ki nekako sledi predlogu Zakona o zdravstveni dejavnosti.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala za odgovor. Večinoma se strinjam. Mogoče sem tam pri nujni medicinski pomoči, sem pogrešal odgovor, ker tu šteje vsaka sekunda in se bi nekaterim povečalo kar za daljši čas. Na primer pri nas, v naših krajih, Ljutomer, Murska, se že poveča za 20, 30 minut. Upam, da boste to tudi upoštevali. Pri specialistki je pa tako. Sedaj je mogoče v katerem zdravstvenem domu tudi kdo do kardiolog lažje prišel kot pa, da se mora peljati v Maribor in Ljubljano, kar bi bilo malo težje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Ravno tukaj je to, kar sem omenjal, da sicer primarno naj bi se izvajalo v urgentnih centrih nujno medicinsko pomoč, kjer bodo ti urgentni centri dovolj blizu in dostopni. Seveda tam, kjer to ne bo mogoče zaradi razdalje, ravno ta časovni faktor je izrednega pomena, bo pač morala biti organizirana tudi širše in tudi še v okviru tudi zdravstvenih domov. Tako sigurno v tem delu ne bomo šli v nasprotje s strokovnimi kriteriji, ki so pri zagotavljanju nujne medinske pomoči jasni. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo s poslanskimi vprašanji, in sicer bo gospa Ljudmila Novak postavila vprašanje ministrici brez resorja, odgovorni za Slovencev v zamejstvu in po svetu, gospe Tini Komel.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana gospa ministrica, minister, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! 4. julija je potekalo tukaj vseslovensko srečanje z naslovom Odslikave slovenstva. Takrat so prišli Slovenci tako iz naših sosednjih držav, kjer živijo slovenske narodne skupnosti, kot tudi Slovenci, ki živijo v svetu. Bili so kvalitetni referati, ki smo jim z veseljem prisluhniti. Žal moram tudi samokritično za nas poslance ugotoviti, da je bilo prisotnih premalo poslancev, morda samo nekaj, nekateri, ki sedimo tudi v komisiji za Slovence, bilo je prisotnih tudi malo predstavnikov Vlade, kajti Slovenci, ki pridejo od blizu, od daleč si želijo, da jim prisluhnemo, da slišijo, kar nam pripovedujejo, in si potem tudi želijo, da vse tisto, kar so predlagali oziroma vsaj nekaj od tega, da se na koncu uresniči. Na koncu so sprejeli 7 priporočil, med njimi so izrazili tudi željo, da – v Sloveniji je splošno uveljavljen termin "manjšina", vendar ima to nekako negativno konotacijo, zato so že večkrat izrazili željo, da se na vseh nivojih dosledno uporablja termin "narodna skupnost" in ne "manjšina". Prav tako "Slovenska narodna skupnost v sosednjih državah" in ne "Slovenska narodna skupnost v zamejstvu". Želijo pa tudi, da bi se uveljavil splošni termin "Slovenke in Slovenci zunaj Republike Slovenije". Seveda so izrazili tudi še nekatera druga priporočila, med drugim tudi željo, da bi tudi v šolske programe uvrstili več tematike v zvezi z življenjem slovenskih narodnih skupnosti zunaj Republike Slovenije, o izseljenstvu in tako naprej, kar je priporočilo za ministra za izobraževanje. Zdaj pa vas sprašujem, gospa ministrica: Kaj boste storili, da se ta priporočila tudi uresničijo?
Hvala lepa. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospa poslanka, hvala za to vprašanje. Kot ste tudi sami poudarili v svojem vprašanju, gre za poimenovanje Slovencev, ki živijo izven Republike Slovenije kot avtohtona narodna skupnost v sosednjih državah, in za Slovence po svetu. Gre za priporočilo, s katerim se načeloma strinjamo. Vedeti pa morate, da pri poimenovanju skupnosti tako v politiki kot tudi širše uporabljamo različne izraze. Tudi različne države za poimenovanje tovrstnih skupnosti uporabljajo različne termine. Zavedam se, da bi bilo dobro, če bi na vseh področjih uporabljali enake termine za poimenovanje. Pri svojem delu izhajamo iz ustave in zakonov. Slovenska ustava v svojem 5. členu govori, da Republika Slovenija skrbi za avtohtone slovenske narodne manjšine v sosednjih državah, za slovenske izseljence in zdomce. Če bi že predpisovali poimenovanja, potem bi se morali držati te dikcije, saj je ustava najvišji pravni akt v Republiki Sloveniji. Leta 1996 je Državni zbor Republike Slovenije sprejel Resolucijo o položaju avtohtonih slovenskih narodnih manjšin v sosednjih državah, torej se je držal ustavnega termina. Leta 2002 je Državni zbor Republike Slovenije sprejel Resolucijo o odnosih Republike Slovenije s Slovenci, ki živijo izven Republike Slovenije. Resolucija se nanaša na Slovence, ki živijo zunaj Republike Slovenije in izhaja iz Ustave Republike Slovenije oziroma njenega 5. člena. Leta 2006 je Državni zbor Republike Slovenije sprejel Zakon o odnosih s Slovenci zunaj njenih meja. Zakon v svojem 2. členu opredeljuje Slovence v zamejstvu – torej zamejski Slovenci, zamejci – to so pripadniki avtohtone slovenske narodne skupnosti v sosednjih državah, in Slovence po svetu, to so zdomci in izseljenci, ki bivajo v sosednjih državah zunaj območja, opredeljenega kot slovensko zamejstvo, in v ostalih evropskih ter izven evropskih državah. Ne nazadnje je tudi uradno ime urada, katerega vi tudi zelo dobro poznate, Urad Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu. Spoštovana gospa poslanka! Iz povedanega izhaja, da bi za uresničitev sprejetega priporočila bilo najprej spremeniti ustavo in na podlagi tega pa tudi poimenovanje v drugih predpisih in zakonih. Seveda bom še enkrat poudarila, da se načeloma strinjamo s priporočilom in da se spremembe najprej začnejo pri nas samih. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Zagotovo ne bomo tako pogosto spreminjali ustave ali morda samo zaradi tega. Bi pa želela, da se na prihodnjem srečanju obrazloži, zakaj to ni mogoče kar čez noč spremeniti oziroma naredimo lahko veliko že to, da mi samo dosledno uporabljamo takšne nazive, ki so jim morda bolj pri srcu. Seveda pa se tudi v zakonu da marsikaj spremeniti, ni pa treba spreminjati ustave. Če se vrnem k samemu nazivu urada oziroma nazivu samega ministra za to področje, pa mislim, da bi ta naziv bilo res treba spremeniti. Čeprav sem eno leto opravljala to funkcijo, si ga nisem sama zapomnila, ker je nemogoč. Namreč piše: Ministrica brez resorja, odgovorna za področje odnosov med Republiko Slovenijo in avtohtono slovensko narodno skupnostjo v sosednjih državah ter med Republiko Slovenijo in Slovenci po svetu. Kdo si lahko ta naziv zapomni? Vsaj to bi morali nujno spremeniti. Med temi priporočili je bilo tudi priporočilo o koriščenju evropskih sredstev za čezmejne projekte. Seveda se to nanaša tudi na druga ministrstva in naloga urada je, da dobro sodeluje z drugimi ministrstvi in jih na določene stvari tudi opozarja, opominja. Na primer, pogosto so neizkoriščena sredstva za čezmejno sodelovanje. Leta 2012 smo skupaj s komisijo za Slovence v Državnem zboru in z uradom organizirali posvet, na katerem smo ugotavljali, katere so težave pri izvajanju čezmejnih projektov. Ugotovili smo, da je največ težav v sami Sloveniji in da partnerji v teh projektih iz Slovenije najbolj zamujajo, najbolj kasnijo zaradi pridobivanja dovoljenj, soglasij in tako naprej. Zato bi vas spodbudila, da bi se povezali s pristojnimi ministrstvi in predlagali, da bi te projekte res bolje izvajali.
Hvala lepa. Izvolite, gospa ministrica.
Ponovno hvala. Res je, se absolutno strinjam s tem, kar ste povedali. Bom pa tudi to povedala, saj vi dobro poznate tudi delo na uradu, da – tako kot ste že vi začeli – imamo na uradu tudi strategijo, s katero aktivno sodelujemo z drugimi ministrstvi. Recimo, z ministrstvom za gospodarstvo tudi aktivno sodelujemo in izvajamo razne strategije ali konference. Kar se pa tiče našega pogovora o nadaljnji strategiji bodisi zaradi imena bodisi zaradi čezmejnega sodelovanja na različnih področjih. To je edinstvena priložnost. Upam, da se bomo kmalu videli pri nas na uradu. Prvo srečanje smo že imeli. V drugem srečanju bom povabila vse člane komisije Državnega zbora, kjer mislim, da je pravi sedež, kjer se bomo o tem tudi pogovorili. Najlepša hvala za te pobude. Mislim, da bomo skupaj zelo dobro sodelovali z vašo pomočjo in z ostalimi člani komisije. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Še proceduralni predlog? Izvolite.
Ne bom predlagala splošne razprave, samo eno dobronamerno priporočilo. Ko se organizira Svet za Slovence po svetu, to je posvetovalni organ predsednika oziroma predsednice Vlade, bi prosila, da se res pri tem drži dogovorjenega datuma – vem, da je bilo letos veliko težav, ker se je velikokrat termin prestavil, morali so menjati letalske karte – in da je srečanje vsebinsko dobro pripravljeno. Da nimajo občutka, da so prišli z drugega konca sveta gledat na uro, tako rekoč, ali pa se samo pozdraviti, ampak da je vsebinsko pripravljeno in potem da so tudi neki rezultati tega srečanja.
Hvala lepa. Naslednje poslansko vprašanje bo zastavil dr. Vinko Gorenak, in sicer ministru za pravosodje dr. Senku Pličaniču.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister! Mislim, da je bila pozna pomlad, ko ste podpisali s pravosodjem tako imenovano zavezo državljanom. Že takrat sem ocenil, da ni čisto jasno, kaj bo prinesla ta zaveza, iz temeljnega razloga, ker na eni strani vendarle zahteva, da ministrstvo zagotavlja določene materialne pogoje, na drugi strani pa predsedniku Vrhovnega sodišča oziroma bom rekel sodni veji oblasti relativno ohlapno omogoča izpolnjevanje njihovega dela obveznosti. V prvem delu vprašanja sem predvsem vprašal: Kako se v bistvu uresničuje ta zaveza, ker je minilo že nekaj mesecev? V nadaljevanju pa tudi: Kaj boste rekli na to z vidika financ? Verjetno se pravosodnemu ministrstvu za naslednje leto ni obetati, da bi samo vaše ministrstvo dobilo kaj več sredstev, verjetno prej manj, tako vsaj je pričakovati z vidika priprave proračuna za naslednje leto. Torej: Kako boste te zadeve lahko uresničevali? Tisto, kar me pa predvsem skrbi – naj že kar nakažem tudi kot vprašanje –, je pa odgovornost. Namreč, odgovornost v pravosodju je danes prepuščena pravosodju samemu. Zadnje čase si zelo intenzivno prizadevam dobiti podatke iz mnogih evropskih držav in jih tudi dobivam. Naj zdaj samo kot primer navedem eno reč. V tem parlamentu in s strani pravosodja je pogosto slišati, recimo, to navajam samo kot primer, "trajni mandat je evropski standard, ki ga ne smemo prekoračiti"; skratka, vsi ga imajo in tako dalje. Pa pogledate, recimo, Nemčijo in ugotovite, da to sploh ni res; ugotovite, da to sploh ni res in da naše sodstvo to "trajba" in prodaja kot pokvarjeno ploščo in čisto nič drugega. Dejansko stanje je drugačno. Oni poznajo mehanizme, ki pripeljejo do trajnega mandata, ki pripeljejo do trajnega mandata, ne pa, da ga dobijo pri 30 letih starosti. Ampak naše pravosodje nam to prodaja kot pokvarjeno ploščo tam iz 1965. leta – saj veste, tiste, ki so bile "na feder", smo včasih rekli, kasneje pa na elektriko. Skratka, bojim se, da z vidika odgovornosti nekaj ne bo v redu. Nekateri zadnji primeri, naj omenim samo prijatelje v stečaju, naj omenim zadevo Tovšakova, gredo v smeri – vsaj jaz tako vidim –, da vas malo farbajo, da ne izpolnjujejo zaveze, ki so jo podpisali. Ne vem, kako to vidite, boste verjetno pokomentirali. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala. Spoštovana gospa podpredsednica, poslanke in poslanci! Naj na vaše vprašanje, gospod Gorenak, odgovorim tako. Najprej zaveza, ki sta jo Vlada in sodstvo podpisala in jo dala našim državljankam in državljanom, se nanaša na skrajšanje sodnih postopkov. To je cilj te zaveze. V njej, kot sem že nekajkrat tudi na tem mestu povedal, so predvideni ukrepi, ki jih bo sodstvo samo naredilo, zato da bodo postopki krajši, in kaj so tisti ukrepi, ki jih bo Vlada naredila za doseganje istega cilja. Naj povem, da podatki, ki jih dobivam v zadnjih mesecih, torej po podpisu te zaveze, kažejo, da je očitno tudi ta zaveza in že pred tem še nekateri drugi ukrepi, imela pomembno vlogo pri tem, da so se sodni zaostanki in na splošno čas trajanja sojenja kar pomembno skrajšali, ravno v tem zadnjem času. Tukaj imam podatke, ki, če jih povzamem, govorijo o tem, da so se v prvem letu mojega mandata, torej še v prejšnji vladi, zmanjšali za 9,1 % glede na 2011, v letošnjem letu pa za 28,5 % glede na leto 2012. To so kar velike številke, torej pomembno skrajšanje, kar lahko povzamem z ugotovitvijo, da zaveza, o kateri sprašujete in o kateri sem tudi sam govoril, in ukrepi, ki smo jih kot Vlada že izvedli in tudi sodišča sama, sodstvo samo že kažejo prve, zelo opazne rezultate, ko gre za vprašanje skrajšanje sodnih postopkov, zmanjševanja sodnih zaostankov in, še enkrat ponavljam, temu je ta zaveza bila tudi namenjena. Ena od zavez, ki jih je Vlada sprejela v tej zavezi – imamo predpostavko, da bodo seveda sodstvo svoje ukrepe izpeljalo –, je tudi ta, da bo Vlada zagotovila ustrezna proračunska sredstva za bolj učinkovito delovanje sodišč. Naj povem, da se ta proračunska sredstva nanašajo na dva sklopa, eno so proračunska sredstva v proračunu ministrstva, ki ga vodim, ki so namenjena izvedbi vladnih ukrepov, povezanih z uresničevanjem zaveze, drugo so pa proračunska sredstva sodstva samega, ki je, kot veste, neposredni proračunski uporabnik. Glede obojega lahko povem, če začnem pri zadnjem, da so proračunska sredstva namenjena potrebam sodstva in tukaj naj dodam še tožilstva, ker vloga tožilstva je pri uresničevanju zaveze tudi pomembna, ostala nespremenjena kljub varčevanju. Res pa je, da ne gre za neke zelo velike številke, tako da tukaj smo se kot Vlada tega dogovora držali in se ga držimo. Hkrati pa naj povem, da tudi sredstva v okviru proračuna ministrstva, ki ga vodim, so tudi ostala; torej so predvidena sredstva v proračunu, ki so potrebna za izvajanje zavez s strani Vlade. Ta sredstva so v velikem delu sicer evropska sredstva, povezana z različnimi e-projekti, ki bodo vsi sodstvu zelo koristili pri nadaljnjem uresničevanju zaveze, pa tudi nekatera druga sredstva, povezana z nekaterimi drugimi ukrepi, ki smo jih kot vlada zagotovili s podpisom te zaveze. Tako denar je, kljub varčevanju, je pa lahko ostal tudi zato, ker so to relativno majhna sredstva. To je glede denarja. V tretjem sklopu sprašujete, kako je z odgovornostjo sodnikov ali pa na splošno javnih funkcionarjev v pravosodju. Namreč, v mislih imate tudi državne tožilce. Kot veste, je zaveza, o kateri govorimo, namenjena enemu samemu cilju, večkrat sem ga že omenil, to je povečanje učinkovitosti sodstva, beri skrajšanju sodnih postopkov, in ni povezana s takšnim ali drugačnim spreminjanjem sistema, ki je povezano z zagotavljanjem odgovornosti bodisi sodnikov bodisi drugih javnih funkcionarjev, ki delujejo v okviru pravosodja. Ta ureditev je še vedno takšna, kot je. Torej, mislim, da ko gre za vprašanje sodstva kot neodvisne veje državne oblasti, je tudi prav, da je odgovornost za napake v lastnih vrstah na njih, da oni ugotavljajo te napake in da jih tudi sankcionirajo, drugo je pa vprašanje ,ali se lahko z njimi strinjamo [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]pogledamo, do kakšnih ugotovitev prihajajo v posameznih konkretnih primerih. V nadaljevanju pa bom potem najbrž še kaj več lahko povedal.
Hvala lepa, gospod minister. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa. Vem, da je glavna stvar v sodnih zaostankih in je tudi prav, da je tako. Ampak v tekstu piše tudi to: "Predsedniki sodišč morajo ustvarjati kulturo odgovornosti in transparentnosti delovanja." Prav. Ampak, poglejte, jaz skušam ločiti in dobro vem, kaj so vaše pristojnosti in kaj so pristojnosti sodne veje oblasti, tako da sva si tu lahko enotna. Ampak, stvar je pa preprosto relativno jasna: kljub vašim izjemno jasnim besedam v prejšnji in v tej vladi glede delovanja pravosodja je treba zelo jasno ugotoviti, da na oni strani, torej na strani pravosodja, tega nočejo. Minister, ne "šljivijo" vas, niti te vlade, niti tega parlamenta, pa prejšnje vlade, pa nič. Oni živijo v nekem svetu, svojem svetu, kjer veljajo neka posebna pravila. Poglejte zadnjo zadevo okoli Tovšakove. 16 tisoč 500 evrov bo najverjetneje šlo, gospa bo dobila verjetno še več, verjetno bo dobila še več od tega zneska, ki ga je zahtevala, pa vendarle sodna veja oblasti ugotavlja, torej Vrhovno sodišče ugotavlja, da je vse v redu, in pri gospodu Furlanu, tožilcu, je pa tudi vse v redu. Kako je lahko vse v redu pri tožilcih in pri sodnikih, državljani pa bodo plačali 16 tisoč 500 evrov? Čisto na kratko še nekaj. Naj vas spomnim, da smo mi imeli do prihoda vašega predhodnika, gospoda Zalarja, disciplinsko komisijo oziroma disciplinske postopke za stečajne upravitelje urejene pri ministrstvu za pravosodje, medtem ko je gospod Zalar to prenesel na zbornico, torej na zbornico stečajnih upraviteljev [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]] Ker mi časa zmanjkuje, glejte: isto je tam, prijatelji v stečaju, videli smo vse slike, vse smo prebrali in zdaj ugotavljamo, da nobeden ni nič kriv, vse je bilo zakonito [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Izvolite, imate možnost za odgovor.
Hvala. Mislim, da rezultati, o katerih sem prej govoril, kažejo na to, vsaj jaz si jih tako razlagam, da so v sodstvu le sprevideli in razumeli, kakšne so v resnici zahteve državljank in državljanov ter zlasti gospodarstva, in so spremenili svoje delovanje – v tem pogledu, ko gre za skrajšanje sodnih postopkov ali pa večjo učinkovitost sodstva. Mislim, da te številke to jasno kažejo kot, recimo, neka vmesna ugotovitev. Vedeti je treba, da je v zavezi določen rok, do katerega naj bi se cilji dosegli, to je marec 2014. Do takrat počakajmo s končno oceno, ali so obljube, ki jih je sodstvo dalo, v okviru te zaveze uresničene ali ne. Zaenkrat podatki kažejo, da jih uresničujejo, ko gre za vprašanje skrajšanja postopkov in povečanje učinkovitosti. Ko gre za vprašanje, o katerem ste govorili v drugem delu, moram reči, da je to najmanj enako pomembno vprašanje kot povečanje hitrosti delovanja sodstva – torej, povečanje kulture odgovornosti in zlasti to drugo, transparentnost delovanja. Že v lanskem mandatu in tudi v letošnjem ob vsaki priliki, kadar imam za to možnost, njih, pa tudi slovensko javnost na to opozarjam, da so tudi sodnice in sodniki, tožilke in tožilci, vsi, ki delujejo kot javni funkcionarji v okviru pravosodja, enako odgovorni državljankam in državljanom kot mi, drugi funkcionarji. In da je temelj za to, da sploh državljani lahko presojajo njihovo delo, to, da vedo, kaj počnejo, in da je to delovanje transparentno. Tako jih tu čaka še veliko dela. V resnico so to sprejeli kot eno od zavez, da bodo tu še izboljšali svoje delovanje. Počakajmo, da se to leto obrne, s presojo, ali so tudi na tem področju v okviru pravosodja, zlasti sodstva, povečali transparentnost svojega delovanja. Mislim, da s povečano transparentnostjo bo potem prišla tudi večja stopnja odgovornosti, ker je to eno z drugim povezano; gre za zavedanje tudi tega dela naših javnih funkcionarjev, ki delujejo v pravosodju, kot rečeno, da imajo enako odgovornost pred davkoplačevalci. Mislim pa, da se tu v resnici z vami strinjam. Glede na zatečeno stanje po vseh teh letih od osamosvojitve naprej čaka pravosodje, v tem okviru zlasti sodstvo, pa vse tiste, ki imamo tu pomembne pristojnosti, da naredimo vsi skupaj še več, ko gre za transparentnost in za večje zavedanje odgovornosti, ki jo vsi skupaj imamo pred našimi državljankami in državljani.
Hvala lepa. Izvolite, še proceduralno.
Hvala lepa. Ne, da ne bi bil zadovoljen z odgovorom, ampak moram reči, da bom izkoristil poslovniške možnosti in predlagal, da Državni zbor razpravlja malo manj o vašem odgovoru, bolj o odgovornosti v pravosodju. Menim, da bi to bilo koristno tudi v podporo vam pri pisanju zakonov. Zato predlagam, da Državni zbor to razpravo opravi. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Naslednje poslansko vprašanje bo postavila gospa Irena Tavčar, in sicer ministru za infrastrukturo in prostor gospodu Samu Omerzelu.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana ministra! Moje vprašanje je namenjeno ministru Omerzelu, in sicer glede vinjet. Vlada Republike Slovenije je dne 12. 9. 2013 na vaš predlog podražila ceno vinjet in hkrati uvedla nov razred vinjete za kombinirana vozila. S tem ukrepom se je cena vinjet za kombinirana, torej za tovrstna vozila, podražila z dosedanjih 95 na 220 evrov, za osebna vozila pa s 95 na 110 evrov. S temi cenami vinjet ima Slovenija najdražje letno povračilo cestnine glede na kilometer avtoceste v Evropski uniji. Kombinirana vozila so v uporabi tudi za prevažanje invalidov in kot edino mogoče prevozno sredstvo za velike družine, torej družine s štirimi ali več otroki. Kombinirana vozila so tudi prevozno sredstvo, ki ga zelo pogosto uporabljajo tudi družine z manj kot štirimi otroki. Obe skupini bosta morali zaradi osebnih okoliščin za uporabo avtoceste plačevati dvakrat toliko kot običajni voznik osebnega vozila. Vladni ukrep uvedbe nove vinjete za kombinirana vozila kaže na to, da bi ob tej rešitvi dodatna sredstva za financiranje Darsa v pretežni meri prispevale družine in invalidi oziroma vsi tisti, ki nudijo prevoze invalidom in otrokom s kombiniranimi vozili. Iz izjav ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je razvidno, da takšna rešitev ni bila usklajena s tem ministrstvom in tudi tej rešitvi nasprotuje. Prav tako je iz sredstev javnega obveščanja mogoče razbrati, da imajo brezplačno uporabo avtoceste za invalide v Avstriji, pri čemer ne gre samo za korektiv avstrijske socialne politike, saj so te oprostitve deležni tudi invalidi iz tujine. Do oprostitve plačila cestnine so upravičeni tudi invalidi na Hrvaškem. Glede na to, da je Slovenija socialna država in da bi si tudi vsi morali prizadevati za razumno družinsko politiko, je nesprejemljivo, da bi se Dars financiral na račun invalidov, velikih družin ali družin s kombiniranimi vozili, saj ta vozila ne predstavljajo dvakratne obremenitve avtoceste glede na dvakratno ceno vinjete. Z vidika prizadetosti ali obremenjenosti teh družbenih skupin pa bi moralo ministrstvo celo razmisliti o nižjih cenah kot za osebna vozila za te skupine. Ministra torej sprašujem: Kaj boste konkretno naredili, da bo cena vinjet za kombinirana vozila velikih družin in za prevoz invalidov enaka ali nižja kot za osebna vozila? Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Predsedujoča, hvala za besedo, spoštovana gospa Tavčar, hvala za vprašanje. Danes je bilo že kar nekaj povedanega na temo vinjet, vendar se bom vrnil na razloge, zakaj samo se konkretnega koncepta lotili. Dars ima 2,77 milijarde evrov dolga na današnji dan. Dars je dolgoročno, po sistemu, kakor je bil zdaj izpostavljen, finančno nevzdržen. Torej v primeru, da Dars ni sposoben servisirati svojih obveznosti, te obveznosti padejo na to državo. To pomeni, da mora ta država zagotovi 2,7 milijarde evrov sredstev, kar verjamem, da večina, ki smo seznanjeni s proračunom za 2014–2015, vemo, kaj pomeni. Ravno tako je dejstvo, da so za to situacijo in za obveznosti, ki prihajajo z letom 2014, praktično vedele vse vlade pred nami, to je del dolga, ki ga poznamo od leta 2004, vendar na žalost nihče prej ni nič ukrenil. Ti ukrepi bi bili veliko manj boleči, če bi jih sprejeli leta 2008 ali pa še prej, veliko lažje bi to breme porazdelili na več let, vendar jaz zgodovine ne morem spreminjati. Danes sem tukaj pred dejstvi in treba je nekaj ukrepati, da ne pridemo v krizno situacijo v letu 2014. V letošnjem letu ima Dars 110 milijonov evrov obveznosti, kar lahko servisira in kar je tudi zgornja meja. Maksimalno do 120 milijonov je Dars sposoben servisirati letno po obstoječem sistemu. Zaradi tega smo bili prisiljeni postaviti novo cenovno politiko, Darsu v letu 2014 zapade 365 milijonov evrov obveznosti in ta dinamika se v vseh letih nadaljuje. Tako je bil ta sistem neizogiben, če smo želeli rešiti Dars in ga dolgoročno narediti finančno vzdržnega in s tem posledično tudi državo, ki je porok v tem primeru. Konkretno smo se lotili zelo sistemsko reševanja celotne cenovne politike, na eni strani vinjetnega sistema in na drugi strani sistema za cestninjenje tovornega prometa. Pri samem tovornem prometu smo se držali koncepta, da obremenimo ekološko bolj sporna vozila, torej tista do Euro 2, in da damo maksimalno možne popuste na ekološko sprejemljivejših vozilih, govorimo o Euro 5 in Euro 6 vozilih. Tudi tukaj smo prevoznikom omogočili dodatne subvencije za nabavo novih, ekološko bolj sprejemljivih vozil, govorim o Euro 5 in o Euro 6. Tukaj konkretno govorimo o štirih milijonih evrov subvencije. Res je, da smo pri samih kombijih uvedli novo vinjeto. To je razred, ki prej ni bil cestninjen in je bil obravnav enako kot osebna vozila, kar osebno, pa tudi stroka smatra, da je bilo nekorektno. Zelo enostavno je in realno, da osebno vozilo neprimerljivo manj obremenjuje avtocesto kot pa kombinirano vozilo. Mislim, da je prav, da se ta kombinirana vozila posebej tretira, in moram reči, da tudi s področja stroke in prevoznikov je bil odziv pozitiven. Seveda nihče ni bil vesel tega ukrepa, a večina se jih strinja, da je korekten in da je to prava pot, da se ta kombinirana vozila, konkretno kombije, dodatno obremeni kot en nov razred za cestninjenje. Res je, da je ravno v ta segment padel tako del družin, ki imajo več otrok in uporabljajo ta vozila, kot tudi invalidi. Še kakšna druga skupina obstaja, za katero se strinjam, da je upravičena do tega, da najdemo način, da jim omogočimo cenejšo uporabo avtocest. Kar se tiče tujine, tudi tujina, res je, pozna ta del, vendar se nikjer ne rešuje preko upravljavca, kar je v našem primeru Dars, kar je v Avstriji na primer Asfinag. Tisto, kar želim povedati, je, da mora vinjeta za kombije ostati na rangu 220 evrov. Če bi mi dajali popuste, bi bili diskriminatorni do ostalih družin po Evropi. Avstrija konkretno rešuje ta problem preko socialne politike. Torej, ta cena vinjet obstaja, potem pa se refundirajo ta sredstva preko socialne politike. Menim, da je to korekten in pravilen pristop. Ta pristop bomo ubrali tudi pri nas, s kolegico ministrico imava te pogovore in bova našla rešitev.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa za ta del odgovora. Nisem dobila prav točnega odgovora na vprašanje: Ali razmišljate o znižanju cene vinjete za vozila, ki prevažajo invalide, oziroma za kombinirana vozila, ki prevažajo invalide oziroma veččlanske družine, družine z več otroci? Ali o tem sploh ne razmišljate? Hvala lepa.
Hvala. Izvolite, gospod minister.
Hvala za priložnost za dodatno pojasnilo. Razmišljamo o tem. Intenzivno delamo na tem. Želel sem to povedati, da poleg družin, ki imajo več otrok, in poleg invalidov obstajajo še skupine, ki jih ravno tako moramo obravnavati. Želeli bi kompleten koncept, sistemski pristop in v sodelovanju z ministrico, ki je odgovorna za ta resor, najti način, da na eni strani premostimo ta del, ki bi bil diskriminatoren do vseh ostalih v Evropi. Torej, če bi direktno dali popuste na samem Darsu kot upravljavcu sistema, ampak da gremo na drugi strani preko socialnih mehanizmov v koncept refundacije te razlike. Torej, cena vinjete bo ostala 220 evrov, ampak bomo našli način, da refundiramo to razliko, tako da na koncu bodo preko neke oblike socialnega transferja dobili popust in prišli v ta rang, kot so sedaj.
Hvala lepa. Nadaljujemo s poslanskimi vprašanji. Naslednje vprašanje bo zastavil gospod Jožef Jerovšek, in sicer generalno sekretarki Vlade gospe Tanji Šarabon.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi. Spoštovana generalka Vlade, na prejšnji seji sem vas v poslanskem vprašanju spraševal in kljub temu da ste bili v dvorani in sem vas pozival k odgovoru, vi niste odgovarjali, ampak je vskočil minister Virant s floskulo "manj je več" in vsebinsko na moja konkretna zelo jasna vprašanja absolutno ni odgovoril. V vmesnem času od prejšnje seje se je Komisija za nadzor obveščevalnih služb prepričala, da Vlada niti ni zaprosila Sovo za informacije o zlorabi tajnih podatkov, in o [[nerazumljivo]] , ki je iz tega bila narejena in da je zavestno zamolčala pred poslanci, ni skušala odgovoriti. To kaže, da so bile manipulacije v članku Osvežitve na Sovi zavestno in načrtno plasiranje ob vednosti, verjetno sponzoriranju Vlade, s pomočjo tega čemur pravimo Parasova. Kajti direktor je o teh zadevah zagotovil, da ne ve ničesar. To je seveda velik škandal, ki v demokratičnih državah včasih privede do padca vlade oziroma do odstopa predstojnika, to pa je v našem primeru, v Sloveniji, predsednik Vlade oziroma konkretno predsednica Vlade v tem trenutku. Vlado smo ujeli in flagranti, če tako povemo, da ni želela in poskusila pripraviti odgovora na izjemno pomembno vprašanje zlorab Sove v politične namene. Ker je to zakonska dolžnost po Zakonu o Vladi, po Poslovniku Državnega zbora, po Zakonu o Sovi, vas, gospa generalna sekretarka, sprašujem: S kakšnim namenom se je zgodil ta škandal? Ta nezaslišana zadeva, gre za zelo hudo zadevo, sedaj že bistveno več vemo, na kakšen način je bilo to storjeno, kateri novinar se je izbral, da bo plasiral te potvorjene informacije iz del komisije in Sove, in prosim za odgovor: Zakaj niste pripravili odgovora – Vlada kot takšna?
Hvala lepa. Izvolite, gospa sekretarka.
Lep pozdrav. Na 16. redni seji Državnega zbora ste meni in ministru – obema, to moram poudariti, zato ker dejansko je to razvidno tako iz poslanskega vprašanja kot tudi iz magnetograma Državnega zbora – postavili poslansko vprašanje o odtekanju, potvorbi in zlorabi tajnih podatkov iz Slovenske obveščevalno-varnostne agencije. Na slednje vprašanje vam je, ker ima pač pristojnosti kot jaz na tem področju, odgovarjal minister za notranje zadeve. Ker z njegovim odgovorom, pa tudi z dejstvom, da vam je na vprašanje odgovarjal on, niste bili zadovoljni, ste ponovno postavili enako vprašanje in zahtevali, naj nanj odgovorim sama. Torej, kot vam je že bilo pojasnjeno, je Sova kot samostojna služba Vlade agencija, ki je za svoje delo odgovorna Vladi in predsednici Vlade in da kot generalna sekretarka nimam pooblastila za odgovore na vprašanja s tega področja. Kot generalna sekretarka nisem pristojna, da preverjam ali v javnosti odgovarjam na vprašanja o tajnih podatkih, ki jih pri svojem delu zbira, obdeluje in shranjuje Agencija in o zakonitosti njenega dela. Poslanec bi to vprašanje lahko postavil kvečjemu predsednici Vlade oziroma bi lahko postavil pisno vprašanje Vladi. Še bolj smiselno pa bi bilo, da bi na to vprašanje odgovarjal predstojnik Agencije na za to pristojnem delovnem telesu Državnega zbora v skladu z zakonom. Na vaše dodatno vprašanje, da na Generalnem sekretariatu nismo vprašali za odgovor na vprašanje parlamentarno skupino – to ne drži, ker mi smo postavili vprašanje, kot generalna sekretarka, kjer smo dobili tipski odgovor v skladu z 2. členom Zakona o Sovi, ki govori o tajnih podatkih.
Hvala lepa, generalni sekretarki. Izvolite, želite dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Gospa generalna sekretarka, predlagal bi vam, da se ne zapletate. Gre za zelo hud škandal in niste vi edini krivec ali pa ste posredno. Vas je Vlada določila oziroma jaz sem vas moral vprašati o tem in zdaj pokrivate škandal, ki so ga storili na Vladi. Namreč, res sem ministra Viranta spraševal, ampak samo v tistem delu – če takšne zlorabe delajo tudi na kriminalistični službi – in čisto nič drugega. Natančno se zavedam, kot dolgoletni član in predsednik Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, kje so locirane pristojnosti. Tudi to ne drži, to je treba zanikati, da ste na Sovi spraševali, kajti nam je direktor Sove, ko sem mu pokazal magnetogram vprašanja, rekel, da tega ne poznajo in niso bili vprašani. In zdaj ne plasirajte v javnost stvari, ki ne držijo, kajti takšne stvari z obveščevalnimi službami so za preiskovalne komisije. Nedavno je v eni od držav Evropske unije zaradi afere s službami odstopil predsednik vlade. Torej, tokrat je vlada zamočila, pristojnosti, ki jih imamo oziroma pravico, institut poslanskega vprašanja, ni bil resno vzet. Odgovora nisem dobil in to napeljuje, in zdaj že nekaj več vemo, da je bilo tisto, kar je pisalo v članku Osvežitve na Sovi, zavestno plasirano kot čista manipulacija, laž s točno določenim političnim ciljem. To je nezaslišano.
Hvala lepa. Ali želite na to reagirati? Izvolite, gospa generalna sekretarka.
Danes sem v okviru priprave odgovora na vaše poslansko vprašanje govorila z direktorjem Sove in mi je povedal, da je dejansko spregledal, da je to vprašanje prišlo. Tako bi prosila, da se za dodatno pojasnilo dejansko obrne na direktorja Sove. Ponovno bi pa ponovila, da je dejstvo, da je za nadzor nad delom Sove prvotno odgovorna Komisija Državnega zbora za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, nadzor, vsak na svojem področju, pa opravlja tudi Računsko sodišče, informacijski pooblaščenec, različne inšpekcije, kamor tudi sodi, recimo, med drugim inšpekcija za tajne podatke. Minister za notranje zadeve vam je tudi pojasnil, da bi v primeru, če bi se v zvezi z medijskimi zapisi pojavil kakršen koli sum, kakršen koli znaki, ki bi utemeljevali sum storitve kaznivega dejanja, na to odreagirala policija sama, brez kakršnih koli izrecnih navodil. Zato kot generalna sekretarka ne morem, še posebej pa ne javno, komentirati podanih navedb o tajnih podatkih Sove in vaših pomislekih o zakonitosti delovanja agencije. Če pa vztrajate pri svojih navedbah, da naj bi Agencija tako delovala, vam predlagam, da predlagate obravnavo komisiji Državnega zbora. Pri tem se bodo tajni podatki varovali skladno z zakonom. Slednje je namreč na seji Državnega zbora ni mogoče. To je edina prava pot in edini zakoniti način za obravnavo takih vprašanj.
Hvala lepa za odgovor. Imate proceduralni predlog, gospod Jerovšek?
Iz vašega odgovora, gospa generalna sekretarka, se vidi, da je predsednica Vlade sklenila, če bo treba, žrtvovati direktorja Sove, kajti to se v obveščevalnih službah ne more zgoditi, da direktor pomembno stvar, ko se obravnava obveščevalna služba v parlamentu, to spregleda. Ima dovolj ljudi za blefiranje. Potem je to totalna neprofesionalnost in kažete bedno sliko, Vlada, delovanja in komunikacije med vami in Slovensko obveščevalno-varnostno agencijo. In gre za takšne zadeve, kajti informacije, ki so se pojavile v časopisu, nepooblaščeno, s kaznivim dejanjem odtekanja tajnih podatkov, so zelo hude, s točno jasnim političnim ciljem. Politična zloraba obveščevalnih služb je v vsaki državi največji greh, ko se ga odkrije. In tukaj smo žal vlado dobili in flagranti ali pa – dobro [[...]] Zaradi tega, ker s takim odgovorom ne moremo in ne smemo biti odgovorni. Tudi sem zadnjič predlagal, da če je treba, da zapremo sejo. Jaz se zavedam, kaj je mogoče na javni seji, kaj ne. Ampak, če stvari z nekim namenom pritečejo v časopise, potem je treba tudi zaradi javnosti javno vprašati; in to sem storil. Zaradi takšnega odgovora, ki javnost ne more pomiriti in je hud napad na demokracijo, to, kar je bilo storjenega, predlagam, da opravimo splošno razpravo, če bo treba, da to tudi na zaprti seji – Vlada ne more podučevati, o čem lahko sprašujemo ali o čem ne smemo – opravimo, kajti nevarnost za demokracijo je na ta način velika in jo moramo odpraviti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Hvala. Naslednje vprašanje pa bo postavil gospod Marjan Pojbič, in sicer ministru za kmetijstvo in okolje mag. Dejanu Židanu, ki pa je podal opravičilo in se današnje seje ne more udeležiti, ampak bomo poslušali vaše vprašanje.
Spoštovana gospa predsedujoča! Moram reči, da sem zelo žalosten, ker danes ni ministra tukaj, ker bi z bistveno večjim veseljem poslušal njegov ustni odgovor, kot pa bo pisni, pa prosim ministra oziroma ministrstvo, da mi na to vprašanje pisno odgovori. V Sloveniji imamo veliko težav, ko je treba poskrbeti za pretočnost in ureditev vodotokov in prav tako tudi ureditev akumulacijskih jezer. Ta problematika je vedno v ospredju v času poplav oziroma suše. V letošnjem poletju smo bili ponovno priča velikanskim problemom na območjih, kjer je suša močno prizadela določena območja v Sloveniji, med njimi tudi občino Pesnica oziroma Perniško jezero. Po izrednem pritisku medijev, civilne iniciative za ohranitev Perniškega jezera in občinskega svetnika občine Pesnica, gospoda Čepa Franca je prišlo do sestanka med gospodom ministrom Židanom, direktorjem podjetja Ribe Maribor in tamkajšnjim županom občine Pesnica, gospodom. Obljuba obeh je, da se bo pripravila projektna naloga celovite ureditve Perniškega jezera na podlagi temeljite javne razprave lokalne skupnosti. Po izdelavi projekte naloge, ki jo bo sofinanciralo Ministrstvo za kmetijstvo in okolje, se bosta ministrstvo in občina dogovorila, kako izpeljati projekte iz projektne naloge. Če samo malo spomnim, v letošnjem letu je ponovno prišlo do velikega pogina rib v Perniškem jezero in to preko dvajset ton rib. V okolici je močno zaudarjal smrad in veliko časa je bilo treba, da so se poginule ribe odstranile s površine jezera. Okoliški ljudje so seveda povsem upravičeno jezni in bodo vztrajali vse do uresničitve teh obljub ministrstva in lokalne skupnosti. Problem predstavlja tudi še vedno nejasno lastništvo jezera. Prav tako je ključni problem, zaradi katerega prihaja do pogina rib, tudi ne odstranitev 102 tisoč ton mulja iz tega jezera. Vse to so bile obveze izvajalca ob graditvi avtoceste, vendar dela niso bila opravljena in za to sedaj nihče ne odgovarja. Občina si želi ob jezeru razvijati predvsem turizem, s tem se v celoti strinjajo tudi krajani, ki živijo ob tem jezeru. Mislim, da je to tudi edina prava rešitev. Zato gospoda ministra Židana sprašujem: Kaj bo kot resorni minister naredil v zvezi z ureditvijo in varnostjo akumulacijskih jezer v Sloveniji? Predvsem me zanima problem Perniškega jezera v občini Pesnica: Kako in na kakšen način bo Ministrstvo pristopilo k reševanju navedb problematike? Prav tako me zanima: Kaj je bilo od tistega sestanka z županom občine Pesnica do danes narejeno? Hvala lepa.
Hvala lepa za vaše vprašanje. Odgovor boste prejeli v pisni obliki. Nadaljujemo pa z gospodom Ivanom Grillom, ki bo postavil vprašanje ministru za zdravje gospodu Tomažu Gantarju. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovana ministra, poslanke in poslanci! Po informacijah, ki so na voljo, sem bil sam seznanjen, da obstaja v našem zdravstvenem sistemu sistematiziranih kar nekaj delovnih mest z določenimi bonitetami ali lahko rečemo celo privilegiji, ki jim v bistvu ne dotičejo, in sicer se te bonitete kažejo v obliki krajšega delovnega časa za posamezne delavce in tudi z večjim dodeljenim številom letnega dopusta. Gre za tako imenovana delovna mesta, kjer je prisotno ionizirajoče sevanje, ki je res da zdravju škodljivo, vendar je bilo to opravičeno pred desetletji, ko so naprave res povzročale to sevanje v bistveno višjih merah ali pa količinah, kot je to prisotno danes. Podatki, ki so dostopni, kažejo, da so ta sevanja v bistvu za nekajkrat, ponekod je tudi faktor desetkrat, nižja, kot so predpisane mejne vrednosti. Zato so te bonitete, ki so še vedno prisotne, neupravičene in ne nazadnje to znatno tudi draži naš zdravstveni sistem, kajti večje število dni dopusta, krajši delovni čas, zagotovo pomeni, da je za opravljanje teh del potrebno večje število zaposlenih. Da je temu tako, da je to neupravičeno, kažejo tudi primerjave z evropskimi državami. Vse zahodne evropske države – po podatkih, ki jih imam – nimajo nobenih bonitet, nobenega dodatnega dopusta. Baje, da je edino še v Grčiji nekaj takšnega prisotno in na Češkem. Glede na to, da so ostale države, kar se tiče tega, tudi zelo naklonjene, da se to varstvo teh zaposlenih odvija na primerni ravni, pa tega nimajo, je potem očitno, da je to pri nas neupravičeno. Zato vas, spoštovani gospod minister, sprašujem: Ali poznate to anomalijo – kot lahko temu rečemo? Ali imate v svojem planu dela namen to urediti oziroma sistemizirati na način, ki bo pravičen ne nazadnje tudi za uporabnike zdravstvenega sistema ter ostale zaposlene v zdravstvenem sistemu? Hvala lepa za odgovor.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala za vprašanje. To, kar ste obrazložili, dejansko drži. Se pravi, gre za nekatera delovna mesta, ki sicer vključujejo posebne pogoje dela, kamor se šteje tudi ionizirajoča sevanja. Je pa dejstvo, da ne obstaja ne v EU zakonodaji, ne v naši, ne v katerih koli drugih mednarodnih priporočilih ničesar, kar bi govorilo v prid temu, da so te dodatne obremenitve, vezane na neke privilegije, če lahko tako rečem, v smislu daljših dopustov in podobno [[...]]Enako velja tudi, da se pri nas na osnovi meritev, ki potekajo že vrsto let, dejansko te predvidene doze ne dosegajo, daleč od njih. Dovoljena letna obremenitev je okrog 20 milisievertov. Dosegajo se vrednosti v večini primerov pod 1, redki so primeri do 5, kar je še vedno bistveno manj, kot je dopustna doza. Vsa zakonodaja govori bolj v prid zaščite pred ionizirajočimi sevanji, se pravi, zaščite delavca pred škodo, ki bi lahko nastala, medtem ko te bonitete pa so opredeljene bolj v kolektivnih pogodbah in delovnopravni zakonodaji. Seveda se strinjam, da bo tudi za to področje treba kolektivno pogodbo odpreti in doreči težje delovne pogoje, pod katerimi se dopusti povečujejo tudi iz naslova ionizirajočih sevanj. Še nekaj odprtih vprašanj je in verjamem, seveda, da je to ena od teh bonitet, kot sami postavljate trditev, ki je neupravičena v današnjem času glede na razvoj tehnologij. Moje osebno mnenje je, da bi eventualno nekaj lahko pripadalo zelo majhnim skupinam mogoče, kjer se dejansko interventno dela pod snopom sevanja, pa čeprav tudi tam ni dosežena mejna vrednost, medtem ko za vse ostale je po mojem mnenju neupravičeno. Torej, edina pot je odpiranje kolektivne pogodbe in mislim, da se bomo tudi tega lotili, čim to osnovno zakonodajo spravimo v postopek sprejemanja.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa. Vesel sem, da tudi sami razpolagate s temi podatki in da se zavedate tega problema. Prav in pošteno bi bilo tako do uporabnikov zdravstvenih storitev kot ostalih zaposlenih v zdravstvu, da ne bi določene skupine ljudi imele tako imenovanih bonitet, še posebej glede na to, da v javnosti obstajajo tudi – verjamem, da upravičene – govorice, da nekateri zaposleni, ki delajo v takih delovnih okoljih, po svojem delovnem času, ki je krajši, potem delajo v nekih privatnih institucijah, kjer ravno tako na takih napravah delajo naprej. Glede na to, da tudi sami ugotavljate, da so sevanja dejansko za 20-krat nižja, kot je določena mejna vrednost, vas sprašujem: Ali ne bi bilo dobro razmisliti, da se ta predpis spremeni? Kajti, ti zaposleni morajo nositi neke merilne naprave, ki merijo količino tega sevanja, in te merilne naprave morajo zelo pogosto pošiljati, mislim, da v nek center v Ljubljani, kar dodatno obremenjuje zdravstveni sistem in to blagajno. Glede na to, da te sodobne naprave, kar se ve, povzročajo bistveno manj sevanja, da bi se tudi tu spremenili predpisi ali karkoli, kar narekuje te kontrole, da se ne pošilja tako pogosto in se s tem neupravičeno bremeni zdravstveno blagajno. Ali bi morda tudi v tej smeri lahko pričakovali kakšne spremembe? Hvala še za dodaten odgovor.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Seveda nisem strokovnjak s tega področja. Res je, da vsi, ki imajo opravka z ionizirajočimi sevanji, imajo te dozimetre, ki natančno beležijo količino tega sevanja. Tukaj gre predvsem s stališča varnost za zaposlene za obveznost delodajalca oziroma da ne bi presegali teh dovoljenih obremenitev glede sevanja in mislim, da to ni zelo velik strošek. Morda bi lahko izvzeli mogoče kakšne skupine tistih, ki v resnici ne delajo neposredno pod snopom, ampak vprašanje, kakšen bi bil prihranek. Bolj sem naklonjen ideji, da se omejijo bonitete, ki se neupravičene, medtem ko za varnost tistih, ki delajo na tem, je verjetno to treba naprej nadzirati. Kljub vsemu. Nikdar ne veš, kdaj pride do okvare aparata ali do česar koli, ki bi pa lahko dejansko tudi močno povečala v nekem trenutku sevanje. Tako je to po mojem smiselno.
Hvala lepa. Nadaljujemo pa z mag. Ivanom Vogrinom, ki bo poslansko vprašanje postavil ministru za pravosodje dr. Senku Pličaniču. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovani gospod minister! Tega, kar je napisano v poslanskem vprašanju, ne bom bral, ker mislim, da oba veva. Začel bi drugače, malce bolj preprosto. Da nekdo lahko opravi pravosodni izpit in ima pogoje za sodnika oziroma odvetnika, mora delati 8 mesecev pripravništva. Mi pa imamo takšne predpise, zakone, trenutno prakso, ki po navedbah teh pripravnikov, ki so na sodišču, s katerimi sem se na njihovo željo sestal, niti ne omogočajo, da bi dobili plačilo. Zdaj pa mene čisto kot državljana ali navadnega občana zanima vaše stališče, pa tudi eventualne namere za spremembo – kaj bi bilo, če bi kakšno podjetje zaposlilo pripravnika, pa ga ne bi plačalo? Drugi dan bi bili polni časopisi, kakšno je to izkoriščanje, kaj se gremo in tako dalje! Mi pa imamo na sodiščih volonterske pripravnike, ki po njihovih navedbah – v tem vprašanju sem napisal to, kar so mi povedali – ne dobijo ne malice, ne dobijo ne potnih stroškov in ne dobijo nobenega plačila. Še enkrat sprašujem to, kar sem že večkrat vprašal: V kakšni državi mi živimo? Kako merimo to? Mi predpišemo 8 mesecev obveznega pripravništva, da lahko pristopim k pravosodnemu izpitu, da imam pogoje za odvetnika ali sodnika, potem pa ta oseba, ki je pa zdaj diplomirani pravnik, ne dobi nobenega plačila. In če si mi prizadevamo za pošteno demokratično družbo, v kateri je delo cenjeno, potem moramo ljudi plačati! Mene zanima, pač v imenu teh pripravnikov ali pa bolj njih zanima: Kako bomo to uredili v bodoče? Ali se vam zdi, da je takšna ureditev enakopravna v primerjavi z gospodarstvom in je sploh urejena tako, kot mora biti? Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, gospod minister.
Hvala, spoštovana gospa podpredsednica. Poslanke in poslanci, gospod Vogrin! Najprej je treba povedati, da pripravništvo, o katerem govorite, torej to tako imenovano volontersko pripravništvo na sodiščih, ni enako pripravništvu, ki ga ureja Zakona o delovnih razmerjih in o katerem ste tudi govorili, ko nekdo po diplomi na neki fakulteti pride, recimo, v neko podjetje in se tam usposablja v okviru pripravništva za samostojno opravljanje dela v delovnem razmerju. To je klasično pripravništvo. Če bi na sodiščih imeli opravka s takimi pripravniki, pa jih ne bi plačali, potem bi v resnici imeli problem, pa nimamo takšnih pripravnikov, pač pa imamo volonterske pripravnike. Ta termin "pripravnik" zanje ni najbolj ustrezen, ker oni se ne usposabljajo za samostojno opravljanje nekega dela na nekem delovnem mestu, ampak se usposabljajo za en sam namen, in to je za pravniški državni izpit. Oni pridejo na sodišče, se tam selijo z oddelka na oddelek, pridobivajo izkušnje in znanje ne zato, da bodo potem delali na sodišču, ampak zato, da bodo lahko izpit naredili. Zato je to pripravništvo drugačno od klasičnega pripravništva, kot ga ureja Zakona o delovnem razmerju, ki tudi določa obveznost povrnitve stroškov in ostale stvari, ki ste jih omenili. Kljub temu da je tako, naj povem, da sodišča imajo že s tem velike težave, s takšnim volonterskim pripravništvom, ko različnim mladim ljudem omogočajo tovrstno usposabljanje za pravniški državni izpit, ker je številka pripravnikov zelo velika in imajo celo kup logističnih težav, tudi nekatere finančne vire morajo za to uporabljati, čeprav ne za povračilo stroškov, za razne druge zadeve, če bi pa želeli to pripravništvo izenačiti s siceršnjim pripravništvom, ki ga, kot sem omenil, ureja Zakon o delovnih razmerjih, bi pa morali zakonodajo spremeniti in potem nameniti sodiščem tudi dodatna sredstva, iz katerih bi lahko financirali povračila stroškov, o katerih ste govorili. To je na kratko odgovor na to vaše vprašanje v zvezi s tem, zakaj je to tako. V tem pisnem vprašanju ste sicer spraševali še nekaj drugega, zdaj v ustnem delu tega niste posebej izpostavili. Namreč, sprašujete: Kako je s pisnim opravljanjem pravniškega državnega izpita? Ta se še vedno opravlja, kot pravite, "na roko", ne pa z uporabo sodobne informacijske tehnologije, z uporabo računalnika, interneta in tako naprej. Povedati moram, da že od lanskega mandata naprej poskušam to zadevo urediti, torej spremeniti na ta način, da bi pa le v letu 2013 uporabljali sodobno tehnologijo – to pomeni informacijsko tehnologijo –, pa moram reči, da gre to zelo počasi iz vrste razlogov. Eden teh je povezan tudi z varnostjo, s preprečevanjem možnih zlorab pri uporabi računalnika, s tem, da nimamo svoje lastne dvorane, ampak jo najemamo, in v to, ki jo najemamo, tisti, ki jo oddaja v najem, ne želi vgraditi sodobne IT opreme in tako naprej. Tisto, kar lahko povem, je, da delam, kar lahko v okviru denarja, ki je na voljo, da se kljub temu pri izvedbi tega izpita čim prej omogoči prehod s pisanja na roko na uporabo računalnika. Malo za tolažbo, pa to ne pomeni, da poskušam s tem opravičiti še vedno takšno stanje, naj povem to, da je tako tudi skoraj v vseh državah članicah Evropske unije. Ena sama je, kjer kandidati lahko uporabljajo računalnik, in to je Estonija. Ampak to pa ne pomeni, da bomo mi zdaj tudi v prihodnosti rekli, da je tudi drugod tako, zato tudi mi ne bomo nič naredili. Sam bom še naprej poslušal to urediti, urediti tudi probleme varnosti, o katerih sem prej govoril, tako da bi se to čim prej zgodilo in da bi ti mladi ljudje, ki odraščajo z informacijsko tehnologijo, to lahko uporabljali tudi pri izvedbi pravniškega državnega izpita.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospod Vogrin.
Hvala lepa, gospod minister. Ne bi želel to, da je to videti kot nekakšno vsesplošno obtoževanje ali pa negodovanje. Želim pa vseeno še nekaj dodati, pa tudi prositi za kakšno pojasnilo. Namreč, prav tukaj je ravno problem, da si neprestano – pa ne mislim vi osebno, tukaj sem že večkrat povedal, da institucije sistema ne delujejo. Zdaj pa konkreten primer: mi nimamo denarja, da bi plačali redno pripravništvo po Zakonu o delovnih razmerjih. Potem si pa kar izmislimo bistroumen nesmisel, neko volontersko pripravništvo, pa rečemo, da zdaj pa ljudi ne bomo plačali. Ja, potem pa napravimo to še na drugi strani, v gospodarstvu! Mi vedno uporabljamo dvojne vatle in sodišča so tista, ki bi pa morala to najbolj enakopravno uravnavati. Zdaj si zamislite, da bi nekdo imel volonterskega pripravnika v podjetju, naenkrat bi bilo polno inšpekcije tam in tako dalje. Tu je izvorni problem tega: če nimamo denarja, rečemo, da ga nimamo in uredimo drugače. Ne zdi se mi pravilno. Glejte, problema nisem zaznal jaz, problem so zaznali bodoči sodniki, odvetniki, ki delajo po sodiščih. Vem, da vi osebno ne morete tega čez noč urediti, bi pa bilo smiselno, da pristopimo k sistemskemu urejanju, da bodo institucije sistema normalno delovale za vse državljane in za vse subjekte enako. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala. Gospod Vogrin, vseeno bomo še enkrat ponovil to, kar sem že prej povedal. Ko gre za sodniško volontersko pripravništvo, ne gre za pripravništvo po Zakonu o delovnih razmerjih. Ti ljudje se ne usposabljajo za to, da bodo opravljali neko delo na nekem delovnem mestu, usposabljajo se za pravniški državni izpit, to je pa specifika. Če hočeš v pravu biti sodnik, tožilec in tako naprej, moraš ta izpit narediti, da bi ga pa lahko naredil moraš nekaj praktične izkušnje pri tem pridobiti. Tukaj gre pravzaprav za neko boniteto, ki se jim omogoča. Tistim, ki pa so klasični pripravniki – tudi takšni so, ampak ti so zaposleni na sodišču –, tisti, ki se pa zaposliti ne morejo, ker ni dovolj teh mest, ker ni dovolj denarja, tisti so pa volonterski. Ti imajo eno samo nalogo, ki je, da se pripravljajo na pravniški državniški izpit. To pa morate priznati, da je razlika: med "takšnim pripravništvom", ker to ni pripravništvo, kot ga razume Zakon o delovnih razmerjih, in tem iz Zakona o delovnih razmerjih, ki pa je v resnici namenjeno usposabljanju točno za neko delovno mesto v nekem podjetju ali pa neki drugi pravni osebi. To je pomembna razlika. Še enkrat, te mlade kolegice in kolegi se usposabljajo za to, da bodo nek izpit naredili, ki jim potem vrata odpre v enega od teh poklicev.
Hvala lepa. Nadaljujemo s poslanskimi vprašanji, in sicer gospod Samo Bevk bo zastavil poslansko vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Stanku Stepišniku. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Po mojih informacijah Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo pri pripravi rebalansa državnega proračuna za leto 2014 predvideva črtanje sredstev za vzdrževanje nezalitega dela rudnika Idrija in monitoring. Po mojem dodatnem poizvedovanju pa sem ugotovil, da je ministrstvo načrtovalo tudi črtanje rudarske škode. Obe postavki imata zakonsko osnovo, med drugim tudi na podlagi Zakona o preprečevanju posledic rudarjenja v Rudniku živega srebra Idrija. Zaradi prenehanja vzdrževanja rudnika Idrija in monitoringa zapiralnih del bo ogrožena varnost mesta Idrije, njenih prebivalcev in premoženja. Prav tako pa je zaradi zavlačevanja ustanovitve oziroma preoblikovanja rudnika v javni zavod, Center za upravljanje z dediščino Rudnika živega srebra Idrija ogrožen tudi sam vpis Idrije na Uneskov seznam svetovne dediščine. Po mojih zadnjih informacijah pristojno ministrstvo tako za navedeni postavki v okviru rebalansa državnega proračuna za leto 2014 ni zagotovilo sredstev oziroma je postavki črtalo iz proračuna. Dejstvo je, da so bila zaradi težke finančne situacije sredstva za idrijski rudnik in rudarsko škodo prepolovljena že v rebalansu proračuna za leto 2012, saj bi za optimalno izvedbo vseh potrebnih del, ki so opredeljena v potrjenih rudarskih projektih, na letni ravni potrebovali milijon 300 tisoč evrov. Črtanje vseh sredstev za idrijski rudnik je tako drastičen ukrep, da bi to pomenilo prenehanje črpanja jamske vode in odpustitev vseh trinajst zaposlenih, kar bi gotovo poslabšalo geomehanske razmere nad rudiščem in tako ogrozilo samo mesto Idrija. Z nenadzorovano potopitvijo rudnika pa bi uničili tudi dragoceno Uneskovo tehnično in naravno dediščino, ki je bila lansko leto vpisana na ta svetovni seznam. Ministra mag. Stanka Stepišnika sprašujem: Kako bo ukrepal, da bo dolgoročno zagotovil varnost mesta Idrije in vrnil obe postavki v državni proračun? Že vnaprej lepa hvala za odgovor.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa za vprašanje. Na osnovi zakona o preprečevanju posledic rudarjenja v rudniku živega srebra mora nekako država zagotavljati sredstva za vzdrževanje nezalitega dela idrijskega rudnika, vzdrževanje muzejskega rudnika in monitoringa ter rudarske škode. Vendar letos smo se soočili s situacijo, ko je bilo treba napraviti rebalans. Se pravi, treba je bilo odhodke nekako za drugo leto znižati. V okviru priprave tega predloga sprememb proračuna za leto 2014 smo bili vsi resorji, in s tem tudi naše ministrstvo, zaradi nujnih varčevalnih ukrepov pozvani k znižanju sredstev za leto 2014. Pri tem smo morali prednostno upoštevati že prevzete obveznosti in tako zagotoviti sredstva za že sklenjene pogodbe in izdane sklepe o financiranju oziroma sofinanciranju. Upoštevajoč to dejstvo in glede na predvideni finančni okvir znižanja za leto 2014 smo se morali odreči vsem drugim ukrepom, za katere še nismo imeli prevzete obveznosti – to se pravi pogodbe ali sklepe. Zavedamo se pomembnosti zagotavljanja sredstev za namen vzdrževanja in monitoringa rudnika Idrija ter sredstev za rudarsko škodo, zato bomo v fazi usklajevanja naredili vse, da bi zagotovili sredstva za ta namen. Mogoče pogodba za vzdrževanje in monitoring rudnika Idrija za leto 2013 je bila podpisana 26. julija 2013, realizacija do sedaj je bila 530 tisoč evrov, kar predstavlja približno 77 % pogodbene vrednosti, ki je znašala 682 tisoč 500 evrov za vzdrževanje in monitoring rudnika, 245 tisoč evrov pa za rudarsko škodo. Vendar je bila ta pogodba podpisana 30. avgusta 2013, zato do danes še ni nobene realizacije. V nadaljevanju se moramo nekako skupaj dogovoriti, iz katerih sredstev in kako bi zagotovili vsaj tisti minimalen del, ki je potreben v letu 2014, da ne bi prišlo do odpuščanja in večje škode. Ena možnost je, da najdemo tudi iz evropskih sredstev nekaj teh sredstev, ob nekako pripravi določenega projekta, ki bi pač izpolnjeval pogoje, da ga uvrstimo na listo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa za odgovor, gospod minister, ki me ni zadovoljil. Ne bom izkoristil poslovniške možnosti za razpravo v Državnem zboru. Samo še nekaj dni je do sprejema državnega proračuna. Iskanje evropskih sredstev pet minut pred dvanajsto ni rešitev, to je lahko dolgoročna rešitev. Kajti, ko so v 70. letih prejšnjega stoletja razmišljali strokovnjaki, kako rešiti ta problem z zaustavitvijo proizvodnje v idrijskem rudniku, je bila ena alternativa tudi preselitev celotnega mesta Idrije. Takrat se za to niso odločili, ker bi bilo to povezano s prevelikimi stroški. Zato so šli v postopno opuščanje rudarjenja in dokončno in trajno zaustavitev rudarskih del ter zaprtje Idrije, ki pa vključuje tudi stalno vzdrževanje nezalitega dela rudnika, odvodnjavanje rudnika in opazovanje, kako so bila ta zapiralna dela opravljena. Gospod minister, to ni rešitev, ki so vam jo za ta odgovor pripravili na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo. Mislim, da je treba zagotoviti sredstva v državnem proračunu. Ta sredstva so bila zagotovljena v državnem proračunu, veljavni proračun za leto 2013 vključuje ta sredstva, tudi veljavni proračun za leto 2014 vključuje ta sredstva; se pravi, da so sredstva že bila v državnem proračunu. Tako imate še nekaj dni, da razmislite, da se ne igrate z usodo mesta Idrije, z njenimi prebivalci, z varnostjo samega mesta, kajti prav gotovo lahko pride do zrušitve dela mesta, do potopitve dela mesta. To pa mislim, da ne pride v poštev. Še nekaj dni časa imate, da poskušate najti rešitev. V sredo je tudi seja občinskega sveta, kjer bomo o tem razpravljali, in ste na to sejo tudi povabljeni, da tudi občinskim svetom to razložite. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, gospod minister.
Ne bi imel kaj dodati. To, kar sem povedal, je praktično vse. Za naslednje leto 2014 pač ni predvidenih sredstev za to, in poskušali bomo, jasno, še kje najti kakšna sredstva. Ampak situacija je takšna, da smo porezali praktično samo tisto, za kar niso sklenjene pogodbe in sklepi, saj ne gre samo za to področje, gre tudi za druga področja, tako da nimam kaj več za dodati.
Hvala lepa. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem gospoda Boruta Ambrožiča, ki vprašanje zastavlja ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Pozdravljeni tudi vsi prisotni, predvsem pa oba prisotna ministra. Resornemu ministru bom tokrat postavil dve vprašanji, v prvem in drugem krogu. Dovolite, da začnem z obrazložitvijo prvega vprašanja. Odhod posameznika na podiplomski študij v tujino je kljub številnim možnostim, ki jih ponujajo programi, kot so Erasmus in sorodne smeri, ki omogočajo izmenjavo ali odhod, sofinanciran odhod na pridobivanje znanja v tujih deželah, povezan s številnimi stroški, zbiranjem ustrezne dokumentacije, velikim stresom in negotovostjo pred neznanim oziroma novim življenjskim, delovnim, predvsem pa študijskim okoljem. V matičnih državah, torej tudi v Sloveniji, od koder se mladi ali tudi manj mladi odpravljajo na študij in [[ali delo v tujino, se oblastniki radi pohvalijo, da bi si želeli čim več strokovnjakov in izobražencev, ki bi se po zaključenem študiju in]] ali delu v tujini vrnili domov in s tem s svojim intelektualnim in ustvarjalnim kapitalom prispevali k razvoju naše domovine. Ali je v praksi res tako? Po dostopnih podatkih je bilo do 31. avgusta v Sloveniji registriranih 116 tisoč 600 brezposelnih in nekateri med njimi, tudi mladi, so si poiskali svojo priložnost in želeli uspeti v tujini. Zato se s svojim poslanskim vprašanjem želim navezati predvsem na priznavanje izobraževanja za namen zaposlovanja. Kot je znano, je postopke priznavanja za namen zaposlovanja lahko začetna zahteva imetnika tuje listine, ki jo mora vložiti na predpisanem obrazcu pri Ministrstvu za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Posebno poglavje, kot pa veste, pa predstavlja zaposlovanje tujih zdravnikov v Republiki Sloveniji, za katere tvori pravno podlago objavljeni zakon o priznavanju poklicnih kvalifikacij, ki določa olajšave pri priznavanju kvalifikacij za zdravnika, zdravnika specialista, doktorja dentalne medicine in doktorja dentalne medicine specialista. Toda, o tem vprašanjem bomo kdaj drugič. Zato se vračam na priznavanje izobraževanja za namen zaposlovanja. Vlagatelj vloge za priznavanje izobraževanja za namen zaposlovanja lahko na podlagi izdane odločbe s strani resornega ministrstva uporablja v tujini pridobljen naziv oziroma naslov. Do sem je v teoriji vse lepo in prav, toda kaj, ko se v praksi še prepogosto zalomi in vlagatelj vloge v birokratskem labirintu obrazcev v teku postopka obupa in se ponovno pridruži skupini, lahko bi rekli bežečih možganov ali migrantom, o katerih šolska stroka tako rada govori. Argumenti vodje postopka, kot so, da se študijskega programa obeh univerz bistveno razlikujeta, da so potrebni dodatni diferencialni izpiti in podobno, so po mnenju mnogih krivično dajanje prednosti domačim javnoizobraževalnim ustanovam pred tujimi. Posebno poglavje pa predstavljajo stroški priznavanja izobraževanja, ki so bistveno večji kot v tujini. Tudi Konvencija o priznavanju visokošolskih kvalifikacij v evropski regiji, [[...]] [[znak za konec razprave]] objavljena v Uradnem listu, med drugim določa, da je pravica do izobraževanja človeka pravica in da visokošolsko izobraževanje zelo pripomore k pridobivanju in razvijanju znanja. Zato ministra sprašujem [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa za vprašanje. Gospod minister, izvolite.
Gospa podpredsednica, spoštovani poslanci! Hvala lepa za to vprašanje. Ne bom vas utrujal s pravno podlago, sami ste jo že navedli, gre za zakon iz leta 2011, ki ste ga sprejeli, ne sicer v tem državnem zboru, ampak prejšnjem, in to je podlaga za priznavanje in vrednotenje izobraževanja. Pri tem, kar vi navajate, gre samo za vprašanje tako rekoč terminologije, nostrifikacij kot takih ne poznamo več od leta 2005. Če pogledamo genealogijo tega postopka oziroma proces, kako teče, lahko vidimo, da se z združevanjem Evrope, z ustanavljanjem enotnega visokošolskega prostora, z ustanavljanjem tudi enotnega in ne nazadnje raziskovalnega prostora in tako naprej tudi ti postopki – vsaj kar se tiče držav znotraj Evropske unije in katerih primere ste navajali, Erasmus in tako naprej, ko naši ljudje odhajajo – poenostavljajo. Tako proces teče zagotovo v smeri poenostavljanja. Strinjam se z vami, da ta proces še ni čisto brez ovir, ne morem se pa strinjati, da gre na ta način za favoriziranje domačega javnega šolstva – nikoli ni šlo. Gre zgolj in samo za to, da na strokovni ravni ugotovite, ali je nekdo v tujini opravil program tako po obsegu kot po vsebini, ki je primerljiv z nekim domačim javno veljavnim programom. Ni nujno, da se ta program, ta javno veljavni program sploh poučuje, recimo, na javni univerzi, lahko se poučuje tudi na zasebni. Tako v nobenem primeru ne gre za favoriziranje slovenskega javnega šolstva, tako kot ste rekli. Prav imate, ko govorite o tem, da je za regulirane poklice, zdravstvo in tako naprej, poseben postopek. Do 1. junija 2014 imajo prosilci še možnost, da vložijo to vlogo za postopek pri našem ministrstvu. Od 1. junija 2014 jo bodo morali, za regulirane poklice govorim, vložiti pri pristojnem ministrstvu, tistemu, ki je pristojno za konkreten poklic. Moje generalno mnenje je, da gremo v smeri poenostavljanja postopkov. Ne nazadnje se nenehno tudi trudimo. Lahko vam poročam o tem, da se, recimo, zdaj v okviru pogovorov, ki jih imamo z državami zahodnega Balkana, pogovarjamo tudi o tem, da bi z njimi – vsaj za eno od njih – naredili pilotni projekt, ki bi omogočal, da bi priznavanje in vrednotenje izobraževanja šlo še na nekoliko preprostejši način in tako naprej. Če mene vprašate, gre proces v pravo smer, se pa strinjam, da mogoče ni še čisto brez ovir. Kar se tiče obrazcev in prilog, pa mislim, glede na to, da sem se tudi v prejšnji službi malo s tem ukvarjal, mislim, da jih je zmerno. Da so druge vloge, ki so za veliko manjše oziroma manj pomembne zadeve, pa je treba priložiti veliko več obrazcev. Tako vam, vsaj kar se tiče visokošolskih zavodov, lahko povem, da se pri tistih vlogah, ki se tičejo nadaljevanja izobraževanja, absolutno trudijo, da sami opravijo večino poizvedb, večino dela, ki ga morajo, in da prosilcem ni treba vlagati gore dokumentov. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala za odgovor, gospod minister. Veseli me, da sva oba enakega mnenja. Zato je bilo moje vprašanje tako zastavljeno, da nekako skupaj ugotoviva, da bi bilo konec koncev skrajno nefer, če bi v praksi prihajalo do nekega favoriziranja. Se je pa moje vprašanje porajalo tudi zaradi nekaterih mojih osebnih izkušenj s posamezniki, ki so sami ta svoj križev pot v preteklosti opisali, ko so se soočali, tudi konkretno v nekem primeru, ki bi skoraj sodil v rubriko Saj ni res, pa je, da je čez čas prosilec za to priznanje obupal, ker se je v vmesnem obdobju ugotovilo oziroma je ugotovil, da je referentka na ministrstvu zaman en mesec klicala univerzo izven Evropske unije, pri tem je pa pozabila, da je 9-urna časovna razlika med nami in njimi in so na koncu še podvomili, da ta fakulteta, kjer je on magistriral in bi ga s tem magisterijem z veseljem sprejeli v kateri koli državi Evropske unije, sploh obstaja. S takimi stvarmi bi pač bilo zaželeno, da se bodoči prosilci ne bi več ukvarjali, zlasti glede na dobo globalizacije in elektronske povezanosti, ki smo ji priča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite gospod minister.
Hvala lepa. Čisto kratek bom. To je res iz tiste kategorije Saj ni res, pa je. V vsakem primeru pa seveda hvala za opozorilo. Misli, da moje kolegice in kolegi v ENIC-NARIC centru bodo slišali to vašo opozorilo, navodila v zakonu so jasna, napotila iz izvedbenih aktov tudi, tako da ve se, da moramo delati čim hitreje in v dobro uporabnika. Hvala za to opozorilo.
Hvala lepa. Sedaj pa nadaljujemo s poslanskimi vprašanji. Naslednje bo postavil Matevž Frangež ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Stanku Stepišniku. Izvolite.
Minister! V zvezi z materijo, o kateri se bova danes pogovarjala, sva si doslej že nekajkrat pisala preko pisnih poslanskih vprašanj, bodisi vam bodisi Vladi Republike Slovenije, in zadevajo področje varovanja pravic potrošnikom, svetovanja potrošnikom in izvajanja tako imenovanega projekta Evropski potrošniški center. Služba vašega ministrstva, natančneje Notranjerevizijska služba Ministrstva za gospodarstvo in tehnološki razvoj, pa tudi Komisija za preprečevanje korupcije so ugotovili, da je za tem poljem marsikaj, milo rečeno, narobe. V teku je bil javni razpis in javni razpis ste zaključili z neizborom in se odločili, kot ste dejali v odgovoru na vprašanje poslanske kolegice Katarine Hočevar malo prej, da ste se nekako dogovorili, da projekt Evropskega potrošniškega centra prevzame v izvajanje Ministrstvo za gospodarstvo in tehnološki razvoj neposredno. Kaj točno ste mislili s tem, ko ste izjavili, da ste se, citiram, "nekako dogovorili"? Prosim, če pojasnite Državnemu zboru: Kdo je v imenu Republike Slovenije imenoval Ministrstvo za gospodarstvo in tehnološki razvoj kot nosilca Evropskega potrošniškega centra? In: Kdo je sprejel odločitev, da se MGRT prijavi na javni razpis Evropske unije? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa za vprašanje. Gospod Frangež, vi veste, kako je prišlo do tega dogovora, da se ne morete in se nista mogla nikoli dogovoriti ne PIP ne Zveza potrošnikov. V zvezi s postavljenim vprašanjem podajam pojasnilo, da je Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo od dne 30. 8. 2013 v Uradnem listu Republike Slovenije št. 71/ 13 objavili razveljavitev Javnega razpisa za izbiro gostujoče organizacije in sofinanciranje delovanja Evropskega potrošniškega centra v Republiki Sloveniji za leti 2014 in 2015, ki je bil objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije št. 53/13 in Javnega razpisa za podelitev koncesije za opravljanje javne službe, svetovanja potrošnikom, ki je bil objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije št. 53/12. Razveljavitev navedenih razpisov je bila objavljena tudi na spletni strani Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo, o razveljavitvi razpisov pa sta bila obveščena tudi prijavitelja na oba razpisa. V zvezi z razpisom za izbor gostujoče organizacije za delovanje Evropskega potrošniškega centra je treba pojasniti, da je Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo v letu 2013 pravočasno pripravilo in objavilo javni razpis in ob tem upoštevalo priporočila Komisije za preprečevanje korupcije glede razširitve kroga potencialnih prijaviteljev na razpis. Javni razpis za izbiro gostujoče organizacije in sofinanciranje delovanja Evropskega potrošniškega centra v Republiki Sloveniji za leti 2014 in 2015 pa je bil razveljavljen zaradi novih elementov tveganja v zvezi s postopki pred pristojnimi organi, ki se nanašajo na preteklo podeljevanje sredstev za delovanje Evropskega potrošniškega centra v Sloveniji. Zaradi zagotovitve sodelovanja Slovenije v EPC v letu 2014 se na razpis Izvršne agencije za zdravje in potrošnike, EAHC, za delovanje Evropskega potrošniškega centra v Republiki Sloveniji v letu 2014 prijavilo Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, saj ima kot pristojno ministrstvo dovolj izkušenj na področju varstva potrošnikov, tako na nacionalni kot na mednarodni ravni. Po podatkih EAHC je med državami članicami dve tretjini takšnih, v katerih Evropski potrošniški centri delujejo v okviru vladnega sektorja. Te države so: Bolgarija, Ciper, Češka, Danska, Estonija, Finska, Grčija, Madžarska, Latvija, Litva, Malta, Nizozemska, Norveška, Poljska in Portugalska. Tudi v sosednji Hrvaški Evropski potrošniški center že deluje v okviru vladnega sektorja, in sicer ga gosti ministrstvo, pristojno za področje varstva potrošnikov. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Spoštovani gospod minister, javni razpis ni bil neuspešen zato, ker se dve organizaciji nista uspeli dogovoriti med seboj. Javni razpis je bil neuspešen zato, ker Ministrstvo za gospodarstvo, ki ga vodite, ni sprejelo na podlagi nespornih dejstev odločitve. Organizacije se med seboj ne morejo dogovarjati o delitvi javnih sredstev, one se lahko prijavijo na razpis, ministrstvo oziroma država pa mora na podlagi tega razpisa tudi odločiti. Gospod minister, zavedajte se, da v zvezi s preteklim podeljevanjem tovrstnih sredstev teče več postopkov, med drugim tudi na OLAF, evropskem preiskovalnem organu, in sicer zaradi domnev, da je prišlo pri podeljevanju teh sredstev v preteklosti tudi do zavajanja Evropske unije. Republika Slovenija bi namreč morala izbrati izvajalsko organizacijo za ta projekt na transparentnem in preglednem postopku, torej preko javnega razpisa. To v preteklosti ni bilo storjeno in ta sredstva so bila gotovo zato podeljena nenamensko in nezakonito. Bojim pa se, da ste s tem, ko ste se nekako dogovorili, da bo to dejavnost poslej prevzelo Ministrstvo za gospodarstvo, ne glede na izkušnje in notranje rezerve, ki jih ministrstvo ima, ravnali podobno. Resolucija o Nacionalnem programu varstva potrošnikov namreč nesporno določa, da se iz dejavnost Evropskega potrošniškega centra prenese v izvajanje nevladni potrošniški organizaciji. Tisto, kar bi bilo tukaj nujno storiti, je to, da se zagotovi korektnost javnega razpisa in izbor tistemu ponudniku, ki izpolnjuje vse pogoje. Gospod minister, v delu odgovora se vam je zapisalo, da sem ustanovitelj Zavoda PIP. Jaz nisem ustanovitelj Zavoda PIP, res pa je, da sem kot predsednik Študentske organizacije Univerze v Mariboru vodil aktivnosti za ustanovitev te organizacije. Do danes se je izkazalo, da je ta organizacija tudi pri odkrivanju korupcije na Ministrstvu za gospodarstvo pokazala [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa za ta drugi del. Na ta drugi del bi pa tako odgovoril: Javni razpis za podelitev koncesije za upravljanje javne službe svetovanja potrošnikom, ki je bil objavljen že julija 2012, je bil razveljavljen zatem, ko se je na odločbo o izbiri koncesionarja, s katero je Vlada Republike Slovenije podelila koncesijo za upravljanje javne službe svetovanja potrošnikom Zveze potrošnikov Slovenije, pritožil neizbrani prijavitelj Zavod PIP, ki je zoper odločbo sprožil pravni spor. S sodbo o tej zadevi je Upravno sodišče razsodilo, da se odločba Vlade Republike Slovenije odpravi in zadeva vrni prvostopenjskemu organu v ponovni postopek. Zaradi navedenega in zaradi ostrih proračunskih omejitev se je ministrstvo odločilo razveljaviti javni razpis. Javno službo svetovanja potrošnikom, ki jo na podlagi drugega odstavka 15. člena Uredbe o koncesiji za opravljanje javne službe svetovanja potrošnikom že od marca 2011 izvaja ministrstvo, bo ministrstvo izvajalo še naprej.
Hvala lepa. Izvolite, imate proceduralno gospod Frangež.
Dovolite, s kršitvijo proceduralnega in z zavestno kršitvijo Resolucije o Nacionalnem programu, gospod minister.
Hvala lepa. S tem smo zaključili prvi krog poslanskih vprašanj. Prehajamo na drugi krog poslanskih vprašanj. Začel jih bo mag. Ivan Vogrin, ki bo vprašanje postavil ministru za infrastrukturo in prostor, gospodu Samu Omerzelu. Izvolite, gospod Vogrin.
Hvala lepa gospa predsedujoča. Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi, državljanke in državljani! Poskušajmo se postaviti v situacijo državljana, ki si je zgradil lopo, nek prizidek, garažo, pa ni imel dovoljenja. Takšnih je na tisoče, deset tisoče – vsak priden Slovenec si kaj prisloni k hiši ali blizu hiše. Seveda nima dovoljenja, ker smo se pač naučili nekih slabih manir. Potem pa Vlada Republike Slovenije, recimo 1. 3. 2013, sprejme uredbo, da je mogoče na enostaven način ta objekt legalizirati. 20. 3. to uredbo še malce spremeni in uredba je veljavna. Ker pa nastopijo neke zunanje okoliščine, o katerih ne bi govoril, potem naslednja vlada to uredbo razveljavi. Veliko število državljank in državljanov ima na upravnih enotah vloge za enostavno legalizacijo tega objekta, kar je ta uredba, ki je veljala do razveljavitve, tudi omogočala. In kaj so zdaj ti državljanke in državljani? Črnograditelji! Zamislite si, v kakšni državi živimo! V roku enega meseca se sami prijavijo – ne vem, minister bo vedel, koliko, na tisoče ali stotine – državljanke in državljani, ki smo jim z neko uredbo takrat veljavne in delujoče vlade obljubili, da bodo na enostaven način lahko legalizirali in pridobili vsa dovoljena. Dejansko se postavlja vprašanje, v kakšni državi živimo; ker zdaj je to napravila ta vlada, drugič bo neka druga vlada nekaj drugega in tako dalje. Po mojem vedenju je to malce nedopustno, bom prebral, kar sem tukaj napisal na podlagi nekih posvetovanj. Obstaja utemeljen sum, da je državni organ zavestno zavedel državljane, ko je izničil predhodno citirano veljavno uredbo, na osnovi katere so številni državljani vložili zahtevek za izdajo gradbenega dovoljenja ali za legalizacijo postavljenih objektov in so se v bistvu sami prijavili. Ministra sprašujem naslednje: Kaj bo naredil, da ne bomo naših davkoplačevalcev, državljanov, ki so v dobri veri – želeli so dobro, tako kot je uredba imela dober namen – neprestano tolkli po glavi in po žepih? Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani gospod Vogrin, hvala za vprašanje. Danes je bilo že kar nekaj besed izrečenih na temo urejanja prostora in gradnje objektov. Res je, da je to kompleksno področje, in res je, da je zelo velik del tega neurejen oziroma ni urejen na način, kakor si bi ga želeli – zelo komplicirani postopki. Če gremo najprej na tisti splošni del, kaj bomo naredili. Na eni strani imamo samo procese, kako poteka od trenutka, ko se investitor ali pa tisti, ki bi želel graditi, zamisli, da bi gradil, pa do samega trenutka, ko dobi izdano gradbeno dovoljenje, in na drugi strani imamo zakonodajo; trenutno štirje krovni zakoni pokrivajo celotno področje urejanja prostora in gradnje objektov. Pripravili smo temeljite normativne spremembe za urejanje prostora in gradnje objektov, ta predlog bo v kratkem na Vladi. Lotili smo se celovitega koncepta, kako enkrat res to kompleksno področje, kjer imamo prostor in objekte, urediti, da z ene strani uredimo procese, da bodo enostavni in prijazni investitorjem, na drugi strani, da imamo to zakonodajo urejeno. Mi smo si zadali nalogo, da bomo z naslednjim letom imeli pripravljen predlog zakona, torej marca naslednje leto, in da res to pripravimo tako, da enkrat za vselej to področje v Sloveniji uredimo. Kar se tiče tega famoznega 8. člena uredbe, tu vas moram popraviti. Dejansko je bil ta 8. člen v resnici, verjamem, dobronameren, je pa povzročil zelo veliko zmede v Sloveniji. Ta 8. člen je govoril o skladnosti enostavnih objektov. Tisto, ker je bilo napačno razumljeno, je, da so ljudje dejansko to razumeli kot nek princip legalizacije in so hiteli prijavljati objekte, ki pa v resnici nimajo nič z enostavnim objektom. Zato smo dobili na nek način takšno število samoprijavljenih za objekte, ki pa v resnici nimajo zveze z enostavnim objektom. Tu res moramo biti pozorni. Tu ni šlo za nikakršno legalizacijo. Govorili smo izključno o enostavnih objektih. Za tiste, ki po definiciji ne spadajo pod enostavne objekte in so bili prijavljeni, bo treba, seveda, skladno s tem, kako pripravljamo legalizacijo, videti, ali imajo možnosti za legalizacijo ali ne. Ker če imamo nek objekt, ki stoji v prostoru, kjer ni nič v konfliktu z urbanističnimi akti, potem ne vidim nobene težave, da se tak objekt legalizira. Če pa nek objekt, recimo, stanovanjska hiša, leži na kmetijskem območju, kjer absolutno v prostorskih načrtih ni nobene podlage, da bi tam lahko stala, tega pa seveda ne bo moč legalizirati. Še enkrat moramo biti pozorni, ta famozni 8. člen se nanaša na enostavne objekte in ne kar splošno na neko legalizacijo.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora?
Gospod minister, strinjam se z vami. Zmeda v Sloveniji je res popolna. Spomnim se, ko sem bi še župan; za to, da občina spremeni občinski prostorski plan, rabi pet let ali še več, v nekaterih primerih tudi manj. To je problem te naše male lepe deželice, ker smo mi največji sovražniki sami sebi. V sosednji Avstriji poteka to popolnoma drugače. Pišejo, da sem nepovezan poslanec. To je napačna dikcija, jaz sem samostojni poslanec, sem pa zelo povezan s svojimi državljani. Poglejte, ljudje pošiljajo maile in pravijo, dajte urediti to državico po vzoru sosednje Avstrije. Skoraj dobesedno prepišite zakonodajo! Zato je pri nas treba imeti za gradbeno dovoljenje en meter dokumentacije, v Avstriji pa dva centimetra. To je problem, pa ne pravim, da ste vi krivi za problem – daleč od tega! To je sistemski problem. Menim pa, da bi morali delati drugače. Vi ste sedaj minister in imate to možnost, da poenostavite zakonodajo. Predvsem bi apeliral v enem drugem smislu; poglejte, aktualni dogodki kažejo na to, da najbolj uživamo, če nekomu nekaj zrušimo. Tudi če je to lep objekt, ki se vklaplja v okolje, tako kot je bilo v Bohinju in tako dalje. Prosil bi vas, da vi malce vplivate na vašo ministrsko ekipo in svoj krog vplivanja. Nehajmo s tem! Rajši ljudem predpišimo odškodnine, naj gredo v državni proračun in v bodoče ravnajmo bolj preudarno. Kajti, ta samouničevalni naboj skoraj nima mej. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, gospod minister, za dopolnilni odgovor.
Hvala lepa, gospod Vogrin, za ta dodatni komentar. Moram reči, da sem v resnici vesel, da nisem bil v nobeni vladi prej, da sem vesel, da nisem bil niti med poslanci in kakor koli povezan z delovanjem te javne uprave. Res je, da odkar sem postal minister, v resnici urejam probleme, ki so se kopičili 20 let. Pa ne samo na področju urejanja prostora in objektov, ampak na vseh področjih: na področju energetike smo zaradi Evrope dobili, da napišemo energetski zakon, ki bi že zdavnaj moral biti narejen; na področju infrastrukture se ukvarjamo z investicijo v drugi tir, ki je trikrat predimenzionirana in ga bo treba ponovno zastaviti, ravno tako na urejanju prostora in objektov v tem prostoru. Ampak tisto, kar želim reči in kar želim sporočiti: ja, rešujemo in urejamo vse tisto, kar se v dvajsetih letih ni uredilo. Sam si niti ne želim spuščati v to, zakaj v dvajsetih letih nismo uspeli tega prostora urediti in poštimati, da bi lahko funkcionirali, niti si ne želim spuščati v dejstva, zakaj se to ni uredilo, in tudi se mi zdi izguba energije, da bi to raziskoval. Tisto, kar je pomembno, je, da smo v tem kratkem obdobju, odkar sem jaz minister, pripravili kompletno utemeljitev, temeljit predlog normativne spremembe urejanja prostora in okolja; in to bomo tudi izpeljali.
Hvala lepa. Gospod Vogrin, imate proceduralni predlog?
Imam proceduralni predlog. Mislim, da je to področje resnično toliko kompleksno in odloča o našem življenju in delu, standardu, možnosti graditve razvoja, da bi bilo smiselno opraviti splošno razpravo. Pa še nekaj, če smem dodati, saj imam še malo časa. Resnično vam ne zavidam položaja, ker bil sem župan dva mandata in vem, kaj pomeni prebijati se skozi te birokratske postopke. Zato je moj tako zelo skromen nasvet – veste, kaj mislim, da so dosedanje vlade delale narobe? Izključno to, da so mislili, da vsakokratna pozicija ima vse prav. Narobe! Zreli ljudje, zrele vlade povabijo k sodelovanju široko paleto izkušenih ljudi. In če vam smem dati nasvet: zraven povabite ljudi, ki niso v aktualni poziciji, ampak v opoziciji, ki imajo veliko izkušenj. Z ljudmi se veliko pogovarjam in ljudje vedo – ali pa se mi zdi, da vedo –, kako bi bilo smiselno rešiti, kako je to drugje, te prakse prinesti v Slovenijo. Poglejte, zamislite si, da ste župan neke občine. Nek investitor bi nekaj investiral, kupil zemljišče, gradil, pa rabi 5 let, da se spremeni prostorski načrt. On pa je že v tolikih državah drugje [[...]]In to je problem! Mi bomo morali nekaj delati, da bomo imeli od česa živeti. Proračun se ne ustvarja na Ministrstvu za finance, na nobenem ministrstvu, ampak v gospodarstvu; od tega, kaj gradijo, kaj ustvarjajo itd. To je temeljni problem in nanj opozarjam. To je moje poslanstvo in hvala lepa, da ste me poslušali.
Hvala lepa tudi vam. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Sedaj pa prehajamo na naslednje poslansko vprašanje, ki ga bo postavil mag. Marko Pogačnik ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Stanku Stepišniku. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani minister! Zdaj zelo zanimivo je bilo spremljati vaš pogled, vaše razprave preden ste zasedli mandat ministra za gospodarstvo, tudi napovedi pred tem in obljube na hearingu so bile predvsem v smeri, da se boste zavzemali za zagon gospodarstva, za konkurenčnost slovenskega gospodarstva, vendar žal vse ukrepe, ki ste jih sprejeli kot minister za gospodarstvo in ki jih je v sklopu sprejela vlada Alenke Bratušek, kažejo ravno obratno. Pri večini vaših predlaganih ali sprejetih ukrepov gre dejansko za nove obremenitve gospodarstva predvsem v smeri zviševanja davkov, v smeri poslabšanja podjetniškega okolja. Slovenska podjetja izgubljajo na konkurenčnosti, to dejansko kažejo tudi vse lestvice, ki so objavljene. Povečuje se število brezposelnih; v primerjavi z lanskim letom, avgustom oziroma septembrom, se je število brezposelnih povečalo za približno 10 tisoč delovnih mest. Rebalans proračuna, ki ste ga sprejeli, je izrazito nerazvojno naravnan; Slovenije ne bo popeljal iz krize in ne bo odpiral novih delovnih mest. Predvsem je zanimivo, da poleg opozicije kritizirajo vaše delovanje tudi predvsem gospodarstveniki. Večino vaših ukrepov, večino vaših predlogov gospodarstveniki niso nikdar nikoli podprli. V začetku meseca avgusta, glede na to, da vlada Alenke Bratušek in vi, kot minister za gospodarstvo niste prav veliko naredili oziroma ste gospodarstvo bolj ko ne obremenjevali, so Gospodarska zbornica, Obrtno-podjetniška zbornica, Trgovska zbornica, Združenje delodajalcev izdali dokument Kisik za gospodarstvo, ki so ga poslali tudi na Vlado in vam kot ministru za gospodarstvo. V njem lahko najdemo 24 ukrepov, ki so strukturirani nekako v te 4 skupine, in to je dejansko pogled gospodarstvenikov, na kakšen način oni vidijo, kateri ukrepi bi morali biti sprejeti, da bi se nekako odpirala nova delovna mesta, da bi se povečala konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Zavedati se je treba, da brez zaživetja gospodarstva nekako ne moremo pričakovati tudi močne socialne politike oziroma da bi naredili uravnotežene javne finance. Predvsem bi bilo treba narediti nekaj, da bi se prihodkovna stran proračuna tudi povečala. Zanima me: Kako vi kot minister za gospodarstvo gledate na ta dokument? Katere ukrepe iz tega dokumenta boste vi kot minister za gospodarstvo zagovarjali v Vladi, da jih potrdi oziroma pošlje Državnemu zboru v sprejetje?
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa za vprašanje. Dejansko je res, gospodarstvo ni filozofija, ampak je trdo delo in rezultati se pokažejo šele, ko nekaj zraste, prej je pa treba sejati. Za gospodarstvo, predvsem na dolgi rok, so pomembne tri stvari. Prvič, v tem momentu sposobnost kreditiranja gospodarstva. Drugič, ureditev kapitalske ustreznosti dobrih izvoznih podjetij, ki imajo kupce, trge in svojo raziskovalno razvojno sposobnost, kadrovski potencial. In tretje, da se jih stimulira za večanje dodane vrednosti. To so na dolgi rok tri zelo pomembne stvari. Vmes so res tudi gasilske vaje, ko je treba določenim podjetjem pomagati, da preživijo teh šest mesecev, se poslovno, finančno, razvojno prestrukturirajo in nadaljujejo svoje poslanstvo z neko okrnjeno vsebino, vendar dovolj finančno močni. Recimo, v prvem ukrepu, ko gre za zaupanje v Slovenijo – Slovenija ne more dobiti kredite na dolgi rok, zato tudi ne more posojati podjetjem kredite na dolgi rok, ampak posoja na kratek rok. Podjetja to vračajo. V lanskem letu so morala podjetja vrniti 2,5 milijarde teh kreditov bankam, da so vrnile kredite v tujino. To onemogoča podjetjem dobro likvidnostno sliko, onemogoča, da se širijo, da širijo svoj poslovni proces in zaposlujejo nove ljudi. Še tisto, kar je najtežje: takšna likvidnostna past zaradi neustrezne kapitalske ustreznosti teh podjetij, da dela podjetje zelo neučinkovito in neverodostojno do tujih gospodarskih sistemov. To je treba popraviti. Kaj smo naredili do sedaj? Veliko dela je bilo vloženega, da se ta kreditni krč nekako omili. Podpisana je bila pogodba s SID banko za finančni inženiring, to se pravi za kredite mikro, malim in srednjim podjetjem, v višini 500 milijonov evrov. Teh 500 milijonov evrov ne gane ne opozicijo, ne Gospodarsko zbornico, ne Obrtno-podjetniško zbornico, ne Turistično zbornico! Nobenega ne gane! Ne vem, kaj je tej Sloveniji!? Zdi se, da je nekako oglušela takrat, ko gre za res pomemben dosežek na nekem področju. Pa ne, da gre samo za 500 milijonov! Ker gre za revolving kredit, se bo v 10 letih, ko se bo posojal denar čez tri tedne, obrilo še 500 milijonov. Se pravi, da gre za kreditiranje 1 milijarde evrov za gospodarstvo. To je prvi tisti sistemski ukrep, ki je naravnan, da bodo podjetja, ki so "driverji", vlečni konji v Sloveniji, izvozno usmerjeni, ki imajo kupce, trge, potegnili naprej predvsem z izvozom. Drugo je kapitalska ustreznost. Po preučitvi 3 tisoč 500 podjetij v Sloveniji po raznih poslovnih, finančnih in drugih kazalcih, tudi zaposlitvenih in tako naprej, je tretjina teh podjetij od 3 tisoč 500 zelo dobrih, imajo dobro poslovno strategijo vendar so podkapitalizirani. Imajo lastnega kapitala premalo, komaj nekje med 25 in 35 %. Če ne bomo to kapitalsko neustreznost podjetij izenačili takrat, ko bodo tudi banke sanirane, ko bodo banke preko Družbe za upravljanje terjatve bank imele odpise svojih slabih terjatev, potem če tega ne uredimo v teh dobrih podjetjih, banke ne bodo posojale tem podjetjem denarja, zaradi tega ker imajo slabo finančno sliko. Zato se dela zdaj tudi na tem, da se ta kapitalska ustreznost popravi. Po prvi poti se dela preko zakonodaje, sistemska razdolžitev, druga pot je ta, da se skupaj s SID banko pogovarjamo o nekem mehanizmu, shemi, da bi podjetjem pomagali tudi takrat, ko bi komercialne banke konvertirale, spremenile svoje kredite v lastniške deleže. To je nujno treba narediti. Dela se precej tudi na zakonodaji, saj je bilo sprejetih več zakonov, novel zakonov, s katerimi se pomaga, da se na koncu potem izvršuje tisto, kar želimo doseči kot boljše podporno okolje v gospodarstvu. Tretje, ki je, to je pa tisto, da moramo motivirati in stimulirati podjetja pri večanju dodane vrednosti. Mogoče pa o konkurenčnosti in o tem pa v nadaljevanju.
Hvala lepa. Gospod Pogačnik, imate željo po dopolnitvi odgovora? Izvolite.
Predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani minister za gospodarstvo, konkretnega odgovora na svoje vprašanje nisem dobil. Tu gre, bi rekel, bolj kot ne za predavanje, kaj bi moralo gospodarstvo vedeti kaj ne. Z dokumentom Kisik za gospodarstvo, pripravljale so ga institucije, ste verjetno seznanjeni; upam, da ste ga prebrali. Vprašal sem vas konkretno: Katere ukrepe od teh štiriindvajsetih, ki so jih pripravljale institucije, vi kot minister za gospodarstvo podpirate oziroma boste predlagali vladi Alenke Bratušek, da jih potrdi? Vse ostalo, kar je bilo, je dejansko to, kar poslušamo od vas, že odkar ste na tem položaju. Razumel sem vas, da ste takšne zadeve predavali tukaj kot poslanec, zdaj se pa dejansko pričakuje konkretne ukrepe. Pomembno je, da vaših ukrepov, ki jih dajete, ne podpira predvsem gospodarstvo. V redu, petsto mio kreditov preko SID, to je v redu; ampak v vseh ostalih sklopih, ki ste jih naredili, pa se dejansko povzroča slovenskemu gospodarstvu škoda. Nedvomno jasen dokaz je to, da je večinoma ali pa nekatera podjetja se odločajo za selitev proizvodnje v tuje države – Makedonijo. Recimo, Akrapovič je jasno povedal: ne investirati v Slovenijo! Rekel bi, da so to zaskrbljujoče zadeve. In še enkrat, spoštovani minister za gospodarstvo: Katere ukrepe kot minister za gospodarstvo podpirate iz dokumenta Kisik za gospodarstvo? Kako komentirate izjavo predsednice Odbora za gospodarstvo, ki je izjavila, članica Pozitivne Slovenije, da je ta dokument "mineštra in mokra želja gospodarstvenikov"? Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala za vprašanje. Vsi ukrepi, stališča, mnenja, ki pripomorejo k gospodarski rasti, so dobrodošli. Vsi ukrepi, ki se dajejo, morajo imeti tudi cilje, vsak ukrep mora ciljati na to, kaj se bo zgodilo v gospodarstvu: ali se bo povečala dodana vrednost, ali se bo ohranilo delovno mesto, ali se bo ustanovilo novo delovno mesto. Povejte mi, kateri od teh ukrepov ima te cilje. Ministrstvo za gospodarstvo bo izvajalo vse ukrepe, ki so tako ciljni. Če teh ciljev nimajo, da so samo splošni ukrepi: moramo iziti iz krize, moramo povečati dodano vrednost, moramo to in to in to [[...]]To so, bi rekel, neki načelni ukrepi, niso pa ciljni. Mi si želimo ciljne ukrepe, kaj se bo zgodilo, če se ta ukrep izpolni. Zdaj pa mogoče o konkurenčnosti. Slovensko gospodarstvo dejansko pada na lestvici konkurenčnosti. Ampak, zakaj pada na lestvicah konkurenčnost? Pada zaradi tega, ker ne noveliramo, inoviramo naših produktov, izdelkov ali storitev. Komaj 25 % podjetij trenutno novelira, inovira, izboljšuje svoje izdelke. To se pravi, slika je še slabša, še bolj bomo padli. Po drugi strani znanja, ki jih imajo podjetja, ki imajo institucije, v katera je Slovenija vlagala zadnjih 5 let, ta znanja ne najdejo končnega produkta, ne pridejo do končnega produkta. Tudi tu smo pripravili predloge za nekaj ukrepov, pogovarjamo se z Ministrstvom za šolstvo, kako bi prišlo znanje do končnega produkta. Tudi na Ministrstvu za gospodarstvo bomo naredili podporno okolje, razpis, kjer bomo spodbudili podjetja, da bi znanje, ki je nekje obviselo ali ki je shranjeno v neki zalogi, prišlo do končnega produkta. Ko bo to znanje prišlo do končnega produkta, potem bomo lahko te končne produkte bolj konkurenčno prodajali na trgu, zadovoljevali potrebe naših kupcev ali celo z novimi proizvodi ustvarjali nove potrebe pri naših kupcih. To je naloga Ministrstva za gospodarstvo in tudi Vlade, da pripravlja podporno okolje za povečanje konkurenčnosti. To pa nas čaka zdaj kot tretja naloga. Druga je kapitalska ustreznost, tretja pa je konkurenčnost. Do večje konkurenčnosti pa bomo prišli, če bo večja dodana vrednost. To je tisto v podjetju, če od prihodka odšteješ material in storitve in ti ostanejo plače in še nekaj več. In več kot bo delež plač v določenih podjetjih, produktih, več bo davka na dodano vrednost, več bo država imela od tega, več bo podjetje imelo od tega, več bodo tudi delojemalci in sindikati imeli od tega. To pa je zdaj naloga za naprej. Slovenija ima premalo produktov, ki so na visokem tehnološkem nivoju, z veliko dodano vrednostjo. To pa ste pozabili povedati, da imamo izredno veliko proizvodov z nizko dodano vrednostjo, ali po domače premetavamo material. Namesto da bi tisti delček materiala, s katerim uporablja [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Imate proceduralni predlog? Gospod Pogačnik.
Hvala, spoštovana predsedujoča. Spoštovani minister, preden sem vam postavil to vprašanje, te poslovniške možnosti nisem mislil izkoristiti, ampak glede na dejstvo, da nisem dobil, bi rekel, na niti eno svoje vprašanje konkretnega odgovora z vaše strani, predlagam Državnem zboru, da na eni izmed naslednjih sej opravi širšo razpravo o dokumentu Kisik za gospodarstvo, ki so ga pripravili Gospodarska zbornica, Obrtno-podjetniška zbornica, trgovsko združenje, Združenje delodajalcev in Združenje manager. Zelo žalostno se mi zdi, da od teh 24 ukrepov, ki jih je predlagal, bi rekel, cvet slovenskega gospodarstva, vsi skupaj, vsa združenja, niste mogli našteti niti enega ukrepa, da bi ga podprli. Še bolj zaskrbljujoče pa je, da vi podprete ukrepe, ki so ciljno usmerjeni. To pomeni, da ste vi rekli, da od teh 24 ukrepov, ki so notri, niti en ni ciljno usmerjen. To je res zaskrbljujoče. Mislim, da se vi strinjate tudi s tem, kar je rekla članica vaše stranke, predsednica Odbora za gospodarstvo, da je "ta dokument mineštra in da je to mokra želja gospodarstvenikov". Rekli ste: "Podprli bomo tiste ukrepe, ki so ciljno naravnani." Po vašem mnenju izmed teh dokumentov niti en izmed teh ukrepov ni ciljno naravnan. Zelo žalostno, da imamo takšnega ministra za gospodarstvo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. O vašem predlogu pa bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Prehajamo na naslednje poslansko vprašanje, ki ga ima gospod Borut Ambrožič, postavil pa ga bo ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvolite.
Hvala, ponovno, za besedo. Pozdrav tudi vsem prisotnim ministrom in kolegom in kolegicam! Vprašanje oziroma njegova obrazložitev zveni tako: v seznam zavodov, ki so vpisani v razvid visokošolskih zavodov v Republiki Sloveniji, najdemo tudi Emuni univerzo. 16. člen Zakona o visokem šolstvu določa, da lahko visokošolski zavod začne opravljati dejavnost, ko se vpiše v razvid visokošolskih zavodov. Toda, kako je to v primeru EMUNI univerze? Na spletni strani www.emuni.si je zapisano, da "univerza v glavnem opravlja vse svoje dejavnosti na svojem sedežu ..." – zanimivo je, da sta v samem tekstu navedena dva vprašaja" – v Portorožu, kjer so prostorski pogoji za nekatere izmed dejavnosti. Kadar pa so potrebni dodatni prostori, le-te najame v bližnjih akademskih institucijah". Sicer pa se ti prostori nahajajo v četrtem nadstropju Dijaškega doma Portorož v obliki 10 pisarn in predavalnice. V nadaljevanju lahko najdemo na isti spletni strani navedene pomembne datume, vezane na to izobraževalno institucijo, ki predstavlja mednarodno zvezo univerz s sedežem v Sloveniji: februarja 2009 vpis EMUNI univerze v sodni register, istega leta akreditacija prvega študijskega programa, ki je že bil akreditiran na Univerzi v Mariboru, na EMUNI univerzi, istega leta vpis v razvid visokošolskih zavodov v Republiki Sloveniji, istega leta postane nosilka Erasmus univerzitetne listine, nato pa dve leti kasneje, torej, z dveletnim razmikom dva programa magistrskega študija, poslovno komuniciranje v medkulturnem ter okoljska analiza in menedžment, ki sta bila vpisana v razvid pri ministrstvu, pristojnem za visoko šolstvo. Pod poglavjem Vizija je prav tako zapisano na tej isti spletni strani: "Mednarodna Evro-sredozemska univerza s sedežem v Sloveniji bo znatno prispevala k razvijanju visokošolskega in raziskovalnega prostora in k trajnostnemu razvoju širšega družbenoekonomskega in kulturnega okolja v EVROMED državah, prav tako pa tudi k prepoznavnosti Slovenije v regiji – Unija za Sredozemlje." Za uresničitev te vizije, kot je poimenovana na spletni strani, je država Republika Slovenija v letu 2013 namenila približno 400 tisoč evrov, leto pred tem podoben znesek, leta 2011 440 tisoč evrov, leta 2010 550 tisoč evrov, Evropska komisija pa je za ustanovitev EMUNI univerze konec leta 2009 namenila milijon evrov. Trenutno ima EMUNI univerza v Sloveniji priglašene tri študijske programe in enega v postopku akreditacije. Od teh pa ne izvaja še nobenega, torej v praksi nobenega, kljub temu da bi po ustanovitveni pogodbi morali zagnati šest podiplomskih študijskih programov o tematikah, ki so povezane z evrosredozemsko regijo. Ali ne bi bilo smiselno ta sredstva usmeriti v financiranje oziroma subvencioniranje študijskih programov univerz, javnih ali zasebnih, katerih stopnjo zaposljivosti se da razbrati iz javno dostopnih podatkov in so za razliko od EMUNI univerze že generirale nove diplomante oziroma podiplomske akademike? Zato sprašujem [[....]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospod poslanec, hvala lepa za to vprašanje. Moram reči, da sem hvaležen, in sicer zaradi tega, ker je to ena tistih tem, s katerimi se od prvega dne, odkar sem prišel na ministrstvo, ukvarjam. EMUNI seveda ni navadna visokošolska ustanova in še manj je navadna univerza. Kot ste sami ugotovili, je rezultat predsedovanja Svetu Evropske unije in izhaja iz te zaveze. Ni navadna zaradi tega, ker ima tako svojo zunanjepolitično komponento kot svojo poučevalno oziroma pedagoško-raziskovalno komponento. Zunanjepolitična komponenta, vemo, da je pravzaprav to edini projekt Republike Slovenije in zato toliko bolj pomemben, ki ga Republika Slovenija izvaja v Sredozemlju. Zato je tudi v vseh mojih pogovorih s tujimi predstavniki, tudi ne nazadnje v avgustu s predstavnikom Unije, generalnim sekretarjem Unije za Sredozemlje, vedno eno in isto sporočilo: Republika Slovenija bo še naprej, kolikor je le mogoče, ohranjala ta projekt, kajti zunanjepolitično je to eden tistih projektov, ki nas uvrščajo v sredozemsko državo in temu primerno ga moramo nadaljevati. Ima pa ta projekt drugi del zgodbe, to je pa tisti, kjer se pa z vami zelo strinjam, torej pedagoško-raziskovalni del, kjer ne dosegamo ne zavez in ne rezultatov. Od prvega dne, odkar sem prišel na ministrstvo, smo začeli v zvezi s tem z aktivnostmi, ki vodijo v smer, da bi EMUNI univerza vsaj z enim programom naslednje leto začela s svojim delom. V tem trenutku, po pravici povem, ne vem še, ali nam bo uspelo, ampak v vsakem primeru vse te programe, ki ste jih našteli, da so akreditirani, vse te programe, ki so vpisani v razvid, lahko začnemo. Pogovarjamo se z Univerzo na Primorskem, zato da bi Univerza na Primorskem mogoče zagotovila tehnične kapacitete; skratka, vse tisto, kar univerza za poučevanje potrebuje – govorimo o vpisnem sistemu, govorimo o administraciji, govorimo ne nazadnje o predavalnicah in tako naprej, o vseh teh problemih, ki ste jih izpostavili. Dokončnega dogovora še ni, vsekakor pa smo v dogovorih z Univerzo na Primorskem. Ampak, če mene vprašate, osebno mislim, da je treba narediti dvoje; eno je glede same organizacije oziroma glede same institucionalne strukture te ustanove oziroma univerze. Treba je dati nov zagon, ne nazadnje smo to tudi naredili z imenovanjem gospe Tamare Vonta v upravni odbor univerze, želeli smo dati sporočilo, da seveda želimo nov zagon, kar se tiče tega. Na drugi strani nov zagon tudi z vidika pridobivanja tujih sredstev, mreženja, ker je to na nek način – ne govorim, da je de iure, ampak na nek način mednarodna organizacija, potrebuje nekoga, ki ima pomemben ugled v tem mednarodnem prostoru, ki na ta način mreži, če je le mogoče seveda pripelje nek dodaten denar, ker ta proračunska sredstva, ki ste jih navajali, ne zadoščajo za financiranje celotnega pogona. Skratka, nekdo, ki s svojim ugledom lahko privablja denar, študente, profesorje in tako naprej. Kot rečeno, mislim da bo do takrat, ko se bodo programi dejansko začeli izvajati na EMUNI univerzi, potrebno še nekaj časa. Ne nazadnje v temu koraku je treba podpisati pogodbe z izvajalci, treba je pridobiti študente, treba je organizirati prostor, vpisno službo in vse tisto, kar seveda pedagoški oziroma pedagoško raziskovalni program potrebuje. EMUNI se je tudi sam začel spraševati o modusu vivendi lastnega obstoja in temu primerno lahko poročam o tem, da bo – mislim da – 21. in pa 22. novembra strateška konferenca, na kateri bomo govorili o prihodnosti EMUNI. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala za posredovane informacije, do katerih, vsaj nekaterih, ni javnega dostopa, zato sem še toliko bolj vesel glede povedanega. Prepričan sem tudi, da bo imenovanje torej nekdanje poslanske kolegice Tamare Vonta, ki tudi, kolikor vem sam, podiplomsko nadaljuje svojo izobraževalno pot, pripomogla k neki kontinuiteti. Kljub temu pa – ker ste sami omenili, zunanjepolitično in notranjepolitično komponento delovanja EMUNI – je ravno ta notranjepolitična komponenta, bi rekel imenovanja posameznih političnih deležnikov. Tudi v preteklosti, kot sami veste, so bili v vodstveni strukturi EMUNI univerze nekateri funkcionarji preteklih ali polpreteklih vlad, zato bi rekel, da te logike nekako osebno ne razumem. Kar se pa zunanjepolitično tiče, pa je škoda nastala že v tem, ko je prejšnja vlada nekako v krmarjenju prihrankov tudi onemogočila ali pa se odločila, da Slovenija ne bo več članica parlamentarne skupščine mediteranskih oziroma sredozemskih držav glede na ostala sredstva, ki so namenjena tej univerzi in so bila danes citirana, takrat je pa šlo za 30 tisoč evrov letne članarine, kjer bi ravno to mreženje ali pa socialna mreža predstavnikov držav lahko pripomogla, da bi se tudi dodatna sredstva pridobila za nemoteno delovanje te univerze. Osebno sicer zelo pozdravljam vse vrste, kot rečeno že danes, interdisciplinarnega delovanja, sodelovanja tako javnih kot zasebnih izobraževalnih ustanov, so dobrodošle. Nekoč je nekdo rekel in z veseljem ta citata povem naprej: "Ni toliko važno, ali govorimo o javnem ali zasebnem šolstvu, pač pa je važno, da je šolstvo kvalitetno." Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Iz razumljivih razlogov ne bom komentiral odločitev drugih vlad, to naj počne kdo drugi. Tisto, kar mene kot resornega ministra zanima, je samo to: kdaj. Ne "če", ampak "kdaj" bo prvi program deloval, kdaj bo imel profesorje in kdaj bo imel prve študente. To je s tega vidika absolutno nujno. Pa tudi, če začnemo v nekih okrnjenih pogojih, ampak važno je, da program, pa kateri koli že od vseh akreditiranih in vpisanih v razvid programov, pa kateri program, naj že štarta. Tako absolutno vse aktivnosti peljemo v smer, da bi se ti programi začeli izvajati čim prej. To je za našega vidika prva prioriteta, ker tako kot vi tudi jaz mislim, da je bilo v to institucijo in programe vloženo dovolj denarja, da ne bom rekel preveč, in da je že čas, da so iz tega tudi rezultati. Kar se pa tiče kadrov oziroma drugih kadrov, vam pa lahko zagotovim, to ni edina stvar, odpirala se bodo tudi druga mesta in moj namen je – ker bodo potekali mandati zaradi tega –, da nekatere ljudi, predvsem tiste, o katerih sem prej govoril, z velikim mednarodnim ugledom, poiščemo tudi z mednarodnim razpisom, če je treba. Skratka, ljudi z resnimi izkušnjami v akademskem svetu, z dolgimi karierami, skratka z nekom, ki bi to res želel delati. Moram pa reči, da tudi smo kar nekaj v komunikaciji z diplomatsko-konzularnimi predstavništvi tako v Sloveniji kot našimi v tujini, tako da delamo na tem, na identificiranju posameznikov, ki bi bili za tisto drugo funkcijo primerni. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Prehajamo na naslednje vprašanje, ki ga bo postavila Janja Napast ministru za kulturo dr. Urošu Grilcu.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovani kolegi in kolegice, spoštovani gospod minister! Zakon o knjižničarstvu, ki je bil uveljavljen leta 2001, je slovenskim knjižnicam omogočil hitrejši razvoj in napredek pri ureditvi knjižnične dejavnosti. Po več kot desetletnem obdobju so potrebe po spremembah zakona vendar nujne, saj zakon v praksi ne izpolnjuje več vseh pričakovanj in ne utrjuje knjižničnega sistema. Težave so se pokazale pri splošnem knjižničnem usklajenem razvoju in učinkoviti pretočnosti oziroma dostopnosti informacij. Knjižničarji in državljani se pritožujejo nad pomanjkanjem povezljivosti in razvojem mreže ter izvajanjem procesov in storitev. Tudi delovanje osrednjih območnih knjižnic, ki jih je uvedel Zakon o knjižničarstvu, ni zmanjšalo razlik v razvitosti med knjižničnimi območji. Poleg tega knjižničarji ter državljani pogrešajo povezljivost med osrednjimi območnimi knjižnicami in knjižnicami na njihovih območjih. Največ sprememb bi bilo potrebnih pri uresničevanju razpoložljivih virov dogovorjenega financiranja, ki je bilo s strani lokalnih skupnosti in države neenakomerno. Ministrstvo, pristojno za kulturo, je v lanskem letu pripravilo Strategijo razvoja slovenskih splošnih knjižnic 2013–2020, ki je bila oblikovana na podlagi izhodišč za pripravo strategije splošnih knjižnic za isto obdobje. Strategija je namenjena tudi združevanju izvajanja nalog območnosti v samih osrednjih območnih knjižnicah. V tem času je bilo ugotovljeno, kot sem že povedala, da je bilo financiranje neenakomerno, posledica pa seveda neenakomerna razvitost splošnih knjižnic. Za utrjevanje sodobne splošne knjižnice v lokalnih območjih bi bil potreben razmislek o racionalni organizaciji mreže financiranja splošnih knjižnic. Zanima me, spoštovani minister: Kako boste izpolnili obveznosti, ki jih določa zakon o sofinanciranju določenih funkcij splošnih knjižnic? Kako boste konkretno preprečili neenakomerno razvitost lokalnih skupnosti ter razvoj slovenskih knjižnic? Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Grilc, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovanih vseh pet poslancev, spoštovani kolegi! Hvala lepa za vprašanje. Vprašanje razvoja knjižnične mreže je eno osrednjih vprašanj ne samo za področje kulture, ampak tudi za področje kvalitetnega življenja v posameznih lokalnih okoljih, kvalitetnega izvajanja procesa vseživljenjskega učenja in splošne ravni demokratizacije družbe. Knjižnice namreč že dolgo niso zgolj tisti prostori, kamor si hodimo sposojati knjige in revije, ampak so seveda tisti vir dostopnosti do najrazličnejših informacij, znanj, veščin, so točke socialnega druženja in v tem smislu izredno pomemben temelj za demokratizacijo družbe. Glede na vaše vprašaje, prvi popravek: Strategijo razvoja slovenskih splošnih knjižnic 2013–2020 je spisala skupina strokovnjakinj in strokovnjakov znotraj Združenja splošnih knjižnic, ki je samostojna organizacija. Je pa to pripravo strategije podprlo Ministrstvo za kulturo, saj menimo, da je zelo pomembno, da se vse razvojne debate znotraj posameznih področij odvijajo čim bolj znotraj stroke. Knjižnična stroka je seveda ena izmed bolj organiziranih. Zakon o lokalni samoupravi določa, da je knjižnična služba izvorna naloga lokalnih skupnosti. To pomeni, vsaka občina mora imeti urejeno knjižnično službo: ali ustanovi svojo knjižnico, ali več občin ustanovi skupno knjižnico, ali pa določena občina prenese izvajanje knjižnične javne službe na eno izmed knjižnic v bližini, kjer je to pač mogoče. Vse tri možnosti obstajajo. Seveda pa pomeni tudi to, in to v praksi tako tudi je, da so lokalne skupnosti prvi sofinancer knjižnične dejavnosti. Oni so tisti, ki pokrivajo praktično vsa sredstva za delovanje knjižnice, oni so tisti, ki pokrivajo sredstva za plače in za kar nekaj programov, tudi za nabavo knjižnično gradivo. Vloga države po Zakonu o knjižničarstvu je v tem, da skrbi za kar največjo kakovost delovanja knjižnične mreže na ta način, da država sofinancira preko javnih razpisov tako nabavo knjižničnega gradiva, različne programe vseživljenjskega učenja v knjižnicah, različne programe razvijanja bralne kulture, informacijsko opismenjevanje, dostopnost do virov in tako naprej. Cilj države je tudi omogočanje dostopa do svetovnih virov informacij in izvajanje medknjižnične izposoje domačih in tujih knjižnic. Seveda so knjižnice, tako kot ostali javni sektor, v zadnjem času, v zadnjih letih podvržene zaostreni javnofinančni situaciji, pa vendar si upam reči, da je to eden izmed najbolj trdnih kulturnih sistemov. Eden izmed tistih, ki je v vseh letih beležil razvoj, napredek na vseh kazalcih uspešnosti, naj gre za razvoj knjižnične mreže, naj gre za število članstva, naj gre za število izposoj, število dogodkov, kar pa seveda ne pomeni, da se knjižnična mreža konstantno ne sooča s problemi neenakomerne demografske ogroženosti, kar je na nek način narava same Slovenije. Tukaj bi moral na kratko omeniti, kaj slovenska knjižnična mreža predstavlja. Poleg NUK slovenska knjižnična mreža obsega 58 samostojnih splošnih knjižnic, ki poslujejo na območju ene ali več občin, upravlja in obsega mrežo 265 mestnih in krajevnih knjižnic, 12 bibliobusov s postajališči v 578 krajih in 77 lokacij premičnih zbirk. Pregled delovanja splošnih knjižnic v letu 2012, imamo zelo dobre podatke, ki jih posreduje matična služba za splošne knjižnice pri NUK, govori o tem, da je v knjižnice včlanjeno približno četrtina vsega prebivalstva, da si vsak član sposodi letno približno 51,2 enote knjižničnega gradiva in da je knjižnična mreža izvedla v lanskem letu 23 tisoč prireditev z namenom krepitve bralne kulture, intenzivnejše uporabe gradiva v svojih zbirkah in tako naprej. Osnovni razvojni dokument Ministrstva za kulturo, Vlade Republike Slovenije na področju razvoja kulture pa je Nacionalni program za kulturo, kamor smo seveda tudi zapisali ukrepe, ki zadevajo prihodnji razvoj knjižnic v zaostrenih [[...]] [[znak za konec razprave]]
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa, še enkrat, za besedo. Če je to v pristojnosti lokalnih skupnosti oziroma občin, me potem zanima, kako vi mrežite, ministrstvo, kako se mreži potem z občinami, ker nek konkreten ukrep verjetno mora obstajati. Zaradi tega, ker tudi vam določa zakon sofinanciranje določenih funkcij splošnih knjižnic. Da knjižnice dobro delujejo oziroma da se modernizirajo, delujejo sodobno, je potem ta sredstva nekako treba tudi malce bolje razporediti kot do sedaj. V Strategiji razvoja slovenskih splošnih knjižnic 2013– 2020 je za prihodnost, glede na spremembe v stroki in družbi, modernizacija informacijskih sistemov nujna. Nekako je za Slovenijo znano, da državljani težje sprejemajo oziroma na nek način slabše sledijo razvoju globalne informacijske družbe, torej bi bila potrebna sprememba s položaja modernejših tehnologij. Ponudba elektronskih in zvočnih knjig je strategija, ki bi služila kot orodje za spremembo položaja modernejših tehnologij in racionalnejši pretok znanja. Predvsem mlajši uporabniki knjižničnih storitev se želijo prilagajati spremembam v družbi. Kako boste zagotovili potrebe po spremembah knjižničnih dejavnosti? Kako boste preverjali uresničevanje dogovorjenih ciljev – tudi z lokalnimi skupnostmi? Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Nadaljujem, kjer sem nehal. Nacionalni program za kulturo je po zakonu strateški dokument razvoja kulture, ki določa osnovne cilje in ukrepe, kako se ti cilji dosegajo na vseh področjih kulture. Na področju knjižnične dejavnosti se ta program osredotoča na dva osnovna cilja, večja dostopnost storitve knjižnične javne službe vsem prebivalcem Slovenije in navaja neke ključne ukrepe. Trije ukrepi so vezani na prostorsko problematiko, konkretno prostorsko problematiko splošnih knjižnic v Sloveniji. Prva pa zadeva izgradnjo nove stavbe NUK, ki je osnova za razvoj knjižnične mreže kot celote, dve knjižnici sta v osnutku nacionalnega programa opredeljeni kot prednostni z vidika zagotovitve ustrezne knjižnične javne službe v posameznih lokalnih okoljih. Gre za knjižnico v Mariboru – verjetno poznate problem, ki se na srečo sedaj premika v pozitivni smeri – in knjižnico v Radovljici. Ti dve knjižnici sta določeni kot ključni. Pogoj za državno financiranje pa je, da občina izpolni ustrezne pogoje, kriterije na javnem razpisu. Drugi izredno pomemben korak v naslednjem obdobju je vezan na pospešen usklajen razvoj dejavnosti splošnih knjižnic, s spodbudami za okolja z nizkim prihodkom na prebivalca in slabše razvito knjižnično mrežo. Povsod, v vseh razpisih, naj gre za financiranje nabave knjižničnega gradiva, IKT opreme, ali za financiranje programov, ali za delovanje območnih knjižnic, je to prednostni kriterij Ministrstva za kulturo in knjižnice v teh okoljih prejmejo več javnih sredstev. Tako bo tudi v prihodnje. Povečanje kakovosti in dostopnosti splošne knjižnične dejavnosti z izboljšanimi novimi storitvami, prilagojenih potrebah uporabnikov, to je seveda konstanten proces, ki zadeva in zahteva razvoj stroke. Mislim, da knjižnice temu sorazmerno dobro sledijo. Kar zadeva pa digitalne vsebine, pa je ključen korak vezan na nadaljnji razvoj portalov dLib in KAMRA. To sta dva portala, ki sta ključna za dostopnost digitalnih kulturnih vsebin s tehnološko in vsebinsko nadgradnjo, ki bosta postala zelo aktualna in pomembna za prihodnji razvoj.
Hvala lepa. Prehajamo na zadnje današnje poslansko vprašanje, ki ga bo postavila mag. Majda Potrata ministru za pravosodje dr. Senku Pličaniču.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana ministra, spoštovani kolegi! Moje ustno poslansko vprašanje se nanaša na pravzaprav vaš prvi nastop, gospod minister, takrat ko ste bili še kandidat v prejšnji vladi, in ko ste razpravljali o tem, kako razrešiti situacijo v slovenskih zaporih. Ne bom se dotikala tega, o čemer je zdaj tudi iz Evrope prišel glas, da pritožbe vseh zapornikov niso vedno utemeljene, to je snov za kakšno drugo vprašanje, ampak opiram svoje vprašanje na vaš razmislek o tem, kako bi bilo mogoče iziti iz prostorske stiske, zlasti ljubljanskega zapora na Povšetovi, ko ste omenjali v svetu priznano prakso javno-zasebnega partnerstva pri gradnji zaporov. Tudi vaši zadnji nastopi so šli v to smer, da glede na proračun ni računati, da bi bilo mogoče kako drugače rešiti to zadrego, in ste povedali, kakšna je običajna praksa pri razreševanju tega problema, kadar gre za povezavo med javno-zasebnim. Država da zemljišče, da še marsikaj drugega, medtem ko zasebnik poplačuje svoj interes iz podpornih dejavnosti in iz najemnine za prostore, ki jih je gradil. Tu se mi zastavlja samo vprašanje, če se bo zgodilo enako, kot se, recimo, pri domovih za ostarele, kjer morajo posamezniki vplačevati del za stroške investicije. Razmere pa niso nevzdržne samo po mnenju zapornikov zanje, ampak tudi pravosodne paznike, pa vas, gospod minister, na obe temi tako sprašujem: Kaj o prednostnih in slabostih javno-zasebnega partnerstva pri gradnji zapora menijo slovenski strokovnjaki? Ali je pripravljena potrebna analiza? Ali se bo kljub zmanjšanju obsega investicijskih sredstev lahko izpeljala vsaj prenova in posodobitev obstoječih objektov? To na prvo temo. Na drugo pa: Kako poteka izobraževanje in usposabljanje na delo pravosodnih policistov prerazporejenih carinikov? 12 jih je menda do zdaj. Kdaj bodo ti novi pravosodni policisti usposobljeni za operativno delo? Ali je v letu 2014 predvideno dodatno zaposlovanje pravosodnih policistov? Hvala za ta prvi del.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala, gospa predsedujoča. Gospe poslanke in poslanci, gospa Potrata! Najprej glede prvega. Situaciji, ko v proračunu, že dlje časa vemo, ni denarja za rešitev prostorske stiske, zlasti v ljubljanskem prostoru, pa tudi še nekateri drugi so v podobnem ne tako kritičnem stanju, je v resnici javno-zasebno partnerstvo edini način, če želimo ta problem rešiti. Denarja na eni strani ni, hkrati imamo prenapolnjene zapore ali pa dva, tri takšne v Sloveniji. Tu problem moramo rešiti in se ta model javno-zasebnega partnerstva ponuja kot edini, ki ga je mogoče uporabiti. Hkrati pa obstajajo bogate primerjalne izkušnje ravno s takšnim model. Mogoče se komu zdi čudno, da se na takšnem področju, kot so zapori, tudi uporablja tak model, ko stopita država in zasebnik skupaj in vidi zasebnik tudi v tem nek interes, vendar pa je tega kar precej tako po evropskih državah kot tudi širše v Združenih državah, Kanadi, Avstraliji in Novi Zelandiji, da ne naštevam vsega tega. Moji sodelavci na Upravi za izvrševanje kazenskih sankcij, ki je, kot veste, organ v sestavi ministrstva, ki ga vodim, se že nekaj let pravzaprav s tem ukvarjajo, v preteklih letih mogoče malo manj intenzivno, ker takrat še ni bilo tako očitno, da v proračunu ne bo dovolj denarja za to, posebej intenzivno pa, vsaj odkar sem sam minister. Treba je pa povedati, da v Sloveniji na splošno primanjkuje znanja o javno-zasebnih partnerstvih, še posebej pa ravno v javno-zasebnih partnerstvih na tem področju. Tako, imamo nekoliko problema s tem, kako ta model pripraviti tako, da bo na eni strani omogočil rešitev prostorske stiske, na drugi strani pa, da se ne bodo zgodile razne nepravilnosti, zlorabe in podobni negativni pojavi, ki ste jih najbrž imeli v mislih, ko ste omenjali domove upokojencev. Ampak, prepričan sem, da bomo to uspešno pripeljali do konca. Ta analiza, po kateri sprašujete, se zdaj končuje in računam po kakšnem mesecu, dveh bom šel s tem gradivom na Vlado. Potem pa sledi cel postopek, ki ga ureja Zakon o javno-zasebnih partnerstvih, tak zakon v Sloveniji imamo za različna javno-zasebna partnerstva, in tudi za to se je nekaj interesentov že v preteklih letih mojim predhodnikom na tem ministrstvu oglašalo, tudi v tem času, odkar sem sam minister, je nekaj tega interesa nakazanega s strani različnih podjetij, ki se s tem ukvarjajo v drugih državah. Zdaj bomo ta postopek intenzivirali, jaz pa zagotavljam, da bom naredil vse, da bo na eni strani poskrbljeno za rešitev prostorske stiske, na drugi strani pa, da bo javni interes zaščiten. Glede drugih vaših dveh vprašanj. Drugo se nanaša na vprašanje usposabljanja pravosodnih policistov, zlasti carinikov, ki so bili premeščeni v Upravo za izvrševanje kazenskih sankcij. Tukaj so mi sodelavci pripravili informacijo, da to usposabljanje poteka, sicer ga predpisuje Pravilnik o izvrševanju pooblastil in nalog pravosodnih policistov. Poteka tako, da je sestavljeno iz dveh delov, iz praktičnega in potem centralnega usposabljanja. Trenutno poteka prvi del, to je praktično usposabljanje, v prvi polovici leta 2014 pa se načrtuje izvedba centralnega usposabljanja. Glede na dosedanje izkušnje v Upravi za izvrševanje kazenskih sankcij ocenjujejo, da bodo novi pravosodni policisti, zlasti tisti, ki so prišli iz vrst carinikov, torej ti, ki se zdaj usposabljajo v temu prvemu delu, usposobljeni za samostojno delo v povprečju leto in pol po sklenitvi pogodbe o zaposlitvi. Tako nekje konec leta 2014 bodo že usposobljeni za to, da prevzamejo dela in naloge pravosodnih policistov. Kar se pa tiče novih zaposlitev v letu 2014, naj povem, da je Vlada odobrila, kljub situaciji, v kateri smo, ravno z zavedanjem, da niso vsi deli javnega sektorja enaki, nekateri so takšni, da potrebujejo dodatne zaposlitve in zaporski sistem je eden takšnih. Torej, Vlada je 12. 9. 2013 odobrili dodatno zaposlitev 30 novih pravosodnih policistov v Upravi za izvrševanje kazenskih sankcij v letu 2014.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala, minister, za ta del odgovora. Začela bom s pravosodnimi pazniki; v letu 2012 in 2013 jih je 40 odšlo; nekateri med njimi tudi iz življenja, nekateri samo iz službe. V povprečju menijo tisti, ki se na zadeve spoznajo, da primanjkuje 50 pravosodnih policistov na leto, da je to že večletno pomanjkanje in v resnici je število nadur, ki jih opravljajo, tudi vse niso plačane, preveliko za to, da bi jim lahko neprestano nalagali prekomerne obremenitve. En pravosodni policist na sto zaprtih oseb je verjetno res prehuda obremenitev za tistega, ki mora to delo opravljati. Zato sem prepričana, da bi morali najti nek dogovor med Upravo Republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij, ministrstvom in sindikati oziroma predstavniki zaposlenih, ki bi vendar odgovorili na to, da je treba okrepiti tiste pri operativnem delu, ne pa toliko, da rečem, na upravi sami. Zdaj pa, kar zadeva še javno-zasebno partnerstvo. Nedavno tega sem slišala podatek, da v Ameriki ravno v takšnem principu javno-zasebnega partnerstva za zapore višjega statusnega razreda posameznik plača dnevno 135 dolarjev. No če se bodo stvari tako gibale, da bomo tudi mi imeli vedno več premožnih zapornikov, potem je sofinanciranje mogoče. Gospod minister, mene je zanimalo tisto najbolj: Koliko drugih strokovnjakov je v te analize, po katerih sprašujem, bilo vključenih? Ne tistih, ki so zaposleni na ministrstvu. Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala. Začel bom s tem zadnjim vprašanjem. Torej, poleg strokovnjakov iz Uprave za izvrševanje kazenskih sankcij so v to analizo, ki se še pripravlja oziroma se zaključuje, vključeni vsi tisti strokovnjaki v Slovenji, v glavnem so to pravniki, tudi nekateri ekonomisti, ki so pridobili v teh letih, odkar imamo ustrezno zakonodajo, neke izkušnje z javno-zasebnim partnerstvom ali partnerstvi. Nekaj jih je, prav veliko jih pa ni, kot sem prej rekel. Tako da zdaj nima smisla, da navajam konkretno institucije in imena. Ampak, tukaj lahko povem, da sem se v nekem delu tudi sam ukvarjal s tem v svoji pretekli karieri, s to problematiko javno-zasebnih partnerstev, seveda s pravnega vidika. Ko pa gre za tisto prvo vprašanje, torej vprašanje o preobremenjenosti pravosodnih policistov in ste omenili tudi dogovor s sindikati, naj povem, da ravno dogovor s sindikati, ki smo ga dosegli tam nekje pred poletjem, zajema dva ključna sklopa. Eden se nanaša na povečanje števila pravosodnih policistov – in to sem dosegel, skupaj s kolegom Virantom, to je teh 30 novih zaposlitev v prihodnjem letu, pa že te obstoječe nove zaposlitve iz Carinske uprave Republike Slovenije, ki so bile izvedene že letos. Tako povečujemo število zaposlenih glede na proračunske zmožnosti, ki so na voljo, in to je kljub temu kar pomemben uspeh, glede na to, da sicer znižujemo število zaposlenih v drugih delih javnega sektorja. To je realizacija prvega dogovora s sindikati. Ko pa že omenjate dogovor s sindikati, z njimi smo se dogovorili tudi nekaj drugega, to je namreč tudi eden od problemov v okviru zaporskega sistema, po njem sicer ne sprašujete, ampak ga bom vseeno omenil, in to je vprašanje organiziranosti dela zapornikov. Torej, zaporniki morajo imeti možnost delati, to se trenutno v Sloveniji izvaja v okviru javnih gospodarskih zavodov, torej samostojnih pravnih oseb – pet jih je, ki imajo vsi velike finančne težave, zlasti ta največji je v stalni izgubi, tako da bomo tudi to reorganizirali, še vedno moral proračun dodajati sredstva, ker pač to delo zapornikov ne more prinašati profita oziroma ponekod ga lahko do neke mere, pri večini teh del, ki jih opravljajo, pa ne, vendar pa želimo to narediti transparentno, tako da bomo vnaprej vedeli, kakšen je ta dodatek, ki ga mora proračun dati. Skratka, hočem povedati, da s sindikati se dogovarjamo, smo se dogovorili in tudi že uresničujemo dogovore z njimi.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Potrata, imate proceduralni predlog.
Ja, dokaj nenavaden, da bo koalicijska poslanka predlagala razpravo o odgovoru ministra na zastavljeno vprašanje. Ne toliko zaradi tega, ker bi imela kakršne koli pomisleke v ministrovo strokovnost, na katero se je tudi skliceval, ko je govoril o vzpostavljanju javno-zasebnega partnerstva; tudi vem, da je to v pristojnosti ministra, ampak menim, da je to tako zelo pomembno vprašanje, ker ne gre samo za pravnike in ekonomiste, ki se spoznajo na postopke vzpostavljanja javno-zasebnega partnerstva, ampak gre tudi za vse tiste stroke, ki so v zvezi z zapori, prestajanjem kazni in izvrševanjem kazni zvezani. Moram reči, da marsikdo med njimi meni, da javno-zasebno partnerstvo pri zaporih ni ustrezna rešitev, ne glede na finančne stiske, ki jih imamo v proračunu in prostorsko stisko. Še enkrat poudarjam, da vem, da je to vaša odločitev. Mislim, da ste govorili o Logatcu kot tisti priložnosti, kjer bi lahko bil tak zapor tudi lociran, pa nastanejo tu nekateri čisto logistični problemi, ampak preprosto se mi zdi, da je to tako zelo pomembno vprašanje, ko bo enkrat javno-zasebno partnerstvo pri zaporu vzpostavljeno, se ga ne bo dalo več razdružiti. Kot poslanka menim, da je dobro opraviti še ta korak, tudi če si s tem ne bom pridobila vašega odobravanja, ampak da se vendar ponudi ta priložnost razprave, ker mi zakona o tem nimamo, da bi lahko naredili javno predstavitev mnenj v zvezi s tem zakonom, bi pa morebiti neka takšna razprava bila dobrodošla. Posebej še, ker ugotavljam, da je penološka stroka marsikdaj malo drugače usmerjana, kot so pravniki in ekonomisti, tudi kar zadeva probacijsko službo in še marsikaj drugega v zvezi s prestajanjem oziroma izvrševanjem kazenskih sankcij. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam, gospa Potrata. O vašem predlogu pa bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. S tem smo tudi zaključili današnja poslanska vprašanja. Predsednici Vlade, ki je bila danes z nami, ministricama in ministrom ter generalni sekretarki Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. S tem pa tudi prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri, 24. septembra 2013, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 17. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lep večer še, kolikor ga je ostalo. Srečno!