Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 17. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Marija Bačič, gospa Andreja Potočnik, gospa Irena Grošelj Košnik, mag. Mirjam Bon Klanjšček, gospa Erika Dekleva, gospa Vesna Vervega, gospa Suzana Lep Šimenko, mag. Branislav Rajić, gospod Marko Ferluga do 12. ure, mag. Aleksander Kavčič do 13. ure, gospod Marjan Dolinšek do 13. ure in gospod Franc Breznik. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KMETIJSKIH ZEMLJIŠČIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Tanji Strniša.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Kmetijska zemljišča so naravna dobrina, pomembna za pridelavo hrane, varovanje okolja, ohranjanje kulturne krajine in poseljenosti podeželja ter opravljanja ekoloških funkcij. Ker svetovno prebivalstvo narašča, naraščajo tudi potrebe po hrani, kar pomeni, da potrebujemo več kmetijskih zemljišč in boljša, bolj produktivna tla. Kljub temu pa ugotavljamo, da sta obseg kmetijskih zemljišč zaradi intenzivne pozidave in zaraščanje vztrajno zmanjšuje. Zmanjšuje pa se tudi rodovitnost tal, kar je posledica erozije, zmanjšanja organske snovi v tleh, zaslanjanja tal in klimatskih sprememb. Večina teh pojavov je posledica delovanja človeka, ki je s tlemi v preteklosti ravnal, kot da so neomejen vir. Šele v zadnjem času je prevladalo spoznanje, da je treba naše ravnanje spremeniti, ker pravega trajnostnega razvoja brez ohranjanja kakovosti tal in kmetijskih zemljišč ni. Varovanje kmetijskih zemljišč in tal je pomembno tudi za zagotavljanje ene temeljnih nalog kmetijstva, in sicer zagotavljanja primerne stopnje samooskrbe in prehranske varnosti. V tem duhu je tudi pripravljena sprememba zakona. Naj naštejem glavne prednosti oziroma glavne pridobitve. Z vidika lokalnih skupnosti je pomembno, da bo zakon omogočal hitrejšo določitev trajno varovanih kmetijskih zemljišč, ker se poenostavljajo strokovne podlage za določitev območij teh trajno varovanih kmetijskih zemljišč v okviru občinskega prostorskega načrta. Lokalna skupnost bo, če se bo tako odločila in določila v občinskih prostorskih načrtih, na vseh kmetijskih zemljiščih dopustila graditi določene objekte, ki jih potem v veljavnem zakonu še ni bilo dopustno, so pa za kmetijska gospodarstva in za lokalne skupnosti ključne. Na primer, čebelnjak, staja, raziskovanje posebnih voda, mineralnih surovin, geotermičnega energetskega vira, dostop do objekta, ki je skladen s prostorskim aktom in podobno. Mi smo pri teh spremembah v čim večji meri poskušali slediti predlogom lokalnih skupnosti. Lokalna skupnost bo na trajno varovanih kmetijskih zemljiščih, poleg tistih, ki so že dopustni, lahko dopustila graditi še enostavne in nezahtevne pomožno kmetijske gozdarske objekte. Na vseh kmetijskih zemljiščih pa bo, in kar je pomembno z vidika kmetov, dopustno načrtovati kmetijske objekte brez predhodne spremembe namenske rabe, in sicer s pripravo občinskega podrobnega prostorskega načrta. V okviru OPPN bo mogoče načrtovati tudi preselitev kmetijskih gospodarstev v celoti, pri čemer bo treba pridobiti najprej uporabno dovoljenje za gospodarski objekt in šele potem bo možno dobiti gradbeno dovoljenje za preselitev oziroma gradnjo stanovanjskega objekta. To je pomembna pridobitev za kmetije in tudi lokalne skupnosti, kjer je želja, da se kmetije preselijo iz urbanih sredin. Poenostavljajo se tudi določeni deli postopka odobritve pravnega posla. In če se dotaknem sprememb na področju agromelioracij in zemljiških operacij, na področju namakanja in osuševanja se uvaja možnost prenosa osuševalnih oziroma državnih namakalnih sistemov na lokalne skupnosti. Če te nimajo interesa, je možen prenos na namakalno zadrugo. Vendar, poudarjam, da gre za možnost prenosa. Če lokalna skupnost oziroma zadruga interesa po prenosu osuševalnega sistema oziroma državnega namakalnega sistema ne izkaže, ostanejo ti sistemi v državni lasti in so predmet javne službe upravljanja in vzdrževanja, ki jo upravlja Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov. Naj zaključim, da se ministrstvo zaveda, da so potrebne tudi druge spremembe zakona, zlasti kar se tiče prometa s kmetijskimi zemljišči. Pri pripravi strokovnih podlag za prenovo tega dela zakona smo že pristopili in načrtujemo spremembo na tem področju naslednje leto. Dovolite pa mi, da vas prosim za podporo k tem spremembam in da na koncu, ob upoštevanju poslovniških določil predlagam, da Državni zbor tudi tretjo obravnavo tega zakona opravi na tej seji. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Tomažu Liscu.
Spoštovani predsednik, predstavniki ministrstva, kolegi in kolegice, lep pozdrav! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano je na svoji 14. seji 10. marca letos kot matično delovno telo obravnaval predlagano novelo zakona. O predlogu zakona je odbor 25. februarja opravil tudi javno predstavitev mnenj na predlog Poslanske skupine SDS, katere namen je bil pridobiti mnenje in stališče strokovne in širše javnosti o predlaganih zakonskih rešitvah. K predloženemu predlogu zakona so v poslovniškem roku amandmaje vložile poslanke skupine koalicije, v katerih so predvsem upoštevane nekatere pripombe iz pisnega mnenja Zakonodajno-pravne službe in Poslanska skupina Združena levica. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Državnega sveta, ki predlog zakona podpira. V skladu s Poslovnikom Državnega zbora je bil predlog zakona poslan v mnenje lokalnim skupnostim. Do izteka roka je Državni zbor prejel 7 mnenj, v katerih lokalne skupnosti opozarjajo, da nekatere predlagane nalagajo lokalnim skupnostim dodatne naloge in obveznosti, predvsem finančne, za kar pa ni predvidenih ustreznih rešitev. Zato nasprotujejo takšnim prenosom in povečanju obsega nalog. Gre predvsem za obveznosti izdelave strokovnih podlag in elaboratov, vrednotenje zemljišč na območjih trajno varovanih kmetijskih zemljišč, kar bo lokalnim skupnostim povzročilo dodatne stroške, predvsem pa se bo zaradi tega bistveno podaljšalo sprejemanje občinskih prostorskih načrtov. V razpravi je sodeloval tudi direktor Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, ki predlog zakona sicer podpira s tem, da je zbornica ob obravnavi uredbe o trajno varovanih kmetijskih zemljiščih izrazila enotno prepričanje, da bi strateške opredelitve teh območij morale biti v vsebini zakona in ne le podzakonskega akta. Člani odbora iz vrst opozicijskih poslanskih skupin so v razpravi poudarili, da predloga zakona ne podpirajo, ker prinaša le parcialne rešitve in neživljenjske, ničesar ne rešuje, močno pa posega v prostorsko zakonodajo, ki jo s predlaganimi rešitvami v tem zakonu le še bolj zapleta, in pristojnosti lokalnih skupnosti. Obstaja bojazen, da bo čez čas, ko bo v zakonodajni postopek vložena nova prostorska zakonodaja, potrebno sprejete rešitve iz predložene novele zakona razveljaviti, ker bodo v nasprotju s prostorsko zakonodajo. Koalicijski poslanci pa so poudarili pozitivne rešitve, ki jih prinaša novela zakona in ki po njihovem mnenju ustrezno urejajo predvsem tri pomembne segmente, in sicer možnost načrtovanih kmetijskih objektov, ki so neposredno namenjeni kmetijskim dejavnostim na kmetijskih zemljiščih z občinskim podrobnim prostorskim načrtom, hitrejšo vzpostavitev trajno varovanih zemljišč, ključnega pomena pa je po njihovem tudi sistematičen pristop k ureditvi melioraciji predvsem s prilagoditvijo obstoječemu stanju na področju osuševanja in namakanju kmetijskih zemljišč. V razpravi o posameznih členih je bila posebna pozornost namenjena predvsem amandmaju koalicijskih poslanskih skupin k 8. členu, s katerim se doda določba, da oseba, ki ni lastnik zakupnik ali drugi uporabnik kmetijskega zemljišča, uporablja kmetijska zemljišča na lastno odgovornost. V zvezi s tem amandmajem je predstavnica Zakonodajno-pravne službe opozorila, da gre za novo vsebino, ki po vsebini ne sodi v 7. člen osnovnega zakona. Po mnenju ZPS je predlagana določba problematična, saj ni jasen njen pravni namen niti razmerje do sistemske ureditve odškodninskega prava, temveč je po vsebini celo zavajajoča, saj ne more in ne sme pomeniti avtomatično in splošno izključitev odškodninske odgovornosti. Nedopustno je po njihovem mnenju vnaprej izključiti odškodninsko odgovornost za vse potencialne škodne dogodke. Poleg tega po njihovem mnenju predlagana rešitev v bistvu ne pomeni rešitve, temveč težave tako za sodno prakso, ker ni jasen pravni pomen takšne določbe niti ni jasno razmerje do temeljne ureditve odškodninskega prava, nadalje za lastnike teh zemljišč, saj je zavajajoča glede na to, da ne more pomeniti avtomatično izključitev odškodninske odgovornosti. V razpravi je bila pozornost namenjena tudi določbi 3. člena, ki dopušča gradnjo malih vetrnih elektrarn, nazivne moči do enega megavata, če gre za kmetijska zemljišča z boniteto manj kot 35. V amandmaju Poslanske skupine Združena levica je bilo predlagano črtanje tega člena. Odbor je o predlaganem amandmaju glasoval in ga ni sprejel. Odbor se je opredelil do vloženih amandmajev, odločitve so razvidne iz poročila odbora. Na koncu je odbor glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljena besedila dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Dušan Verbič.
Spoštovani predsednik, državna sekretarka, poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Za kmetijstvo kot gospodarsko dejavnost predstavljajo najboljša kmetijska zemljišča proizvodno sredstvo najvišje vrednosti, ki omogoča v pogojih trajnostnega razvoja največ možnost za povečanje konkurenčnosti kmetijske proizvodnje. Veljavna zakonska ureditev s področja gospodarjenja s kmetijskimi zemljišči je v mnogih pogledih zastarela, saj izhaja iz leta 2011. Zato danes obravnavamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih, ki prinaša spremembe na nekaterih pomembnih področjih. Predlagane spremembe temeljijo na primernem varstvu kmetijskih zemljišč in načelih trajnostnega razvoja. Če se osredotočimo na najvažnejše spremembe, ki jih predlog zakona zasleduje. Prva je razširitev možnosti načrtovanja kmetijskih objektov, ki so neposredno namenjeni kmetijski dejavnosti na kmetijskih zemljiščih z občinskim podrobnim prostorskim načrtom. Pri tem je treba izpostaviti, da je razširitev nabora gradnje objektov smiselna predvsem zaradi dejstva, da je treba vsem, ki se ukvarjajo s kmetijsko dejavnostjo, omogočiti, da se njihova dejavnost ohranja oziroma se dodatno izboljšuje. Lokalni skupnosti je dana tudi možnost, da predpiše strožje pogoje glede zahtevanih površin kmetijskih zemljišč. Občini je dana možnost, da za gradnjo vseh objektov, ki jih je dopustno graditi na kmetijskih zemljiščih, predpiše tudi dodatne pogoje in kriterije, ki jih mora za gradnjo na kmetijskih zemljiščih izpolnjevati investitor. Naslednja, izjemno pomembna sprememba sledi hitrejši vzpostavitvi trajno varovanih kmetijskih zemljišč. Vzpostavlja se poenostavitev pri pripravi strokovnih podlag, te se bodo morale pripraviti le v primerih, kadar gre za spremembo kmetijske namenske rabe. Tretji segment pa je vezan na melioracije, in sicer gre za prilagoditev obstoječemu stanju na področju osuševanja in namakanja kmetijskih zemljišč. Področje zemljiških operacij je zastarelo in ne ureja vseh situacij, do katerih prihaja na terenu. Med glavne pomanjkljivosti obstoječe ureditve bi zagotovo lahko umestili slabo izkoriščenost namakalnih sistemov, neustrezno zagotavljanje sredstev za delovanje in vzdrževanje velikih namakalnih sistemov in podobno. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo zato na stališču, da gredo spremembe predloga zakona v smeri odprave mnogih nepotrebnih administrativnih ovir, na primer, ena izmed teh se navezuje tudi na razširitev oziroma dopolnitev izjem, kjer odobritev pravnega posla ni potrebna, pomeni pa razbremenitev upravnih enot in skrajšanje predmetnih postopkov, prav tako se v postopku razbremenjujejo stranke. Prepričani smo, da bodo spremembe, ki jih predlog sprememb zakona uvaja, imele pozitivne učinke za lokalne skupnosti kot tudi pridelovalce hrane, saj med drugim omogočajo hitrejše postopke prostorskega umeščanja proizvodnih objektov za kmetijsko dejavnost v času, ko je treba intenzivno prilagajati trgu oziroma potrošnikom slovensko kmetijstvo. Na podlagi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, državna sekretarka! V Slovenski demokratski stranki dopolnitev in sprememb Zakona o kmetijskih zemljiščih ne bomo podprli. Menimo, da so spremembe in dopolnitve tega zakona neusklajene z lokalnimi skupnostmi in močno posegajo v delovanje lokalnih skupnosti. Gre za trajna varovana kmetijska zemljišča, ki naj bi jih bilo od 477 tisoč približno 350 tisoč. Naj omenim, da je velika večina teh kmetijskih zemljišč v okviru OMD, se pravi, na območjih z omejenimi dejavniki kmetovanja, in bo težko določiti, katera so ta kmetijska zemljišča, ker bo teh velika večina. Ta trajno varovana kmetijska zemljišča naj bi bila umeščena v občinske prostorske načrte. S tem zakonom se poenostavljajo strokovne podlage, za katere menimo, da so zelo pomembne, katera zemljišča bodo določena in na katerih ne bodo dovoljeni nikakršni posegi, razen za kmetijsko dejavnost, tudi državnih projektov se naj ne bi umeščalo na ta zemljišča. To bo občinam povzročilo veliko težav pri sprejemanju OPN. Zanima nas, kdo bo te strokovne podlage izvedel, kako se bo s tem prepričalo občinske organe, kot so občinski svet, da jih bo vnesel v svoj občinski prostorski načrt in podobno. Mislim, da je tukaj potrebno več analiz narediti in bolj vključiti stroko in narediti temeljite analize predem gremo zaščititi na ta način vseh teh 350 tisoč hektarjev kmetijskih zemljišč. Drugo so namakalni sistemi, ki se jih bo v osnovi država hotela znebiti in dati občinam kot njihova javna gospodarska služba. Na koncu je prišlo le do tega, da je možno, da občina prevzame kot javno gospodarsko službo. Mi menimo, da nikakor ne sodi. V gradivu je napisano, da imamo javne namakalne sistem in državne namakalne sisteme. Javni namakalni sistemi so lahko samo občinski ali pa državni, ne pa eno ali drugo. Menimo, da to ne pride v poštev, ker je veliko teh namakalnih sistemov zastarelih, nedelujočih in nikakor ne moremo to na nek način dati v breme občini. Nadalje gre tudi za posege na kmetijska zemljišča za gradnjo kmetijskih objektov, kjer zakon veleva, da naj bi z občinskim podrobnim prostorskim načrtom spreminjali osnovno namensko rabo, kar je v nasprotju s prostorsko zakonodajo. S podrobnim prostorskim načrtom se lahko samo določi podrobnejša namenska raba, nikakor pa ne spreminja osnovna namenska raba na kmetijskih zemljiščih, zato ker vsaka taka sprememba mora kasneje biti umeščena v prvo spremembo OPN. Kaj pa če ne bo spremenjena, objekti bodo pa zgrajeni, pridobljena gradbena dovoljenja? Glede na to, da se pripravlja temeljita sprememba prostorske zakonodaje, ki bo v roku pol leta, imeli jo bomo na klopeh, mislim, da bi bilo treba počakati in vse te spremembe vnesti v prostorsko zakonodajo, da bo urejeno na enem mestu v krovnem zakonu, to je v zakonu o urejanju prostora po novem, po starem je ZPN načrt, in potem šele iti v sektorske spremembe in umestiti določene spremembe v sektorske zakone. Poleg tega pa naj bi koalicija pripravljala sistemsko spremembo tega zakona v roku enega leta. Zakaj potem hitimo? Jaz sem prepričan, da v OPN trajno varovana kmetijska zemljišča v enem letu ne bomo umestili ali pa še bistveno kasneje. Sicer zakon prinaša neke spremembe, neko odpravo administrativnih ovir, vendar to še ni razloga, da ga sprejmemo v taki obliki. Zato tega zakona v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Primož Hainz.
Spoštovani gospod predsednik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Najprej bi se rad zahvalil gospodu kolegu Ivanu Škodniku, ki nas je obdaril s pirhi v lično izdelanih košaricah, ki jih je sam naredil, in res hvala lepa. Dovolite, da vas seznanim s stališčem Poslanske skupine Desus glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih. Končno smo, bi lahko rekli, dočakali obravnavo Predloga zakona o kmetijskih zemljiščih. Obravnavamo relativno obsežen zakon, vendar se ne bom spuščal v posamezne podrobnosti. Na kratko naj povem le, da v naši Poslanski skupini Desus ocenjujemo, da je predlog zakona primeren za podporo predvsem na osnovi treh ključnih razlogov. Prvi razlog je, da predlog zakona prinaša možnost načrtovanja kmetijskih objektov, ki so neposredno namenjeni kmetijski dejavnosti na kmetijskih zemljiščih, in sicer z občinskim podrobnim prostorskim načrtom. Drugi razlog, za katerega menimo, da je izjemnega pomena, je hitrejša vzpostavitev trajno varovanih kmetijskih zemljišč. Ocenjujemo, da je v naši državi med 300 in 350 tisoč hektarjev kmetijskih zemljišč. Prav tako je pomembna, tretji razlog, ureditev sistematičnega pristopa k melioracijam, predvsem zaradi prilagoditve obstoječemu stanju na področju izsuševanja in namakanja kmetijskih zemljišč in s tem poveza tudi uskladitev za ostalo zakonodajo. Skupen imenovalec razprav o predlogu novele Zakona o kmetijskih zemljiščih je bila tudi izražena skrb, da se iz kmetijskega objekta lahko naredi vikend ali kot se izrazil naš poslanski kolega v razpravi na matičnem odboru, kozolec lahko postane počitniška hišica. Skozi celo razpravo se nam je postavljalo vprašanje, ali to drži ali ne. Ne moremo zanikati dejstva, da se s tem predlogom dejansko širi nabor kmetijskih objektov, ki jih bo dopustno graditi na kmetijskih zemljiščih brez spremembe namena rabe. Glede na to, da so tudi strokovnjaki s področja urejanja prostora izrazili zaskrbljenost, da se s tako ureditvijo, kot jo prinaša ta predlog zakona, ustvarja nova zakonska luknja za rast nedovoljenih, recimo še enkrat, vikendov. Ker pa nova prostorska zakonodaja za enkrat še ni na vidiku, je del tega področja uredilo Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki je hkrati tudi odgovorno za razvoj in predvsem za obstoj kmetijstva, zato kot pozitivno ocenjujemo dejstvo, da sta se obe ministrstvi dogovorili, da do sprejetja nove prostorske zakonodaje, ostaja vsebina glede gradnje na kmetijskih zemljiščih v Zakonu o kmetijskih zemljiščih. Ko pa se bo sprejela prostorska zakonodaja, se bodo črtale določbe tega zakona, ki nas nekako, lahko rečemo, motijo. Po naši oceni smo s temi določbami stopili tudi naproti kmetom in kmetijskim organizacijam. Moram reči, da s tem predlogom zakona soglaša Državni svet Republike Slovenije, Skupnost slovenskih občin in Kmetijsko-gozdarska zbornica Slovenije. Naša poslanska skupina bi rada opozorila še na dve pomembni rešitvi, ki jih prinaša ta predlog novele. Ena je določba, ki omogoča gradnjo malih vetrnih elektrarn, s katerimi imamo velike težave samo v naši državi. Novela dopušča gradnjo na zemljiščih, ki so po namenski rabi kmetijska zemljišča, imajo boniteto manj od 35, vendar le, če bo to določal prostorski akt lokalne skupnosti. Tako se omogoča lokalnim skupnostim, da za gradnjo objektov in posegov v prostor na kmetijskih zemljiščih, torej tudi malih vetrnih elektrarn, predpišejo tudi dodatne pogoje in kriterije, ki jih bo moral izpolnjevati investitor za gradnjo na kmetijskih zemljiščih. Druga rešitev pa je vnos določbe, s katero se določa, da osebe, ki niso lastniki ali zakupniki kmetijskih zemljišč, kmetijska zemljišča uporabljajo na lastno odgovornost, torej gre za kolesarje, nabiralce gob in gozdnih sadežev in druge uporabnike gozdnih površin. S tem smo stopili nasproti tudi kmetom, ki jih skrbijo morebitne tožbe s strani uporabnikov njihovih zemljišč, ter tudi tem uporabnikom, saj se lastnike zemljišč spodbudi, da omogočajo normalen prehod preko svoje lastnine. Torej kot rečeno, predlog zakona, ki ga imamo na mizi, Poslanska skupina Desus podpira. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, v kateri bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih tudi v tej obravnavi podprli. Menimo, da je ministrstvo pripravilo zelo dober Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih, ki predstavlja predvsem odziv na izjemno zahtevne klimatske razmere in nenazadnje tudi na zelo zahtevne razmere na trgu, ki zahteva tudi zelo hitro prilagajanje slovenskega kmetijstva tem pogojem. Dvig konkurenčnosti slovenskega kmetijstva je zagotovo ena od prioritetnih nalog, ki pa za Slovenijo ni enostavna, saj se srečujemo z zelo različnimi pogoji za kmetovanje v različnih regijah. Slovenija je čudovita država in ta konfiguracija terena in naravne danosti so tudi tiste, ki jih je treba upoštevati pri načrtovanju razvoja kmetijstva. Zato je izjemno pomembno pri tem poudariti, da se vključujejo v ta postopek v še večji meri, kot je bilo to omogočeno s prejšnjim zakonom, lokalne skupnosti s sprejemanjem prostorskih aktov, ki so ključni za to, ali se lahko v zelo kratkem času odzovemo tudi na področju kmetijstva za potrebe konkurenčnejšega nastopa na trgih, predvsem zaradi investicij, ki so nujno potrebne zato, da lahko slediš novim tehnološkim potrebam in spoznanjem. Hkrati pa seveda tudi omogoča prav konkretno vključevanje tako lokalnih skupnosti ne samo države, ampak tudi zasebnikov, če se izkaže potreba pri učinkovitejšem upravljanju in vzpostavljanju osuševalnih sistemov in tudi namakalnih sistemov. To je tisto, kar je v veliki meri bilo predmet razprav v zadnjem obdobju, kako spraviti na višji nivo obratovanja tako namakalnih kot osuševalnih sistemov in se s tem odzvati na te zahtevne klimatske razmere, s katerimi se srečujemo v zadnjem obdobju. Zelo pomembno pri tem pa je, da se poenostavlja tudi postopek, ki je vezan na promet s kmetijskimi zemljišči oziroma tudi na komasacije in postopke, ki omogočajo združevanje zemljišč in seveda s tem tudi večjo konkurenčnost naših kmetij. Torej bistveno nižje soglasje je potrebno, kot je to bilo potrebno do zdaj, da se ti postopki izpeljejo. S tem je seveda ta časovna komponenta, ki je ključna za to, da se odzoveš na zahteve na trgu, odpravljena in omogoča, da se seveda vsi ti postopki speljejo v krajšem času, kljub temu da določeno število posameznikov se s temi postopki mogoče ne strinja. Gledano v celoti je učinek prav za vse zagotovo bistveno boljši. Pomembno pri tem je, da je upoštevana tudi stroka znotraj samega postopka, ki je bil izpeljan pri tem zakonu na najširši možen način, saj smo imeli opravljeno tudi javno predstavitev mnenj, v kateri se je lahko predstavilo stališča tako tistih, ki kmetujejo, kot tudi vseh tistih, ki spremljajo načrtovanje v prostoru in nenazadnje tudi promet s kmetijskimi zemljišči. Mnoge pripombe, ki so bile posredovane, so bile vključene v postopku v Državnem zboru v samo besedilo zakona, tako da je tudi promet s kmetijskimi zemljišči bistveno bolj učinkovit, kot je bil pred tem. Predvsem pa lahko govorimo, da gre za dvig strokovnosti in operativnosti pri vrednotenju kmetijskih zemljišč. Vse to mislim, da lahko da oceno, ki jo dajemo Socialni demokrati temu zakonu, da se lahko s pametnim gospodarjenjem z naravnimi viri zagotovi prehransko in energetsko neodvisnost ter tudi nenazadnje nekako pametno ekonomijo, s katero se ustvarjajo nova zelena delovna mesta na podeželju, na katerem nenazadnje živi večina slovenskega prebivalstva. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Violeta Tomić.
Spoštovani predsednik, spoštovana sekretarka, kolegice in kolegi, pozdravljeni! Novela Zakona o kmetijskih zemljiščih prinaša veliko tehničnih in vsebinskih sprememb. Velika večina teh sprememb je dobrih, vendarle pa se med njimi skrivajo tudi sporne določbe. Takšna je na primer določba, ki poenostavlja postopke za gradnjo vetrnih elektrarn na kmetijskih zemljiščih z boniteto manj kot 35. Čeprav v Združeni levici zagovarjamo prehod v nizkoogljično družbo in s tem povezano povečanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov, je določba, po kateri bo po novem možno graditi vetrne elektrarne na kmetijskih zemljiščih, predvidena že v občinskih prostorskih aktih, nesprejemljiva. Veljavna uredba o dopolnilnih dejavnostih na kmetiji, kot dopolnilno dejavnost šteje proizvodnjo in prodajo električne energije iz vetrnega vira, pri kateri je skupna nazivna moč vetrnih elektrarn omejena na 100 kW. Ena sama vetrnica moči en megavat tako kar za 10-krat presega najvišjo dovoljeno proizvodnjo na kmetijah, poleg tega pa jih bo možno graditi več na enem samem kmetijskem zemljišču. Gre za industrijsko proizvodnjo električne energije na kmetijskih zemljiščih, kar je v nasprotju z namenom Zakona o kmetijskih zemljiščih, katerega cilji so ohranjanje in izboljševanje pridelovalnega potenciala, povečanje obsega kmetijskih zemljišč za pridelavo hrane, trajnostno ravnanje z rodovitno zemljo, ohranjanje krajine in razvoj podeželja. Zakon je nadalje sporen, ker odpira možnosti za prenos državnih osuševalnih in namakalnih sistemov na zasebne zadruge in pri tem dela obvod okoli Zakona o ravnanju s stvarnim premoženjem Republike Slovenije in samoupravnih lokalnih skupnosti, ki jasno določa, kdaj in na kakšen način je dovoljeno državno premoženje prodati ali neodplačno prenesti na zasebnike. Gre za neke vrste prikrito privatizacijo, na katero v Združeni levici ne moremo pristati. Prenos namakalnih in osuševalnih sistemov na zasebne zadruge je še toliko bolj sporen, ker se bodo s tem prenesle tudi naloge upravljanja in vzdrževanja teh sistemov, ki se sicer izvajajo kot javna služba, ki jo subjekti zasebnega prava lahko opravljajo le na podlagi koncesije. Pogoje in način podelitve koncesij za opravljanje javnih služb določa Zakon o gospodarskih javnih službah. Tako se tu pri prenosu namakalnih in osuševalnih sistemov dela še en obvod okoli uveljavljanja javnega interesa vseh državljanov v korist zasebnikov. Tu je treba poudariti, da zasebne osuševalne in namakalne zadruge ne bodo nujno združevale vseh lastnikov zemljišč, ki ležijo ob teh sistemih, poleg tega pa je dobro upravljanje teh namakalnih sistemov tudi v širšem javnem interesu, saj so ti sistemi pogosto integralen element protipoplavne zaščite. Za odpravo teh in še nekaterih drugih pomanjkljivosti zakona smo v Združeni levici v predhodni obravnavi predlagali amandmaje, ki jih je koalicija zavrnila. Ker pa zakon vendarle vsebuje tudi dobre rešitve, ne bomo glasovali proti, ampak se bomo pri glasovanju vzdržali. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka s kolegi, kolegice in kolegi! Krščanski demokrati smo pričakovali, da bo Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano predlagalo v obravnavo nov, bolj sodoben zakon, ki bo ponudil prave rešitve in odgovore na potrebe, izzive in težave slovenskega kmeta. Pa je pred nami novela, ki sicer prinaša nekaj dobrih rešitev, pa tudi nekaj takšnih, za katere menimo, da niso dobre. Predvsem pa ne prinaša celovite ureditve področja, ki bi bila ob zastarelem zakonu zelo potrebna. Poslanci smo prejeli številne odzive na predlog novele, stališča in predloge, vse smo pozorno proučili. Naj tu izpostavim nasprotovanje civilne družbe možnosti gradnje nekmetijskih objektov na kmetijski zemlji z boniteto pod 35. Najbolj so bile izpostavljene male vetrne elektrarne. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo zadržani do te možnosti in menimo, da bi bilo treba kriterije še zaostriti z nekoliko nižjo boniteto kmetijskega zemljišča. Prav tako pa bo tu velika odgovornost ministrstva za nadzor nad spoštovanjem zakonskih določb. Novela omogoča gradnjo oziroma postavitev določene vrste objektov na kmetijskih zemljiščih in za kmetijski namen. Krščanski demokrati sprašujemo, kdo in kako bo nadzoroval, ali investitorji takšne objekte res uporabljajo za kmetijsko dejavnost ali so postavili nekaj drugega in s popolnoma drugim namenom. Naj spomnimo na številne črne gradnje razkošnih vil pod krinko objektov za kmetijsko rabo, bodisi so to sušilnice bodisi torkle. Pri postavitvi čebelnjakov bi bilo treba slediti pobudi Čebelarske zveze Slovenije iz leta 2007, da se občinam omogoči gradnjo čebelnjakov izven naselij in tudi izven tako imenovanega grajenega območja kmetije, in sicer tako, da se ta možnost ustrezno opredeli v prostorskih izvedbenih aktih. Da se morebitno predvidena možnosti za gradnjo čebelnjakov ne bi izrabljala za gradnjo počitniških hišic, naj se predhodno pridobi pozitivno mnenje Čebelarske zveze oziroma Čebelarske svetovalne službe, iz katere izhaja, da je zemljišče, na katerem naj bi stal takšen čebelnjak, v skladu s predpisi, ki urejajo čebelarstvo, da je zemljišče vključeno v kataster čebelje paše in čebelarski pašni red, da je investitor vpisan v priznano rejsko organizacijo za kranjsko čebelo. Podpiramo rešitev, da se lahko na kmetijskih zemljiščih brez spremembe namenske rabe kmetijskega zemljišča s pripravo OPPN načrtuje določena vrsta kmetijskih objektov, ob v zakonu napisanih pogojih. Z njo bo mogoče rešiti marsikatero investicijo v kmetijska gospodarstva. Po našem mnenju pa je neprimerna predlagana rešitev, da je pogodbo o nakupu kmetijskega zemljišča sklenjena z dnem podaje izvaja o sprejemu ponudbe. Na številne ponudbe za prodajo kmetijskih zemljišč se javi tudi več 10 ali 20 interesentov. Po rešitvi, ki jo prinaša zakon, je sklenjena pogodba za nakup kmetijskega zemljišča tudi s temi desetimi oziroma dvajsetimi kupci. Vsi lahko vložijo tožbo proti prodajalcu na izstavitev zemljiškoknjižnega dovolila pred sodiščem in bodo seveda lahko uspeli, tudi več od njih. Prodajalec pa nebo imel kupnine oziroma jo bo moral iztožiti. Za nas je to nesprejemljiva pozicija prodajalca. Rešitev, ki jo prinaša zakon, pomeni po naši oceni prekomeren poseg v položaj prodajalca. Prodajalec tako dejansko izgubi lastninsko pravico, kupnine pa ne dobi. Dejansko se je že sedaj vzpostavila sodna praksa, ki je tako rešitev, kot jo prinaša zakon in je v direktnem nasprotju z določili sedaj veljavnega zakona. Praksa se je izkazala za neprimerno, kljub temu se zdaj uzakonja taka rešitev. Opozarjamo na posledice, ki jih bo tak zakon prinesel zaradi odškodninske odgovornosti države. Stanje v kmetijstvu se zadnja leta zelo poslabšuje. Mali in srednji kmetje bodo obupali in opustili kmetovanje, zaraščanje se bo nadaljevalo. Vse več rodovitne zemlje ostaja neobdelane. Novele poslanci Nove Slovenije ne moremo podpreti, saj prinaša le posamezne dobre rešitve, ki pa ne bodo pomagale slovenskemu kmetijstvu tako, kot smo pričakovali. Noveli pa tudi ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, za njo gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih, ki ga danes obravnavamo, ne predstavlja novega sistemskega zakona s področja upravljanja in gospodarjenja ter prometa s kmetijskimi zemljišči, kar pa bi bilo vsekakor treba čim prej urediti in prilagoditi novim razmeram, ki bodo prinašale spremembe na določenih področjih. Prav tako smo mnenja, da bi zakon moral biti usklajen s Predlogom zakona o urejanju prostora, kajti le tako lahko zagotovimo racionalno, strokovno pregledne ekonomsko in družbeno upravičene posege v prostor kmetijskih zemljišč, kar je osnova za trajnostni sonaravni razvoj in zagotavljanja osnov za prehransko varnost. Novela zakona prinaša naslednje poglavitne spremembe. Širi se nabor objektov in posegov v prostor, ki jih lokalna skupnost v prostorskem aktu lahko dopusti graditi na vseh kmetijskih zemljiščih brez spremembe namenske rabe. Načeloma se s predlagano rešitvijo strinjamo, ker izboljšuje konkurenčnost kmetij in podeželja razen z možnostjo graditve malih vetrn elektrarn, ker je po našem mnenju to industrijski objekt, zato bi morali pri tovrstnih gradnjah upoštevati tudi drugo zakonodajo. Določijo se minimalni pogoji za gradnjo na kmetijskih zemljiščih, ki pa jih lahko posamezne lokalne skupnosti spreminjajo oziroma poostrijo. Rešitev podpiramo, ker lokalne skupnosti lahko upoštevajo svoje posebnosti oziroma specifičnosti narave in okolja. S podrobnim prostorskim načrtom občine se ureja načrtovanje kmetijskih objektov in možnost preselitve kmetijskih gospodarstev na kmetijska zemljišča brez spremembe namenske rabe. Rešitev je racionalna in koristna z vidika učinkovitega črpanja sredstev iz programa razvoja podeželja. Poenostavlja se strokovna podlaga za določitev območij za trajno varovanih kmetijskih zemljišč. Rešitev je prav tako koristna z vidika možnosti upoštevanja specifičnosti posameznega lokalnega okolja. Ukinja se preverjanje bonitete kmetijskih zemljišč in priprava predloga oziroma podloga območij, primernih za izvajanje agrarnih operacij, namakanje, osuševanje, komasacije. Rešitve prispevajo k obvladovanju negativnih učinkov podnebnih sprememb in zvišujejo konkurenčnost kmetijskih gospodarstev. Novela prav tako prinaša tudi nekatere manjše pozitivne spremembe na področju prometa s kmetijskimi zemljišči in vzpostavitve sistema izplačil odškodnin zaradi spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev podpiramo novelo zakona, ker smo mnenja, da koristi, ki jih prinaša za kmetijska gospodarstva, presegajo pomanjkljivosti in tveganja, na katera opozarjamo. Hvala za vašo pozornost.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 23. 3. 2016. V razpravo dajem 15. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Še enkrat, državna sekretarka, poslanke, poslanci, prav lep pozdrav! Uvodoma se bom dotaknil tega, ker je bilo izrečeno k 15. členu, vloženi amandma koalicijskih strank. Dejstvo je, da je ta amandma popolnoma logično bil vložen predvsem iz razloga, ker je nekako bil vezan na matičnem odboru na 13. člen tega predloga zakona o kmetijskih zemljiščih. Tisto, kar je bistvo, je, da v celoti sledi priporočilu, ki je bilo jasno izrečeno v tej predhodni fazi s strani Računskega sodišča, da je treba v zvezi s temi postopki ocenjevanja oziroma vrednotenja kmetijskih zemljišč preprosto slediti stališču, ki ga je vzpostavilo Računsko sodišče. Dovolil bi si, kot je običajno, spoštovani predsednik, še nekaj besed v zvezi s samim zakonom. Če v zvezi s samo spremembo predloga zakona o kmetijskih zemljiščih povzamem naslove medijev, ki so jih v tem dobrem letu, kolikor je trajal tovrstni postopek, kot skupni imenovalec povzemali mediji, ki so spremljali tovrstno tematiko, jih lahko strnem nekako z naslednjim naslovom: Ali kozolec lahko postane počitniška hišica? Seveda je to resno vprašanje in prav gotovo se vprašamo, ali je temu res tako. Dejstvo je, da je pripravljavec spremembe zakona o kmetijskih zemljiščih pristojno Ministrstvo za kmetijstvo, prehrano in gozdarstvo s tem predlogom širilo nabor kmetijskih objektov, ki jih bo dopustno graditi na kmetijskih zemljiščih brez spremembe namenske rabe. Treba je pa hkrati ob tem tudi poudariti, da so strokovnjaki s področja urejanja prostora in morda tudi še danes izražali bojazen, ali se s tako ureditvijo, ali nova zakonska ureditev nekako odpira ali omogoča pravno luknjo za rast teh tako imenovanih nedovoljenih počitniških hišic. Prav gotovo je to vprašanje na mestu in mu je resnično potrebno dati potrebni posebni odgovor. Dejstvo je, da po dobrem letu usklajevanja te tematike z vsemi deležniki, katerih se neposredno ali posredno dotika ta materija, bi nekako povezal in je bilo nekako tudi že v predstavitvi poslanskih skupin predočeno, v glavnem trije sklopi. Prvi sklop, prav gotovo tisti, ki najbolj bode v oči in je vezan tudi na same uvodne besede vezane na skupni imenovalec, in sicer možnost načrtovanja kmetijskih objektov, ki so neposredno namenjeni kmetijski dejavnosti, se pravi na kmetijskih zemljiščih z občinskim prostorskih podrobnim načrtom. Drugo, sila pomembno, je hitrejša vzpostavitev trajno varovanih kmetijskih zemljišč v posamezni lokalni skupnosti. In kot tretja, tako imenovani sistematični pristop k urejanju melioracij, predvsem zaradi prilagoditve obstoječem stanju na področju osuševanja in namakanja kmetijskih zemljišč. Mislim, da je treba izpostaviti predvsem, s tem pa ne zanemarjam ostalih dveh področij, ta prvi segment, se pravi načrtovanja kmetijskih objektov. Med predvidenimi spremembami je razširjen nabor pomožnih kmetijskih objektov, ki jih bo na kmetijskih zemljiščih mogoče graditi, kot omenjeno, brez spremembe namembnosti namenske rabe. Ta predlog dejansko določa, da bo lahko lokalna skupnost v prostorskem aktu na trajno varovanih zemljiščih dopustila graditi tiste, ki so marsikdaj kot sporni objekti, primeroma navajam kozolce, napajalna korita, kmečke lope in podobno. Na vseh ostalih kmetijskih zemljiščih pa poznamo primere, kot so čebelnjaki, staje in tako naprej. Razlog za razširitev nabora objektov, ki se lahko gradijo na kmetijskih zemljiščih, je predvsem v spoznanju, da je treba vsem tistim, ki se aktivno ukvarjajo s kmetijstvom, omogočiti, da se ohranja njihov nivo razvoja, jasno pa je, da je imel predlagatelj zakona v mislih tudi drugi del, se pravi, da se tudi izboljšajo pogoji njihovega delovanja. In eden od pogojev, da se to zagotovi, je prav gotovo omogočanje tovrstne infrastrukture, čeprav moram priznati, da to ni pravi izraz, kajti praviloma so to tako imenovane lesene konstrukcije. Kritike prostorskih načrtovalcev, če temu v dobrem pomenu besede rečem kmetijcem, da z določili o gradnji kmetijskih pomožnih objektov posegajo v prostorsko načrtovanje in s tem kmete postavljajo v privilegiran položaj. Da bi bilo treba gradnjo teh objektov predpisati zgolj v prostorski zakonodaji in ne v kmetijski zakonodaji, moram priznati, da objektivno gledano ne vzdrži realne presoje. Zakaj menim, da ne? Za ohranitev in razvoj kmetij in splošno podeželja je preprosto treba skrbeti ali poskrbeti. Če tisti, ki so pristojni za sistematično urejanje prostora, le-tega ne uspejo urediti v razumnih rokih, v mislih imam prostorsko zakonodajo, potem lahko samo pohvalim ministrstvo za kmetijstvo, da so se sami lotili urejati to zadevo, kot ocenjujejo, da je potrebno. Zato v tem vidim predvsem dobro plat, pozitivno in ne tisto, ko se v neki smeri pojavljajo besede, da je treba za reševanje razvoja podeželja in tudi samega statusa kmetov čakati na bolj urejeno prostorsko zakonodajo. Ker pa vse le ni tako slabo, kot se včasih želi prikazati vsaj na nivoju političnega dialoga v tem Državnem zboru, pa sem na stališču, da je v zvezi s temo današnjega zakona lahko pogled zelo optimističen. In zakaj v tem pogledu takšno razmišljanje? Predvsem zato, ker je znano, da se je Ministrstvo za kmetijstvo skupaj z Ministrstvom za prostor dogovorilo, da ostane vsebina glede gradnje na kmetijskih zemljiščih do sprejetja nove prostorske zakonodaje v tem zakonu o kmetijskih zemljiščih. Iz tega se popolnoma logično da sklepati, da ko bo novi zakon o urejanju prostora, določbe, ki se nanašajo na gradnjo na kmetijskih zemljiščih, preprosto bodo črtane. To pomeni, da je smiselno za prehodno obdobje, ko ne vemo, koliko časa bo trajalo, kljub nekim časovnim obljubam, da bo urejena prostorska zakonodaja, treba omogočiti normalni razvoj kmetijske dejavnosti ob sodelovanju z lokalno skupnostjo. Da se še odgovorim na tisto prvotno, osnovno tezo, kdo je lahko investitor za gradnjo na kmetijskih zemljiščih, ki je bila v začetku moje razprave postavljena pod malo provokativnim naslovom, povzetem iz medijev: Ali je kozolec lahko počitniška hišica? Se pravi, predlog zakona na novo določa pogoje, ki jih mora za gradnjo na kmetijskih zemljiščih izpolnjevati investitor. Se pravi, staje in pomožne kmetijsko-gozdarske objekte, ki so nezahtevni objekti, bo na kmetijskem zemljišču lahko gradil investitor, ki ima v lasti oziroma v zakupu, prvič, 1 hektar zemljišč, ki so uvrščene med njive in vrtove, travniške površine, trajne nasade in druge kmetijske površine, in drugič, ali 5 tisoč kvadratnih metrov zemljišč, ki so uvrščene med trajne nasade. Iz tega nesporno izhaja, da se kakršnekoli, če temu lahko tako rečem, ideje ali misli, da je kozolec lahko počitniška hišica, s predlogom tega zakona preprosto anulirajo. Bi pa vseeno nekaj besed še namenil glede izboljšanja obstoječe zakonske ureditve v zvezi z odobritvijo pravnega posla s strani upravnih enot. Bistvo te ureditve je, če se nekoliko strokovno izrazim, odprava administrativnih ovir, vse z namenom, da se postopki vezani na promet s kmetijskimi zemljišči časovno skrajšajo. In tisto, kar je treba posebej poudariti, je dejstvo, da to skrajšanje ne gre na račun pravne varnosti lastnikov. Zaradi bolj jasne preglednosti in nedvoumnosti, kaj to pomeni, mislim, da je prav, da se pogleda že obstoječa določba zakona o kmetijskih zemljiščih, kateri so tisti pravni posli, ki jih ni treba odobriti preko upravnih enot, se pravi organov državne uprave. Samo na kratko, in sicer med zakoncema oziroma zunajzakonskima partnerjema, lastnikom in njegovim zakonitim dedičem, če ne gre za zaščiteno kmetij. Nadalje, med solastnikoma, kadar je kmetijsko zemljišče, gozd ali kmetija v lasti dveh solastnikov. Nadalje, na podlagi pogodbe o dosmrtnem preživljanju, na podlagi darilne pogodbe, na podlagi primera smrti in izročilne pogodbe. Temu je treba dodati še naslednje, tisto kar ta predlog zakona prinaša dobrega lastnikom, in to je, da ni potrebna odobritev pravnega posla še za naslednje posle, in sicer v primerih, ko lastnik sklepa pogodbo o preužitku, nadalje v primerih, ko gre za pridobitev kmetijskega zemljišča za potrebe gradnje objektov gospodarske javne infrastrukture, se pravi kanalizacija, vodovod, telekomunikacija, daljnovod in vse, kar je sila pomembno v lokalnih področjih. Nadalje, če gre za menjavo kmetijskega zemljišča v lasti lokalne skupnosti za stavbno zemljišče in če gre za nakup kmetijskega zemljišča namenjenega gradnji objekta, ki je bil načrtovan z občinskim podrobnim prostorskim načrtom. Iz tega nedvomno izhaja, da predlagane spremembe gredo v korist lastnikom kot tudi lokalnim skupnostim, in ravno to je namen zakonodajalca in v tem primeru Državnega zbora, da izvršuje svoje temeljno poslanstvo. Zato v tem delu zaključujem in menim, da je ta Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o kmetijskih zemljiščih ta hip primeren za sprejem. Hvala lepa.
Besedo ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka! Kot sem že povedala v stališču Poslanske skupine, je večina teh predlaganih sprememb dobrih in pozitivnih. Smo pa kritični do nekaterih, ki se nam zdijo izrazito sporne. Pa naj se najprej dotaknem zakona kot celote. Nekako se v Združeni levici ne moremo strinjati z določbo, ki širi nabor objektov in posegov v prostor, ki jih bo lokalna skupnost v prostorskem aktu lahko dopustila graditi na kmetijskih zemljiščih. Tako, kot ste v predstavitvi povedali, z naraščanjem prebivalstva narašča potreba po hrani, kmetijske površine se nam zaraščajo. To po našem mnenju nikakor ne gre v tej smeri. Načeloma je sicer v redu, da gre večini za enostavne objekte, ki so dejansko povezani s kmetijstvom ali pa objekte namenjene raziskovanju in infrastrukturi, vendar pri širjenju nabora teh objektov, se lahko širi nabor objektov tudi za počitniške hišice, kot smo prej slišali. Še manj pa se strinjamo s tem, da so med temi objekti vetrne elektrarne do nazivne moči enega megavata. Sicer se v Združeni levici zavzemamo za povečanje deleža električne energije iz obnovljivih virov, vendar pa se nam zdi ta določba z več vidikov sporna. Pa naj naštejem samo nekatere. Uredba o dopolnilnih dejavnostih na kmetiji kot dopolnilno kmetijsko dejavnost šteje proizvodnjo in prodajo električne energije iz vetrnega vira, pri katerem je skupna nazivna moč vetrne elektrarne omejena na 100 kilovatov. Torej ni logično, da se poenostavlja postopke za gradnjo vetrnih elektrarn na kmetijskih zemljiščih za elektrarne, katerih nazivna moč kar za 10-krat presega največjo dovoljeno proizvodnjo, ki se še lahko šteje za kmetijsko dejavnost. Poleg tega bo po predlogu tega zakona na posameznem zemljišču moč graditi tudi več takih vetrnih elektrarn nazivne moči enega megavata. Se pravi, recimo osem. Ali ni bolje potem opustiti to omejitev in reči, dajmo raje postavit eno osemmegavatno, kot da postavljamo osem enomegavatnih, kajti poseg v prostor je tudi manjši. To so veliki objekti in jih je treba nekako pripeljati do tega zemljišča in verjetno se jih bo peljalo tudi preko drugih kmetijskih površin, kar bo še bolj zakompliciralo vso zadevo. Da gre za industrijsko proizvodnjo, ste tudi vi potrdili, gospa Tanja Strniša, na odboru. Moram poudariti, da nikakor ne nasprotujemo industrijski proizvodnji električne energije iz vetrnih elektrarn, vendar pa se nam zdi poenostavitev postopkov za gradnjo teh v zakonu, ki naj bi ščitil kmetijske površine, nesprejemljiva. Toliko bolj, ker zakon ne omogoča, da bi lokalna skupnost v svojih prostorskih aktih določala tudi gradnjo drugih elektrarn za pridobivanje elektrike iz obnovljivih virov, kot so, na primer, hidroelektrarne ali pa sončne elektrarne, postopki za te pa ostajajo enaki. Zakon pravzaprav privatizira osuševalne in namakalne sisteme. O razpolaganju z državnim premoženjem imamo poseben zakon in nobenega razloga ne vidimo, da bi se za namakalne in osuševalne sisteme delale neke posebne določbe v Zakonu o kmetijskih zemljiščih. Še toliko bolj, ker je upravljanje s temi sistemi v javnem interesu. In tudi to smo želeli z amandmaji na predhodni obravnavi črtati, pa, kot veste, smo bili preglasovani s strani koalicije. Kljub vsemu povedanemu in naštetemu do zdaj pa naj povem, da bomo zakon podprli, podprli pa bomo tudi amandma, s katerim se določa, da bodo osebe, ki bodo vrednotile kmetijska zemljišča, morale imeti pooblastilo za bonitiranje v skladu z zakonom, ki ureja evidentiranje nepremičnin. Prepričani smo, a bo s tem amandmajem vendarle zagotovljena večja zakonska skladnost, pa tudi bolj strokovno bonitiranje. Hvala za besedo.
Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Hvala za besedo. Problematika, ki jo je načel gospod Verbič, glede posegov na kmetijska zemljišča za gradnjo kmetijskih objektov, mislim, da so bojazni nekaterih, ki so bile navedene v fazi priprave zakona, upravičene. Da si lahko razlagamo te bojazni, pa je treba malo več vedeti o Zakonu o prostorskem načrtovanju oziroma prostorski zakonodaji. Zakaj morajo biti po novem vsi objekti, kot so, recimo, zidanice, vinske kleti, na stavbnih zemljiščih? Zato ker si je nekdo razlagal že v prejšnjem zakonu, da so objekti lahko grajeni samo tam, kjer je možnost priključitve na komunalno opremo, s tem je mišljen dostop, cesta, elektrika, voda. Iz tega izhaja, da morajo biti vsi ti objekti grajeni na stavbnih zemljiščih. Po novem morajo biti vse zidanice, ki so gospodarski objekti, grajene na stavbnih zemljiščih, vsaka zidanica mora imeti stavbno zemljišče. Sprašujem se, zakaj je to potrebno, ker pred tem je bil samo pogoj, da ima lastnik določeno površino vinograda ali sadovnjaka in na kmetijskem zemljišču lahko zgradi objekt velikosti 5 krat 7 ali 6 krat 8, s tem da je gospodarski del klet lahko vkopana v zemljo, lahko tudi ne, in pomožni prostori za občasno bivanje. In to je veljalo kar nekaj desetletij in takih zidanic je bilo zgrajenih kar nekaj, bi rekel, več kot 10 tisoč v Sloveniji. Na Dolenjskem, v Beli krajini jih je čez 10 tisoč. Za mnoge od teh objektov je zdaj trend preseljevanja iz mesta, iz velikih hiš na deželo, ker ljudje smatrajo, da je boljša kvaliteta življenja, če si ti v objektu, ki ima stanovanjske površine 30, 35, 40 kvadratnih metrov, je bil prej za občasno bivanje, zdaj pa so se preselili ali starejši ali celo mlade družine. Kako jih spraviti iz tega objekta, če je edini prostor za bivanje? Imamo izkušnje pri romski skupnosti, kako se lahko to zgodi. Nikakor ne. Še avtocesta, gradnja avtoceste se je ustavila zaradi tega, ker se ni dalo preseliti ene družine iz hiše. In kako bomo reševali te situacije? Ali bodo občine, lokalne skupnosti napeljale vodovod tistim, ki živijo v razpršeni poselitvi? Ali bomo rekli ne, jih bomo izselili? Ali je namen države, da je ta kmetijska zemlja obdelana ali ne? Ali je interes države, da si vsak zase pridela hrano ali pa večino hrane ali ne? Ali je za državo bolje, da gre kupiti v market nekvalitetno hrano in državi plača nek davek? Ker, če si sam pridela, ga ne. Razen gnojila, semena in tako naprej. Kaj je cilj te države? Če smo pred sto leti imeli milijon hektarjev obdelane kmetijske zemlje, zdaj imamo pa 477 tisoč hektarjev in želimo 350 tisoč hektarjev zaščititi, da je za pridelavo hrane. Kdo bo prisilil ljudi, da bodo obdelovali zemljo, če se jim ne splača? Povprečna naša kmetija je 6,6 ha. Ali lahko družina preživi na 6,6 ha? Ne. Ker ima lahko 10 krav največ. Z 10 kravami ne moreš preživeti. Potem pa, če se vrnem nazaj katere kmetijske objekte. Se lahko gradi na kmetijskih zemljiščih? Prestavitev kmetije. Najprej hlev, pa vse ostalo, potem hišo. Za božjo voljo, zakaj? Zakaj? A do takrat bo pa živel v šotoru, da bo krmil živino in obdeloval, potem bo pa začel zidati hišo? Zakaj pogoj, če je pogoj 1 hektar kmetijskih zemljišč ali 5 tisoč m² trajnega nasada, to je vinograd, sadovnjak, ne vem kaj še vse, zakaj pogoj, da mora biti ta kmet obvezno zdravstveno in pokojninsko zavarovan? Koliko je teh kmetov v Sloveniji? Zakaj drugi ne? Zakaj ne graditi objekte dopolnilnih dejavnosti, če vemo, da lahko povprečni kmet v Sloveniji preživi samo z dopolnilno dejavnostjo, z osnovno ne. S tem, da kršimo osnove prostorske zakonodaje, da z OPPN lahko določimo, da se gradi, to se pravi, spreminjamo osnovno namensko rabo, ki se jih s podrobnim prostorskim načrtom ali z izvedbenim prostorskim aktom do zdaj ni moglo spreminjati. Zdaj smo izumili, ministrstvo za okolje in prostor je reklo, se je dogovorilo, zdaj pa lahko. Vsak OPPN stane 10 tisoč evrov. 10 tisoč evrov za spremembo prostorskega akta, zato da se zgradi nek enostaven ali manj zahteven objekt na zemljišču enega hektarja. Če slučajno ni potrebno še kakšno okoljevarstveno dovoljenje pridobiti, ki traja leto in pol do dveh let in stane 6 tisoč evrov, v praksi za en hlev. Zdaj pa seštejmo! Kakšno pogoji so to, koliko tega bo in zakaj dajemo nekaj v zakon? Jaz sem prepričan, da bodo spremembe nove prostorske zakonodaje [[…]]na prste ene roke lahko preštejemo, toliko bo teh objektov zgrajenih in niti toliko ne do takrat. Zakaj je treba spreminjati to zakonodajo? Poglejte si svoj normativni plan Vlade, kdaj bi morala prostorska zakonodaja že biti na mizi v parlamentu. Delamo še večjo zmedo, kot smo jih do zdaj imeli. Vse iz teh pogojev črtamo razen vinskih kleti in zidanic, ki jih imamo na črno zgrajenih 10 tisoč v Sloveniji. Ali so ti objekti za podreti ali pa je bolje, da se ti objekti dajo v funkcijo neke turistične dejavnosti, za kar je zelo velik interes? Mene je poklical en investitor, ki gre v projekt, 50 mora zagotoviti v dveh letih, 50 zidanic z uporabnim dovoljenjem, ker je ogromen interes tujcev. S tako zakonodajo, ki jo imajo zdaj, tudi Zakon o gostinstvu, ker po tem zakonu mora zidanica imeti uporabno dovoljenje. Tisti stanodajalci, ki pa oddajo stanovanje, pa ne rabijo uporabnega dovoljenja pa lahko oddajajo stanovanja. Kakšna razlika pa je? Kaj ima veze to z gostinstvom, če gre za bivanje, če se ne ukvarja z gostinsko dejavnostjo? Vse imamo pobrkano. Ne vemo, kaj bi radi. Kmetijska zemljišča se zaraščajo, tisti, ki so pred 30 leti posadili trte, sadovnjak, zgradili zidanico, zdaj so ostareli, gredo v dom za starejše. Mladi enostavno ne bodo pri zapuščinski obravnavi podpisali, da sprejmejo to v last, kar se že dogaja pri romski skupnosti. Ker če nimajo službe, nimajo nič, so opravičeni do socialne podpore, če pa imajo neko zidanico pa, čeprav jim je samo strošek, pa jim ne pripada več socialna podpora, niti ne splača se, niti nimajo denarja, da bi obdelovali in to vzdrževali. To so dejstva, to je življenje. Ali mi živimo v nekem drugem svetu? Ali vam prinesem slike iz teh področij, koliko vinogradov sedaj ni obrezanih? Kaj to pomeni za zlato trsno rumenico? To kmetici bolj veste kot jaz, ker je nujno dvakrat špricati z pesticidom proti ameriškemu skržatku, ki prenaša zlato trsno rumenico. Kdo bo šprical? Pride samo inšpektor pošpricati trte, ki kih moraš posekati v vinogradu, ker so okužene. Bodimo življenjski! Pri spreminjanju prostorske zakonodaje imamo po statistiki 900 tisoč zgrajenih objektov v neskladju s predpisi in nekaj 10 tisoč na črno zgrajenih. Če sistemsko urejamo neko zakonodajo, je treba najprej ugotoviti pravo stanje, kakšno stanje na terenu imamo. Ne pa pisati neko zakonodajo na pamet naprej, ki ni življenjska. Tako kot tisti politik, ki je kravo zdravil, pa je rekel škoda, ker je poginila, ker imam še toliko idej. Tako mi delamo. Na teren bomo pošiljali inšpektorje, ki bodo kaznovali tiste, zakaj ne obdelujejo zemlje. Zakaj bi nekdo prevzel po zapuščini, podpisal si breme, naj to ostane državi. Imamo že občine, kjer so največje kmetije v občini, ki so zaradi plačevanja skrbnin v domovih za starejše pač podedovale kmetijska zemljišča, ki jih nihče noče. Najbolje, da organizirajo režijski obrat, kupijo traktor in obdelujejo tisto zemljišče, če ne bodo kazen plačevale občine, ker ne obdelujejo, ker je zakon in inšpekcija. Samooskrba nam pada, kmetijska zemljišča se zaraščajo, a mi živimo v nekem drugem svetu. Podpiramo večje kmete. Boste videli, kaj bo sedaj, če se mleko več ne bo prodajalo po taki ceni oziroma sploh vprašanje, kaj bodo storili kmetje, če več ne bodo s cisterno prišli po mleko, ker se v sosednjih državah že dogaja. Kaj je država, ministrstvo storilo za to? Ampak mi kar ščitimo, ščitimo tisto, da se zarašča, nazadnje bomo imeli tri četrt države v Naturi in živeli bomo od ptičjega petja, ko bomo poslušali ptiče, jedli bomo pa nekvalitetno hrano z gensko spremenjenimi organizmi. Polovica krme, ki jo naši živinorejci porabijo, je uvožena. To je statistika. Mi damo subvencije in potem pod ceno kmetijske pridelke izvozijo. Subvencije prispeva gospodarstvo, da izvozimo ven subvencije kvalitetno surovino izvažamo, polovico mlečnih izdelkov pa uvažamo. Narobe svet. In kmetje bodo na zadnjem obdelovali samo tisto še, kar potrebujejo za svojo družino, svoje sorodnike, ostalo pa se ne izplača. Ko sta se dva upokojenca pogovarjala pa je rekel eden drugemu, škoda, ker nimam 100 evrov več penzije, bi lahko imel dve kravi, zdaj imam pa samo eno. To je dejstvo, ker je samo strošek. Kaj bomo storili? Kakšno politiko imamo? Prepisujemo evropske zakone in upoštevamo vse direktive in uredbe, ki so pisane na kožo držav, ki imajo bistveno boljše pogoje za kmetovanje, kot je pri nas. Že Avstrijci se sprašujejo, koliko časa bodo lahko glede na pogoje, ki jih imajo, kimali tej evropski kmetijski politiki, ker jim propada pri njih. Mi smo pa zadovoljni, poslušamo ministre kako deli nekaj denarja, nekaj temu, nekaj onemu, samooskrba nam pa pada in kmetijska zemljišča se zaraščajo. Ko bi se pa nekateri želeli ukvarjati z dopolnilnim dejavnostmi, pa kar na enkrat ni možno, ker je nevoščljivost, da si bo nekdo še vikend sezidal poleg svojega kmetijskega objekta. Sprašuje se tudi tisti iz planin, ali bo moral pastirski stan biti grajen na kmetijskem zemljišču. Jaz se sprašujem, ali so ti pomožni kmetijski objekti, ali jih je treba priključiti na komunalno infrastrukturo. Vsako molzišče rabi pitno vodo. Tam kjer kravo molzejo, rabijo vodo in to neoporečno vodo, ne kar katerokoli vodo. In če je priključen objekt na komunalno infrastrukturo po naši zakonodaji mora biti na stavbnem zemljišču. In če je stavbno zemljišče, potem je samo majhen korak še od pastirskega stanu do vikenda. Majhen korak, ker je stavbno zemljišče. Ali je mogoče to namen? Namesto, da bi omogočili tistim ljudem, ki res se hočejo ukvarjati z dopolnilnimi dejavnostmi, da čim lažje pridejo do vseh potrebnih dovoljenj in se s tem ukvarjajo, vključno s turizmom. Ali se je kdo vprašal, kakšen je interes tujcev po turizmu v zidanicah? Nihče ne sliši, vsak vidi samo tisto, da ima zidanico, da gre lepo na deželo, se ima fino čez vikend, malo dela in uživa. Nevoščljivost državnih birokratov, namesto da bi pogledali stvari z druge plati. Črnogorski minister za kmetijstvo je izjavil, najboljši izvoz je prodana hrana na mizi turistov, boljšega izvoza ni in ne večje dodane vrednosti. Zakaj se mi tega branimo? Zakaj ne spreminjamo in prilagajamo zakonodaje dejanski situaciji? Poslušal sem gospoda Jegliča, ki je sodeloval pri Zakonu o urejanju prostora 15 let nazaj ali 20, on je rekel, najprej je treba posneti pravno stanje na terenu, kaj imamo, kaj hočemo in kako bomo to uredili čim prej. Do danes to ni bilo narejeno. Celo občine ne pridejo do podatkov, kdo ima gradbeno dovoljenje ali ne, mora dati vlogo na upravno enoto in čakati štirinajst dni, da to pošljejo. Ali je to potrebno? Kako je v Italiji, kako je v Avstriji, koliko je tam črnih gradenj? Koliko je nepobranih komunalnih prispevkov zaradi tega na terenu, s katerimi bi občine lahko gradile komunalno infrastrukturo - nas nič ne briga. Imamo pravo štalo in s tem zakonom to zmešnjavo še povečujemo. Zakaj ne bi počakali in prostorsko zakonodajo uredili tako, da bomo stanje na terenu na nek način uredili. Ali pa recimo, ne rabimo OPN, ker polovica občin tako nima sprejetih, pa bi morale imeti že leta 2009. Vsako pri nas občino stane par sto tisoč evrov. Če ne upoštevamo zakonodaje, če imamo lahko toliko črnih gradenj, zakaj potem toliko dati za to zakonodajo. Enako bo s trajno varovanimi kmetijskimi zemljišči, to je samo maska. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Vsem skupaj še enkrat prav lep pozdrav! Bom kar skrajšal, ker sem predstavil že stališče poslanske skupine. Glavni problem, ki ga vidim tu, je ta, da dobivajo možnost samo določeni industrijski objekti za umestitev na kmetijska zemljišča. Najverjetneje je vsem nam jasno, da se bodo pojavile težnje tudi po drugih vrstah industrijskih objektov, ker če samo nekateri dobijo priložnost, potem bo gotovo pričakovati pritiske, to je moje mnenje. Naslednje, kar je zelo pomembno omeniti pri tem zakonu, je to, da bo toliko uspešen ta zakon oziroma ta novela, kolikor se bodo poenostavili postopki za občinske prostorske načrte. Moje izkušnje in informacije kažejo, da veliko občin, vsaj na mojem območju, ima zelo velike probleme pri teh občinskih načrtih zaradi določenih soglasij, ki se vlečejo, postopki so dragi, in bo zagotovo treba poskrbeti za to, da se ti postopki racionalizirajo. Zato pozivam Vlado, da prouči, kaj bi se dalo tu narediti, ker bo od tega odvisno, koliko bo uspešen tudi ta zakon. Poleg tega je moja dolžnost, da opozorim na to, da lokalne skupnosti na eni strani res dobijo določeno pomembno vlogo glede na specifiko svojega okolja, da lažje izpeljejo investicije, da lažje odpravijo pomanjkljivosti glede določitve kmetijskih zemljišč v preteklosti. Ampak zavedati se moramo, da ko pride do preselitve kmetijskih gospodarstev in raznih kmetijskih objektov izven naselja, to se pravi, kjer so zdaj, ki je komunalno tudi urejeno, da je treba računati z dodatnimi stroški, investicijskimi, ker bodo ti objekti, ki bodo umeščeni nekje zunaj naselij, to se pravi na kmetijskem zemljišču, da bo treba izgraditi infrastrukturo in tu bodo občine čutile pritisk, najverjetneje ne toliko država in državni proračun kot same lokalne skupnosti. Naslednje, kar bi želel še povedati, je, da je Slovenija zelo različna. In to je prav. Na določenih območjih imamo, konkretno primer moj kraj, v glavnem samo kmetijska zemljišča in tu smo imeli zelo velike probleme, ker marsikdaj je obstoječa zakonodaja bila zelo velika in močna cokla, ki je zavirala razvoj. Upajmo, da se bo to zdaj do neke mere spremenilo. Še večje upanje pa imam, ko se bo celotna prostorska zakonodaja na primeren način uredila. Hvala.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Tanja Strniša.
Hvala lepa za besedo. Dovolite mi nekaj pojasnil k temu, kar je bilo povedano v razpravi. Najprej bi želela povedati, čeprav smo že na matičnem odboru podali obsežna pojasnila na nekatere navedbe, bi, mislim, da je treba, ker konec koncev pa je tukaj zdaj plenarna seja, vendarle določene zadeve ponoviti, ker gre za nerazumevanje določenih določil. Najprej bi želela izpostaviti, da zakon nikakor ne prinaša novih obveznosti na občine. Namreč, strokovne podlage, ki so bile tukaj izpostavljena za pripravo trajno varovanih kmetijskih zemljišč, se financirajo iz proračuna, in sicer iz namenske postavke, na kateri se zbirajo sredstva iz spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč. Za občino pomembna trajno varovana kmetijska zemljišča in strokovna podlage so bile uvedene že s spremembo zakona iz leta 2011, kar je zdaj novega in kar je boljše za občine, je to, da bo ta postopek priprave strokovnih podlag krajši in tudi z vidika državnega proračuna cenejši. V zvezi s tem želim povedati še in odgovoriti, tudi se odzvati na razpravo poslanca Laha, da smo že pripravili strokovno študijo, katera kmetijska zemljišča so strateškega pomena za pridelavo hrane. Strokovna študija in s tem povezana uredba je že bila javno predstavljena in je tudi javno objavljena, tako da imamo že zelo dobre strokovne podlage za kasnejšo detajlnejšo določitev strokovnih podlag, ki bodo v bistvu neke vrsta pogajalska pozicija kmetijskega ministrstva v procesu priprave OPN, katera zemljišča naj se določijo kot trajno varovana, zato da bi na dolgi rok zagotovili toliko zemljišč, naš cilj bi bil seveda 350 tisoč hektarjev kmetijskih zemljišč, kar bi zagotavljalo tisto jedro za z zagotavljanje prehranske varnosti. Tudi glede prenosa osuševalnih sistemov in namakalnih sistemov na občino, tukaj ne nalagamo novih bremen, ker gre za prostovoljen prenos. Že sedanji veljavni zakon je določal, da se lastniška razmerja pri osuševalnih sistemih določijo s pogodbo. To je v zakonu, ki je dve desetletji star, vendar se to v praksi ni uredilo, ves prenos je ostal na državi. Mi pa z novim zakonom omogočamo, da se ta prenos naredi, ampak še zmeraj, poudarjam, če občina to želi. Iz istega razloga je podobna ureditev tudi za namakalni sistem. Tukaj si želim tudi nekaj zadržati, namreč sedanji namakalni sistemi so marsikje, kot tudi poslanci ugotavljate, potrebni prenove, ker so stari. Za obnovo namakalnih sistemov je edini vir financiranja program razvoja podeželja. V skladu z evropsko uredbo država ni upravičenec za ta namen, se pravi, če so namakalni sistemi v lasti Republike Slovenije, praktično ni mogoče financiranje iz programa razvoja podeželja. Ni mogoče. Namakalni sistemi so potrebni obnove. Občine so lahko upravičenci, se pravi, če se občina odloči, če ima ta interes, če prisluhne svojim kmetom, potem lahko ta namakalni sistem, še enkrat poudarjam, če želi, vzame v svoje upravljanje – ali pa skupina občin –, se prijavi na razpis in lahko s sredstvi programa razvoja podeželja te sisteme obnovi. Če občina nima interesa, lahko vstopijo kmetje, lastniki kmetijskih zemljišč. Če imajo interes namakalni sistem obnoviti in vzdrževati, lahko v obliki namakalne zadruge to storijo, ni obvezno. Če ne bo niti občina imela interesa, niti namakalna zadruga, bodo ti sistemi ostali v lasti države in jih bo še naprej upravljala javna služba, kot sem že uvodoma povedala, se pravi Sklad kmetijskih zemljišč. Sredstva za vzdrževanje, prej sem govorila o investiciji, namakalnih sistemov že zdaj po sedanji zakonodaji nosijo sami lastniki kmetijskih zemljišč na tem namakalnem območju, se pobirajo kot prispevki in se potem iz tega ti namakalni sistemi vzdržujejo. Tako bo tudi v prihodnje, tudi če bo občina prevzela upravljanje namakalnih sistemov, bo pobirala ta prispevek za vzdrževanje in s temi sredstvi vzdrževala namakalne sisteme. Ne samo, da zakon ne nalaga novih finančnih obveznosti občinam, pač pa, še enkrat poudarjam, pomeni zakon precejšnje olajšanje, kar se tiče občin pri prometu s kmetijskimi zemljišči, kadar občina potrebuje kmetijska zemljišča zaradi postavitve kanalizacije, vodovoda, rekonstrukcije cest in podobno. Po sedanji zakonodaji je tako, da je promet s kmetijskimi zemljišči reguliran in se ve, da je prednostni upravičenec pri prometu zmeraj solastnik in potem kmet mejaš in potem zakupnik in podobno. Mi s tem zakonom omogočamo, da če občina rabi kmetijsko zemljišče, v tem primeru ne rabi odobritve posla s strani upravne enote in lahko taka zemljišča kupi, lahko jih tudi menja. Tukaj smo šli na ta predlog zakonske spremembe, smo ga pripravili prav na pobudo lokalne skupnosti in je z njimi usklajen. Izpostavljam tudi, da v nobenem pogledu z našim zakonom ne posegamo v izvorno pristojnost lokalnih skupnosti kar se tiče prostorskega načrtovanja. Mi samo z vidika varstva kmetijskih zemljišč določamo, kaj je še dopustno, da občina na kmetijskih zemljiščih načrtuje, če želi, in dajemo občini možnost, da predpiše strožje pogoje, tako kar se tiče lastnikov, ki bi postavila tam objekte, ali pa glede samih objektov. Občina se lahko odloči in ne dovoli v svojem OPN niti malih vetrnih elektrarn niti pomožnih kmetijskih objektov niti ne pristopi k OPN, če se tako odloči. Se pravi, v ničemer ta zakon ne posega v pristojnost občin, hoče pa biti življenjski, hoče reševati določene situacije v vsakdanjem življenju in določene probleme in v tem smislu nudi občini neko fleksibilnost. Ko sem že omenila male vetrne elektrarne, tako kot je tudi povedala že poslanka Tomić, te elektrarne z nazivno močjo do enega megavata nimajo nobene zveze s kmetijstvom in z upravljanjem dopolnilih dejavnosti na kmetijstvu in ta določba ni namenjena temu. Določba je namenjena temu, da se, če občina želi oziroma če se občina strinja in to vnese v svoj OPN, omogoči, da se taka vetrna elektrarna lahko postavi na kmetijskem zemljišču ne da bi se prej spremenila namenska raba tistega zemljišča. In to samo na slabših kmetijskih zemljiščih do bonitete 35 točk. Naj povem, zakaj je to z vidika varovanja kmetijskih zemljišč še sprejemljivo. Vsi se zavedamo, kakšne obveznosti imamo kot država glede obnovljivih virov, vsak obnovljivi vir zahteva tudi kmetijska zemljišča. In naj ilustriram s podatkom: Hidroelektrarna Brežice ima nazivno moč 45 megavatov, se pravi za 45 malih, ki jih mi dopuščamo na slabih zemljiščih, in je za ta poseg terjala 220 ha kmetijskih zemljišč, ki imajo boniteto tam na 50, pa tudi čez 70 bonitetnih točk, recimo, od 60 do 70 bonitetnih točk v povprečju. Mi za isto nazivno moč bi recimo rabili 5 hektarov, se pravi 3 %, največ do 3 % zemljišč in še to slabih. Z vidika varovanja kmetijskih zemljišč in Zakon o kmetijskih zemljiščih ureja predvsem varovanje kmetijskih zemljišč je umeščanje malih vetrnih elektrarn do te nazivne moči na slaba kmetijska zemljišča mnogo bolj sprejemljivo. Nazivna moč enega megavata je bila predlagana s strani ministrstva, pristojnega za infrastrukturo, najbrž da večji objekti zahtevajo vseeno najprej spremembo namenske rabe v stavbno in tudi drugačen postopek načrtovanja. Glede tega, če občina dopusti, to kar mi dovoljujemo z zakonom, te nezahtevne in enostavne objekte na kmetijskih zemljiščih, bi želela povedati dvoje. Prvič, da gre res za majhne in nezahtevne objekte, kjer ni mogoče prebivati pod nobenih pogojem, ker potem tak objekt ni več enostaven objekt. Nadzor nad tem, da je namenska raba res kmetijska bo vršila kmetijska inšpekcija. Kar se tiče čebelnjakov in pobude Čebelarske zveze iz leta 2007, je v našem zakonu in v tej spremembi po naši oceni konzumirana in uresničena. Povedati želim, da je zakon, ki dejansko ima določene elemente, ki izvorno sodijo v prostorsko zakonodajo, usklajen s prostorskim ministrstvom, da tudi vemo, da ko se bo prostorska zakonodaja spreminjala, da bomo tiste določbe, za katere je bolj smiselno, da so v njihovem zakonu, pač uredili tam in to najbrž črtali, če bo tako soglasje. Želela bi pa še povedati glede zidanic in dopolnilnih dejavnosti in teh večjih objektov, kajti na eni strani imamo, mislim, da se dve stvari tudi včasih zamešata, na eni strani imamo te nezahtevne objekte in pomožne objekte, ki jih lahko postavljajo, če občina dovoli, na kmetijskih zemljiščih investitorji, ki morajo v skladu z našim zakonom imeti vsaj pol hektarja kmetijskih zemljišč, če so to trajni nasadi oziroma 1 hektar kmetijskih zemljišč. To je pač ena vrsta objektov – gre za enostavne in nezahtevne objekte in še občina mora to dopustiti. Občina tudi lahko reče, da nič od tega ne dovoli ali pa da mora imeti investitor dodatne pogoje poleg teh površin. Drugo, o čemer govorimo, so pa resni gospodarski objekti. To so pa gospodarska poslopja, hlevi, ki jih pa dopuščamo na kmetijskih zemljiščih, vendar ne kar tako. Mora biti za to sprejet občinski podrobni prostorski načrt, kar pomeni, da morajo biti pridobljena vsa soglasja. Olajšava je samo v tem, da ni treba čakati, da je celoten občinski prostorski načrt spremenjen, da se spreminja celoten OPN in je postopek s tega vidika hitrejši. Tu pa seveda ni pogoj en hektar kmetijskega zemljišča, ker potem bi bilo to čisto preširoko odprto, ampak je pogoj, da je nekdo kmečko zavarovan, da ima pokojninsko zavarovanje kot kmet. Se pravi tu gre za poklicne kmetije, ki morajo imeti možnost razvoja, in s tem jim to omogočamo. Dostikrat imajo tudi občine interes, da preselijo kmetijo, ker je preveč utesnjena v naselju. In s tem posebnim postopkom prav to omogočamo. Menimo pa, da razlog za preselitev in poseben postopek, ki je izjema, ki na nek način birokratsko omogoča lažjo pot, velja za hleve, ne more pa veljati za dopolnilne dejavnosti, ker bi s tem preširoko odprli prostor. In tudi ta določba je povsem prostorsko usklajena in ni v nasprotju s prostorsko zakonodajo, to je bilo lepo pojasnjeno tudi na matičnem odboru s strani predstavnika Ministrstva za okolje in prostor. Zakaj najprej hlev in potem stanovanje, pa najbrž vsi razumemo. Nihče od nas si ne želi, da bi nekdo vodil poseben postopek pri občini skozi občinski podrobni prostorski načrt za stanovanje in hlev, najprej bi preselil hišo, potem bi pa zmanjkalo denarja in bi samo izkoristil ta sistem. To zlorabo je nujno preprečiti, zato je nujno, da najprej zgradi gospodarski objekt, ki je običajno tisti, ki je moteč, ali pa tisti, ki potrebuje širitev in je utesnjen v nekem naselju, tam je potreba. Ker je pa smiselno, posebno pri živinoreji, da je stanovanje blizu, če gre za neko mlečno rejo, pa dopustimo, da se hkrati preseli, če je tak interes, tudi kmetija. In, seveda, z občinskim podrobnim prostorskim načrtom ne spreminjamo namenske rabe. Namenska raba ostane v tistem hipu kmetijska, ko pa se naslednjič spreminja občinski prostorski načrt, pa se takrat, kot je skladno s prostorsko zakonodajo, ta namenska raba iz kmetijstva spremeni v stavbno zemljišče. Hvala lepa.
Prosim ponovno za prijave, ker je še interes. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovane predstavnice in predstavniki Vlade, drage kolegice in kolegi! Govorimo o 15. členu in amandmaju k 15. členu, pa seveda tudi širše, kot je to parlamentarna praksa, o Zakonu o kmetijskih zemljiščih. Temu amandmaju koalicijskih poslanskih skupin preprosto ni mogoče nasprotovati. In to svoje mnenje utemeljujem pravzaprav z mnenjem Računskega sodišča ali, bolj točno, zdaj že bivšega člana Računskega sodišča, gospoda Sama Jereba. Ko smo v Poslanski skupini Nove Slovenije zagledali, da imamo novelo Zakona o kmetijskih zemljiščih, smo z velikim zanimanjem šli študirat ta zakon. Moram ugotoviti, da je naše prvo razočaranje pravzaprav bilo v tem smislu, da ne gre za sistemsko rešitev; o tem ste danes nekateri že razpravljali in govorili tudi v stališčih svojih poslanskih skupin. Gospe in gospodje, mi danes potrebujemo neko sistemsko rešitev, sistemski zakon o kmetijskih zemljiščih, ki bo dober za danes in bo dober za prihodnost. Zdaj, ko imamo nenazadnje tudi skupno evropsko kmetijsko politiko, mislim, da neke arhaične rešitve niso več dobre. In zato, ker te sistemske rešitve ni, imamo preveč zlorab kmetijskih zemljišč. Imamo neke politične veljake – ne rečem, da se to danes dogaja -, ki so v preteklosti, to so znani primeri, zlorabljali kmetijska zemljišča, imeli papirje, kot se reče, za sušilnico sadja, zgradili graščino in zdaj se zadeva vleče na sodišču že nekaj let. Seveda, nedelujoča pravna država je tu najbrž več kriva kot Zakon o kmetijskih zemljiščih. Nikomur se nič ne zgodi, nekega ubogega Prekmurca, gospoda Küzmiča, pa vržejo ven iz neke počitniške hišice dobesedno na cesto, ker so višji interesi. In tisti politiki, ki jih je tudi ta gospod nekoč gostil, so mu danes obrnili hrbet. Pa pustimo zdaj to. Gospa državna sekretarka je uvodoma zelo dobro povedala in zaznati je bilo njeno skrb in tukaj jaz to skrb delim. To je skrb, da se nam, gospe in gospodje, vedno več kmetijskih zemljišč zarašča. Včasih se mi zdi, da z nespametnimi administrativnimi ukrepi mi znamo kmetijsko zemljišče tako zaščiti, da se nam zaraste. To je moj občutek. Treba je pogledati številke. Zdi se mi, da bi tukaj prav pri tej noveli zakona morali upoštevati, bolj upoštevati načelo subsidiarnosti. Zakaj vendarle lokalnim skupnostim ne damo bolj prostih rok, seveda mora država postaviti neke okvirje, ampak Slovenija je tako raznolika kar se tiče tudi kmetijskih zemljišč, da smo mi v enem dnevu lahko v Panonski nižini, v lűkariji, v deželi Cvička, v Alpskem svetu, v Goriških Brdih in na Jadranu. To je naše bogastvo, ampak to raznolikost se po mojem prepričanju ne da obravnavati preko skupnega imenovalca. Nekako nerazumljivo mi je, da država predpiše, da mora biti čebelnjak lesen in da ne sme biti večji od 40 kvadratnih metrov. Ali ne bi bilo dovolj, da napišemo, da se seveda razume, čemu služi čebelnjak? To je samo ena funkcija. To je dejansko gojenje čebel oziroma pridobivanju medu in ostalih produktov. Kaj bo pa zdaj, ko bo pa nekdo zgradil čebelnjak, lesen, velik 45 kvadratov, ker je imel slučajno takšne kose lesa in je optimiral rabo lesa, recimo? To je noro. Jaz preprosto tega ne razumem. Tudi ne razumem, kar je bilo danes že problematizirano, 3.č člen: "Lokalna skupnost lahko v Prostorskem aktu lokalne skupnosti na območju kmetijskih zemljišč dopusti gradnjo naslednjih objektov ali posegov v prostor, točka b, enostavni in nezahtevni pomožni kmetijsko-gozdarski objekti v skladu z uredbo, ki ureja vrsto objektov glede na zahtevnost, razen kleti in vinskih kleti." Zdaj bom pa jaz tudi mikrolokalno razpravljal. V moj okraj spadajo tudi Lendavske gorice. Nekoč, baje, največji strnjen nasad vinogradov v Sloveniji, med 600 in 700 hektarji je bilo, da ne govorim o lepoti te pokrajine, ampak danes je ni več. Danes morate knjižiti minus 300 hektarjev vinogradov in tam se ta površina 300 hektarjev zarašča. Danes imamo tam čudovit razgledni stolp, pridite ga pogledati. Kaj bodo moji vnuki gledali, moji otroci gledali s tega stolpa čez 10, 20 let? Džunglo bodo gledali, ker se zadeva zarašča. Naši predniki so izkrčili džunglo, jo kultivirali in zasadili tam vinsko trto, celo dvakrat, ker jo je enkrat uničila vinska uš, 600 do 700 hektarjev. Tam je interes, da se gremo turizem v zidanicah, ampak zdaj lokalna skupnost te gospodarske panoge tako pomembne, tako opevane, ne sme dovoliti. Lahko dovoli, ampak ljudje nimamo radi papirjev, ljudje znajo, kmetje znajo fantastično delati, proizvajati svoje proizvode, obdelovati zemljo in tako dalje, papirjev pa nima nihče rad. Seveda morajo biti neki okvirji, seveda, nisem za popolno liberalizacijo v smislu anarhije. Včasih se tudi sprašujem, ko hodimo po terenu in ima kak uspešen podjetnik dober produkt, dober trg in pravi, da bi lahko podpisal pogodbo za nekaj let z znano multinacionalko ali avtomobilsko znamko, ampak ne more, ker se ne more širiti, ker ne more zgraditi še ene proizvodne hale, ker je poleg kmetijsko zemljišče, ne more in ne sme. Odgovorimo si z čisto kmečko pametjo: Kje zraste več kruha, na enem hektarju veliki proizvodni hali delujočega podjetja ali na enem hektarju prvorazredne kmetijske zemlje? Kje zraste več kruha? Pa prihajam iz kmetijskega okolja in mi je ta zemlja zelo zelo blizu. Pred časom sem dal pobudo Vladi, in sicer pred skupno sejo slovenske in madžarske vlade, da bi obe vladi našli neko spodbudo, kako prav v lendavskih goricah zgraditi neko tehnološko klet, ker če tam ne bo v kratkem neke tehnološke kleti, se bomo soočili samo s še bolj pospešeno in z zaraščanjem lendavskih goric. Nisem za to, da bi vlade gradile, nisem za državno intervencijo, za državno investicijo. Te so slabe po moji oceni. Sem pa za neko spodbudo, kar bi vlada nenazadnje lahko tudi naredila. Naša pričakovanja so bila ob tem zakonu velika, razočaranje je pa prav takšno.
Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Zdaj bi moral hiteti na novinarsko konferenco, moji tukaj kričijo name, nisem se mislil oglašati, ampak v bistvu se moram, ker je prepomembna tematika. Če parafraziram govorca pred menoj, moj okraj je cela Slovenija, sem sin vaškega učitelja in v Sloveniji vsi ne živimo v Ljubljani pa v nekih urbanih okoljih. Če povzamem to razpravo tvorno do sedaj, mi imamo pravo štalo: imamo zaraščanje, imamo per capita najmanj kmetijskih zemljišč v Evropski uniji in imamo neko raznolikost, jaz bi se celo upal reči, onemogočanje raznolikosti. In imamo neke zgodbe, ki se kotalijo tipa dodatne dejavnosti, tri leta bo to, dve leti bo nekaj drugega in tako naprej in imamo dva razsuta resorja, tudi fevdalizirana. Kmetijstvo so si fevdalizirali Socialni demokrati in se na tem resorju ne vedejo ne socialno ne demokratsko. Mogoče, če bi si Združena levica, bi jaz lahko bil ali kolega kritičen, ampak tako dejansko je. Ljudje, ki se spoznajo na resor rečejo: »Gospod Židan je kmetijski minister sosednjih držav in Panvite.« Konec citata. Pred kratkim je gospod Vrisk postal – kolikokrat že? – predsednik zadružništva. 20 let že tam gor vedri in je zdaj rekel: »Ja, zdaj bomo pa zadružništvo poštimali.« Zadružništvo pa imamo, primerjalno gledano, 7-, 8- do 10-krat slabše. Se opravičujem, ampak v Sloveniji še ni takšne politične kulture, da bi bil kdorkoli več kot dva mandata na taki pomembni funkciji. Ni je. Mi bi verjetno potrebovali ustavni zakon, da se to prepove. Žal mi je, ampak tako dejansko je. Ne vem, gospodu Lahu se ponavadi smejete, ima to večno temo zidanice, ampak je zelo relevantna tema navsezadnje. Navsezadnje tudi ne vidimo neke dejavnosti, kjer bi se to zadružniško organizirali. So bili neki poizkusi v Beli krajini in na Dolenjskem, kjer imaš potem nekako občutek, da izvršilno oblast blokira to. Dobro, lahko se mi pogovarjamo o trajno varovanih kmetijskih zemljiščih. Jaz sem zelo za to. Lahko bi temo razširjal celo do Triglavskega narodnega parka in tako naprej, ampak razmišljati o tem varovanju na ta način, da bodo ljudje lahko tam živeli in preživeli. Jaz imam to neko srečo, da pozam enega vodilnega evropskega arhitekta za hleve delati, ne za štalo delati, ker mi imamo štalo, in mi nikoli ne pridemo do tega, da bi razpravljali o krajinski arhitekturi in če hočete o arhitekturi. To, kar je gospod pred menoj govoril, imamo to neko raznolikost, kako iz te vernakularne raznolikosti izhajati in kako ljudem pomagati, da bodo te zadeve lične. Ker bodimo odkriti, saj na daleč naša pokrajina izgleda lepa, če prideš malo blizu, tudi v Istri, so to v glavnem kurniki in arhitektonsko slabo narejene zadeve. Mi imamo dvajset zamujenih let na tem področju. Ker glavnino Državnega zbora predstavlja neka, dajmo reči, polurbana populacija, se bojim, da bomo imeli še desetletje podaljševanja tega. Imamo zaraščanje, imamo po obsegu hektarjev relativno majhne strukture, imamo, recimo, glejte že to, kar je bilo danes povedano, bomo zdaj naredili strokovno študijo. Mislim, to strokovno študijo je bilo treba narediti leta 1995. Imamo tako imenovana slaba kmetijska zemljišča. Okej, takšna je klasifikacija, dajmo se vprašati, ali mogoče pa spet niso tako slaba, zakaj pa so dobra. Imamo neko zgodbo in črta, kako se bo potegnila hitra cesta v Velenje, ker noben ne razmišlja, zakaj je pa ne bi vlekli po obstoječi trasi, ker se je nekdo že odločil, bo tako pa tako, pa kaj če se povozijo nasadi hmelja. Imamo pivovarstvo [[…]]evo, zdaj bi že moral začeti z novinarsko konferenco. Skratka, imamo en kažin, ki ga očitno te sestave, ki so zdaj, niso sposobne razrešiti, in imamo čisto preveč nalaganj nekih zadev na pleča občin. Včeraj sem poslušal gospoda Cerarja, se mu vidi, da mu Arih malo pomaga, njegove glavne besede so bile: »Vlada priporoča.« Mislim, vlada ni NGO, vlada je odločevalec! Ali pa, tukaj smo imeli gospo državno sekretarko glede namakalnih naprav: Če želijo, lahko ja, lahko ne. Vlada je odločevalec! Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Zaradi nekaterih izrečenih zadev pred menoj, s strani razpravljavcev, preprosto je prav, da sem se kljub vsemu še enkrat odločil, da se prijavim, predvsem zaradi tega, ker menim, da ne samo, da imamo različne poglede, morda tudi različno beremo ta predlog zakona. Ampak, tisto, kar se mene tiče, mi je moteče to, da je bila velikokrat omenjena ta prostorska zakonodaja in da se potem tudi to področje, ki je zdaj urejeno s tem predlogom spremembe zakona, v neki smeri mora vezati in podobno. Moram priznati, da me vedno bolj to čudi, predvsem zaradi tega, kajti ta prostorska zakonodaja je očitno rakrana tako izvršilne in zakonodajne veje oblasti že vrsto let. In je upravičeno razmišljanje, zakaj naj bo neurejenost na tovrstnem področju vseskozi na bremenih tistih, v tem primeru kar se tiče tega zakona, se pravi kmetov, podeželja, ki želijo dobesedno ohranjati svoje podeželje, lastni razvoj, v končni fazi tudi v dobrobit pridelave hrane Republike Slovenije. Zaradi tega menim, da bo morda tudi sprejetje tega zakona pripomoglo k temu, da se bo ta prostorska zakonodaja celovito začela urejati in tudi premikati in da dobimo potem tudi končno v Državnem zboru. S strani spoštovanega kolega Laha je bilo veliko besed namenjenih črnim gradnjam in podobno. Seveda, vsi smo zelo nestrpni glede na to, da se te zadeve leta in leta vlečejo in preprosto sploh ne pride do tega, da se ti degradirani prostori začnejo sistemsko urejati z odpravo. Ker je bilo nekaj govora, da ta predlog zakona ne predstavlja neke sistemske rešitve, pa čeprav v nekem časovnem obdobju, se preprosto ne morem s tem strinjati, zaradi tega, ker ravno s tem zakonom imamo, lahko rečem, sistemsko rešitev treh ključnih področij, in to je urejanje ali načrtovanje kmetijskih objektov na kmetijskih zemljiščih. Tukaj se absolutno daje veliko opolnomočenje lokalnim skupnostim. Potem trajno varovana kmetijska zemljišča z drugačnim pristopom, kot je bilo do zdaj. In tisto tretje, ki je zelo ključno in najverjetneje tudi že morda z letošnjim letom bistveno pomembno področje, je področje melioracij, predvsem namakanja. Ker je bilo v neki smeri veliko govora tudi o vinskih kleteh, kot da je to zdaj največji problem tega zakona. Po eni strani so razpravljavci posegali v tem, da imamo degradirana področja. Zavedajmo se, da je od tistih tisoče objektov, ki so postavljeni nelegalno, najverjetneje lepo število tudi konkretno tovrstnih objektov. In tisto, kar je pomembno s tem predlogom zakona, preprosto je treba, najverjetneje, tudi na glas povedati, kaj se lahko na trajno varovanih kmetijskih zemljiščih dopusti graditi. Tisto, kar je resnično izredno pomembno, je, da bodo lokalne skupnosti dopustile gradnjo enostavnih in nezahtevnih pomožnih kmetijskih objektov. Kajti trdno sem na stališču, da ravno lokalna skupnost je tista, ki je najverjetneje najbolj zainteresirana, kako se tako imenovano kmetijsko zemljišče upravlja, ali je v interesu lokalne skupnosti in lastnikov v tem primeru kmetov ali zadrug kakorkoli ali drugih, ravno tovrstni poseg. In dejstvo je, da na teh trajno varovanih kmetijskih zemljiščih se dopusti gradnja le določenih pomožnih kmetijsko-gozdarskih objektov. Ker danes ni bilo govora razen sklicevanja na neke člene, preprosto moram na kratko preleteti. To so rastlinjak, ograje za pašo, obora za rejo divjadi, ograja za trajne nasade, mreža proti toči, mreža za zaščito kmetijskih pridelkov, jasno tudi kozolec, molzišče, napajalno korito, krmišče, kmečka lopa. Seveda gredo tovrstni ukrepi in tovrstne aktivnosti v dobrobit pridelovalca hrane. In tukaj ni nobene uzorpacija prostora. Prepričan sem, da s temi zadevami resnično gremo nasproti lastnikom in lokalnim skupnostim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, spoštovana predsedujoča. Tudi sama ne morem nasprotovati amandmaju k 15. členu, vendar bi tukaj še enkrat rada poudarila tisto, kar je bilo že danes sicer s strani kolega Verbiča rečeno, da je poskrbljeno za pravno varnost, vendar bi jaz vseeno želela tudi mogoče od državne sekretarke to, kar sem že na odboru izpostavljala, da se mi zdi, da je neprimerna predlagana rešitev, da je pogodba o nakupu kmetijskega zemljišča sklenjena z dnem podaje izjave o sprejemu ponudbe. To se mi zdi, da je to nesprejemljivo predvsem iz vidika, ker se kmetijska zemljišča prodajajo na javnih oglasnih deskah, kjer se lahko z enako pravico prijavijo, tudi predkupno pravico, ljudje in vsak ima sklenjeno pogodbo. Kako se bo to reševalo? Tu bi zaprosila čisto jasno, ali bo to šel potem prodajalec v tožbo z vsakim ali se bodo kupci [[…]]enostavno on tiste lastnine ne more razprodajati, ker je to na lastnino prijavljenih – kot pogodba – kar nekaj kupcev. Tukaj bi želela natančno razlago. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. Po mojem mnenju smo imeli možnost v stališču poslanskih skupin predstaviti celovit pogled na besedilo zakona, ki ga danes obravnavamo. Tam sem ga na zadnje tudi izpostavil, pomen tega zakona, s katerim se odzivamo zagotovo na zaostrene razmere v kmetijstvu zaradi klimatskih sprememb in tudi zaradi potrebe po vse hitrejšem prilagajanju kmetijstva, da dosega tudi čim večjo konkurenčnost. K amandmaju k 15. členu bi pa vendarle želel poudariti, da gre predvsem zato, da poskušamo še dodatno izčistiti besedilo zakona in odpraviti še nekatere pomanjkljivosti ali pa morebitne nejasnosti, ki bi v izvajanju zakona lahko delale težave, s tem oteževale tudi številne pomembne postopke, ki jih imamo bodisi pri izgradnji infrastrukture bodisi tudi pri izvajanju investicij za potrebe kmetijstva. Ena od takih je vezana na Zakon o sodiščih, ki je enostavno predpisal, da je delo sodnih cenilcev omejeno zgolj za potrebe sodišč in ne za ostale cenitve. Pomembno je, da je tudi zakon, ki ureja evidentiranje nepremičnin, pravzaprav z ukinitvijo vodenja evidenc o katastrskih kulturah in razredih bilo tudi onemogočeno izvajanje cenitev tako, kot je bilo v prvotni fazi v tem besedilu zakona predvideno. Torej, enotna metodologija zaradi tega, ker pač se teh evidenc o katastrskih kulturah ne vodi več, ni uporabna za cenitve, zato je seveda tudi v tem členu predpisano, da minister, pristojen za kmetijstvo, podrobneje določi v soglasju s pristojnim ministrom za geodetske zadeve metodologijo in vse postopke, ki so potrebni za vrednotenje zemljišč. V tej zadnji zaključni fazi, če lahko tako rečem, ker predvidevam, da bo zakon seveda sprejet, še dodatno izčiščujemo v proceduri v Državnem zboru besedilo zakona. In to je dobro in zato pozdravljam tudi ta način razumevanja in razpravljanja med sprejetjem zakona bodisi v javni razpravi bodisi seveda tudi na samem odboru v smislu, da upoštevamo strokovne pripombe, ki smo jih v tem primeru nenazadnje tudi odobrili. Amandma, ki ga je koalicija vložila, je dejansko smiseln, izčiščuje besedilo zakona in s tem seveda tudi odpravlja morebitne pravne nejasnosti pri vrednotenju nepremičnin, kar je ključno predvsem za investitorje in seveda tudi pri zamenjavi morebitnih zemljišč in podobno. Skratka, dober predlog in ga bom podprl.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Tanja Strniša, državna sekretarka na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Če mi dovolite, ker se v prvem izvajanju nisem opredelila do predlaganega amandmaja k 15. členu, naj povem, da tudi Vlada podpira tak amandma. Z vidika našega ministrstva je ključno, da razumemo, ključno pri vrednotenju zemljišč komasacijskega sklada, da to izvajajo osebe, ki imajo izpit iz bonitiranja. Namreč, pri komasacijskem skladu gre za to, da lastniki vložijo svoja zemljišča v sklad in potem dobijo neko drugo zemljišče ven, in je to znanje tega ocenjevalca, tega, ki vrednoti iz bonitiranja oziroma iz kakovosti zemljišč, ključnega pomena. Ta amandma v celoti podpiramo. Podprli smo tudi amandma k 13. Členu, seveda v povezavi k 15. členu, ki črta določila glede tega, da mora biti, kdor ocenjuje kmetijska zemljišča, nujno izvedenec kmetijske stroke oziroma pooblaščen ocenjevalec vrednosti nepremičnin. Potem pa bi se želela odzvati na to, kar je glede umeščanja zidanic razpravljal gospod poslanec Horvat. Tukaj bi želela pojasniti, da ne posegamo oziroma ne zaostrujemo zakonodaje na tem področju. Že od leta 2008 je Ministrstvo za okolje in prostor na stališču, da se postavitev zidanic dovoli samo na stavbnih zemljiščih. Občine to še naprej rešujejo v okviru občinskega prostorskega načrta, kjer morajo nujno opredeliti vinogradniško območje. Izven vinogradniških območij ni možno postavljati zidanic. Na tem vinogradniškem območju je zdaj praksa takšna, da se obstoječe zidanice ažurirajo in na prostoru obstoječih zidanic določi stavbno zemljišče, lahko se pa tudi načrtuje nove zidanice, vendar na stavbnih zemljiščih ne na kmetijskih zemljiščih. Prihajamo najbrž iz različnih kulturnih okolij. Jaz menim, da je prav na dolenjskem področju zelo pogost primer, ko pa so prav zidanice tiste, iz katerih potem nastanejo vikendi, klasični vikendi ali pa stanovanja, saj so bile v preteklosti te ureditve premalo varovane. Želela bi pa še odgovoriti poslanki gospe Dimičevi, ki se je pravzaprav dvakrat dotaknila ureditve, da se šteje sprejem ponudbe s strani Upravne enote za sklenjen posel. Tukaj smo v zakonu povzeli sodno prakso, in sicer je Vrhovno sodišče tako odločilo aprila leta 2012. In čisto pravno mnenje, strogo tehnično pravno mnenje je bilo, da je smiselno, ker se je taka praksa že vzpostavila, to v zakonu povzeti. Bi pa še enkrat spomnila, ker je bilo tudi več pripomb v smeri sistemske spremembe, na to, kar sem na začetku povedala, mi bomo celotno poglavje prometa s kmetijskimi zemljišči, vključno s postopkom, kako se tak posel sklepa, ali bo ostal tak ali ne, na novo preuredili. Predvidoma v naslednjem letu bomo predložili spremembe zakona na Vlado in potem v Državni zbor. In takrat bo morda smiselno ta postopek v celoti drugače urediti. Da pa nimamo zdaj nekega zatečenega stanja, ki ga vzpostavlja sodna praksa, neke vmesne ureditve in nato neko tretjo ureditev, je bila pač ocena taka, da se ta sodna praksa in ta odločba Vrhovnega sodišča povzame tudi v zakonu. To bi bila še moja dodatna pojasnila. Naj vam, spoštovane poslanke in poslanci, ob tej priložnosti zaželim tudi vesele velikonočne praznike! Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 29. 3. 2016, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O DRUŽBI SLOVENSKE ŽELEZNICE, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Klemnu Grebenšku, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Predlagane spremembe Zakona o družbi Slovenske železnice posegajo v možnost aktivnega upravljanja odvisnih družb Slovenskih železnic. Dosedanja zakonska določba v petem odstavku 3. člena vsebuje določilo, da Slovenske železnice kot ustanovitelj in edini družbenik odvisnih družb, navedenih v zakonu, svojega poslovnega deleža ne morejo deliti ali prenesti na drugo osebo. Ta določba ni usklajena s strategijo upravljanja kapitalskih naložb države, ki je opredeljena v Odloku o strategiji upravljanja kapitalskih naložb. Strategija upravljanja je osnovno orodje za aktivno lastništvo države, s katerim država sporoča upravljavcu naložb države, delničarjem, širšemu kapitalskemu trgu in splošni javnosti svoje cilje pri upravljanju naložb v lasti države. Strategija predstavlja tudi temeljni dokument za zagotovitev neodvisnega strokovnega in učinkovitega upravljanja s strani upravljavca kapitalskih naložb države na eni strani in ločitev funkcije države kot lastnice kapitalskih naložb od drugih funkcij države, s čimer se preprečuje nasprotje interesov, izkrivljanje konkurence na trgih in neenakopravno obravnavo gospodarskih družb na drugi strani. Strategija je usklajena tudi z Zakonom o Slovenskem državnem holdingu. V Zakonu o družbi Slovenske železnice obstoječa določba Slovenske železnice omejuje tako, da svojega poslovnega deleža v odvisnih družbah, ki so v njihovi 100 % lasti, ne morejo deliti ali prenesti na drugo osebo. Omejitev, ki izhaja iz obstoječega zakona, Slovenskim železnicam ne omogoča potrebnega prilagajanja tržnim razmeram, ki je predvideno v strategiji. Posledično se v predlogu zakona predlaga črtanje določila, po katerem Slovenske železnice svojega poslovnega deleža v odvisnih družbah, ki so v njihovi 100 % lasti, ne morejo deliti ali prenesti na drugo osebo. Predlog predstavlja uskladitev veljavnega zakona z obstoječim in veljavnim sistemom upravljanja kapitalskih družb oziroma zagotavlja pravno podlago za njegovo uskladitev s strategijo. Obstoječa določba Slovenskim železnicam ne dopušča razpolaganja s svojim poslovnim deležem na način, ki bi omogočil vstop drugih deležnikov v lastniško strukturo odvisne družbe, s predlaganimi spremembami pa bo to omogočeno. V skladu s strategijo bodo lahko Slovenske železnice razpolagale z deležem v odvisnih družbah le na način, da bo v njihovi lasti ostalo najmanj 50 % in ena delnica. Predlog spremembe zakona je usklajen tudi z Zakonodajno-pravno službo Državnega zbora, na mnenje katere smo poslali ustrezen odgovor, dodatna pojasnila pa so bila podana tudi ustno na Odboru za infrastrukturo. Seznanjeni smo s predlaganim amandmajem koalicijskih poslanskih skupin, s katerim se določa, da lahko Slovenske železnice kot ustanovitelj in družbenik njenih odvisnih družb razpolagajo s poslovnimi deleži v posamezni odvisni družbi le v skladu s strategijo. S predlaganim amandmajem soglašamo, tako da pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je vključen sprejeti amandma, podpiramo. Amandma Poslanske skupine Združene levice, ki predlaga črtanje celotnega vladnega predloga, pa za nas ni sprejemljiv. Ohranjanje obstoječega zakonodajnega stanja je nezdružljivo s sprejeto strategijo upravljanja kapitalskih naložb države. Prav tako ne omogoča potrebnega razvojna Slovenskih železnic, ki se morajo odzivati na tržne razmere v liberaliziranem evropskem okolju. Želimo si, da bi slovenski železniški prevoznik uspel izrabiti primerjalno prednost Slovenije, ki ji jo nudi njena lega na križišču TEN-T koridorja. Obrazložitev predloženega amandmaja pa je tudi v nasprotju s sprejeto strategijo. Spoštovani! Zahvaljujem se vam za pozornost in za podporo k dopolnjenemu Predlogu zakona o spremembi Zakona o družbi Slovenske železnice in vam želim prijetne praznike. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predniku gospodu Igorju Zorčiču.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 18. seji dne 9. 3. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o družbi Slovenske železnice, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za infrastrukturo, Komisija Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, predstavniki Slovenskih železnic, d. o. o., Slovenske zveze sindikatov Alternativa in Zakonodajno-pravne službe. V dopolnilni obrazložitvi je v imenu predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo gospod Klemen Grebenšek pojasnil, da dosedanja zakonska določba v petem odstavku 3. člena vsebuje določilo, da Slovenske železnice kot ustanovitelji in edini družbenik odvisnih družb, navedenih v zakonu, svojega poslovnega deleža ne more deliti ali prenesti na drugi osebo. Ta določba pa ni usklajena s strategijo upravljanja kapitalskih naložb države, ki je opredeljena v Odloku o strategiji upravljanje kapitalskih naložb države, ki je temeljni dokument za zagotovitev neodvisnega, strokovnega in učinkovitega upravljanja s strani upravljavca kapitalskih naložb države na eni in ločitev funkcije kot lastnice kapitalskih naložb v drugi funkciji države, s čimer se preprečuje nasprotje interesov, izkrivljanje konkurence na trgih in neenakopravno gospodarskih družb na drugi strani. Poudaril je, da obstoječa določba zakona v Republiki Sloveniji ne omogoča potrebnega prilagajanja tržnih razmeram, ki je predvideno v strategiji. Posledično se v predlogu zakona predlaga črtanje določila, po katerem Slovenske železnice svojega poslovnega deleža v odvisnih družbah, ki so v njihovi 100 % lasti, ne more deliti ali prenesti na drugo osebo. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je pojasnil, da je tudi ta služba predlog zakona proučila z vidika pristojnosti te službe. Izpostavil, da predlagatelj kot razlog s predlagano spremembo zakona navaja, da se ista tematika, kot je urejena v petem odstavku 3. člena, ureja tudi v Zakonu o SDH. Ta je v četrti alineji 94. člena določil, da z dnem njegove uveljavitve preneha veljati šesti odstavek 3. člena Zakona o družbi Slovenske železnice, torej je posegal v isti člen, ki je predmet tudi tokratne predlagane spremembe. Predstavnik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je poudaril, da komisija predloga ni podprla, saj bi se z njegovim sprejetjem odprla možnost odprodaje oziroma prenosa poslovnih deležev Slovenskih železnic v odvisnih družbah. Generalni direktor Slovenskih železnic pa se s predlagano ureditvijo strinja. Poudaril je, da je bila omenjena odvisna družba, to je Slovenske železnice – Tovorni promet, od leta 2010 eno največjih bremen Slovenskih železnic z izgubo v višini približno 25 milijonov evrov. V zadnjih 5 letih je naredila velik poslovni obrat in je začela poslovati z dobičkom, vendar pa si želijo pozitivne trende poslovanja še nadgraditi, zato je njihov strateški cilj širitev na sosednje trge, zlasti jugovzhodne, srednje in vzhodne Evrope, zaradi česar je treba spremeniti tudi lastniško strukturo. V razpravi je bila v pretežni meri izražena podpora spremembi zakona. S strani Poslanske skupine SD je bil predlagan amandma, ki je vsebinsko povzemal dikcijo strategije glede deleža, ki ga lahko Slovenske železnice odprodajajo oziroma z njim razpolagajo v hčerinskih družbah, vendar pa so bili na odboru izraženi pomisleki glede tega amandmaja. Dodatno opozorilo pa je dal tudi predstavnik ZPS, zaradi česar je bil na koncu predlagan poseben amandma obora, glede katerega pa so tudi nekateri razpravljavci menili, da ni potreben. Po razpravi je odbor sprejel svoj amandma k 1. členu ter glasoval še o obeh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanski skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani kolegice in kolegi! Predlog zakona o družbi Slovenske železnice ureja uskladitev s strategijo upravljanja in zakonom o Slovenskem državnem holdingu ter tako omogoči možnost razpolaganja s poslovnim deležem. S tem se omogoči Slovenskim železnicam smotrno, racionalno, gospodarjenje gospodarske družbe v prihodnje. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ta predlog podpiramo. Na matičnem delovnem telesu, Odboru za infrastrukturo in prostor je bil predlagan skupni amandma, vendar menimo, da je ta amandma nepotreben, saj podvaja in dejansko povzema že veljaven akt, strategijo, tako da dejansko ni potreben. Menimo pa, da tudi ta amandma in to dopolnilo ni škodljivo. V Poslanski skupini bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani državni sekretar z direktorico in sodelavko, spoštovani kolegice in kolegi! Kot smo že in še bomo danes večkrat slišali, predlog novele Zakona o družbi Slovenske železnice usklajuje zakon in strategijo upravljanja z državnim premoženjem. Veljavni zakon namreč vsebuje določilo, da Slovenske železnice kot ustanovitelj in edini družbenik odvisnih družb svojega poslovnega deleža ne more delit ali prenesti na drugo osebo. Zato z novelo omogočamo družbi, da razpolaga s poslovnim deležem, če bi se glede na razmere na trgu pokazalo to kot smotrno in racionalno. Temu določilu Poslanska skupina Desus ne nasprotuje. Želeli pa smo zagotovilo, da se hčerinska podjetja Slovenskih železnic, ki so tržno bolj zanimiva, ne bodo mogla v celoti prodati. Skrbi nas namreč predvsem tisti del, ki zagotavlja javno gospodarsko službo, kot je na primer prevoz potnikov. Prav tako bi se lahko zgodila prodaja gospodarsko bolj uspešnih podjetij, medtem ko bi tista manj perspektivna in s slabimi poslovnimi rezultati ostala na plečih države. Tega si seveda nihče ne želi, tako tudi mi ne v Poslanski skupini Desus. Prav tako si nihče ne želi, da bi v prihodnosti prišlo do izigravanja hierarhije aktov, ki urejajo upravljanje državne lastnine, kar bi posledično teoretično lahko vodilo v popolno razprodajo zelo pomembnega državnega podjetja. Zato smo ocenilo, da je zakon po rangu nad odlokom, kar pomeni, da če v zakon jasno zapišemo tisto, kar res že piše v strategiji, bo vsako spremembo strategije v delu, ki se tiče družbe Slovenskih železnic, treba urediti tudi v zakonu. S tem pa se bomo izognili možnim manipulacijam naslednjih vodstev Slovenskega državnega holdinga, za katera nikakor ne moremo vedeti, kako bodo takrat razmišljala. Kar pa si v Poslanski skupini Desus želimo, je to, da če se bo pokazala potreba po prodaji dela tega državnega podjetja oziroma njenih naslednic, najdemo odgovorne in dobre strateške partnerje, ki bodo skupaj z državo omogočali razvoj te družbe ali njenih hčerinskih podjetij. To pa je pomembno predvsem s socialnega vidika, saj je družba Slovenske železnice skupaj s svojimi hčerinskimi podjetji eden največjih delodajalcev v naši državi, ki so še v državni lasti. Če bi družba prišla v večinsko last neprimernih lastnikov, smo lahko popolnoma prepričani, da bi se le-ta reform najprej lotil z zmanjševanjem števila zaposlenih, kot lahko vidimo na primerih mnogih drugih slovenskih podjetij, ki so bila prodana tujcem ali preveč kapitalistično naravnanim lastnikom. Ker v Poslanski skupini Desus ne želimo prispevati k ustvarjanju novih socialnih stisk, smo podprli predlog amandmaja, da se še v zakon zapiše, da se delež državne lastnine v družbi Slovenske železnice in njenih odvisnih družbah ne more zmanjšati pod 50 % + 1 delnico. Naj na koncu dodam še to, da se ne strinjamo s trditvami vodstva Slovenskih železnic, da bo tako dopolnjen zakon omejil poslovanje železnic v prihodnje. Prepričani smo, da bo kvečjemu pripomogel k temu, da se najde primeren, odgovoren strateški partner. Dejstvo je, da država te družbe ne bo več mogla do skrajnosti reševati iz finančnih težav. Na zadnje je bila ta družba dokapitalizirana s 110 milijoni evrov. Republika Slovenija pa s svojim poroštvom stoji za več stomilijonskimi krediti, za katere si prav nihče ne želi, da jih Slovenske železnice ne bi mogle odplačevati in bi posledično obremenile državno blagajno. Zato iskreno upamo, da bodo Slovenske železnice znale izkoristiti ta predlog novele, ki jim daje možnosti širitve na tuje trge. Veliko upanja polagamo tudi v sedanje vodstvo družbe, ki sodeč po rezultatih poslovanja družbo dobro vodi. Kot je bilo že zaznati iz vsebine našega stališča, bomo v Poslanski skupini Desus predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovana gospa podpredsednica, kolegice in kolegi! Kot smo se ob sprejetju Strategije o upravljanju državnega premoženja odločili, predstavlja družba Slovenske železnice družbo, ki je strateškega pomena za Republiko Slovenijo, saj poleg tržnega uresničuje tudi javni interes, omogoča mobilnost in predstavlja enega izmed temeljnih logističnih stebrov Republike Slovenije, ki ga je v bodoče treba nadgrajevati, razvijati in v katerem prepoznavamo izjemen potencial tako za gospodarsko kot tudi siceršnjo družbeno rast predvsem v smislu zagotavljanja prehoda v zeleno in bolj nizkoogljično družbo. Zaradi spremembe oziroma uveljavitve strategije o upravljanju državnega premoženja je bilo treba spremeniti tudi zakon, ki je pred nami, zakon, ki ureja družbo Slovenske železnice, saj so Slovenske železnice ena izmed redkih, če ne edina družba, katere delovanje določa zakon. Zato je bilo izjemno pomembno, da se tudi skozi ta zakon omogoči ustrezna podstat, da se zagotovi nadaljnji razvoj, rast in regionalna povezljivost družbe Slovenske železnice. Hkrati pa da se omogoči, da bo Strategija o upravljanju državnega premoženja uresničena tako, kot je bila tudi zapisana. Osnovni zakon, kot je bil predlagan, po mnenju Socialnih demokratov tega ni v celoti uspel zaobjeti v svoj tekst, zato smo predlagali amandma, s katerim se jasno določa, da ne le holdinška krovna družba, ampak tudi ključne odvisne družbe, torej transport, vleka, promet, morajo ostati v večinski lasti Republike Slovenije, kar pomeni, da jih ni mogoče v celoti odprodati in da je treba z njimi upravljati po načelu 50 % + 1 delnica. Zakaj je bilo za nas to posebej pomembno? Bali smo se namreč, da bi lahko prišlo do situacije, kjer bi se zgodilo, da se odproda tržno zanimiv del Slovenskih železnic, na primer tovorni promet, ki ustvarja dobiček in ima nedvomno potencial za nadaljnjo rast, sploh ob predpostavki, da se bo izgradil tudi drugi tir iz Luke Koper proti nadaljnjim koridorjem, obdržal pa bi se v državni lasti denimo promet ali druge servisne službe, ki pa ne ustvarjajo dobičkov oziroma so tržno manj zanimive. Tako bi lahko v lasti Republike Slovenije ostalo tisto, kar predstavlja potencialno breme in javno službo, odprodalo pa bi se za tržni interes in interes kapitala tisto, kar prinaša dobiček. Če eno in drugo v družbi ohranjamo skupaj, lahko s strateškimi partnerji in novimi dokapitalizacijami ter potencialno regionalno povezljivostjo Slovenskih železnic dosegamo pozitivne učinke tako na eni kot na drugi strani. Ob morebitnem razbijanju Slovenskih železnic pa bi najverjetneje tudi trenutno uspešni segmenti, ki poslujejo pozitivno, težje dosegali učinkovito rast in predvsem rast v interesu in z interesom Republike Slovenije in njenih državljank in državljanov. To, kar z usklajenim tekstom po sprejetem amandmaju koalicije danes podpiramo, je predlog uskladitve novele zakona, ki na nek način omogoča, da strateška družba Slovenske železnice še naprej v celotnem segmentu svojih dejavnosti ostaja v večinskem lastništvu Republike Slovenije, da pa se hkrati omogoča prihod strateškega partnerja, širitev poslovanja, posodobitev in omogoča nadaljnja rast Slovenskih železnic kot ene izmed ključnih družb tako v logistiki kot v zagotavljanju javnega interesa. Socialni demokrati bomo obstoječi predlog podprli. Ne bomo pa podprli amandmajev Združene levice, ki na nek način ohranjajo status quo in ne omogočajo rasti in razvoja, predvsem pa ne omogočajo regionalne povezljivosti Slovenskih železnic. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani vsi ostali! Obravnavana novela predstavlja začetek privatizacije Slovenskih železnic. Lahko kak SD ali kdo drug še tako zapleta, ampak to je jasno, saj spreminja peti odstavek 3. člena Zakona o družbi Slovenske železnice na takšen način, da bo ob sprejetju noveliranja možno začeti odprodajo poslovnih deležev hčerinskih podjetij. Do sedaj je pač veljalo, da so Slovenske železnice edini lastnik hčerinskih podjetij. Tovrstno lastništvo je še toliko bolj pomembno, ker gre pri hčerinskih družbah Slovenskih železnic za podjetja, ki so, kot je bilo že poudarjeno, nosilci javnih služb upravljanja in vzdrževanja železniške infrastrukture ter, kar se pogosto pozablja, potniškega prometa. V oceni stanja in razlogih za sprejetje zakona ministrstvo samo ugotavlja, da sta, citiram, "… dejavnost upravljanja železniške infrastrukture in dejavnost upravljanja železniškega prometa dejavnosti posebnega pomena za učinkovito in varno uporabo železniške infrastrukture kot tudi za učinkovito ter varno odvijanje železniškega tovornega in potniškega prometa." Konec citata. Zapišejo tudi, da, citiram, "Slovenske železnice opravljajo obvezno gospodarsko javno službo potniškega prometa in vzdrževanje javne železniške infrastrukture." Konec citata. Skratka, javni interes je izrazit in mimo tega ne morejo niti v ministrstvu. Slovenske železnice za izvajanje nalog v javnem interesu ustanavljajo tudi hčerinske družbe. S spremembo zakona odpiramo vrata privatizaciji le-teh. Težava je, ker Slovenske železnice in njene hčerinske družbe niso neka klasična podjetja, ki pač ustvarjajo nek produkt in ga tržijo na prostem trgu. Gre za podjetja izjemnega družbenega pomena, ki morajo primarno delovati v javnem interesu. S puščanjem zasebnega, bodimo odkriti, tujega kapitala v njih, ki primarno teži k maksimalizaciji dobička, se bo znižala raven zagotavljanja javnih storitev, kar kažejo številne tuje prakse ponesrečenih privatizacij železnic. Recimo zelo izrazito angleška. Zasebni kapital v lastniške strukture ne bo vstopal, če pri tem ne bo obetov finančnih koristi. Te bodo možne predvsem z višanjem stroškov upravljanja. Kljub temu da bo država očitno obdržala 50 % plus eno delnico, bo morala temu zasebnemu kapitalu popuščati pri določenih stvareh, če bo za prodajo poslovnega deleža želela dobiti kupce. To je tudi jasno. Kaj bo to pomenilo? To bo pomenilo dvig cen opravljanja obvezne javne službe, od katerega bodo imeli koristi predvsem zasebni tuji vlagatelji na račun državljank in državljanov, uporabnic in uporabnikov, ki bomo vse to plačevali. Žal večina poslank in poslancev se ne vozi z vlaki, pa vas to mogoče ne gane toliko. Iz vseh navedenih razlogov bomo v Združeni levici glasovali proti sprejetju tega zakona. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani predstavniki ministrstva za infrastrukturo! Novela zakona o družbi Slovenske železnice prinaša zgolj kratko uskladitev s Strategijo upravljanja kapitalskih naložb države in z Zakonom o Slovenskem državnem holdingu. V Poslanski skupini Nove Slovenije pa se zavzemamo za vstop zasebnega kapitala tudi v dejavnosti gospodarskih javnih služb. Ocenjujemo, da je prav zasebni kapital velika priložnost za razvoj celotnega slovenskega železniškega sistema, saj drugače, kot se kaže v zadnjem času, ne bomo imeli razvoja Slovenskih železnic vsaj še 50 let. Na tem mestu velja tudi opozoriti, da poročilo Evropske komisije za leto 2016 med pomanjkljivostmi Slovenije izpostavlja prav nizko stopnjo zasebnih naložb. Po podatkih OECD ja pa raven državnega lastništva v Sloveniji med najvišjimi v Evropi, kar 42 % kapitala je v državni lasti. Kot rečeno, gre pri obarvanem vprašanju le za nujno uskladitev strategije upravljanja z zakonom o SDH. Ta zakonska uskladitev pa je le prvi korak na poti do vstopa novih lastnikov v odvisne družbe Slovenskih železnic. V Poslanski skupini Nove Slovenije upamo, da spremenjena določba zakona ne bo ostala le mrtva točka na papirju. Od upravljavcev državnega premoženja zato pričakujemo, da bodo naredili vse, da bo na podlagi te spremenjene določbe dejansko prišlo do vstopa novih lastnikov, ki bodo s seboj prinesli prepotrebne kapitalske osvežitve. Posledica tega bi bila – in upam, da tudi bo – izboljšana železniška infrastruktura ter korist za vse uporabnike, torej slovenske državljane, posledično pa tudi za okolje in gospodarstvo. Veliko na terenu poslušamo pripombe nad našo slovensko železniško infrastrukturo, kaj vse bi bilo treba storiti, kako počasni so naši vlaki, kako je vse še nekoliko zastarelo. Jaz upam, da bo ta predlog novele zakona o družbi Slovenske železnice te zadeve pomagal rešiti, izboljšati, zato ga bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije podprli.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo. Gre za spremembo zakonodaje, ki naj bi bila zelo pregledna, vendar stvar postaja vse bolj netransparentna. Železnice kot tista kritična infrastruktura, o kateri smo že nekajkrat govorili v tem parlamentu, in sicer na multiplikativne učinke drugega tira, ki ga nekako ni pred nami. Moramo vedeti, da država mora poskrbeti za infrastrukturo in šele ko poskrbi za infrastrukturo, se lahko dvigne gospodarstvo in imamo te multiplikativne učinke, zaposljivost. To vse delajo države okoli nas. Predlog gre v tej smeri, da odpira vrata privatizacije. Če gledamo, kam privatni kapital lahko in najlažje investira, gre za to, da najprej v gospodarstvo, vendar tukaj je cel kup problemov s konkurenco, v drugi fazi želi investirati v infrastrukturo, kar je primer nekaterih držav. Kolega Trček je omenil primer Anglije, kjer so šli v privatizacijo, pa sedaj to vračajo nazaj v državo, ker so ugotovili, da je s privatizacijo prihajalo do tega, da je varnost strašno padla, že tako slaba infrastruktura je postala še slabša, tako na področju varnosti upravljanja kot tudi število nesreč je poraslo. Zato se je Anglija odločila, da nazaj vzame tisto, kar je dala v privatno lastnino. Infrastruktura je tisti kritični element, ki ga mora država obdržati. Še huje, v naslednjem koraku gre za privatizacijo javne uprave, kjer gre za popoln monopolni položaj in ni konkurence. Kakor vemo, je prav to monopolni položaj težnja vseh, ki so na trgu. Omenil sem že, da zakon odpira možnost za privatizacijo. Gre za to, da je na omenjeno opozorila komisija Državnega sveta, da je Zakonodajno-pravna služba opozorila za neskladja in za nedorečenost te rešitve, kar še povečuje možnost, da bomo storili napako. Zakaj sploh spreminjati zakon? Ali je to treba zaradi usklajevanja ali je to potrebno s skritim namenom? Če pogledamo kazatelje v gospodarstvu, ki so pred nami, vidimo, da bruto družbeni produkt pada, da so ocene Umarja kot Evropske komisije slabše, kot so predvidene, zato država nujno potrebuje denar. Seveda s takšno prodajo bi ta denar dobila, ta denar pa vsekakor ne bi bil namenjen za to, da bi to infrastrukturo zgradili. Zanima me namen in kako in po kakšni ceni bomo prodajali. Če bi šlo za to, da je delniška družba, pa bi prodajali delnice, potem bi se določila neka tržna vrednost. Jaz se bojim, da bomo zopet prodajali, ker gre za deoo, po neki ceni, ki bo v naprej dogovorjena, določena. In prav zaradi tega ker so netransparentne okoliščine, bo lahko kupec zopet zelo poceni kupil tisti delež, ki ga bomo prodali. Kaj bomo prodali? Vsekakor tisto, kar je pozitivno. Seveda ne bomo našli kupca za potniški promet, ampak bomo našli kupca za tovorni promet, ki, kakor kažejo statistike, dobro posluje in prinaša dobičke. Seveda bo tisti, ki bo hotel kupiti takšen delež, iskal monopolni položaj na slovenskem trgu. Če bomo pa vložili še v drugi tir, bodo ti dobički še večji. Tako da se moramo vprašati, zakaj je ta sprememba, kaj bomo s tem dosegli, kakšna bo cena, ki jo bomo prodajali. Glede na gospodarske razmere in na vse, kar je pred nami, ocenjujemo, da ta pot ni prava. Zato v Poslanski skupini nepovezanih poslancev predloga ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Ivan Prelog.
Pozdrav vsem prisotnim! Zakonska določba veljavnega zakona določa, da Slovenske železnice kot ustanovitelj in edini družbenik odvisnih družb svojega poslovnega deleža ne more deliti ali prinesti na drugo osebo. Novela zakona posega v spremembo upravljavskega dela družbe Slovenske železnice, saj se s predlogom želi doseči uskladitev z obstoječim in veljavnim sistemom upravljanja kapitalskih naložb. Trenutno veljavna določba namreč ni usklajena s Strategijo upravljanja kapitalskih naložb države, ki je bila sprejeta julija 2015, in tako ne omogoča potrebnega prilaganja tržnim razmeram. Na ta način se omogoči možnost razpolaganja s poslovnim deležem družbe, če bi se glede na razmere na trgu to izkazalo za smotrno in racionalno gospodarjenje družbe. Pri tem je treba poudariti, da je gospodarska družba Slovenske železnice, d. o. o., družba posebnega pomena za Republiko Slovenijo in spada pod strateške državne naložbe, zato je že v strategiji opredeljeno, da bo država zadržala vsaj 50 % in eno delnico. Strategija upravljanja zagotavlja neodvisno, strokovno in učinkovito upravljanje s strani upravljavca kapitalskih naložb države na eni strani in ločitev funkcije države kot lastnice kapitalskih naložb od drugih funkcij države, s čimer se preprečuje nasprotje interesov, izkrivljanje konkurence na trgih in neenakopravna obravnava gospodarskih družb. Stanje železniške infrastrukture v Republiki Sloveniji kaže na prepotrebno modernizacijo, kar bi bilo z iskanjem zasebnih partnerjev v manjšinskih deležih lažje izvedljivo, zato bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra Predlog zakona o družbi Slovenske železnice podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih [[…]]Prosim?
Postopkovno.
Postopkovno, dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Mogoče se bo komu zdelo postopkovno smešno, pa je zelo resno, ker se nanaša na neke osnovne fiziološke potrebe. Kot poslanec Združene levice, kot človek, ki se na to tematiko najbolj spoznam, bom pač oddelal to našo zadevo tukaj. Prosil sem strokovca, da mi prinese vodo, prinesel mi je v skodelici Slovenske železnice vodo in zelo hitro je s strani varnostnikov dobil opozorilo, da moramo to odstraniti. Skratka, zadeva bi lahko rekel je celo protiustavna, ker vsi poslanke in poslanci nismo enaki, ker predsedujoči pa predsedujoča imajo možnost da pijejo vodo med razpravo. Nismo enaki tudi člani opozicije in koalicije, ker potem tudi tega ličnega darila kolega Škodnika ne bi smeli imeti v tem prostoru. Skratka, ne bom zapenjal, ampak v številnih parlamentih, kjer sem bil, lahko poslanci pijejo vodo, če ni brandirano. Dobro, to je bil državni brand Slovenske železnice, bom govoril z generalno sekretarko o tej tematiki. Veste, človek mojih dimenzij mora tri, štiri litre vode na dan spiti. Upam, da bomo to uredili. Vas pa prosim, da mi omogočite, da se dvakrat javim k razpravi, ker bom šel vmes kozarec vode spit. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Glede te vode vam povem tako, v bistvu imamo glasovalne naprave in mikrofone in v odprti embalaži se lahko voda polije po naprava. Jaz nimam glasovalne naprave. Plus tega, vi imate možnost da zapustite dvorano, predsedujoči pa mora dve uri najmanj sedeti tukaj in spremljati sejo. Tako da vi vsekakor imate v okviru časa, ki ga imate na razpolago oziroma ki ste ga prijavili, se lahko dvakrat, trikrat, petkrat, desetkrat zaradi mene prijavite, tako da tukaj ni nobenih težav. Predlagam pa, da se pogovorite tudi z generalno sekretarko, da vam poda dodatni odgovor. Izvolite, gospod dr. Trček.
Poglejte, bom zelo kratek, predsedujoča. Jaz svoje delo zelo resno jemljem in če ni zelo nujno, nočem dvorane zapuščati, ker sodelujem v razpravi in tudi spremljam, kaj drugi razpravljajo. Hvala.
Hvala lepa. Vas popolnoma razumem. Obstaja tudi hišni red, predlagam, da si ga preberete in potem lahko nadaljujemo s sejo. Jaz ne bi imela nobenih zadržkov če bi imeli v zaprti steklenici z navojem vodo pod mizo, bi lahko popili ampak na glasovalni napravi oziroma na mizi je pa zelo moteče, kajti stvari so takšne, da resnično lahko pride do politja vode. Sedaj pa, če mi dovolite, bi nadaljevali. Končali smo s predstavijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih oziroma amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 23. 3. 2016. V razpravo dajem prvi člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Prosim, za prijavo. Prvi ima besedo gospod Ljubo Žnidar.
Združena levica predlaga k 1. členu, da se dejansko ta 1. člen črta. Tega predloga v Slovenski demokratski stranki seveda ne podpiramo, kajti 1. člen je nedvoumno zelo jasen. Družba Slovenske železnice kot ustanovitelj in družbenik odvisnih družb lahko razpolaga s poslovnim deležem v posamezni odvisni družbi, vendar le v skladu s Strategijo Republike Slovenije za upravljanje kapitalskih naložb. To se pravi, če spoštujemo zakonodajo, potem lahko le na podlagi te strategije. Seveda je s tem tudi jasno določeno, da tako matična družba Slovenske železnice kot tudi vse ostale odvisne družbe ostajajo strateška naložba, ki so v večinski lasti Republike Slovenije. Stvar je popolnoma jasna in tukaj dvomov ni.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Ker je zelo lepa tema, si bom vzel kar nekaj časa. Začel bom pa k amandmajem in odgovorom na to, kar je gospod v imenu SDS ubesedoval in kar je moj zdaj že odsotni bivši študent v imenu SD ubesedoval. Celo zadevo bi pa začel z včerajšnjim dnem, ko je gospod premier Cerar odgovarjal na naša vprašanja in njegova skoraj najbolj beseda, če bi šli gledat magnetogram, je bila – Vlada priporoča. Vemo tudi, kdo je spisal zakone o SDH in zakone o slabi banki, če se zdaj omejimo samo na ta del državnega premoženja. Vemo, zakaj so ti zakoni bili pisani na tak način, da sta in SDH in DUTB neki ločeni vesolji, ker se potem vsaka vlada lahko skoraj izgovarja, kar sedanja zelo uspešno počne, na način, joj, mi se pa tukaj nič ne smemo vmešavati, to je tako, tralala. In potem nekako nastavlja, če metaforično povem, lisice že kar dolgo kariero, da bodo čuvale piščance. Nek izgovor, ki ga imamo tukaj, zaradi strategije upravljanja državnega premoženja v tako defektno, si upam reči, način spisani zakonodaji in še bolj ponesrečeni izvedbi v praksi, dejansko ne pije vodo. Delno bom razložil na dolgo in široko, delno je pa predstavnik nepovezanih poslancev na to odgovoril. Tudi kot kritika, ker Združena levica to zavrača, zaradi tega ne bo možno to in to, regionalno povezovanje in tako naprej. Pravni regionalni subjekti se lahko tudi povezujejo o namerah, o sodelovanju, o podpisu kakih skupnih pogodb, kako bodo sodelovali in tako naprej, ne da bi bilo potrebno vstopanje, dajmo se odkrito pogovarjati, nemških železnic v slovenske železnice, delno avstrijskih, kjer jih zlasti zanima tisto, kar je dobičkonosno. Dobičkonosen je zaenkrat še in kar nekaj časa bo tovor, se pa rahlo bojim, da bo srednjeročno, dolgoročno tudi to postajalo manj dobičkonosno zaradi, blago rečeno, neodgovornega dela vseh vlad in vseh državnih zborov te države od osamosvojitve naprej. Zelo po domače povedano, ta drugi tir bi vam jaz v tem času sam skopal s krampom, koliko ga je. Mi se zdaj pogovarjamo o drugi tiru. Že to kaže, da v tej državi nimate razumevanja do neke ključne kritične osnovne infrastrukture. Sam kot prostorski sociolog izhajam iz tako imenovane angleške šole urbane tehnologije, kjer jemljemo železniško infrastrukturo tudi kot eno od osnovnih socialnih infrastruktur. Pogosto se pozablja na to javno službo potniškega prometa. Recimo, bivša sodelavka s FDV mi je razlagala, kakšen problem je, da njena mati pride s Koroške med vikendom v Ljubljano. To je misija nemogoče. V istem času skoraj pridete v New York. Ko moja mati zaradi dela, ki ga imam tukaj, mora iz Bele krajine priti v Maribor, je to spet po železnici, a veste, potovanje, ki traja in traja. In mi potem po navadi reče, "pa kaj se ti sploh nekaj razburjaš, poglej, vi imate Ljubljana–Maribor, to je 21. stoletje. Če se peljete po naši belokranjski progi, imate malo pred Ivančno Gorico postajo, ki tako visi, da misliš, da se bo vlak zvrnil. To je neka zadeva, na katero se pozablja. Zakaj? Resne družbe niso to delale, uredile to infrastrukturo kar tako. Na dolgo in široko slišim tudi v predstavitvi tudi ene od poslanskih strank o zelenem razvoju, takem gospodarstvu gor in dol. Železnice so k nam prišle z gospodarskim razvojem, z modernizacijo, z industrializacijo. Dandanes pa neke družbe, ki mislijo same sebe, jim je ključna hrbtenica tudi železniški potniški promet. Ljudje smo neavtenična bitja, po domače povedano, rodimo se kot nedonošenčki. Če bi se rodili tako usposobljeni, bi matere umrle na porodih. Smo tudi entropična bitja, kar pomeni, da zelo onesnažujemo. Ravno zaradi tega gredo družbe, ki mislijo same sebe, v to, da je železnica po mestih kombinirana z lahko železnico, s tramvajem, navsezadnje z novimi trolami, recimo v Salzburgu je neka ključna prometna hrbtenica, ki je ekološko primernejša in ki omogoča tudi neko komoditetno premikanje v času, prostoru, če hočete, delavcev, ki še delo imajo, da ne pridejo izmozgani na šiht ali s šihta, plus seveda vseh drugih kategorij, zlasti s posluhom za t. i. hendikepirane, ogrožene kategorije. Pojdite recimo v Porto, s katerimi sem sodeloval, pa si poglejte, kako je tam narejena lahka železnica. Na način, po domače povedano, da se vrata odprejo tako, da bi verjetno traktorček gospoda Laha iz njegove zidanice noter parkiral, pa ni to mišljeno zaradi gospoda Laha, ampak je mišljeno zaradi nekoga v vozičku, ki pride noter ali pa je mobilno oviran. To ni smešno, to je žalostno. Delal sem raziskave za Slovenske železnice v mojem predhodnem agregatnem stanju in so mi rekli, "joj, gospod Trček, ne tega preveč na glas govoriti, saj mi vemo, da bi radi iz Kamnika in tam gor, dol modal split reševali na tak način, da bi na vlake dajali kolesa, ampak mi nimamo penez za to. Zakaj ni denarja, ste nekako vi v bistvu soodgovorni. Da ne govorim o tem, kako se paca izgradnja proge, gotovo bo gospod Veber kaj o tem povedal, ker je to njegov volilni rajon, v smeri Kočevje–Ribnica ali pa dr. Poslovkovnika, če pride. Pa dobronamerno mislim. Ta zadeva je zelo pereča, na kar sem v tem državnem zboru že opozarjal v neki drugi luči, mogoče bi gospod Gorenak več vedel o tem kot jaz, v luči blagovnih rezerv. Če se nam zgodi nek resen potres, poplava, ne vem, kje boste v Ljubljani imeli moko za kruh speči, po domače povedano. Vemo, kje so naše glavne blagovne rezerve, vemo, v kakšnem stanju je bila tam železnica, lahko bi vam tehnične podatke govoril, ampak če se toliko ne spoznate na to, ne vem, če vam bo kaj dosti pomenilo. Železnice so se pri nas zanemarjale – zakaj? Verjetno tudi zaradi tega, ker jih malo višji državni uradniki in poslanke in poslanci v glavnem ne uporabljamo. Če bi vas zdaj vprašal, kdaj ste se nazadnje peljali z vlakom, mogoče ni ravno dober trenutek, ker ste se zdaj Prevcu nekateri malo priklopili, pa ste se peljali do Kranja, pa je tam v Kranju audi gospoda Cerarja laufal in se je gospod Cerar usedel noter in se je vrnil nazaj v Ljubljano. Tako si očitno izvršilna oblast predstavlja krožno gospodarstvo. Ko je bila ta vlada požegnana, sem šel gledat na Tomšičevo. Na Tomšičevi ste imeli parkirane avtomobile vseh ministrov, dve tretjini sta imeli prižgan motor, in so se usedli in so se zapeljali na prvo sejo vlade. Jaz bi te arihe odpustil. Vsak malo pameten piarovec bi rekel: "Pojdi na Šubičevo, pa se sprehodi na prvo sejo vlade." Ampak zakaj vam to govorim? To vam govorim zato, ker zelo jasno kaže, kakšen je odnos, kakšna je mentalna shema v tej družbi in državi do te pomembne problematike. Navsezadnje, tukaj vas nekaj, ne bi rad bil grd, čuka, ki mora to temo spremljati, s to temo se mi resno ne ukvarjamo. Tukaj se bom zdaj ustavil in se bom spet oglasil, ker grem po vodo. Hvala.
Prav. Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Če pogledamo podatke, lahko ugotovimo, da kar 80 % oziroma še celo nekaj več prometa po naših železnicah predstavlja pravzaprav mednarodni promet. To dokazuje, da smo na izjemno pomembnem geostrateškem položaju in se križajo tukaj pomembni evropski koridorji. Posledično iz tega zagotovo vlada tudi zelo velik interes za vlaganje ne samo v železniško infrastrukturo, ampak tudi v sam vozni park, če lahko tako rečem, tako tovornega prometa ali pa predvsem tovornega prometa, ki pa v zadnjem obdobju vsaj po podatkih, ki jih je predstavil direktor Slovenskih železnic na odboru, ko se je obravnaval ta zakon, resnično dosega zelo zavidljivo raven. Še pred nekaj leti oziroma pet let nazaj je tovorni promet ustvarjal skorajda 25-milijonsko izgubo, danes ustvarja 10 milijonov dobička. Torej v relativno kratkem odboju zelo velik preskok, kar pomeni, da se ob tem, da se ni vmes zgodilo nič kaj posebnega pri posodobitvi železniške infrastrukture, očitno lahko z nekoliko boljšo organiziranostjo dosežejo zelo dobri rezultati. Ne nazadnje smo s tem tudi dokazali, da naše Slovenske železnice očitno obvladajo tudi zelo dobro organizacijo dela in v tem kratkem času tako velik preskok to več kot jasno dokazuje. Jaz upam, da bodo vsi ti podatki predstavljeni tudi bodočim vlagateljem, ki naj bi jih ta zakon dejansko tudi pripeljal v Slovenijo oziroma v tovorni promet Slovenskih železnic. Zakonodaja, zdaj veljavni, trenutno veljavni zakon o družbi Slovenskih železnic pač onemogoča prodajo tudi odvisnih družb. Vendar dejstvo je, da moramo imeti ne samo to našo sposobnost, da smo uspeli v zelo kratkem času zelo dobro organizirati urbani tovorni promet, ampak imeti pred očmi tudi dejstvo, da sicer ko se pogovarjamo o razvoju logistike v Sloveniji, lahko ugotovimo po študijah, ki so bile narejene, da je predvideno prav na področju tovornega prometa povečanje za 110 % do leta 2030 in 160 % do leta 2040. Torej povečanje za 35 milijonov ton do leta 2030 in za 43 milijonov ton do leta 2050. To so izjemne količine, in to kaže, da pravzaprav zelo optimistično pravzaprav načrtujemo razvoj tovornega prometa. Ob dejstvu, da je ta hip tovorni promet v 32 % udeležen prav na železnicah, 68 % predstavlja potniški promet, se bo s posodobitvijo železniške infrastrukture, predvsem tudi za izgradnjo drugi tira in potem posledično čimprejšnjo razširitvijo tudi pomolov v Luki Koper, ta promet drastično povečeval. Če smo tudi odkriti, glavni promet, glavni tovor prihaja prav iz Luke Koper in ta predstavlja tudi največjo priložnost za Slovenske železnice. Ta nov podatek, če lahko tako rečem, kajti še vedno nismo pristopili k temu, da bi intenzivno začeli graditi drugi tir kaže na to, da bomo v prihodnosti imeli pri Slovenskih železnicah na tovornem prometu zelo, zelo, zelo, pa še enkrat zelo dobičkonosno podjetje. Tega nikakor ne smemo zanemariti. Ko se bo odločalo o tem, katerega strateškega partnerja pripeljati v Slovenske železnice, bo ta moral imeti zelo zavidljive rezultate. Torej pričakujem, da bo ta imel boljše rezultate kot pa tovorni promet v Slovenskih železnicah. To bi bil po mojem mnenju eden zelo pomemben kriterij, če se pogovarjamo o tem, da pripeljemo strateškega partnerja. Mislim,da se tudi vsi zavedamo tega, da ves tovor, ki potuje prek slovenskega omrežja, nikakor ne more biti pripeljan samo z našim operaterjem in da je tudi sam sistem delovanja Evropske unije dejansko namenjen in organiziran tako, da je to odprt trg in da moraš omogočiti tudi drugim operaterjem vožnjo po naših tirih.Je pa tu zopet ta dilema, koliko konkurence bo na tem področju in ali bo ta nov vlagatelj dejansko nam omogočal potem tudi razširitev na druge trge, torej ne samo na tovor, ki pač ima izvor, če lahko tako rečem, v Sloveniji oziroma Luki Koper v največji meri, koliko bomo udeleženi tudi pri drugih virih tovora z morebitno vključitvijo drugega strateškega vlagatelja v Slovenske železnice oziroma v tovorni promet. Mislim, da je zelo zahteven trenutek pred vsemi tistimi, ki ta hip načrtujejo ta korak, kajti zelo natančno bo treba opredeliti to odločitev, predvsem v smislu, kot sem povedal, da je to res dodana vrednost, da ne vstopa v to družbo nekdo, ki ima slabši promet, ki želi reševati pravzaprav svoj promet na račun Slovenskih železnic oziroma tovornega prometa na slovenskih železnicah. Ne nazadnje, če pogledamo tudi prodajo Mercatorja, ki se je zgodila ravno na ta način, Agrokor, ki je bil bistveno bolj zadolženo podjetje, je prevzel Mercator in s tem reševal sebe. Če bo šla prodaja tovornega prometa v smer, da rešujemo nekega drugega operaterja, to zagotovo ni dobra odločitev oziroma ne, da ni dobra odločitev, do tega enostavno ne sme priti po mojem vedenju in po mojem videnju razvoja Slovenskih železnic in tudi tovora, ki je opredeljen v teh študijah, ki sem jih omenil, v izjemnih količinah. Če bo ocena narejena samo na način, da se znotraj Slovenskih železnic s tem poplača dolg, ki ga Slovenske železnice imajo, kajti ko greš v nakup lokomotive, vagonov, to niso majhni nakupi, to so veliki zneski in brez zadolževanja tu ne gre. Samo ta kriterij, da bomo s tem razbremenili v določeni višini zadolženost Slovenskih železnic, bo ravno tako preskop kriterij, kajti že danes se ta obveznost da obvladovati, s povečanjem prometa pa še toliko lažje. Res je, ko bo rasel promet, bo treba razmišljati o tem, da se nabavijo tudi nova prevozna sredstva, nove lokomotive, da bo to dodaten strošek. In tudi to bo treba pretehtati, ali je ugodnejši vir zadolževanje in potem poplačuješ s predvidenim prevozom tovora to obveznost ali vstopi nekdo z lastniškim kapitalom in se ni treba zadolževati, in kolikšen je potem pravzaprav tisti dobiček, če lahko tako rečem, ki bo ostal še v matični družbi oziroma v tistem deležu, ki bo pripadal Sloveniji, koliko pa v tistem deležu, ki bo pripadal tujemu vlagatelju. Glede na to, da se besedilo zakona tudi menja na način, da je treba upoštevati Strategijo upravljanja kapitalskih naložb, bi opozoril tudi na to določbo v petnajstem odstavku poglavja, ki govori o Slovenskih železnicah, torej poglavje 6. 5. 2. V petnajstem odstavku je zelo lepo zapisano, da "je tovorni promet tržna dejavnost, zato je možno razpolaganje s to naložbo ob pogoju spremembe zakonodaje," kar se dogaja ta hip, "in izboljšanja splošnih gospodarskih razmer." Torej zelo splošna ocena, izboljšanje gospodarskih razmer. Mi že v zadnjem obdobju dosegamo resnično gospodarsko rast, zavidljivo tudi v primerjavi z drugimi državami Evropske unije, bistveno višja je kot drugje, lahko bi pa bila še bistveno višja, če bi vključili bančni sistem v gospodarstvo, tako kot je v vseh normalnih državah ta sistem tudi organiziran. Če se tu navežem na podatke, ki jih je pred kratkim predstavil Umar za Slovenijo, da lahko sledi v naslednjih obdobjih, letih upad gospodarske rasti, potem je to alarm, ki ga bo zagotovo v tem postopku treba upoštevati. Torej zmanjšanje gospodarske rasti, kot jo napoveduje Umar, vas omejuje pri tem, da se ta postopek lahko izpelje ob teh predpostavkah, kot jih je Državni zbor s svojo politično voljo in svojo avtoriteto, ki jo ima, s sprejetjem takšnega odloka izrazil. Odlok namreč ni zakon, ampak je izraz politične volje ali pa vpliva parlamenta. Pa vendarle, Umar govori o tem, da se bodo gospodarske razmere poslabšale, zanimivo pa, da v tem obdobju, to je kakšno leto in pol ali pa dve leti, je bilo resnično premalo narejenega, da bi se začel graditi drugi tir. Če bi danes že imeli v gradnji drugi tir, bi lahko govorili o tem, da tudi izpad črpanja evropskih sredstev, ki je eden od razlogov, da bo padec gospodarske rasti v obdobju 2017–2018, ne bo tako obsežen ali pa znaten, če bi ta investicija že potekala. Ta vlak je, lahko rečemo, odpeljal za ti dve leti, kar pomeni, da lahko pričakujemo vsaj dve leti zelo poglobljenih razprav, analiz o tem, kaj se bo zgodilo s tovornim prometom že zaradi napovedi Umarjevega padca gospodarske rasti v Sloveniji. Seveda smo v veliki meri vezani tudi na tuji trg. Ko se pogovarjamo o tujem trgu in ko nastopamo v svojih razpravah in stališčih, ki jih predstavljamo, kot Slovenija znotraj Evropske unije, bom ponovno spomnil tudi na embargo, ki velja do Ruske federacije, upad gospodarske rasti je tudi zaradi tega znotraj Evropske unije, torej naši trgi, zunanji trgi so zaradi tega prizadeti, posledično čutimo posledice tudi v Sloveniji. Tudi to bo ena od razprav, ki jo bo treba peljati v smer ali in kako si bomo zagotavljali na tako imenovanem jadransko-baltskem koridorju čim večji promet. Če bo ta promet večji, potem lahko govorimo o tem, da bo cena tovornega prometa ali pa Slovenskih železnic, podrejene družbe Tovorni promet, bistveno bistveno višja kot če tega ne bo. Torej celo vrsto podatkov in ukrepov je po mojem mnenju treba zasledovati, preden se bo sprejela odločitev za odprodajo že danes izjemno dobičkonosnega tovornega prometa, v prihodnosti pa bo to enormno dobičkonosno podjetje zagotovo, ker so te danosti, ki jih ima Slovenija, res izjemne in jih nobena druga država v tem delu severnega Jadrana nima, je pa velik izziv tako za Srednjo Evropo, kot sem že povedal, celo do Baltika, da ta položaj izkoristimo. S sprejetjem tega zakona se vstopa na zelo zahtevno področje, in upam, da se ne bo poenostavljeno razumelo, da je dana s strani Državnega zbora zelena luč, da se sedaj počne v nekem zelo kratkem času karkoli. Zelo bo treba pretehtati vse te korake in upam, da bo končna odločitev taka, da bomo lahko vsi znali pojasniti v Sloveniji, zakaj je do te odločitve prišlo, koliko bo zaradi tega dejansko tudi uspešnejši prihodek v državni proračun, koliko bomo imeli več zaposlenih, koliko bomo imeli zaradi tega tudi večjo dodano vrednost, koliko bomo imeli manjše obremenitve v pokojninskem sistemu itn. Skratka, zelo kratek zakon, ampak izjemno izjemno pomemben, zelo težka vsebina je v tem zakonu, ki jo imamo danes na dnevnem redu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Igor Zorčič.
Hvala za besedo. Kar se samega zakona tiče, je bilo izrečenih v razpravi nekaj zanimivih besed. Ena je bila v tem smislu, spuščamo se v nekaj, kar pomeni prodajo dobrih naložb, zakaj bi država prodajala neke, bom rekel, dobre družbe, ki delajo dobiček, ohranjala pa samo tiste neke slabe. Ta debata je večna. Če gremo iz slovenskega tovornega prometa v eno bolj oprijemljivo družbo, recimo v neko gostilno, ki jo je ustvaril nek zasebnik s svojim trudom, s svojim kapitalom, z delom družinskih članov, zraven pa imamo gostilno, kjer je lastnik država, ki ima zadaj proračun, davkoplačevalski proračun. Obe delata dobiček. V enem trenutku ta promet pade in tista zasebna družba je v skrbeh, je tik pred propadom, medtem ko tista državna družba reče, češ, saj bomo plačali iz davkoplačevalskega denarja. Hočem povedati, da ko smo nekje na trgu, kot recimo sta dve gostilni, jaz nisem zagovornik tega, da mora biti pa država tam zraven s svojo družbo. Naj imajo tisto zasebniki. Jaz sem pristaš tega, da je država tam, kjer zasebniki nočejo biti, pa je vseeno treba zagotoviti nekakšno javno storitev. Tako da se jaz ne čudim, če je država udeležena v nekaterih zadevah, ki niso najbolj dobičkonosne, ampak so z vidika nekih javnih potreb nujne. Kar se tiče tovornega železniškega prometa, sem jaz prepričan, da je ta promet eden tistih, ki ima relativno svetlo prihodnost v Sloveniji. Bolj skeptičen sem pri potniškem prometu iz enostavnega razloga, ker je potnikov premalo. Enostavno nas je premalo državljanov. Hkrati se vrtimo v tistem začaranem krogu, ko se ne investira dosti v železnice in je posledično še manj tistih, ki bi bili sicer zainteresirani za potovanje z vlaki. Potniški promet je kategorija, vsaj v mojih očeh, glede katere nisem najbolj optimističen. Kar se pa tiče tovornega, pa vsekakor. Želim pa opozoriti, da smo na delovnem telesu slišali direktorja družbe Slovenske železnice, ki je rekel, da je bila družba v izgubi, da trenutno dobro posluje, ampak da si želijo tudi razširitve poslovanja. Se pravi tudi preboj na druge tire in da v tem lastništvu, kot je zastavljeno z trenutnim zakonom, teh možnosti ne vidijo. Torej da vidijo možnost tega širjenja na druge tire z nekim strateškim povezovanjem, se pravi tudi z vstopom tujega kapitala. Meni se zdi, ta vizija tega podjetja povsem logična. Že danes po Slovenskih železnicah tovor prevažajo tudi drugi prevozniki, in jaz verjamem, da mora biti tovorni promet Slovenskih železnic oziroma ta naša družba mora biti konkurenčna drugim. Kot je bilo rečeno, treba je verjetno nabaviti nov vozni park, nove vlake, priti na tuja tržišča, in jaz upam in verjamem, da bodo tisti strateški partnerji, ki bodo izbrani ali pa če bo eden, bo eden, da bodo točno taki, ki bodo vse to omogočili, ki bodo omogočili neko dokapitalizacijo podjetja, ki bodo omogočili neke nove finančne vire in ki bodo omogočili vstop na neke tuje trge. Pa še ena taka večna dilema, zakaj pa ne bi tega mi sami ustvarili z neko organsko rastjo. Jaz verjamem, da je to glede na obseg naše ekonomije precej težko. Mi imamo sosednje države, ki so bistveno večje, tudi več desetkrat po obsegu ekonomije, in doseči z organsko rastjo to, kar oni dosegajo, na podlagi obsega svoje ekonomije, je, mislim da, celo iluzorno. Tako da jaz verjamem, da so ti načrti v zvezi s pridobitvijo nekega strateškega partnerja tisti, ki vodijo tudi to družbo v pravo smer. Verjamem, da bo na nek način delno s tem tudi privatizirana ta družba v skladu z Odlokom o strategiji upravljanja kapitalskih naložb države in da bo mogoče tudi manj nekih vplivov, ki smo jim včasih priča, glede katerih nas gospodarstvo opozarja, da se mora država vendarle v večji meri umakniti iz gospodarstva. Pa ne samo gospodarstveniki, to nas tudi OECD in nekatere druge organizacije opozarjajo. Kar se tiče amandmaja Združene levice, mi tega v Poslanski skupini SMC ne bomo podprli. S tem amandmajem se črta prvi in praktično edini člen zakona, tisti drugi člen je samo glede veljavnosti zakona. Če je kdo proti temu zakonu, bo glasoval proti zakonu. Jaz mislim, da je tak amandma že sam po sebi nepotreben. Se pravi, ta rešitev, ki se ponuja s tem amandmaje, se pravzaprav reši na način, da se glasuje za ali proti zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, še enkrat. Upam, da to, kar ste ubesedovali, tudi poslušate. Jaz upam, da nikoli ne bom v agregatnem stanju kot gospod Veber, ki bi bilo boljše, da pristopi k Združeni levici, kar verjetno ne bo naredil. Če izhajam iz tega, kar je gospod Veber govoril, kar je govoril gospod Zorčič, jaz upam, jaz verjamem, verjamem, ne bi rad bil žaljiv, jaz sem bolj agnostik kot kaj drugega, ampak jaz verjamem, da ta parlament lahko dosti bolje dela. In preden bi sprejemali ta zakon, bi morali imeti to, kar je gospod Veber omenjal, bi morali sploh videti, kam pes taco moli in se potem odločati. Ker imam dosti časa, bom razložil na nekem primeru geotermalne koncesije, ki jih je vlada potihoma na izredni seji 30. decembra naredila, misleč, da smo takrat vsi nekje, pa nihče ne bo gledal. Od gospe ministrice sem hotel eno čisto enostavno tabelico za 30 vrtin, da mi pove, koliko se črpa, koliko je rezervacij, kakšna je voda, koliko se vrača nazaj, koliko bi radi druge rezervacije, koliko je po eni koncesnini, koliko je po drugi. Je rekla, bomo najprej to naredili, potem vam bomo to dali. Na tak način se lotevate te zgodbe. In na tak način se lotevamo že ali ste se lotevali že 20 let teh zgodb. Parlament ni ustanova, kjer bomo mi delovali na način jaz verjamem. Imam preveč otrok, preveč, lahko bi jih imel še več, če bi imel boljšo plačo. Imam toliko otrok in vem v resocializaciji, da te hoče otrok malo nategniti včasih, po domače povedano. In na takšen način mi tako zelo pomembno zakonodajo sprejemamo. Drugič, cela debata tukaj gre samo o enem srebrnem jajcu, ki ima potencial zlatega jajca, kot je gospod Veber opredelil, čeprav ne vemo, kaj bo leta 2050. Poglejte, celo profesionalno življenje se ukvarjam z indikatorji družbenega razvoja. Dajmo jasno povedati, kaj bo leta 2050, ne vemo. In upam, da nas bo večina živih še takrat. Ampak kaj bo, tako dolgih prolongacij se ne da delati, ker se bo čisto preveč zadev vmes zgodilo. Mi se nič ne pogovarjamo o samem omrežju. Samo omrežje in vzdrževanje le-tega nikoli ne bo proizvajalo dovolj penez, da bi nekomu bilo rentabilno. Zadolženost. As, Vinagi, Darsi, železnice, tovrstne infrastrukture, kritične, ključne so vedno nekoliko zadolžene. Zelo redko boste našli tovrstno inštitucijo, da ne bi bila zadolžena. Tovrstne ustanove javnega značaja. Seveda ta zadolženost mora biti takšna, da ne klofneš skupaj, in ta zadolženost mora biti pametna, da z njo razvijaš infrastrukturo. Vsak, ki se malo spozna na infrastrukturo, na politike infrastrukturnega razvoja, to ve. Gremo dalje. Kdo bo ta partner? Zelo jasno tudi povedo na železnici, da partnerji bolj vzhodno od Slovenije to ne bodo. Skratka, iz neke bivše Jugoslavije, če hočete, ker so še v slabših stanjih, kot smo mi. Dobro, hrvaške železnice se nekaj malega izboljšujejo. Sodeloval sem tudi z njimi. Imeli so kar nekaj koruptivnih zgodb, je policija hodila po HŽ infra in tako naprej. Edini partner, ki je dejansko tu v igri, nehajmo se slepiti, so nemške železnice. Mogoče delno avstrijske železnice. Nemške železnice so tudi naš konkurent. Tebe lahko nekdo kupi in stopi v solastništvo, da te tudi na ta način malo bremza, onemogoča. Nemška pristanišča so konkurenti severnojadranskim pristaniščem. Nič se ne pogovarjamo o priključevanju na jedrno omrežje, razen DRI, ki tam nek denar malo telovadi okoli tega, o neki ključni povezavi Divača–Trst. Nič ne vem, da bi gospod Erjavec in MZZ v povezavi z drugimi ministrstvi malo bolj pritiskal v tej smeri. Seveda to Italiji ni toliko v interesu, kar sem tudi odkrito povedal novemu veleposlaniku, ko smo se prvič srečali z njim, je pa v našem vitalnem interesu. V vitalnem interesu nam je tudi povezava in širjenje tega jedrnega omrežja, če hočete, proti Balkanu, proti Črnem morju. Tudi o tem smo se že z Romuni pogovarjali pa se bomo spet pogovarjali. Nič ne govorimo o tako imenovani moderni svileni cesti ki je že narejena, na kateri Kitajci zelo delajo, da dejansko prideš po kopni poti z vlakom enako hitro oziroma hitreje kot po morski poti. Kako se bomo vpenjali v to? To so neke teme, ki bi jih jaz rad tukaj načenjal, tukaj pa v bistvu največja stranka, ki ima 35 poslancev, prijavi 15 minut razprave, SDS pa 20 minut. Takšen je vaš odnos do infrastrukture, gospoda, se opravičujočem. Mogoče se vam zdi, da je to neka banalna sprememba, ki jo moramo narediti zaradi tega in tega. O strategijah državnih naložb in upravljanju z njimi smo rekli tudi da bomo čez čas razpravljali o tem, kakšne so te strategije. Ali so primerne ali niso primerne. Da bomo, če se tako izrazim, novelirali tovrstne strategije. To bi bil dejansko nek krog, narediti neko tehtno analizo. Nobeden, ki je malo pameten in odgovoren in na poziciji, ne bo prodajal tovrstnih zadev, če se že gre v prodajo, čemur v Združeni levici nasprotujemo, ko ti neki kazalci začnejo slabše kazati, ker te držijo, da ne rečem, za kaj. In tudi s tega stališča je dejansko to neodgovorno. Če se navežem na gospoda Zorčiča, večina metafor v tem državnem zboru je okoli avtomobila, zlasti pri moški populaciji poslancev. Kar tudi zelo jasno kaže na našo mentalno shemo. Zdaj smo prišli do gostiln. V gostilnah je tudi zelo pomembno, ne glede na lastniške strukture, lahko so tudi zadružniške navsezadnje, kaj te gostilne ponujajo. Vi pa dandanes v 21. stoletju se iz Maribora peljete s pohorcem 5 ur do Kopra, pa si še sendviča ne moreš kupiti. Zakaj že? Ker se je dogajal outsourcing teh zadev, to je šlo z železnic ven, mora firma postati vitka, je bilo tako imenovano invalidsko podjetje, kar mi sicer ni ljuba beseda, pa je mogoče kakšen mali bratranec dobil pa drugi pa tretji. Edini vlak, na katerem lahko nekaj pojeste, je ta, ki gre na Dunaj. Veste, to je standard 19. stoletja, prosim vas lepo! In po obstoječem Kazenskem zakoniku Republike Slovenije bi našel člene, po katerih bi morali ministri, ki so imeli to v resorju, iti v zapor. Pa se ne zafrkavam, resno mislim. Veste, to so zadeve ki bi jih morali tudi načenjati. Ne pa, gospod Zorčič reče: "V Sloveniji nas je premalo." Tako malo svobodna interpretacija za nek resni potniški promet. In to reče predsednik Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor. Pa ne bi bil rad žaljiv do tebe, kolega. To je pač področje, ki ga ti strokovno ne obvladaš. Jaz tudi celo vrsto pravniških zadev ne obvladam. Danska nima kaj dosti več ljudi kot Slovenija, pa ima to zelo poštimano. Švica ima zelo podobno, še bolj zapleteno geografsko strukturo kot mi, pa se je že tam na začetku 80. let odločila, da bo železniška infrastruktura ena ključnih njihovih hrbtenic. Takrat so bili že gisi toliko razviti in so šli delat optimizacijo, da nihče ne bo imel več kot pol ure do železniške postaje. Dobro, nekaj ljudi na kakšnih [[nerazumljivo]]. Ampak optimizacija je šla v tej smeri. In če dandanes pogledate švicarska mesta, niso to neka sračja, kurja mesta, ampak imajo nek urbanističen rep in glavo, ki izhaja iz tega, da je železniško intermodalno vozlišče eno ključnih središčnic mest. Tudi o tem bi se bilo treba pogovarjati. Ampak ne, vas zdaj samo zanima, kako bomo z enim izgovorom prodali neko kokoš z jajci ali omogočili, odprli vrzel za to prodajo, ker so vam, ne vem, mogoče na zajtrku take zbornice ali druge ali pri tem ali tretjem ambasadorju to nekako prišepnili. Zame je to grozljivo, moram priznati. Zame je grozljiva taka neodgovornost, grozljiva je navsezadnje tudi taka nerazgledanost, grozljivo je, da se pogovarjamo o tem, da smo skoraj sami na svetu. Ponteba proga je narejena, Avstrijci so se nekaj časa zafrkavali, da imajo najdražji umetniški projekt, ko so povezavo od Mure proti Koroški ustavili, pa so milijardo in še več dali v to. Mogoče bi bilo pa treba vse javne in državne uslužbence na nek način tudi z ustrezno davčno politiko prisiliti, da več uporabljajo tovrstno infrastrukturo. Veste, v kakšni državi imate zelo jasno zakonodajo, kjer te penalizirajo, če se ti z avtom pripelješ na šiht. Kar je zelo logično. Boste imeli neko firmo, evo, Državni zbor, toliko pa toliko parkirnih površin, mesto vam bo to zaračunalo, če boste pa vi podpisali, da boste uporabljali javni potniški promet, pa ne. Ko smo zasedli ta državni zbor, pa je bil prvi teden mobilnosti, sem šel do kolega Brgleza pa sem rekel: "Glej, Milan, teden mobilnosti je, dobro jutro, dober dan!" Je rekel: "Pa ti veš, kje jaz živim?" Sem rekel: "Seveda vem, kje ti živiš." Lahko bi mu tudi narisal modal split. To so neke geste, ki se jih pričakuje. In to je ta obrat v glavi, ki ga je treba narediti. Mi bomo nekaj, kar bi bilo, kot je rekel kolega Veber, zlato jajce, malo preko palca prodali, infrastrukture ne bomo razvijali, ker nas je premaloMislim, kakšno sporočilo je to? Pa jaz lahko svojim otrokom rečem, gremo neke dobre kovčke kupovat, spokajte se ven iz te Slovenije! To je tudi neodgovorno do cele vrste ljudi, ki so mobilnostno že tako in tako hendikepirani. V glavnem tudi ker so finančno hendikepirani. Saj je žalostno, veste, tisti vlak iz Maribora, s kateri se jaz vozim, to je nekaj nas zadnjih Mohikancev, pa včasih imam občutek, da je to interni vlak Slovenskih železnic, ajzenponarji hodijo v Ljubljano na izobraževanja, na izpite. Če se dotaknemo logistike, je tudi neodgovoren odnos do logistike. Imamo neko fakulteto za logistiko – veste, kako ste uničevali Intereuropo, nekdo je lahko super kontraobveščevalec, ne more pa postati takoj direktor neke logistične firme. Se ve, kdo je to počel. Ve se, kje je tu odgovornost. Ve se, neki nategi s terminali, gor in dol. Že ta nepreboj drugega tira, če bi resno mislili s svojo infrastrukturo, bi morali misliti od Divače neko dvojno špuro dol. Jaz bi nekoga najraje stepel, ker v 25 letih niste omogočili, da jaz iz Maribora pridem najpozneje kot v dveh urah in pol na morje! Nekoga bi bilo treba tepsti, ker ni omogočeno, da se reče, aha, zdaj bo pa Odbor za kmetijstvo imel sejo v zaledju slovenske Istre, in bi se ruknili na vlak in bi se zapeljali tja v 40, 45 minutah. Ampak zakaj? Zato ker ste bili obsedeni z avti. Pa še en zelo pomemben makroekonomski vidik je. Pri železniški infrastrukturi – in tu govorim o tramvaju in lahkih železnicah – nikoli ne moreš toliko eksternalizirati kot pri avtocestah. Na končnega uporabnika ne moreš nikoli prenesti toliko stroškov. Zaradi tega je pa treba o tovrstni infrastrukturi z malo več pameti premišljevati, razmišljevati in jo graditi. In se tudi povezovati. Glejte, vam bom povedal še eno zgodbo. Delal sem na projektu, ker smo hoteli integrirati Urbano in železniško kartico. In potem sem bil jaz tista oseba, med drugimi iz Slovenije glavna, ki mu je Evropska komisija prala možgane v Bruslju, zakaj tega ne naredite. Dokler sem v enem trenutku imel poln kufer in sem rekel: "Fantje, vam bom povedal, zakaj." Urbana – Zares, druga kartica bolj SDS. Dobro jutro, dober dan! V tistem času kljub naklonjenosti nekega državnega sekretarja, ki je hotel to narediti. Take imamo, bi rekli. Zato smo v nekem agregatnem stanju, v katerem smo. Ampak očitno vas te zadeve ne zanimajo. Vi imate avto v garaži parkiran, sedaj bo treba gume počasi zamenjati. Navsezadnje bi z vlaki tudi lažje potovali. Jaz kot poslanec, ki se vozim z vlakom, tudi na vlaku delam. In potem pridem v Ljubljano in imam včasih pol kufer, ker sem pripravljen, dajmo delati. Eni se še zbujajo, rabijo še tri kave zjutraj. Tudi iz odgovornosti navsezadnje do vaše varnosti. Mene prav čudi po teh naših sejah, ko smo Karla žegnali 20 ur skoraj, da si bo nekoč nekdo nekaj naredil, zlasti na teh vaših poteh, ko mislite, da jih lahko že na slepo vozite. Cel niz nekih zadev, ki jih vi očitno niti ne vidite. Neko sporočilo koalicije oziroma SMC je, "ker nas je premalo, si kupite avto ali pa zbirajte za taksi, v to ne bo vlagali." Drugo sporočilo očitno je, "smo toliko neumni, da se bomo pod ceno prodali." Tretje sporočilo je, "nismo toliko pametni, da bi razmislili, katera je naša geopozicija." V bistvu večina evropskih držav, razen Finska, Portugalska itd. vsaj dva koridorja nekako prečijo, da je tukaj konkurence kar nekaj. Tretje sporočilo je, "mislimo preveč, niti ne evrocentrično, ampak eucentrično." Dobro, drugi kandidat za vstop za soprivatizacijo bi bila verjetno Kitajska, kar pa zaradi geostrateških pozicioniranj in pritiskov na slovensko vlado verjetno ne bo mogoče. Dajmo se odkrito pogovarjati o teh zadevah. Vsi ti neki ne razmisleki plus izgovori, ki sem jih tukaj slišal, plus to, kar sta govorila kolega Bojan in kolega Janko, nekako kažejo, če se bi že šlo v to, s čimer se mi sicer ne strinjamo, se v to ne bi absolutno smelo iti na tak način, kot se gre. Mi bomo sedaj nekaj odprli, ne da bi prej premislili kaj, kako, kaj se bo dogajalo itd. Potem bo mogoče nekdo vskočil, ki nas bo zopet napel, kot nas je napela tista študija o zalednem terminalu glede drugega tira. Študijo piše sicer en fant, ki je škoda, da smo pustili, da gre iz Slovenije, ker je v bistvu doktoriral na avtocestnem križu in sedaj dela na OECD in so mu sedaj tam malo glavo oprali. To tudi kaže, da ne znamo niti s kadri upravljati. Tak mladenič bi moral tam ostati na ministrstvu, ker se razume, kako se tovrstni projekti vodijo, in ne bi mogoče kakšen TEŠ 7 pridelali ali kaj takega. Notri pa sedi nek gospod, ki je bil leta v nekem konkurenčnem nemškem pristanišču zelo pomemben ud. Meni je nerodno. Jaz delam ogromno te parlamentarne diplomacije in pogosto, ko dobiš zaupanje pri teh ljudeh, ko te začnejo malo tako spraševati: "Dobro jutro, ali boste kmalu začeli razmišljati?" Pa je meni nerodno. Meni je res nekako zelo nerodno. Iz vse te zgodbe, ki jo tukaj poslušam, in tega, da vam ni niti do neke razprave, razen enemu poslancu ob meni in razen enega malo bolj poglobljenega stališča nepovezanih poslancev, kaže na to, da uporabim malo kolokvialni jezik, "dol visi", ali se tega ne zavedate, ali ste toliko, ne bi rad bil pregrd, "prodane duše". Ampak to je definitivno neodgovoren odnos do neke ključne infrastrukture. Poglejte malo, železnice so po celem svetu eden največjih zaposlovalcev. Indijska železnica je pred kratkim rekla, da morajo izboljšati svoje delovanje in ustanavljajo svojo univerzo, svojo akademijo, da bodo tam kader malo bolj šolali. Googlajte malo, ni treba samo googlati, kaj Požar piše o Združeni levici. Da se malo podučite. Cela vrsta nekih privatizacij se je izkazala za fiasko. Zakaj? Kot sem že prej povedal, tovrstna infrastruktura je preveč kompleksna, preveč stane, da bi jo nek pravni subjekt v redu upravljal. Zlasti recimo tudi v potniškem prometu. Če spustite več subjektov notri po navadi nastane kažin, nastane običajno tudi več nesreč, lahko vas bi s statistiko utrujal, pa ne bom. Vi boste seveda ta zakon, kot se kaže, "požegnali", ker verjamete. Nekako se bojim, da bomo dobili tudi neko solastniško infrastrukturo, kjer na bo nekdo potihoma izigraval. Glede na vso, ne morem drugega reči kot nesposobnost ali pa mogoče podkupljivost oziroma kombinirano z ustreznim lobiranjem, drugega tira še kar nekaj časa ne bo. Da ne govorim, evo, zdaj bi lahko navezal na Lahove zidanice, zakaj se pa ne bi nek tuji turist usedel v Ljubljano, pa bil v Mirni Peči pa Gadovi Peči pa pil cviček in se vozil z vlakom. Ampak, seveda vaš mindset je [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Igor Zorčič, izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo. Spoštovani kolega Trček, prej si opomnil na to, zakaj nismo več časa rezervirali za to debato. Če bi ga za takšno debato, kot si si jo ti zdaj privoščil, potem boljše, da si ga nismo. Ker to je bilo razpravljanje kar v tri dni, ne vem, povedal si da imaš čas na vlaku na dolgo in široko razmišljati in da veliko delaš, potem bi jaz pričakoval, da danes daste kaj več od sebe, kot da samo predlagate, da se en člen črta. Okoli tega pa ogromno ene debate pa da se diskreditira poslanske kolege, češ, vi se pa ne spoznate, ste podkupljivi, ste prodane duše in podobno. Mi smo lepo povedali, zakaj smo ta zakon predlagali. Zato da smo ga uskladili s Strategijo upravljanja kapitalskih naložb, ki smo jo sprejeli že lani. Me zanima, koliko si lani govoril o Slovenskih železnicah. Verjetno nič. Lahko preverimo. Ampak upravljanje teh podjetij je zapisano tam. Mi samo danes določamo, da se zakon uskladi s samo strategijo tudi glede teh kapitalskih deležev. In zdaj reči, da smo zdaj ker smo ta zakon sprejeli, ker bomo mogoče dobili nekega tujega investitorja, da smo zdaj vse prodali, da smo dali zlato jajce [[…]]Veste, kaj vam bom povedal glede zlatega jajca? Jaz sem imel kolega, ki je šel leta 1991 v Srbijo, ker je bil pač oče vojno lice in je rekel potem nekaj let kasneje, ko sva se pogovarjala, kaj so mu rekli v Srbiji: "Kaj bo Slovenija brez nas, mi smo žitnica Evrope." In takšne podobne floskule. Tako kot mi imamo zdaj zlata jajca. Je še rekel: "Pol leta kasneje smo dobili pa mednarodno pomoč, moko Mlin, Dobova." Res, to je rekel. Je rekel:" Evo, toliko o tem, kako smo mi bili žitnica Evrope." Jaz predlagam, da tudi mi ne operiramo s tem, kako smo zlato jajce in ne vem kaj, ker potem bi bili že drugi, tretji največji v Evropi, ker potem ne vem, kje je to zaštekalo, ampak, da smo realni. Če reče direktor Slovenskih železnic, ki vodi to družbo, ki bo ne nazadnje, če ne bo dobro vodil, odletel s te funkcije, če on reče, da oni tega ne morejo, imamo strategijo kapitalskih naložb, ki nam pod določenimi pogoji to omogoča, potem predlagam, da sprostimo ta zakon, kot je bil določen že lani, in damo tudi to možnost, da se o tem razmisli. Zdaj reči, "ja, vi pa samo verjamete pa verjamete…" Seveda verjamem, jaz sem optimist. Kdor ni optimist v tej hiši, ne vem, ne vem, če so taki časi, da zganjamo pesimizem. Jaz mislim, da moramo gledati pozitivno na prihodnost. In sedaj zaradi tega nekoga obsojati pa ne vem kaj – kakšen ima to namen? Hvala.
Postopkovno, dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Bom delno zlorabil postopkovno. Poglejte, jaz sem strokovnjak za [[...]]
Brez zlorabe, prosim. Ne morete zlorabljati [[...]]
[[...]]infrastrukturni razvoj in kot takega, z vami govorim, kaj se oglašate, z njo govorim. Halo!
Prosim? Kakšen je vaš postopkovni predlog, dr. Franc Trček?
Postopkovni predlog je, naj me gospod neha žaliti kot strokovnjaka za infrastrukturni razvoj. Lahko prekinemo sejo, lahko si gre malo pogledat COBISS, lahko mu dam kakšno mojo knjigo. Moja dolžnost kot poslanca je, da vas opozorim, ko delate tovrstna neodgovorna, da ne rečem, kaj imam na koncu jezika. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 29. 3. 2016, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODNIH TAKSAH PO REDNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade gospe Tini Brecelj, državni sekretarki na Ministrstvu za pravosodje.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Prav lep pozdrav vsem prisotnim poslankam in poslancem! S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah ustrezneje urejamo področje taksnih ugodnosti. V nadaljevanju bom predstavila nekaj bistvenih novosti, ki jih novela prinaša. Tisto najpomembnejše je to, da se spreminjajo pogoji za celotno taksno oprostitev. Po novem oprostitev ne bo več vezana na izpolnjevanje pogojev za denarno socialno pomoč, temveč jo bo lahko uveljavljala vsaka stranka, kateri bi plačilo sodne takse občutno zmanjšalo sredstva za preživljanje. Gre torej za širši, lažje dosegljiv kriterij. Ne glede na navedeni kriterij, bo do celotne taksne oprostitve lahko upravičena tudi stranka, ki bo izpolnjevala materialne pogoje za prejemanje redne brezplačne pravne pomoči, mesečni dohodek maksimalno 577 evrov in premoženje maksimalno slabih 14 tisoč evrov. Pri tej stranki torej sodišče niti ne bo presojalo, ali in katero taksno ugodnost naj odmeri, temveč ji bo na podlagi ugotovljenih materialnih dejstev dodelilo celotno taksno oprostitev. Glede obdobja odloga in obročnega plačila sodnih taks predlagamo omejitev na 24 mesecev z možnostjo podaljšanja v izjemnih okoliščinah. Zaradi večje plačilne discipline tudi predlagamo, da se v primeru zamude s plačilom posameznega taksnega obroka določa zapadlost vseh ostalih neplačanih obrokov plačila. Za pravne osebe in podjetnike posameznike predlagamo omejitev, po kateri bodo morali plačati začetnih 44 evrov takse, torej ta taksa, naj poudarim, vključuje tudi večino postopkov na COVL-u, Centralnem oddelku za verodostojno listino, oprostiti pa jih bo mogoče le preostalega zneska. Večje spremembe predlagamo tudi glede postopka odločanja o upravičenosti do taksnih ugodnosti. Stranke bodo ta svoja upravičenja uveljavljale bistveno enostavneje kot sedaj, navedle bodo le osnovne podatke ter podatke o morebitnih dohodkih in premoženju v tujini, medtem ko bodo podatke o dohodkih in premoženju strank ter njihovih družinskih članov v Republiki Sloveniji sodišča ugotavljala po uradni dolžnosti. V ta namen se vzpostavlja tudi pravna podlaga za elektronski dostop sodišč do relevantnih zbirk podatkov. Pri tem, in to bi rada posebej poudarila, bo šlo za iste podatke, torej iste baze podatkov, kot se bodo uporabljale tudi za odločanje o pravici do brezplačne pravne pomoči in do socialnih pravic. Torej za vse socialne ugodnosti, če jih lahko skupno tako imenujem, bodo uradni organi uporabljali iste baze in materialni položaj presojali na enak način. Naj poudarim še to, da s predlogom dodajamo taksne ugodnosti za delavce, in sicer takse za individualne delovne spore zaradi izplačila denarnih terjatev iz delovnega razmerja pred sodišči prve stopnje ne bo več treba plačati ob vložitvi tožbe, temveč šele ob koncu postopka, ob vročitvi sodne odločbe. Delavcem, ki vložijo predlog za začetek stečajnega postopka zoper delodajalca, ki za več kot dva meseca zamuja s plačilom minimalnih plač in prispevkov, pa takse za predlog stečajnega postopka ne bo treba plačati. Predlog dodaja tudi to, da bodo po novem oproščeni plačevanja sodnih taks posredni proračunski uporabniki, ki so v celoti v lasti občin. Za konec bi rada predlagala še to, ker so izpolnjeni poslovniški pogoji, Državnemu zboru predlagam, da na tej seji opravi tudi tretjo obravnavo predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Matjažu Nemcu.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Odbor za pravosodje je na 19. seji 9. marca kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada in je objavljen na spletni strani Državnega zbora. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, z mnenjem Sodnega sveta, z opredelitvijo Ministrstva za pravosodje do mnenj Zakonodajno-pravne službe in Sodnega sveta, z mnenjem Državnega sveta in z dopisom Centra za informiranje, sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij. Predstavnica predlagatelja, državna sekretarka je ravnokar predstavila mnenje ministrstva, zato nadaljujem s predstavnico Zakonodajno-pravne službe gospo Valentino Marolt, ki je v predstavitvi pisnega pravnega mnenja izpostavila dvoje vprašanj, in sicer širitev oprostitve taksne obveznosti ter višino posameznih sodnih taks. Dejala je, da taksne oprostitve pomenijo izjemo od pravila, da stranke deloma krijejo stroške, ki so povezani z delom sodišč, zato je treba take izjeme obravnavati restriktivno in upoštevati zlasti načelo enakosti pred zakonom. Pri določanju višine sodnih taks pa je treba paziti, da ne bi povišanje dosedanjih uveljavljenih sodnih taks učinkovalo kot nedopustno omejevanje možnosti dostopa do sodnega varstva. Državna svetnica Bojana Potočanje predstavila pisno mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki je kot pozitivno spremembo ocenila pridobivanje podatkov o materialnem položaju strank s strani sodišč po uradni dolžnosti. Izpostavila je vprašanje varstva osebnih podatkov ob hkratnem zbiranju tako enotne matične številke občana kot tudi davčne številke. Predstavnik Centra za informiranje, sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij, direktor Goran Forbici je predlagal širitev kroga subjektov, ki so oproščeni plačila sodnih taks, in sicer bi se oprostilo vse pravne osebe, ki jim država priznava delovanje v javnem interesu, ne pa le za humanitarne in invalidske organizacije, kot je to določeno v veljavnem zakonu. Nadalje pa je izrazil prepričanje, da v delovnih sporih zaradi izplačila denarnih terjatev iz delovnega razmerja sodne takse sploh ne bi smele biti določene. V razpravi so opozicijski poslanci menili, da bi morali v postopkih iz delovnega razmerja ščititi najšibkejše, torej predvsem delavce, ki jim delodajalci ne plačujejo obveznosti iz delovnega razmerja in jim dejstvo, da morajo plačati takso, predstavlja oviro pri uveljavljanju svojih pravic. Tudi v drugih postopkih zaračunavanja sodnih taks je treba ščititi najbolj ranljive skupine. Prav tako so opozorili na neskladnost določitve kroga subjektov pri obveznosti plačila taks v Zakonu o sodnih taksah in Zakonu o upravnih taksah. Poudarili so tudi, da se je Zakon o sodnih taksah že prevečkrat spremenil, pri tem pa predvsem višal sodne takse. Koalicijski poslanci so poudarili, da predlog zakona prinaša več pozitivnih rešitev. S temi določbami se dejansko omogoča pravica do učinkovitega sodnega varstva. Izpostavili so pomembnost enake obravnave pred državnimi in sodnimi organi, kar se tiče premoženjskega stanja, kar pomeni večjo pravno predvidljivost in večjo pravno varnost ter odpravo administrativnih ovir, ki jih prinaša pridobivanje podatkov po uradni dolžnosti. Glede oprostitve plačila sodnih taks nevladnim organizacijam, ki so izrazile upanje, da bo to problematiko uredil zakon o nevladnih organizacijah, ki ga pripravlja Ministrstvo za javno upravo, kar je podlaga tudi za Zakon o sodnih taksah. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so sprejeti amandmaji vključeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo spoštovana podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci, lep pozdrav. Lepo pozdravljam tudi spoštovano državno sekretarko gospo Tino Brecelj in sodelavko! Novela Zakona o sodnih taksah v prvi vrsti odpravlja ustavno neskladnost 11. člena Zakona o sodnih taksah in tako omogoča celotne oprostitve plačila sodnih taks za stranke. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije še kako pozdravljamo potezo ministra Klemenčiča, ki v zakon kot novost uvaja možnost celotne oprostitve plačila sodnih taks za osebe, za katere bi plačilo te takse pomenilo občutno zmanjšanje sredstev za njeno življenje ali za preživljanje njenih družinskih članov. Dejstvo je, da je dosedanja ureditev v najslabši položaj postavljala prav najšibkejše, saj ravno ti sodnih postopkov niso začeli zaradi visokih sodnih taks. Na tej točki se vsekakor vsi strinjamo, da je enakost pred zakonom, kot je določena v Ustavi Republike Slovenije, nujna. Z drugimi besedami to pomeni, da morajo imeti prav vsi državljani enako možnost dostopati do sodišč, ne glede na njihovo premoženjsko stanje. Celotna oprostitev plačila sodnih taks tako po predlogu ne bo več vezana na prejemanje denarne socialne pomoči oziroma izpolnjevanje pogojev za njeno prejemanje. Da je takšno pogojevanje ustavno neskladno, je kot že rečeno presodilo tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije. V vsakem primeru pa bo celotne oprostitve upravičena stranka, katere mesečni dohodek oziroma mesečni povprečni dohodek na družinskega člana ne presega dveh osnovnih zneskov minimalnega dohodka v Zakonu o socialnovarstvenih prejemkih. Z novelo se med drugim vzpostavlja tudi pravna podlaga za elektronski dostop do sodišč, do zbirk podatkov, določenih v Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Takšna vzpostavitev povezave sodišč do zbirk podatkov bo pomenila tudi brezplačno pridobivanje podatkov po uradni dolžnosti. V Poslanski skupini Desus prav tako podpiramo spremembo, katere namen je znižati stroške občin, saj so med oproščenimi plačila sodnih taks tudi posredni proračunski uporabniki, ki so v celoti v lasti občin. Naj spomnim, gre za uresničitev zaveze Vlade, da bo glede na znižani znesek povprečnin zniževala stroške občinam. Privarčevani znesek za občine tako znaša okvirno 330 tisoč evrov. V Poslanski skupini Desus bomo novelo zakona o sodnih taksah podprli, saj med drugim prinaša več posluha za socialno šibke, odpravlja pa tudi administrativne ovire, uveljavlja večjo predvidljivost postopkov in, kar je najpomembnejše, nove določbe uresničujejo pravico do dejanskega in učinkovitega sodnega varstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Nemec bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani prisotni! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah, ki ga bomo poslanke in poslanci Socialnih demokratov podprli, sledi predvsem odpravi ustavne neskladnosti 11. člena. Ustavno sodišče je namreč kar v dveh odločbah ugotovilo neustavnost in je, prvič, pojasnilo, da mora sodišče stranko oprostiti plačila sodne takse v celoti tudi v primeru, ko ta ne prejema denarne socialne pomoči na podlagi odločbe pristojnega organa, če bi bila do te pomoči upravičena v primeru, ko bi podala prošnjo za omenjeno pomoč. In drugič, pogoje za oprostitev plačila sodnih taks je dodatno razširilo, kar pomeni, da je stranka tudi v primeru, ko ne prejema denarne socialne pomoči na podlagi odločbe pristojnega organa in ne izpolnjuje pogojev za prejem omenjene pomoči na podlagi zakonskih določb, upravičena do oprostitve plačila sodne takse, če bi ji bila s plačilom le-te občutno zmanjšana sredstva, s katerimi se preživlja sama ali preživlja osebe, ki jih je dolžna preživljati. Drugi razlog, zakaj bomo podprli dopolnjeni predlog Zakona o sodnih taksah, pa so obveznosti Republike Slovenije do Evropske unije. V zakon se vnašajo tri uredbe Evropskega parlamenta in Sveta, ki govorijo, prvič, o uvedbi postopka za evropski plačilni nalog, o uvedbi evropskega postopka v sporih majhne vrednosti in o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju. V nadaljevanju bi izpostavil še rešitev, ki se nanaša na poenotenje načina ugotavljanja materialnega položaja strank in njihovih družinskih članov za namen odločanja o taksnih ugodnostih z načinom ugotavljanja materialnega položaja prosilcev za brezplačno pravno pomoč in za pravice iz javnih sredstev s področja socialnega varstva. Rok za vzpostavitev elektronskega dostopa do zbirk podatkov za ugotavljanje materialnega položaja strank in njihovih družinskih članov je 6 mesecev. Predlagatelj pričakuje, da bodo te sprejete rešitve pripomogle k učinkovitejši izterjavi neplačanih sodnih taks. Skupaj s koalicijskimi partnerji smo s pripravo amandmajev in sprejetjem le-teh na odboru odgovorili na pripombe in opozorila Zakonodajno-pravne službe. Očitki o nenehnem spreminjanju danes obravnavanega zakona ne držijo, saj je bil ta zakon od leta 2008 spremenjen le leta 2010 in leta 2013. A je dvakratni poseg v zakon veliko ali malo, je stvar presoje vsakega posameznika, je pa le treba še enkrat povedati, da je ta novela potrebna tudi zaradi dveh ugotovljenih neustavnostih, ki sta nastali z novim zakonom o sodnih taksah iz leta 2008, ko ga Poslanska skupina SD ni podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združene levice.
Hvala, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Novela Zakona o sodnih taksah. Kaj pa je sploh namen sodnih taks? Jasno je, da bi moralo biti bistvo sodnih taks v delnem pokrivanju stroškov sodnih postopkov, a sodne takse vedno bolj postajajo le sredstvo za povišanje javnofinančnih prihodkov države. To se je najbolj jasno videlo z novelo iz leta 2013, ki je prinesla vsesplošno in predvsem neutemeljeno zvišanje sodnih taks. In posledica nepremišljenih varčevalnih ukrepov je bila nič drugega kot odločba Ustavnega sodišča. Ena izmed povsem neutemeljenih in nedopustnih rešitev za povečanje prihodkov države je bila namreč uperjena zoper tiste, ki si plačila sodne takse ne morejo privoščiti. Posledica nezmožnosti plačila sodne takse pa je onemogočen dostop do sodišča. Iz tega jasno izhaja, da so se tako pretekle vlade kot tudi sedanja varčevanja lotile večinoma tam, kjer je to popolnoma nedopustno – na plečih najšibkejših. V Združeni levici sicer podpiramo rešitev, ki se nanaša na razširitev kroga upravičencev do popolne oprostitve plačila sodne takse. Podpiramo tudi jasno določitev, da so plačila sodne takse oproščeni delavci, ki zoper delodajalca sprožijo stečajni postopek. Gre za primere, ko lahko delavci stečajni postopek sprožijo zaradi večmesečnega neizplačila plač. Takšna ureditev je edina logična in tudi primerna. A kljub temu da sta dve izmed predlaganih rešitev pozitivni, ne gre spregledati dejstva, da tudi tokratni predlog prinaša zvišanje nekaterih sodnih taks. Utemeljenost tega zvišanja pa je vprašljiva. Na to je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba, a kot po navadi jo je koalicija preslišala. Tako smo se, kot že večkrat v tem mandatu, znašli v neprijetni situaciji. Predlog na eni strani vsebuje rešitev, s katero se odpravlja ugotovljena protiustavnost, na drugi strani istočasno vsebuje določbe, ki bi lahko povzročile novo protiustavnost. In to je tudi prvi razlog, zaradi katerega predloga zakona v Združeni levici ne bomo podprli. Drugi razlog pa je ta, da v predlogu ni rešitev, ki bi bile vsekakor potrebne in utemeljene. Dve takšni rešitvi smo v Združeni levici predlagali z amandmaji, ki so bili kot običajno zavrnjeni. Prva se je nanašala na taksno oprostitev za nevladne organizacije, ki delujejo v javnem interesu. Tu namreč ni prav nobenega utemeljenega razloga, zakaj za njih taksna oprostitev ne velja. Izgovori, ki jih je koalicija navajala na odboru, pa so bili popolnoma neutemeljeni. Skladno s predlogom so plačila sodnih taks oproščeni država, občine, humanitarne organizacije, centri za socialno delo, pa vse do občinskih podjetij, in še bi lahko naštevali. Lahko bi rekli vsi, le nevladne organizacije, ki delujejo v javnem interesu, ne. V Združeni levici smo zato predlagali, da se taksna oprostitev določi tudi zanje. In ta oprostitev bi se nanašala izključno na postopke v zvezi z izvajanjem namena, za katerega so bile ustanovljene. Koalicija je amandma zavrnila, kljub temu da ni mogoče najti utemeljenega razloga, zakaj so na primer občinska podjetja v celoti oproščena plačila sodnih taks v vseh sodnih postopkih, nevladne organizacije pa niti za postopke v zvezi z izvajanjem svojega temeljnega namena. Druga rešitev pa se je nanašala na primere, kjer sodna taksa sploh ne bi smela obstajati. Gre za individualne delovne spore zaradi izplačila denarnih terjatev iz delovnega razmerja. Gre torej za tožbo delavca zaradi neizplačane plače, regresa, nadur in podobno. Ta taksa je bila uvedena leta 2013. Njen izključni namen pa je bil napolniti državno blagajno. V Združeni levici smo prepričani, da je to popolnoma neprimerno in predvsem neutemeljeno. Če je nedopustno že to, da država sploh dopušča možnost, da delodajalci po več mesecev ne izplačujejo plač, da ne plačujejo prispevkov ter da z delavci ravnajo kot s sužnji, pa je naravnost škandalozno, da bi moral delavec zaradi vložitve tožbe, zaradi neizplačane plače poravnati še sodno takso. A tudi tukaj nismo bili deležni podpore koalicije, in to kljub temu da rešitev ne bi prinesla prav nobenih negativnih učinkov. Ravno nasprotno. Poleg tega da bi predlagana rešitev omogočala delavcem, da čim lažje pridejo do plačila, ki jim pripada, bi imela rešitev tudi pozitiven učinek na trajanje sodnih postopkov. A stiska delavcev za koalicijo očitno še ni dovolj velika, da bi na tem področju karkoli naredila. Zaradi vsega omenjenega v Združeni levici Predloga sprememb in dopolnitev Zakona o sodnih taksah ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Ustavna zahteva po socialni državi terja, da je tudi socialno šibkejšim strankam omogočeno uveljavljanje pravic v sodnem postopku. Zato višina sodnih taks v nobenem primeru ne sme ogroziti pravice strank do sodnega varstva. Ta pravica je namreč ustavno zagotovljena vsem in vsakomur, in to pod enakimi pogoji. Torej nezmožnost plačila sodne takse v nobenem primeru ne sme biti ovira, da nekdo ne bi mogel zahtevati varstva svojih pravic pred sodiščem. Dejstvo je, da je plačilo sodne takse v večini primerov procesna predpostavka. To pomeni, da sodišče vloge ne sprejme oziroma ne začne postopka, če sodna praksa ni plačana. V času gospodarske krize visoke stopnje brezposelnosti in nižanju realnih in pogosto tudi nominalnih dohodkov plačila sodnih taks vedno pogosteje ne zmorejo ne le nezaposleni in upokojenci, pač pa tudi zaposleni z rednimi dohodki. Ker so sodne takse v bistvu namenjene pokrivanju dela, poudarjam, dela stroškov za delo sodišč, je zagotavljanje sredstev za delovanje sodišč obveznost državnega proračuna. Glede na navedeno je današnja novela zakona o sodnih taksah dobrodošla, saj odpravlja ustavno neskladnost 11. člena Zakona o sodnih taksah in tako omogoča celotne oprostitve plačila sodnih taks. Takšno oprostitev bo lahko predlagala vsaka stranka, za katero bi plačilo pomenilo občutno zmanjšanje sredstev za njeno preživljanje ali za preživljanje njenih družinskih članov. Podjetniki posamezniki in pravne osebe pa bodo morali v postopkih v zvezi z njihovo dejavnostjo plačati začetnih 44 evrov sodne takse, lahko pa bodo oproščeni preostalega dela takse. Nova Slovenija je že v letu 2013 ob sprejetju novele ostro nasprotovala enormnemu visokemu povišanju sodnih taks in ukinjanju taksnih oprostitev, ki pa so veljale le za prejemnike denarne socialne pomoči. Ker današnja sprememba prinaša več ugodnosti in s tem enakopravnejšo dostopnost strankam do sodišč, predlog podpiramo. Vsekakor je upravičena tudi oprostitev plačila sodne takse za predlog za začetek stečajnega postopka, ki ga vložijo delavci. S tem se položaj delavcev v tem zakonu približuje položaju delavcev po Zakonu o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju. V teh primerih delavci, ki niso odgovorni za razmere, ki privedejo do začetka stečajnega postopka, ne smejo biti postavljeni v položaj, ki bi od njih zahteval še plačilo sodne takse. V Novi Sloveniji smo prepričani in smo na stališču, da bi morala Vlada predlagati tudi znižanje višine sodnih taks, ki ne glede na današnje predlagane oprostitve ostajajo mnogo previsoke. Ker kljub temu predlagana novela Zakona o sodnih taksah prinaša izboljšave, na katere krščanski demokrati opozarjamo, bomo predlog podprli.
Hvala lepa. Dr. Jasna Murgel bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav predstavnicama ministrstva in vsem v dvorani in tistim, ki nas spremljajo! Da se malo zbudite, ker se vam zdi ta tematika verjetno mogoče malo manj zanimiva, ampak za sodišča je problematika sodnih taks še kako zanimiva. Zakaj? Ker je vsaj v civilnih postopkih plačilo sodne takse procesna predpostavka. Večinoma se sodni postopek ali odločanje o pritožbi, o ugovoru o čemerkoli sploh ne more začeti, dokler ne odločimo o tem, ali je plačana taksa oziroma o oprostitvi, odlogu ali obročnem plačilu takse. Zato pa vsaka sprememba Zakona o sodnih taksah zelo pomembno vpliva na postopke na sodiščih, in je zelo pomembno, ali kar tako spreminjamo na brzino zakon ali ne, in je pomembno, da to storimo premišljeno. Ta zadnja sprememba je po mnenju naše poslanske skupine premišljena in jo gre sprejeti. Predvsem je pomembno, kot je bilo že povedano s strani naših drugih kolegov, da se odpravlja neustavnost v Zakonu o sodnih taksah, da je po sedanji ureditvi mogoče v celoti oprostiti posamezna plačila sodne takse, če prejema denarno socialno pomoč. V praksi je potem bilo hitro ugotovljeno, da nekateri ljudje nimajo denarne socialne pomoči, so pa veliko hujši reveži, če mi dovolite, da karikiram, in niso mogli po tej ureditvi biti oproščeni plačila sodne takse v celoti. Zato je tudi Ustavno sodišče ugotovilo neustavnost 11. člena Zakona o sodnih taksah in naložilo zakonodajalcu, da to neustavnost odpravi. Zelo pomembno se mi zdi, da odpravimo tudi tako imenovane administrativne ovire, ki za ljudi pomenijo to, kakšen obrazec moram jaz zdaj priložiti, kaj moram izpolniti, kaj moram priložiti k temu obrazcu, ali se moram jaz s tem zelo dosti ukvarjati in mučiti. Na tem področju je sedaj s to novelo narejena bistvena sprememba. Strankam, ki bodo zaprosile za oprostitev ali delno oprostitev, odlog plačila sodne takse ne bo treba izpolnjevati takšnega dolgega obrazca kot doslej. Lahko bodo samo vložile eno enostavno vlogo, kjer bodo navedle osebne podatke, podatke o zadevi in podatke o svojem materialnem stanju in stanju družinskih članov, ostalo bo poiskalo sodišče. Sodišča imajo že sedaj izkušnje s tem, da imajo neposreden dostop do baz podatkov, recimo do zemljiške knjige, do registra transakcijskih računov, registra prebivalstva in tako dalje. Zdaj bodo sodišča po novem po poteku tega prehodnega obdobja imele dostop tudi do vseh drugih podatkov, do katerih imajo recimo dostop centri za socialno delo, in bodo sama pogledala, ali oseba izpolnjuje pogoje za oprostitev plačila sodne takse, odlog ali obročno odplačilo. Torej to je bistvena sprememba, ki bo, verjamem da, v začetku morda za malenkost upočasnila delo sodišča, preden se bo navadilo na to, ampak menim, da bo bistveno prispevala k poenostavitvi postopka in k poenotenju odločanja, kajti pojavljali so se primeri recimo, da je nekomu bila dodeljena brezplačna pravna pomoč, ni pa bil oproščen plačila sodnih taks. To zadevo sem sama malo bolj tudi raziskovala. Pričakujem, da bo na tem področju prišlo do bistvenega poenotenja, ker bodo v osnovni podatki, ki bodo podlaga za odločanje, poenoteni, skratka gledalo se bo v isto bazo podatkov o premoženju stranke. V Stranki modernega centra bomo podprli ta predlog novele zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Eva Irgl bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci, spoštovana državna sekretarka! Pred seboj imamo pomemben zakon, ki vpliva na pravico do sodnega varstva in pravnih sredstev ter posledično do pravnega varstva oseb, ki so socialno ogrožene. Dostop do sodišča in s tem zagotovitev ustavne pravice do sodnega varstva je eden od temeljev pravne države, zato bi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pričakovali, da bi vlada Mira Cerarja, ki rada govori o pravni državi in o pravičnosti, v Državni zbor v sprejetje predlagala takšne rešitve na področju sodnih taks, ki bi le-te znižale. Od sprejetja novega zakona o sodnih taksah, ki je bil sprejet leta 2008, sta bili sprejeti dve noveli, ki sta višino sodnih taks občutno in nesorazmerno zviševali ter s tem omejili dostop do sodnega varstva ter s tem tudi do pravne varnosti. Najbolj pa so se takse zvišale z novelo, ki jo je v sprejetje predlagal minister dr. Senko Pličanič v času vlade gospe Alenke Bratušek, in sicer se je na primer sodna taksa v primeru zakonskih sporov dvignila s 66 na 72 evrov. V primeru sporov o ugotovitvi ali spodbujanju očetovstva ali materinstva in v sporih o varstvu, vzgoji in preživljanju otrok pa se je dvignila z 41 na 45 evrov. S to novelo so se dvignile tudi sodne takse za postopke po zakonu, ki ureja izvršbo in zavarovanje. V postopku sprejemanja smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke takrat predlagali amandma, s katerim smo želeli črtati to zvišanje, vendar pa tedanja koalicija temu ni želela prisluhniti. Tudi sedanja vlada na nek način omejuje dostop do sodnega varstva, naj tukaj opozorim na novelo Zakona o odvetništvu, ki je bila sprejeta konec leta 2014. V njej se je znižalo plačilo za storitev odvetnikov, ki izvajajo brezplačno pravno pomoč oziroma zastopajo stranke po uradni dolžnosti, in sicer v višini polovice, ki bi jim sicer pripadala po tarifi. Z novelo Zakona o brezplačni pravni pomoči, ki je bila sprejeta marca 2015, se pravi zopet pod ministrom Klemenčičem, pa se je ukinil tudi prvi pravni nasvet. Mi smo takrat temu nasprotovali, takrat smo vložili tudi amandma, tudi nevladne organizacije so temu takrat nasprotovale, vendar ponovno nismo bili uslišani. Sicer pa v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pozdravljamo rešitev v noveli, s katero se odpravlja neustavnost glede celotne oprostitve sodnih taks. Zakonu o sodnih taksah v Poslanski skupini SDS ne bomo nasprotovali, kajti posamezne rešitve, s katerimi se delno olajšuje dostop do sodnega varstva, zagotovo predstavljajo nek premik v pozitivno smer, vendar pa tisto, kar nas najbolj skrbi in s čimer se ne moremo strinjati in tudi pogrešamo te predloge, pa je to, da bi znižali višino sodnih taks, s čimer bi zagotovili pravno varnost zlasti tistim najbolj socialno ogroženim. Mi predlagamo znižanje višine sodnih taks za vsaj polovico. To sem omenila tudi že na Odboru za pravosodje, kjer smo o tem govorili. O tem bomo v poslanski skupini razmislili in tudi predlagali ustrezne rešitve za premik v tej smeri. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 23. marca. V razpravo dajem 11. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Gospod Ivo Zorčič, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz pozdravljam ta zakon, ker mislim, da je dober. Vsebuje določene rešitve, ki jih je nekaj narekovalo Ustavno sodišče, na nekatere je opozorila praksa. Še posebej se mi zdi napredek v tem zmanjševanju administracije v zvezi s postopki za oprostitev plačila sodnih taks. Tisti, ki ste bili kdaj v stiku s temi postopki, se boste zagotovo spomnili, da je treba izpolniti cel kup dokumentov, da je stranka sploh lahko zaprosila za oprostitev plačila sodnih taks. To se zdaj odpravlja. Sodišče bo imelo možnost samo pridobiti določene podatke, dejansko bo potrebovalo samo podatke tistega prosilca. Mogoče bi se obrnil ne rešitev, o kateri je tekla tudi beseda na seji matičnega delovnega telesa, to je v zvezi z rešitvijo, da se sodne takse v individualnih delovnih sporih prestavljajo na konec postopka, torej ob vročitvi sodne odločbe. Jaz to rešitev pozdravljam, ker smo danes že večkrat slišali, sodna taksa je procesna predpostavka, se pravi, če ni plačila te takse, ne moremo sprožiti postopka. Za individualne delovne spore je to še posebej pomembno. Imamo delavce največkrat, ki v teh postopkih tožijo plače, dele plač, dodatke, karkoli, in je prav, da glede na to, da gre za neko pravico iz delovnega razmerja, da se ji da posebna teža tudi v okviru samega postopka, tako da ni vezana na predhodno plačilo sodnih taks. Bi si pa morda želel, jaz sem na to tudi opozoril, da bi bila rešitev nekako v tej smeri, seveda ima to sigurno tudi neke proračunske učinke, da bi bila v tej smeri, da tisti delavec, ki bo uspel s svojim sporom, da mu te takse ne bi bilo treba plačati, ker po takšni dikciji zakona, kot joberem sedaj, bo ta obveznost še vedno obstajala. V Zakonu o sodnih taksah piše, da je sodno takso dolžan plačati tisti, ki predlaga postopek, to je delavec. Seveda bo, če bo uspel v sporu, imel možnost to izterjati nazaj, ampak so tudi takšni primeri, kjer imamo toženca, ki postane, ne vem, insolventen in potem tega praktično ni mogoče izterjati. Tako da jaz upam, da bodo v bodoče, ne vem, če je to razlog, tudi zbrani podatki v tej smeri, kaj to pomeni za proračun. Če imaš nekega insolventnega toženca, ki je izgubil tožbo, v tem primeru bo težko prišlo do tistega vračila takse, tako delavec kot tudi država, če bo ona tista, ki bo terjala. Pa bilo bi na mestu, da se ta obveznost plačila sodne takse veže na pravnomočno sodbo, kar zdaj ni. Šele po pravnomočni sodbi dejansko vemo, kdo je komu dolžan koliko plačati. Ne glede na to, kot sem že omenil, jaz bom ta zakon podprl. Mislim, da je še vedno zelo dober oziroma da tudi v teh individualnih delovnih sporih pomeni napredek. Delavec bo lahko sprožil spor, ne da bo predhodno plačal takso. Kar se tiče navedb kolegov iz Združene levice glede oprostitve plačila taks nevladnim organizacijam, se pa nekako strinjam tudi s stališči vlade v tej smeri, da je pravzaprav takšna oprostitev precej nepredvidljiva. Jaz sem za to, da so te takse čim nižje. Jaz pravim tako, boljše, da se ljudje kregajo na sodiščih kot na ulici. Ampak sodna taksa ima v vseh sistemih določen korektiv. Spomnimo se, leta nazaj je bil to eden pravzaprav edinih ali pa zelo redkih vzvodov, da se je omejevalo pravdanje na sodiščih. In tako je tudi v drugih državah. Se pravi, s sodno takso se nekako preprečuje, da bi ljudje za povsem banalne zadeve hodili pred sodišča in obremenjevali njihovo delo. Jaz upam, da bodo v prihodnosti tudi pogoji takšni, da bo nekatere takse možnost znižati. Do takrat pa verjamem, da je tudi ta administrativna razbremenitev in ostale rešitve, ki so predvidene v predlogu zakona, da bodo pripomogle k temu, da bodo sodišča še toliko lažje dostopna vsem tistim, ki jih potrebujejo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa za besedo. Najprej kar zadeva amandma SDS, da se rok za ugovor podaljša na petnajst dni z osem dni. Menim, da to enostavno nima smisla, ker je tudi v vseh drugih procesnih zakonih, v Zakonu o pravdnem postopku in Zakonu o prekrških je rok za ugovor osem dni. V obrazložitvi amandmaja ni navedeno, kaj bi zdaj bil nek razlog, da se ta rok podaljša. Osem dni je uveljavljen rok za ugovor zoper plačilni nalog, tako da ne vidimo nekega smisla, da bi se ta rok podaljševal na petnajst dni. Sploh ker želimo, da je postopek hiter, da se tudi hitro odloči o ugovoru zoper plačilni nalog in da se ugotovi, ali bo zdaj lahko postopek tekel naprej ali ne, ali so izpolnjene procesne predpostavke za vložitev tožbe, ugovora, pritožbe, česar koli ali ne. Kar pa zadeva strašno visoke sodne takse in pavšalno navajanje o tem, jaz menim, da vsaka stranka lahko poda predlog za oprostitev v celoti ali delno sodne takse. Sodišče v vsakem konkretnem primeru presoja, ali so izpolnjeni pogoji za oprostitev v celoti, delno, odlog ali pa obročno odplačilo. Tako da se v vsakem konkretnem primeru sodišče s tem ukvarja, presoja. Kriteriji so določeni tudi v zakonu. Zdaj bo omogočen centralni vpogled v evidenco, zato menim, da je s tem dovolj zagotovljeno varstvo strank v sodnih postopkih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vidim, da je še razprava, tudi predlagateljica bo verjetno kaj povedala. Prosim za prijave. Besedo ima gospa Eva Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! V Slovenski demokratski stranki smo vložili amandma, ki je vezan na rok za vložitev ugovora, sicer pa je treba nekaj več najprej reči o samem Zakonu o sodnih taksah zlasti pa o tej zgodovini, kako je prišlo do sprejemanja. Kot je kolegica iz Poslanske skupini SMC uvodoma povedala, je potrebno, ko govorimo o Zakonu o sodnih taksah, zelo premišljeno iti v kakršne koli spremembe. Ampak mi smo v vseh teh letih, od leta 2008 pa do danes šli že trikrat v spremembo Zakona o sodnih taksah. Jaz trdim, da večkrat nepremišljeno. Zlasti pri zadnji noveli, ki jo je naredil prejšnji minister Senko Pličanič, ko je občutno zvišal sodne takse. Tisto, kar je ključno pri tem zakonu, je zlasti to, da se usklajuje z dvema odločbama Ustavnega sodišča glede tega, kdo je upravičen do plačila sodnih taks oziroma kdo je oproščen. Mi se strinjamo s tistim delom, ko ste zapisali, da posredni proračunski uporabniki so tudi upravičeni do plačila sodnih taks, zlasti gre tukaj za društva na občinskem nivoju in tako naprej. Vendar pa na Odboru za pravosodje se je veliko govorilo tudi o tem, da bi bili upravičeni plačila sodnih taks tudi v individualnih delovnih sporih zlasti zaradi tega, ker prihaja do neizplačevanja plač in pa regresa. S tem se mi strinjamo. Gre za všečen predlog, že na Odboru za notranje zadeve sem to povedala, ampak bi bilo dobro o tem tudi razmisliti. Sicer pa, če pogledamo malo v zgodovino, kot sem že rekla, prvič se je Zakon o sodnih taksah spreminjal leta 2008. To je bil tako imenovani Šturmov zakon, ki se je potem med sprejemanjem navezoval tudi na projekt Lukenda. Projekt Lukenda je bil tisti projekt, ki je dobro zniževal pripad vlog na sodišča in jih reševal. Takrat je Šturmov zakon želel na drugačen način, z nekim drugim konceptom reševati vprašanja sodnih taks, potem pa leta 2010 doživimo spremembo novele Zakona o sodnih taksah, takrat je bil minister gospod Aleš Zalar in mislim, da je dvignil približno za en evro višino sodnih taks. No, potem pa pride ta famozna odločitev, takrat je bila vlada Alenka Bratušek in minister Pličanič se je odločil, da bo sodne takse zvišal za približno, če pogledamo v povprečju, za 10 %. To je bilo leta 2013. Takrat je bilo kot argument rečeno, da bomo dobili v državni proračun približno 4,5 milijona evrov. Ampak, veste, to smo varčevali oziroma bi prihranili na račun najšibkejših. Se pravi, proračun se je polnilo na račun najšibkejših. Ti najšibkejši, ki so ogroženi, več kot 300 tisoč jih živi pod pragom revščine, so tudi upravičeni do pravice do sodnega varstva in jim moramo to omogočiti, ne pa da na sodiščih potem ne morejo uveljavljati pravice, ker so sodne prakse previsoke. Potem moram povedati, da se v tistem obdobju niso zviševale samo sodne takse, ampak so tudi vpeljale neke nove sodne takse, na primer za postopek za zemljiškoknjižni vpis, do takrat to ni bilo potrebno, potem pa se za to plačevalo približno 20 evrov. Ampak, recimo, za nepravdne postopke so se takrat takse zvišale od 20 do 40 %, vsekakor nesprejemljivo. Zato smo v Slovenski demokratski stranki na odboru, pa tudi že večkrat prej, tudi takrat, ko je bila Pličaničeva novela zakona v obravnavi, povedali, da nasprotujemo takšnim dejanjem, ker to ni v pomoč državljankam in državljanom, zlasti tistim, ki so socialno ogroženi in nimajo takega statusa, da bi si lahko povrnili dobro ime ali pa dobili kakšen postopek na sodišču. Še to moram povedati. Minister Klemenčič je v tem mandatu – že v stališču sem povedala – ukinil prvi brezplačni posvet pri brezplačni pravni pomoči. Tudi takrat smo v Slovenski demokratski stranki temu nasprotovali, vendar je bil naš amandma zavrnjen, tako kot večina predlogov, ki jih predlagamo, čeprav so dobri in zlasti vplivajo na nivo kvalitete življenja državljank in državljanov. Zdaj pa je tu še en bolj pomemben element. Na eni strani ukinjate prvi brezplačni nasvet pri brezplačni pravni pomoči, na drugi strani pa ohranjate višino sodnih taks. Nesprejemljivo. Jaz pričakujem, da bo minister Klemenčič – škoda, ker ga ni danes z nami, res škoda, ker bi lahko pojasnil kakšne stvari, vem, da je državna sekretarka, pa vendar, minister je minister, minister je odgovoren za svoj resor – pojasnil, kako je lahko šel v dve taki rešitvi, se pravi, da ukinja na eni strani prvi pravni nasvet, ki je pomagal socialno najbolj šibkim posameznikom, na drugi strani pa ohranja višino sodnih taks, ki so se zvišale v času vlade Alenke Bratušek. Zato bomo v Slovenski demokratski stranki najverjetneje predlagali, da se znižajo te sodne takse vsaj za polovico, ker se nam zdi to primerno. In upam, da boste tudi poslanski kolegi to potrdili, kajti državljankam in državljanom, zlasti tistim, ki so, kot že rečeno, najbolj socialno ogroženi, moramo zagotoviti in omogočiti, da lahko zaščitijo svoje pravice. In pri tem jih moramo braniti. To bomo v Slovenski demokratski stranki delali še naprej. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec.
Hvala, gospod podpredsednik. Že v stališču poslanske skupine sem navedel, kaj bi moralo biti bistvo sodnih taks, in to je delno pokrivanje stroškov sodnih postopkov. Ampak videli smo in tudi slišali danes že večkrat, da so vsaj od leta 2013 sodne takse bolj sredstvo za neko sicer minimalno, ampak vsaj delno polnjenje državnega proračuna. In to je bil tudi eden od jasnih in odprto izrečenih argumentov ob uvedbi novele iz leta 2013. Tu bi se tudi jaz malo bolj splošno oprl na to, kaj ta zakon prinaša, predvsem na tisti argument, da ta zakon predvideva določene varovalke tudi za tiste, ki so v najslabšem položaju. Tu govorim o tej famozni zakasnitvi plačila sodne takse v individualnih delovnih sporih. Argument Vlade, pa tudi koalicije je, da obstaja ta zakasnitev, da pride do plačila takse šele takrat, ko se zgodi vročitev sodne odločbe. Ampak tu po eni strani pozabljajo nekaj, kar je precej bistveno, in to je, da takšna obveznost tu kljub vsemu nastane. V teh primerih jo plačajo tisti, ki na koncu izgubijo tožbo, vendar mislim, da moramo tu pogledati še na drugo, morda malo bolj psihološko plat te zgodbe. Mislim, da tudi tak ukrep zakasnitve ne pomaga tistim, ki so v brezupnih situacijah, zato ker na nek način se še vedno vpeljuje nek strah, in to je tisti strah, da ob vsem nezaupanju, ki ga imajo državljani v sodstvu, na koncu bodo za neke pravice, ki jih imajo, morali še plačati, ker sodišča ne bodo naredila tistega, kar je prav. Skratka, soočimo se s situacijo, kjer državljanke in državljani, delavci, zaposleni, nimajo zaupanja v sodišča, v to, da bodo sodišča opravila svoje delo na ustrezen način, tako da bodo seveda zaščitila pravice delavcev. Če pogledamo neke konkretne situacije, kjer nek zaposleni več mesecev ali pa celo že kakšno leto ne dobiva plače, ne dobiva drugih prihodkov iz delovnega razmerja, nima plačanih prispevkov, recimo, kjer so pravzaprav vsakodnevno izkoriščeni, kjer iz dneva v dan živijo v neki vedno bolj brezupni situaciji, se moramo vprašati, ali imajo ti ljudje toliko zaupanja v sodstvo, da bodo kljub temu šli vlagati tožbe proti delodajalcem. Seveda ne. Ker tudi tistih 20, 30, 40, 50 ali pa 70 evrov pomeni na mesečni ravni za take ljudi, ki živijo na minimalnih plačah, kjer preživljajo cele družine na minimalnih plačah, pravzaprav ogromen strošek, več kot 10 % njihovega mesečnega prihodka. Dajmo se vprašati, ali gozdarji Marof Trade zaupajo dovolj v državo, v naš sistem, da pričakujejo ustrezno zaščito s strani države v njihovi situaciji. Jaz mislim, da pač ne. Tako da bi tukaj država morala narediti nekaj več, bi morala narediti nekaj za zaščito delavcev, za zaščito izkoriščanih in vpeljati vsaj neke minimalne varovalke ali pa neke minimalne mehanizme, ki bi lahko to njihovo stanje izboljšalo in taka bi bila na primer oprostitev plačila sodnih taks v teh primerih, ne pa zakasnitev. Če se vrnem na stvar, ki jo je izpostavil kolega Zorčič v svoji razpravi, ki je direktno ciljala na predlog amandmaja z odbora Združene levice, da se oprosti nevladne organizacije, ki delujejo v javnem interesu plačilo teh sodnih taks. Rekel je, da je to na nek način ta oprostitev nepredvidljiva. Jaz se sprašujem, kako je recimo predvidljiva oprostitev vplačila sodnih taks za občinska podjetja. Tukaj govorimo o popolni oprostitvi, ki ni vezana na vrste postopkov, ampak v vseh primerih. Mi smo pa predlagali oprostitev taks za nevladne organizacije, ki delujejo v javnem interesu, poudarjam, ta dodatek zgolj v postopkih, ki so povezani z izvrševanjem namena, za katerega so bili ustanovljeni oziroma za katerega so te organizacije pridobile status organizacij, ki delujejo v javnem interesu. Tako da jaz tega argumenta še vedno ne kupim, ga ne sprejmem in mislim, da je to zgolj nek odmik od tega, kar bi lahko bila možna in seveda tudi ustrezna rešitev v tem zakonodajnem predlogu. Naj še omenim, da je podobna oprostitev predvidena v Zakonu o upravnih taksah, kjer se lahko najde neko analogno stanje, kjer pa obstaja ta dikcija, kjer se nevladne organizacije, ki delujejo v javnem interesu, oprošča upravnih taks. Če eno ministrstvo v tej vladi ima posluh ali pa je sposobno neko podobno rešitev sprejeti, mislim, da bi bilo treba nekoliko več te medresorske komunikacije, da se te zadeve rešujejo tudi sistemsko, skratka na vseh ministrstvih, ki pokrivajo podobne zadeve. Naj se dotaknem še amandmaja Poslanske skupine SDS. V Združeni levici ne nasprotujemo temu amandmaju, vendar imamo pomislek, da zgolj podaljšanje roka na pritožbo zoper plačilni nalog glede plačila sodne takse ne bo rešilo težav, ki jih imamo na tem področju. Ta novela seveda te težave samo še podaljšuje oziroma jih perpetuira, tako da bo potrebno še veliko več dela predvsem na področjih, ki smo jih že izpostavili. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Besedo ima predlagatelj, gospa Tina Brecelj, državna sekretarka na Ministrstvu za pravosodje, izvolite.
Hvala lepa. Na nekaj stvari bi odgovorila, ki so bile v razpravi izpostavljene. Tako kot na odboru je tudi danes tekla beseda o tem, o višini sodnih taks in kako so bile v letu 2013 nerazumno ali pa preveč povišane. V zvezi s tem bi rada še enkrat rekla, osnovni Zakon o sodnih taksah je bil sprejet leta 2008, 2013 je bila torej opravljena prva revizija in naše sodne takse, torej takse pred slovenskimi sodišči, kot sem v tem prostoru že povedala, so primerljive s taksami v ostalih evropskih državah, tudi ali pa predvsem upoštevaje naš BDP. Toliko glede višine sodnih taks. Temu ob bok bi rada povedala še naslednje. Če sem v uvodnem nagovoru za današnji predlog poudarila, da širimo nabor taksnih ugodnosti, torej olajšujemo državljanom, da so v celoti oproščeni plačila sodnih taks, s tem dokaj fleksibilnim in presoji podvrženim kriterijem, torej ogroženosti sredstev za preživljanje, bi temu rada dodala še to, kar se mogoče premalokrat poudarja ali pa sliši, da že veljavna ureditev ima cel nabor postopkov, recimo, če jim lahko tako rečem, socialno občutljivih postopkov, ki so taks prosti. Samo za občutek jih bom nekaj naštela. Gospod iz Združene levice je omenjal delavce, pa naj povem, da že sedaj delavci v individualnih delovnih sporih, ko tožijo na sklenitev, obstoj ali prenehanje delovnega razmerja, niso zavezani k plačilu takse. Podobno dijaki in študenti, ko vlagajo spore v zvezi s kadrovskimi štipendijami ter začasnim ali občasnim opravljanjem dela. Nadalje, če se v sporu za razvezo zakonske zveze ali ugotovitev očetovstva hkrati odloča tudi o zahtevku za varstvo, vzgojo, preživljanje otroka ali zakonca – za ta del je postopek takse prost. Taksa, torej zavezanost za plačilo takse, te zavezanosti tudi ni, kadar gre za postopke o izvršitvi zahtevka za preživljanje otroka ali zakonca, pa tudi, recimo, če se uvede predlog za uvedbo stečajnega postopka ali postopka prisilne poravnave, če tak predlog vloži dolžnik, k plačilu takse ni zavezan. Nadalje je še kar število nepravdnih postopkov, ki so takse prosti, pa upravni spori o priznanju mednarodne zaščite po zakonu, ki ureja mednarodno zaščito, in če omenim še invalidske organizacije v postopkih v zvezi z izvajanjem namena, za katerega so ustanovljene, in za invalide v postopkih, povezanih z diskriminacijo zaradi invalidnosti, pa tudi za humanitarne organizacije splošno. Tudi zakon, ki bo v nadaljevanju današnjega dnevnega reda na mizi, to je insolventni zakon – ZFPPIPP, kratko, predvideva oprostitev plačila sodnih taks za pravdni postopek za stečajnega dolžnika, ki uveljavlja odškodninski zahtevek zoper člane poslovodstva družbe. Nisem naštela vseh postopkov, ki so takse prosti, kot sem rekla, jih nekaj primeroma navajam. Torej, posluh za socialno šibkejše, ogrožene tudi pri sodnih taksah v tej zakonodaji je. Če sem končala z invalidskimi in humanitarnimi organizacijami in če je v razpravi beseda tekla tudi o nevladnih organizacijah, naj še enkrat poudarim, že sedaj so taks oproščene, niso zavezane k plačilu, invalidske in humanitarne organizacije. Za ostale nevladne organizacije pa se za tak ukrep nismo odločili, ker gre v naboru teh nevladnih organizacij za tako različen spekter in gre za organizacije, ki poleg dejavnosti v javnem interesu opravljajo tudi komercialno. Zato bi bila kar takšna generalna oprostitev plačila sodnih taks vendar po naši oceni nekoliko pretirana. V potrditev tej naši odločitvi pa nekako stoji tudi ustava, po kateri, kot sem tudi že omenila, so invalidi posebej zaščitena kategorija. Za konec bi v zvezi s tem tudi rada rekla, nekako ne morem pritrditi stališču, da ministrstva, kar se tiče nevladnih organizacij, med seboj nismo usklajena; torej nekje je posluh, drugje ne. Ko je govora o Zakonu o upravnih taksah in 24. členu, tam res drži, nevladne organizacije so oproščene plačila upravnih taks za določene dokumente in dejanja, vendar ker je govor o upravnih postopkih in upravnih taksah, so to v bistvu dejanja in dokumenti, ki so pomembni za njihov status, za njihov obstoj in to je vendarle nekaj drugega ali ne povsem enako kot pravdanje, ki bi ga takšna organizacija iz takšnega ali drugega razloga želela izvesti in bi bila rada v povezavi s tem v celoti oproščena vseh plačil. Toliko [[…]]Aha, zaključila pa bi še s tem, na kar je gospa Irgl opozorila, torej ukinitev prvega pravnega nasveta. Tukaj bi pa rada rekla, mi smo ta institut zamenjali z institutom pravnega svetovanja, ki pod enakimi pogoji, torej brez ugotavljanja vsebinske razumnosti zadeve, državljanu nudi, torej pod enakimi pogoji, večji obseg pomoči, večji obseg svetovanja za ista sredstva. Tako ne štejemo, da smo nekaj prikrajšali ali nekaj omejili, ampak pod istimi pogoji nekaj dodali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vidim, da je še želja, da bi razpravljali. Prosim za prijavo. Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Moram se odzvati na to, kar je državna sekretarka povedala. Seveda, ministrstvo se je na nek način s tem zagovarjanjem in naštevanjem tega, kaj že obstaja, na nek način izmika tistemu, na kar sem skušal opozoriti; skratka na tisto, kar še ne obstaja in bi morali uvesti. Že veljavna ureditev ima nabor nekih postopkov za izključevanje tistih, ki so na socialnem robu in tako naprej; skratka, da se jih oprosti sodnih taks, seveda odpoved delovnega razmerja in postopki v stečajnih postopkih so ključni, ampak tu poudarjam, kje pa je oprostitev sodnih taks za primere neizplačila plač, regresa, nadur in drugih neizpolnjenih obveznosti iz delovnega razmerja. Teh kršitev je iz leta v leto več, na to opozarja tudi Inšpektorat za delo. Leta 2014 je bilo splošno ugotovljenih že skoraj 30 tisoč takšnih kršitev, in največji delež med temi kršitvami je ravno področje plačila za delo in drugih prejemkov iz delovnega razmerja. Skratka, če se postavite v čevlje nekoga, ki dela za minimalno plačo ali pa tudi če dela za nekoliko višjo plačo in seveda mu vse obveznosti, ki jih ima delodajalec do njega, niso plačane v ustreznem času, je to tudi ena od situacij, ki resno ogroža vsakdanje življenje takšnega človeka in ki pomeni neko resno kršitev delovnega razmerja in je to neka stvar, ki bi, mislim da, jo moralo ministrstvo ustrezno nasloviti. Kar se tiče oprostila sodnih taks nevladnim organizacijam. Rekli ste, da gre na nek način tudi za nevladne organizacije, ki imajo različen spekter delovnih področij in imajo tudi neke komercialne dejavnosti. Tudi občinska podjetja v določeni meri opravljajo tudi komercialne dejavnosti, pa so oproščena sodnih taks v vseh postopkih. Mi smo pa predlagali, da nevladne organizacije, ki delujejo v javnem interesu – in vemo, da ministrstva podeljujejo te statuse pod točno določenimi kriteriji, v postopkih, ki so vezani na izvrševanje njihovega javnega interesa –, bi bili oproščeni sodnih taks. Tako ta argument še vedno ne drži in ga ne morem sprejeti. Ustava seveda določa, da so invalidi zaščitena kategorija, ampak naša ustava določa marsikaj. Določa tudi, da mora država skrbeti za varstvo okolja in tudi takšnih nevladnih organizacij imamo precej, ki izvajajo ta javni interes ravno na področju varovanja okolja ali pa ohranjanja okolja in tako naprej, pa takšnih primerov je veliko, tako da tudi tu sklicevanje na ustavo je lahko zelo dvorezen meč, če se sklicujemo samo na en člen, na vse ostale pa pozabimo.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi, kolegice, spoštovani minister! Sama ocenjujem, da je Zakon o sodnih taksah v bistvu pozitiven zakon. Pozitiven zato, ker smo ravno tukaj, če sem slišala prej od mojih predhodnih razpravljavcev, kako je nesocialen in kako nismo upoštevali socialno šibkih, namreč, mislim ravno nasprotno. Kajti predlagani zakon pomeni prijaznejši način vlaganja predlog za oprostitev sodne takse in ne da ne upoštevamo socialnega stanja, da ne upoštevamo socialno šibkih. Mislim, da takšna trditev ni najbolj korektna, ker ne samo da jim olajšujemo način, ampak še vedno obstaja možnost taksne oprostitve. Ta taksna oprostitev je pa ravno namenjena tem, ki so socialno ogroženi ali socialno šibki. Tako ta trditev moje predhodne govornice nikakor ne more držati. Kar se tega tiče torej podpiramo zakon, prinaša dosti pozitivnih stvari. Prinaša tudi predvsem zelo pozitivno novost to, da se bo po uradni dolžnosti pogledovalo v podatke in tudi to pomeni olajševanje; torej preverjanja postopkov in pa premoženjskega stanja posameznikov, kar je tudi prednost. Sam NVO, torej dosti je bilo sedaj razprave o nevladnih organizacijah. To vprašanje je v bistvu pomembno, lahko se uredi v zakonu, ki bo o nevladnih organizacijah in bo urejal njihov status in položaj. Še ena stvar, odpira preveč nekih drugih vprašanj tukaj, ki niso vezane samo na javni interes, ampak ravno v to ločnico med dejavnostjo, ki se opravlja v javnem interesu, in vsemi ostalimi dejavnostmi. Zelo težko naredimo to čisto jasno ločnico, pa tudi vemo, kdo in pod kakšnimi pogoji se izdajajo odločbe, da delamo v javnem interesu, da se dejavnost opravi v javnem interesu. Tako mislim, da je na tem segmentu treba malo več poglobljene razprave in poglobljene raziskave, da dejansko dobimo natančne podatke, koliko jih je, kakšne dejavnosti dejansko delajo in da vidimo tudi, kakšen učinek bi potem to v nadaljevanju imelo. Mislim, da je zakon pozitiven in da ga na vsak način velja podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa. Še enkrat kar zadeva ta predlog za podaljšanje roka za ugovor in to navedbo kolega iz Združene levice, da sedaj bomo pa s tem podaljšanjem tega roka za ugovor pomagali delavcem. Oprostite, nikjer ni sporno, ne v Zakonu o pravdnem postopku, ne v Zakonu o prekrških, tudi KZ in Zakon o izvršbi in zavarovanju ima rok za ugovor, če gre v ugovor, 8 dni. V bistvu gre za odločanje o enostavnejših zadevah, ki potem, če se hitreje rešujejo, pripomorejo k hitrejšemu odločanju o vsebinskih zadevah. Zato res ne vidim, kaj bi sedaj to podaljšanje tega roka z 8 na 15 dni spremenilo, pripomoglo. Kvečjemu bo pripomoglo k podaljšanju odločanja o teh postopkih, zato mislim, da je ta stvar nepotrebna, da se podaljšuje, ker gre za odločanje o enostavnejši zadevi in če bo sodišče dovolj hitro odločilo o ugovoru zoper plačilni nalog, torej eventualno tudi reklo, da plačilni nalog ni bil upravičeno izstavljen, bo lahko potem hitreje odločalo o vsebinskih zadevah; torej o tožbi, pritožbi, ugovoru, čemerkoli, kar je tudi namen samega postopka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lahko zaključimo z razpravo? Prosim za prijavo Gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Moje osebno mnenje, in tudi mnenje Slovenske demokratske stranke, da ne vem, če je danes primeren čas glede na stanje v državi – večkrat ponavljamo številke 300 tisoč ljudi na pragu ali pod pragom revščine, številni upokojenci, ki v bistvu potrebujejo dodatno pomoč, da preživijo skozi mesec, ogromno otrok, za katere starši ne vedo, kako bi jih čez mesec praktično pripeljali. Skratka, govorimo tudi o pomembnem vidiku, in to je revščina. Res ne vem, če je danes morda pravi trenutek, da govorimo o tem, ali je smiselno širiti pravice oziroma širiti število upravičencev do oprostitev sodnih taks v primeru nevladnih organizacij. Menim, da ne. Nevladne organizacije so v večini financirane s strani države, država nekako poskrbi za njihovo delovanje in mislim, da zanje ta problem plačevanja sodnih taks ni tako velik, kot je za nekatere druge državljanke in državljane. Menim, da bi današnja razprava bolj kot kaj drugega sodila v smer, da naredimo korak naprej in da na splošno znižamo zneske sodnih taks. Te so danes enostavno za posameznike prevelike. Nekdo bo rekel, saj to je pač drobiž. Ni res! Posameznik se mora najprej pozanimati, kako čez postopek, kakšne možnosti ima in potem, ko mu morda le kdo pomaga, da vidi, da ima možnost, da na sodišču le pride do svoje pravice, išče tisti znesek, da bo tovrstno pritožbo oziroma te sodne takse poravnaval in da se bo postopek začel. Potem, spoštovani, glede na znano dejstvo, da so v Sloveniji naši sodni mlini meljejo, meljejo, meljejo, moke pa ni in ni, ti ljudje leta in leta čakajo potem svojo pravico. Pri tem morajo še hoditi na sodišča v neke oddaljene točke, daleč od svojih domov in včasih enostavno tega ne morejo. In čeprav vedo, da je pravica na njihovi strani, si tega ne morejo privoščiti. Zdaj mi pa povejte, ali ni to ustavno veliko bolj problematično in tudi s strani zagotavljanja človekovih pravic, tudi enakosti pred zakonom, da imamo državljane in državljanke, naše državljane in državljanke, ki si enostavno sodnih postopkov v tem smislu ne morejo privoščiti. Ne morejo! Veliko jih je, veliko se jih obrača tudi na nas. Mimogrede bom povedala še primere, koliko energije morajo včasih državljanke in državljani usmeriti samo v to, da sodišče večkrat obvestijo, da njihovi priimki niso več takšni, kot jih sodišče zapisuje. To večkrat sporočijo bodisi telefonsko bodisi pismeno in potem dobivajo še vedno isti priimek na nek pomemben dokument, ki je morda tudi osebno zelo boleč. Ki je morda osebno zelo boleč zaradi izkušenj. To je zame nedopustno. In plačujejo neke poštne storitve in plačujejo potem ostalim, ki jim pomagajo pri sestavi takšnih dokumentov, saj za nekatere je težko sestaviti nek osnovni dopis. Je težko. Zato bolj kot kaj drugega bi se danes morali pogovarjati o tem, da se sodne takse splošno v državi znižajo in da država ne fila, oprostite izrazu, res fila proračuna na takšen način, ampak da poskrbimo za to, da bodo tudi postopki na sodišču krajši, ko gre za gospodarske zadeve, ko gre za gospodarske spore, in da bomo na ta način tudi privlačnejši za tuje vlagatelje, tuji vlagatelji pa bodo prinesli v državo večjo ekonomsko moč in s tem zagotovo tudi boljšo sliko za vse in bomo lahko tem državljanom pomagali tudi z novimi delovnimi mesti in tudi s tem, da ne bo več denar tisti, ki bo odločal o tem, ali se bo nekdo lahko pritožil oziroma začel s postopkom ali ne. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Čisto kratek odziv. Kolegica Korenjak Kramar je rekla, da bi bilo treba še bolj se informirati glede NVO, koliko jih je, kakšno dejavnost sploh opravljajo in tako naprej. Rad bi samo poudaril: točni seznami, dopolnjeni, jih imajo ministrstva, ki so tista, ki podeljujejo statuse. Te statuse podelijo na podlagi kriterijev, ki jih imajo in seveda tudi vsebin, ki jih te nevladne organizacije morajo izvajati. Tako mislim, da so to vse informacije, ki so potrebne, ampak saj to je pač zdaj že druga razprava. Hvala.
Hvala lepa. Potem zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 29. 3., v okviru glasovanj. S tem prekinjam 6. točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O FINANČNEM POSLOVANJU, POSTOPKIH ZARADI INSOLVENTNOSTI IN PRISILNEM PRENEHANJU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Goranu Klemenčiču, ministru za pravosodje. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovani in cenjeni poslanke in poslanci! Vlada pred vas prinaša novelo Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju. Po domače povedano insolventno zakonodajo, ZFPPIPP. Gre za zahteven in dokaj kompleksen zakonski predpis, ki je zaradi gospodarske krize v zadnjih letih bil predmet več vprašanj, pobud, sprememb tudi in, žal, vsakodnevne uporabe. Njegovo izvajanje, izvajanje tega zakona, spremlja posebna medinstitucionalna komisija, ki jo vodi Ministrstvo za pravosodje in vključuje deležnike tako iz različnih finančnih institucij, državnih ustanov, gospodarstva, delodajalcev in delojemalcev. Njegovo izvajanje pa natančno spremlja tudi Evropska komisija, ki ji moramo o izvajanju tega zakona redno poročati. Kljub določenim pomanjkljivostim tega zakona, ki so se izkazale v praksi, je zaključek stroke tako v Sloveniji kot v Bruslju, da zakona v celoti ne smemo prehitro spreminjati, zato ker se mora uveljaviti sodna praksa. Vendarle, pred vas prihajamo z dvema pomembnima spremembama, in sicer v dveh sklopih; povsem prenavljamo postopek osebnega stečaja in opustitev odpusta obveznosti in dopolnjujemo ureditev prestrukturiranja manjših družb. Oba sklopa sta bila predmet strokovne razprave na široki medinstitucionalni in implementacijski skupini, ki je bila vzpostavljena za spremljanje in izvajanje te insolventne zakonodaje. Glede osebnih stečajev zelo na kratko. Osebni stečaji, ta institut, kot je bil zadnjič prenovljen leta 2008, se od takrat naprej ni bistveno spreminjal, zato ker je bil poudarek na stečajih gospodarskih družb. V lanskem letu in v zadnjem času je bila tako stroka kot javnost soočena z več primeri, ki so kazali na to, da se institut osebnega stečaja vse bolj odmika od tistega cilja, ki mu je bil namenjen, in to je odpust obveznosti za poštene in resne dolžnike; dati ljudem drugo možnost. Najbolj na kratko povedano, v sistem, kjer vse več takih ali drugačnih, bom grob, špekulantov, pripadnikov gospodarske in še kakšne druge elite, ta institut osebnega stečaja uporablja, zato da se zaščitijo pred rubežniki. Zato se je v svojem namenu sprevrgel, zakon ni vseboval dovolj kavtel in tudi drugačna sodna praksa teh kavtel ni mogla zagotoviti, ker za to ni bilo zakonske podlage. Kot rečeno, zato predlog zakona prioritetno in dokaj obširno spreminja institut osebnega stečaja, in sicer v dveh elementih. Najprej omejitev možnosti zlorab instituta odpusta obveznosti, k čemer se bom vrnil nekoliko kasneje, in drugič socialna nota zakona, kjer dopušča skrajšanje preizkusnega obdobja za najbolj socialno ogrožene kategorije dolžnikov, kot so upokojenci, invalidi, roditelji samohranilci in drugi dolžniki, ki prejemajo le minimalne prispevke. Namesto pet let, recimo, lahko sodišče v takih primerih zmanjša preizkusno dobo tudi do šest mesecev. Prenovljena ureditev bo upnikom in upravitelju nudila več možnosti in učinkovitejše varstvo proti morebitnim zlorabam instituta odpusta obveznosti. Vrsta kavtel, ki jih zakon prinaša, vsebuje podaljšane roke za vložitev ugovora proti odpustu obveznosti; pomembno, podaljšuje se obdobje izpodbijanja pravnih dejanj stečajnega dolžnika s 3 na 5 let; razširja se nabor pravnih poslov in dejanj, ki jih je mogoče izpodbijati v tem daljšem obdobju, tudi na posle s pravnimi osebami, ki so povezane s stečajnim dolžnikom ali ožje povezanimi fizičnimi osebami stečajnega dolžnika. Povedano zelo preprosto, v Sloveniji se je v vse preveč primerih vzpostavila praksa, kjer ljudje zaprosijo oziroma vložijo zahtevo za osebni stečaj, pri čemer so še pred potekom oziroma po poteku preizkusne ali izpodbojne dobe prenašali svoje premoženje na družinske člane, povezane osebe in tako naprej. Temu ta zakon vsaj poskuša narediti konec. Zadnja zadeva je prestrukturiranje manjših družb. Zaradi omejitve časa se bom glede tega vklopil v razpravi. Na koncu bi rad še dodal, glede na to, da so bili k predlogu zakona vloženi amandmaji le k štirim členom, naj še povem, da bo Vlada v primeru, da bodo sprejeti amandmaji le k trem členom, v skladu s 138. členom predlagala, da Državni zbor na tej seji opravi tudi tretjo obravnavo predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Matjažu Nemcu.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister! Odbor za pravosodje je na 19. seji, in sicer 14. 3. 2016, kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada in je objavljen v Poročevalcu Državnega zbora 5. 2. 2016. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev, mnenjem Sodnega sveta, opredelitvijo ministrstva in mnenjem Zakonodajno-pravne službe, dopisom gospoda Danijela Omerzuja, dopisom Obrtno-podjetniške zbornice in dopisom Gospodarske zbornice Slovenije. Ker je minister že podal mnenje, bom sam podal mnenja nekaterih drugih institucij, in sicer začenši z Zakonodajno-pravno službo, ki je v predstavitvi pisnega pravnega mnenja ponovila predvsem nomotehnične pripombe na 5., 8. in 15. člen, pri 17. členu je izpostavila vprašanje, ali je res primerno, da se pri posredovanju podatkov, ki so jih upravljavci zbirk dolžni posredovati upraviteljem, enači fizične in pravne osebe. Glede 22. člena je poudarila, da je treba osmi odstavek oziroma nov osmi odstavek, ki krajša preizkusno obdobje na najmanj 6 mesecev, dodatno utemeljiti. Državni svetnik, gospod Tomaž Horvat, je poudaril, da Komisija Državnega sveta za državno ureditev predlog zakona podpira, predvsem pa pozdravlja prenovljene določbe ureditve postopka osebnega stečaja. Obenem je opozoril, da je predlog zakona v prehodnih in končnih določbah predvideval uporabo 411. člena ZFPPIPP tudi za razveljavitev odpusta obveznosti, o katerem je sodišče odločilo pred uveljavitvijo tega predloga zakona, če od pravnomočnosti sklepa o odpustu obveznosti do uveljavitve predlagane zakonske ureditve še nista pretekli dve leti, kar vzbuja dvom, da gre za retroaktivni poseg pravnih norm. Predstavnica Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije gospa Sabina Rupert je dejala, da zbornica podpira odpravo anomalij, ki se pojavljajo v stečaju, vendar se ji zdi problematična določba 8. člena predloga zakona, ki določa, da poenostavljena prisilna poravnava ne učinkuje na terjatve za plačilo prispevkov in davkov. Predstavnik Gospodarske zbornice Slovenije gospod Igor Knez je dejal, da se v celoti pridružuje mnenju Obrtno-podjetniške zbornice, davki v nobenem primeru ne smejo biti prednostne terjatve. Gospod Boštjan Udovič, in sicer predstavnik Zbornice za poslovanje z nepremičninami, je opozoril, da predlog zakona ne vsebuje rešitev, ki bi ustrezno odpravile vse ugotovitve revizijskega poročila sodišča iz leta 2014, da Ministrstvo za pravosodje ne izvaja ustreznega strokovnega nadzora, zato ministrstvo poziva, da vprašanje ustrezno uredi pri naslednjem noveliranju tega zakona. Pomembno je poudariti mnenje predstavnice Ministrstva za finance, in sicer državne sekretarke mag. Mateje Vraničar Erman, ki je dejala, da poskuša predlog zakona primerno onemogočiti zlorabe instituta poenostavljene prisilne poravnave, kar pa ne pomeni, da se davčne terjatve države postavljajo v privilegiran položaj v primerjavi s terjatvami drugih upnikov. Po letu in pol izvajanja postopkov poenostavljanja prisilne poravnave opažajo, da se ta institut zlorablja za namene neupravičenega odpisa dolga iz naslova neplačanih prispevkov in davkov. Pojasnila je, da je večina davčnega dolga v postopkih poenostavljene prisilne poravnave davek odmerjen v inšpekcijskih postopkih 8. člena predloga zakona, ki je bil skupaj s predlaganim amandmajem koalicije oblikovan zgolj v izogib zlorabam v postopkih poenostavljene prisilne poravnave, čemur so priča v praksi. Povprečen odpis davčne obveznosti v postopkih poenostavljene poravnave po podatkih Finančne uprave Republike Slovenije je bil tako skoraj 78 %, doseže pa lahko tudi do 90 % in več. Odbor se je seznanil tudi s pisnim mnenjem sodnega sveta, ki pa k predlogu zakona ni imel pripomb. Naj omenim še čisto na kratko, v razpravi so člani odbora iz vrst opozicije najprej opozorili, da iz ocene stanja predlogov predvsem pa iz predstavljenih statističnih podatkov glede na začetek postopkov prevetivnega prestrukturiranja izhaja, da širjenje tega instituta še na segment majhnih podjetij ni smisel. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD k več členom. Odbor je v skladu z 28. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga skupaj. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji, dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Matjaž Nemec bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala podpredsednik. Spoštovane in spoštovani! Zakon o finančnem poslovanju v postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju, na kratko ga poimenujemo tudi stečajni zakon, že vse od začetka njegove uporabe v praksi povzroča mnogo težav, v parlamentarnih klopeh pa veliko vročih razprav. Razlog je v zahtevni in nepregledni zakonski materiji. Ne glede na vse te predhodne razprave, ki so se odvijale ob spremembah in dopolnitvah stečajne zakonodaje ter drugih sej, ki so bile sklicane na temo stečajev, še vedno ugotavljamo, da so postopki, povezani s prestrukturiranjem in stečaji podjetij, ki so zašli v težave, še vedno dolgotrajni in tudi neučinkoviti oziroma manj uspešni, kot so naša pričakovanja, zaradi tega pa izgubljamo vsi, delavci, posamezniki in družba kot celota. Izgubljajo se delovna mesta za celotno delovno aktivno populacijo, ker ni podjetij, ki bi v preteklosti razmišljali na prihodnost in razvoj njih. Nezadovoljstvo ob dolgotrajnih postopkih, povezanimi s stečaji, prisilkami in drugimi postopki je zaznati na vseh straneh. Z namenom zagotavljanja učinkovitosti reformne zakonodaje je bila ustanovljena implementacijska skupina z vrsto nalog, navedel bom le nekatere: spremljanje izvajanja zakonodaje, identificiranje problemov, še posebej zlorab, ter oblikovanje predlogov in rešitev, kateri bodo pripomogle k izboljšanju izvajanja zakona v praksi, kot tudi pripravi predloga, s katerimi se poseže v zakonodajo z namenom odpraviti zaznane sistemske težave. Že rešitve, ki so zapisane v obravnavani noveli predloga zakona, so osredotočene na dopolnitev ureditve prestrukturiranja majhnih družb in na ureditev postopka osebnega stečaja. S ciljem bolj uravnotežene ureditve postopkov prestrukturiranja majhnih družb, ki po eni strani majhnim družbam omogočajo dodatne postopke in ukrepe za prestrukturiranje, po drugi strani pa zaradi učinkovitejšega varstva pravic upnikov omeji postopek poenostavljanja prisilne poravnave samo na mikro družbe. Pri osebnih stečajih je osnovo vodilo omejevanje možnosti zlorab instituta odpusta obveznosti in omogočiti skrajšanje preizkusnega obdobja za najbolj socialno ogrožene kategorije dolžnikov, kot so upokojenci, invalidi, za roditelje samohranilce in druge dolžnike, ki prejemajo le minimalne prihodke. Socialni demokrati pri predlogu zakona ne bomo nasprotovali tudi z željo, da so predlagane in sprejete rešitve prave in da bodo v praksi prijele. Socialni demokrati se zavedamo, da je treba zagotoviti pogoje, ki bodo omogočili hitro in učinkovito prestrukturiranje podjetij in hitrejše zaključevanje stečajnih postopkov. Verjamemo pa, da bomo le z zakonskimi spremembami preprečevali zlorabe, ki se dogajajo ne le na temu področju, ampak predvsem na področju osebnega stečaja, ampak v vseh postopkih, kjer se posameznik počuti in začuti, da lahko z nekim zavrženim dejanjem obide zakon in na ta način pridobi materialno korist na račun prizadetih. Že kdaj ob podobnih razpravah smo opozorili, da je treba vzpostaviti kulturo delovanja menedžmenta pri vodenju podjetij. Spomnimo se, da imamo tudi primere dobre prakse, kako podjetja z dna spraviti na višjo raven poslovanja in k večji prepoznavnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo prestavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Zakon, ki ga obravnavamo, je najverjetneje eden izmed najkompleksnejših in najbolj nepreglednih zakonov, kar jih v tej državi imamo. Napisan je tako, da se ga niti ne da normalno brati, strokovnjaki mu po navadi rečejo kar minsko polje, zaradi prepogostih napotitvenih določb pa sprehajanje po njem primerjajo z orientacijskim tekom. Takšen zakon seveda ne more služiti svojemu namenu, ampak služi samo svetovalnim podjetjem, ki si zaradi njegove kompleksnosti, nerazumljivosti polnijo denarnice z dragimi svetovalnimi pogodbami. Drago svetovanje pa si seveda lahko v prvi vrsti privoščijo lastniki podjetij, medtem ko tisti, ki bi jih moral ta zakon ščititi, se pravi, najšibkejši, zaposleni v podjetjih si pa tega ne morejo privoščiti in so zato diskriminirani skoz ta zakon kar dvakratno. Prvič so diskriminirani zaradi tega, ker zakon ščiti banke, državo in lastnike pri poplačilih terjatev, in drugič, delavci so diskriminirani zato, ker si ne morejo v nasprotju z bankami, državo in lastniki privoščiti dragih svetovanj pri uveljavljanju svoje pravice. Posledica takšne ureditve so naslovi, ki jih lahko dnevno beremo v časopisih. Recimo, Delavci uspešni v tožbah, a denarja ni, Podjetje v težavah, delavci brez plač, 348 delavcev ponovno ostalo brez plač, Delavci v 4 mesecih dobili le 300 evrov in tako naprej. To je realna slika učinkovitosti te zakonodaje, ki jo imamo pred seboj. Na žalost z novelo, ki ste jo pripravili, situacija za najšibkejše ne bo prav nič boljša. Da je insolventna zakonodaja krivična, opozarja vsako leto v svojih rednih poročilih tudi Varuh človekovih pravic. Na problematiko je opozoril letos in opozorili smo nanjo tudi v Združeni levici, a do dejanske realizacije priporočil nikakor ne pride. V Združeni levici smo zato k tokratnem odprtju zakona predlagali amandma, s katerim bi vsaj deloma odpravili eno veliko krivico, in sicer gremo v smer, da delavcem, torej upnikom, ki so edini, ki imajo terjatve omejene glede na čas nastanka ali na višino terjatve, to spreminjamo. V okviru prednostnih terjatev se zdaj štejejo le neizplačane plače za obdobje treh mesecev pred začetkom stečaja, z našim amandmajem pa bi se štele vse neizplačane plače, vse neizplačane odpravnine in vsi neplačani prispevki. Se pravi, ne bi bili več omejeni na te tri mesece, zadnje tri mesece pred stečajem, ampak bi v prednostno poplačilo za zaposlene uvrstili vse neizplačane plače, vse odpravnine in vse neplačane prispevke. Vlada in koalicija sta na odboru na žalost zgolj delno pristali na to rešitev, in sicer samo na tisti del, ki vpliva direktno na prihodek države, ne pa na prihodek delavcev, torej na neplačane prispevke, medtem ko bi ostalo pustili nespremenjeno. Slišali smo celo da tega ni vredno spreminjati, ker naj bi bili delavci sami odgovorni za tečaje oziroma za prepozne stečaje in zato sami odgovorni za neizplačane plače. Takšna stališča so z našega vidika popolnoma nesprejemljiva in vredna obsojanja, zato pri svojem amandmaju vztrajamo in smo ga vložili tudi danes za sejo. Skratka, v razpravi o amandmajih bomo predlagali, da se v prednostno poplačilo delavcev uvrsti vse neizplačane plače, vse neizplačane odpravnine in vse prispevke in ne pristajamo na kompromis, na gnil kompromis, ki ga ponuja koalicija, to pa je, da bi se uvrstili samo neizplačani prispevki, medtem ko bi vse ostalo omejeno na tri mesece. Če gremo po tej analogiji, potem pa enostavno še za banke, državo in lastnike oziroma recimo za banke, napravimo omejitev, da dobijo samo tretjino neizplačnih, nepovrnjenih kreditov, povrnjenih, če podjetje gre v stečaj. Skratka, to je z naše strani to, svojo podporo vežemo na amandma. Če bo pa v zakon še naprej vsebovana ta dvakratna neenaka obravnava delavcev, pa v Združeni levici zakona nikakor ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Nobenega dvoma ni, da so steber razvoja gospodarskih dejavnosti v Sloveniji ravno mala in srednja podjetja. V Novi Sloveniji smo že ob sprejemanju novele Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju konec leta 2013 nasprotovali rešitvi, ki je postopke preventivnega prestrukturiranja predvidevala le za velike in srednje družbe. Dejstvo namreč je, da ni bilo nobenega racionalnega razloga, da je bila doslej ta vrsta postopka omejena zgolj na sistemsko pomembne družbe, torej na srednje in velike gospodarske družbe. Omejitev kroga subjektov za poenostavljeno prisilno poravnavo le na mikro družbe je smiselna, vendar obenem poraja dvom, ker novela določa, da poenostavljena prisilna poravnava ne učinkuje na terjatev za plačilo davkov in prispevkov, ki jih določa zakon, ki ureja davčni postopek. To pomeni, da je država kot upnik v privilegiranem položaju v primerjavi z drugimi, lahko rečem tudi navadnimi upniki, in je v tem primeru vprašljivo njihovo pravno varstvo. Kljub temu da gre pri tem največkrat za davek, odmerjen v inšpekcijskih postopkih, to ni razlog, da bo država v postopku poenostavljene prisilne poravnave prednostno poplačana pred ostalimi upniki. Da je bil institut osebnega stečaja v zadnjih letih velikokrat zlorabljen s strani stečajnih dolžnikov, drži. Veliko je bilo vpijočih primerov, ki se državljanom zdijo povsem neupravičeni in nevredni tega instituta. Vse dodatne varovalke, vključno z odpustom obveznosti stečajnega dolžnika, ki zdaj v določenih primerih odpusta ne dovoljuje, vendarle prinašajo izboljšave oziroma pravičnejšo ureditev osebnega stečaja. Omejitev odpusta obveznosti stečajnega dolžnika bi morali ostreje določiti že ob uveljavitvi tega instituta leta 2007, saj je nesprejemljivo, da je bil odpust dovoljen tudi v primerih, ko je bil stečajni dolžnik pravnomočno obsojen za kaznivo dejanje zoper premoženje in gospodarstvo. S takšnimi anomalijami sicer dober namen postopka osebnega stečaja ne doseže svojega cilja. V Novi Sloveniji bomo predlog novele Zakona o finančnem poslovanju, postopih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju podprli. Ampak ne glede na našo podporo pa menimo, da je treba ob tem vzpostaviti tudi vprašanje kreditiranja malih in srednjih podjetij, ki je še vedno nezadostno. Tudi to dejstvo pripomore k premajhni rasti teh družb, ki bi z ugodnim kreditiranjem zagotovo pomenila dodatno vrednost skupni gospodarski rasti. S tem bi prispevali tudi k zmanjšanju števila vseh postopkov, ki jih predvideva Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju.
Hvala lepa. Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! V tranziciji, ki smo ji bili priča, tako gospodarski kot politični, je šlo gospodarstvo svojo pot in s tem smo dobili tudi seveda stečaje in postopke insolventnosti. Na to nismo bili pripravljeni, še posebej ne zakonodaja, ki je bolj sledila posameznim primerom, kot pa da bi se sistemsko lotili problema. Gre za to, da poslovodstvo bi moralo skrbeti, da so podjetja solventna in če prihaja do insolventnosti, že prej poskrbijo za to, da uvedejo postopke prisilne poravnave ali pa, da gredo v stečaj in so v bistvo poslovodstvo in njihova dejanja, oni so odgovorni, po vzoru nemške zakonodaje bi morali odgovarjati. Pač temu nismo sledili. Še enkrat bom opozoril na tiste glavne očitke, ki smo jih že predstavili na odboru, in sicer kaj pri tem zakonu, ki je predlagan, še ni urejeno in kaj bi bilo lahko bolje urejeno. Gre za to, da če je namen zakona ureditev zlorab pri osebnih stečajih, smo pričakovali malo več podatkov, kakšne so bile te zlorabe, kdo je bil kriv za te zlorabe in kako jih lahko preprečimo. Gre za to, da odpust se da že sedaj regulirati in kadar je oseba obsojena ali pa je še vedno v utajevanju davkov, takšen odpust ni možen. Je pa problem to, kar je v Sloveniji, da institucije ne delujejo med seboj in je to delo tudi drugih institucij kot so Furs in ostale. Če je namen zakona ureditev osebnega stečaja, potem je kar dobršen del zakona namenjen prisilni poravnavi za majhna podjetja. Tukaj gremo zopet v napačno smer, in sicer če so ta podjetja bila sedaj – poenostavljeno – v prisilni poravnavi in če je ta dobro delovala, ne vem, zakaj to spreminjamo, če pa so bile zlorabe, pa jih izpostavimo in vidimo, kdo je za to pristojen. Gre za to, da s tem, ko takšne vrste prisilna poravnava postaja enaka kot za velika podjetja, pomeni, da bodo postopki dražji, saj moramo od mase oddvojiti sredstva za stečajne upravitelje, revizorje, odvetnike, finančne svetovalce in ostale. Tretji problem, ki sta ga izpostavili tudi Obrtno-podjetniška zbornica in Gospodarska zbornica – gre za preizkus terjatev. Stečajni upravitelji naj ne bi delali preizkusa terjatev, ker zato po navadi zmanjka denarja v masi, vendar je ta preizkus terjatev še kako pomemben za upnike, kajti to je izvršilni naslov v drugih postopkih. Brez tega ne bodo dobili povračila davka, postopki se bodo vlekli in iz mase v večini primerov ne bodo dobili nič. Če povzamem, vidimo, da gredo ukrepi bolj v smer tega, da bodo delovali na majhne dolžnike, da bodo postopki daljši, kar je bilo v uvodu sicer obrazloženo. Gre za izpodbojnost čakati na odredbe drugih sodišč ali pa drugih postopkov, širitev pritožb in podobno. Dražji bodo postopki zaradi črpanja iz mase za odvetnike, finančne svetovalce in ostale in pa to, na kar je opozorila Zakonodajno-pravna služba, neusklajenost zakona samega s seboj in pa tudi z drugimi zakoni. Gre za to, da če zlorabe so, po zakonu je pristojno Ministrstvo za pravosodje, menim, da bi ministrstvo bolj ažurno moralo spremljati upravitelje, vršiti nadzor, podeljevati in skrbeti pri podeljevanju licenc; še veš, spremembe, ki so predlagane, gredo v to smer, da bodo sodniki pri velikih in srednjih podjetjih zopet sami izbirali, ne bodo pa izbirali stečajnih upraviteljev naključno, kot ga to računalniški program, ki je sedaj že v obtoku. Zaradi vsega navedenega predlaganih sprememb v Poslanski skupini nepovezanih poslancev ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Jasna Murgel bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav ministru, državni sekretarki, kolegicam in kolegom! ZFPPIPP, na kratko imenovan insolventni zakon, njegovo spremembo bo Poslanska skupina Stranke modernega centra podprla, in sicer iz poglavitnega razloga, ki je v tem, da je dejansko bila potrebna sprememba tega zakona na področju ureditve osebnega stečaja. Osebni stečaj je bil leta 2008 uveden s tem zakonom in so se ga dolžniki množično začeli posluževati in zdaj že imamo tudi dovoljene odpuste obveznosti s spremembo zakona, ki je uzakonila rešitev, da se takrat, ko se začne postopek osebnega stečaja, tudi dodeli brezplačna pravna pomoč za kritje začetnih stroškov stečaja, torej za stroške upravitelja, se je število osebnih stečajev še posebej povečalo. Problem pa je, da v samem zakonu obstajajo sistemske možnosti za zlorabo, da gre za pomanjkljivo ureditev, ki jo je treba nadgraditi. To sem tudi sama imela možnost spoznati v postopkih osebnega stečaja, ki sem jih tudi sama vodila. Ne gre samo za velike zgodbe, ne vem, enega tajkuna, ki je zdaj v osebnem stečaju, ampak dejansko za osebe, navadne dolžnike, če jih tako poimenujem, ki imajo možnost sedaj, da zlorabijo. Seveda tega ne počnejo vsi, ampak možnosti so. Zato je zelo dobrodošla sprememba tega zakonika, in sicer na področju obveznosti dolžnika, da obvešča upravitelja o spremembi svojih kontaktnih podatkov. Pomembno je tudi, da se vzpostavlja splošna določba, ki pomeni oviro za odpust obveznosti, ker so pri tem obstoju razloga za odpust obveznosti oziroma ovir dolžniki še posebej iznajdljivi. Pomembno je tudi, da se podaljša rok za ugovor zoper sklep o odpustu obveznosti, zdaj je do konca samega postopka, tako da lahko upravitelj, ko tekom preizkusnega obdobja ugotovi, da dolžnik zlorablja svoje obveznosti, da pogoji za odpust obveznosti niso več podani, lahko upravitelj vloži ta ugovor in se obveznost dolžniku ne odpusti. Kajti, osnovni namen v večini postopkov je odpust obveznosti. Ker obstajajo številne druge dopolnitve zakona, ki bodo pripomogle k temu, da se bo institut osebnega stečaja manj zlorabljal v bodočnosti in da bo dosegel tisti svoj osnovni namen instituta osebnega stečaja, in to je odpustitev obveznosti dolžnikom, ki jih dejansko in zares brez zlorabljanja niso mogli poravnati, ne morejo poravnati do konca življenja nekateri, in da se omogoči tem dolžnikom nov začetke. Kajti upniki, tudi če bi do smrti vodili izvršbo proti tem dolžnikom, ne bi dosegli poplačila zaradi objektivnih razlogov, ker pač dolžnik ne more poravnati teh obveznosti. Tukaj je tudi zelo pomemben instrument socialni instrument stečajnega zakona, ki omogoča tudi delavcem, torej vsem tistim, ki so zabredli globoko v insolventnost, da se teh obveznosti v določenem obdobju znebijo. Sedaj bo tudi možno krajše preizkusno obdobje do 6 mesecev. Skratka, pomembno je ta institut nadgraditi, ga izboljšati in ker se tudi s tem zakonom to tudi ureja, zato Poslanska skupina Stranke modernega centra spremembo podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani vsi prisotni! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju, ki ga je pripravila Vlada in ga podpirajo koalicijske stranke, ni pravzaprav samo neposrečen vladni manever. Gre za bistveno več; gre za to, da je ta predlog sporen z več vidikov. Na spornost predlaganih sprememb nismo opozorili samo v Slovenski demokratski stranki in drugih opozicijskih strankah, temveč je nanj opozorila tudi zainteresirana strokovna javnost, velja izpostaviti predvsem Obrtno-podjetniško in Gospodarsko zbornico. Na problematičnost predlaganih rešitev je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba, ki je svojem mnenju zapisala, da so posamezne določbe ustavno sporne tako z vidika retroaktivnosti, načela sorazmernosti in zahteve po pravni varnosti. Po informacijah, ki smo jih slišali, naj bi podobno stališče imeli tudi v Službi Vlade za zakonodajo. Ne nazadnje je predlagani zakon sprememb in dopolnitev problematičen tudi z vidika transparentnosti, saj so bili zaradi sklica nujne seje Odbora za pravosodje roki zelo skrajšani. Opozorilo je prišlo tako iz Zakonodajno-pravne službe kot tudi iz Obrtno-podjetniške zbornice, kjer praktično niso imeli možnosti, da se strokovno opredelijo o zelo pomembnih amandmajih, ki so bili vloženi tik pred zdajci. Ne nazadnje je to na nek način prav ironično, glede na to, da je predlagatelj zakona minister Klemenčič, ki je v času opravljanja funkcije predsednika KPK, seveda je bila takrat neka druga vlada, rad izpostavljal pomen transparentnosti pri sprejemanju zakonodaje. Tudi po teh spremembah, ampak to, žal, bo ostalo dejstvo, da slovenska insolventna zakonodaja ne bo slovela po učinkovitosti in še, da bo pri tem bolj pravična. Dejstvo je, da se bo še vedno omogočalo lastnikom in upravi družbe dolžnice po več mesecev in celo let, da prikrivajo insolventnost družbe in na ta način družbo še bolj izčrpavajo. Med problematične predloge sprememb tega zakona sodi tudi določba, da bodo terjatve države absolutno privilegirane terjatve v odnosu do vseh ostalih upnikov. Kot da ostali upniki, na primer podjetja, ne potrebujejo plačil svojih terjatev, tudi ti upniki namreč plačujejo davke tej državi, imajo svoje zaposlene, za katere morajo plačevati vse ustrezne prispevke, izplačati plačo in ne nazadnje morajo poravnati tudi svoje obveznosti do dobaviteljev. In tukaj je ta začaran krog, kajti z gledišča so zelo zgovorni podatki, da je število likvidacijskih postopkov zadnje leto naraščalo hitreje kot število registriranih podjetij. To je problem. Leta 2014 je bilo tisoč 300 postopkov zaradi insolventnosti, na primer v času prve Janševe vlade okoli 330. Tukaj govorimo o manjših podjetjih, in to o podjetjih, ki bi morala, v bistvu, kar se tiče strategije Slovenije, največ pozornosti usmerjati v to, da ne propadajo, kajti zadeve gredo potem samo dalje na spodnje nivoje. Minister je na pristojnem odboru tudi priznal, da so zaradi predlaganih sprememb nekako lahko prihaja tudi do dodatne obremenitve sodstva. Že zaradi tega nas lahko vse skupaj boli glava, saj Slovenija že zdaj slovi po nedopustno dolgih sodnih postopkih, da ne izpostavljam t. i. gospodarske spore. Skratka, gre za predlog poln nekih nasprotij, nedorečenosti in z dejstvom precejšnjega priokusa, da insolventno zakonodajo pripravljajo tisti v ministrstvih, ki na drugi strani svetujejo tistim, ki se v teh postopkih znajdejo. V SDS smo kljub dosedanjim negativnim izkušnjam s to koalicijo, ko gre za podporo amandmajem, tudi za danes vložili amandma, ki sledi pripombam zainteresirane javnosti. Če koalicija že noče slišati in upoštevati naših predlogov, potem naj upošteva svoje koalicijske zapise in upošteva strokovno zainteresirano javnost, kot je to obljubljala ob začetku mandata. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Minister, kolegice in kolegi! Dovolite, da vam na kratko predstavim stališče Poslanske skupine Desus do Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju. Ponovno se pogovarjamo o navedenem zakonu. Naj poudarim, da niti približno ne gre za trivialni zakon, ampak za zelo občutljiv zakon oziroma predpis, ki se je tudi zaradi gospodarske krize v zadnjem času pogosto spreminjal, nazadnje leta 2014. Da imamo v Sloveniji težave pri izvajanju insolventne zakonodaje, je pokazala praksa, pa tudi razprava na matičnem delovnem telesu, zato je še toliko bolj pomembno, da se vseskozi spremljajo učinki zakona. Prav na podlagi spremljanja učinkov je danes pred nami predlog zakona, v pripravo katerega je bilo vloženega, sem prepričan, veliko truda, energije, volje ter medresorskega usklajevanja tako s strani različnih ministrstev kot Banke Slovenije, Fursa, sodstva, ne nazadnje pa tudi predstavnikov gospodarstva in vseh drugih deležnikov. Na podlagi navedenega v Desusu podpiramo ministrov pristop k pripravi sprememb zakona, saj gre za spremembe in dopolnitve, ki sledijo odpravi določenih težav, ki so že zaznane in jih je treba na vsak način, in to čim hitreje, odpraviti. V naši poslanski skupini smo mnenja, da gre za zakon, katerega izvajanje v praksi bo šele pokazalo, ali so potrebne še dodatne spremembe oziroma ali so te spremembe, ki jih zdaj implementiramo, zadosti dobre, želimo si seveda slednjega. Večina vsebinskih sprememb ureja dodatno preprečitev možnosti zlorab osebnega stečaja na področju, ki zdaj ni ustrezno urejeno. Zaradi učinkovitejšega varstva upnikov se postopek poenostavljene prisilne poravnave omejuje samo na manjše, če hočete, mikro družbe. Pa še nekaj besed o institutu osebnega stečaja. Ta je bil uveden leta 2008 in se od takrat do danes bistveno ni spreminjal, praksa pa je pokazala, da prihaja do vrste zlorab, ki jih je treba preprečiti. Zato smo v poslanski skupini prepričani, da so te spremembe dobrodošle in nujno potrebne. Da število osebnih stečajev zaradi različnih razlogov vsako leto narašča, povedo naslednje številke. V lanskem letu je zahtevo za osebni stečaj vložilo največ fizičnih oseb, odkar ta možnost obstaja. V letih 2011, 2012 in 2013 se je število zahtev za osebni stečaj gibalo okoli številke tisoč, nato pa se je leta 2014, čeprav se takrat ni začela ne finančna ne gospodarska kriza, povečalo celo na številko preko 4 tisoč primerov, lani pa jih je bilo še za nekaj primerov več. Medijsko najbolj odzivni primeri so seveda tisti, ki se nanašajo na propadle gradbene barone in druge tajkune, pri katerih je vsem jasno, da izkoriščajo institut osebnega stečaja. Ti tako imenovani tajkuni imajo osebni stečaj za procesni manever, da z njim zavlačujejo. Pogosto se dogaja, da premoženje, jahte, avtomobile, takšno in drugačno premično ali nepremično premoženje prepisujejo na znance, sorodnike, nato pa sprožijo osebni stečaj. Prav na tej točki v Poslanski skupini Desus pozdravljamo dopolnila, ki predstavljajo vrsto varovalk in možnosti, da zlorabo tega instituta limitiramo. Sprememba zakona uveljavlja dodatne varovalke za upnike in izboljšanje njihovega položaja ter omejevanje tveganja nižjega poplačila ali zlorabe v osebnem stečaju s strani dolžnika. Razširjajo se skupine in okoliščine, kjer odpust obveznosti ni mogoč, podaljšujejo se zastaralni roki in roki za možnost izpodbojnih poslov. Za zaključek, v Poslanski skupini Desus si želimo, da ne bi ta institut osebnega stečaja pomenil zgolj manjšo zlorabo, ampak da bi se zloraba tega instituta povsem in dokončno izkoreninila. V tej luči, v tem duhu, kakor tudi v luči in duhu krepitve pravne države, k čemur sprememba tega zakona prav tako prispeva, bomo zakon seveda, predpis, v Poslanski skupini Desus v celoti podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. marca 2016. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Poslanske skupine Združene levice in amandma Poslanskih skupin SMC, Desus in ZD. Kdo želi razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo vložili amandma k 1. členu oziroma ki se nanaša na 20. člen zakona, in sicer z namenom, da se podaljša obdobje oziroma število plač, ki veljajo za prednostne v samem stečaju oziroma v postopkih zaradi insolventnosti. K temu koraku smo pristopili iz razloga, ker dosedanja praksa nekako kaže, da je delavec, ki dela v družbi, ki je pred stečajem, ki slabo posluje, ki neredno izplačuje dohodke ali jih sploh ne izplačuje, pogostokrat v dilemi, ali naj izkoristi možnosti, ki jih mu ponuja Zakon o delavnih razmerjih, to je tudi, da poda izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi, ali pa izkoristi možnost, ki mu jo daje pričujoči zakon, to je, da predlaga začetek – zaradi insolventnosti, recimo – stečajnega postopka. Zakon o delovnih razmerjih glede izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi v 111. členu določa taksativno pogoje, kdaj lahko delavec poda takšno izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi; med temi pogoji je določeno tudi, v dveh ali treh alinejah, obdobje, ko se morajo steči pogoji, na primer neredno plačevanje plač, neizplačilo plač. Ta obdobja so raztegnjena na dobo šestih mesecev. Prav zaradi tega, da delavec, ki morebiti izpolnjuje te pogoje po Zakonu o delovnem razmerju ali pa razmišlja o izrabi možnosti, ki jih ponuja ZFPPIPP, da ni prisiljen kalkulirati, kaj se mu splača in kaj ne, menimo, da je bolj ustrezno podaljšanje tega obdobja, in sicer na šest mesecev. Se pravi za šest plač. Poslanska skupina Združene levice predlaga, da bi kot prednostne terjatve vključili v zakon vse plače. Mi se s tem ne strinjamo zaradi tega, ker ureditev mora biti takšna, da vse deležnike, ki se nekako zberejo okoli nekega insolventnega dolžnika, sili v to, da izkoristijo vse pravne možnosti. Torej, možnosti po insolventni zakonodaji, po kazenskem postopku ali po delovnopravni zakonodaji oziroma po kazenski zakonodaji, pardon. In določilo, da bi vse plače bile zajete v to obdobje, bi nekako pomenilo to oziroma bi nekako dopustilo možnost, da delavci pravic, ki jih imajo po ZFPPIPP, ne bi v zadostni meri izkoriščali oziroma da bi se lahko celo v praksi dogajale situacije, ko bi delodajalec delavcem plačeval nekaj na roko in podaljševal njihovo agonijo v podjetju, namesto da bi ti izkoristili možnosti in, recimo, predlagali stečajni postopek. Kar se tiče neizplačila treh ali šestih plač in uvrstitev treh ali šestih plač pred uvedbo postopka o insolventnosti, je slišati tudi neke odzive v tej smeri: saj lahko pa delavec predlaga stečajni postopek že, če mu dve plači nista izplačani. Pričujoča oziroma aktualna sodna praksa gre nekako v to smer, da sam delavec pravzaprav tega niti ne more, da so delavci pogosto neuspešni pri tem. Praksa gre nekako v tej smeri, da sploh ni mogoče, če gre to za individualne plače, nisem zasledil prakse glede plač manjšega števila delavcev [[…]]Torej, če manjše število delavcev ali večje število delavcev ne dobi izplačanih plač, se pravi, ali imajo možnost predlagati stečaj. Skratka, v temu delu je pravna praksa zelo nedorečena. Nekako iz nje izhaja, da se pričakuje, da morajo biti vsi delavci brez plač to pa tudi posledično pomeni, da je pridobivanje teh informacij, ali so podani pogoji za postopek insolventnosti, ki jih potrebuje delavec, da takšen postopek sproži, zanj zelo otežkočeni. Zaradi tega menimo, da to 6-mesečno obdobje pripomore tudi k temu, da delavec, ki je v takšnem podjetju oziroma več delavcev, pridobi več podatkov o poslovanju delodajalca, pridobi več podatkov o tem, ali delavci vsi oziroma kakšno število dobivajo izplačila plač in ali so podani pogoji, da lahko sami predlagajo stečajni postopek, na drugi strani pa, kot sem že omenil, se jim omogoči tista izraba institutov po delovnopravni zakonodaji, po 111. členu, ki pravi, da je treba določene pogoje izpolniti v 6 mesecih, da lahko da delavec izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Torej podprli bomo amandma Poslanske skupine SMC, pri čemer pa ne bomo podprli, iz opisanih razlogov, amandmaja Poslanske skupine Združene levice. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak. Izvolite.
Hvala lepa. Tole je, ne vem, po mojem neka deseta novela zakona, odkar se spomnim, v tem državnemu zboru od leta 2008. Redkokdaj se strinjam s stališči Združene levice, tako pač je, ampak te trditve, ki so bile izrečene, kar pijejo vodo in držijo. Namreč, tudi v sodnih krogih za ta zakon je relativno jasna zgodba; če hočeš narediti napako pri sojenju, potem jo najlažje narediš pri tem zakonu. Ta zakon je resnično tako nepregleden, tako nemogoč za branje, da ko prebereš nek odstavek ali pa eno alinejo v nekem odstavku, ki se sklicuje na deset drugih odstavkov, rabiš dve uri, da jo razumeš. Ampak avtorica teh zadev je Nina Plavšak, več ali manj že vseskozi, in tudi pri tej noveli ni bilo nič drugače, čeprav je državna sekretarka v neki priliki, ko je predstavljala eno prejšnjih novel, nekako zagotovila, da bi se skušali te gospe rešiti. Namreč, ker problem vseh teh sprememb, tudi današnjih, je v tem, da so te spremembe delajo in delajo na ta način, da seveda potem ti avtorji, zlasti ta gospa in ostali avtorji, potem poučujejo sodnike, kako ta zakon sploh brati. In seveda pišejo spremembe za spremembo, na spremembo, po spremembi, s spremembo in tako dalje in tako dalje in s tem zagotavljajo tudi sebi svoj zaslužek. Zakaj svoj zaslužek? Zaradi tega ker jih kar naprej učijo, pa gospodarstvenike pa bančnike pa podjetnike, pa sodnike in tako dalje in tako dalje. Dokler ne bomo mi na temu področju prišli do nekega zakona, za katerega, vsaj kakor vas jaz vidim na pravosodnem ministrstvu, je garancija, da tega zakona ne boste nikoli napravili – vsaj to vodstvo je, bom rekel, garancija za to, da takšnega zakona ne bo –, ampak dokler tega zakona ne bo narejenega v nekem jasnem, preglednem stanju, do takrat bomo imeli velike probleme. Problemi na tem področju so izjemno veliki in spremembe za spremembo gredo v smeri oškodovanja tistih, ki so tako ali tako že najbolj oškodovani, to so običajno delavci. To je problematična zadeva in dokler ne bomo tega spremenili, ne bo nič bolje. Na mizo smo dobili danes tako rekoč, po mailu, kakor vidim nosi današnji datum zadeva, protest praktično vseh sindikalnih central. Praktično vse sindikalne centrale, ki obstajajo v Sloveniji, so se podpisale pod ta protest. Ne vem, če ste ga že videli, imate ga na elektronskih naslovih verjetno, jaz sem ga skušal prebrati in seveda protestirajo in po mojem imajo prav. Predsednik odbora, kolikor se spomnim, so bili povabljene nevladne organizacije. Kaj ima Amnesty International s tem zakonom ali ne vem kdo je še bil vabljen? Niso pa povabljeni predstavniki delavcev, sindikati torej, in mislim, da bi morali tudi tako prakso prekiniti pa povabiti zlasti tiste, ki so zainteresirani za te zadeve in za te spremembe, ne pa nekih nevladnih, ki jih jaz itak imenujem – saj vemo, kako. Na državnem zizku živijo, zato da to isto državo zajebavajo – mislim predvsem na kakšno Amnesty International in še koga. Verjetno bi v ta postopek res kazalo pritegniti sindikata in te organizacije. Kar se tiče pa našega stališče do teh konkretnih amandmajev, pa je zadevo tako ali tako predstavila že gospa Anja Bah Žibert. Hvala lepa.
Besedo ima minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa, predsednik Državnega zbora. Na kratko se bom odzval na nekatere stvari, ki so v prvem krogu bile res postavljene, pa bom začel kar z zadnjim govorcem, katerega rdeč računalnik že nekaj časa opazujem, vidim, da se vračate h koreninam, mogoče boste prišli na drugo stran. Bodimo natančni, ta zakon je bil sprejet leta 2007, takrat je bila na oblasti vaša vlada. Vse nadaljnje spremembe so bile potrebne zaradi gospodarske situacije in zato ker osnovni zakon ni dajal odgovorov na tiste izzive, ki jih je Slovenija z gospodarsko krizo doživela. Vsaka sprememba je zakon dodatno zelo zakomplicirala. S tem se strinjam in gre za enega najtežjih zakonov, vendar pa je bil tudi vsak zakon zelo tesno usklajevan z različnimi deležniki, predvsem pa nadziran s strani Evropske komisije, ki je implementacijo tega zakona ob vseh težavah, ki jih sicer imamo, pozdravila. Prav vaša stranka je tako rekoč vsako leto sklicevala izredne sejo Odbora za pravosodje ali pa celotnega parlamenta, ko je prišlo ven poročilo Doing Business Svetovne banke. Lanskoletno poročilo Doing Business, zato tudi nismo imeli izredne seje oziroma v letošnjem poročilu Doing Business, je prav napredek na področju insolvence posebej izpostavilo in ga vzpostavilo kot primer dobre prakse v primerjavi z drugimi državami. To so fakti, dostopni na mailih, na spletnih straneh in tako naprej. Strinjam se, da je treba v zakonu, da bo verjetno enkrat potreben povsem nov zakon, vendar v tem trenutku za to nismo pripravljeni – ne zato, ker ne bi imeli volje, ampak preprosto zato, ker bi lahko dejansko podrli tiste pozitivne trende, ki so se na tem področju ob začetkih, ki niso bili dobri, izhajajo pa iz vaše vlade, v bistvu vendarle izpostavili. Rad bi pa nekaj poudaril zelo jasno, da vas razumem, da nasprotujete temu zakonu v tistem delu, ki se tiče različnih prestrukturiranj in da zato uporabljate take in drugačne motive, vendar s tem, da nasprotujete vsemu zakonu, celotnemu zakonu, vztrajate na rešitvah, ki ste jih vi sprejeli leta 2007, te rešitve pa so, da jaz lahko grem v osebni stečaj, pred tremi leti prenesem celo premoženje na svoje družinske člane, na povezane družbe in mi bodo vsi dolgovi odpisani, zato ker sedanji zakon, ki ste ga vsi spisali, ki še vedno velja in katerega spremembo predlagamo, omogoča točno to. Vrsto zlorab, ki so nastale v osebnih stečajih, s tem odpravljamo in nobena od zainteresiranih interesnih skupin, tudi sindikati ne, niso imele težave z urejanjem sistema na področju zasebnih stečajev, kot ga predlagamo. Celo večina drugih opozicijskih strank ne; samo vi. Zato razumem, zato da bo javno in za javnost še enkrat: SDS vztraja na sedanji ureditvi zakona, ki na področju osebnih stečajev omogoča situacijo, kakršna je danes, kjer lahko za osebni stečaj pod istimi pogoji zaprosi Ivan Zidar, in je enako obravnavan, ali pa mati samohranilka, ki je že deset let na socialnem minimumu, ker te stvari se sedaj s tem zakonom urejajo. Druga stvar. Združena levica. Resno verjamem, da so vaši nameni dobri, ne morem se pa strinjati z vašim napovednim stavkom, da za najšibkejše s tem zakonom ne bo nič drugače. Verjamem, da ne bo dovolj drugače za vaša vrednostna izhodišča. So pa s tem zakonom in s spremembo, novelo, ki je bila prej predlagana s strani vašega kolega poslanca SMC in ki jo tudi Vlada podpira, in z nekaterimi drugimi rešitvami vendarle tudi socialno šibki in delavci s tem zakonom dobili korak naprej. Prva velika zadeva je že s tem, da zakon v veliki meri vsaj poskuša omejiti zlorabe. Omejiti zlorabe nevestnih, nepoštenih, špekulativnih dolžnikov. Če to narediš, ne koristiš samo bankam, ki imajo bistveno več možnost se boriti proti tem zlorabam, ampak delavcem, malim podjetnikom in vsem drugim, ki so upniki takega podjetja. Šest mesecev, tri mesece – lahko se strinjam s šestimi meseci, vendar nekje moramo vzpostaviti sorazmerje. Poglejte, če damo, recimo, vse plače, imamo s tem velik problem, zato ker temu nasprotuje, recimo, Obrtna zbornica in različni mali podjetniki, ki imajo tudi svoje zaposlene, ki potem ne morejo izterjati teh sredstev, ker so vse plače, recimo, prednostna terjatev. Sicer je pa o tem govoril že kolega prej. Nato odpravnine. Še enkrat rečem, zato Vlada ne more podpreti vašega amandmaja. Kot rečeno, verjamem, da je dobronameren, naredil bi pa še večjo anomalijo in neenakost. Namreč, če bi bilo sprejet tak amandma, kot ga predlagate, bi v neenak položaj postavili delavce, ki so delali do konca stečaja, in delavce, ki so, recimo, službo izgubili ali zapustili tik preden je šla firma v stečaj, zato ker eni so upravičeni po odpravninah po Zakonu o delovnih razmerjih, drugi po ZFPPIPP in bi bili tisti, ki so ostali in nimajo v tem smislu pravice do odpravnine, v neprimerno slabšem položaju kot pa nekdo, ki je dva meseca, preden je šla firma v stečaj, se dogovoril in zapustil. Se pravi, to samo kaže na kompleksnost primera. Še eno stvar bi rekel, ni tukaj kolega Dobovška, ki je posebej izpostavil, da pač z zakonom ni nič narobe, če bi se ustrezno reagiralo na zlorabe in če bi Ministrstvo za pravosodje dobro opravljalo svojo nadzorno funkcijo. Povejte mi, kako lahko ti opravljaš nadzorno funkcijo in preprečiš zlorabo, če imaš v zakonu napisano, da je, recimo, tri leta možnosti izpodboja nekih poslov, s katerimi se prenaša premoženje na družinskega člana ali kakšnega drugega. Ne moreš! Zato ti potrebuješ drugačno pravno osnovo, zato potrebuješ [[…]]Tega ne more ne sodišče narediti, ne Ministrstvo za pravosodje, ne nihče drug. Sam zakonski okvir je bil tukaj dokaj slab. Še zadnja stvar, ker mislim, da tukaj pa res verjamem, da gre celo za nerazumevanje, ker se govori, da bo sedaj to ful podražilo razne stečajne postopke in tako naprej. Zelo jasno je treba povedati, da stečaj je še vedno v celoti isti, kar se tiče nabora različnih ukrepov, govorimo samo o prisilni poravnavi. Tam se s predlogom zakona na področju prestrukturiranja majhnih družb omogoči vodenje postopkov preventivnega prestrukturiranja in uporabe posebnih dodatnih pravil v postopku prisilne poravnave, kar se je doslej uporabljalo samo za velike in srednje družbe. Kaj je pa pomembno? Ti postopki so v primerjavi s poenostavljeno prisilno primerjavo dejansko, seveda, so dražji, ampak na drugi strani razpolagajo oziroma dajejo družbi na razpolago veliko bolj učinkovite možnosti za prestrukturiranje. In to je smisel, da družbe ostanejo pri življenju, kajti statistika in analize so pokazale, da zaradi sistema, kakršen je bil sedaj v veljavi, je veliko družb, malih družb, šlo v te postopke zato, da se je izognilo davčnim obveznostim in – sedaj gledam vas – obveznostim do delavcev oziroma socialnih prispevkov. Sedaj bo ta postopek seveda nekoliko bolj otežen, vendar je usmerjen k temu, da se delavna mesta ohranijo, da se družbe prestrukturirajo in da se dajo tudi majhnim podjetjem na razpolago vse tiste pravne in institucionalne možnosti, ki so jih že zdaj imele velike in srednje družbe in ki so se, ob vseh negativnih elementih, občasno tudi vendarle izkazale za pozitivne. Toliko zaenkrat, hvala lepa.
Proceduralno.
Postopkovno gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsednik. Res, spoštovani predsednik, lepo vas prosim, da opozorite ministra, ki opravlja v tej državi zelo pomembno in odgovorno funkcijo, da ne žali poslank in poslancev, kakšno barvo imajo pri sebi in kašne materiale uporabljajo in jih uvršča potem v druge politične stranke. Ker sicer vas prosim, da nam daste seznam, kakšna opravila moramo, se pravi kakšne obleke moramo imeti na sebi in tudi, v kakšnih barvah so lahko naši aparati. Mislim, da je to skrajno neresno in žaljivo. In še nekaj, kar je pa še bolj bistveno in predvsem bistveno pa je, da ga opozorite, spoštovan predsednik, da če že sedi tukaj, da posluša stališča poslanskih skupin, če jih potem komentira. Namreč, izražena laž, da Slovenska demokratska stranka nasprotuje temu zakonu, je zame zelo zelo problematično in to iz ust ministra za pravosodje. V enem stavku nismo rekli, da zakonu kot celoti nasprotujemo. Tega ni bilo rečenega. In minister si nenehno dovoli v tem državnem zboru zavajanje brez primere.
Besedo ima gospod Luka Mesec.
Hvala za besedo. Na čisto osnovni splošni ravni smo že na odboru povedali, da mi smo na stališču, da bi bilo ta zakon, ki je pred nami, treba popolnoma prenoviti, ker enostavno smo ga preveč zapletli – to je, če se ne motim že neka deseta novela tega zakona –, je prekompleksen, da bi se ga dalo brati. Recimo, imamo 44. z člen, 221. z člen je, kot mu rečejo strokovnjaki, minsko polje oziroma sprehajanje med vsemi napotitvenimi členi je nek orientacijski tek, ki so ga zmožne samo redke usposobljene osebe in pa podjetja v tej Sloveniji. Zato je za praktično uporabo, predvsem za tiste, ki ga potrebujejo, za zaposlene, za delavce, ki ne dobijo neizplačanih plač, praktično neuporaben in nemogoč, da bi s tem zakonom zaščitili ali pa izterjali svoje pravice. Zato smo na stališču, da je treba to zakonodajo prenoviti in da bi potrebovali nov zakon, ki bo poenostavil postopke, ki bo učinkovit in ki se ga bo dalo brati, predvsem pa uporabljati. Tako je to stvar, ki je ta novela nikakor ne rešuje, ampak jo kvečjemu še dodatno v točkah zapleta in s tem v bistvu se ohranja v tem zakonu ta, kako bi rekel, inertna nepravičnost, da že po sami formi ta zakon daje prednost tistim, ki si lahko privoščijo drago pravno svetovanje, to pa so lastniki, država, banke in tako naprej, in postavlja v povsem neenak položaj zaposlene, ki si tega pravnega svetovanja ne morejo privoščiti. Zato so zaposleni že na tej čisto osnovni, formalni ravni v insolventnih postopkih prikrajšani oziroma je pravica in moč, ki iz nje seva, na drugi strani. Druga zadeva, na katero bi želel opozoriti, je, da se k tej obravnavi ni povabilo sindikatov. Danes smo dobili pismo v bistvu, če se ne motim vseh 7 reprezentativnih sindikalnih central, ki opozarjajo na to, da kadar so v razpravi zadeve, kot je poplačilo neizplačanih plač zaposlenim, bi morali biti v takšno razpravo nujno vključeni tudi sindikati kot njihov reprezentant, ne pa da smo se pogovarjali v bistvu samo z nevladnimi organizacijami. Zato opozarjam tukaj, da pričakujem, da bodo ob naslednjih takšnih spremembah sindikati in druge delavske organizacije, ki ščitijo interes zaposlenih v tej državi, v razpravo vključeni. Potem dalje, glede amandmaja, ki smo ga vložili in pa glede amandmaja koalicije. Tukaj se strinjam z vami, gospod minister, in me veseli, da je koalicija napravila ta korak, da ste bili pripravljeni po razpravi na odboru, ko smo mi predlagali, da se enostavno odpravi vse omejitve za izplačevanje neizplačanih plač, odpravnin in prispevkov, da ste šli vsaj toliko, da ste podaljšali ta rok s tri na šest mesecev. Se pravi, da ste zdaj podali amandma, s katerim zaposleni ne bodo dobili povrnjenih samo plač za zadnje tri mesece, ampak da jih bodo dobili za šest mesecev. Tukaj napredek je in to pozdravljam. Vseeno hkrati pač poudarjam dve stvari. Prvič, da to ni dovolj, ker pogosto imamo v teh postopkih primere, ko recimo podjetje, ki je zašlo v težave, dva meseca ne izplača plač, pa jih potem dva meseca izplača in potem jih še en mesec ne in potem jih tri mesece izplača in tako naprej. In to se lahko vleče skozi leta, kot smo videli v številnih primerih bankrotiranih podjetij po Sloveniji. Pri čemer pa zaposleni vedno potegnejo kratko, ker imajo po zakonodaji samo za zadnje tri mesece neizplačanih plač kritje, da bodo to iz postopka potem uspeli tudi izterjati, medtem ko vse ostalo pa zapade. Mislim, to je prvi problem s tem. Drugi problem pa je, da s tem v bistvu zaposlene dejansko postavlja v neenak položaj – še enkrat – v primerjavi z, recimo, bankami, ker ni jasno, s čim sploh lahko upravičimo, da banke lahko iz stečajne mase kandidirajo oziroma terjajo vse svoje neizplačana posojila, medtem ko delavci imajo pa omejitev, da lahko samo za tri neizplačane plače terjajo svojo pravico. Zakaj potem po isti analogiji ne postavimo enake omejitve še za banke? Zakaj se ne štejejo v to samo krediti, ki so bili podeljeni v zadnjih treh mesecih? Ali pa, zakaj se ne šteje samo tretjina podeljenih kreditov? To mi ni jasno. Se prav, kaj je vaše opravičilo, da na strani zaposlenih imamo neko omejitev, medtem ko na drugi strani pa ni nobene omejitve. Zakaj omejitev za delavce, zakaj ni omejitev za banke? Oziroma vprašanje je predvsem obratno. Če ni omejitev za banke, državo in druge, zakaj je potem omejitev za zaposlene? Ta odgovor bi prosil, predvsem s strani tako koalicije kot ministrstva, kaj je opravičilo v bistvu za tak poseg. Potem pa mogoče, če še na kratko odgovorim na to, da naj bi [[…]]Nek argument je bil zadnjič izveden v smeri, da so včasih delavci tisti, ki so soodgovorni za to, da ne dobijo izplačanih plač oziroma da se jim ne izplačajo plače, zaradi tega ker sami ne sprožijo stečajnega postopka. Zdaj, gospod Zorčič, vi ste tukaj navajali, kako je to v pravni praksi. S temi argumenti, ki ste jih zdaj podali, se lahko strinjam, ampak opozarjam pa na naslednje: delavci najpogosteje ne zahtevajo stečajnega postopka iz povsem preprostega razloga. Ker, recimo, če vzamemo Alpino v Žireh. Tam imamo trenutno 355 delovnih mest. Podjetje posluje pozitivno, je pa obremenjeno s krediti, ki jih jim je naprtil bivši lastnik. Če bi zdaj delavci zahtevali, da to podjetje gre v stečaj – kaj oni s tem tvegajo? Oni s tem tvegajo izgubo večine od teh delovnih mest. In kaj nekomu, ne vem, ki je delal v tem podjetju trideset let in več, živi v Žireh, pač to je vse približno, kar zna delati, se pravi na tem delovnem mestu je bil celo življenje – kaj mu ostane? Vse prakse po Sloveniji kažejo, da najverjetneje bo po stečaju tega podjetja obsojen na dolgotrajno brezposelnost. Zato mislim, da je na ta način zagovarjati te omejitve povsem nepravično, neživljenjsko in tudi nečloveško do teh ljudi. Tako še enkrat pozivam koalicijo, da razmislite o popolni odpravi teh omejitev, ki jo predlagamo v Združeni levici. Ker ne vidimo, da bi kdorkoli s tem karkoli izgubil. Bodo pa najšibkejši, ki so že tako šikanirani v tem zakonu, z odpravo omejitev dobili vsaj možnost, da dobijo neizplačane plače povrnjene, potem ko neko podjetje zaide v hude težave. Hvala.
Sprašujem, če želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Govorimo o tako imenovanem 1. členu, vložena sta dva amandmaja; eden s strani Združene levice, ki je nekako podoben predlog podala v sam postopek že na matičnem delovnem telesu, in sedaj tudi amandma koalicije, ki nekako naj bi bil kot nek odgovor na takrat na odboru zavrnjen predlog. Poglejte, meni se zdi to dobesedno smešno in neodgovorno. Mislim, vi se tukaj greste nekaj številk pa nekaj mesecev brez neke podlage. Tega ne razumem! Govorim o ljudeh, ki ostanejo brez plač, ki nimajo pokritih ostalih dodatkov oziroma obveznosti, ki jim pripada ali jim pa pripadajo in mi tukaj zdaj barantamo slabše kot branjevke na tržnici [[…]]Ne vem, 3 mesece je zdaj, ne, bomo dali 6 mesecev; ta popoln odpis, se pravi, da se te zadeve enostavno izplačajo v celoti – ne, to pa ne! To pa ne gre zaradi tega, ker je minister rekel, ker bi potem nastali pa problemi na drugi strni. Če nekomu nekaj pripada, mu je pač treba to omogočiti. Nekdo je delal, nekdo je ustvarjal. Ne moremo zdaj iskati pa razloge pri tistih drugih, ki so seveda zabredli v neke druge težave. Kajti, poglejte, isti zakon pa v 8. členu določba, da bo pa banka in zavarovalnica in tako naprej v prednosti pred nekim drugim podjetjem, ki ima prav tako zaposlene. Tega pa ne odpravite, čeprav vas vsi opozarjajo, da to ni prava rešitev! Tukaj se pa zdaj pogovarjamo, ali bomo lahko šli 6 mesecev – ne vem, zakaj pa ne 1 leto, 2 leti? Tega enostavno ne razumem. Imate kakšne izračune, imate kakšne podlage, na kakšen način se vlagajo ti amandmaji? Kajti že na začetku nismo nekih finančnih posledic, zadevo, obravnavali tudi s tega vidika. Včasih se mi zdi, kot da res so za nekatere to samo številke in neki meseci. Seveda je pozitivno tudi 6 mesecev, s tem se strinjam, ampak razlogi, veste, za celoten odpust in tega, na kakšen način priti zadevi do dna in omogočiti, da se za pošteno delo dobi pošteno in sploh plačilo, je pa naša dolžnost vendarle! In težko sprejmem neke obrazložitve, da potem bodo pa tisti drugi tukaj prizadeti. Seveda pa je iz celotnega vidika države treba ugotoviti, ali lahko ta denar pa zagotovimo na nek drug način, ampak treba je pa pač poravnati. Naša država se zna zakreditirati, to obvladamo, jemljemo kredite na kredit, ampak enkrat je treba plačati. Takšne rešitve zagotovo niso dobre, ker kažejo na to, da v tej državi pred zakonom nismo vsi enaki. To je problem in ne razumem, če bi vztrajali, da se tukaj zadeva ne spremeni, potem v redu, bi verjela, da jo zagovarjate, ker je obstoječi sistem takšen, da drugačne rešitve ne omogoča. Ampak s tem nekim barantanjem, zdaj pa 6 mesecev, morda bi pa danes malo dvignili pa rekli, no pa dajmo 7 mesecev, mi pa kaže na to, da je ta pristop priprave tega zakona povsem neresen.
Besedo ima dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa. Danes smo pa marsikaj slišali o tem zakonu o stečaju – da ne izgovarjam tega dolgega imena, res ima dolgo ime. Je kompleksen, tudi po mojem mnenju, sem ga tudi uporabljala in z njim delala, ampak sodišča so se nanj končno navadila, končno so se v teh letih organizirala in vzpostavila delovne procese, veliko stvari [[…]]Lepo prosim, če lahko jaz zdaj govorim? Veliko postopkov vodijo strokovni sodelavci, končno so se ti postopki utekli. Sprememba, pisanje čisto novega zakona, bi zahtevala res veliko spremembo, veliko napora v tem trenutku. Tudi Evropska unija ugotavlja, da bi to bilo zdaj nepotrebno in bi bilo lahko kontraproduktivno. Glede na navedbe vseh, ki se spoznajo, med drugim tudi kolega Dobovška, ki pač pove stališče in gre, kaj vse ni urejeno v tem zakonu, torej da naj ne bi bila urejena odgovornost poslovodstva. To enostavno ni res! Imamo namreč v tem zakonu drugo poglavje Finančno poslovanje družb in drugih pravni oseb in v tem poglavju so urejene temeljne obveznosti poslovodstva. Poslovodstvo, 28. člen. Recimo, prvi odstavek, " … mora zagotoviti, da družba posluje v skladu s tem zakonom in pravili poslovno-finančne stroke." In kar nekaj členov s tega področja: odškodninske tožbe s tega področja so že vložene, postopki potekajo, pravna praksa se bo ustvarila, se že ustvarja, tako da ne vem, kje zdaj teh pravil ni, komu manjkajo, morda jih samo kdo pač ne pozna. Dalje, spet trditev poslanca Dobovška, preizkus terjatev. To je izvršilni naslov, pravi poslanec Dobovšek, in je zelo pomemben, ker ga ne bomo imeli, če bo stečajni postopek končan brez razdelitve upnikom – nimamo tega dokumenta. Prvič, če gre za pravne osebe, če se postopek konča, nam ta pravni, izvršilni naslov nič ne pomaga, kajti s končanjem postopka zoper pravno osebo ta pravna oseba umre, se izbriše iz pravnega registra, je ni. Če mogoče kdo kaj od te pravne osebe poskusi izterjati, samo morda pokaže, da ne pozna, da ta pravna oseba ne obstaja več in da se vsa pravna sredstva zoper njo zavržejo. Kar pa zadeva končanje postopka, mislim, da se ta določba uporabi, da se ne opravi preizkus terjatev v primeru fizične osebe, pa to ni izvršilni naslov, preizkus terjatev, ampak zakon določa posebej v 396. členu – c členu mislim –, da kaj točno je izvršilni naslov, kadar gre za fizično osebo. Če pa mi ugotovimo, da preizkus terjatev ni mogoče, ker ni dovolj premoženja, pa tudi ta novela zakona zdaj ureja to, kar ni bilo urejeno, kaj se zgodi s prekinjenimi postopki, kaj se zgodi, če se pozneje najde kakšno premoženje in je potem potreben preizkus terjatev, tako da so te stvari urejene in ne moremo kar tako, počez govoriti, da pač ni nič urejeno, vse je grozno in ne vem kaj. Zakon je kompleksen, rabiš navzkrižno kazalo, da se ga navadiš, ampak kot pravim, veliko očitkov je kar tako, na pamet in počez. Glede na tisti očitek, ne morem mimo njega, da bodo zdaj spet potrebni stroški za svetovanje in ne vem kaj, zato ker se bodo tudi majhna podjetja morala poslužiti postopka prisilne poravnave, ne več poenostavljene prisilne poravnave. Poslušajte, prisilna poravnava ni hec! Prisilna poravnava pomeni, da dolžnik poravna zmanjšano obveznost in še to s podaljšanjem roka odplačila. V tem postopku moramo imeti podlago za to, da ugotovimo, da sodišče ugotovi s pomočjo upravitelja, ali sploh dejansko terjatve obstajajo, in tudi upnikom moramo dati možnosti, da se o teh terjatvah izjasnijo, da jih prerekajo, če je potrebno; to je, da dobimo vpogled v to, ali dejansko obstajajo terjatve, o katerih se pač v postopku poenostavljene prisilne poravnave posamezniki in podjetja, gospodarske družbe lahko dogovorijo brez sodelovanja sodišča, brez sodelovanja upravitelja, da se te terjatve znižajo oziroma da se podaljša rok njihovega plačila. Torej ne bi kar tako [[…]]In prisilna poravnava učinkuje, če ni poenostavljena prisilna poravnava, učinkuje za vse upnike, razen za pač tiste, ki so izvzeti po samem zakonu. Recimo, zavarovane terjatve učinkujejo tudi za tiste upnike, ki niso sodelovali v postopku prisilne poravnave. Imeli so možnost in učinkuje tudi za njih, na navadne terjatve. Torej, tu moramo zavarovati upnike. Postopek prisilne poravnave je namenjen zavarovanju upnikov. Navadna prisilna poravnava, torej ne tista, ki je poenostavljena, to zagotavlja. Sedaj, če tu mi kar nekaj pavšalno trdimo, zato ker je treba zagotoviti načrt finančnega prestrukturiranja, revizijsko poročilo in da tu sodeluje upravitelj, ki omogoči upnikom, da sploh sodelujejo v postopku in da se zagotovi uvid in tudi prijavljene terjatve morajo imeti vse priloge in dokazila o teh terjatvah, je to v interesu upnikov v postopku. Torej je ta postopek potreben in ga je treba voditi in se popolnoma strinjam, da se v ta postopek obvezno uvrstijo tudi majhne družbe. Mogoče še to, da je treba zagotoviti pomoč delavcem in fizičnim osebam, ki ne zmorejo tudi finančnega bremena teh postopkov. Prvič je zagotovljena brezplačna pravna pomoč avtomatično, brez uporab določb Zakona o brezplačni pravni pomoči. Drugo pa je tudi poseben člen, ki posebej fizičnim osebam, torej tudi delavcem, omogoča, da ustno na zapisnik pri sodišču sestavijo predlog za začetek osebnega stečaja. Tako je kar nekaj mehanizmov, ki omogočajo tudi socialno šibkim, da uporabijo pravna sredstva, ki jih imajo na voljo skladno s tem zakonom. Zato pač ne moremo kar pavšalno govoriti, da delavci in fizične osebe, ljudje pač nimajo možnosti v teh postopkih. Kar se pa tiče plačila terjatev, samo eno opozorilo, v stečajnem postopku se terjatve poravnavajo iz stečajne mase, ne sedaj iz proračuna. Hvala lepa.
Sprašujem, če želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 8. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Ker sem prej načeloma govorila predvsem o 1. členu, mi dovolite, da tudi jaz sedaj nekaj povem splošno o predlogu. Namreč, naš pomislek in strinjam se tudi s tistimi, ki so to že pred menoj opozorili, je, da bi bilo prav, da se pripravi predlog sprememb oziroma predlog novega zakona. Zakaj? Zato, ker so pač obstoječe rešitve oziroma popravki bili ničkolikokrat dodani in zadeva ima zagotovo na ta način pomanjkljivosti, kar se tiče preglednosti in uporabnosti. To, kar sem prej slišala od kolegice Murglove, da naj pustimo stvari na miru, da so se sodniki komaj navadili na to, kar je v zakonu določeno, to se mi zdi pa res malo smešno. Ker če bi bilo to res, potem v tem državnem zboru nikar več ne sprejemajmo nobenega novega zakona ali ne popravljajmo nobenih drugih zakonov, ker bodo imeli sodniki težave, ker se bodo morali na neke postopke navajati na novo. Ja, seveda se morajo! To največ pove o vas samih. Ja. Skratka, dejstvo je, da bi zagotovo tudi s strani države bilo bolj pametno, če bi se lotili novega zakona, si vzeli morda kakšen mesec več časa in pripravili rešitve. Minister je prej rekel, da se pač na tak način tega niso lotili, zato ker pa obstoječi zakon, seveda, prinaša neke učinke, ki so pozitivni. Absolutno ja, to se z vami strinjam, vendar pa to ne pomeni, da ko enkrat pripravljaš nov zakon, da moraš vse tisto, kar je bilo doslej, spremeniti; pač, pustiš oziroma uvedeš oziroma na novo pripraviš tisto, kar je treba spremeniti, in seveda tisto, kar je bilo obstoječe dobrega, seveda spustiš, saj se pač stvari ne postavljajo povsem na glavo in na novo. Tako mislim, da ta argument ne bo držal, verjamem pa, da so, ko se pač loti takšnega zakona, interesi različni, predvsem interesi tistih, ki sodelujejo pri pripravah teh zakonov. Absolutno so različni in verjamem tudi to, kar je minister povedal na matičnem odboru, da so se že teh sprememb lotili s tresočo roko. Treba se je pač vprašati, kdo potem pa je tisti, ki naj zakon pripravi v celoti, če se že sprememb najbolj odgovorni lotevajo s tresočo roko. Glejte, spremembe, ki so danes pred nami, imajo praktično nasprotovanja – ne samo strokovne javnosti, danes slišimo tudi sindikatov. Tudi celotna opozicija je opozarjala, da so posamezne rešitve slabe. Ne razumem več te vlade, da nenehno – ne, tukaj pustimo na stran opozicijo – vam nenehno nasprotujejo državljanke in državljani, in to z resnimi pozivi: imate policiste, ki stavkajo; imate občine, ki nasprotujejo vašim rešitvam, ker se z njimi ne znate pogovarjati; predlagate zakone, kjer se vam dvigujejo sindikati. Še vedno z nekimi kratkimi roki, na nek način skozi okno namesto skozi vrata, poskušate pripeljati neke rešitve. Zakaj se ne vzame čas, zakaj se ne dovoli zainteresirani strokovni javnosti, ki ji je v interesu, da tako gospodarstvo, da tako družbe, malo gospodarstvo in seveda država gredo čez te postopke čim bolj učinkovito? Ampak se ne da niti toliko časa, da bi imeli čas, da proučijo amandma, ker so ga dobili tik pred zdajci in se do njega niti opredeliti niso mogli. Ali je to res tisto, kar ste govorili v vaši koalicijski pogodbi, da boste sledili potrebam državljank in državljanom in tistim seveda, ki pač posamezne spremembe potrebujejo. To je odmik od ljudi. To ni delo za ljudi, to je odmik. Kar se tiče pa 8. člena zakona; absolutno sledimo tukaj Obrtno-podjetniški zbornici, opozarjamo na to in meni se zdi to tudi res nedopustno, da so pač terjatve, kot so terjatve do bank, zavarovalnic, v prednosti pred drugimi upniki. Kot da tisto niso del te države. Kje je tukaj enakost pred zakonom? Enostavno neka država si, ki sama pripravi zakon, da pravico, da je nad ostalimi! Ta rešitev se mi zdi res skrajno sporna tudi zato, ker zaradi tega poplačila ne dobijo posamezni upniki, potem tudi oni v nadaljevanju spravljajo v težave ostale, nižje od sebe, in tako naprej. To sem prej povedala in smo kaj hitro v nekem ciklusu. Na drugi strani potem ta podjetja propadajo, država pa mora zopet z nekimi drugimi transferji, bodisi na področju socialne politike, tako naprej iskati rešitve za te ljudi in pomoč. S tem da se pač stvari ne lotevamo na pravi način. Res ne. Po drugi strani pa imamo banke, ki so pa resno kreditirale stvari, zaradi katerih ni bilo nobenih podlag, z enim telefonskim klicem, pa v Državnem zboru nismo sposobni zagotoviti delo preiskovalne komisije. In to isto ministrstvo ni sposobno odgovoriti na vprašanja, zakaj o isti zadevi sodišče v Ljubljani in Mariboru odloči povsem drugače. Ne, ne, spoštovani, ni to prava pot in niso to pravi načini iskanja rešitev! Verjamem – in so v tem predlogu zakona oziroma sprememb in dopolnitvah tudi dobre rešitve, so. Ampak, žal, veste, dobre rešitve podereš s tistimi, ki so slabe. Tako je s tem. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa. Kolegica Anja Bah Žibert. Prvo kar je, nisem Murglova, ker nimam češkega priimka, ampak imam priimek Murgel. Jaz sem Jasna Murgel. Drugo pa, očitno poznate pač delo sodišča, ker ste verjetno tam stali na eni trati pa s protestniki – ne vem, ali ste ali niste. Ampak povedala sem, da je pa to postopek sedaj utečen, nekaj časa je v veljavi in je zelo lahko kontraproduktivno in nekoristno, da ga sedaj spet naenkrat korenito spreminjamo. Večina postopkov je utečenih, v redu potekajo. To kažejo tudi statistični podatki in torej svarim samo pred hitrimi spremembami, ki bi lahko škodovale delu sodišča in povzročile škodo. Kar pa zadeva navedbe kolega Meseca, ki ga tudi zdaj ni, glede tega, zakaj ne damo delavcem vsega, zakaj pa damo bankam, zakaj mi tako privilegiramo, da ne privilegiramo dovolj delavcev v postopku. Poglejte, govorimo o privilegiranih terjatvah, o privilegiranih terjatvah v stečaju, ki se poplačajo prednostno pred vsemi upniki. In tukaj ni bank. Poglejte si 21. člen tega zakona, veljavnega, in kaj je, prednostne terjatve so naslednje, prvi odstavek, 1. točka: plače in nadomestila plač za zadnje tri mesece pred začetkom postopka zaradi insolventnosti. In potem imamo vse drugo, med drugim tudi odpravnine delavcem plače in tukaj ni bank. To so prednostne terjatve, ki se poplačajo prednostno iz stečajne mase. Potem pa pridejo na vrsto, tako kot po določilih zakona, saj so relativno zapletene, zavarovane terjatve pa navadne terjatve. Delavci vse druge terjatve tako kot drugi upniki prijavijo lahko in jih prijavijo kot navadne terjatve v stečajnem postopku. Torej tega navajanja, ker pač nekdo, oprostite, materije ne pozna dovolj, da ve, da gre za privilegirane terjatve in potem navaja, da delavce tukaj diskriminiramo in da dajemo več bankam, to enostavno ni res. Gre pa za stečajni postopek, ki ima svoja pravila in v katerem je določeno, kaj so privilegirane terjatve. Privilegirani so delavci in za te plače, ki bodo to privilegirane terjatve, bomo tudi razširili ta rok na šest mesecev, ko bo naš amandma sprejet. Torej, med temi terjatvami ni bank. Lepo prosim, da se ne razlagajo določbe zakona spet kar tako, počez, da bo potem javnost razumela, da sedaj je tukaj urejeno nekaj, kar ni; torej privilegiranja bank ni, seveda v okviru zavarovanih terjatev, ampak to je spet stvar materije, ki je v tem postopku urejena. Glede amandmaja, s katerim se predlaga, da se črta določba glede poenostavljene prisilne poravnave, da ta ne učinkuje za terjatve za plačilo davkov in prispevkov, ki jih določa zakon, bi samo rada pojasnila, zakaj bi te terjatve samo v okviru postopka poenostavljene prisilne poravnave bile izvzete iz tega postopka prisilne poravnave, samo poenostavljenega postopka prisilne, ne tako kot je 21. členu, kjer so splošno določene prednostne terjatve v prvem odstavku. Gre za to, da v postopku poenostavljene prisilne poravnave država ima drugačen status, kot ga imajo civilni upniki. Civilni upniki pač zasledujejo edino to, da fizične osebe, gospodarske družbe, tisti, ki imajo terjatve eni do drugih, eni so dolžniki, eni so upniki, in zasledujejo svoj interes, da so poplačani. Država pa vendarle kot upnica za davke in prispevke je v drugačnem položaju, kajti ni enakopraven subjekt v odnosu do teh samostojnih podjetnikov, gospodarskih družb in mora spoštovati tudi druga pravila; recimo, pravilo davčnega postopka, davčne izterjave in v tem postopku prisilne poravnave ne more enakopravno in pod enakimi pogoji sodelovati tako kot drugi upniki. Zato je zaradi tega, ker je bilo ugotovljeno, da so tudi tukaj bile ugotovljene zlorabe, da je zelo veliko teh postopkov poenostavljene prisilne poravnave bil dogovor o poenostavljeni prisilni poravnavi in sklenjenih zato, da se dolžniki izognejo plačilu davkov in prispevkov in s čimer so pa, ko so to naredili, postavili v neugoden, v slabši položaj vse druge fizične osebe in gospodarske družbe, ki pa davke in prispevke plačujejo, če so izrabili ta postopek, zato da se izognejo plačilu, če so, recimo, dosegli s tem dogovorom to, da se jim je oprostilo 95 % plačila vseh obveznosti, torej tudi davkov. Pri čemer v postopku poenostavljene prisilne poravnave ni možnosti, da se dejansko ugotavlja oziroma preverja ali kakorkoli ugotavlja kot v redni prisilni poravnavi, ali dejansko obstajajo terjatve upnikov, ki sklenejo dogovor o poenostavljeni prisilni poravnavi. Tako tukaj vendarle država ima poseben status in zaradi tega ne moremo podpreti amandmaja, ki ta poseben status države zanika, še posebej s tem, ker želimo zagotoviti, da bi vsi subjekti, vse fizične in pravne osebe bile v enakopravnem položaju, da bi plačevale enako davke in prispevke in da jim ne bi bilo omogočeno v tem poenostavljenem postopku prisilne poravnave temu se izogniti, ker to je sedaj bila praksa. Hvala lepa.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Mateja Vraničar Erman.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! V zvezi z 8. členom in amandmajem k 8. členu želim obrazložiti stališče Vlade, ki predlaganemu amandmaju nasprotuje. Dovolite mi na kratko pojasnilo, zakaj predlagamo spremembo 221. b člena, ki je vsebovana v 8. členu. Iz analize rezultatov poenostavljenih prisilnih poravnav, ki je bila izvedena za postopke iz leta 2014 in 2015, izhajajo naslednji podatki. Za leto 2015: začetih je bilo 123 postopkov poenostavljene prisilne poravnave, sodišče je odločalo v 99 primerih. 63 primerov teh predlogov je sodišče potrdilo, 36 je zavrnilo oziroma niso izdali sklepa o potrditvi poenostavljene prisilne poravnave. Značilnost poenostavljene prisilne poravnave je, da učinkuje zgolj zoper tiste terjatve, ki jih dolžnik navede na seznamu terjatev. In seveda, pogosto se na tem seznamu znajdejo tudi davčni dolgovi iz naslova prispevkov ali drugih davkov oziroma obveznih terjatev. Upniki morajo seveda potrditi oziroma morajo glasovati o predlogu poenostavljene prisilne poravnave, samo upniki, katerih terjatve so navedene na tem seznam, in poenostavljeno, prisilna poravnava učinkuje samo zoper te terjatve, ki so na tem seznamu navedene. Torej, je v rokah dolžnika, da se odloči, katere terjatve na ta seznam da in katerih ne. V teh 63 primerih, ko je bila prisilna poravnava potrjena, je država glasovala za poenostavljeno prisilno poravnavo v 12 primerih. V ostalih je nasprotovala, ampak so drugi upniki zbrali zadostno večino, tako da so bile vse te poenostavljene prisilne poravnave potrjene. Povprečno se je na podlagi teh poravnav odpisalo preko 78 % dolga. Ostalo se je razporedilo na plačila v obrokih od 1 pa vse do 10 let. Dolgovi iz naslova davkov in prispevkov znašajo več kot 10 % teh dolgov, na katere so se poenostavljene prisilne poravnave nanašale. Odkrili smo celo vrsto primerov, kjer je bil odpis 90, 95, celo 99 %. Ugotavljamo, da se ta postopek poenostavljene prisilne poravnave pogosto zlorablja v povezavi s postopki zoper nedelujoče poslovne subjekte oziroma popularno imenovane missing traderje. Problem, ki smo ga zaznali, je velik in naslovimo ga lahko na dva načina. Lahko na eni strani uvedemo določene nadzorne mehanizme v postopek poenostavljene prisilne poravnave, kar naredi postopek dražji, bolj zapleten in v bistvu manj privlačen za tiste upnike, ki si res želijo hitre in enostavne rešitve. Druga možnost pa je, da iz samega postopka dogovarjanja izvzamemo davčne dolgove, ki niso, kot je iz razprave razbrati, neki privatnih dolgovi Finančne uprave, ampak so v bistvu javne obvezne dajatve in za njih uredimo drugačen sistem odloga obročnega plačevanja v skladu z Zakonom o davčnem postopku. Na podoben način smo ravnali tudi že pri ureditvi preventivnega finančnega prestrukturiranja. Med tema dvema primeroma oziroma tema dvema možnima izhodoma iz dane situacije, se je Vlada odločila za slednje. S spremembo dotičnega člena predlagamo, da poenostavljena prisilna poravnava ne vpliva na obveznosti oziroma na dolgove iz naslova neplačila javnih dajatev oziroma davkov, hkrati pa smo napovedali, in to smo napovedali tudi na pristojnem odboru, ki je obravnaval to novelo zakona, da bomo z ustrezno spremembo najprej Pravilnika o izvajanju Zakona o davčnem postopku, nato pa tudi s spremembo zakona podprli postopke poenostavljene prisilne poravnave na način, da bo vsak dolžnik, ki v zvezi z dolgom, katerega se bodo upniki dogovorili za poenostavljeno prisilno poravnavo in bo ta potrjena na sodišču, lahko avtomatično dobil do 24 mesecev obročnega plačila oziroma odloga za davčne obveznosti, razen za prispevke, kjer imamo omejitve zaradi odločbe Ustavnega sodišča. Torej, ne bo treba preverjati, ali izpolnjuje pogoje za odlog oziroma obročno plačilo. V nadaljevanju do konca letošnjega leta pa bo ta rešitev nadgrajena na način, da bo obročno plačilo mogoče raztegniti na obdobje 5 let. Zaenkrat zakon dopušča za te primere dve leti, samo za postopke preventivnega finančnega prestrukturiranja 5 let. V nadaljevanju ocenjujemo, da bi bilo primerno tudi postopke poenostavljene prisilne poravnave podpreti z možnostjo obročnega plačila davkov na obdobje 5 let. Upoštevaje navedene argumente, še enkrat poudarjam, da Vlada predlaganega amandmaja na 8. člen ne more podpreti. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Da se odzovem še na razpravo [[izklop mikrofona]]
Prosim, da se vklopite.
Hvala lepa, bom od začetka. Hvala za opozorilo, predsedujoči. Želim se nekako odzvati tudi na razpravo kolegice poslanke Jasne Murgel. Veste, v državi sprejemamo zakone, zato ker z njimi želimo stvari izboljšati. Zato jih sprejemamo. Jih pišemo na novo ali pa jih spreminjamo. Spreminjamo jih tudi zato, da obdržimo tisto, kar je dobro, in poiščemo tiste rešitve, ki so še bolj poštene in bolj pravične. Ne sprejemamo jih pa, zato da bo, na primer, delo sodišč lažje in da bo teklo po utečenem, dosedanjem delu. S to vašo argumentacijo se pač ne morem strinjati. Če pa se že bi, potem se morate pa vi nekako to doma, v hiši zmeniti. Kajti minister je rekel, da bo najverjetneje določena sprememba tega zakona vplivala na postopke, na delo sodišč. To je sam priznal. Torej potem se vi zmenite, na eni strani govorite, da sprememb ne sme biti, ker je utečeno delo dobro, po drugi strani minister opozarja, da bodo posamezni problemi lahko prišli tudi na področju sodne veje oblasti. Ampak pustimo, to je pri vas doma in se boste pogovorili. Kar se tiče pa 8. člena, spoštovani. Glejte, Obrtno-podjetniška zbornica vas resno opozarja, da gre za problem, ki bo vplival na malo in mikro gospodarstvo. V Sloveniji bi morali počasi že začeti reševati problem prestrukturiranja malega gospodarstva. Obrtno-podjetniška zbornica opozarja, da s preferiranjem nekako upnika Republike Slovenije do ostalih upnikov ta problem ne bomo reševali, ampak ga lahko samo še povečamo. 99 % gospodarstva v Sloveniji sloni na tako imenovanem mikro gospodarstvu. Ravno to gospodarstvo ima s predlogom, ki je sedaj v 8. členu, največji problem. Zakaj se vi ne ukvarjate, ko gre za upnike, banke in vse ostalo, s tem, kaj se zares v teh bankah dogaja? Vi kot predstavniki finančnega ministrstva bi lahko naredili dosti več. Ampak tukaj vas pa stroka opozarja, da rešitve enostavno, za mala in mikro gospodarstva, niso dobe – predlagane rešitve –, razen če je v državi v interesu, da bo na ta račun več stečajev. Tukaj je pa potem tudi poplačil manj. Če je pa ta cilj, potem pa to, prosim, tudi povejte na glas, ampak dejstvo je, da nas vsi opozarjajo, da je treba nekako omogočiti razdolževanje slovenskega malega gospodarstva, da takšna rešitev, ki je v tem členu, to zagotovo ne prinaša. To je problem. Tukaj je naš pomislek in zato predlagamo, da se ta člen črta. Kot rečeno, gotovo prinaša zakon tudi veliko dobrih rešitev, posamezne dobre rešitve, pa generalno imate tukaj na nasprotni strani stroko. Ne se ukvarjati, kaj je mnenje sodnikov, kako bodo oni te postopke vodili. Vodili jih bodo v skladu z zakonom, zato so tam, ampak predvsem, kaj neka sprememba prinaša ali odnaša. Ne podirajte tistega, kar je dobro, s tem da na vsak način uveljavljate nekaj, kar vas opozarjajo, da ni dobro. Z glavo skozi zid, z glavo skozi zid! Tako kot pri fiskalnem zakonu, tako tudi pri tem in še kakšnem drugem. Ne delate prav in ne delate prav, to vam povem. Ne delate prav! In tukaj se vam potem bumerangi vračajo. Še danes nimamo vzpostavljenega fiskalnega sveta, seveda ne. To so vaše rešitve. Tukaj vas stroka opozarja, pustite, da jaz predstavljam opozicijo, da prihajam iz Slovenske demokratske stranke, tukaj berem mnenje Obrtno-podjetniške zbornice. Za vas pač to, očitno, glede na zmigovanje z glavo, ne pomeni veliko. Sicer je pa končno res odgovornost na vas. Ampak upam, da boste tudi pokončno nosili, ko bo treba plačilo za to. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? [[Nihče.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 15. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? [[Nihče.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še 32. člen ter amandma Poslanski skupin SMC, Desus in SD. Sprememba amandmaja z dne 24. 3. 2016 je objavljena na e-klopi. Želi kdo razpravljati? [[Tudi nihče.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 29. 3. 2016, v okviru glasovanj. Spoštovane poslanke in poslanci, državljani in državljanke! Želim vam miren konec tedna in prijetno praznovanje velikonočnih praznikov v krogu vaših najbližjih. Vzemite si čas zase in predvsem uživajte v številnih dobrotah, ki bodo v tem velikonočnem času na vaših mizah. Naj bo na njih čim več potice in čim manj hrena. Slednjega je namreč že v Državnem zboru dovolj. Naj izkoristim še to priložnost, da se še sam zahvalim poslancu gospodu Ivanu Škodniku, ki je vsakemu izmed nas danes podaril velikonočno košarico, ki jo je lastnoročno izdelal in okrasil. Lep konec tedna in nasvidenje v torek. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in tudi 17. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 29. 3. 2016, ob 9. uri.