Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 31. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Mirjam Bon Klanjšček od 13. ure, Vesna Vervega do 11. ure, Irena Grošelj Košnik do 15. ure, Bojana Muršič do 15. ure, Marija Bačič do 15. ure, Janez Janša, Primož Hainz od 11. do 14. ure, Luka Mesec do 10.30 in od 16.30 do 18. ure, Jožef Horvat, Matjaž Hanžek do 13. ure, Marko Ferluga do 12. ure, Branko Zorman do 14. ure, Roberto Battelli, Matej T. Vatovec do 13. ure, Miha Kordiš do 16. ure, Jože Tanko od 16. ure naprej in gospod Žan Mahnič od 16. ure naprej. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZVRŠEVANJU PRORAČUNOV REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETI 2017 IN 2018. Državni svet je 30. maja 2017 na 29. izredni seji sprejel zahtevo, da Državni zbor na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije pred razglasitvijo ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2017 in 2018. Za obrazložitev zahteve dajem besedo predstavniku Državnega sveta gospodu Milanu Ozimiču.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci, predstavniki Vlade! Državni svet je sprejel zahtevo, da Državni zbor ponovno odloča o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2017 in 2018. Razlog za veto, čeprav se za občine dviguje povprečnina za tri evre in pol, je seveda vprašanje, ampak Državni svet že vseskozi ob sprejemanju zakonov o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leta, ki so pač predmet konkretnih zakonov, problematizira določanje višine povprečnine. Ker tako, kot je, ne pokriva sredstev za zakonsko izvrševanje nalog, ki jih imajo občine. To je ponavljajoča se zgodba, ki ne dobi ustreznega odziva in epiloga v rešitvi tega problema, ki je zelo pereč in ki je seveda ključen za delovanje občin, za izvrševanje njihovega poslanstva, da poleg kvalitetne izvedbe zakonsko določenih občin skrbijo tudi za razvoj na svojem območju. To je ključno vprašanje in tudi ključni razlog za to, da je bil izglasovan ponovni veto na zakon o spremembi zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije. To ni neko nagajanje ali kakorkoli, ampak je to ponovno neko resno argumentirano opozorilo, da je na tem področju v dogovoru med Vlado in občinami treba ta problem slej ko prej odpraviti, ker je izrazita cokla razvoja, če hočete enakomernega razvoja Slovenije kot celote. Pri tej zahtevi za višja sredstva ne gre za povečanje porabe ali neko trošenje, neko razkošje. Gre za to, da se sredstva, ki jih imajo občine kot namenska za razvoj, za vzdrževanje infrastrukture, za gradnjo infrastrukture, za ustvarjanje pogojev za udejanjenje različnih dejavnosti na lokalni ravni, ne trošijo za pokrivanje zakonsko določenih nalog, ki jih je država določila, da jih izvajajo občine. Tu je srž problema, tu je tudi ključni razlog, tu je tudi to nenehno ponavljanje, ker tole ni prva zahteva in niti prva obrazložitev, ki bi bila zdaj neko presenečenje. To se ponavlja pravzaprav že vseskozi, odkar ZIPRS kot zakon o izvajanju proračunov obide sistemski Zakon o financiranju občin, ki pri tem vprašanju določa, da bi morala biti povprečnina za približno 20 % višja. Takšna, kot je zdaj določena, zaostaja za približno sto evrov za tistim, kar določa sistemski Zakon o financiranju občin. V argumentih, zakaj je tako, je vedno slišati, da imamo fiskalno pravilo in da morajo občine tukaj nositi ustrezen delež. Občine ta delež v tem paktu stabilnosti seveda nosijo in so bile tudi deležne tega zmanjševanja in so ga tudi udejanjale. Ne glede na to, je ta zaostanek nesorazmeren tudi, če hočete, s temi določili, ki jih je država sprejela kot obvezo. Občine se tega zavedajo, ampak razkorak je nesorazmeren, razkorak povzroča velik problem, in če se bo to še naprej nadaljevalo in če tu ne bo resnega odziva in rešitve tega problema, potem bo Slovenija kot celota utrpela veliko škodo, predvsem pa zaostanek v razvoju. Torej, to je ponovno resno opozorilo. Državni svet si ne predstavlja, da bo ta veto uspešen, pričakuje pa, da bo ta nenehno ponavljajoča se problematika enkrat le dosegla tiste in da jo bodo začeli obravnavati z vso resnostjo problema, ki ga ni mogoče prekriti z zatiskanjem oči. Hvala.
Zadevo je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev mnenja odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Pozdravljeni vsi skupaj! Odbor za finance in monetarno politiko je na 38. seji 7. 6. 2017 kot matično delovno telo obravnaval zahtevo Državnega sveta, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2017 in 2018, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada in ga je Državni zbor sprejel 24. 5. 2017 na 30. seji. Odboru so bila v obravnavo posredovana naslednja gradiva: zahteva Državnega sveta, mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Vlade. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Državnega sveta, Ministrstva za finance in Zakonodajno-pravne službe. Uvodoma je poročevalec Državnega sveta v imenu predlagatelja obrazložil zahtevo Državnega sveta za ponovno odločanje o zakonu ter podrobno predstavil njihove ključne argumente. Predhodno so bili ti argumenti predstavljeni tudi danes, zato jih sedaj na tem mestu ne bom ponavljala. Predstavnica ministrstva pa je predstavila pisno mnenje Vlade. V nadaljevanju je predstavnica Zakonodajno-pravne službe v dopolnilni obrazložitvi mnenja pojasnila, da se navedbe Državnega sveta v zahtevi za ponovno odločanje nanašajo na vprašanja, ki so povezana s presojo vsebinske primernosti ureditve, do katerih se služba ne more opredeliti, saj presegajo okvir nalog, ki jih službi nalaga Poslovnik Državnega zbora. V razpravi so bila mnenja članic in članov odbora glede ustreznosti Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2017 in 2018 različna. Nekateri so se strinjali z mnenjem Državnega sveta, saj menijo, da se krši evropska konvencija o lokalni samoupravi ter da to vpliva na skladen regionalni razvoj in kvaliteto življenja v občinah. Nekateri so podprli predlog zakona, saj dviguje povprečnino, so pa menili, da to še ne more biti končna rešitev. Menili so tudi, da veljavno fiskalno pravilo ne more biti izgovor za višino povprečnine za občine in da so človekove pravice ter pravice lokalnih skupnosti nad fiskalnim pravilom. Menili so, da je finančna kriza prebrodena, vendar Sloveniji ostaja visoko breme vsakoletnih obresti na izposojena sredstva. Nekateri člani so opozorili, da je treba na novo določiti metodologijo izračuna povprečnine, da bo bolje odražala dejansko stanje v občinah in upoštevala njihovo raznolikost. V občinah namreč obstajajo zelo velike razlike in s tem povezana različna višina primerne porabe. V nadaljevanju je predstavnica ministrstva odgovorila na zastavljeno vprašanje in podala dodatne informacije. Po opravljeni razpravi je odbor z večino glasov vseh članov, 12 za, nobenim proti, sprejel mnenje, da je Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2017 in 2018 ustrezen. Hvala.
Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade kot predlagateljice državni sekretarki na Ministrstvu za finance mag. Saši Jazbec.
Spoštovani poslanke in poslanci! Državni svet je na izredni seji 30. maja izglasoval zahtevo, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2017 in 2018. Državni svet se namreč ne strinja s predlaganim dvigom povprečnine za leto 2017, saj meni, da ta ne pokriva v celoti višjih stroškov dela javnih uslužbencev, ki nastajajo zaradi decembrskega dogovora Vlade s socialnimi partnerji. Očita tudi, da predlagani dvig povprečnine ne upošteva raznolikosti občin in s tem njihovih različnih finančnih potreb. Vsakoletna obveznost določitve povprečnine v letnem zakonu je določena v Zakonu o financiranju občin, iz katerega izhaja, da povprečnino določi Državni zbor z zakonom, ki ureja izvrševanje državnega proračuna. Izračunava se na način, ki je določen v 12. členu, že sam Zakon o financiranju občin pa napotuje, da se lahko pri izračunu upoštevajo tudi druge okoliščine. To izhaja iz 11. člena ZFO, v katerem je določeno, da Vlada pred predložitvijo državnega proračuna v Državni zbor sklene dogovor z reprezentativnimi združenji občin. Pri določitvi povprečnine je ključna tudi ustavna zaveza fiskalne srednjeročne uravnoteženosti proračunov sektorja država, pri čemer je omejevanje izdatkov treba porazdeliti med vse institucionalne enote in torej upoštevati tudi delež, ki ga morajo občine prispevati h konsolidaciji javnih financ. Navedeno izhaja iz več odločb Ustavnega sodišča, v katerih to navaja, da je ključni cilj državnega proračuna kot instrumenta Vlade pri izvajanju makroekonomske politike dosegati fiskalno stabilnost ter trajen in stabilen narodnogospodarski razvoj, ki je v interesu države kot celote, in tudi da morajo biti temu cilju prilagojene ekonomske in fiskalne politike občin. Sprememba višine povprečnine za leto 2017, ki je določena v predlaganem zakonu, izhaja le iz dodatnih obveznosti iz naslova stroškov dela. To pomeni, da je bilo že v povprečnini v višini 530 evrov upoštevano povišanje stroškov dela v primerjavi z letom 2016, povišanje povprečnine v višini dodatnih 3 evrov in pol pa je zgolj izračun povprečnih stroškov, ki izhajajo iz vsebine dogovora med socialnimi partnerji iz lanskega decembra. Način financiranja občin, kot je določen v sistemskem zakonu, omogoča le upoštevanje povprečnih stroškov za financiranje občinskih nalog in v tem trenutku pravne podlage, ki bi omogočala drugačno metodologijo za financiranje nalog občin po veljavnih predpisih, ni. Pri izračunu predlagane povprečnine je bila upoštevana ocena povišanih stroškov dela na lokalni ravni za leto 2017 na podlagi višine sredstev, ki jih občinski proračuni namenjajo tako neposrednim uporabnikom kot tudi skozi transfere ali plačila cen storitev posrednim uporabnikom proračuna. Ob upoštevanju navedenega je bilo ocenjeno, da bo dogovor s socialnimi partnerji povzročil višje odhodke občinskim proračunom za približno 6 milijonov evrov, kar bi pomenilo, da se mora v letu 2017 povprečnina povišati za 3 evre, tako Vlada s predlaganim povišanjem za 3,5 evra svojo obljubo izpolnjuje. V Sloveniji je vzpostavljen model financiranja občin, ki ga je mogoče z Zakonom o financiranju občin še izboljšati. Pri pripravi morebitnih sprememb pa bo treba ne glede na vse upoštevati, da fiskalno pravilo, povzdignjeno na ustavno raven, zavezuje enako državni proračun in vse ostale proračune institucionalnih enot, med katere sodijo tudi občine, k omejevanju izdatkov kljub izkazanim ugodnim gospodarskim rezultatom. Ne gre pozabiti, da poleg navedene tematike zakon določa tudi višji letni dodatek za vse upokojence, ker omogoča učinkovitejše izvrševanje državnegaproračuna, zato predlagam, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2017 in 2018 ponovno podprete. Hvala lepa.
Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Franc Jurša.
Spoštovani, želim vam lep dober dan, predvsem malo hladnejši! Pred seboj imamo predlog zakona, ki ga bomo v Poslanski skupini Desus ponovno podprli. Če gledamo širšo sliko javnih financ, sicer kaže vse bolje, a moramo še vedno zmanjševati strukturni primanjkljaj. Kljub temu smo predvsem zaradi vztrajanja Poslanske skupine Desus uspeli tokrat zagotoviti tudi letni dodatek za tiste uživalce pokojnin, ki prejemajo pokojnino v znesku, višjem od 760 evrov. Njim se bo letni dodatek izplačeval v višini 90 evrov. Pri ostalih razredih se bodo cenzusi za pridobitev določene višine letnega dodatka dvignili navzgor glede na januarsko uskladitev, zneski pa se bodo v primerjavi z letom 2016 zvišali. Ob tem bi rad dodal, da smo v zadnjih mesecih v poslanskih klopeh Desusa z veseljem opazovali, kako se skrb za upokojence vedno bolj prijemlje tudi ostalih poslanskih skupin. To nas neizmerno veseli, navdihuje, saj vse kaže, da bomo v prihodnosti imeli izjemno podporo pri zagotavljanju njihovih pravic. Sicer smo v Desusu v tej vladi že trikrat zagotovili usklajevanje pokojnin in verjemite mi, da ni lahko biti tisti, ki ob proračunskem usklajevanju vedno hodi po robu, a usklajevanja ob primerni gospodarski rasti smo v koalicijski pogodbi obljubili, in zato na njih tudi vztrajamo. V vladi seveda niso sami in normalno je, da se ne strinjamo vedno. Tudi ob odprtju Pandorine skrinjice izdatkov ob koncu leta 2016 smo negodovali, a smo po drugi strani takoj odreagirali in zahtevali regres za vse upokojence in s tem tudi uspeli. Spoštovani, ob tem bi rad dodal še nekaj. Prepričan sem, da se vsi prisotni zavedamo, da je fiskalno pravilo sila pomemben ukrep, za katerega smo se odločili ob zavedanju, da boljše rešitve takrat ni bilo. Vemo, da gre za resno zavezo in ne za risanje velikih in manjših krogcev. To je verjetno jasno tudi vsakemu, ki je kdaj načrtoval proračun na katerikoli ravni. Posledice grozljive bančne luknje je bilo treba sanirati, in če kdo, je imel Desus ob zapisu fiskalnega pravila v ustavo pomisleke, kako se bo to odrazilo na sociali v naši državi, a vendar smo s premišljenim vodenjem te barke, ki ji pravimo država, uspešni in tako lahko celo sproščamo ukrepe, ki smo jih v določenem obdobju sprejemali s tresočo roko, a so bili nujni. Še enkrat, zakon bomo ponovno podprli in veseli nas, da lahko v prihodnosti računamo na širšo podporo pri sprejemanju zakonodaje, ki bo znotraj fiskalnih omejitev upokojencem omogočila boljše življenje.
Besedo ima poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Pri ponovnem odločanju o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2017 in 2018 bomo ponovno glasovali za zakon, saj ga nujno potrebujemo za izvrševanje proračuna, ki je bistven za to, da lahko rešujemo vse izzive, ki so dejansko zapisani tudi v tem proračunu. Glede na zahtevo za ponovno odločanje o predlogu zakona, ki je bila dana s strani Državnega sveta, pa vendarle menimo, da se ponovno srečujemo z opozorili, da občine, kljub temu da je bil dogovorjen dvig povprečnine v višini 3,5 evra, niso zadovoljne s tem, kar je bilo dogovorjeno, in da si želijo pravzaprav polno izpolnjevanje Zakona o financiranju občin, zato da lahko v celoti izpolnjujejo svoje naloge. Ko se dotaknemo zahteve Državnega sveta, lahko vidimo, da razmišljajo o tem, da bi bilo treba tudi na novo urediti način financiranja občin zaradi njihove raznolikosti, in to je ena od najzahtevnejših nalog, ki jih, če bomo šli v takšno spremembo, lahko sprejmemo, vendar najbrž v nobenem primeru ne bomo popolnoma zadovoljni ali pa ne bodo občine popolnoma zadovoljne. Ključno pa je, da se tisti zakon, ki je sprejet, predvsem spoštuje in izvaja. In mogoče samo v razmislek, ker je vendarle v Zakonu o financiranju občin zapisano, da se vsakoletna višina povprečnine določi v zakonu o izvrševanju državnega proračuna. To je dejansko tisti odvzem samostojnosti lokalne samouprave, ki jo država vzame prav v Zakonu o financiranju občin. Najbrž bi bil v zelo kratkem času res potreben razmislek, ali bi Zakon o financiranju občin spremenili prav tej točki, ki zavezuje, da se povprečnina sprejema v zakonu o izvrševanju proračuna. Verjetno bi bilo bistveno bolj smiselno, da bi bilo zapisano na ta način, da če bi bila v državi 2-krat zaporedoma beležena negativna gospodarska rast, potem lahko tudi država ali Državni zbor poseže v višino povprečnine, sicer pa, če je gospodarska rast pozitivna, to ne bi smelo biti dovoljeno. To je samo ena od možnih hitrejših rešitev kot pa celotna sprememba Zakona o financiranju občin in bi zagotovo pripeljala do tega, da se ne bi srečevali z vedno novimi zahtevami o ponovnem odločanju o zakonu o izvrševanju proračuna. Glede občin in njihovih siceršnjih razvojnih nalog in razmišljanja o tem, kaj lahko postorijo dobrega za svoje občanke in občane, želimo še enkrat opozoriti na to, da bo vendarle treba bistveno več truda vložiti v to, da se uspešno počrpajo predvsem evropska sredstva, in da je to tista priložnost, ki nam lahko zagotovi še večjo gospodarsko rast in s tem višji bruto domači proizvod in s tem seveda tudi prejšnjo možnost polne uveljavitve Zakona o financiranju občin v zdajšnji vsebini, kot je v veljavi. Sicer pa bi bilo vendarle treba v teh pogovorih izpostaviti tudi dejstvo, da se odzovemo tudi na opozorila Državnega sveta, ki govorijo o tem, da občine ustanavljajo več javnih zavodov, zato da opravijo storitve za svoje občanke in občane. Nekritično se velikokrat ustanavljajo javni zavodi v občinah, ki niso namenjeni temu, da se zagotavlja javna storitev občankam in občanom, ampak zagotavljanju številnih drugih interesov, ki pravzaprav s tem, da nudijo neko storitev občankam in občanom, nimajo nič, so pa velik strošek za občino. Tukaj pa bi bilo ravno tako treba izčistiti kriterije, kdaj in koliko takšnih zavodov, ki niso nujno potrebni za servis občankam in občanom, občine lahko ustanavljajo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Socialisti predloga ne bomo podprli, tako kot ga nismo podprli v rednem postopku. Mi namreč nasprotujemo socialni in nerazvojni proračunski politiki, ki se izvršuje s tem zakonom. V petih minutah je težko razložiti, kaj vse je narobe, lahko pa nakažem glavne probleme. Prvi problem je, da koalicija sistematično znižuje dohodnino za tiste z najvišjimi plačami in da vzdržuje nizko obdavčitev kapitala in premoženja velike vrednosti. Koalicija bi rada torej na hitro znižala primanjkljaj, ampak hkrati zmanjšuje proračunske prihodke. Če pa zmanjšuješ prihodke, lahko primanjkljaj zmanjšuješ samo tako, da omejuješizdatke. In tukaj smo pri drugem problemu. Omejevanje izdatkov je izgovor za omejevanje pravic. Zaradi proračunske politike te vlade se mora danes skoraj 40 tisoč prebivalcev preživljati z 293 evri na mesec. Zaradi umetnega pomanjkanja sredstev hoče Vlada polovico drugega tira prepustiti Madžarski. Da ne govorim o stanju v zdravstvu ali o pokojninah. Skupni vzrok za vse te probleme pa je namera Vlade, da privatizira čim večji del javnega sektorja. Naš javni sektor je namreč že zdaj bistveno manjši kot recimo avstrijski, za približno 5 odstotnih točk BDP. Če bo Vlada uresničila svoje obljube Evropski uniji iz programa stabilnosti, se bo skrčil za nadaljnje 3 odstotne točke. To pa lahko dosežeš samo tako, da prepustiš dele javnega sektorja kapitalu. Poleg tega imamo še en problem. Koalicija krči javni sektor kot celoto, hkrati pa namerava povečati delež za vojsko. Ne samo, da imamo manjši javni sektor kot na primer Avstrija, tudi znotraj našega sektorja je represivnim organom že zdaj namenjen bistveno večji delež kot pa socialni politiki in zdravju. In to razmerje naj bi se še poslabševalo. Tukaj imamo nazoren primer, kaj pomeni, če imajo zaveze do Nata in do Evropske unije prednost pred blaginjo državljanov in zavezami do lastnega ljudstva. Vlada je Evropski uniji obljubila privatizacijo in varčevanje, Natu je obljubila investicije in oborožitev, rezultat pa bo siromašenje tistih sektorjev, od katerih je odvisna blaginja države in državljanov. Take politike v Levici seveda ne mislimo podpirati. Za konec pa bi opozorila še na eno škodljivo določbo tega zakona, namreč na omejitve zaposlovanja v javnem sektorju. Kot veste, je večina čistilk, varnostnikov oziroma podpornega osebja zaposlena preko zunanjih izvajalcev. Lani so mediji veliko poročali o čistilkah, ki so na ministrstvih in celo na inšpektoratu za delo delale na črno in niso dobile zakonitega plačila. Najboljša rešitev za ta problem je, da bi te delavce zaposlili tam, kjer že delajo, in ta zakon to še vedno, žal, preprečuje. Navedem lahko dva konkretna primera, Banka Slovenije in Univerza v Ljubljani. Na filozofski fakulteti bi radi čistilke direktno zaposlili, vendar bi v tem primeru kršili kadrovski načrt, v Banki Slovenije pa bi radi celo na novo outsourcali čiščenje, zato da bi zaposlili več uradnikov. Najmanj, kar bi Vlada s to novelo morala narediti, bi bilo to, da se zaposlitve podpornega osebja ne bi vštevale v isto kvoto kot zaposleni, ki opravljajo osnovno dejavnost. Na ta način bi omogočila normalno zaposlitev delavcem, ki so zdaj izrazito zapostavljeni. Na koncu pa še o občinah. Pred kratkim je Računsko sodišče objavilo revizijsko poročilo o obveznih nalogah občin. Kaj nam sporoča? Tako na Ministrstvu za javno upravo kot na Ministrstvu za finance v bistvu ne vedo, kaj vse so obvezne naloge občine. Med ministrstvoma ni ustrezne komunikacije, Vlada pa je s tem le delno seznanjena. Skratka, totalni kaos. In kdo bo odgovarjal? Vsi mi smo tudi občani in občanke. V levici smo Koprivnikarja velikokrat pozvali, naj to uredi, ampak on rajši binglja s helikopterjev. Minister Gregor oziroma koalicija pa nič. Hvala za vašo pozornost.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Dragi poslanke in poslanci, dober dan! Zakon, ki je pred nami, gre za spremembo Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2017 in 2018, prinaša dve ključni spremembi, o katerih je tudi največ govora. In sicer povečuje povprečnino za občine s 530 evrov na glavo na 533 evrov in pol in prinaša povišanje letnega dodatka za upokojence za plus 10 evrov. Na ta zakon je bil vložen veto Državnega sveta in mi ta veto razumemo in tudi podpiramo razloge, zakaj je Državni svet vložil veto na ta zakon, seveda pa končno glasovanje pomeni, da če bi veto na ta zakon uspel, vendarle ne bi prišlo do vsaj tega povišanja letnega dodatka za 10 evrov in niti ne bi prišlo do povišanja glavarine oziroma povprečnine za občine za 3 evre in pol. Gre za izjemno nizke zneske, ampak kljub vsemu boljše to kot nič in zaradi tega poslanska skupina teh stvari ne bo mogla podpreti, prav tako pa jim ne bo nasprotovala. Zdaj pa bistveno, zakaj razumemo Državni svet in zakaj razumemo, da so vložili veto, predvsem so se sklicevali na povprečnine za občine. Občine so tako ali drugače gonilna sila razvoja v Sloveniji. Če pogledate podeželje, če pogledate različne konce Slovenije, lahko ugotovite, da je Slovenija v zadnjih 25 letih, vsaj kar se tiče regionalnega razvoja, napredovala. Ves ta napredek so storile občine. Občine so bile tiste, ki so peljale ključne investicije, da se je izboljšala infrastruktura, da imajo danes zaselki in vasi ceste, pločnike, medtem ko morda pred 25 leti niso imeli niti asfaltiranih cest. Je pa v zadnjih letih opazen trend, da država ves čas dodatno nalaga občinam obveznosti in naloge, vendar za to ne zagotavlja ustreznih sredstev. Teh 533 evrov in pol seveda ne bo rešilo situacije, ker po izračunih združenj različnih občin bi bila pravilna povprečnina več kot 600 evrov na občana in ne zgolj 533 evrov in pol. Zdi se mi, da ta vladna koalicija na tak prefinjen način želi postoriti tisto, kar je bil tudi načrt ministra Viranta, to je na nek način zmanjšati število občin. On je to želel doseči z zakonom, ta vladna koalicija to želi s financiranjem občin. Če občine nimajo denarja za investicije, potem se bo seveda marsikdo vprašal, v čem je sploh smisel obstoja manjših občin, in kar naenkrat se bo začel vršiti pritisk za zmanjšanje števila. Mi temu nasprotujemo in ves čas trdimo, da so občine tisti ključni garant, ki lahko zagotovi skladen regionalni razvoj, ki lahko zagotovi to, da se razlike med posameznimi deli občine še naprej zmanjšujejo in da predvsem mladi ostajajo v krajih, kjer so rojeni, kjer so odraščali. Kar se tiče samega letnega dodatka, je najverjetneje jasno, da teh deset evrov dodatka za upokojence ne bo rešilo njihovih težav. To je denarja za vsega dve kosili, in če bi upokojencem resnično želeli zagotoviti dostojne pokojnine, ki si jih po 40 letih trdega dela zagotovo zaslužijo, potem bi morali zasledovati to, da bi bila najnižja pokojnina postavljena na nivo praga revščine. Torej, tisto, kar država predpisuje, da je minimalno za preživetje, bi morala biti tudi minimalna pokojnina. V tem primeru bi danes to pomenilo 617 evrov. Če želimo to storiti, je jasno, da pokojninski sistem potrebuje spremembe, ker sedanji je nevzdržen, in če bomo iskali rešitve znotraj obstoječega pokojninskega sistema, bodo te predvsem negativne, zato smo v Novi Sloveniji predlagali predlog pokojninske reforme, ki pa išče rešitve izven tega in se zgleduje po skandinavskih državah. Tako da to so tiste prave rešitve, ki jih moramo zasledovati, z 10 evri dodatka pa seveda problema ne moremo rešiti.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav, spoštovani kolegice in kolegi, predsednik, državna sekretarka! Pred nami je veto Državnega sveta na zakon, ki bi moral biti tehnični zakon za izvrševanje državnega proračuna, pa roko na srce že dolgo vrsto let ni samo to, je kar nekaj vsebinskih stvari. Razumem župane, razumem občine, razumem Državni svet, ampak če ta sprememba zakona o izvrševanju proračuna ne bi bila potrjena in uveljavljena, bi občine dobile manj, kot bodo dobile s to spremembo. Zato bo zakon o izvrševanju proračuna tako kot pri postopku sprejemanja tudi danes dobil našo podporo, seveda pa je ob tem treba opozoriti, da Vlada mora spoštovati Zakon o financiranju občin. Ko smo na odboru govorili o tem vetu, je bilo jasno povedano, da se Vlada zaveda, da ne spoštuje Zakona o financiranju občin, kar je na nek način nesprejemljivo, in želim si, da zakon spoštujejo, predvsem pa, da vsaj za leto 2018 in naprej najdejo skupno besedo z občinami in tudi soglasje o višini povprečnine. In druga stvar, ki je zajeta v ta zakon o izvrševanju proračunov, je letni dodatek za upokojence. Roko na srce, več ga je, kot ga je po osnovnem zakonu, sem pa na nek način žalostna ali pa razočarana, da Vlada in koalicija kljub visoki gospodarski rasti, visokim davčnim prihodkom ne najdeta za proračun res skromnih 21 milijonov in da končno pri upokojencih nehamo varčevati. Upokojenci so v času krize prispevali veliko, to je dejstvo, in vsi skupaj jim moramo biti hvaležni za to. Lahko bi – mi smo vložili predlog, pa na žalost nismo bili uslišani – že letos ta denar našli. 21 milijonov znotraj 9 milijard in pol ni tako veliko denarja, in če ga je Vlada našla za vojsko, verjetno je prav, da je tako, bi ga lahko oziroma morala najti tudi za upokojence, pa ga na žalost ni. Ampak še enkrat, vseeno bolje kot predhodni zakon, ki velja sedaj. Kot sem že povedala, ne glede na te pripombe bomo v naši poslanski skupini tako kot prvič zakon podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Urška Ban.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav še enkrat! Danes, kot smo slišali, ponovno odločamo o Zakonu o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2017 in 2018. Državni svet je namreč izglasoval zahtevo, da mora Državni zbor pred razglasitvijo tega zakona o njem še enkrat odločati. Iz mnenja Državnega sveta izhaja, da kljub predlagani za 3,5 evra višji povprečnini ta ne sledi dejanskim potrebam in obveznostim občin, saj v celoti ne pokriva vseh stroškov dela javnih uslužbencev, ki nastajajo zaradi dogovora Vlade s socialnimi partnerji. Iz zahteve Državnega sveta Republike Slovenije tudi izhaja, da je financiranje občin neurejeno in nestabilno, saj se sistemskega Zakona o financiranju občin v tem delu ne spoštuje in se vanj posega z vsakoletnimi spremembami letnih zakonov o izvrševanju proračuna države. Res je, da je vsakoletna obveznost določitve povprečnine v letnem zakonu določena s četrtim odstavkom 12. člena Zakona o financiranju občin, ki predpisuje, da povprečnino določi Državni zbor z zakonom, ki ureja izvrševanje državnega proračuna. Razlog za navezavo med obema zakonoma je v tem, da gre tudi pri določitvi povprečnine za vsebino, ki se mora letno prilagajati vsem nastalim okoliščinam in spremembam. V Poslanski skupini SMC menimo, da so tudi zaradi opozoril lokalnih skupnosti nujne spremembe Zakona o financiranju občin. Ne gre pa spregledati tudi dejstva, da je Računsko sodišče, kar izhaja iz njihovega pred kratkim objavljenega poročila, ugotovilo, da je bila Vlada v letih 2014 in 2015 le delno učinkovita pri financiranju primerne porabe občin. Ugotovitve Računskega sodišča pa gredo v smeri namere obeh pristojnih ministrstev, tako Ministrstva za finance kot Ministrstva za javno upravo, da dopolnita predpise, ki urejajo sistem financiranja občin, tako da bodo jasno določali postopke določitve povprečnine in upoštevali makroekonomske okoliščine v državi. Tudi s strani Ustavnega sodišča Republike Slovenije razveljavljen pravilnik o podprogramih, ki se upoštevajo za določitev povprečnine, se bo spremenil tako, da bo novi akt podrobneje določal obvezne občinske naloge, na podlagi katerih se določa povprečnina. V Poslanski skupini SMC od obeh ministrstev pri uveljavljanju končnih rešitev pričakujemo tvorno sodelovanje in usklajevanje tudi in predvsem z lokalnimi skupnostmi. Občine namreč opozarjajo, da se je vse od uveljavitve zdajšnjega sistema na področju lokalne samouprave, na področju nalog in pristojnosti občin, na področju tehnološkega razvoja, na področju pričakovanj občank in občanov zelo veliko spremenilo. Opozarjajo, da bi temu morale slediti spremembe tudi v formuli za izračun sredstev. Zato pričakujemo več kot potreben premislek, resen pregled nalog, ki jih občine opravljajo, ter s tem povezanih tekočih stroškov njihovega delovanja, ki se mu mora približati sam model financiranja občin. Spoštovani, predlagani zakon bi v resnici moral biti tehnični zakon, ki omogoča izvrševanje proračuna v tekočem letu, in tudi tokratna vsebina v nekem delu predpisuje, če temu tako rečem, pravila izvrševanja proračuna, poleg teh pa prinaša po naši oceni še tri pomembne vsebine. Prvič, predlagana rešitev, ki omogoča do 70 % predplačila za projekte, ki so bili uspešni na javnih razpisih za nevladne organizacije, kadar pogodbena cena ne preseže 20 tisoč evrov in ko se projekt v celoti izvede v tekočem letu. S to rešitvijo odpravljamo težave manjših nevladnih organizacij, ki morajo po zdaj veljavni ureditvi sredstva vnaprej zalagati, teh pa po večini nimajo, saj gre za manjša društva, ki temeljijo na prostovoljnem delu, a hkrati pomembno sooblikujejo družbeno in kulturno življenje ter prispevajo k blaženju socialnih stisk v posameznih skupnostih. Drugič, zaradi že večkrat omenjenega razloga sklenjenega dogovora s socialnimi partnerji se povprečnina občinam povišuje za 3,5 evra. Tretjič, s tem predlogom zakona se spreminja ureditev letnega dodatka za upokojence za leto 2017 in omogoča, da bodo na podlagi predlaganih rešitev do letnega dodatka upravičeni vsi upokojenci. Zaradi navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini SMC predlog zakona danes ponovno podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, spoštovani državna sekretarka, kolegice, kolegi! Pred nami je ponovno odločanje o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2017 in 2018. Dejstvo je, da je Državni svet sprejel veto na predlagani zakon. Treba je poudariti, da smo v Slovenski demokratski stranki pri sprejemanju tega zakona vložili amandma, kjer smo predlagali, da se povprečnina za občine za proračunsko leto 2017 zviša na 547 evrov in za proračunsko leto 2018 zviša na 562 evrov. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi bila takšna povprečnina za občine poštena. Žal koalicija tega našega predloga ni sprejela in pomembno je, da predlagani zakon za leti 2017, 2018 na nek način kljub vsemu le zvišuje del prihodkov, ki jih bodo dobile občine. Po drugi strani pa smo se glede na sam veto, ki ga je izglasoval Državni svet, v Slovenski demokratski stranki odločili, da teh predlogov zakona ne bomo podprli, ne bomo pa tudi nasprotovali.
S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ponovno odločanje o navedenem zakonu bomo opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 9. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ARHITEKTURNI IN INŽENIRSKI DEJAVNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 52 poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Simono Kustec Lipicer zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Spoštovani predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez, spoštovani poslanke in poslanci! Predlog zakona o arhitekturni in inženirski dejavnosti sledi načelom preglednosti, jasnosti in določnosti pogojev za opravljanje poklica in dejavnosti, odgovornosti pooblaščenih arhitektov in inženirjev, njihovih samostojnosti in neodvisnosti, reprezentativnosti pristojnih poklicnih zbornic, nediskriminaciji, ekonomičnosti postopkov, varstvu javnega interesa in varstvu potrošnikov. Ureja pogoje za opravljanje poklicev in dejavnosti na tem področju, vključno z ureditvijo in delovanjem pristojnih poklicnih zbornic, Zbornice za arhitekturo in prostor Slovenije in Inženirske zbornice Slovenije. Predmetna regulacija se s tem izvzema iz veljavnega Zakona o graditvi objektov in ureja v samostojnem zakonu. S sprejetjem zakona se uresničuje cilj 10. vladnega strateškega projekta, to je prenova reguliranih poklicev in dejavnosti. Vlada je upoštevala priporočila glede zbornične ureditve, strokovne pobude za ureditev tega področja in zahteve evropske zakonodaje v zvezi s priznavanjem poklicnih kvalifikacij ter v zvezi s storitvami na notranjem trgu. Zakon zlasti na račun združevanja reguliranih poklicev predvideva manjše število reguliranih poklicev kot sedaj veljavni zakon, in sicer je predlagana regulacija naslednjih poklicev: pooblaščeni arhitekt, pooblaščeni inženir, pooblaščeni krajinski arhitekt in pooblaščeni prostorski načrtovalec. Zakon med pooblaščene inženirje po vzoru drugih evropskih držav po novem uvršča tudi pooblaščenega inženirja s področja geodezije, s čimer poseže v ureditev Zakona o evidentiranju nepremičnin, Zakona o geodetski dejavnosti in Zakona o državnem geodetskem referenčnem sistemu tako, da dosedanje tri regulirane poklice združuje v en reguliran poklic. Za vsak reguliran poklic zakon podrobno predpisuje pogoje za pridobitev pooblastil, opredeli poklicne naloge, predlagana pa je tudi zaščita nazivov za posamezne regulirane poklice. S ciljem povečanja kakovosti opravljanja arhitekturnih in inženirskih storitev zakon ob ohranitvi pridobljenih pravic kot novost predpisuje zlasti: obvezno stalno strokovno usposabljanje po programu in pravilih, ki jih sprejmejo pristojne poklicne zbornice, z možnostjo disciplinskega ukrepanja zbornic; sistematičen red; izredni in obnovitveni strokovni nadzor poklicnih zbornic, ki bo omogočil učinkovitejše disciplinske pregone kršitev pravil stroke in etičnega kodeksa; drugo bolonjsko stopnjo kot vstopni pogoj za pridobitev pooblastila; skrajšanje pogoja glede zahtevanih praktičnih izkušenj na dve leti na račun strožje regulacije pridobivanja teh izkušenj pod vodstvom oziroma mentorstvom pooblaščenega arhitekta oziroma inženirja. Predlagana je regulacija dejavnosti in vzpostavitev povezave med opravljanjem poklica in dejavnosti, kar je posledica analize pravnih ureditev držav članic Evropske unije, ki je pokazala, da je Slovenija ena redkih držav brez tovrstne regulacije, in analize strokovnih zbornic, ki je pokazala na neurejeno stanje na tem področju. Za obstoječe gospodarske subjekte in njihovo prilagoditev dodatnim zahtevam je predvideno enoletno prilagoditveno obdobje. Predvidevana je tudi možnost opcijske zaščite naziva za gospodarske subjekte, če bodo izpolnjevali še dodatne strožje pogoje, in sicer predpisano 50-odstotno lastništvo in zaposlitev s strani pooblaščenih arhitektov in inženirjev ter nepovezanost družbe, kar bo omogočilo referenčno listo gospodarskih subjektov z višjo stopnjo neodvisnosti in s tem tudi višje kakovosti storitev. Pri organizaciji pristojnih poklicnih zbornic zakon večinoma ohranja veljavno ureditev in ne predvideva večjih sprememb, razen podaljšanja mandata skupščine in drugih organov zbornic ter nekaterih dopolnitev in sprememb pri vodenju disciplinskih postopkov. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne
Najlepša hvala, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospa ministrica, kolegice in kolegi! Pred nami je danes prvi v vrsti treh zakonov, ki v resnici pomenijo niti ne več majhno, ampak celovito reformo na področju urejanja prostora, graditve objektov in tudi s tem povezanega reguliranja poklicnih dejavnosti in sistema izobraževanja, ki se veže na to izjemno široko območje. Gre za enega izmed prioritetnih trojčkov zakonov, kot izhaja tudi iz koalicijske pogodbe, s katero smo se zavezali narediti korake naprej v naši družbi. Eden izmed glavnih očitkov tako domačih izvajalcev kot tudi potencialnih tujih investitorjev je v preteklosti namreč bil, da je v Sloveniji izvajanje investicij birokratsko preveč oteženo, predvsem na področju umeščanja prostora in graditve objektov. Pri tem je treba poudariti, da tako v primeru zakona, ki je danes pred nami, kot v primeru gradbenega zakona, ki sledi v naslednji točki, in seveda zakona o urejanju prostora, ki ga pričakujemo v jeseni, ne gre za birokratsko zniževanje ovir, ki bi hkrati pomenile tudi zniževanje standardov, tako okoljskih, prostorskih kot tudi izobrazbenih, ampak gre za ravno nasprotne želene cilje. Da postopke kar se da poenostavimo, da zaščitimo tako izvajalce kot uporabnike in da predvsem odpravimo bremena, ki so danes v procesu gradnje za številne pomenila oviro takšnega reda, da se za investicije niso odločali, posledično pa je bil v Sloveniji izgubljen pomemben potencial tako rasti gospodarstva kot tudi posledičnega dviga življenjskega standarda in zaposlenosti. Če se osredotočim na zakon, ki je pred nami v tej točki, torej na zakon o arhitekturni in inženirski dejavnosti, lahko podobno, kot je ministrica že povedala v uvodni predstavitvi, ugotovim, da gre za zakon, ki ureja sistem pogojev in postopkov za pridobitev licenc in pooblastil ter v naslednjem koraku seveda za njihovo ustrezno uporabo in nadzor za ustreznost izvajanja pooblastil iz naslova nazivov, ki se pridobijo. Zakon predvideva štiri regulirane poklice, torej pooblačenega arhitekta, pooblaščenega inženirja ter pooblaščenega krajinskega arhitekta in pooblaščenega prostorskega načrtovalca, pri čemer zakon za vse ureja oblike opravljanja storitev, ki jih izvajajo znotraj reguliranega poklica. Tisto, kar po tej splošni razpravi ostaja odprto in kar bo neposredno treba urediti in lahko predstavlja pomemben izziv ne nujno samo za Ministrstvo za okolje in prostor, predvsem za Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport, in v tem kontekstu tudi za slovensko ogrodje kvalifikacij, je dejstvo, da zakon pri vseh štirih reguliranih poklicih ohranja zahtevo po drugi bolonjski stopnji, kar naj bi izhajajo iz trenutno veljavnega slovenskega ogrodja kvalifikacij in načina, na kakršnega smo v Republiki Sloveniji prenesli ustrezno in dotično evropsko direktivo. Ob tem je treba poudariti, da ta standard velja samo za podjetja in posameznike s sedežem v Republiki Sloveniji, za vse tuje konkurente pa lahko velja eno stopnjo nižji kriterij in zahteva. To po našem mnenju seveda predstavlja potencialno grožnjo konkurenčnosti naših projektantov, inženirjev in arhitektov in v tej točki Socialni demokrati opozarjamo, da bo to zadevo, če že ni v zakonodajni pristojnosti tega ministrstva in tega ne bo mogoče urediti v okviru tega zakonodajnega postopka, treba čim hitreje urediti v dozadevnem zakonu. Bojimo se namreč, da bi se lahko dogajalo, da bi vsaj na javnih razpisih primerjalno projektantska in inženirska podjetja iz tujine, denimo iz Zvezne republike Nemčije, ki ima zahtevan standard prve bolonjske stopnje za taisti red reguliranih poklicev, predstavljala nelojalno konkurenco v reguliranem okolju, ki ga zakon ureja. To je seveda nekaj, česar si ne želimo, in na to bomo opozorili tudi v drugi obravnavi in to je nekaj, s čimer se bosta Vlada pa tudi ta zbor morala še resno soočiti. Sicer pa zakon, ki je danes pred nami, podpiramo, enako tudi zakon pri naslednji točki, in kot že rečeno, ker gre za trojček zakonov, ki skupaj urejajo zahtevno in pomembno področje, želimo, da bi tudi zakon o urejanju prostora čim prej zaključil vladna medresorska usklajevanja in prišel na naše klopi. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Trojček prostorske zakonodaje, ki je seveda potreben premisleka, noveliranja, je pred nami in dejansko imamo danes dan, ko obravnavamo zelo pomembno tematiko, čeprav nas je bolj malo prisotnih v dvorani. Zakaj? Vsi smo ne le poslanke in poslanci, smo tudi občanke in občani, ki živimo v nekih občinah. Bilo je revizijsko poročilo, ki ga je omenila Violeta, da resorno ministrstvo niti ne ve, koliko je obveznih nalog občin, po drugi strani in sočasno smo pa vsi bitja, ki bivamo v prostoru, času, ki sta kantovski apriorni kategoriji duha. Kaj zdaj to pomeni? To pomeni, da je to neko področje, kjer bi pa dejansko morali preseči to – včasih pod rangom jaslic, pa ne bi rad bil žaljiv do malčkov – stanje politične kulture ali nekulture v Državnem zboru. Sledi stališče Združene levice glede prvega zakona in, upam da, neka malo bolj resna debata. Preden to začnem, bi pa rad nekaj povedal. Pred leti, tik preden sem prišel v parlament, sem bral, kako je tedanji sklic parlamenta na otoku Združenega kraljestva, in sicer del, ki sedi na odboru za infrastrukturo, pa še nekaj ljudi, šel na 14-dnevno izobraževanje o urbanizmu in arhitekturi. Zdi se mi, da bi bilo to nujno narediti tudi v tem državnem zboru, saj tu, če štejem kolega Baneta, ki je arhitekt, kolega Vanča, ki se je ukvarjal z infrastrukturo, mojo minornost, nekaj ljudi, večinoma iz SDS, ki so bili župani, še kakšnega podžupana, nekako pridemo mogoče – tudi bivšega župana iz Desusa, ki me, kolega, malo po strani gleda – do števila 10, 12, ostali pa imate o tej pomembni problematiki premalo znanja in zdaj bi se morali zgledovati tudi po tovrstnih praksah tujih parlamentov, imeti dodatna izobraževanja. Skratka, obljubljeno stališče, ki ga bom prebral, ker mi je tako ukazano. Včasih se celo jaz držim ukazov. Poklici na področju arhitekture in inženirske dejavnosti so poklici izrazitega javnega interesa. Ta se razkriva kot ustvarjanje in skrb za kulturo bivanjske krajine, hkrati pa zadeva tudi odgovornost za varstvo gradnje in uporabnikov stavb in infrastruktur. Izrazit javni interes narekuje potrebo po ustreznem varstvu in zagotavljanju neodvisnosti arhitektov, inženirjev, drugih prostork in prostorcev, kar se uresničuje z regulacijo, z ustrezno in dobro in tehtno premišljeno zakonodajo. Obravnavani zakon na novo določa pogoje za opravljanje poklicev, ki jih trenutno še regulira Zakon o graditvi objektov. Jaz kot sociolog bi rekel profesij, ne poklicev. Novi zakon ukinja poklice, profesije odgovornega prostorskega načrtovalca, odgovornega projektanta, odgovornega revidenta, odgovornega nadzornika in odgovornega vodjo del ter treh poklicev na področju geodetske dejavnosti. Uvaja pa poklice pooblaščenega arhitekta, pooblaščenega inženirja, pooblaščenega krajinskega arhitekta in pooblaščenega prostorskega načrtovalca. Zakon ureja oblike opravljanja storitev, v katerih lahko ti poklici opravljajo naloge, ki spadajo v obseg njihovih strok. V Levici z žalostjo ugotavljamo, da je, kljub temu da zakon regulira tudi poklic pooblaščenega krajinskega arhitekta oziroma arhitektke, ta poklic v tem in ostalih dveh zakonih, ki sta paket te prostorsko-gradbene zakonodaje, odrinjen na stranski tir in ne predvideva uporabe vseh tistih znanj, ki jih krajinski arhitekti in arhitektke imajo. V tem delu je zakon seveda pomanjkljiv in ga bo treba v nadaljnji obravnavi ustrezno amandmirati. Iz Zakona o gradnji objektov se v novi zakon prenašajo tudi določbe o delovanju Zbornice za arhitekturo in prostor Slovenije in Inženirske zbornice Slovenije. Večinoma gre za ohranjanje veljavne ureditve v delovanju, razen nekaterih sprememb, ki se tičejo podaljšanja mandata skupščin in organov zbornice, in nekaterih dopolnitev pri vodenju disciplinskih postopkov. Manjša sprememba se tiče tudi plačevanja članarin v zbornicah. Predlog zakona nikjer ne obrazloži potrebnosti spreminjanja obstoječega sistema, zato pričakujemo v zvezi s tem s strani pristojnega ministrstva in ministrice dodatna pojasnila. Zakon, ki v imenu javnega interesa regulira arhitekturno in inženirsko dejavnost, niti na eni točki ne naslavlja problema vse hujše prekarizacije. Vse manj arhitektov, krajinskih arhitektov in ostalih prostorcev in prostork, zlasti mlajših od 40 let, je dejansko zaposlenih in ustrezno socialno zavarovanih. Vse več je prisilnih espejev, ker ni več rednih zaposlitev. Gospa ministrica je govorila, da je zakon nediskriminatoren. Je diskriminatoren, ker na to vprašanje ne odgovori. Skratka, imamo paket treh zakonov, pa niti en te problematike ne naslavlja ustrezno. Kako lahko pričakujemo, da bodo ljudje, katerih poklic je reguliran – po mnenju nekaterih, imel sem kar burno debato o tem z vsemi temi navedenimi ljudmi, celo mogoče prenormiran – v prekarnih pogojih delali ustrezno in skrbeli za javni interes? Kljub tem pomislekom bomo v Levici zakon podprli v prvem branju, ker menimo, da je korak v pravo smer. Ga bomo pa seveda amandmirali in res upam, da bodo naši amandmaji dobili ustrezno podporo. Več pa v razpravi. S tega mesta bi povedal samo še nekaj. Govorec pred mano je načel eno pomembno temo. Izhajajoč s pozicije prostorskega sociologa in prfoksa, ki uči ali je učil in na arhitekturi in na študiju ekologije in na komunalnem inženiringu in še kje, osebno menim, da bi morali ti poklici imeti enovit petletni magistrski študij ravno zaradi te pomembnosti, ki sem jo že omenil, in da bi v razmisleku o naboru teh poklicev morali razmisliti še o katerih drugih poklicih, ki so potrebni za arhitekturo, urbanizem, prostor. Če omenim le enega, tudi koga iz ALU, ki se spozna na kromatiko in še kaj drugega. Skratka, ta zakon bomo v prvem branju podprli, pri drugem zakonu bomo vzdržani, bom razložil zakaj, več pa v razpravi. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovani predsednik, spoštovani ministrica, sodelavci, kolegice in kolegi! Kot sta že predgovornika povedala, imamo danes prvega od treh zakonov na temo prostorske in gradbene zakonodaje. Po mojem mnenju je napačen vrstni red, ker krovni zakon je zakon o urejanju prostora oziroma sprememba sedanjega Zakona o prostorskem načrtovanju, potem gradbeni zakon in nazadnje o reguliranih poklicih oziroma o tem, kdo bo odgovoren za izvajanje tega. Napaka je po mojem tudi zato, ker imamo nezavidljivo situacijo na terenu – več deset tisoč črnih gradenj, skupaj pa okrog 300 tisoč objektov, zgrajenih v neskladju s predpisi. En kup ovir nam predstavlja ta zakonodaja, saj občine, ki bi morale po sedanjem zakonu do 2009 sprejeti občinske prostorske načrte – 9 let po roku, ki je bil 2009, jih ima samo 150 od 212 občin. Zakaj ne? En kup vprašanj, očitno zaradi tega, ker ta zakon ni bil najboljši. Imamo tudi problem glede evidenc tako pri pobiranju nadomestil za uporabo stavbnih zemljišč kot pri novem evropskem zakonu oziroma davku, to je davek na nepremičnine, ki je bil razveljavljen na Ustavnem sodišču predvsem zaradi tega, ker nimamo pravih evidenc. Po mojem mnenju bi najprej morali ugotoviti, kakšno je pravno stanje na terenu. To sem poslušal že kakšno desetletje in pol nazaj, ko smo se pogovarjali o spremembi te zakonodaje, da moramo najprej preveriti, kakšno je stanje na terenu, in to sanirati. Večina držav bivše države Jugoslavije je to sprejela. Najprej zakon o legalizaciji, da se sanira dejansko sedanje stanje, in potem sprejetje boljše zakonodaje, ki bo onemogočila nadaljnje črne gradnje ali pa gradnje v nasprotju s predpisi, ker je treba želje prebivalcev, občanov, državljanov upoštevati. Mislim, da teh 300 tisoč objektov ni bilo zgrajenih kar tako, brez nekega vzroka ali neke koristi. Zato bi morali zakonodajo spremeniti tako, da bi se čim več želja in tudi ciljev, ki jih ima ta družba, uresničilo in delalo legalno, zakonito. Od tega bi tudi občine in država imele določene koristi. Danes sta pred nami prvi in drugi zakon, tretji pa verjetno na naslednji seji naslednji mesec, zadnji je po mojem najbolj problematičen od vseh treh. Ne očitam pa tega izdelovalcem, ker mislim, da so se potrudili po najboljših močeh in imeli tudi prave vzore, vendar so določeni interesi, da ne rečem lobiji, še tako močni, da so preprečili bolj korenito spremembo te zakonodaje, ki bi dala boljše rezultate. Mogoče se motim in bomo v rednem postopku, ki je malo daljši, imeli več priložnosti razprav in to popravili. Verjetno bo pa naslednja vlada morala narediti še korak naprej, da bomo podobni razvitim evropskim državam in tudi to uredili na tak način. Naj preidem na današnji zakon. Kakovostna arhitektura je ekonomična, zdrava, varna in do okolja prijazna. Načrtovanje, oblikovanje in gradnja stavb ter urejanje prostora zagotavljajo visoko kakovost bivanja za vse prebivalce Republike Slovenije in povečujejo narodno bogastvo, zato je kakovostna arhitektura v javnem interesu. Arhitekturna in inženirska dejavnost spodbujata zdravo ekonomsko rast družbe, razvoj gradbeništva in investicij. Temelj kakovostne arhitekture je ureditev statusa poklica in dejavnosti. Arhitekturna in inženirska stroka morata delovati tako v interesu naročnika kot v javnem interesu. Prvi poskus zakonske ureditve tega področja je bil med letoma 2007 in 2008, po javni obravnavi je bilo ocenjeno, da se področje arhitekturne dejavnosti ne more urejati ločeno, saj bi to vodilo v razpad sistema regulacije poklicev in dejavnosti. Zato je bila sprejeta odločitev, da se bodo vsi regulirani poklici in dejavnosti na področju urejanja prostora in graditve objektov obravnavali enotno, torej v skupnem zakonu, ki bo v delu, ki se nanaša na regulacijo poklicev in dejavnosti ter zbornic s tega področja. Slovenija se uvršča v sam vrh držav EU po številu reguliranih poklicev ali dejavnosti. Medtem ko se evropsko povprečje giblje med 130 in 150 reguliranih poklicev ali dejavnosti, je v Sloveniji po uradnih podatkih 242 reguliranih poklicev ali dejavnosti. Z reguliranjem velikega števila dejavnosti oziroma poklicev država otežuje dostop do trga dela svojim državljanom in državljanom ostalih članic EU ter omejuje prost pretok delovne sile in prost pretok storitev na notranjem trgu EU. Zakonska regulacija je nujna in potrebna v primeru varovanja javnega interesa, se pravi varovanje življenja, zdravja in premoženja ljudi, varstva okolja in tako naprej. Vlada Republike Slovenije je v letu 2014 sklenila, da se projekt prenove reguliranih poklicev in dejavnosti vključi med ključne projekte vladne projektne pisarne kot deseti strateški in medresorski projekt. Aktivnosti prenove reguliranih poklicev in dejavnosti prioritetno potekajo v skladu s sklepom Vlade. Poklic in dejavnost je treba regulirati v skladu z načeli svobodnih poklicev, mednarodnimi standardi po zgledu držav z razvito arhitekturno kulturo. Izhodišče in okvir za prenovo tega področja je zlasti direktiva o priznavanju poklicnih kvalifikacij in uredba (EU) o upravnem sodelovanju prek informacijskega sistema za notranji trg. Predlog novega zakona zato z jasnejšo opredelitvijo reguliranih poklicev ne samo zmanjšuje število reguliranih poklicev, temveč se s tem tudi približuje primerljivim evropskim ureditvam tako, da jasneje opiše, določi in razmeji naloge posameznega reguliranega poklica. Krajinski arhitekti s tem predlogom zakona izgubljajo pomembno področje dela, in sicer izdelavo občinskih podrobnih prostorskih načrtov, le-te pa po tem predlogu lahko izdelujejo samo arhitekti, čeprav imajo krajinski arhitekti kompetence v načrtovanju urbanega prostora. V nadaljnji razpravi na odboru se je treba podrobno seznaniti z vsemi veščinami in kompetencami obeh profilov poklica in se odločiti glede amandmajev, če bodo ti potrebni. Menimo, da bo treba dodobra preučiti tudi pridobivanje strokovnih licenc. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo v prvi obravnavi ta zakon podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Branislav Rajić.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica, drage kolegice in kolegi. Sočustvujem s kolegom Trčkom, ki pravi, da so mu ukazali, da naj prebere stališče. Meni nihče ne ukazuje in bom kar prostovoljno prebral stališče Stranke modernega centra. Pogoje za opravljanje dejavnosti in storitev ter opravljanje poklicev na področju prostorskega načrtovanja in graditve objektov danes določata Zakon o graditvi objektov in Zakon o urejanju prostora. Že kmalu po sprejetju veljavne prostorske in gradbene zakonodaje je bil podan predlog Zbornice za arhitekturo in prostor Slovenije, da bi se za področje arhitekturne dejavnosti pripravil in sprejel poseben zakon, ki bi uredil posebnosti samo za arhitekte. V nadaljevanju je bila sprejeta odločitev, da se pripravi nov samostojen zakon, ki bo celovito uredil pogoje za opravljanje dejavnosti in storitev ter delovanje zbornic, ki bodo v primerjavi z veljavnim sistemom pomenili dodatno vrednost in prispevali k dvigu kakovosti na tem področju. Dodatni razlog za prenovo veljavne zakonodaje in za sprejetje novega zakona pa predstavljajo tudi spremembe evropske krovne zakonodaje, ki se nanaša na priznavanje poklicnih kvalifikacij in pogoje za opravljanje storitev na notranjem trgu. Tako so stekli postopki priprave in usklajevanja predloga zakona, ki ga obravnavamo danes. Predlog zakona prinaša ključne rešitve, ki se nanašajo na združevanje reguliranih poklicev s ciljem zmanjšanja njihovega števila, krepitev vloge zbornic pri strokovnem nadzoru nad člani, krepitev odgovornosti pooblaščenih arhitektov in inženirjev ter gospodarskih subjektov in zagotavljanje večje kvalitete storitev in varstva potrošnikov. Zakon torej temelji na obstoječem sistemu postopkov za pridobitev licenc in pooblastil in ga nadgrajuje. Predvideno je manjše število reguliranih poklicev, za vsakega od njih zakon jasneje opiše, določi in razmeji naloge posameznega poklica in se s tem približuje primerljivim evropskim ureditvam. Ob zavedanju, da je odgovorno ravnanje podjetij, spoštovanje etičnega kodeksa, strokovnih pravil in predpisov ter visok nivo kvalitete pooblaščenih arhitektov in inženirjev mogoče doseči le ob uzakonitvi pogojev za opravljanje dejavnosti, so predpisani posebni pogoji za opravljanje dejavnosti. Pri organizaciji pristojnih zbornic zakon večinoma ohranja veljavno ureditev in ne predvideva večjih sprememb, razen podaljšanja mandata skupščine in drugih organov zbornic ter nekaterih dopolnitev in sprememb pri vodenju disciplinskih postopkov. Kot novost predpisuje obvezno stalno strokovno usposabljanje po programu in pravilih, ki jih sprejemajo pristojne poklicne zbornice. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da predlog zakona uvaja mehanizme in instrumente, s katerimi se zagotavlja večja kakovost izvajanja storitev na področju projektiranja in prostorskega načrtovanja, zato ocenjujemo, da je Predlog zakona o arhitekturni in inženirski dejavnosti primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovana ministrica, spoštovani kolegi in kolegice! Predlagatelj veljavni Zakon o graditvi objektov nadomešča z dvema novima zakonoma, in sicer z gradbenim zakonom in z zakonom o arhitekturni in inženirski dejavnosti, predvsem pa z reguliranjem poklicev za opravljanje te dejavnosti. Zakon o arhitekturni in inženirski dejavnosti gradi na temelju obstoječega sistema pogojev in postopkov za pridobitev licenc in pooblastil in ga nadgrajuje, pri čemer je po besedah predlagatelja v primerjavi z veljavnim Zakonom o graditvi objektov že zaradi ločitve materije v posebnem zakonu vzpostavljena zasnova bolj jasnega koncepta, izčiščene vsebine, transparentejših in jasnejših pogojev in opisa nalog posameznih reguliranih poklicev na področju prostora. Zelo lep zapis predlagatelja, vendar je potrebno, da tudi vsebina sledi temu zapisu. Zakon predvideva regulirane poklice in za vsakega od njih podrobno opiše poklicne naloge, tudi v smislu rezerviranih nalog in dejavnosti, nazivi za posamezne regulirane poklice pa bi bili zaščiteni, kot so pooblaščeni arhitekt, pooblaščeni inženir, pooblaščeni krajinski arhitekt in pooblaščeni prostorski načrtovalec. Veljavni Zakon o graditvi objektov ne operira z reguliranim poklicem pooblaščeni arhitekt, skratka z nazivom pooblaščeni, temveč kot regulirani poklic opisuje odgovornega projektanta, odgovornega revidenta, odgovornega nadzornika, odgovornega vodjo del, odgovornega vodjo posameznih del in odgovornega prostorskega načrtovalca. Naloge, odgovornosti in meje pooblastil so zabrisane in netransparentne tudi v tem novem predlogu. Od naziva odgovorni se z novim predlogom prehaja na naziv pooblaščeni, kar pa je treba jasno in natančno opredeliti tudi v novem predlogu. Prav tako zakon ureja oblike opravljanja storitev, v katerih lahko pooblaščeni arhitekt ali inženir opravlja naloge, ki spadajo v obseg njegove stroke. Predlagana je regulacija dejavnosti, kar je tako posledica analize pravnih ureditev držav članic Evropske unije, ki je pokazala, da je Slovenija država brez tovrstne regulacije, kakor tudi izsledkov raziskave Zbornice za arhitekturo in prostor za določena območja v Republiki Sloveniji, ki kaže na to, da večina lastnikov podjetij oziroma družb, ki se ukvarjajo s to dejavnostjo, ki sodi v opis nalog pooblaščenih arhitektov in inženirjev, sploh nima licenc ali aktivnih licenc, na trgu pa vlada stanje, ki ni povsem urejeno in omogoča posojanje žigov in zlorabo licenc. Na podlagi opisanega in ob zavedanju, da je odgovorno ravnanje podjetij, spoštovanje etičnega kodeksa, strokovnih pravil in predpisov ter visok nivo kvalitete pooblaščenih arhitektov in inženirjev mogoče doseči le ob uzakonitvi pogojev za opravljanje dejavnosti, ne samo poklica kot takega, so predpisani posebni pogoji za opravljanje dejavnosti: registracija, zaposlitev strokovnjaka, zavarovanje odgovornosti in odgovornost stečajnega postopka. Za obstoječe gospodarske subjekte in njihovo prilagoditev novim zahtevam je predvideno ustrezno prilagoditveno obdobje. Predvidena je tudi možna zaščita naziva za gospodarske subjekte, ki bodo izpolnjevali nekatere strožje pogoje, s katerimi bo omogočena neodvisnost, kot so lastništvo, nepovezanost in drugo. Zakon pri vseh reguliranih poklicih kot ustrezno izobrazbo predvideva magistrski nivo izobrazbe, ustrezna vsebina izobrazbe bo določena v smislu skupne platforme oziroma minimalnih vsebin s pravilnikom vseh zbornic. Zakon med pooblaščene inženirje po vzoru drugih evropskih držav uvršča tudi pooblaščenega inženirja s področja geodezije, s čimer poseže v ureditve ostalih zakonov na področju geodezije, kot so Zakon o geodetski dejavnosti, Zakon o evidentiranju nepremičnin, Zakon o državnem geodetskem referenčnem sistemu, ki sedaj določajo regulirane poklice odgovorni geodet, geodet, geodetski strokovnjak, ki se v predlogu združujejo v en regulirani poklic, to je pooblaščeni inženir geodezije. Predlagana novost je način pridobivanja ustreznih poklicnih izkušenj, in sicer je predvideno spremljanje kandidata za naziv s strani mentorja. Pri organizaciji pristojnih zbornic zakon ohranja veljavno ureditev in ne predvideva večjih sprememb, razen podaljšanja mandata skupščine in organov zbornic in nekaterih dopolnitev ter sprememb pri vodenju disciplinskih postopkov. Zakon kot novost predpisuje obvezno stalno strokovno usposabljanje po programu in pravilih, ki jih sprejmejo pristojne poklicne zbornice. Zanimiva pa je ocena v novem predlogu, in sicer presoja posledic, ki jih bo imelo sprejetje zakona, kjer v poglavju 6.3 Presoja posledic za gospodarstvo med drugim piše: »S predvideno regulacijo na področju družb bo lahko imel zakon vpliv na mala in srednja podjetja, saj bo dostop do dejavnosti omogočen samo podjetjem, ki bodo izpolnjevala relativno strožje zakonske pogoje. Dostop do opravljanja dejavnosti za gospodarske subjekte, ki ob uveljavitvi zakona ne bodo izpolnjevali predpisanih pogojev, bo imel za posledico potrebo po uskladitvi s temi zahtevami, kar bo v določenem odstotku podjetij pomenilo tudi finančno obremenitev.« Zakon o arhitekturni in inženirski dejavnosti je bil tako kot tudi druga dva zakona, ki se tičeta prostorskega načrtovanja oziroma urejanja prostora, to sta zakon o urejanju prostora in gradbeni zakon, poslan občinskim svetom in županom občin in mestnih občin, rok za oddajo vseh mnenj je bil 19. 6. 2017. Na zakon o arhitekturni in inženirski dejavnosti je že v postopku sprejemanja na sami Vladi in tudi po sprejetju prišlo veliko strokovnih pripomb združenj, od Inženirske zbornice, Zbornice za arhitekturo, Skupnosti občin Slovenije, občinskih inšpekcijskih služb, Društva mestnih, občinskih in medobčinskih inšpektorjev, Univerze v Ljubljani, Fakultete za arhitekturo v Ljubljani, Univerze v Mariboru, Fakultete za gradbeništvo, prometno inženirstvo in arhitekturo [[…]]Skratka, pripomb je zelo veliko in pripombe bodo tudi v nadaljnjem postopku, kajti to je šele prvo branje, še prihajale in verjetno jih bo še več, in to je tudi eden od pokazateljev nivoja dodelanosti tega prvotnega predloga. Precej bolje bi bilo, da bi bil datum za pripombe podan nekoliko prej oziroma da bi ta predlog prišel v nadaljnjo obravnavo z že upoštevanimi določenimi pripombami, ampak to je tudi del tega postopka. Skratka, temu zakonu še kar precej manjka. V Slovenski demokratski stranki bomo s tem zakonom sledili predvsem mnenju stroke. Izogniti se je treba nepotrebnim postopkom, ki bi kakorkoli obremenjevali tako posameznike kakor tudi gospodarstvo v širšem smislu. Temu pa bomo sledili z našimi dopolnitvami, predlogi v poteku tega postopka, kajti sam zakon v tem prvem branju ni primerno dodelan do tega nivoja, da bi ga bilo že v tem momentu moč podpreti.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica s sodelavcema, spoštovani kolegice in kolegi! Nov zakon o arhitekturni in inženirski dejavnosti ureja vsebino, ki je bila v veljavni zakonodaji uvrščena v Zakon o graditvi objektov kot posebno poglavje. Arhitekturna in inženirska stroka je že takoj po sprejetju veljavne gradbene zakonodaje pred več kot desetimi leti predlagala, da bi se za področje arhitekturne dejavnosti, ki ima tudi v širšem evropskem prostoru poseben položaj in vlogo, pripravil in sprejel poseben zakon, ki bi uredil posebnosti in strožjo ureditev. Obsežna in dolgotrajna usklajevanja so zato šele zdaj prinesla nov, samostojen zakon o arhitekturni in inženirski dejavnosti. Predlog zakona sicer ne prinaša kakšnih radikalnih sprememb, temveč zgolj nadgrajuje obstoječi sistem pogojev in postopkov za pridobitev licenc in pooblastil. Ker pa je ministrstvo pristopilo k pripravi novega zakonskega akta, se je lahko postavil bolj jasen koncept, odvečne vsebine so se izčistile, postavili so se transparentnejši in bolj jasni pogoji ter opisi nalog posameznih reguliranih poklicev na področju prostora. Namesto dosedanjih poklicev bodo po novem samo štirje regulirani poklici, in sicer: pooblaščeni arhitekt, pooblaščeni inženir, pooblaščeni krajinski arhitekt in pooblaščeni prostorski načrtovalec. Seveda ima vsak poklic tudi jasno določene in razmejene naloge. Za manjše število reguliranih poklicev so se pripravljavci zakona odločili tudi zato, ker so analize pokazale, da imamo v naši državi največ reguliranih poklicev v Evropi, zato se s to prenovo regulacije tudi Slovenija približuje primerljivim evropskim ureditvam. V Poslanski skupini Desus nas veseli, da je bil zakon usklajevan in usklajen s številnimi deležniki, kot so Zbornica za arhitekturo in prostor Slovenije, Inženirska zbornica Slovenije, Gospodarska zbornica Slovenije in tako naprej. Največ polemike je bilo, in po naši oceni jo lahko pričakujemo tudi v nadaljnji obravnavi, glede poklicnih nalog in pooblaščenih arhitektov in inženirjev. V aktualno različico besedila je namreč vključena kompromisna rešitev, ki upošteva direktivo o priznavanju poklicnih kvalifikacij. Ta rešitev z ozirom na harmonizirani izobraževalni program predvideva enotno licenco za arhitekte tudi na področju projektiranja, medtem ko je pri drugih poklicih za pridobitev licence za projektiranje treba opraviti strokovni izpit. Po zagotovilih Ministrstva za okolje in prostor taka rešitev avtomatizira pridobitev licence za arhitekte, na drugi strani pa ne diskriminira, saj nikomur ne odreka možnosti, da postane prostorski načrtovalec. Zakon pri vseh reguliranih poklicih kot ustrezno izobrazbo predvideva magistrski nivo izobrazbe, ustrezna vsebina izobrazbe pa bo po vzoru direktive o priznavanju poklicnih kvalifikacij določena v smislu skupne platforme oziroma minimalnih vsebin s pravilnikom zbornic. V Poslanski skupini Desus upamo, da so v zakonu postavljene zadostne varovalke, da tuji arhitekti, inženirji, ki občasno ali redno v naši državi opravljajo dejavnost, ne bodo privilegirani v odnosu do domačih poklicnih skupin, za katere se s ciljem kakovosti v projektiranju višajo poklicni standardi, obenem pa se bo zagotovilo spoštovanje že nekajkrat omenjene direktive o priznavanju poklicnih kvalifikacij. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog zakona podprli kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Ocenjujemo namreč, da zakon prinaša red na trg, kjer trenutno vlada kaotično stanje, ki omogoča celo posojanje žigov in zlorabo pravic, večina lastnikov podjetij oziroma družb, ki se ukvarjajo z dejavnostjo s področja arhitektov in inženirjev, pa sploh nima licenc za izvajanje te dejavnosti. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Najprej pa se je k besedi javila ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Razpravljavcem se zahvaljujem za navedbe, za pripombe, ki so bile podane v teh predstavitvah. Predvsem se bi želela zahvaliti tistim, ki so že nakazali oziroma so že povedali, da bodo ta zakon podprli in da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Tiste, ki tega niso izražali, bi mogoče spomnila, da smo imeli prvo obravnavo teh treh zakonov novembra leta 2015, da se je potem v letu 2016 vseskozi usklajevalo med deležniki glede pripomb. Saj ne samo pri teh treh zakonih, velikokrat se zgodi, da so pripombe deležnikov v enem zakonu diametralno nasprotne, in se je seveda v takih primerih težko uskladiti in najti rešitev, ki bi zadovoljila obe strani. In če govorim sama izključno o zakonu o arhitektih in inženirjih, lahko povem, da se je z zbornicami usklajevalo več kot tridesetkrat. To pomeni, da smo bili z njimi v stiku ne enkrat na mesec, ampak večkrat na mesec in smo usklajevali, kako razrešiti težave. Priznam, težave, recimo danes smo že vsi to omenili, uporaba štampiljk. Pred leti, ko je prvič začelo veljati o teh dveh organizacijah arhitektov, se je seveda pridobitev štampiljke vezala na dotedanje opravljanje tega poklica in ni bilo težav s pridobitvijo štampiljk oziroma ustreznega dovoljenja za delo. Res pa je, da so se potem mladi redko odločili za opravljanje izpita, ki bi jim omogočil pridobiti ustrezno licenco, da je potem prišlo do tega, da so arhitekti, inženirji in vsi, ki so že imeli štampiljke, tudi po odhodu v pokoj – to je bila namreč generacija, ki je v veliki meri zdaj že v pokoju – za neko nadomestilo posojali to štampiljko, in seveda se tudi zbornice zavedajo te težave. Gre torej za višanje standarda dela izvajalcev in zato tudi to ustrezno zavarovanje, ustrezna zaposlitev oziroma lastništvo. Torej, podjetje mora biti odgovorno, ne more se zgoditi, da se zaradi morebitnih težav pri izvajanju kakšnega projekta podjetje enostavno izpiše, ponikne, gre v likvidacijo. Gre za večjo kvaliteto opravljanja storitev in pravzaprav se združenji s tem strinjata. Sami se tega problema in teh težav zavedata in se jima lahko tudi danes zahvaljujem za njuno pripravljenost se tako dolgo usklajevati z nami, da se je potem prišlo do usklajenega besedila. Gre tudi za pripombe glede stopnje izobrazbe, glede same vsebine izobraževanja. Kar se nas tiče, se seveda strinjamo, vemo pa, da vsega ta zakon ne more rešiti, torej bo treba neke stvari rešiti tudi v drugih predpisih, in za nadaljnje delo, pripravo projektov je z ureditvijo novega zakona o arhitekturi in inženirski dejavnosti dan osnovni pogoj. Se pa tudi sami zavedamo tega, da stroka doživlja spremembe, veliko se spreminja. Gre tudi za odgovornosti in pripravo ustreznih projektov in si ne domišljamo, da se v naslednjih letih korekture tega zakona ne bodo doživljale. Seveda se bodo, kajti zakon, sploh za tako dejavnost, je treba posodabljati v smislu, da se stvari, ki se v stroki že zgodijo, potem vnesejo tudi v zakonodajo. To pa ne pomeni, da nismo storili vsega za to, da je zakon usklajen in da je strokovno ustrezno pripravljen. Hvala.
Besedo ima dr. Franc Trček, pripravita naj se gospod Zvonko Lah in gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, predsedujoči. Po navadi nas državljanke in državljani kritizirajo, kaj štrckamo po mobitelu. Štrckam po mobitelu o neki anketi, ki v bistvu ni anketa, je kršitev človekovih pravic v občini Hoče, ki je v bistvu prozivka z imenom in priimkom, ali si za neko investicijo ali ne. Boste rekli, kaj ima to zveze s tem, kar zdaj obravnavamo. Ima. Zvezo s tem ima tudi to, vam bom odkrito povedal, kot prostorski sociolog gledam tudi, kakšne bajte imajo tisti, ki v tej državi imajo peneze. Tudi politiki, ki so za razliko od mene dolgo v politiki, še iz boljših časov, imajo več denarja in tako naprej – Milan, ne bom omenjal tvoje fasade, ne me postrani gledati – ampak veste – ni to smešno, kolega Lisec – to je tudi stanje duha. Pa tudi neki direktorji, ki so na Dobu niso na Dobu [[…]]O okusih ne bi razpravljal, ampak večina teh ljudi, to mi lahko tudi kolega Rajić potrdi, ima v bistvu ene kokošinjce. In to je v bistvu prostorska nekultura v tej družbi in državi. In to je neko izhodišče. Nisem kar tako omenjal tistega angleškega primera prej, ko so poslance poslali na neko osnovno šolanje. Veste, tudi pri vrsti naših lepih idiličnih, če hočete, istrskih vasic, ki na daleč izgledajo lepo, se, ko prideš v vasico, pogosto držiš za glavo. Ali so zdaj krivi ljudje ali ne? Niti ne. Za to smo krivi ljudje iz strok, za to je kriva politika, za to so krivi navsezadnje tudi mediji, za to so, lahko rečem, krive tudi šole, ki nas o tem ne izobražujejo, in za to je krivo tudi dejstvo, da si v tej družbi in državi preveč ljudi predstavlja demokracijo na način, bom kar citiral stavek, ki ga pogosto slišim, »kaj te meni, meni pa po glavi nihče ne bo sral«, konec citata. In to je v bistvu nek problem. Ob tem problemu so drugi problem, ko se gredo spremembo te zakonodaje, kar so nekateri že omenjali, to je seveda legalno in legitimno, neki pritiski, interesi lobijev in politika, ki ne vzame resno 82. člena Ustave in se od tega ne oddalji. Če gledamo ta trojček, na ministrstvih se seveda vedno reče, smo vse deležnike povezali, smo se skomunicirali in tako naprej. Leta 2015 je na prvi osnutek teh zakonov prišlo 75 strani pripomb, predlogov, kritik in tako naprej, kar mi kot prostorskemu sociologu da misliti. Takrat je bilo vse to prečenje strok dokaj povezano in v tem smislu je politika vseeno toliko pametna, pragmatična, v tem slabem smislu, da se je najprej malo skregalo gradbince pa arhitekte, potem se je to malo pomirilo, in ker so številčno najmanjši, se je malo na stran porinilo bolj krajinske arhitekte kot arhitekte, in če sem malo ciničen, veste, tisti gospod v Murglah, ki je kriv za vse, pa tisti gospod, ki tam sedi bolj poredko, ki je junak vsega ali pa obratno, imata oba hčerki, ki sta krajinski arhitektki, in obe sta študirali v tujini. Jaz bi lahko v šali rekel, da bi mogoče morala iti Milan Kučan in Janez Janša skupaj gledat sončne zahode, Bane Rajić pa jaz bi jima pa kuhala pa pekla čevapčiče pa bi se malo resno pomenili. Ampak dajmo biti resni. Če gremo gledat – pa ne bom zdaj tega bral – OPN-je in OPPN-je, kaj je vsebinsko v njih, pa gremo to brat, bi videli, da imajo mogoče krajinski arhitektke in arhitekti celo več znanja o tem kot neke druge arhitekturno-gradbene stroke. Ker sem predaval tem ljudem, to vem. Druga zadeva. Vsi ste tukaj omenjali deregulacijo, deregulacijo. Veste, mi to Evropo tudi ustvarjamo. Deregulacija nas je pripeljala – kam? Nas je pripeljala do tega, da ima tri četrtine ljudi v tej državi podpovprečno plačo in da če greš s povprečno plačo v penzijo, dobiš 560 evrov penziona za 40 let delovne dobe. In to je tisto moje, politična ekonomija, o kateri bom še dosti več težil, kot težim. Na kratko, če grem čez zakon, stalno usposabljanje. Ja ljubi bog, ali pa če ne verjamete v njega, saj to so neki poklici, kjer se moraš stalno usposabljati in kjer se mogoče še preslabo stalno usposabljajo. Omenjen je bil problem, kdo bo to izvajal, kdo ne. Nekako je napisano, po domače povedano, neke firme, ki imajo enega arhitekta in inženirja, po ZDR je to lahko nekdo, ki je dve uri zaposlen. In tukaj je že nek problem, kjer si moramo postaviti vprašanje. Prekarizacija, izkušnje, mladi, voluntarizem kot na številnih področjih. Mi bi se morali tudi vprašati, kako te mlade ljudi spraviti v stroko. Jaz študente pogosto, ko imam čas, peljem v Brno, ker imajo tam zelo dobro medvojno arhitekturo, južnomoravski modernizem, vključno z Vilo Tugendhat, in dejansko so takrat v Masarykovi državi mladi arhitekti, ljudje čez 30, tam nekje – to mi, upam, lahko tudi iz koalicije Bane potrdi – imeli možnost izkazati se in delati krasne stavbe in krasne ograde. Kje smo mi dandanes v Sloveniji od tega? Veste, v 9,3 ali 9,4 milijarde, koliko bo pač proračun, bi se našel denar za to. Našel bi se denar tudi za neke oblike posvetovalnih organov, ki bi nas prostorsko, okoljsko, urbanistično prešolali ali izobrazili, če se tako izrazim. In potem ne bi imeli težav s takimi anketami, ne bi imeli težav z Magno, ne bi imeli težav s kemisi. Če se malo navežem na prvo točko, mi smo te OPN-je zvrnili na občine, kolega Lah je o tem govoril. Poglejte, midva oba dobro veva pa ministrica pa še kdo, koliko para, toliko muzike. Ti OPN-ji so eni boljši, drugi slabši, ampak z vso svojo strokovnostjo trdim, da bi se prostorsko načrtovanje moralo izvajati na ravni regij. In o tej tematiki bi se moralo razmišljati skupaj z reformo lokalne samouprave in tudi s tem, kar je prej Violeta omenila, revizijsko poročilo Računskega sodišča, zaradi katerega bi moral minister Koprivnikar odleteti kot gumb od gat, zelo jasno je pokazala to, kar jaz tulim že tri leta, da resorno ministrstvo niti ne ve, katere so vse obvezne naloge občin. Pa ni samo gospod kriv, kriva je ta politika v 20 letih, v katerih smo mi spacali milijone nekih zakonov, ki se zvrnejo na občinsko raven. Konkretno v tem zakonu so mogoče še najmanj sporne, pa čeprav tudi ne, neke spremembe okrog članarine, ki bodo spet udarile tiste, ki so v prekarnem položaju. To je zdaj neka šlamastika in jaz sem se pogovarjal s celo vrsto teh akterjev, z nekaterimi sem sodeloval v svojem predhodnem profesionalnem življenju, in nek vtis je, da gredo vsaj določene zadeve v pozitivno smer v tem trojčku, žal ne gredo v pozitivno smer zadeve, ki gredo v negativno smer na tem ministrstvu, okoljske tematike, o tem več v naslednjem zakonu, ki ga bomo obravnavali. Ne zna pa politika nekako prevzeti odgovornosti in se distancirati od lobijev in zadevo dejansko resno premisliti. Ob tem je seveda del te problematike ne v sami zakonodaji, ampak kako se izvaja. Del problematike je to, koga vse ste pripeljali na ministrstva pa na agencije, kako ste tam ljudi, ki so po delovanju podobni kot jaz, poslali v sobe za razmišljanja ali pa jih celo nagnali iz teh institucij, problem je v tem, da občinska oblast in če hočete nacionalna oblast ne sodelujeta zaradi takšnih in drugačnih zakonov in drugačnih osebnih, političnih afinitet, kakorkoli, in potem dobimo to šlamastiko, ki jo imamo. Ta zakon, tako kot se ga pelje, tega žal ne bo rešil. To je dejstvo. Bo nekatere zadeve izboljšal, dajmo biti odkriti, to moramo priznati ljudje, ki se na to vseeno malo ali pa malo bolj spoznamo, ne bo pa rešil na ta način, da bi zgodbo, če hočete metaforično, odprli, odluščili kot čebulo, razmislili, s čim vse je to povezano. Kolega je nakazal, da je to povezano tudi s sistemom izobraževanja, tudi da bi upoštevali kakšne starejše gospode, ki so v penzijonu pa že mogoče 80 plus in imajo kakšna znanja, ni vse za odmet, tudi da bi mogoče v SMC upoštevali kakšne poslance, ki jih ne bom zdaj osebno imenoval, pa jih poklopčkate, ko vam kaj dobronamerno povedo, in tudi to, kar sem nakazal, poklici tako zelo pomembnega družbenega pomena in javnega interesa se kot prvo ne smejo deregulirati in kot drugo, na tem področju imamo kot na številnih področjih blazno generacijsko vrzel, na katero vedno znova opozarjam. Veste, mi smo država starcev. Še malo pa bo v naslednjem desetletju na teh strukturah povprečna starost 50 let in gor. Ali se mi kaj – malo se že sam sebi zdim idiot, da vedno na to opozarjam. Starejše ljudi z znanji smo odrinili, ljudje pod 40 let, kot da ne obstajajo, lobiji nas na pol furajo, mi ne prevzamemo odgovornosti in kakorkoli obrnemo, bomo dobili samo neko malo drugo in drugačno šlamastiko. In tudi onkraj tega, evropska direktiva, Evropa ovo, Evropa ono, mi smo tudi ta Evropa, mi jo tudi soustvarjamo in si moramo tudi vzeti pravico, da tudi kaj povemo tej tako imenovani Evropi. In to je v bistvu ta problematika. Jaz bi bil zelo srečen, če bi vsaj na tem področju premogli toliko modrosti, to bi bila lahko dobra vaja, da pokažemo, kako bi parlament moral delovati. Prostorska zakonodaja je tovrstna zakonodaja, kjer smo ne glede na to, ali sediš na kavlju 22 ali na sedežu 89 ali 90, vsi tudi občanke in občani in živimo v času in prostoru. In nočemo, da se nam ponavljajo vse te šlamastike, ki se nam dogajajo in se nam vedno znova ponavljajo. Vedno znova jočemo, vedno znova mi, ki se s tem po funkciji srečamo, na to opozarjamo, ampak rešitev se ne odpre, se ne razgradi, kar je naporno. Seveda se je naporno, in za ministrico in za vse ostale, z vsemi temi pogovarjati, ampak zdi se mi, da je to nekako nujno. Mi bomo zdaj po najboljših močeh – vidim, da se tu nekako srečamo tudi z Novo Slovenijo in še s kom – predlagali vrsto amandmajev, ampak se malo bojim, da bo spet tako, to je opozicija [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod Zvonko Lah, pripravita naj se gospod Danijel Krivec in gospod Janko Veber.
Hvala lepa, predsednik. Ne glede na to, da je kolega Trček akademsko izobražen, jaz pa po njihovem fahidiot, se popolnoma strinjam s tem, kar je on govoril. Moram povedati, da sem tudi jaz kot župan na začetku prekleto razmislil, komu dati prostorsko načrtovanje glede na to, da se je skozi občino načrtovala avtocesta, in glede na pomembnost same občine. Takrat smo izbrali najboljše, Urbanistični inštitut, in se nam je bogato poplačalo skozi čas. Ni vseeno, kdo to dela. Moram pa povedati, da včasih, imam tudi zdaj primer, ko mi nek profesor, doktor in ne vem kaj še vse trdi, da po določenih koridorjih hodi velika divjad, pa je lovci niso videli že sto let. Na to pa ne morem pristati, da bo nekdo iz Ljubljane, ki nikoli ni bil tam, učil lovca, ki je ne vem koliko noči in let preždel na preži, pa ni videl takšne divjadi. Tako imamo tudi v tem primeru. Takšne stvari pa moramo odpraviti in verjeti tistemu, ki je [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod Danijel Krivec, pripravijo naj se gospod Janko Veber, gospod Matjaž Hanžek in gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Pred nami je prvi zakon iz tako imenovanega trojčka, ki obravnava gradnjo v širšem pomenu z umeščanjem v prostor. V bistvu je ta zakon eden izmed manj pomembnih, če gledamo pomembnost teh treh zakonov. Mislim, da bi se morala vsa razprava začeti z zakonom o urejanju prostora, ki je osnova za to, da se v nadaljevanju zadeva zgradi, in naslednji korak je tudi, kdo pripravi posamezen sklop dokumentacije. Najprej naj povem, da temu zakonu ne nasprotujem, bom pa zelo pozoren v naslednji fazi, kako se bo ta zakon v resnici izboljševal glede na pripombe, ki so bile do sedaj posredovane. Kar generalno lahko rečem, je, da je vaša obrazložitev tudi pri utemeljevanju tega zakona na nek način značilna za vso spremembo zakonodaje, ki se jo gremo v tem zadnjem trenutku. V enem delu obrazložitve pišete, da obstoječa zakonodaja ne dopušča izigravanja in špekulacije na tem področju. Eno celo poglavje, kjer govorite o poglavitnih rešitvah, govorite o tem, da prihaja do izigravanja licenc, do posojanja licenc, posojanja štampiljk in podpisov. Očitno smo spet pred dejstvom, da je pri nas zakonodaja sicer dobro napisana, ampak se ne izvaja. Ne glede na vse velike besede, ki so v tem zakonu napisane, in izboljšave, ki jih bodo doprinesle, bo še vedno stvar na ljudeh, ki bodo to izvajali, predvsem pa na nadzoru, ki bo vse to nadziral. Saj v preteklosti smo imeli tudi po zakonu odgovorne projektante, odgovorne vodje del in tako naprej, vendar v resnici do zdaj ni še nihče odgovarjal. Zdaj mi lahko zapišemo, da bo to po novem pooblaščeni arhitekt, pooblaščeni inženir, pooblaščeni krajinski arhitekt, pooblaščeni prostorski načrtovalec, vendar če teh obveznosti, ki jih zapišemo v zakon, ki bi jih morali vsi ti ljudje spoštovati, takrat ko se pripravlja neka dokumentacija, ne spoštujejo, pa jih nihče ne sankcionira, bomo čez nekaj let ugotavljali enako. In kaj bo ukrep ministrstva? Očitno sprememba zakona. Kadar v naši državi neka stvar ne funkcionira, vsi rečejo, zakon je slab in zakon je treba popraviti, čeprav v argumentaciji vsi pišete, da je problem v tem, da se obstoječi zakon ne izvaja. Ampak zakon se ne izvaja, zato ker vsi inženirji izigravajo ali pa vsi pooblaščeni arhitekti in tako naprej oziroma vsi, ki izvajajo to zakonodajo, zato ker neka peščica to izigrava in ker organ, ki bi moral to sankcionirati, tega ne sankcionira. Posledica tega je, da pridemo ponovno v Državni zbor in predlagamo spremembo zakonodaje. Če vi verjamete, da se bo to izboljšalo samo zato, ker stvari razdelimo na več zakonov, mislim, da to ne bo zadosti. Kot sem rekel, je v tem zakonu tudi kar nekaj izboljšav, vendar brez ustreznega nadzora in brez ustrezne kontrole v nadaljevanju to ne bo doprineslo praktično ničesar. Ko govorite o tem, da je treba deregulirati poklice, ko sem primerjal prejšnjo regulacijo z zdajšnjo, razen tega, da se določeni nazivi spreminjajo, ni neke bistvene spremembe. Upam, glede na to, da to spreminjamo, da se bo tudi del, ki govori o nadzoru teh funkcij in v nadaljevanju tudi o nadzoru nad izvajanjem teh pooblaščenih oseb, bistveno izboljšal in da počasi pridemo tudi do neke odgovornosti teh ljudi, ki določene dokumente pripravljajo. Kajti edino na ta način se bo izboljšalo stanje na področju umeščanja v prostor in pa tudi pri sami graditvi objektov. Kot sem rekel, bomo v nadaljevanju zelo pozorno spremljali, kako bo obravnava potekala v matičnem delovnem odboru, in jaz samo upam, da bo tudi ministrstvo prisluhnilo dobrim predlogom, ki bodo prihajali s strani koalicije, opozicije in zainteresirane javnosti, in edino v tem primeru smo v nadaljevanju pripravljeni tudi podpreti ta zakon. V tem trenutku pa zakonu ne bomo nasprotovali, kot sem rekel, zaenkrat je na papirju sicer zelo všečen, vendar potrebuje še kar nekaj dopolnitev in ključno bo to, kako bodo opredeljene odgovornosti v nadaljevanju, kajti brez tega ta zakon ne bo doprinesel nič več, kot je obstoječa zakonodaja na tem področju.
Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se gospa Marjana Kotnik Poropat in mag. Dušan Verbič. Gospod Veber, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Ko se pogovarjamo o arhitekturi in o inženirski dejavnosti, ki se nanaša predvsem na področje gradbeništva in urejanja prostora, moramo imeti pred očmi tudi dejstvo, da smo v Sloveniji zaradi nepremišljenih ukrepov znotraj gradbeništva pravzaprav močno prizadeli ravno stroko. V mislih imam seveda bogate izkušnje, ki so jih dobili naši inženirji na tem področju po izgradnji predvsem avtocest in tudi mnogih stanovanjskih, večstanovanjskih objektov, ampak predvsem pri avtocestah smo zgradili in ustvarjali pravzaprav zelo velik potencial inženirjev, arhitektov in strokovnjakov na področju urejanja prostora, ki bi lahko svojo dejavnost tržili ne samo v Sloveniji, ampak predvsem zunaj nje, kar je zagotovo ena od naših pomembnih prioritet. To smo spregledali na način, da smo pravzaprav sesuli gradbeno stroko skozi sesutje gradbenih podjetij. Danes se srečujemo z zakonom, ki naj bi urejal ali pa reguliral in nekje tudi dereguliral ta poklic, zato me še posebej zanima, ali je bila narejena analiza, ker se zakon v veliki meri sklicuje na zakonodajo v drugih državah, kakšne posledice bodo za domače arhitekte, gradbene inženirje, prostorske načrtovalce v primerjavi z inženirji, ki bodo prihajali iz tujine, lahko v Slovenijo, opravljat podobno delo. Ali so zahteve za naše strokovnjake višje kot za tiste, ki prihajajo iz tujine? To je eno od vprašanj, nanj bi želel jasen odgovor, kajti pred kratkim smo tudi sprejemali zakon, mislim, da je o ogrodju poklicnih kvalifikacij, nekaj podobnega se imenuje, kjer smo ugotavljali, da so naša podjetja na tujih trgih nekonkurenčna zato, ker morajo prikazati v svoji ponudbi sestavo svoje ekipe, strokovnega tima z določenimi stopnjami izobrazbe, ki so običajno višje kot pa tiste, ki jih ponujajo druga podjetja iz drugih držav. To smo poskušali uskladiti na način, da so bili ti poklici primerljivo obravnavani. Enak poklic, kot je v drugih državah, je enako vrednoten tudi v Sloveniji. Ali je ta primerjava narejena tudi v tem primeru, da ne bomo prišli v položaj, v katerem bodo naša podjetja recimo nekonkurenčna zato, ker bomo tukaj zahtevali višje pogoje, kot bi bilo treba? Zelo modro bi pa tudi bilo, ker je v sami obrazložitvi zakona zapisano, da smo v Sloveniji že izvedli neke aktivnosti prenove reguliranih poklicev, predvsem gre za trgovino, pokopališko-pogrebno dejavnost, turizem, gradbeništvo, geodetsko dejavnost, dimnikarsko dejavnost, nepremičninsko posredovanje, detektivsko dejavnost, šole vožnje, odvetništvo, veterino in socialo – kakšne so izkušnje na vseh teh področjih, kjer smo odpravili regulacijo poklica? Pri trgovinah si upam trditi, da ko se je zmanjšala deregulacija poklicev, je imelo to vpliv predvsem na nižje plače, ker je lahko tudi nekdo z nižjo izobrazbo opravljal delo, ki ga pred tem recimo ni smel opravljati, če ni imel ustrezne izobrazbe. Torej tudi glede tega odnosa, ali ustvarjamo ponovno položaj, v katerem bodo naši arhitekti, naši gradbeniki, prostorski načrtovalci zaradi tega zakona prišli pravzaprav na slabši dohodkovni položaj kot pred tem? To je eno od konkretnih vprašanj, še posebej zato, ker bi bila ta primerjava z ostalimi področji, ki so bila sprejeta, zelo koristna tudi za poslanke in poslance, da imamo to pred očmi, ko sprejemamo ta zakon. Nekatere podatke bi verjetno kot resorno ministrstvo morali tudi sami imeti, še posebej glede na to, da smo se pogovarjali o pokopališko-pogrebni dejavnosti, dimnikarski dejavnosti in tako dalje, kar je v okviru tega resorja. Kakšne so pravzaprav izkušnje po teh spremembah, ki so bile sprejete? Ali jih lahko ocenjujemo pozitivno ali negativno za tiste ljudi, ki izvajajo to storitev ali pa posamezno dejavnost? Res bi želel nekaj odgovorov na to temo pred dokončnim sprejemanjem besedila zakona, kajti velika prednost Slovenije je lahko samo v tem, da imamo res zelo visoko znanje in da smo zaradi tega lahko konkurenčni. Če pa to stopnjo predpisujemo na način, da je višja kot v drugih državah, pa zelo hitro postanemo nekonkurenčni in sami sebi pravzaprav zadrgnemo zanko okrog vratu, kar je povsem nesprejemljivo.
Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Pripravita naj se gospod Jan Škoberne in gospod Igor Zorčič. Izvolite, gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lepo pozdravljeni vsi prisotni, še posebej pozdravljam ministrico in njene sodelavce! Tudi zakon o arhitekturni in inženirski dejavnosti obravnavamo sedaj. To je eden od treh zakonov, ki urejajo področje gradnje objektov. Enega od teh, zakon o graditvi objektov, bomo obravnavali še danes, zakon o urejanju prostora pa pričakujemo v jesenskem obdobju v tem državnem zboru. Cilj zakona o arhitekturni in inženirski dejavnosti je, da se postopki poenostavijo, da se zaščitijo izvajalci, da se odpravijo bremena, ki so ovirala posamezne investitorje, in se zato za gradnjo niso odločili, pravzaprav se vse tole, kar sem sedaj povedala, nanaša tudi na zakon o graditvi objektov. Zakon o inženirski dejavnosti regulira oziroma ureja štiri poklice, to so pooblaščeni arhitekt, inženir, krajinski arhitekt in prostorski načrtovalec. Za vsakega od njih zakon tudi podrobno opiše poklicne naloge. Nadalje zakon ureja naslednje zadeve. Predlagana je regulacija dejavnosti, Republika Slovenija je namreč ena od redkih držav brez tovrstne regulacije. Večina lastnikov podjetij oziroma gospodarskih subjektov, ki se ukvarjajo z dejavnostjo, ki sodi v opis nalog pooblaščenih arhitektov in inženirjev, sploh nima licenc ali nima aktivnih licenc, na trgu vlada kaotično stanje, ki omogoča posojanje žigov, zlorabo licenc in tako dalje. Zato so predpisani posebni pogoji za opravljanje dejavnosti. Za obstoječe gospodarske subjekte in njihovo prilagoditev novim zahtevam je predvideno enoletno prilagoditveno obdobje. Med pooblaščene inženirje zakon uvršča tudi pooblaščenega inženirja s področja geodezije, s čimer poseže v ureditev Zakona o evidentiranju nepremičnin, Zakona o geodetski dejavnosti in Zakona o državnem geodetskem referenčnem sistemu tako, da dosedanje tri regulirane poklice združuje v en reguliran poklic. Pri organizaciji pristojnih zbornic – to je tudi področje, ki ga zakon ureja – se večinoma ohranja veljavna ureditev, ne predvideva pa se večjih sprememb, razen podaljšanja mandata skupščini in nekaterih dopolnitev ter sprememb pri vodenju disciplinskih postopkov. Pri pridobivanju ustreznih poklicnih izkušenj je predvideno tudi spremljanje kandidata za naziv v nekem poklicu s tega področja in zakon predpisuje, da tako pridobivanje poklicnih izkušenj vodi za to posebej določen mentor, ki kandidatu za usvojitev znanja za nek poklic nudi strokovno pomoč, ga usmerja pri njegovem delu, skratka ga usposobi v vsem, zato da lahko potem pristopi k strokovnemu izpitu in da ga tudi uspešno opravi. To se mi zdi, da je zelo pomembno, da je to tako opredeljeno v zakonu. Opozorila bi še na to, da je naš zakon glede izobrazbe kandidatov za posamezne poklice pravzaprav diskriminatoren, in sicer diskriminatoren zato, ker nimamo enakih zahtev za te poklice, kot jih imajo nekatere druge države v Evropski uniji. Skratka, mi smo strožji. Pri nas se za vse štiri poklice, o katerih sem prej govorila, zahteva izobrazba druge bolonjske stopnje, medtem ko, kot sem rekla že prej, druge evropske države zahtevajo nižjo usposobljenost, nižjo šolsko izobrazbo, in sicer prvo bolonjsko stopnjo. Za primer bi dala Nemčijo, pa so še druge tudi. To pravzaprav pomeni nelojalno konkurenco, o njej je govoril tudi spoštovani kolega pred menoj, ki je rekel, da si s tem, ko določamo te višje pogoje, pravzaprav zategujemo zanko okoli vratu oziroma jaz bom tako rekla, naše inženirje diskriminiramo v tej smeri, da morajo končati drugo bolonjsko stopnjo. Za to, da se to odpravi, da se izenačimo z drugimi državami Evropske unije, seveda pričakujem od nekega drugega ministrstva in vlade kot celote, da pristopi k spremembi zakona, ki bo tudi za naše državljane, ki se želijo izobraževati na tem področju, predpisoval nižje zahteve, to se pravi, da bodo končali prvo bolonjsko stopnjo. Če zaključim. Zakon seveda prinaša pozitivne rešitve, in kot takega ga bom seveda podprla. Podprla bom pa tudi naslednji zakon, ki bo obravnavan danes, to je gradbeni zakon, in se ministrstvu in posebej ministrici zahvaljujem za to, da so tako hitro pripravili te zakone in da se bodo razmere na teh področjih graditve objektov uredile. Hvala lepa.
Preden nadaljujemo z razpravo poslank in poslancev, dajem besedo še ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen, pripravita pa naj se mag. Dušan Verbič in gospod Jan Škoberne. Gospa ministrica, izvolite.
Mogoče bi si neke stvari vseeno razložili ali si povedali, da se v tej razpravi ne oddaljimo preveč od zakona. Rada bi povedala, da te na novo regulirane poklice mi povzemamo kot boljšo regulacijo poklicev, ne gre za deregulacijo. In delati primerjavo z drugimi poklici, ki so bili deregulirani v kratkem času, v zvezi s čimer pravzaprav še ni nobenih analiz – na žalost teh odgovorov ne moremo podati. Bi se pa strinjala, da morajo domači in tuji pooblaščeni arhitekti in inženirji ustrezati kompetentnim zahtevam, ki jih zahtevamo za naše, torej domače arhitekte in inženirje, in se kompetence primerjajo. Če tuji arhitekti in inženirji ne ustrezajo kompetencam, lahko izbirajo, in sicer izbirajo med strokovnim izpitom in pridobivanjem praktičnih izkušenj. V tem je pravzaprav ta razlika med domačimi in tujimi arhitekti in inženirji. Je pa res, da vse to ureja zakon o priznavanju poklicnih kvalifikacij in je možno to urejati samo v tistem zakonu, torej v našem zakonu tega ne moremo urejati. Tako da nas, če bomo želeli to urediti, čaka še nekaj dela tudi pri drugih zakonih, kar pa ne pomeni, da se tudi mi o iskanju te rešitve ne strinjamo z vami. Torej, strinjamo se in si želimo, da bi se ta zadeva uredila oziroma rešila. Je pa predvsem pri teh reguliranih poklicih dejstvo, da je v smislu rezerviranih nalog, dejavnosti, izobrazbe, odgovornosti dela pomembno, da so glede izvajanja del ti poklici dovolj strogo ustrezno regulirani, in želimo si, da bi javna pooblastila, ki jih imajo zbornice, tudi izvajali. V preteklih obdobjih so zbornice sicer naredile nekaj pregledov dela svojih arhitektov, kjer so seveda ugotovile pri pregledu dokumentacije po upravnih enotah marsikaj. Prepričana sem, da je treba tudi glede članarine upoštevati, da se morajo zbornice okrepiti, izvajati izobraževanje in nadzirati delo svojih, s strokovnim izpitom torej, pooblaščenih izvajalcev. Brez tega dela njihovih nalog si ne moremo zamisliti, da bi bila učinkovitost boljša, kot je bila učinkovitost do sedaj. Je pa dejstvo, da je tudi v sosednjih državah ta zakonodaja izvzeta iz ostale zakonodaje, se seveda tudi spreminja, se tudi dopolnjuje, se gradi, ker kot sem že danes enkrat omenila, sam razvoj, tehnika, strokovnost se hitro spreminja in v takem specialnem zakonu je lažje slediti vsem tem spremembam, ki so v zakonodaji nujne, da se delo opravi dobro. Hvala.
Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravita naj se gospod Jan Škoberne in gospod Franc Laj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovana ministrica s sodelavcema, kolegice in kolegi, prav lep pozdrav! Glede na to, da sem pozorno poslušal tako uvod predstavitve kot te razprave, moram priznati, da se pridružujem mnenju in stališču enega od kolegov poslanske skupine, ki je zelo lepo in nazorno povedal, in se z njim preprosto strinjam. Ta trojček, paket, je sila pomemben, velikokrat uporabljen v vseh političnih in tudi strokovnih razpravah, kar se tiče investitorjev, gradbenih dovoljenj in podobno. Mislim, da ni prav, da se danes začenja razprava o, če temu lahko tako rečem in ne žaljivo, skoraj najmanj pomembnem zakonu, kajti dejstvo je, da v tej piramidi prav gotovo prostorska zakonodaja, ki še kako vpliva na lokalno samoupravo, na stroko, na strateško načrtovanje, potem je ta tako imenovani postopkovni zakon, ki bo naslednja točka, in v bistvu smo sedaj na tem področju zakona o arhitekturni in inženirski dejavnosti. Sam se bom v tej relativno kratki razpravi – ker menim, da bo več in je to preplet tudi že naslednje točke – dotaknil, bom rekel, kar polemično, pa je bilo zelo malo v dosedanji razpravi opozorjeno, mogoče nekaj od kolega na levi strani. In sicer, sam sem na stališču, da je treba tudi v tem procesu in v nadaljevanju tega zakona iti v smer, da se poveča odgovornost projektantov in izvajalcev. Zakaj je to moje skromno mnenje? Predvsem zaradi tega, kajti velikokrat in vseskozi je govor o odpravi birokratskih ovir in tako naprej, da nas to teži, investitorji imajo težave. Dejstvo pa je, da je to eden izmed segmentov – se pravi, da se tudi te birokratske ovire zmanjšajo, tako da bi tako projektanti kot tudi izvajalci nosili v teh procesih dejavnosti glavno odgovornost glede skladnosti investicij s prostorskimi dokumenti in celotno gradbeno zakonodajo. Vsi tisti, ki smo se v preteklosti tako ali drugače srečevali s tovrstno tematiko, je kar nemalo primerov, kajti tudi v projektih za pridobitev gradbenega dovoljenja so določene izjave teh, recimo, nosilcev – arhitektov in projektantov. Glede na to, da se je v teh postopkih v kar dosti primerih ugotovilo, da konkreten projekt ni bil v celoti skladen z OPPN, kljub izjavam odgovornosti praviloma ni bilo. Običajno se je izteklo tako, da se je vzrok, da te skladnosti ni, prevalilo predvsem na upravne organe, ki v takih primerih zgolj so in najverjetneje bodo tudi v bodoče pozorni v tem delu na skladnost. Zato sem to na samem začetku še bolj izpostavil, kajti sem na stališču, da gradnjo naj izvaja tisti, ki je za to usposobljen in je registriran in naj nosi tudi odgovornost. S tem se prav gotovo vpliva na to, da nimamo v neki smeri neskladne gradnje, predvsem pa, da se na tak ali drugačen način ne izogne nadzoru, hkrati pa seveda mora biti omogočen sistem, mehanizmi, da se preganjajo, če lahko uporabim ta izraz, odkloni tako na strani projektantov kot tudi izvajalcev, da ne bom omenil še črne gradnje. Kar se tiče samega zakona, moram priznati, da se bom vseeno samo dotaknil nekaj področij, ker menim, da v dosedanji razpravi je bilo kar nekako bolj malo poudarjeno. Veliko je besed tudi na drugih področjih, da Slovenija v svoji pravni ureditvi – tukaj se pogovarjamo pač o graditvi arhitektov, projektantov, inženirjev in podobno – ima neko specifično ureditev in ta ureditev v neki smeri onemogoča večjo učinkovitost. In to je res. Zelo me veseli, da se je v uvodnem delu, konkretno tega zakona o arhitekturni in inženirski dejavnosti, zelo lepo navedlo, da se s predlogom tega zakona zgledujemo po nam primerljivim državam. To je tudi sedaj že skrajni čas. Kajti ta zakon o graditvi objektov je iz leta 2002 in se potem z nekajkratnimi spremembami praktično ni posegalo v neke procese, ki bi resnično bolj učinkovito tovrstne postopke lahko omogočili na strani tako projektantov kot tudi organov državne uprave. Tisto, kar sem želel izpostaviti, je, da mi je resnično v veselje, da je povzetek podobnosti tega tako imenovanega germanskega sistema Avstrije in Nemčije, za katerega vemo, da relativno zelo hitro in preprosto se pridobivajo tako imenovana gradbena dovoljenja. Kot sem omenil, v naslednji točki nekoliko več. Dejstvo je, da ta zakon v bistvu predstavlja tri oziroma štiri glavne točke. Prvo, pogoj za pridobitev poklicnih nazivov, o čemer je bilo že kar veliko okrog tega rečeno, drugič, pogoj za upravljanje arhitekturne ter inženirske dejavnosti, in tisto, čemur mogoče marsikdaj premalo posvečamo pozornosti pri spremembi tovrstne zakonodaje, je organizacija, naloge, cilji in delovno področje zbornic. Vemo, da na tem področju sta trenutno dve zbornici, inženirska ter za arhitekturo in prostor. Preden se bom z nekaj besedami dotaknil zbornice še tista četrta zadeva, o kateri pa danes skoraj nisem slišal: razlog za ta zakon – prenos direktive. In glej ga zlomka, direktive iz leta 2006, danes smo pa 2017. Tukaj je popolnoma razumljivo moje vprašanje, zakaj od 2006 do 2017 je bilo potrebnega toliko časa, če temu lahko tako rečem, da se ta del direktive, ki je vezan na storitve na notranjem trgu, prenaša šele danes ali s tem zakonom. No, to so te ključne točke za praktično vsebino tega zakona. Kar se tiče zbornic, v tem primeru obeh zbornic. Pridružujem se vsem tistim razpravljavcem, ki so se nekako dotaknili teh tako imenovanih zborničnih aktivnosti, in preprosto se strinjam z navedbo, da vse, kar je zapisano, zelo lepo izgleda, vendar je ključno vprašanje, ali so zbornice kot te tako imenovane asociacije na področju obeh teh skupin, se pravi arhitektov, projektantov ter inženirjev – če imam pravi podatek, je tukaj okoli 4 tisoč članov v obeh zbornicah –, ali je pričakovati, da bo tovrstna zbornica drugače v posameznih primerih delovala in odreagirala, kot poznamo delovanje zbornic v drugih dejavnostih. Imam v mislih Notarsko zbornico, kajti neposredno ali posredno se lahko navezujem na to točko sedanje obravnave. Mislim, da imamo še vsi v mislih primer Zbiljskega gaja in kako potem zbornica, v tem primeru Notarska zbornica, odreagira zoper tistega, ki v neki smeri ima bistven odklon od poslanstva zbornice. Podobna je bila tudi zgodba, kar se tiče vpisa zastavnih pravic ali hipoteke na Štajerskem – mislim, da v okolici Celja. Tu se postavi meni osebno vprašanje, ali ti dve zbornici, s tem da imamo zelo lepo zapisano, kakšna je njihova pristojnost in kaj bodo počele, ali bosta ti dve zbornice pa nekoliko drugačno delovali, da ne bo takih primerov, ko bo oškodovan investitor ali naročnik, ki bo za to relativno dobro plačal, se po teh zborniških pravilih izvajali postopki, ki jim lahko tako karikirano rečemo lažna solidarnost. Mislim, da je prav, da se tudi v tem primeru postavi vprašanje. V nadaljevanju se ne bi spustil v ta področja reguliranja poklica kot tudi dejavnosti, ker je bilo dovolj rečenega, pa mislim, da tudi matični odbor, ki bo to obravnaval, bo prav gotovo namenil nekaj več besed. V celoti se strinjam in pozdravljam ta zakon predvsem zato, ker naročnikom in uporabnikom storitev je treba dejansko zagotoviti verodostojno in transparentno informacijo o ponudbi storitev oziroma partnerja, ki je sposoben usklajevati, tako kot ste lepo zapisali, »zasebne interese posameznika z javnim interesom«. Preprosto povedano, interes investitorja ali naročnika se prav gotovo v marsikaterih primerih do projektanta, do arhitekta nekako razlikuje, ko je vzpostavljeno razmerje do javnega interesa, ki je praviloma, ta javni interes, opredeljen v OPN ali OPPN ali v katerikoli drugih določbah. Če zelo banalno dajem primer, potem tudi neka soglasja. O tem mislim, da bomo v naslednjih točkah lahko več. Dejstvo je, da je treba prav gotovo zelo jasno dati sporočilo, da se želi s tem zakonom zaščititi interes investitorja in naročnika. Eno zadevo bi samo še izpostavil, kar se tiče tega samega zakona, in sicer 15. člen. Ta 15. člen, ki govori o zavarovanju odgovornosti za škodo – in nekako končujem to svojo razpravo z uvodno mislijo, da je potrebno dobesedno tudi zelo jasno izpostaviti odgovornost za tovrstne storitve. Ta 15. člen praviloma v praksi pomeni – kaj? Tisti, ki je pooblaščen in registriran za upravljanje, najsibo to na projektnem področju ali izvedbi, se pojavljajo napake, kar je popolnoma logično in tudi normalno. Prav gotovo se pogovarjamo o nezavednih ali nehotenih napakah, vendar v tovrstnih poslih, tako kot povsod, so napake sestavni del nekih aktivnosti. Značilno za tovrstne zadeve, kar se tiče projektov, kar pomeni za napake v samem projektu in tudi v praksi, se izkazuje, da praviloma na tovrstnih področjih ni nekih zelo velikih katastrofalnih napak za investitorje ali naročnika, ki se na relativno hiter in ne toliko s stroškovnega vidika lahko ta napaka tudi odpravi. Bolj pa je treba biti pozoren na tiste tako imenovane stvarne napake, ki se pojavijo v sami gradnji. Se pravi, moje razmišljanje je ne toliko o napakah v samih projektih, kajti tam je le toliko varovalk in tudi v procesih pri neki pridobitvi soglasij in izdaji dovoljenj. Stvarne napake, ki se pojavljajo po izgradnji. Tu sem zelo vesel, da ste predlagatelji zakona zelo jasno opozorili na to, in mislim, da v teh procesih tudi na matičnih odborih je treba večkrat na to tudi opozoriti. Predvsem zato, ker kljub vsemu se moramo zavedati, da večina investitorjev, naročnikov tovrstnih storitev le niso toliko strokovno vešči, in je prav, da so s tem seznanjeni. Se pravi, tako arhitekt kot tudi inženir odgovarjata za vse skrite napake dobri dve leti, za samo gradnjo pa je odgovornost deset let. To izpostavljam izključno iz enega razloga, kajti tudi v praksi se dogaja, da po navadi ta tako imenovani obligacijski odnos med projektantom in investitorjem ni vedno zgleden. Ta neredna zglednost pomeni, da se investitor, naročnik ne zaveda tega, da je takrat, ko se gre v uveljavitev stvarnih napak, da je en od ključnih elementov in pogojev takojšnja objava ali takojšen sklic ali poziv, da se je pripetila, ali ugotovila, ali odkrila ta napaka. Če tega ne stori, to pomeni, da gre kakršnakoli odprava tovrstnih stvarnih napak izključno in predvsem v škodo in plačilo investitorjev. Mislim, da so te zadeve pomembne in da je tudi v teh procesih spremembe zakonodaje potrebno dati tudi javnosti jasna sporočila o tovrstnih pravicah in obveznosti. Če zaključim. Prav gotovo pozdravljam in podpiram predlog tega zakona in menim, da bo v nadaljevanju prav gotovo še potrebna kakšna korekcija, in je primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jan Škoberne, pripravita naj se gospod Franc Laj in dr. Matej T. Vatovec. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! To, kar se kaže pri obravnavi tega zakona, pa tudi sicer pri številnih, je seveda velika potreba po tem, da zakonodaje, njene vsebine in vplivov ne bi vselej razumevali in skušali razumeti, pa tudi obravnavali zgolj sektorsko. Torej, zakon, ki je pred nami, čeprav je v imenu zelo jasno določno, kam spada, torej arhitekturna in inženirska dejavnost, ima seveda bistveno širše učinke in vplive in ga je kot takega tudi v tej razpravi umestiti horizontalno v okvir vladnih politik. Nekaj sta o tem govorila že kolega Veber, gospa Poropatova. Gre seveda za vprašanje, ali zakonodaja, ki jo sprejemamo na nekem področju, ustrezno sovpada z akti, ki jih je ta zbor ali pa bodisi Vlada sprejela na drugih področjih. Ne govorim tu, da je bilo karkoli napak storjeno v pripravi tega zakona s strani Ministrstva za okolje in prostor. Prav nasprotno; ocenjujem, da je bil pomemben napor za dober zakon opravljen in za edino stvar, ki mi je v procesu sprejemanja tega zakona žal, je to, da danes na mizi ni tudi ZUreP. Ampak tisti, ki so to iz takih in drugačnih zadev zaustavili, že vedo, zakaj je pomembno, da ga dobimo šele septembra. Tisto, kar želim povedati, je, da mi urejamo za nek ozek prostor naše države vprašanje licenciranja, regulacije teh poklicev. Potem ga v drugi fazi obravnavamo na ravni celotne Evropske unije, pogosto pa v razpravi o tem, kaj je treba narediti skozi zakonske usmeritve ali pa skozi usmeritve dela Vlade še lahko naredimo, je pa dejstvo, da naši inženirji, naši arhitekti ne delajo samo v Republiki Sloveniji in ne delajo samo na območju Evropske unije. Z velikimi težavami na področju priznavanja kompetenc, licenciranja in posledično izvajanja, ponujanja izvedbe svojih storitev se soočajo predvsem na naših ključnih trgih, ki pa niso v okviru Evropske unije. Govorim o območju Zahodnega Balkana, predvsem denimo o Črni gori, Srbiji, BIH, Makedoniji in seveda o pomembnih tržiščih, kot je Rusija, kot se v zadnjem obdobju pojavlja Kazahstan, Ukrajina in še katero izmed teh. Tukaj želim zgolj opozoriti na to, da se naši inženirji, arhitekti, projektanti soočajo s tem, da imamo doma zahtevan standard A licenciranja, certificiranja in tako naprej, potem je znotraj Evropske unije sicer poskus sinhronizacije teh standardov, vendar spet, kot smo danes že slišali, doma druga stopnja, v Nemčiji prva stopnja, ne vem, kakšna je zahtevana stopnja, denimo, na Norveškem, ki ni članica Evropske unije, je pa članica evropskega gospodarskega prostora in s katero imamo vendar delno sinhronizirano zakonodajo. Potem pa trčijo na tako imenovane tretje države, kjer pa malodane pogosto, posebej pri večjih javnih naročilih, ki so za pomemben del naše inženirske in gradbene stroke izjemno pomembna, pa trčijo potem na tako imenovane necarinske omejitve, na sicer pošten in po zakonu čisti princip dela drugih držav, vendar z namenom omejevanja naših. In tukaj pridem do točke te nujne horizontalnosti dela Vlade in razumevanja tudi tega zakona kot izrazito nesektorskega, ne zgolj MOP-ovega zakona. Ministrstvo za gospodarski razvoj, tehnologijo, Ministrstvo za zunanje zadeve, Ministrstvo za izobraževanje bodo morala narediti sinhroniziran napor za to, da se omogoči konkurenčen ali pa konkurenčnejši in lažji dostop naših izvajalcev inženirskih, arhitekturnih in gradbenih dejavnosti na tako imenovanih tretjih trgih, predvsem na Zahodnem Balkanu. Ker pomemben del napora, ki ga morajo danes vlagati, zato da sploh lahko začnejo ponujati svoje storitve, da sploh lahko začnejo delati, je, da najprej uskladijo potrdila, licence, certifikate, ki jih doma v Evropski uniji že imajo, pa potem pravzaprav še enkrat opravljajo oziroma pridobivajo vse to, kar že imajo – v pomembnem delu, ne nujno povsod. To seveda prinaša strošek. Ob odsotnosti projektov, kot smo jih imeli v prejšnji finančni perspektivi, ko se je predvsem na ravni občin veliko vlagalo v temeljno komunalno infrastrukturo, ko se je gradilo bistveno več kot v tej, ki je tako imenovana programska perspektiva, pa se v realnosti naših gradbenih, inženirskih, projektantskih podjetij čuti bistveno pomanjkanje dela, delo se pa zaradi tudi predpristopnih procesov ponuja predvsem v tukaj ožji regiji, v državah, ki so v tako imenovanih predpristopnih programih, kjer pa se točno ta primarna komunalna infrastruktura, denimo, še financira. Ta napor je zaenkrat izostal in tukaj, ker imamo splošno razpravo in ker se to neposredno veže tudi na vsebino tega zakona, seveda računam tudi na vaš poziv, gospa ministrica, na kateri izmed sej vlad, da zakonodaja, ki jo pripravljate vi in izjemno pomembno vpliva na razvoj naše inženirske, arhitekturne, projektantske in gradbene stroke, ne ostane samo zaprt delokrog vašega resorja, ampak da pomen tega, kar delate in kar v tem zakonu zapisujete, razumejo tudi ostali ministrice in ministri ter da skozi svoje prijeme, metode in aktivnosti, ki jih imajo, denimo skozi gospodarsko diplomacijo, skozi konzularne odnose, ki jih imajo na področju, denimo, izobraževanja in še kje, vendarle storimo pomemben korak naprej. Ker pod črto je dobro, da imamo za prostor, kot je Slovenija, svoj zakon, ki regulira, ureja; nujno absolutno. Ampak mi smo del bistveno širšega prostora in vse, kar si tukaj naredimo, je v resnici lahko bolj za bonus ali pa za osnovo; vse, kar pa želimo več, pa bomo morali ustvariti in narediti na trgih zunaj. Tega se je treba zavedati in tudi v nadaljevanju zakonodajne obravnave tudi tega predloga bo potrebno bistveno razmisliti, ali smo to sinhronizacijo z ostalimi na način, da niso drugi v prednosti, ampak da so vsaj naši ponudniki izenačeni z ostalimi v možnostih za pridobivanje del, dosegli. Ker to, kar se nam vsaj pri prenosu evropskih direktiv pogosto na večini novih članic Evropske unije dogaja, je, da smo pogosto precej nekritično prenašali tekste, ki so jih precej modro zlobirali na ravni Evropske komisije s strani večjih držav, pomembnejših predstavništev in tako naprej. Tako zakon, kot že rečeno, je dober, je vreden podpore, se na nek način nadejamo pa še pomembne razprave in predvsem v smislu horizontalnosti, učinkovanja vsebin tega zakona, nadaljevanja na ravni vlade in na aktivnosti orodij, ki niso samo zakonodajne narave. Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik.
Hvala lepa. Na seznamu imamo še dva razpravljavca, in sicer, gospoda Ljuba Žnidarja ter mag. Branislava Rajića. Gospod Žnidar, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Na kratko naj poudarim še štiri segmente iz tega novega predloga, in sicer dostikrat se navaja: »Ja, bomo stvari izboljšali glede na obstoječi zakon.« Ampak resnici na ljubo je treba povedati, da se določene naloge, ki jih zakon jasno in natančno predpisuje, ne izvajajo. To je težava dostikrat v naši zakonodaji in tudi na tem področju je tako. Ali se ne spremlja dejanska odgovornost, ki je v nekaterih segmentih dobro opredeljena, ali ni zadostne kontrole in nadzora tudi nad določenimi nalogami, ki so jasno opredeljene v obstoječem zakonu, tako kar s popravkom, z novim besedilom in potem, če se v praksi zakon ne izvaja, tudi nov zakon ne bo nič boljši. To je treba vzeti kot dejstvo že na osnovi izkušenj uporabe starega zakona. Danes je bilo že tudi poudarjeno glede same izobrazbe. Zelo radi se primerjamo z drugimi, tujimi evropskimi sosedami, o tem še nekaj v nadaljevanju, kjer predvsem v tem inženirskem delu, ki ga pokriva ta zakon, je veliko večji poudarek na stroki s prakso; pri nas pa striktno samo višina izobrazbe in to povsod najvišji rang izobrazbe. To v tem inženirskem delu ni to raven. Mislim, da bi se lahko kar nekaj naučili od sosedov, kjer je strokovni del veliko bolj cenjen, govorim o tehnično-inženirskem delu. Ker strokovni del ima veliko večjo težo in večjo pomembnost in tudi precej večje kompetence kot pa zgolj napis najvišja stopnja izobrazba na papirju. To bomo v Slovenijo enkrat morali spoznati, da temu ni tako. Če pred primerjavo s tujino navedem še tretji segment, kjer se poskuša v tem novem predlogu zakona s to regulacijo poklicev na nek način omejiti obseg delovanja za vsako inženirsko stroko; ali gre za krajinskega, okoljskega, prostorskega načrtovalca in tako naprej. Vsak bi se rad v tem delu zelo omejil, nekako imel zavarovan svoj vrtiček, sam za svoj obseg dela in da mu ja kdo drug ne bi posegel v njegov ozek resor njegovega poklica oziroma usmeritve tudi v tej tehnični smeri. Pa bom šel tu kar v primerjavo, ki je zelo dobro prikazana, kako so te primerjave narejene v Avstriji. Če pogledam, recimo, samo za primer prostorskega načrtovanja, kjer dejansko ni urejeno z regulativo in z izdelavo prostorskih aktov, se v Avstriji lahko ukvarja dejansko kdorkoli. Se pravi, ni ta del prostorskega načrtovanja zaprt v določen [[…]]Edini organ na področju urejanja prostora, ki ga regulira deželni zakon, je Svet za prostorsko načrtovanje. Ampak tudi ta svet v Avstriji ni izdelovalec, ampak je zgolj svetovalec deželni vladi, ki svetuje, kako naj pristopa k zadevam pri urejanju prostora. Skratka, ta zadeva je dokaj odprta. Če grem zdaj k projektiranju in drugim storitvam pri graditvi objektov, kjer se vrnem nazaj, kjer ima strokovni del razdeljeno v nekako tri segmente. Kot prvi segment je arhitekt in svetovalni inženir. Dejansko ta del opravlja bolj konzultantski tehnični del. Potem je pa drugi del reguliranih poklicev, ki pa imajo največjo težo. To so pa gradbeni mojstri. Pa ni to podcenjevalni naziv, to je naziv za arhitekte, projektante, ki se ukvarjajo tako s projektiranjem, tako s projektnim vodenjem in tudi z izvedbo del. Ta segment je v Avstriji strokovno najbolj cenjen in seveda ima tudi najširši obseg del svojega kadra. To se pravi, poudarek na stroki, ne pa na najvišji izobrazbi na papirju. Tretji segment, tako imenovani tehnično-inženirski biroji. Tu pa gre tudi za reguliran poklic, ki se ukvarja [[…]]To so arhitekti, notranji arhitekti, inženirji in diplomanti drugih univerz, visokih in strokovnih šol. To se pravi v istem rangu, ne glede na izobrazbo, pri nas pa jih rangiramo izključno na izobrazbo. Poglejte primerjavo – v Avstriji je 3 tisoč 400 tehnično-inženirskih birojev. Skratka, izključno poudarek na stroki. Tudi če pogledamo potem še v nadaljevanju primerjavo z Zvezno republiko Nemčijo, kjer tudi ni licenc za izdelovanje regionalnih, deželnih in državnih prostorskih aktov in tudi ni regulacije strateških aktov občin. Prostorski načrtovalci so lahko posamezniki, ki imajo seveda ustrezno strokovno izobrazbo arhitekta, krajinskega arhitekta, gradbenika, geodeta, urbanista in podobno in ki imajo prakso s tega področja. To se pravi, zopet poudarek na praksi. Tako menim, da bo tudi s tem predlogom tega zakona in ravno tako ostalih treh zakonov, ki sledijo tem spremembam na področju tudi prostorskega umeščanja, kakor tudi pri Zakonu o arhitekturi in inženirski dejavnosti, seveda tudi v nadaljevanju v gradbenemu zakonu, treba temu področju in temu segmentu v primerjavi izobrazba : praksa dati, jaz bi temu rekel, strokovno normalno težo, ne pa samo akademski naziv najvišjega ranga, kjer je povsod, tako pri pridobivanju licenc, konec koncev pri razpisih za delovna mesta in tako naprej, stroka razvrednotena, ampak samo akademski naziv ima svojo največjo veljavo. Na ta način smo v Republiki Sloveniji do sedaj občutno, občutno razvrednotili stroko na vseh področjih. Stroka je razvrednotena na vseh področjih! Da ne rečem, v Sloveniji se vsi ukvarjamo z vsem, ne pa tisti, ki smo, bi rekel, vpisani samo za določen segment poznavanja iz svoje stroke, ampak v Sloveniji bi se vsi z vsem ukvarjali. Samo da imamo akademski naziv, ne glede [[…]]Ampak seveda najširše področje je mogoče pokriti, če imaš akademski naziv neke fakultete za družbene vede, ki se tako rekoč v Republiki Sloveniji spozna na vse. Tudi na vodenje največjih gradbenih projektov v Republiki Sloveniji. Za ta predlog zakona in tudi za ostale zakone predlagam, da te usmeritve, te primerjave je mogoče povzeti iz sosednjih držav, kot sem jih tudi že navedel, in to implementirati tudi v našo zakonodajo. To je moj predlog, kajti stroka naj se ukvarja s svojo stroko, ne pa, da se danes vsi mešajo v strokovna področja.
Hvala lepa. Postopkovno dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo. Glejte, se moram oglasiti. Strinjam se s kolegom: stroka naj se ukvarja s stroko, politične odločitve pa so politične odločitve. Ampak mi v tej družbi in državi v bistvu imamo premalo kritičnih družboslovcev, pa bi lahko bil kritičen in do FDV – mimogrede v stranki SDS je v bistvu največ FDV-jevcev na kvadratni meter – pa tudi do kakšnih privatnih ustanov na državnem budžetu, ki so jih oni ustanavljali za časa njihovega vladanja. Ampak to, kar gospod Žnidar govori, je v bistvu žalitev cele vrste profesionalcev, zato prosim, da ga na to opomnite. Hvala za besedo.
Hvala, dr. Trček. Pozorno sem poslušal gospoda Ljuba Žnidarja, meni se ni zdel žaljiv do kogarkoli, je pa izrazil jasno svoje stališče, tako kot je potrebno in pričakovano v Državnem zboru. Upam, da sem vas s tem odgovorom kolikor toliko zadovoljil. Nadaljujemo z delom. Mag. Branislav Rajić, kot zadnji imate čas za vaše mnenje. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Dober dan vsem! Zakon o arhitekturni in inženirski dejavnosti se loteva ene zelo kompleksne snovi in jo skuša rešiti po več kanalih. Seveda gremo zdaj v prvo branje oziroma ravno ga končujemo in pričakovati je, da bi v drugem branju razdelali in razsvetlili vse te točke, ki se zdaj zdijo na nek način neosvetljene. Ampak, za pohvaliti je vsekakor prizadevanja Vlade in ministrstva, da se skušajo poglobiti v to in da se skoraj desetletje kopičene težave na tem področju skušajo razrešiti. Mi smo imeli zelo velike odzive zainteresirane, predvsem strokovne javnosti, ko gre za ta zakon, in bi izpostavil mogoče dve, ki danes nista bili še osvetljeni. Prva je delo javnih uslužbencev v projektantski stroki, ker zakon trenutno, tako kot je zastavljen, še ne ponuja rešitev glede tega – mislim, da je treba prilagoditi tudi določila zakona o delu javnih uslužbencev na projektantskem področju v njihovem imenu in za njihov lasten račun, ker namen, da je zaposlen projektant arhitekt, krajinski arhitekt v javni ustanovi in javni službi, samo pomeni, da je to znanje izjemno kakovostno. Ampak tega znanja ne more krepiti, ne more vzdrževati in ga ne more poglabljati, če se mu ne omogoča nadaljnje delo v projektiranju. Zato mislim, da bomo na tem področju morali še nekaj narediti, ker če so ti javni uslužbenci problem, zato ker jim država plačuje dajatve in da morebiti nekdo vidi, da so privilegirani v primerjavi s kolegi na trgu, potem pa lahko rečemo, da so v tej isti poziciji tudi upokojenci in tisti s statusom samozaposlenega v kulturi in ne nazadnje profesorji, univerzitetni in srednješolski. Seveda se v tej luči lahko zastavlja vprašanje neenakosti in bog ne daj tudi diskriminacije. Tako tisti, ki poslujejo preko podjetij, v proračun tako tudi plačujejo to razliko in prispevajo k skupnemu dobru, zato bomo v tem smislu verjetno skušali rešiti še ta problem. Naslednji problem, ki se pojavlja, to pa je zelo pogosta situacija, da upokojeni arhitekti in inženirji, čeprav so upokojeni in neaktivni, svoje štampiljke pooblaščenega inženirja in arhitekta dajejo na posodo oziroma jih preprodajajo. Še hujše; velikokrat se zgodi, da se ti ljudje veselo ukvarjajo z vrtnarjenjem ali so na neki terminalni infuziji, pa njihovi sinovi in hčere te štampiljke tržijo. To se ne sme več dogajati, zato bomo s tem zakonom zagotovo rešili še ta problem. Predvsem se tu moramo ozreti na mlade arhitekte, krajinske arhitekte, ki pravljično študirajo krasen študij in po koncu študija se soočajo s prakso, ki je skrajno zaprta in jim je težko zaživeti v njej, težko je zagnati lastno življenje in lasten posel, zato moramo na tem področju imeti posebej odprte oči. Velikokrat se v snovanju slovenske zakonodaje sklicujemo ali spogledujemo s skandinavsko zakonodajo. Ker sem pač s tega področja tudi, moram povedati, da velikokrat je ravno Finska primer najboljših ureditev zakonodaje in lahko tudi rečem, da na Finskem so že eno stoletje najbolj čislani poklici učitelj, arhitekt, zdravnik in gozdar. Ravno prizadevanja tega zakona vidim v tem, da na nek način vpelje enako čislanje, da rečem tudi, ko gre za poklic inženirjev, arhitektov in krajinskih arhitektov. Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne. Je? Se opravičujem. Je še kdo? Ne, samo gospod Ivan Prelog. Izvolite, imate pet minut.
Hvala. Predlog zakona o arhitekturi ter inženirski dejavnosti predvideva nekatere poglavitne rešitve, ki jih bom skušal strniti v petih točkah, in sicer: prvič, nadgrajuje obstoječi sistem pogojev in postopkov za pridobitev licenc in pooblastil. Drugič, ta zakon predvideva oziroma ureja obliko upravljanja storitev, v katerih lahko pooblaščeni arhitekt ali inženir opravlja naloge, ki spadajo v obseg stroke. Tretjič, ta zakon pri vseh reguliranih poklicih kot ustrezno izobrazbo predvideva magistrski nivo izobrazbe. Četrtič, ta zakon med pooblaščene inženirje uvršča tudi pooblaščenega inženirja s področja geodezije. In petič, ta zakon uvaja spremljanje pridobivanja poklicnih izkušenj s strani mentorja in obvezno stalno strokovno usposabljanje. Tega predloga zakona ne smatram za idealnega, vendar ga bom v tej fazi podprl. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. S tem tudi zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 9. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA GRADBENEGA ZAKONA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 52 poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Simono Kustec Lipicer zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor gospe Lidiji Stebernak. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči! Poslanke in poslanci! Temeljni cilj gradbenega zakona so zmanjševanje investicijskega tveganja, večja pravna varnost investicijske namere, integracija postopkov, omogočanje usklajevanja varstvenih in razvojnih interesov, informatizacija postopkov, krepitev odgovornosti udeležencev pri graditvi, odprava administrativnih ovir in legalizacija neproblematičnih objektov. Večja pravna varnost investitorja se zagotavlja z novostmi, kot so uzakonitev obveznosti nezavezujočega podajanja informacij, svetovanja in pomoči investitorju pred začetkom postopka dovoljevanja, opcijska možnost pridobitve predodločbe glede lokacijskih pogojev gradnje, ki zavezuje v naknadnem postopku izdaje gradbenega dovoljenja, ne glede na spremembo predpisov oziroma režimov po izdaji predodločbe in postrožitev pogojev glede uveljavljanja pravnega varstva. Med pomembnejšimi novostmi v zakonu je integracija postopkov izdaje gradbenega dovoljenja in okoljevarstvenega soglasja. Z združevanjem obeh postopkov, kar posledično pomeni en pristojen organ in več sodelujočih organov, eno dokumentacijo, enkratno pozivanje stranskih udeležencev, eno odločbo in enkratno možnost uveljavljanja pravnih sredstev, se postopek racionalizira, postaja učinkovitejši, s tem pa je posredno in v absolutnem smislu krajši, cenejši in bolj ekonomičen. Cilj integracije postopkov se uresničuje tudi s prekvalifikacijo soglasij v mnenja. S tem soglasja dobijo značaj samostojnih upravnih aktov, kar omogoča investitorju njihovo usklajevanje v samem postopku izdaje gradbenega dovoljenja, upravnemu organu pa sprejetje odločitve na način, da bo zagotovljeno uravnoteženje razvojnih in varstvenih interesov. Predlog zakona sledi cilju uzakonitve pravne podlage za informatizacijo vseh postopkov, ki jih ureja zakon, s čimer se dosledno zasleduje cilj e-poslovanja. Cilj zakona je tudi dosledna izpeljava odgovornosti udeležencev pri graditvi, pa tudi krepitev vloge občin v postopkih. Tako je občini dana pravna podlaga za podajanje mnenja v postopku izdaje gradbenega dovoljenja glede skladnosti nameravane gradnje s prostorskimi akti, obenem pa je za gradnje, ki ne potrebujejo gradbenega dovoljenja, predlagana izvirna pristojnost občin za nadzor nad skladnostjo z občinskimi predpisi. S ciljem odprave administrativnih ovir je v predlog zakona vključenih kar nekaj novih rešitev: olajšani pogoji za izvajanje nekaterih vrst gradnje, kot so odstranitev objektov, sezonski objekti in manjše rekonstrukcije, možnost vodenja skrajšanega postopka izdaje gradbenega dovoljenja, poenostavljen postopek izdaje uporabnih dovoljenj, pridobitev gradbenega dovoljenja na podlagi bolj strnjene in posredno formalno manj zahtevne dokumentacije in omogočanje manjših odstopanj od gradbenega dovoljenja med gradnjo. Predlog zakona gradi na aktivnejši preventivni vlogi inšpekcijskih služb na samih gradbiščih. S tem namenom je predlagana uzakonitev faze prijave začetka gradnje, kar bo omogočilo lažje spremljanje in evidentiranje gradbišč ter učinkovitejši nadzor vseh inšpekcijskih služb na gradbiščih. V zvezi z nedovoljenimi gradnjami je ključni cilj zakona, da se v čim večji meri odpravijo razlogi za pojav nedovoljenih gradenj, z uveljavitvijo sistemskih rešitev in poenostavitev v Predlogu gradbenega zakona in Zakona o urejanju prostora. Predlagana je tudi sistemska legalizacija v smislu zastaranja pregona za objekte daljšega obstoja 20 ali več let, za obstoječe objekte pa legalizacija v prehodnem obdobju na podlagi predpisov, veljavnih v času gradnje. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala še enkrat, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Že kmalu po sprejetju Zakona o graditvi objektov pred 14 leti, skratka leta 2003, je postalo več kot jasno, da ne prinaša oziroma da ni prinesel želenih učinkov. Celotna prostorsko-gradbena zakonodaja je žal še vedno v marsičem zgrešena in pomanjkljiva. Številna noveliranja Zakona o graditvi objektov in tudi ostale prostorske zakonodaje stanja žal niso bistveno izboljšala. Pred nami imamo predlog gradbenega zakona, ki na novo ureja pogoje za gradnjo objektov in tudi druga vprašanja, povezana s tem. Gre za obsežne spremembe, med katerimi so po mnenju Združene levice številne izboljšave. Je pa tudi nekaj spornih, predvsem v zvezi s poseganjem v postopke in standarde varovanja okolja. Med pozitivnimi spremembami lahko izpostavimo možnost legalizacije nekaterih objektov, vendar pa seveda ne smemo pozabiti nevarnost degradacije prostora, če se ta ne ureja premišljeno, kar bo seveda treba upoštevati v postopkih legalizacije. Pozitivna je tudi ponovna uvedba uporabnega dovoljenja, kar bo v veliki meri onemogočilo nadaljnje nelegalne pozidave. Ena od pomembnejših pridobitev predloga zakona je širitev pooblastil gradbene inšpekcije ter večja vloga nadzornika pri gradnji. Zlasti vloga nadzornika je trenutno preveč pasivna, čeprav je ravno nadzornik oziroma funkcija nadzornika vezni člen med projektantom in izvajalcem; vezni člen, ki mora bdeti nad izpolnjevanjem predpisanih zahtev med izvajanjem gradnje; skratka, med gradnjo samo. Lahko izpostavimo tudi obvezno sklepanje pogodbe med investitorjem, projektantom, nadzornikom in izvajalcem, ki bolj jasno določa linije odgovornosti. Pozitivno je, da se med bistvene zahteve, ki jih morajo izpolnjevati objekti, daje tudi trajnostna raba virov, čeprav, dajmo biti odkriti, vprašanje, kako se to namerava zagotoviti v praksi, pa moramo razčistiti v nadaljnji obravnavi tega zakona. So pa seveda tudi problematične rešitve v tem predlogu. Uvaja se integracija postopka izdaje gradbenega dovoljenja in postopka pridobivanja okoljevarstvenega soglasja v imenu odprave, citiram, »administrativnih ovir in povečevanja konkurenčnosti«, kar je že sedaj ustaljeni izgovor Vlade in koalicije. Res je sicer, da bo postopek presoje vpliva na okolje še naprej potekal v skladu s predpisi, ki urejajo varstvo okolja, ker se pa hkrati obeta sprememba teh zakonov, lahko to vidimo zgolj kot še en zdrs pri standardih varovanja okolja. V Združeni levici menimo, da obstoječa zakonodaja ne predstavlja nepremostljivih administrativnih ovir za investitorje, kar pa morda ne bi mogli reči za samo administracijo na ravni ministrstev, agencij, uradov in tako naprej. Seveda to ni stvar urejanja zakona, to je stvar izvajanja zakonodaje. Sporna je tudi prekvalifikacija soglasij za gradnjo, ki so bile do sedaj samostojni pravni akti, v tako imenovana mnenja, ki bodo le praviloma podlaga za izgradnjo gradbenega dovoljenja. Upravni organ bo lahko po novem mnenje usklajeval, njihovo vsebino pa v skrajnih primerih tudi celo spregledal. Ko bo upravni organ spregledal neko mnenje v postopku pridobitve gradbenega dovoljenja za investitorja, kot je na primer Kemis, bomo spet po neki novi okoljski nesreči lahko poslušali kakšne nesrečne uradnike, ki jih bodo porinili naprej, da je bilo vse v skladu z zakonodajo. Zaradi navedenega bomo v Združeni levici pri glasovanju v prvi obravnavi vzdržani, bomo pa seveda aktivno sodelovali, vložili tudi vrsto amandmajev in upam, da bomo nekako izboljšali te luknje v zakonu, ki kot sem rekel, to moramo biti odkriti, prinaša kar nekaj dobrih rešitev. Hvala za besedo.
Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Gradbeni zakon, ki bo nadomestil sedanji Zakon o gradnji objektov, to področje ureja povsem na novo, prinaša vrsto bistvenih novosti. Nekaj bistvenih izboljšav, ki jih prinaša novi gradbeni zakon, je pri izdaji gradbenega dovoljenja, in sicer za odstranitev objektov ne bo več zahtevano gradbeno dovoljenje, prav tako ne bo potrebno več za začasne objekte, namenjene prireditvam in sezonski uporabi, in tudi za manjše rekonstrukcije. Obvezno bo nezavezujoče podajanje informacij, svetovanje in pomoči investitorjev z izdajo predodločbe, le-ta investitorju zagotovi varnost njegove investicije. Dobrodošel je tudi predlog integracije gradbenega in okoljskega dovoljenja z združevanjem obeh postopkov, kar posledično pomeni en pristojen organ in več sodelujočih organov, eno dokumentacijo in hkratno pozivanje stranskih udeležencev, eno odločbo in enkratno možnost uveljavljanja pravnih sredstev. Postopek se racionalizira, postaja učinkovitejši. Tudi predlagana sprememba prekvalifikacije soglasij v mnenje omogoči pristojnemu pravnemu organu lažje odločanje v postopku. S predlogom zakona občine dobijo tudi več pristojnosti, predvsem pri izvajanju inšpekcijskega nadzora. Občinski gradbeni inšpektor bi postal nadzornik vseh enostavnih objektov: reklamnih panojev, nadstreškov, vrtnih lop, zimskih vrtov, garaž, sušilnic sadja, vse do nogometnih igrišč brez tribun. Nad tem predlogom občine niso navdušene, ker jim prinaša nove obveznosti – inšpektorji dosedanji niso usposobljeni za tovrstno delo. Mesta občina Ljubljana pa ta predlog podpira predvsem z vidika reklamnih panojev, kjer je tudi velik zaslužek. Predlog zakona omogoča tudi legalizacijo neproblematičnih nedovoljenih gradenj. Za nenevarne objekte, starejše od 20 let, bodo lastniki lahko pridobili posebno pogojno dovoljenje za objekt daljšega obstoja in se tako izognili inšpekcijskim postopkom. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je legalizacija nedovoljenih gradenj tako kompleksen in tako velik problem, da potrebujemo za ureditev tovrstne problematike poseben zakon po zgledu sosednje države Hrvaške in tudi republik bivše Jugoslavije, ki so to pričele reševati bistveno prej. V Sloveniji imamo približno 300 tisoč objektov, ki so ali črne gradnje ali zgrajene v neskladju s predpisom. Zakon o legalizaciji in dovoljenih gradenj je podlaga za zakon tudi o davku na premoženje, ki ga je sicer Vlada prestavila na naslednji mandat, zakon, ki pa je bil že potrjen v parlamentu, pa je Ustavno sodišče razveljavilo zaradi nepopolnih evidenc. Samo za legalizacijo, za ureditev na tem področju bi pridobili kvalitetne evidence tako za ta davek kot tudi za zaračunavanje občin nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča. Tudi klasifikacijo objektov, ki je podana v predlogu uredbe, je treba nekoliko posodobiti, predvsem pri nestanovanjskih kmetijskih stavbah za spravilo pridelkov. Namreč, do sedaj v klasifikaciji ni koritastega silosa, ampak samo stolpni silosi, ki se ne gradijo že več deset let. Za koritaste silose pa ni nikjer – nihče ne ve, kam bi jih dali in kako obravnavali. V Poslanski skupini Nove Slovenije opozarjamo na en zelo pereč problem, ki je v slovenskih občinah. Pogosti so primeri, ko je cesta ali njen del z občinskim odlokom kategorizirana kot javna cesta, po podatkih zemljiške knjige pa je takšno zemljišče v zasebni lasti. S takšnim ravnanjem občine posegajo v lastninsko pravico posameznikov. V predlogu zakona tovrstna problematika ni rešena oziroma rešitev ni podana. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je to eden od ključnih problemov občin in da je v nadaljevanju sprejemanja tega zakona potrebno oziroma nujno najti rešitev tudi za rešitev tega problema. Kajti v Sloveniji naj bi bilo okoli 23 tisoč kilometrov takih cest po privatnih zemljiščih. Vemo, da je lahko javno samo tisto, kar je v lasti občine ali države, ne pa v zasebni lasti. Po nekih predvidevanjih naj bi samo geodetske storitve za ureditev tega stale preko 2 milijardi evrov po sicer današnjih cenah geodetov. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlog v prvi obravnavi podprli v upanju, da bomo skozi razpravo tudi vse pomanjkljivosti ali še dogradili ta zakon, ki sicer prinaša kar nekaj novosti, odpravlja tako administrativne kot tudi birokratske ovire, vendar ni to tisto, še vedno ne, kar imajo v zahodnih državah. Namreč, mi bi si morali postaviti neke cilje; cilj, recimo, da bi v roku pol leta se lahko sprejela dopolnitev OPN ali pa sprejem OPN in gradbeno dovoljenje bilo izdano v, recimo, enem mesecu, kar imajo tudi že nekatere naše južne sosede. Največji problem vidimo v nosilcih urejanja prostora, ki skozi samo proceduro vseskozi se prilagajajo ali trenutnem razmišljanju, ali vedenju, ali ne vem čemu še in otežujejo same postopke. Nosilci urejanja prostora, tisti, ki so pač nujni tako v postopku pridobivanja prostorskih aktov kot gradbenih dovoljenj, bi morali imeti svoje neke akte, ne pa legalizirati svoje razmišljanje, takrat mogoče celo trenutno z občinskimi akti ali naložiti to breme investitorjev. Mislim, da na tem področju je veliko dela. Verjamemo pa tudi, da so bili hudi pritiski določenih lobijev s teh strani na samega pripravljavca zakona, ki je sicer v tej situaciji naredil veliko. Upam pa, da bomo to izboljšali še do jeseni, ko naj bi bila ta zakonodaja vsa pod streho. Izboljšali pa verjetno še v naslednjem koraku v novi sestavi; da bo nova vlada morala iti še korak naprej, da bomo konkurenčni tujim državam, ki so tako po lokalni samoupravi in po določenih predpisih bistveno pred nami.
Gospod Igor Zorčič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zakonsko področje urejanja prostora in gradnje je eden od temeljnih razvojnih področij, ki v splošnem močno definira družbeni razvoj za reguliranje poselitve na eni strani in z vplivanjem na gospodarski razvoj skozi reguliranje gradnje in gospodarskih objektov in infrastrukture na drugi strani. Gradbena zakonodaja je neločljivo povezana z zakonodajo na področju prostora, zato se pomanjkljivosti prostorske zakonodaje nujno odražajo tudi na področju graditve in obratno. Strokovna javnost, investitorji in ostala zainteresirana javnost opozarjajo, da trenutno veljavni Zakon o graditvi objektov, ki je bil sprejet leta 2002 in je bil kasneje še nekajkrat spremenjen, ni prinesel želenih ravnovesij med potrebo po hitrosti graditve in potrebo po varstvu pravic tretjih. Prav tako ni dal želenih rezultatov glede poenostavitve administrativnih postopkov, postopek gradnje po obstoječem zakonu pa za investitorje še vedno predstavlja relativno veliko finančno breme z nakupom zemljišča, izdelavo projekta in plačevanjem dajatev že ob začetku realizacije ideje o gradnji, z nadaljnjim tveganjem, da gradbenega dovoljenja sploh ne bo pridobil. Iz teh in še drugih zaznanih pomanjkljivosti v trenutni zakonodaji se je izkazala potreba po pripravi novega gradbenega zakona, ki bo celovito nadomestil obstoječo ureditev. Pomanjkljivosti dosedanje zakonodaje na področju gradnje objektov so ob hkratnem nezadostnem inšpekcijskem nadzoru glede na hitrost pozidave prostora prispevale tudi k temu, da se v Sloveniji soočamo s številnimi nedovoljenimi gradnjami. V zadnjih letih smo bili priča tudi nekaterim medijskim odmevnim primerov, v katerih se je ponovno odprlo vprašanje potrebnosti pa tudi nepotrebnosti sistemske legalizacije objektov. V analizi, opravljeni leta 2013, je bilo ugotovljeno, da je preko 8 tisoč zadev, ki jih je imela v delu gradbena inšpekcija, 77 % primerov takšnih, v katerih so se obravnavali manj zahtevni objekti, v 17,7 % nezahtevni objekt, 2,8 % zahtevni objekti in 2,5 % enostavni objekti, kar ob drugih podatkih analize kažejo na to, da gre pri večini nedovoljenih gradenj za takšne, ki jih je mogoče legalizirati in jih je mogoče po drugi strani pripisati izogibanju stroškov in tudi administrativnim bremenom, ki jih je treba nasloviti v noveli oziroma v prenovljeni zakonodaji. Temeljni ciljni novega zakona po oceni Stranke modernega centra sledijo zavezam Vlade po ureditvi tega področja s posebej izpostavljenimi naslednjimi cilji oziroma rešitvami: zmanjševanje investicijskega tveganja in večja pravna varnost investicijske namere; gradnja objektov, tako tistih za prebivanje kot gospodarskih, za zainteresirane investitorje ne sme predstavljati tveganja v smislu, da morajo že ob nameri gradnje nameniti investitorji relativno velik del investicije za dokumentacijo in dajatve, ne vedoč, ali bodo na koncu postopka gradbeno dovoljenje sploh pridobili; država mora biti do investitorjev bolj prijazna in bolj predvidljiva, jim že ob začetku investicije ponuditi vse potrebne informacije. Nadalje se s predlogom zakona uvaja integracija postopkov izdaje gradbenega dovoljenja in okoljevarstvenega soglasja, s čimer se stremi k racionalizaciji in poenotenemu postopku do izdaje gradbenega dovoljenja brez podvajanja dokumentacije in zahtev in enakih procesnih dejanj v doslej ločenih postopkih. Izvedene analize zakonodaje v praksi kažejo tudi na to, da ločeni postopki izdaje gradbenega dovoljenja in okoljevarstvenega soglasja, na primer, ne vplivajo samo na večjo birokratizacijo, povezano s pridobivanjem gradbenega dovoljenja, temveč predstavljajo tudi razlog za nekonkurenčnost Slovenije zaradi dolgotrajnosti postopkov. Predlog zakona z namenom debirokratizacije postopkov predvideva tudi, da se bodo dosedanja soglasja, ki so bili samostojni upravni akti, prekvalificirala v mnenja, ki si jih bo investitor lahko pridobival tudi sam in jih priložil k zahtevi za izdajo gradbenega dovoljenja in si s tem bistveno skrajšal postopek izdaje gradbenega dovoljenja. Zakon nadalje predvideva še omogočanje usklajevanja varstvenih in razvojnih interesov, informatizacijo postopkov, krepitev odgovornosti udeležencev pri graditvi, kot že navedeno pa tudi že v ostalih rešitvah odpravo administrativnih ovir, pa tudi legalizacijo neproblematičnih objektov skozi sistemsko legalizacijo za objekte daljšega obstoja. Iz zakona pa se izločajo vsebine, ki se nanašajo na regulacijo poklicev in dejavnosti pooblaščenih arhitektov in inženirjev, saj je to področje po novem predmet ločenega zakona, in sicer zakona o pooblaščenih arhitektih in inženirjih, ki tudi predstavlja pomemben del sprememb na področju gradbene in prostorske zakonodaje in smo ga obravnavali v predhodni točki. Vlada se je v tem mandatu zavezala, da boi pristopila k usklajevanju prostorske, okoljske in gradbene zakonodaje in rezultat tega je tudi gradbeni zakon, ki je na naših mizah. Predlog je bil predmet dolgotrajne javne razprave in je bil deležen velikega odziva strokovne javnosti. Ker gre za obsežne spremembe, je razumljivo, da dobivamo številne pripombe, tudi občin, za katere smo že slišali danes, v tej fazi, ko zakon obravnavamo v Državnem zboru. V dani obravnavi bo preko pridobitve zakonodajno-pravnega mnenja mogoče vsebino zakona še izboljšati, morda tudi v smeri predlogov določenih zainteresiranih deležnikov. Zakon sledi cilju oblikovanja hitrejših, preglednejših in enostavnejših postopkov in cilju večje učinkovitosti pri sprejemanju prostorskih planov na občinskem in državnem prostorskem nivoju – to je tudi v kombinaciji z zakonom, ki ga še pričakujemo v Državnem zboru –, zato v Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da je Predlog gradbenega zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Gospod Danijel Krivec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim! Ponovno obravnavamo zakon, ki je v okviru tako imenovanega trojčka, in ponovno poudarjam, da bi morali ta zakon obravnavati, potem ko bomo obravnavali Zakon o urejanju prostora. Področje graditve objektov ureja Zakon o graditvi objektov, ZGO-1, ki je bil sprejet leta 2002, začel veljati 2003 in bil kasneje še nekajkrat spremenjen. Zakon je neločljivo povezan z zakonodajo na področju prostora, zato se pomanjkljivosti prostorske zakonodaje nujno odražajo tudi na področju graditve. Iz analiz, predstavljenih v oceni stanja na področju urejanja Zakona o graditvi objektov – 1, izhaja, da zakon ni dosegel vseh zastavljenih ciljev, zato predlagatelj veljavni Zakon o graditvi objektov nadomešča z dvema novima zakonoma, in sicer z gradbenim zakonom in zakonom o arhitekturni in inženirski dejavnosti. Ponovno poudarjam, da vsi ti cilji, ki niso bili dosežene oziroma zakon ni izpolnil zastavljenih ciljev, gredo predvsem na samo izvajanje zakona in izvajanje nadzora nad izvajanjem zakona. Tako novi zakon, tudi če bo razdeljen, brez poštenega nadzora in ureditve na tem področju ne bo prinesel dodane vrednosti. Predlog gradbenega zakona, ki je pred nami, širi definicijo objekta tudi na večje število drugih gradbenih posegov, torej tudi na fizične, gradbene in podobne posege v zemeljske strukture, ki po ozki definiciji veljavnega zakona nimajo lastnosti objekta. Na primer, utrditve in ureditve zemljišč, nasipavanja in odkopavanja, postavljanje nekaterih premičnih objektov z namenom stalne uporabe na istem mestu in podobno. Predlog zakona predvideva nekatere olajšave pri pogojih za začetek gradnje in uporabe objektov, in sicer je predvidena opustitev obveznosti pridobivanja gradbenega dovoljenja za odstranitev objektov, potrebna je samo še prijava začetka gradnje, opustitev obveznosti pridobivanja gradbenega dovoljenja za začasne objekte in širjenje obsega vzdrževalnih del, za katere ni obvezna pridobitev gradbenega dovoljenja za manjše rekonstrukcije. Predlog zakona daje pravno podlago za informatizacijo postopkov, saj že predvideva vlaganje vseh zahtev in prijav po elektronski poti preko prostorskega informacijskega sistema. Projekt vzpostavljanja prostorskega informacijskega sistema je v polnem teku in obsega tudi projekt e-dovoljenja in e-soglasij, njegov zaključek pa je predviden v letu 2021. Predlaga se tudi uzakonitev obveznosti nezavezujočega podajanja informacij, svetovanja in pomoči investitorju. Predlog zakona predvideva opcijsko možnost pridobitve predodločbe glede skladnosti s prostorskimi akti in pravili Zakona o urejanju prostora ter predpis s področja mnenjadajalcev. Med vidnejšimi novostmi je integracija postopka izdaje gradbenega dovoljenja in okoljevarstvenega soglasja, ki stremi k racionalizaciji postopkov, saj bi se po novem vodil samo eno postopek dovoljevanja in ne več ločeni postopki. Se pravi, izdaja okoljevarstvenega soglasja v samostojnem postopku, ki je danes pogoj za izdajo gradbenega dovoljenja, in nato v drugi fazi pridobitev gradbenega dovoljenja. Predlog zakona integrira tudi pridobivanje mnenj, ki se izdajo za potrebe pridobivanja gradbenega dovoljenja. Dosedanja soglasja, ki so bili samostojni upravni akti, se prekvalificirajo v mnenja, ki so za pristojni upravni organ za gradbene zadeve praviloma podlaga za izdajo gradbenega dovoljenja, pri čemer ima pristojni upravni organ za gradbene zadeve možnost, da mnenja, izdana brez pravne podlage, neusklajena mnenja ali nasprotujoča si mnenja medsebojno uskladi, njihovo vsebino v skrajnih primerih tudi spregleda v primeru molka mnenjedajalcev, ob ponovnem pozivu pristojnega upravnega organa za gradbene zadeve pa manjkajočo presojo mnenjedajalcev celo nadomesti s pomočjo organa, pristojnega za nadzor nad mnenjedajalcem, ali s pomočjo izvedenca, ki ga v tem primeru plača mnenjedajalec. Predlog zakona predvideva skrajšan postopek izdaje gradbenega dovoljenja. Pogoj za vodenje postopka kot skrajšanega je predložitev soglasij vseh oseb, ki imajo status stranke v postopku: lastniki sosednjih zemljišč, lastnik zemljišča, seveda v primeru, ko investitor ni tudi lastnik zemljišč, vseh predpisanih mnenj in pozitivnega mnenja občine glede skladnosti s prostorskimi akti in drugimi predpisi občin. Uzakonja se obvezna nova faza graditve, to je prijava začetka gradnje za vse gradnje, za katere je potrebna pridobitev gradbenega dovoljenja, razen nekaterih izjem: gradnje enostavnega objekta, vzdrževanje objektov in vzdrževalna dela v javno korist. Predlog zakona predvideva večjo vlogo in odgovornost udeležencev, kakor tudi gradbene inšpekcije in drugih pristojnih inšpekcij. Čeprav ga imenuje investitor, je nadzornik, ki mora izpolnjevati pogoje za pooblaščenega arhitekta ali inženirja, predviden kot tisti udeleženec pri gradnji, ki mora bedeti nad izpolnjevanjem predpisanih zahtev med izvajanjem gradnje, zlasti nad skladnostjo izvajanja gradnje z gradbenim dovoljenjem in za izpolnjevanje bistvenih zahtev. Nadzornik je na ta način ne samo vezni člen med projektantom, kadar sam ne nastopa kot nadzornik, in izvajalcem, temveč ima tudi obveznost do države, saj so mu dodeljene takšne naloge, ki ga bodo silile v aktivno vlogo na gradbišču in s tem v učinkovitejši nadzor nad izvajanjem gradnje. Proces izvajanja gradnje se smiselno zaključi z uporabnim dovoljenjem, ki je obvezna faza za vse gradnje, za katere je predpisana pridobitev gradbenega dovoljenja. Objekti, za katere je predpisana pridobitev gradbenega dovoljenja, razen nezahtevnih objektov, se lahko pričnejo uporabljati šele po pridobitvi uporabnega dovoljenja. V vseh primerih objektov, razen pri zahtevnih objektih in objektih z vplivi na okolje, je možna nadomestitev uporabnega dovoljenja z izjavami projektanta, vodje gradnje in izvajalca. Predlog zakona predvideva močnejšo vlogo občin tako v postopku dovoljevanja kakor tudi pri nadzoru nad izvajanjem njenih predpisov. V postopku izdaje gradbenega dovoljenja predlog zakona predvideva občino kot obveznega mnenjedajalca, s čimer jo izenačuje z drugimi mnenjedajalci, ki nastopajo v vlogi varuha javnega interesa. Pri nadzoru nad izvajanjem gradenj, za katere po predlogu zakona ni treba pridobiti gradbenih dovoljenj, vendarle v delu, ki se nanaša na skladnost s prostorskimi akti in drugimi predpisi občin. Predlog zakona predvideva inšpekcijski nadzor nad takšnimi posegi kot izvirno pristojnost občin. Predlagane rešitve, ki se nanašajo na legalizacijo, naslavljajo predvsem dve skupini objektov, in sicer objekte daljšega obstoja nad 20 let ali več in možnost legalizacije v prehodnem obdobju petih let od uveljavitve zakona z možnostjo presoje skladnosti nezakonite gradnje glede na predpise, ki so veljali v času začetka gradnje. Predlog zakona predvideva tudi določanje in evidentiranje gradbenih parcel, ki se konstituirajo z izdajo gradbenega dovoljenja, skladno z Zakonom o urejanju prostora-2. Določanje gradbenih parcel in njihovo vzdrževanje oziroma nadzor nad njihovim spreminjanjem je izjemnega pomena za realizacijo prostorskih aktov, saj se prostorski izvedbeni pogoji, odmiki, faktorji pozidanosti in tako dalje, vežejo prav na gradbene parcele, slednje pa so pomembne tudi zaradi obračunavanja davkov in drugih dajatev. Predlog gradbenega zakona predvideva širitev pristojnosti in povečan obseg dela gradbene inšpekcije, ki deluje v okviru Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, zato predlagatelj za kadrovsko popolnitev inšpekcije predvideva finančne posledice za državni proračun v zvezi z delom inšpekcije. Zakon pa bo imel tudi pozitivne finančne posledice, in sicer v največjem delu iz naslova legalizacije obstoječih objektov in učinkovitega inšpekcijskega nadzora. Predlog zakona tako predvideva pozitivne posledice za državne in tudi za občinske proračune. Na gradbeni zakon kot tudi na druga dva zakona, ki se tičeta prostorskega načrtovanja oziroma urejanja prostora, to je Zakon o urejanju prostora, ZUreP-2 in Zakona o arhitekturni in inženirski dejavnosti, je že v postopku sprejemanja na Vladi kot tudi po sprejetju prišlo več pripomb strokovnih združenj: Inženirske zbornice Slovenije, Zbornice za arhitekturo in prostor Slovenije, Skupnosti občin Slovenije, občinskih inšpekcijskih služb, združenih v Društvo mestnih, občinskih in medobčinskih inšpektorjev, s strani nadzornikov Slovenije, Univerze v Ljubljani, Fakultete za arhitekturo v Ljubljani in Univerze v Mariboru, Fakultete za gradbeništvo, prometno inženirstvo in arhitekturo ter številnih drugih posameznikov. Verjamem, da lahko vse te pripombe v nadaljnjih fazah sprejemanja zakona izboljšajo vsebino zakona. Na osnovi vseh razprav, ki bodo potekale v nadaljevanju na matičnem delovnem odboru v vseh fazah sprejemanja, se bomo v poslanski skupini tudi odločali glede podpore ali nepodpore samemu zakonu.
Gospod Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka s sodelavcema, spoštovani kolegi in kolegice! Ministrstvo za okolje in prostor se je v tem mandatu lotilo prenavljanja zakonodaje še enega zelo perečega področja, ki je bil na čakanju za spremembe praktično že od sprejetja veljavne zakonodaje. Gre za področje gradbene zakonodaje. Kmalu po sprejetju veljavnega Zakona o graditvi objektov iz leta 2005 in nekaj kasnejših novel se je namreč pokazalo, da kljub dobrim namenom zakonodaja vseeno ni dosegla želenih rezultatov in ni olajšala novih investicij, skrajšala čakanja na gradbena dovoljenja in podobno. Po oceni naše poslanske skupine je tudi pri noveli te zakonodaje moč pričakovati mešane odzive podobno, kot na primer pri dimnikarski zakonodaji. Eni bodo predlagane spremembe podprli in jih videli kot velik korak naprej, drugi bodo kritizirali, da se določena pravila preveč sproščajo. Gradbeni zakon, ki bo, kot že rečeno, nadomestil veljavni Zakon o graditvi objektov, to področje ureja povsem na novo. Predlog prinaša vrsto bistvenih novosti, pokriva večje področje gradenj, več objektov in gradbene posege in objekte ne glede na njihovo povezanost s tlemi. Tako naj bi se olajšali pogoji za določene gradnje, ki se bodo lahko izvedle brez gradbenega dovoljenja. Gradbeno dovoljenje tako ne bo več potrebno za začasne objekte, namenjene prireditvam in sezonski uporabi ter za manjše rekonstrukcije, pa tudi nič več za odstranitev objektov. Vseeno pa bo seveda potrebna prijava začetka gradnje. Za pristojne organe se bo uvedlo obvezno svetovanje in informiranje investitorjev ter nezavezujoče podajanje informacij. Hkrati pa bo investitorjem omogočeno, da pridobijo tako imenovano predodločbo, ki je v naknadnem postopku izdaje gradbenega dovoljenja zavezujoča. Na osnovi tega dokumenta se bo vlagatelj lahko odločil, ali bo sploh kupil neko zemljišče, hkrati pa se bo zavaroval pred nepričakovano spremembo, denimo spremembo prostorskega akta oziroma načrta. Zelo pohvalno je, da se bo gradbeno dovoljenje lahko pridobilo na podlagi strnjene in formalno manj zahtevne dokumentacije. Rok za izdajo gradbenega dovoljenja pa bo le pet mesecev od vložitve popolne vloge. Pohvalno je tudi, da bo gradbeni zakon združil postopka izdaje gradbenega dovoljenja in okoljevarstvenih soglasij, saj se bo presoja vplivov na okolje izvajala že v fazi izdaje gradbenega dovoljenja. Vodil se bo torej le še samo en postopek, ki se bo zaključil z enotnim gradbenim dovoljenjem z utemeljitvijo, ki bo zadostila tako okoljskim kot tudi gradbenim predpisom. Na voljo bo tudi skrajšan postopek izdaje gradbenega dovoljenja, postopki dovoljevanja pa bodo lahko tudi elektronski. Občine bodo dobile pri izdaji dovoljenj večjo vlogo, saj bo njihovo mnenje obvezujoče. Zakon prinaša občinam pozitivne finančne posledice, in sicer predvsem na osnovi legalizacij objektov, zgrajenih na črno, torej brez gradbenega dovoljenja, pa tudi tistih, ki so zgrajena drugače, kot je dovoljeno po gradbenem dovoljenju. Predvideva se, da naj bi se v petih letih od uveljavitve Zakona legaliziralo okoli 9 tisoč takšnih objektov, ki so starejši od 20 let. Legalizacija bo torej mogoča v primerih, kadar gre za manj problematične in starejše objekte, kar pomeni, da legalizacija ne bo potekala kar vsepovprek. In prav legalizacija objektov je tista, ki bo občinam, pa tudi državi seveda lahko prinesla dodaten denar. Računa se, da bi država in občina na osnovi nadomestila za degradacijo okolja oziroma prostora v prvem letu po sprejetju zakona dobila 7,2 milijona evrov, ki bi si ga razdelile – vsak na pol. Seveda ne smemo pozabiti na plačilo komunalnega prispevka, ki ga bi bilo ob legalizaciji prav tako treba plačati, višina pa se razlikuje od občine do občine, predvideva pa se, da bi ta prispevek občinam prinesel 90 milijonov evrov. Kljub temu da nekatere gradnje ne bodo več rabile gradbenega dovoljenja, pa bodo vseeno temeljito nadzorovane s strani pristojnih in inšpekcijskih služb. Predlog gradbenega zakona namreč predvideva širitev pristojnosti in povečan obseg dela gradbene inšpekcije. Sedanjim 70 gradbenim inšpektorjem, ki trenutno preverjajo okoli 11 tisoč zadev, se bodo pridružili novi, saj predlog zakona predvideva kar nekaj dodatnih zaposlitev, med drugim tudi za področje nepremične kulturne dediščine, torej na Inšpektoratu za kulturo in medije. Na tem mestu moramo opozoriti na to, da do večine inšpekcijskih pregledov oziroma nadzorov pride zaradi prijav s strani občank in občanov. Pričakuje pa se, da bodo inšpekcijski ukrepi v državno in občinsko blagajno prinesli okoli 30 milijonov evrov. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog zakona v prvi obravnavi enotno podprli. Hvala.
Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite, gospod Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka! Na vrsti je drugi zakon iz trojčka, ki bo odloženi trojček, ker enega izmed ključnih zakonov, torej Zakon o urejanju okolja, čakamo še v septembrski izdaji. Pred nami pa je predlog novega gradbenega zakona, katerega osnovni cilj na nek način je zmanjševanje tveganj pri investicijah v gradbene objekte, tako da s tem zakonom na nek način dajemo ustrezne pravne podlage za bolj učinkovito in bolj uporabnikom prijazno usmerjanje investitorjev in informiranje investitorjev. Na eni strani tako integriramo gradbeno dovoljenje in okoljsko dovoljenje, kar bi moralo bistveno zmanjšati administrativno obremenjevanje in časovnico procesnega pridobivanja možnosti za začetek investicije, hkrati pa omejujemo tudi pravna sredstva zoper gradbeno dovoljenje, da bo to v eni liniji torej mogoče enkrat, ne pa v več vzporednih procesih, kot je to danes. Ena izmed ključnih točk tega zakona je tako tudi prekvalifikacija soglasij v obvezna mnenja, kjer pa dodatno država hodi nasproti investitorjem, tako majhnim kot velikim, z možnostjo, da v primerih, ko mnenj ni ali pa so mnenja neusklajena, upravni organ nastopi bodisi kot mediator bodisi kot tisti, ki ugotovi molk in zaključi postopek. V primeru mediacije pa seveda ustrezno omogoči predrugačenje mnenj, če je to mogoče, in s tem čim prej in čim bolj učinkovito v duhu prijazne uprave omogoči nadaljevanje postopka za pridobitev gradbenega dovoljenja. Pogosto uporabljena ena izmed strateških usmeritev države je seveda tudi digitalizacija vseh procesov poslovanja državljank in državljanov kakor tudi pravnih oseb, pri čemer je to eden izmed izvedbenih zakonov te strateške usmeritve ne samo v Sloveniji, ampak tudi širšega evropskega prostora. Zakon namreč omogoča oziroma daje ustrezne podlage za to, da se bodo vse zahteve, vezane na graditev, dajale v elektronski poti po posebnem portalu. Na točki sodelovanja vseh ključnih deležnikov pri pridobivanju oziroma pri posegih v prostor se, kar ni nepomembno, krepi vloga lokalne skupnosti oziroma občin na točki ugotavljanja oziroma dajanja ustreznih mnenj glede skladnosti gradenj s prostorskimi akti in s pravili s področja urejanja prostora, kar je v kontekstu tega, da se del pristojnosti za nadzor objektov brez zahtevanega gradbenega dovoljenja prenaša na občinske inšpektorje, seveda nekaj, kar bomo morali v nadaljevanju zakonodajnega postopka še podrobneje osvetlili in morda poiskati tudi kakšno dopolnilno rešitev. Vendar gre za pomemben korak naprej, kot je tudi pridobitev oziroma možnost pridobitve predodločb na podlagi pripravljenih tehničnih projektov ena izmed ključnih možnosti, da bo Slovenija postala investitorjem v gradnjo objektov oziroma investitorjem, ki morajo za svoje investicije bistveno poseči v prostor, tudi bolj prijazna država, ob hkratnem upoštevanju vseh okoljskih standardov, ki smo si jih že postavili pa ki jih bomo; vsaj Socialni demokrati upamo, v bodoče tudi zaostrili. Ključno pri tej predodločbi je seveda to, da lahko upravni organ usmeri ustrezno investitorja bodisi s pozitivno bodisi z negativno informacijo o tem, ali je določena lokacija oziroma tehnologija investicije ustrezna na določenem območju ali pač ne. Ob ustrezni projektni podlagi investitorja je tukaj mogoče z visoko stopnjo gotovosti že predvideti nadaljnji potek pridobivanja gradbenega dovoljenja in s tem bistveno skrajšati postopke pridobivanje gradbenega dovoljenja. Kar je tudi ena izmed novosti; torej, da ob prisotnosti vseh soglasij in mnenj lahko uvedemo po tem zakonu skrajšani postopek pridobitve. To bo predvsem prišlo v poštev pri manj zahtevnih investicijah, kar je za občanke in občane še posebej dobrodošla sprememba. Tisto, kar – bi lahko rekli – nastopa v tem zakonu kot del po logiki zdrave kmečke pameti, je pa določilo zakona, ki omogoča neke smiselne tolerance pri odstopanju gradnje in preprečuje, da bi za vsake, še najbolj minimalne, lahko tudi celo povsem logične tolerance pri gradnji inšpektorji izrekali ukrepe oziroma ugotavljali, da gre za neskladno gradnjo. Tukaj seveda ne govorimo o bistvenih odstopanjih, ampak o povsem življenjskih primerih, ko od osnovnega projekta pride do nekih odstopanj, ki se pokažejo zaradi same logičnosti tekom izvedbe del. Ne nazadnje zakon naslavlja tudi vprašanje legalizacije objektov, kjer imamo dve skupini slednjih, in sicer tiste, ki so v prostoru umeščeni in obstajajo že 20 let in več in je možnost legalizacije v prehodnem obdobju petih let z možnostjo tudi presoje skladnosti nezakonite gradnje glede na predpise, ki so seveda veljali v času gradnje in ne danes. Predmetni zakon bo, seveda ko bo zaključen tudi zakonodajni postopek – verjamem, da bo pozitivno zaključen – v primeru tega in predhodnega zakona, svojo polno funkcijo in operativnost dobil šele, ko bomo in če bomo ustrezno sprejeli tudi Zakon o urejanju prostora. Vsekakor gre za izjemno zahtevno in tudi izjemno pomembno materijo, katere osnovni cilj pa je omogočiti čim lažjo, čim krajšo pot do uspešnega investiranja, ob hkratni varnosti vseh ključnih deležnikov, predvsem pa ob zavarovanju javnega interesa s področja varovanja prostora in okolja, zato bomo Socialni demokrati zakon podprli. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev k predlogu zakona. Besedo ima kot prvi dr. Franc Trček. Pripravi naj se mag. Matej Tonin in gospod Simon Zajc. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči, še enkrat. S seje sem tekel na razgovor z elektrodistributerji, da malo razložim na primeru. Pogovarjali smo se ob drugem tudi o nizki, srednji napetosti omrežij, ki se jih pogosto navaden državljan, če nisi strokovnjak, niti ne lotiš. Smo se pogovarjali o teh spremembah, o katerih se tukaj pogovarjamo, in dejansko, kje kdaj poenostavljaš in kdaj ne. To je, recimo, nek tak primer, ko bi lahko rekel, do 45 kilo je ena zadeva. Rekli so – mogoče zaradi tega, ker so se prišli pogovarjati v Združeno levico –, da se okoljski del prepočasi umešča, ne, da je preveč in tega. Tukaj smo se pogovarjali o preventivi – ste govorili o odstopanju, o legalizaciji. Strinjam se tudi z nekimi govorci, ki so danes že omenjali, da bi morali to zadevo peljati ravno obratno: najprej Zakon o urejanju prostora, potem nekako ljudje, ki bodo to delali. Ampak okej, odločili ste se nekako, da peljete, kakor peljete. Nek drugi primer, o katerem bi lahko razmišljali, pa se mi po navadi vedno smejejo, hišice v drevesih. Na celem Pohorju bi lahko imeli – dobro bolj je popularno komu, da reče glamping – nekaj tovrstnih enot in bi se »ganjalo« turizem, kot se ga, recimo, grejo v Skandinaviji. Ni to za toplo vodo odkrivati. Ampak, če bi jaz to hotel zdaj umestiti – umrem. Kje je dejansko problem, pa ne bi podcenjeval občin in županov in ljudi, ki tam delajo, ampak izhajajoč iz mojih strokovnih vedenj, zapne že v drugi največji občini v državi. Ljubljana ima to delno urejeno, karkoli si mislimo, ampak problem je potem tudi na ravni komunikacije občina–upravna enota. Včasih se je treba – pa ni to nič slabšalnega – usesti skupaj in pogovoriti, preden sploh greš v kakšen postopek, ds si potem ne nakoplješ hudiča na glavo in medije in vse živo. Nekdo je omenjal tu neko avstrijsko prakso, ki jo sam relativno dobro pozna, ampak tu trčimo v to, kar sem pri predhodni točki govoril. Gre seveda za neko čisto drugačno prostorsko kulturo, če se tako izrazim. Ko ti je malo samoumevno, da ne morejo gabariti kar štrleti malo po domače. Ko ne boš imel od petih sosedov treh, ki bodo tako »poblajhali« fasade, da če boš šel na vrtu kaj delat, da te bodo oči bolele – da razlagam na nekih takih, vsem najbolj razumljivih primerih. Tu je ta manko komunikacije, dejansko tudi to, kar pozabljamo mi kot Državni zbor, pa tudi časa nam zmanjkuje, ker malo preveč štancamo zakone, tudi kako se zakoni izvajajo v praksi in neko to drobno amandmiranje, manko tudi ušes in oči z naše strani, da nekako poslušamo teren. Saj nismo mi najbolj pametni na svetu. Ljudje, ki dnevno kaj delajo, nam imajo marsikaj povedati, da bi bila zakonodaja boljša. Če zdaj konkretno gledam, kaj se tu spreminja in kaj je malo problematično. Mi pogosto govorimo odprava administrativnih ovir, a veste. Ampak, ko mi to govorimo, mi ne smemo sočasno nekih standardov zniževati. Verjetno imamo mi že problem, pa vem, da ga imamo, med okoljskim in prostorskim delom na samem ministrstvu, kaj šele potem, ko se to nekako naprej izvaja. Dokler se ni ta Kemis zgodil, sva Hanžek pa jaz skoraj edina tulila o okoljskih zadevah. Ste vsi imeli: pa biznis, pa to, pa kakšen Franci Zavrl je rekel gospodu Počivalšku, da mora reči ekoterorist, ker se to dobro sliši, da se omica ustraši, ampak to tudi kaže, veste, na neko naše agregatno stanje, kje in kako smo. Ena zadeva, legalizacija. Seveda moramo to zadevo rešiti, ampak mi se moramo tudi vprašati, zakaj smo pa v neki družbi in državi, kjer imamo 300 tisoč teh zadev. Pa če bi bolj natančno šel gledat neke načrte, pa to [[…]]Ampak dobro, Dani zmajuje glavo – odvisno. Lahko smo bolj ostri, lahko smo manj ostri glede tega, lahko bolj nabijamo številke, lahko manj. Ampak tega je veliko tudi zaradi tega, ker nimaš te edukacije in nimaš tudi nekega podpornega mehanizma ustreznega. Jaz moje študente arhitekture vedno vprašam, ali bi kdo od vas specializiral hleve. Pa so me tako čudno gledali, zadnje generacije pa malo razmišljajo, pa rečejo, zakaj pa ne. Recimo, kolega Lah je omenjal koritaste silose. Večini se to mogoče zdi, ne vem, znanstvena fantastika, ampak nek zelo zelo konkreten primer, ki ga imaš, ko hočeš neko dejavnost opravljati, s katerim se v bistvu moraš ukvarjati. Samemu se mi zdi sporno, pa tudi še komu iz koalicije, ki rajši molči, ta prekategorizacija v mnenje. Ker imam občutek, da ta zadeva ne bo funkcionirala ravno najbolje na neki upravni enoti. Veste, če malo po domače povem, lahko boste imeli na neki upravni enoti nekoga, ki je malo bolj kot jaz, pa bo mogoče preveč težil, na drugi pa nekoga, ki čaka penzijo, če malo grdo povem. Treba bi bilo te zadeve malo bolj resno premisliti. Večja pristojnost inšpekcijskih služb [[…]]Ja, v redu, super! Ampak se spet bojim, občinske inšpekcijske službe, vsaj v rangu, dokler še nimamo regij, razmisliti o nekih medobčinskih, da imamo dejansko potem tudi neke ljudi, ki se ustrezno nekako za to izobrazijo. Na tej točki bi se ustavil, lahko bi še več govoril, ampak se mi zdi, da moramo ta opozorila resno vzeti, in upam tudi, da bomo Zakon o urejanju prostora vzeli zelo resno glede na vse to, kar se nam dogaja zadnje leto tega mandata, in se bomo temu primerno posvetili. Jaz sem pa elektrodistributerjem pred desetimi minutami rekel – kaj? Mi bi potrebovali DPN za deset let, desetletne DPN in bi rekli, DPN za elektro distribucijo, kjer bi v DPN tudi jasno opredelili, kaj je kabliranje in kdaj kabliranje. Potem bi lahko vsi lažje skupaj delali; pa dobro, komu v politiki bi zmanjkalo prostora za neke civilne iniciative. Potem pa seveda v kontekstu desetih let gledati, kako se svet spreminja: DPN za kolesarske steze, DPN za reindustrializacijo, resne DPN za degradirano območje [[…]]Tovrstne pomisleke mi potrebujemo. Ta nek zdrav, premišljujoči del vseh teh prostorskih strok mi seveda sporoča, da je to tisti manko, ki ga premalo mislimo ob teh spremembah zakonodaje. Upam pa, da bo tisti del v Državnem zboru, ki izhajamo iz nekih strok, tudi iz upravnih enot kdo – a ne kolega –, tvorno sodeloval in ne bomo dobili, če po domače rečem, nekoliko drugačen šalabajzeraj. Hvala za besedo.
Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravita naj se gospod Simon Zajc in gospod Zvonko Lah. Izvolite.
Drage poslanke, poslanci, dober dan! Gradbena zakonodaja in zakonodaja, ki se dotika umeščanja v prostor, je alfa in omega predvsem za gospodarstvo in za razvoj te države. Brez učinkovite tovrstne zakonodaje seveda trpi gospodarstvo, s tem pa v končni instanci državljani in imamo številne probleme. V preteklosti oziroma do sedaj smo imeli precej nesrečno roko, kar se tiče tovrstne zakonodaje. Tisti, ki se na področje spoznate, veste, da se je ta zakonodaja spreminjala, v nekaterih časovnih obdobjih tudi zelo hitro, kar pomeni, da niti še ena sprememba ni dobro zaživela, se je že pojavila druga; da tiste stvari, ki so bile sicer lepo napisane v zakonu, se v praksi niso izvajale. Recimo, ena izmed takšnih stvari je sprejemanje občinskih prostorskih načrtov, ko je bilo ob sprejemanju takratne zakonodaje povedano, kako bo to vse hitro postorjeno in urejeno, ampak še danes obstajajo občine, ki nimajo na novo sprejetih občinskih prostorskih načrtov. Prav ti dolgotrajni postopki so na nek način grenili življenje številnim podjetnikom in tudi popolnoma navadnim državljanom, ki so želeli zgraditi nek zelo preprost objekt ali pa obstoječi objekt kakorkoli drugače razširiti. V državah, ki dajejo kaj na prihodnost in razvoj, so seveda prostorsko planiranje, gradbena zakonodaja, umeščanje v prostor tista ključna srčika, kjer se stvari pripravijo, tako da se lahko stvari načrtujejo tudi za 10, 15 let vnaprej, kar se tiče urejanja prostora. V Sloveniji pa imam občutek, da gre v zadnjem času praktično od občinskih ravni dalje vse po politiki izvršenih dejstev. Torej, nekaj se naredi, nekaj se vzpostavi in potem je treba temu prilagajati pač prostorske akte. Bilo bi zelo lepo, vem, da je to v besedah mnogo lažje reči kot pa v praksi narediti, ampak kljub vsemu za nek dolgoročen pozitiven razvoj Slovenije, pa tudi za zmanjševanje teh regionalnih razlik bi bilo izjemno koristno, da bi te stvari nekoliko dlje v prihodnost načrtovalo. Mislim, da vso bedo zakonodaje, ki jo trenutno imamo, pokaže prav primer Magne, kjer je bilo treba za neko popolnoma normalno investicijo sprejemati poseben zakon, če bi se v rednih postopkih umeščanja v prostor karkoli zakompliciralo. Mislim, da je bil ta zakon jasen alarm, da je treba spremeniti komplet, cel šopek zakonodaje, ki se loteva umeščanja objektov v prostor same gradnje in podobno. Vlada je sedaj z nekaterimi zakoni prišla. Prvi ta zakon, ki ga danes obravnavamo, danes drugi, je gradbeni zakon. Mislim, ko se danes pogovarjamo o teh splošnih izhodiščih, kako naj bi te stvari zastavili, se mi zdi nujno, da tudi vsaj povem, kako jaz vidim, da ne boste rekli, da zgolj kritiziram, kako jaz vidim neko učinkovito zakonodajo s tega področja. Jaz si to predstavljam predvsem tako, da bi moralo biti sprejemanje občinskih prostorskih načrtov mnogo hitrejši postopek; postopek, kjer bi bilo treba manj prositi državne uradnike in kjer bi stvari že po neki logični inerciji postopka tekla gladkejše. Ker če bomo prišli relativno hitro do občinskih prostorskih načrtov, to pomeni, da bomo postavili pravila igre, kje se kaj sme in česa se ne sme. Potem ko imamo zastavljen nek zemljevid, kaj kje lahko in česa kje ne smemo, potem pa pride gradbeno dovoljenje, da na tistih območjih postavljamo objekte. Tudi tukaj vsakršna vlada, če želite vsakršna politika, je imela v svojih programih napisano, da je treba stvari izboljšati, da je treba postopke pridobivanja gradbenega dovoljenja skrajšati. Rešitve, ki so napisane v zakonu, v določeni smeri sledijo tem zamislim. Ključno pa je spet, kako se bodo te stvari izvajale v praksi. Tako kot že kakšen zakon v preteklosti, kjer so bile morda stvari na papirju relativno dobro zapisane, potem izvajanje v praksi pa nekako ni šlo. Na to bo treba še posebej paziti po sprejetju teh zakonov. Zdi se mi tudi še eno področje, ki bi ga rad omenil in ki se ga v teh zakonih na nek način tudi lotevamo, je toleranca oziroma posamezna odstopanja. Življenje včasih zna biti zelo nepredvidljivo, kakšni akti pa znajo biti zelo zelo rigorozni in nepopustljivi. Včasih bi bilo dobro za to državo, da bi tudi državno uradništvo, pa če želite tudi politika, da ne bo narobe razumljeno, večkrat uporabljali zdravo kmečko pamet. Ko govorimo o nekih gospodarskih poslopjih, objektih, recimo, so včasih kakšne rešitve zelo tragične ali nesmiselne, da tam, kjer je vsakomur na prvi pogled jasno, da bi bilo mogoče objekt še v neki meri razširiti, pa ga prostorski akti ne dovoljujejo, ampak v praksi ta širitev ne bi nič bistveno poslabšala ne življenjskih pogojev okoliških prebivalcev, ali kakorkoli drugače povečala nevarnost, ali pa drugačne vplive na to okolje. V takih primerih je treba znotraj zakona vzpostaviti neka pravila, ko se ta odstopanja oziroma toleranca dovoljuje. Nekdo bo rekel, ja to potem pomeni spet Divji zahod, da bo vsakdo lahko delal, kar bo hotel, ker na koncu bo vedno računal na neke tolerančne člene oziroma saj je dovoljeno odstopanje, ampak zdi se mi, da če postavimo neka pravila, v katerih primerih in v kakšnih razmerjih je mogoče odstopati od nekih aktov, potem mislim, da bi rešili ogromno težkih življenjskih okoliščin ali pa nekih poslovnih odločitev, s tem mnogo stvari v državi izboljšali, ne da bi kakorkoli drugače ogrozili življenje drugih ali pa povečali nevarnost. Na ta segment, kar se tiče odstopanj in tolerance, bom tudi potem v naslednjih obravnavah izjemno pozoren. Še eno področje, ki bi se ga rad v svoji razpravi lotil in je tematika tega zakona, je pa legalizacija črnih gradenj. Jaz sem na strani tistih, ki pravijo, da če je mogoče objekt legalizirati, ga je bolje legalizirati kot pa zrušiti. Seveda vsaj pod pogojem, da to stoji na nekih takih mestih, ki so normalna za gradnjo. Seveda spet ne govorim o teh stvareh, da bi se nekdo odločil pa na Kredarici nekaj postavil pa potem računal, da bo to mogoče legalizirati, če malo karikiram. Ampak ne vem, zapuščina pretekle države, kar se tiče črnih gradenj, je kar obsežna. Zdi se mi nujno, da pa zdaj že toliko časa živimo v samostojni Sloveniji, da je tudi na tem področju potrebno na nek način vzpostaviti normalne evropske standarde; kar pomeni, da tisto, kar je mogoče zdravorazumsko legalizirati, je treba čim bolj enostavno in hitreje legalizirati, tisto, česar pač ni mogoče legalizirati, je treba porušiti in na tak način priti na točko nič, kjer se potem tovrstna gradbena zakonodaja striktno in zelo jasno upošteva. V tem smislu bi zlasti izpostavil, zakaj je v zakonu postavljena ravno omejitev, da morajo biti objekti stari 20 let. Če hočemo narediti neko izhodiščno ničelno točko, potem jaz te omejitve ne bi postavil. Če v tej državi želimo rešiti problem črnograditeljstva, potem je treba v nekem trenutku zadeve, ki obstajajo, tiste, ki se jih da rešiti, rešiti, zadevo zaključiti in iti naprej, ker iz tega, da bo predpisana starost objektov 20 let za legalizacijo, bodo potem nastali spet problemi. Tisti, ki bodo imeli objekte stare 15 let, jim morda grozi, če bo inšpekcija zelo učinkovita pa hitra, da jim bodo objekte porušili, ker ne bodo mogli v doglednem času stvari legalizirati. Tisti, ki pa bodo imeli, ne vem, 21 let star objekt, bodo pa to stvar lahko naredili. Govorim vse v smislu tudi enakopravnosti državljanov. Pa da ne bo kdo narobe razumel, jaz ne podpiram črnograditeljstva. Govorim pa o tem, da če imata dva državljana črno gradnjo pa nek objekt je star 15 let, nek objekt pa 21, bo po zakonodaji ga tisti z objektom starim 21 let ga lahko legaliziral, tisti z mlajšim objektom pa ne. Meni se to ne zdi prav, ker mislim, da je glavna intenca in glavna poanta tega zakona to, da se vzpostavi red. Kar pomeni, da se stvari, ki jih je mogoče legalizirati, se legalizirajo, ostalo pa je treba porušiti. Tu postavljati neko arbitrarno starost objekta, se mi zdi nepotrebno. Če objekt stoji na lokaciji, ki je pač tudi, recimo temu, primerna gradnja in je objekt mogoče legalizirati, potem ne vidim problema, da se ga ne legalizira, tudi če je objekt star deset let. Če pa imate objekte stare tudi 30 do 40 let, kjer je popolnoma neprimerno, da stojijo objekti, je pa jasno, da je treba te objekte porušiti. Tukaj poleg tega vidika starosti, bi želel, da še enkrat pripravljavci tega zakona razmislite, ali je pametno pač na to starost postavljati, in morda še dodatno utemeljite, kje je ključna poanta, da mora ravno 20 let biti oziroma kaj vas je k temu vodilo. Še zadnja stvar, ki se mi je pri tej debati pojavila, je, kako inšpekcija ravna v posameznih primerih. Imate v Sloveniji črne gradnje, zdaj gospodu Kuzmiču, ki niti lastnik objekta ni bil, se je objekt porušil, kakšnemu Türku na Obali pa objekt še vedno stoji. To so pač razlike, ki v tej državi obstajajo, in to ljudi izjemno moti. Tudi na tem področju bo treba vzpostaviti red, ker v nasprotnem primeru bodo imeli ljudje vedno občutek, da velike ribe, ki poznajo koga, lahko na nek način vedno pridejo iz ribičeve mreže ven, medtem ko male ribe so obsojene na tisto, da se inšpekcija do pike in vejice natančno drži odločbe. To je neka čisto osnovna poanta pravičnosti, ki jo bo treba tudi z delom inšpekcije izboljšati, če želimo, da bodo ljudje bolj verjeli in bolj zaupali tej državi, ki bo v kratkem praznovala svoj rojstni dan.
Besedo ima gospod Simon Zajc, pripravita naj se gospoda Zvonko Lah in Ljubo Žnidar.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem predstavnikom ministrstva, kolegice, kolegi! Predlog vladnega zakona, ki ga danes obravnavamo, je bil v bistvu v javni razpravi kar dolgo časa in v vsem tem času se je vsa strokovna in tudi druga javnost množično odzvala, odziv je bil velik. Še danes prejemamo dodatne predloge, nove predloge od različnih deležnikov, od občin naprej. Vsakdo seveda vidi možne izboljšave zakona skozi svoje oči. Verjamem, da se zakon še da izboljšati in da se bo v postopku v Državnem zboru to tudi zgodilo. Kaj je tisto, kar menim, da so zelo dobre novosti? Prvič, definitivno to, da se združujeta dva postopka; to se pravi, postopek gradbenega in okoljskega dovoljenja, ker zakaj bi podvajali nekatere postopke, če to ni potrebno. V očeh investitorja ima ta investitor opravka z eno državo, zato je prav in se mi zdi smiselno in zelo pozdravljam to spremembo, da bo to za naprej tudi en postopek. Se pravi, en investitor, ena država, en postopek za eno dovoljenje. To dovoljenje bo izdano tudi na podlagi bolj strnjene dokumentacije in posledično bo zato tudi to formalno manj zahtevno. Všeč mi je, da za rušenje ne bo treba več pridobiti gradbenega dovoljenja, ampak bo potrebna le priglasitev. Dobro je tudi to, da se poenostavlja postopke pridobivanja uporabnega dovoljenja. Ko pa gledamo na Slovenijo od zunaj, pa za Slovenijo, kar se tiče raznih lestvic konkurenčnosti in posledično privlačnosti Slovenije za investitorje, kar ima, kot vemo, za posledico to, da imamo nova delovna mesta, se nam izboljšuje standard. To je pomembno, da imamo vse postopke, kar se gradenj tiče, informatizirane. S tem zakonom, to pozdravljam, se daje pravno podlago. Mislim, da se planira do 2021 tudi realizacija. Nekateri v to dvomijo, upam, da je ta letnica premišljeno nastavljena. Želim si sam seveda da bi bilo to čim prej mogoče zaradi tega, ker je to pomembno tako za hitrost kot za cenovno učinkovitost. Ampak vedno, kadar spreminjamo nek zakon, ko neko področje poenostavljamo, v želji za to, da bi bili hitrejši, cenejši, bolj privlačni, moramo po drugi strani paziti tudi na to, da nam stvari ne uidejo izpod nadzora. Se pravi, da imamo neko kontrolo, da se tega, kar poenostavljamo, ne zlorablja. Zato se mi zdi zelo dobro tudi, da povečujemo odgovornost in vlogo vseh deležnikov, tako tistih, ki delajo investicijo, kot do gradbene inšpekcije in vseh ostalih pristojnih inšpekcij. Zakon ima poleg tega še cel kup nekih drugih novosti, od te legalizacije, ki je bila že omenjena, teh neproblematičnih objektov do prekvalifikacije soglasja v mnenja, vse seveda z namenom, da bo pri nas v Sloveniji graditi mogoče čim bolj predvidljivo, za investitorje da bo to enostavno, da bo ceneje, hkrati pa tudi, da bo nadzor nad tem boljši. Zaradi teh izboljšav zakon v prvem branju definitivno podpiram, sem prepričan, da se bo skozi postopek s predlogi tako nas, poslancev, kot ostalih zainteresiranih še izboljšal, ker je pomembno za nas, za Slovenijo, da izboljšamo tudi to področje gradbeništva. Ta zakon to počne in to se mi zdi zelo dobro. Hvala.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za okolje in prostor gospa Lidija Stebernak.
Hvala za besedo. Najprej bi se opredelila do posameznih navedb, in sicer glede integracije okoljevarstvenega soglasja in gradbenega dovoljenja. V bistvu v samem zakonu ni bil izključno in zgolj cilj integracije odprava administrativnih ovir. Ta postopek integriramo zaradi zahtev Evropske komisije, ker je to tudi ena izmed rešitev, ki jo nekako ugotavlja Evropska komisija do naše države. Prav tako tudi večina evropskih držav ima ureditev urejeno tako, da sta postopek okoljevarstvenega soglasja in postopek izdaje gradbenega dovoljenja integrirana, kar pomeni, da je tudi naša ureditev v tem kontekstu evropsko primerljiva. Posebej bi še pa opozorila na to, da v tem primeru seveda okoljski standardi niso nižji. Zahteve, ki se predvidevajo v naši veljavni in tudi evropski zakonodaji in se nanašajo na okolje, so popolnoma enake. Integracija postopka pomeni zgolj to, da izdaja okoljevarstvenega soglasja ni samostojen postopek, ampak se vse te zahteve uveljavljajo znotraj postopka izdaje gradbenega dovoljenja. Potem glede legalizacije. Rečeno je bilo pravzaprav, da nekako bi bilo bolje, da se za postopke legalizacije, glede na to, da je tega veliko, sprejme poseben zakon. Ravno stroka nekako ugotavlja, da poseben zakon ni primerna rešitev, ampak je treba to sistemsko rešiti v sistemskem zakonu, ki pa je gradbeni zakon. Se pravi, da se to sistemsko rešuje v tem zakonu. Tudi 20 let, to je pravzaprav neke vrste zastaralni rok, po katerem objekta, če ga 20 let nismo znali spraviti na tak ali drugačen način s sveta, pomeni, da objekt v samem okolju ni tako zelo moteč, da tam ne bi mogel biti, in načelo enakosti je tisto, ki opredeljuje enoten rok 20 let, kar pomeni, da smo vsi enaki po 20 letih in ta datum ni fiksen. Ta datum je drseč. Se pravi, vsakič, ko bomo gledali za 20 let nazaj, pomeni, če objekt v nekem okolju že 20 let stoji, pomeni, da ga je mogoče legalizirati pod milejšimi pogoji. Naloga tako inšpekcije je pa tista, da ugotovi, kateri objekt v tem obdobju, ko nastaja, ne spada, in sprocesira celotne zadeve. Če 20 let nekaj je, pa ga nismo bili sposobni ne sprocesirati ne odstraniti, pomeni, da pravzaprav ni tako zelo moteč za samo okolico kot tako. Mogoče še glede dela inšpekcije. Inšpekcije delujejo na podlagi veljavne zakonodaje in po prioritetah, ki jih imajo sprejete. Rušenje objekta v TNP je bilo zato, ker so nelegalni objekti znotraj TNP pravzaprav na prioriteti izjemno visoko zgoraj. Se pravi, da so ena izmed prioritet, na podlagi katerih potem inšpekcije tudi postopajo. Še odgovor glede občinskih cest. Sama kategorizacija občinskih cest seveda ne more biti predmet urejanja v gradbenem zakonu. Kategorizacija cest je predmet Zakona o cestah in te stvari bo pa treba sistemsko rešiti tam, tako da v bistvu gradbeni zakon ni primeren za reševanje te problematike. Hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Lah, pripravita naj se gospoda Ljubo Žnidar in Janko Veber.
Hvala lepa, predsednik. Mislim, da je glede na črne gradnje in glede na vse objekte, ki so zgrajeni v neskladju s predpisi, prva naloga, da se ti objekti legalizirajo na nek način. Iz dveh razlogov: prvič, da občine oziroma tisti, ki do zdaj niso plačali komunalnega prispevka, v primerjavi s tistimi, ki so legalno gradili, plačajo komunalni prispevek, občine pa to namenijo za izgradnjo komunalne infrastrukture, ki je podhranjena. Drugič, da čim prej dobimo prave evidence za obračunavanje NUSZ, čeprav je to stvar občin – ampak do njih je zelo težko priti, pravih evidenc – in tudi za nov evropski zakon, ki bi ga morali sprejeti, to je davek o nepremičninah. Ta način legalizacije, kot je predvidena s tem zakonom, je lep izgovor – ko je objekt star več kot 20 let, da če ga nismo uspeli legalizirati ali umestiti nekam, se moramo vprašati, ali smo se trudili ali se nismo, da bi to naredili. Bomo kar po nekem postopku – in to je drseči zakon. Bi en vic povedal, pa ne bom, ker imam premalo časa glede na to. Večina bo tistih, ki ne bo preganjanih, ker to se pa ne bo dalo s številom inšpektorjev, ki so zdaj, ali pa bodo zaradi tega zakona imeli bistveno več dela. Marsikakšen ne bo preganjan, pa bo čakal, da bo star objekt 20 let, nam pa to ni v korist. Vmes pa bomo lahko morali sprejeti davek na nepremičnine. Mislim, da bi morali postaviti nek rok. Do takrat – ja, od takrat naprej – ne, boste pa plačali toliko več, bo postopek drugačen. Isto bi dosegli, če bi imeli samostojen zakon, pa bi postavili določen rok. Samo bojim se, da če bomo to urejali v kratkem času, da bodo zasute pravne enote s tem delom in tudi izvajalcev ni tako veliko. V sosednji državi so se pojavila nova podjetja, Legalizacija, d. o. o. ali nekaj takega, ki so se s tem ukvarjali, da so pospešili. Pri nas pa mislim, da je teh pa bistveno manj. Če hočemo tako urediti, da bomo zadostili tem, da bomo naredili red, če pa bomo kar nekaj, da bomo spravili pod preprogo, potem pa bomo lahko na hitro. Glede cest. Ja, ampak kolikor sem jaz ta zakon, ki bo prišel drug mesec na dnevni red, s tem zakonom pa nismo bistveno naredili nekega uspeha ali pa koraka naprej. Ker to je verjetno tudi razlog, da smo šli po tem vrstnem red. Ker če bi šli, pa bi »zaratili« na prvem, glavnem zakonu, bi potem težje še to spravili pod streho. Nič nismo naredili, da bi tujci ali pa naši investitorji po primernih cenah, kot jih imajo v tujini, prišli do komunalno opremljenega stavbnega zemljišča. Nič nismo naredili. Naredili bi samo [[…]]V tujini je tako, da kupi občina zemljišče, preden gre spreminjat namembnost, po ceni dejanske rabe z nekim dodatkom in potem komunalno čim ceneje uredi na osnovi predpisov in dobi potem komunalno opremljeno stavbno zemljišče investitor po neki normalni ceni. Tam gredo še dlje, ker se zavedajo, kaj pomeni investitor – nova delovna mesta, vlaganje v to – še omogočijo, ne vem, kredit ali bančno garancijo dajo, da si zgradi objekt in tako naprej. Pri nas smo se uprli, kot da tega ne rabimo, mi štancamo denar, v bankomatih raste denar in tako naprej. Tega reda ne delamo in mislim, da bomo imeli dosti dela pri naslednjem zakonu. So določene poenostavitve, ki pa ne rešujejo, tako da bi v kratkem rešili ali pa dohiteli tiste države, ki imajo to že dolgo urejeno.
Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, pripravita naj se gospod Janko Veber in mag. Dušan Verbič.
Hvala, spoštovani predsednik. Res je, da naj bi ta novi zakon dejansko skrajšal in izboljšal postopke; skratka, tako upravne korake kakor tudi ostale, da bi bil sam zakon bolj prijazen do vseh uporabnikov in s tem tudi poceni zadevo tako vsem vlagateljem, ki to dokumentacijo potrebujejo. Zelo dobre so pripombe; seveda pripomb je zelo veliko, pripombe so dale tudi upravne enote, ki jasno nakazujejo, kako velike težave imajo z vsemi podzakonskimi akti, ki sledijo vsem tem krovnim zakonom, in kakšna ovira je to pri njihovem delu. Zaradi tega se po navadi, tako kot radi rečemo, oglasi tretji uradnik, ja, poglejte tisto alinejo, to pa ne gre. Pripravljavce zakona je treba – tudi ko se sprejme nov zakon, je treba tudi iti v popravke oziroma novelacijo ali dejansko v izbris določenih podzakonskih aktov. Tega se doslej, bi rekel, predhodne vlade niso posluževale v tolikšni meri, kolikor bi morale. Zaradi tega so ti podzakonski akti tako veliko breme na vsakem koraku. Spremljajo vsak zakon, ne da ga spremljajo, ovirajo izvajanje zakona! Na to opozarjajo upravne enote. To bi dejansko moral biti sestavni del in velja razmisliti, da bi bil potreben poseben, ne vem, upravni postopek ob sprejetju novega zakona, dodati preverbo in novelacijo tudi vseh podzakonskih aktov, na katere se je ali predhoden zakon, ki ga ukinjamo ali spreminjamo. Moje vprašanje je, koliko podzakonskih aktov bomo zaradi tega ukinili, ker dejansko ukinjamo Zakon o graditvi objektov. To je zame bistveno vprašanje, koliko teh podzakonskih aktov bomo poradirali oziroma ukinili. Verjamem, da tega do zdaj, do danes ni še nihče preveril. In to je bistvo. Če hočemo stvari poenostaviti in tako naprej. Zelo se veselim, da bomo v enem postopku, to se pravi, v pridobivanju gradbenega dovoljenja pridobili v tem postopku tudi okoljevarstveno soglasje ali dovoljenje. Ampak, poglejte, poznamo izgovore, ki so bili s te strani, da določenih strokovnjakov je tako malo, da je treba na to soglasje čakati tudi po leto in pol. Ali zdaj bo čas trajanja pridobitev gradbenega dovoljenja vezan na to in bomo rekli, aha, ja, veste, ni še okoljevarstvenega soglasja, bomo pa še počakali eno leto, da bo tisti strokovnjak, ki je, ne vem, za specialne poplave, na razpolago, da bo dal to okoljevarstveno soglasje. Ali je temu tako ali se bodo roki za pridobitev okoljevarstvenega soglasja skrajšali. To je moje bistveno vprašanje. Pa se zelo radi primerjamo s tujino, v Avstriji dobiš gradbeno dovoljenje v 8 dneh. Veste, kaj je to 8 dni?! V kolikšnem času pa v Republiki Sloveniji dobiš okoljevarstveno soglasje? Kakšno je povprečje? Kakšno je časovno povprečje, da pridobim okoljevarstveno soglasje? Lahko smo zadovoljni, o povprečju govorim, okoli eno leto. Eno leto je povprečje, da dobiš okoljevarstveno soglasje, govorim o povprečju. Eno dobiš prej, eno dobiš tudi kasneje. To je sestavni del tega novega zakona. Saj tu lepo – Ja, bomo se potrudili, bomo to združili skupaj. Ampak v primerih iz prakse pa temu ni tako. Jaz bom zelo vesel, če bo sedaj okoljevarstveno soglasje izdano v 8 dneh, da bomo lahko gradbeno dovoljenje dobili v 8 dneh. Nerazumljivo mi je, ker recimo primerjam izdano gradbeno dovoljenje pred 15 leti ali 10 let nazaj, je bilo gradbeno dovoljenje izdano na dveh straneh; danes pa ima gradbeno dovoljenje za enostaven enodružinski objekt v povprečju 15–16 strani, ker je prepisano celo tehnično poročilo iz tehnične ali pa iz uvodne mape. Ne vem, zakaj to podvajanje. Ne vem, ali imajo ti uradniki na upravnih enotah pisalne vaje? Zakaj prepisujejo tehnično poročilo iz tehnične dokumentacije v gradbeno dovoljenje? To mi ni jasno, tega ne razumem. Ne razumem, zakaj to podvajanje teh vsebin potem še v gradbenem dovoljenju. Ne razumem. Lahko se navede, ali so pogoji izpolnjeni ali ne; ne pa da se tehnične karakteristike iz tehničnega opisa ali iz projektne dokumentacije prepisujejo v gradbeno dovoljenje. To je zame kot gradbincu popolnoma nelogično. Če te podatke rabim, jih pogledam v projektu samem, ne pa da jih ponovno berem. Saj gradbenega dovoljenja potem, ko je izdano, nihče več ne vzame v roke. Gradbeno dovoljenje je samo končni dokument, ki odpre vrata za naprej, da se lahko stvari izvajajo. To je tehnična dokumentacija, tista, ki jo izvajalec vzame v roke in po kateri se izvede. Ko je pa tehnični pregled, se pa samo naredijo kljukice, če po domače rečem, če so vse tiste zahteve uresničene, ki so bile podane od vseh soglasodajalcev. Samo to. Toliko o teh postopkih. Seveda še enkrat ponavljam, s presojo nad novelacijo vseh podzakonskih aktov. Lotite se tega, tega je precej, balasta je 70 %, dajte to poradirati. To je ključna ovira. Legalizacija objektov. V preteklosti smo se z legalizacijo že veliko ukvarjali, z legalizacijo nedovoljenih gradenj. Pa smo uvedli nek rok za prijave, da jih evidentiramo, da jih vnesemo v prostorske, občinske načrte, da so vidni, da so evidentirani. Potem smo neke roke, da naj že plačajo določena nadomestila in tako naprej. Cel kup je bilo že nekih korakov, ki so bili narejeni z nekim menjalnim korakom, pa nikoli izpeljani do konca, nikoli. In to coklo – legalizacijo starih objektov vlečemo že 20, 30 in več let. In tudi s tem novim predlogom, to je pa sedaj zelo zanimiva zadeva. Tu smo sedaj uvedli drznih 20 let. Da lahko danes gradimo na nelegalen način objekt, pa upamo, da nas nobeden ne bo prijavil, ter ga čez 20 let legaliziramo. Zdaj karikiram ta predlog, ki je vaš predlog. Prej z obrazložitvijo, saj to so naloge inšpekcij in ostalih ter sosedov, in če ta objekt ne moti, ga lahko po dvajsetih letih normalno legaliziramo. Ne vem, če je to zdaj prava pot ali pa spodbuda vsem tistim, ki se te poti lotijo legalno. To zame ni sprejemljiv predlog. To je možnost skrivanja. Lahko, samo če vas nihče ne bo dobil, da ste nelegalno pozidali to. To je zdaj spodbuda k nelegalnemu postopku in to delamo z novim zakonom, z novim predlogom. To ni rešitev za legalizacijo objekta. Tudi glede sedanjih nelegaliziranih objektov, absolutno nisem tega mnenja, da je treba vse porušiti. Po mojem jih je dve tretjini, ki so dobri in so mogoče zaradi kakršnihkoli ovir bili prisiljeni iti v tako zadevo; seveda je pa tudi nekaj takih, ki bi jih bilo treba porušiti. Govorimo o obstoječih, ampak mi zdaj zakon postavljamo za videne vnaprej in že tukaj dajemo spodbudo k nelegalnemu pristopu. S tem takoj odpremo problematiko na lokalni ravni, občinah. Ta predlog je nesprejemljiv, to je poziv k skrivanju določenih gradenj. Pa se lahko hitro najdejo mesta in prostori, kjer se da nekaj pozidati, pa upaš, da te 20 let nihče ne bo potegnil ven pa prijavil inšpekciji. Mislim, da je treba o teh stvareh, teh segmentih, ki ste jih poudarili danes, resno razmisliti. Predvsem pa še enkrat apel, pa ne samo na tej zakonodaji, mislim da bi morali prav v poslovnik sprejemanja vseh zakonov uvesti tudi stalno obvezno rubriko – Preveriti podzakonske akte v primeru spreminjanja ali ukinjanja starega zakona. Da bi moral biti to poslovniški korak, ki bi moral to preverbo teh ovir s temi podzakonskimi akti nujno vnesti pri sprejemanju ali spremembi vsakega novega zakona, ki se veže na dano tematiko. To bi bilo nujno potrebno in nam ne bi število teh podzakonskih aktov tako raslo, kot nam raste danes. Kajti podzakonski akti so tisti, ki se operativno najbolj in največ uporabljajo. In mi na veliko govorimo, kako bomo z novim zakonom olajšali pa skrajšali poti; pozabljamo pa na vse podzakonske akte, ki so pa operativni, ki so veliko breme in otežujejo ter zavlačujejo vse te postopke in operativne korake; na to pa pozabimo. Vzemite to v resen razmislek in da se to uvede kot stalna naloga in sestavni del poslovniškega koraka pri sprejemanju novega zakona. Hvala.
Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravita naj se mag. Dušan Verbič in gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Če resnično želimo izboljšati postopek za čim prejšnjo pridobitev gradbenega dovoljenja in tudi učinkovito umeščanje v prostor, je treba bistveno globlje poseči, kot je posegel ta zakon. Osebno sicer še vedno ocenjujem, da je eden od najboljših dokumentov, ki smo jih sprejeli v Državnem zboru, prav Odlok o strategiji prostorskega razvoja Slovenije, ki je dal usmeritev vsem načrtovalcem v prostoru, kako se bodo razvijala naselja, kako se bo posledično razvijala infrastruktura, ki povezuje ta naselja, kako se tudi država navezuje na mednarodno infrastrukturo in kje so potem tista območja, ki jih je treba v večji meri opredeliti kot industrijska in za zahtevnejšo industrijo. Vse skupaj pa se je nekako izničilo, če lahko uporabim ta izraz, v trenutku vstopa Slovenije v Evropsko unijo in v trenutku danih, zopet, preobširnih zavez glede Nature 2000. In če upoštevamo, da imamo v Sloveniji 34 % površine v Naturi 2000, če k temu dodamo tudi najboljša kmetijska zemljišča in tisto, kar je že pozidano, in tisto, kar je težko nameniti sploh pozidavi, ugotovimo, da je teh priložnosti za vlaganje, za gradnjo v Sloveniji zelo malo. Nekako bi apeliral na to, da se vendarle naredi sicer zelo zahteven postopek, ampak vendar, pregled celotne hierarhije odločanja o tem, kako se je razglasila Natura 2000 v Sloveniji. Zakon o ohranjanju narave je to prenesel na uredbo vlade. Z uredbo vlade s podzakonskim aktom takšnih omejitev, po mojem mnenju, ni mogoče sprejemati in je to v nasprotju s pravnim redom v Republiki Sloveniji. In ko to izčistimo, bomo dobili številne površine, ki niso tako nujno potrebne, da so vključene v Naturo 2000. Takrat se lahko tudi zelo aktivno pogovarjamo o tem, kako bomo sprejemali prostorske akte, kamor bomo umeščali tudi vse te infrastrukturne, stanovanjske, šolske in industrijske objekte. Zelo smo se samoomejili in zato se nam tudi v zadnjem času dogaja, da gradimo na najboljših kmetijskih zemljiščih. Zakaj na najboljših kmetijskih? Ker je to stvar notranjega pregovarjanja ali, če hočete, merjenja moči. Kdor je močnejši v državi, ta bo odločal, kje se bo gradilo. Če pa gre za Naturo 2000, trčiš že na Evropsko komisijo, na mednarodne organizacije in je ta postopek praktično zelo otežen ali pa, da ne rečem, že vnaprej obsojen na neuspeh. Ampak katera država je pa tista, ki si sploh dovoli, da se poseže v najboljša kmetijska zemljišča? Tista, ki modro načrtuje svoj razvoj, zagotovo ne, kajti brez hrane ni prihodnosti; in to je nekaj, kar moramo imeti zagotovo pred očmi. To je ta širši pogled, ki nam zagotovo manjka, če se želimo pogovarjati o tem, da želimo imeti nek učinkovit sistem. V tem zakonu pa nekako pozdravljam, da se vračamo po mojem mnenju na tisto obdobje, ko smo najprej izdali recimo lokacijsko dovoljenje; in na podlagi lokacijskega dovoljenja si dobil potem še lahko gradbeno dovoljenje. Zakon sicer govori o tem, da se uzakoni predodločba kot zavezujoča odločitev in pogoj v postopku izdaje gradbenega dovoljenja. To, če prav razumem, je neke vrste lokacijsko dovoljenje. Če ne razumem dovolj dobro, bi tudi prosil za pojasnilo, kajti menim, da je bil tisti postopek, ki smo ga imeli definiranega, da si dobil najprej lokacijsko dovoljenje in potem gradbeno, najbolj prijazen do investitorja, kajti dobil si že v fazi umeščanja v prostor vse potrebne informacije vseh soglasodajalcev, vseh inšpekcijskih služb. Dejansko si vedel, ko si naročal projekt, kaj te čaka, projektant pa je seveda vedel, kaj mora sprojektirati. Danes je to izkrivljeno, ker je to neke vrste enoten postopek in ne veš natančno, kdaj boš dobil eno soglasje, drugo soglasje, se dopolnjujejo, spreminjajo. Zelo dolgo traja, da prideš potem do projekta, na podlagi katerega se lahko izda gradbeno dovoljenje. Dodaten premislek, da se še bolj približamo tistemu postopku, ki je bil bistveno bolj izčiščen. Kar pa se tiče mnenj in inšpekcijskih služb, zopet vezano na prostorske akte, če imamo prostorske akte dobro pripravljene, dobro sprejete, potem moraš že v fazi izdelave prostorskega akta, sploh akta izvedbene narave, imeti praktično že vsa soglasja pristojnih služb, bodisi za infrastrukturo ali druge okoljske pogoje. Investitor, ko se odloča za gradnjo na neki parceli, v nekem prostoru, pravzaprav ne potrebuje več teh dodatnih soglasij, ker je to že sestavni del sprejetega prostorskega izvedbenega akta. Če pa tega ni, se seveda dvakrat, trikrat, štirikrat srečujemo po nepotrebnem z enimi in istimi službami, ki morajo sodelovati v tem postopku; in zelo težko prideš res v kratkem do dovoljenja. To, kar pa je ta hip v zakonu predvideno, ravno v tem postopku pridobivanja soglasij, pa me skrbi. Velik del soglasij načrtujete preimenovati oziroma prekvalificirati v mnenje. Mnenje je nezavezujoče in bojim se, da bodo ta mnenja potem podlaga za gradnjo tudi objektov, ki bodo potem, ko bodo zgrajeni, povzročali zelo resne težave v okolici. Posledično za investitorja zelo hude probleme zaradi še večjega odpora lokalnega prebivalstva, ali sicer civilnih organizacij, ali vseh tistih, ki sodelujejo v teh postopkih. Ta poenostavitev iz soglasja v mnenje, ocenjujem, je zelo nevarna oziroma jo bo treba čim bolje izčistiti, da res vemo, kdaj nastopi tisti trenutek, da lahko damo mnenje namesto soglasja. Glede ostalih zadev lahko ugotavljam, da zakon daje bistveno večjo pristojnost občinam, kot jih je imela občina do sedaj. Kot ustanova, ki sprejema prostorski akt, bo imela po tem zakonu možnost tudi razlagati ta prostorski akt, kar je primerno in dobro, če si nekaj sprejel. Enako kot Državni zbor; če sprejmeš zakon, si tudi ti tisti, ki ga razlagaš. Podobno prostorski akt; če ga sprejme občina, je tudi prav, da ga razlaga. Bojim pa se, da nimamo v celoti izčiščenega tega postopka, kot je bil nekoč, ko smo imeli skupščine občin, kjer je bil v občinah, kjer je danes sedež upravnih enot, združen celoten postopek. Od tega, da si imel sprejet prostorski akt, do tega, da si lahko tudi tolmačil ta akt. In tudi do tega, da si vodil postopek za izdajo gradbenega dovoljenja, ki je, še enkrat, ta prednost lokacijskega dovoljenja, ki sem ga prej omenjal. Takrat je referent, ki je vodil ta postopek, sklical prav vse inšpekcijske službe, vse soglasodajalce, ki so šli k investitorju na teren, na parcelo, kjer želi graditi, in tam so na zapisnik zapisali, ali je ta želja investitorja uresničljiva glede na vsebino prostorskega akta ali ne, in kaj vse mora narediti, da bo lahko tam gradil. Ta postopek zaenkrat ni toliko izčiščen, kot je bil nekoč, ker imamo še vedno upravno enoto, ki bo izdala gradbeno dovoljenje. Občina bo sicer razlagala prostorski akt. Inšpekcijske službe imamo na lokalnem in na državnem nivoju. In ta razdrobljenost celotnega sistema je naslednji izziv, ki bi ga bilo treba spraviti prav na nivo, kot je nekoč bil – da občine, kjer je sedež upravnih enot, dobijo še večje pristojnosti in da so dejansko nosilci celotnega postopka pri izdajanju gradbenega dovoljenja ter tudi pri oblikovanju in organiziranju vseh inšpekcijskih služb na državnem nivoju, ki jih imamo danes, ter tistih na lokalnem nivoju. Glede na resna opozorila prav lokalnih inšpekcijskih služb pa bi tudi apeliral, da se dodatno premisli, ali je modro, da prenesemo nadzor nad objekti, za katere ni potrebno gradbeno dovoljenje, na lokalni nivo. Mislim, da tudi po tem zakonu ni evidence, ker ni izdajanja dovoljenj, kdaj se začne tak objekt graditi, kaj se dogaja v prostoru. In ker je to zdajšnja pristojnost državne inšpekcije, se mi zdi to samo prelaganje odgovornosti iz ene državne inšpekcijske službe na lokalno raven. Ta lokalna raven pa dejansko nima dovolj izčiščenega mehanizma, da bi lahko ta postopek uspešno spremljala. Še posebej smo bili tudi opozorjeni na problem skupnih inšpekcijskih služb, ki so ustanovljene na območju več občin; in tudi na problem financiranja teh inšpekcijskih služb, ker naj bi se tudi dejansko zmanjšala stopnja sofinanciranja skupnih služb v prihodnosti, kar pomeni, da bo dodaten neinteres, če lahko tako rečem, pri občinah, da oslabijo ta nadzor, ne pa da ga okrepijo, ker pač ne bo ustreznega mehanizma, ki bi spodbujal občine k organizaciji skupnih inšpekcijskih služb. Tudi ta detajl je treba zelo natančno izčistiti in pred dokončno odločitvijo dati jasne odgovore, kako bo ta postopek tekel, kako bo s financiranjem skupnih inšpekcijskih služb in kako bodo občine tudi to dodatno obveznost prevzemale, ali bo treba zato zopet poseči v primerno porabo ali ne. Tudi na tej podlagi mislim, da je res napočil čas, da Državni zbor ne more več posegati z zakonom o izvrševanju proračunov, v primerno porabo občine, ampak mora biti to urejeno stabilno v Zakonu o financiranju občin; in samo neke izredne razmere lahko dovolijo, da pride do odstopanj od tega. Toliko v tej fazi o gradbenem zakonu. Hvala.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za okolje in prostor gospa Lidija Stebernak.
Hvala za besedo. Glede predodločbe. Predodločba ima nekatere elemente lokacijskega dovoljenja, ni pa to lokacijsko dovoljenje, če ga primerjamo s starim lokacijskim dovoljenjem po prej veljavni zakonodaji. In sicer pri predodločbi ni treba izkazovati lastništva, kot ga je bilo treba pri lokacijskem dovoljenju. Investitor lahko vpraša za celoten nabor vprašanj, ki ga zanimajo v zvezi z izdajo gradbenega dovoljena, ali pa zgolj za eno izmed vprašanj, ki ga zanimajo. Ni omejen s celotno zgodbo. In predodločbo lahko dobi tudi več oseb za isto parcelo, ker gradbeno dovoljenje potem dobi zgolj tisti investitor, ki izkaže kasneje tudi lastništvo na tej parceli, na kateri bo gradil. Potem glede mnenj. Mnenja so seveda zavezujoča zaradi tega, ker imajo podlago v zakonu. Nezavezujoča so samo v primeru, če presegajo okvir, ki ga zakon določa, da ima nosilec urejanja prostora več zahtev, kot jih zakon predpisuje, kar sedaj ni bilo možno, ker je bilo soglasje samostojna odločba in si ga moral vzeti ali pa ne vzeti. Če je bilo negativno, je bilo negativno. Prav tako tudi, če so neusklajena med posameznimi nosilci urejanja prostora, je možno sklicati usklajevalni sestanek in ugotoviti ter zadeve usklajevati. To je smisel mnenja, zato se to dela tudi znotraj postopka. In v primeru molka nosilca urejanja prostora. Potem glede inšpekcijskih postopkov pa izdajanja gradbenih dovoljenj. Če ocenjujete, da bi občine lahko izdajale gradbeno dovoljenje, potem pa takoj v naslednjem delu, da pa niso sposobne izvajati inšpekcijskih postopkov samo v manjšem delu, ki se nanašajo na enostavne objekte, potem je eno z drugim v nasprotju. Enostavni objekti so tisti del prostorskega načrtovanja občin, kjer ima čisto vsaka občina na drugačen način opredeljeno, katere enostavne objekte je v prostoru te lokalne skupnosti možno postavljati. In občin je preko 200, državnih inšpektorjev je samo 70. Kdo, če ne občinski inšpektorji, ima bistveno boljši pregled, kateri enostavni objekti na nekem prostoru občine se zgradijo in so enostavni ter hkrati tudi nelegalni, ker sama občina predpisuje pogoje za to, kateri enostavni objekti se lahko umeščajo v njen prostor. Pa še okoli financiranja. Saj tudi sedaj se občinski inšpektorji financirajo iz glob in tudi tukaj so predvidene globe ter tudi degradacije za tista zemljišča, na katerih bo ta enostavni nelegalni objekt zgrajen, kar pomeni, da se bo inšpektor financiral na enak način, kot se je doslej. Kolikor je meni znano, ima tudi večina slovenskih občin že sedaj skupne medobčinske inšpekcijske službe. S tega vidika ne vidim nekih težav, da se to ne bi dalo zorganizirati na ta način. Hvala.
Repliko ima gospod Janko Veber.
Hvala. Bil sem napak razumljen v tistem delu, kjer ste razumeli, da ocenjujem, da občine niso pripravljene na sprejetje dodatnih obveznosti pri nadzoru objektov, za katere ni potrebno gradbeno dovoljenje; kako pa bodo šele prevzele obveznosti za celoten postopek izdaje gradbenega dovoljenja. Moj namen je bil, da opozorim, da moramo občine najprej usposobiti, pripraviti na ta postopek ter tudi na izdajo gradbenega dovoljenja.
Besedo ima mag. Dušan Verbič. Pripravita naj se gospod Bojan Podkrajšek in gospod Ivan Prelog.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Še enkrat lep pozdrav predstavnikom izvršilne veje oblasti! Glede na dosedanjo razpravo bi jaz nadaljeval s to rdečo nitjo predhodnika ter predhodnika malo prej, dva, tri nazaj. Dejstvo je, da se vrtimo zdaj v nekem krogu, kajti ta zakon, ki ga imamo pred seboj, bom za razliko od načina razprave najprej izpostavil tisto, za kar menim, da je v tem zakonu zapisano, vsaj zame osebno težko sprejemljivo. Upam, da bomo v nadaljnjem postopku to korigirali z ustrezno korekcijo. Prvo, s čimer se preprosto ne strinjam, je komunalni prispevek. Dejstvo je, da mora biti komunalni prispevek plačan pred izdajo gradbenega dovoljenja. To utemeljujem predvsem iz razloga, kajti zelo se napotuje ta možnost, da se komunalni prispevek plača kasneje, da se investitor izogne temu plačilu. Poznamo prisilne poravnave, poznamo stečaj pravnih oseb, poznamo pa tudi osebni stečaj. Ker so to prihodki občine, mislim, da se sploh ne smemo v tej smeri pogovarjati. Kolikor mi je poznano, je tudi stališče Združenja občin v tej zadevi zelo jasno. Druga zadeva je tako imenovano uporabno dovoljenje. Vemo, da so sestavni del uporabnega dovoljenja tehnični pregledi. Prav zanimivo je, da je zadnjem obdobju celo nekaj požarov na objektih, ki so bili praktično odprti. Napotuje nas, da tukaj preprosto nekaj ne igra vloge. Ter tretje, tako imenovani skrajšani postopki. Sedaj se pa navezujem na razpravo kolegov, ki so ravnokar razpravljali. Ne smemo pozabiti, da se je leta 1994 v Sloveniji odločilo, da se za področja okolja in prostora ustanovijo upravne enote. Teh je 58 in dejstvo je, da upravni postopki za izdajo gradbenega dovoljenja potekajo na prvi stopnji izključno preko teh upravnih enot. Lokalnim skupnostim, občinam je ostal tako imenovani prostorski del. Zakaj to omenjam? Ker menim, da marsikdo od nas, sam sem pa kar nekajkrat bil prisoten, kjer stranka, investitor predvsem za individualno ali manj zahtevno gradnjo danes, po toliko letih, še vedno pravi: »Prinesel sem vlogo za izdajo gradbenega dovoljenja na občino.« Zanimivo. Po tolikih letih se še vedno pristojnost upravne enote kot organa državne uprave ni na tem področju toliko udomačila. In če pogledamo gradivo, ki je dano s strani predlagatelja, to je primerjava z Avstrijo. Zanimivo, da v Avstriji, kolega je lepo povedal, pridobiš gradbeno dovoljenje v 8 dneh, res je. V enem tednu dobiš za enostavno hišico. Res je pa, da ni povedal, da v Sloveniji niti ni tako slabo, vsaj ta del; kajti v povprečju za individualno gradnjo dobiš v okoli dvajsetih dneh. Na nekaterih upravnih enotah celo morda malo prej, na nekaterih pa dlje. Govorim uradno statistični podatek, ki ga je možno dobiti na MJU. Kljub vsemu je trikratnik. Posebno področje pa so bolj zahtevni, poslovni objekti. Tisto, kar je kolega rekel, ki so vezani na razna dovoljenja, takrat je pa res treba priznati, da bi morala že marsikoga v Sloveniji boleti glava. Govorimo okoljska soglasja, govorimo vodna, govorimo kulturna iz naslova varstva kulturne dediščine. Zadnje čase je pa zelo zanimivo tudi področje soglasij, vezano na protihrupna. Tukaj je prav gotovo potreben bistven premik. Toliko za uvod, kar se tiče samega zakona, ker menim, da na teh področjih mora biti ali pa se pričakuje prav gotovo v nadaljnji fazi neka sprememba. Si bom pa vseeno dovolil nekaj komentarjev, ker imamo prvo razpravo, kajti upravičene so kritike investitorjev na obstoječi zakon o graditvi objektov. Popolnoma upravičeno, kajti tovrstni postopki, ni vedno krivda samo na strani uradništva, tu je treba biti zelo objektiven. Tudi kolega, ki je prej razpravljal, je rekel nekako tako, da bi morali v teh postopkih kdaj uporabiti tudi tako imenovano zdravo kmečko pamet. Tu je treba zelo na glas povedati, žal, to se preprosto sploh ne sme dopustiti. Pri postopkih, ki potekajo v organih državne uprave, je eno temeljno in edino vodilo poleg ostalih – načelo zakonitosti. Kakršni so zakoni in podzakonski akti, mora uradništvo to spoštovati. Se pa strinjam, da marsikdaj gredo pa zelo v nasprotju zdrave kmečke pameti. Vendar pričakovati ali zahtevati od uradništva, da svojevoljno postopa, to pa je v neki smeri nedopustno. Kaj je največja kritika na sedanji zakon o graditvi objektov, ki se v neki smeri, se strinjam, izboljšuje s predlogom, ki ga imamo? Ampak področja, ki najbolj izstopajo in so boleča, so naslednja. Prvo področje je tisto, ki sem ga omenil že v predhodnem zakonu omenil. Dejstvo je, da je treba povečati odgovornost projektantov in izvajalcev. Takrat, ko se bomo začeli glede tega pogovarjati – razpravljavec pred menoj se je pogovarjal o inšpekcijah in potem tudi državna sekretarka –, mi ne potrebujemo armade inšpektorjev; kolikor bi bilo inšpektorjev, nikoli jih ne bi bilo dovolj. Dejstvo pa je, da vsi tisti, ki sodelujejo v fazah projektantstva ter tudi izvajanja, pa morajo dosledno spoštovati prostorske OPN, OPPN ter tudi določene tehnične normative, ki veljajo za samo gradnjo. Noben inšpektor tega ne prepreči in ne more posegati v vse nepravilnosti posega v prostore ali gradnje, če le-ti, ki sem jih omenil, niso dosledni pri izvajanju svojih aktivnosti. Naslednje področje; prav gotovo je treba zmanjšati vso vrsto dokumentacije. Tisto, kar je treba omeniti, kje bi se potrebna dokumentacija lahko zmanjšala; prav gotovo je treba reducirati opis nameravane gradnje, kot imamo pri enostavnih gradnjah, ki je zgolj že na podlagi neke skice, ki je lahko tudi malo razširjena kot sama skica. Dejstvo je, tloris, pregled gradbenih parcel ter priključkov na komunalne vode; vse te zadeve se relativno lahko poenostavi. Kajti sedanji način, da moraš v predhodni fazi vsa soglasja pridobivati za komunalne prispevke, to je po eni strani normalno, ampak s tem se podaljšujejo postopki. Vendar za to upravni organi preprosto niso dolžni, če imamo tak predpis. Naslednje je prav gotovo, kako iti v sistem poenostavitve postopkov izdaj gradbenih dovoljenj, da se približamo temu, kar je kolega rekel, da imamo pri individualnih gradnjah okoli 20–25 dni, ampak da se približamo tudi primerom severne sosede – 8, 9 dni. Dejstvo je, da je tukaj največji problem, sploh pri kompleksnejših gradnjah, stranka v postopku. In popolnoma razumljivo je, da bi moral zakon slediti temu, da je praviloma stranka v postopku investitor; ne pa da imamo obilico katerihkoli subjektov, oseb, ki se pojavijo, interesentov in podobno, ki se vključujejo. Treba je priznati, da v neki smeri zakonski ali podzakonski akti to dovoljujejo in omogočajo. Praviloma je to zloraba, ki gre izključno v škodo investitorja. Za upravni organ, on mora skladno z ZUP in veljavno zakonodajo tudi postopek, tako kot je. Zaradi tega je prav gotovo pristop v tem predlogu zakona tudi neka korekcija, da se omejuje, omeji ali opredeli, kdo je resnično tista primarna stranka v postopku. Nadalje, kot je bilo že v razpravi s strani več razpravljavcev omenjeno – ukinitev ali sploh potrebnost tovrstnih soglasij in njihova obilica. Kolega je tudi omenil, da je za pozdraviti tako imenovani enoviti pristop, kar je tudi prav. Zakaj bi stranka na različnih naslovih sama bila tista, ki bi morala skrbeti tako, kot je do sedaj?! Absolutno bi pa morali s to zakonsko opredelitvijo ali podzakonskim aktom bistveno poseči, zakaj pristojni državni organi presegajo že sedaj veljavna zakonska določila o izdaji raznih soglasij. Ne smemo pozabljati, da Zakon o upravnem postopku kot primarni zakon ali procesni zakon za tovrstne postopke jasno določa 60-dnevni rok, v katerem mora državni organ izdati odločbo ali soglasje. Res se potem tukaj človek vpraša, zakaj tovrstno opcijo investitorji na tak ali drugačen način, s pravnimi sredstvi ne izkoristijo zopet države; čeprav vemo pa, da je to včasih zelo boleče. Ampak že sedaj imamo 60-dnevni rok, ki se pa ga ne držijo. In če bomo glede zapisanih določb v tem zakonu bistveno posegali in na tak ali drugačen način prisilili soglasodajalce, da spoštujejo roke, potem mislim, da smo res na zelo dobri poti. Kot sem že prej omenil, uporabna dovoljenja, je tudi v tej določbi zakona posebno poglavje. Sam sem močno na stališču, da jih preprosto ne potrebujemo. Lepo je zapisano, razen v tistih primerih, kjer so objekti posebnega državnega pomena oziroma objekti, ki imajo res tako naravo zahtevnosti, da se le-to potrebuje. Vendar to ni v primeru tisočih izdanih gradbenih dovoljenj, vse po vrsti, kot je običajno praksa dandanes ali v preteklih obdobjih. Tisto, kar je absolutno za pozdraviti in bi bilo temu smiselno v tem zakonu dati večjo težo, je, da morajo projektanti, predvsem pa nadzornik, ki nadzoruje gradnjo, prevzeti vso tovrstno odgovornost po končani gradnji in z izjavo zagotoviti upravnemu organu pred izdajo gradbenega dovoljenja, da je objekt zgrajen skladno z vsemi tehničnimi standardi. Če temu ni tako, se vprašam, zakaj potem sploh nadzornika potrebujemo?! Kaj je potem njegova vloga; da je zgolj na gradbišču in piše gradbeni dnevnik?! Tudi to je treba, vendar prvenstveno naloga nadzornika na gradbišču je, da se prav izvajajo tehnični standardi pri gradnji. To je eden od ključnih momentov, kajti pri dokončni izdaji gradbenega dovoljenja, sploh pri zahtevnejših objektih ali pa mogoče pri malce manj zahtevnejših objektih, je ta časovnica, danes gledano, izredno v slabi smeri nasproti investitorju. Zato bi prosil predlagatelja, da temu res posvetite posebno pozornost in da se v danih postopkih tukaj doseže nek premik, kajti menim, da komisije za tehnični pregled ne potrebujemo. Ali pa ne potrebujemo funkcije in popolne vloge nadzornika na samem gradbišču. Na koncu še povečati inšpekcijski nadzor in kazni. Tukaj bom mogoče malce preveč kritičen, vendar imamo razpravo, zaradi tega je tudi prav. Po mojih informacijah, veliko se ne bom zmotil, imamo okoli 60–70 gradbenih inšpektorjev v Republiki Sloveniji. Moje vprašanje predlagatelju zakona je, ali imate narejeno analizo, koliko rušitev črnih gradenj pa je že bilo izvedenih ali zaključnih v postopku. Kajti številčnost inšpektorjev sama po sebi nič ne pomeni, če ni učinka oziroma rušitve. Kajti nedovoljen poseg v prostor je preprosto nedovoljen in ga je treba sankcionirati. Tu se navezujem tudi na kolega, ki je prej omenil primer, pa vsem nam je znano, kako se ruši v Bohinju; po celi Sloveniji pa so objekti, ki so na vodnih virih, objekti, ki so na posebnih varovanih conah, kaj šele v conah okolja in prostora, pa se nič ne zgodi. Jaz verjamem, da potekajo upravni postopki, inšpekcijski postopki, morda so tudi upravni spori. Sam menim, da nas zanima, kaj se v teh zadevah konkretno dogaja, predvsem v smeri rušitve. V tem primeru se močno strinjam s predhodnim razpravljavcem, ki je rekel: Saj je stimulirano, da posegamo v prostor, kajti ni kaznovano. Po drugi strani pa imam po dobrih dvajsetih letih legalno črno gradnjo in se bom še vprašal, ali bom potem sploh plačal komunalni prispevek ali uzurpacijo in podobno. To so stvari, katerim je preprosto treba v spremembi tega zakona v nadaljnjem postopku tudi slediti. Toliko zaenkrat. Upam, da bo ta zakon, ki je potreben, ki gre v pravo smer, z določenimi dopolnitvami, posebno bi dal poudarek komunalnemu prispevku, kajti to je treba urediti in iti v smeri občin. Hvala lepa.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za okolje in prostor gospa Lidija Stebernak.
Hvala za besedo. Jaz bi se osredotočila na komunalni prispevek. Komunalni prispevek smo predvideli v fazi pričetka gradnje ravno zaradi tega, ker ni nujno, da je projektna dokumentacija pri izdaji gradbenega in projektna dokumentacija potem, se pravi PZI, projekt za izgradnjo, popolnoma enaka. Če bodo dovoljena dopustna odstopanja, bo tudi komunalni prispevek treba skladno s tem na tak način ovrednotiti. To je eden izmed razlogov. Drugi razlog je pa ta, da občini v primeru, da do gradnje sploh ne pride, potem ne bo treba vračati komunalnega prispevka, ker se gradnja ni začela; to, kar se je dogajalo zdaj. Zato je ta komunalni prispevek vezan na začetek gradnje. Ne glede na to ga pa dobi občina prej, preden začne nekdo graditi. Upravna enota je tista, ki preveri, ali je bil komunalni prispevek občini plačan, ker brez plačila komunalnega prispevka tudi ni dovoljeno graditi. Inšpektor to zadevo preveri in sankcionira, če se to zgodi. Potem glede same odgovornosti. Mislim, da ravno s tem zakonom povečujemo odgovornost vseh projektantov in arhitektov, saj so stvari vezane tudi na njihove izjave, da je vse v skladu z veljavnimi pravili. To je pogoj. In hkrati zdaj dodajamo obema zbornicama možnost strokovnega nadzora nad njihovimi člani. To doslej ni bilo urejeno na tak način, tako da se ta odgovornost povečuje. Tudi pri uporabnih dovoljenjih, samo za tiste najzahtevnejše postopke bo treba imenovati tehnično komisijo in izpeljati postopek tehničnega pregleda. Ostali postopki gredo na izjavo in se na podlagi izjave izda tudi uporabno dovoljenje. Glede rušitev pa moram priznati, da po podatkih, ki smo jih imeli v času, ko smo ta zakon pripravljali, je bilo tisoč 450 izvršljivih zadev pri inšpektorjih. 180 je bilo takšnih, ki so jih investitorji sami odstranili; 373 so jih legalizirali, zgolj 15 jih je bilo odstranjenih po izvršilnem inšpekcijskem postopku. Je pa res, da je to odvisno tudi od sredstev, ki jih MOP dobi za to, da zadeve odstranjuje. Hvala.
Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Pripravita naj se gospod Ivan Prelog in gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Ko danes govorimo o gradbenem zakonu, ki je v prvi fazi, naj povem, da se načeloma strinjam s kolegom Verbičem, ki je prej omenil, da bi uradnik, ki izdaja gradbeno dovoljenje, zelo težko neke stvari odločal po kmečki logiki ali zdravi kmečki pameti. Je pa verjetno možnost, možnost vseh nas, predlagatelja ter vseh poslank in poslancev Državnega zbora, ko sprejemamo ta pomemben gradbeni zakon, da se uporabi zdrava kmečka logika ali pamet. Že dva predhodnika, sem prej slišal, in to drži, da v sosednji Avstriji dobiš gradbeno dovoljenje v slabih dveh tednih ali pa dobrem tednu. Jaz ne bom trdil, da je zdaj možno iti v Avstrijo, narediti fotokopijo, pa to prenesti v Slovenijo. Ampak zdelo bi se mi pa prav, da bi se vsaj malo približali njihovi zakonodaji na tem področju. Predvsem imam tu v mislih časovnico, v mislih imam tudi nepotrebno dokumentacijo, ki jo naši državljani, ki zaprosijo za to gradbeno dovoljenje, potrebujejo. Mislim, da bi te mape lahko bile veliko bolj tanke, kot so sedaj. Ta pomembna zakonodaja se je v preteklosti velikokrat spreminjala. Jaz sem trdno prepričan, srečal sem veliko tistih, ki so gradili hiše in so potrebovali gradbena dovoljenja; predvsem pa tiste, ki so gradili zahtevnejše objekte. Ti postopki so bili za njih včasih zelo dolgi, mučni, največkrat pa se je tudi zgodilo, da kdo niti ni prišel na cilj. Ko govorimo o gradbeni zakonodaji, je tudi v preteklosti [[…]], in mislim, da tudi ta predlog zakona ne izboljšuje področja zahtev in dopolnitev, ko uradnik da projektantu ali arhitektu. Potrebno bi bilo, da vse zahteve oziroma dopolnila poda v eni fazi, da tega ne izvaja mesečno ali tedensko. Ker posledično, ko je nekdo potem slabe volje na koncu pa uradnika vpraša, zakaj je bil tako dolg postopek; je njegov odgovor, da je bila tukaj dopolnitev. Mislim, da bi bilo prav, da ima uradnik možnost, da poda zahtevek in dopolnitve v eni fazi; ne pa da se to vleče v več fazah in se s tem zavlačuje izdajo gradbenega dovoljenja. Največkrat imajo občine slabo prostorsko planiranje in urejanje prostorov v lokalni skupnosti. Tudi to je ena od posledic, ko nekdo zaproša za izdajo z vsemi soglasji, ki jih potrebuje za izdajo gradbenega dovoljenja. Nedavno je vlada sprejemala zakon za eno investicijo, ki prihaja, ki bi naj prišla v Slovenijo. Pa mislim, da bi morali tudi strateško načrtovati zemljevid Slovenije, določimo 10 lokacij po Sloveniji. Mislim, da ni treba za vsako takšno investicijo, seveda predvsem takrat, ko pride tujec, da se za investitorja sprejema poseben zakon; našim državljanom, ki pa več desetletij že ustvarjajo pa že imajo neko podjetje v Sloveniji, je to onemogočeno. Predvsem bi tudi apeliral in mislim, da med prvo in drugo fazo čaka predlagatelja še veliko dela. To smo tudi slišali danes v razpravi. Predvsem bi še opozoril na fazo tega kupa dokumentacije, ki jo rabi tisti, ki zaproša za gradbeno dovoljenje. Ta gradbeni zakon je izjemnega pomena. S tem se srečujemo mi ali naši državljanke in državljani skoraj na dnevnem redu; pretekle izkušnje pa kažejo in trkajo na vrata predlagatelja, ki je ta predlog pripravil, da ga čaka še mnogo dela. Naj zaključim s tistim, kar sem na začetku povedal, da je treba vnesti nekaj zdrave kmečke pameti. To imamo možnost mi, ko to sprejemamo; ne pa potem pričakovati od tistih, ki bi naj to zakonodajo izvajali. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ivan Prelog. Pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in gospod Tomaž Lisec.
Hvala za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Poglavitne rešitve Predloga gradbenega zakona uvajajo kar nekaj bistvenih novosti in dovolite mi, da jih navedem v 19 točkah: 1. Širitev veljavnosti zakona na večji obseg objektov, med njimi tudi na druge gradbene posege in objekte, ne glede na njihovo povezanost s tlemi. 2. Olajšani pogoji za nekatere vrste gradnje in del, in sicer opustitev obveznosti pridobivanja gradbenega dovoljenja za odstranitev objektov, (potrebna je samo še prijava začetka gradnje), opustitev obveznosti pridobivanja gradbenega dovoljenja za začasne objekte, namenjene prireditvam in za čas sezone, širjenje obsega vzdrževanih del, za katere ni obvezna pridobitev gradbenega dovoljenja na manjše rekonstrukcije. 3. Uzakonitev obveznosti nezavezujočega podajanja informacij, svetovanja in pomoči investitorju. 4. Opcijska možnost pridobitve predodločbe, ki zavezuje v naknadnem postopku izdaje gradbenega dovoljenja in investitorju omogoča večjo investicijsko in pravno varnost. 5. Pridobitev gradbenega dovoljenja na podlagi bolj strnjene in posredno formalno manj zahtevne dokumentacije. 6. Uzakonitev faze prijave začetka gradnje z namenom spremljanja, evidentiranja in učinkovitejšega nadzora nad izvajanjem gradenj. 7. Uzakonitev možnosti skrajšanega postopka izdaje gradbenega dovoljenja. 8. Uzakonitev pravne podlage za informatizacijo postopkov dovoljevanja in elektronsko poslovanje. 9. Okrepitev vloge občin v procesu dovoljevanja z uzakonitvijo obveznega mnenja občine v postopkih dovoljevanja. 10. Določitev nadzora nad izvajanjem gradenj, za katere ni treba pridobiti gradbenih dovoljenj, kot izvirne pristojnosti občinske inšpekcije. 11. Integracija postopka izdaje gradbenega dovoljenja in okoljevarstvenega soglasja. 12. Uzakonitev vključitve javnosti v integralen postopek presoje vplivov na okolje in odločitve o gradbenem dovoljenju. 13. Večja vloga in odgovornost udeležencev, kakor tudi gradbene inšpekcije in drugih pristojnih inšpekcij (odločanje na podlagi izjav v postopkih dovoljevanja). 14. Poenostavljanje postopka pridobivanja uporabnega dovoljenja, to je brez tehničnega pregleda, na podlagi izjav. 15. Samodejno evidentiranje objektov po izdaji uporabnega dovoljenja. 16. Legalizacija neproblematičnih nedovoljenih gradenj, to so objekti daljšega obstoja 20 ali več let in legalizacija v prehodnem obdobju na podlagi predpisov, veljavnih v času gradnje objekta. 17. Omogočanje manjših odstopanj od gradbenega dovoljenja med gradnjo. 18. Prekvalifikacija soglasij v mnenja in s tem posredno omogočanje uravnoteženja med varstvenimi in razvojnimi interesi v postopku dovoljevanja. 19. Določanje gradbenih parcel v postopku izdajanja gradbenih dovoljenj in njihovo evidentiranje. Tudi tega predloga zakona ne smatram za idealnega, vendar ga bom v tej fazi prav tako potrdil. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Pripravita naj se gospod Tomaž Lisec in gospod Jože Tanko.
Hvala za besedo. Najprej želim poudariti, da moramo biti sami gospodarji svojega prostora; in ne da pride nekdo in reče – Tukaj bom gradil, kar se nam v zadnjem času dogaja. Tudi zaradi tega smo v Novi Sloveniji že dlje časa opozarjali na to, da moramo pospešiti sprejemanje tega gradbenega zakona in tudi zakona v zvezi s sprejemanjem občinskih prostorskih načrtov. Sedaj slišim, da slednji zakon, ki sem ga omenila, ne prinaša bistveno boljših rešitev; kar bom obžalovala, če bo tako. Vsekakor ta zakon prinaša nekaj izboljšav, kar v Novi Sloveniji tudi podpiramo. Naši župani so prav tako opozorili na urejanje plačila komunalnega prispevka v prihodnosti. Navedli ste sicer nekaj opravičljivih razlogov, ki jih razumem. Ker pa sem bila tudi sama nekaj časa županja in vem, kako je bilo težko postaviti pravo ceno oziroma kako je težko potem investitorjem tudi to plačati, in se na vse načine hočejo temu plačilu tudi izogniti oziroma da bi bilo čim manjše, se bojim, da bo nova ureditev prispevala tudi k povečanju problemov, ne k zmanjšanju problemov. Zato prosim, če na tej točki še enkrat premislite. Tudi mi bomo verjetno prav glede plačevanja komunalnega prispevka podali določene pripombe. Kar se tiče črnih gradenj. Ja, tu pravim, da moramo biti pred zakonom vsi enaki. Žal vemo, poznamo primere, ki so bili medijsko razvpiti, ko smo neke kolibe podirali, medtem pa vile znanih Slovencev še vedno stojijo. Tukaj nismo pred zakonom vsi enaki. Tudi ureditev, da tisti, ki so pred več kot dvajsetimi leti postavili črno gradnjo, bodo za to manj kaznovani kot drugi, se mi ne zdi ravno smiselna in dobra. Stvari je treba počistiti, globe naj se plačajo, stvari naj se uredijo in črnih gradenj vsekakor ne smemo dovoljevati. Res pa je, da je tudi zaradi tega, ker se predolgo časa, več let sprejemajo občinski prostorski načrti, prišlo do toliko črnih gradenj. Tukaj je pa zagotovo tudi del krivde države.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Pripravita naj se gospod Jože Tanko in Danijel Krivec.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka s kolegoma, kolegi in kolegice, lep pozdrav! Ravno sem dobil pred petimi minutami SMS-sporočilo prijatelja, ki je vprašal: »Ali se splača počakati z vlogo za gradbeno dovoljenje, ali pa zadeve ne bodo veliko boljše?« Pa sem mu napisal, da bolj kot berem cilje, razloge in namene zakona, mu priporočam, da počaka; ko pa berem člene zakona, pa imam občutek, da se v praksi ne bo veliko spremenilo. Zakaj to govorim? Najprej ena stvar. Ta vlada vseskozi govori o sistemski zakonodaji. Mi imamo pred sabo zakon o graditvi objektov, nimamo pa pred sabo obljubljenega, že napisanega in že na vladi potrjenega zakona o urejanju prostora. Pa sprašujem prisotne iz ministrstva ter tudi vse nas ostale – Ali najprej izkopljemo temeljni izkop in naredimo temeljno ploščo, ali najprej postavimo streho?! Po mojem mnenju bi morali najprej, če že ne sočasno, sprejemati pomembnejši zakon, to pa je ta zakon o graditvi objektov, ki je v bistvu izvedbeni zakon. In danes smo ogromno poslušali o okoljskih zadevah, o prostorskih zadevah, o komunalnem prispevku, ki niso stvar tega zakona, ki je danes pred nami. So stvar nekega drugega zakona, kjer se pišejo podlage tudi za ta zakon. In zakaj se mi zdi, da je ta zakon problematičen? Leta 2007 sem sedel na nekaterih koalicijskih usklajevanjih, ko se je spreminjala prostorska zakonodaja, ko smo takrat sprejemali in sedaj še veljavni Zakon o prostorskem načrtovanju. Pa je bilo ogromno pripomb takšne in drugačne stroke, lokalnih skupnosti, ampak so uradniki na ministrstvu rekli, da problemov ni. Konkreten primer. Pri zadnjem koalicijskem usklajevanju, preden je šel zakon v vladno proceduro, je tedanji minister za okolje in prostor vprašal tedanjo direktorico direktorata, ali je prepričana, da bodo po sprejetju tistega zakona vse občine v roku dveh let imele prostorske plane, občinske prostorske načrte. Njen odgovor je bil: Z lahkoto, spoštovani minister. Z lahkoto. Bilo je leta 2007. Kakšno pa je stanje? 1. 7. 2015, veljaven OPN ima 149 občin. Toliko o teh uradnikih, pa verjetno sta vsaj dve tretjine istih, ki so bili leta 2007, ko govorijo – Z lahkoto bo boljše, z lahkoto bo lažje, z lahkoto bo cenejše in z lahkoto bo bolj enostavno. Praksa pa povozi te lepe besede, ki se skrivajo v ciljih, namenih in razlogih. In tega me je tudi strah pri tem zakonu, še posebej, kot rečeno, ker bi morali vsaj skupaj sprejemati oba zakona. Danes je bilo veliko debate, kakšen je vpliv gradbene, okoljske in prostorske zakonodaje na vse ostale zadeve, predvsem na področje gospodarstva, na področje investicij, na področje kmetijstva, na področje tudi ostale infrastrukture, športne, kulturne in tako naprej. Ampak mi imamo danes pred sabo samo izvedbeni akt, ki govori; osnovnega akta pa nimamo. In me je zelo strah, da ne samo v fazi sprejemanja tega zakona, potem tudi tistega drugega zakona, bo še veliko več pripomb in boste rekli – Joj, pripomba se pa ne more več upoštevati, ker v Gradbenem zakonu pa že tako zadeva piše. Sicer moja malenkost ni bila nikoli župan, sem pa tretji mandat občinski svetnik in vem, kako približno potekajo zadeve vsaj na lokalni ravni, če že nisem bil zraven pri projektih državnega pomena; ampak vsi tisti, ki vemo, ko govorimo o mnenjih, soglasjih, o tako imenovanih soglasodajalcih pri posameznih zadevah, ki vemo, kaj je občinski prostorski načrt, kaj je občinski podrobni prostorski načrt, kaj je program komunalnega opremljanja, ki se ukvarjamo s PGD, PZI, PUP in vsem ostalim, vemo, da teorija v zakonih pa tudi teorija v podzakonskih aktih ogromno prenese. V praksi pa so zgodbe različne. Kot je prej rekel kolega Trček, lahko se na primer samo pred izdajo gradbenega dovoljenja srečamo z rdečimi situacijami. Imamo mladega uradnika, ki se drži strogo zakonov, podzakonskih aktov, ki je skoraj doktoriral na tem področju, in se postopek izdaje gradbenega dovoljenja zavleče ne na 8 dni, kot je prej kolega Ljubo povedal, ampak na 8 mesecev. Imamo pa verjetno tudi kakšnega, ki reče: Saj ni za mene gradbeno dovoljenje, bo že investitor vedel, kaj želi. Verjetno občinski plan dovoljuje, zakon pa tudi, lahko si ga vsak tolmači po svoje, pa je zadeva v redu. Skratka, ogromno nekih problemov. In če vemo, da imamo tukaj različne občine, da se včasih od upravne enote do upravne enote sprašujejo ne samo načelniki upravnih enot, ampak tam zaposleni, ko jim prineseš na primer OPPN pa jim rečeš: Ali bo možno tukaj to in to narediti? Pa rečejo: Joj, ne vemo, moramo še enkrat pogledati zakone, podzakonske akte, občinske odloke, potem pa vam bomo lahko dali odgovor. In čas teče. In čas gradnje se podaljšuje, čeprav imamo v ciljih, namenih in razlogih dobre ambicije, jih potem praksa z lahkoto povozi. Potem prihajajo razjarjeni ljudje do županov in do svetnikov, ki pravijo, da so oni krivi, ker preko OPN-jev in OPPN-jev samo spoštujejo tisto, kar jim zakonodaja na gradbenem, prostorskem in okoljskem delu omogoča oziroma ne omogoča. Leta 2007 je bilo rečeno, da v roku dveh let zakon z lahkoto dovoljuje, da bi imele vse občine OPN. Leta 2017 smo na tri četrt te zgodbe. In zato tudi sam ne verjamem, da bo vse tiste dobronamerne uvodne besede pri tem zakonu praksa izpeljala. Še bolj, mislim, da bo ta zakon imel ogromno problemov v praksi, ker sam – sploh v zadnjem času, ko se ukvarjamo z debirokratizacijo – pogledam prehodne in končne določbe. In tudi tukaj jih je kar nekaj. Izvršilni predpisi iz tega člena, tega člena in tega člena se izdajo v petih mesecih od uveljavitve tega člena. In ko pogledamo, kaj vse v tem primeru govori 69., 75. in ostali členi, gre veliko bolj podrobneje, kot pa je v teh 122 členih, zadeve, ki so potem tisto med sladko teorijo in med kruto realnostjo. Spoštovani, da ne bo mišljenja, da je vse v tem zakonu samo slabo. Je zapisano nekaj dobrih stvari glede soglasij, kako se združuje, kako določena soglasja prehajajo v mnenje. Tudi področje legalizacije je treba urediti, čeprav sam, spoštovani, ne verjamem oziroma sprašujem, od kje vam te finančne številke. Ne samo tiste na področju inšpekcijskega nadzora, koliko bo to prineslo občinam; predvsem na področju legalizacije, ko govorite o ogromnih številkah. Mislim, da okoli 128 milijonov. Samo trenutek, tako je. Z delom inšpekcij ne veliko, glede ostalega pa [[…]], samo sekundo. Pozitivne finančne posledice, povečanje dohodkov vseh občin v letu 2018 – 128 milijonov, v letu 2019 – 35 milijonov, v letu 2020 – 35 milijonov. Verjetno so v Združenju občin in Skupnosti občin zaploskali, ampak se verjetno tudi kislo nasmejali, ker so rekli – Kako? Nimamo inšpektorjev, nimamo vseh ostalih zadev, ki bi jih hitro uredili, da bi občine dobile v naslednjih letih tukaj približno skupaj 180 milijonov evrov. In še več, ti inšpektorji, s katerimi imamo že sedaj probleme, pa ne zato, ker nekateri ne bi dobro delali, ampak ker jih je premalo, po tem zakonu bodo občine nosile ta del inšpekcij. In veste, kako težko je, ko na primer Janez iz občine Sevnica kot inšpektor hodi po občini Sevnica ter gleda, kaj vse je prav in kaj vse ni prav. In pride Janez do kolega Jožeta in kako mu naj pri najboljši meri napiše kazen, ker mu morda manjka kakšen list izmed tistih 60 strani pri izdaji gradbenega dovoljenja. Pa mu reče: »Zakonodaja je takšna, plačal boš, jaz zaradi tega ne bom imel nič višje plače, ampak država si je blagovolila nekaj vzeti, nekaj pa bo imela od tega občina.« Zelo težko. Še bolj, ker zelo natančno opredeljujete, kdo vse bo lahko ta inšpektor; in z vsem dolžnim spoštovanjem, ne verjamem, da bodo poleg človeške plati lahko inšpektorji imeli nadzor še nad vso vsebino, ki se jim bo naložila, in sicer za novo zakonodajo, ki je potrebna, potem pa bodo v naslednjih petih mesecih dobili verjetno v roke zajeten kup podzakonskih uredb oziroma pravilnikov. Rad bi opozoril še na nekaj zadev. Verjetno ste vsi dobili dopis Skupnosti občin, ki zelo natančno govori o določenih zadevah. Sicer smo danes slišali, da je bilo kar nekaj časa, da se je ta zakonodaja usklajevala. Ampak spoštovani, še enkrat, nekaj je razlika med uradniki na ministrstvih, nekaj pa med tistimi župani in morda med vodji oddelkov za okolje in prostor, ali kakor se v občinah imenujejo, ki se vsak dan konkretno srečujejo z vsem tem, kar jim država nalaga. Ko jim država nalaga, kot že rečeno, različne kratice, za katere, preden ne postaneš vsaj mladi investitor, nimaš pojma, kaj je OPN, OPPN, kar sem prej govoril. Ravno včeraj smo imeli na seji občinskega sveta debato o programu komunalnega opremljanja za stanovanjsko cono v velikosti sedmih hektarjev, pa smo skoraj doktorirali iz kanalizacije, Cti, Cpi, širine cest; zraven skoraj doktorirali iz pravilnikov o projektiranju cest in tako naprej. Ampak to so tiste zadeve, kako se potem občinski uradniki znajdejo, ko je na njihovih vratih nek investitor in želi čim več odgovorov; občinski uradnik pa ima na žalost še sam veliko vprašanj, ki jih verjetno naslavlja tudi na vaše ministrstvo, ko ga zanimajo konkretne zadeve in ga ne zanimajo tisti lepi stavki o tem, kako bo vse super fino. Spoštovani, jaz pričakujem, da ti podzakonski akti ne bodo v maniri slovenske uradniške birokracije zadnjih 25 let naredili solidnega izdelka z ogromno napakami. Že tukaj boste verjetno dobili zajetno gradivo Zakonodajno-pravne službe, verjetno še kakšne pripombe in predloge različne inženirske stroke, lokalnih skupnosti, pa verjetno še koga; da naredimo ta zakon kolikor toliko užiten. Potem pa se v roku petih mesecev soočamo z zadevo, ki se ji reče izvršilni predpisi. Pa morda še nekaj zadev. Danes je bilo že kar nekaj razprav glede te predodločbe. Sicer se zadeva zelo lepo sliši, ampak čeprav piše, da imajo to že v Avstriji in v Nemčiji, torej državah, po katerih se zgledujemo, saj veste, še tisti dobri zakoni, ki jih prepišemo oziroma prekopiramo od teh držav, ki so nam nek vzgled, se v slovenski praksi predvsem zaradi slovenske želje po prenormiranosti izrodijo. Naslednja stvar, pravnomočno gradbeno dovoljenje, tudi o tem je bilo danes nekaj debate. Predlagam, da tokrat prisluhnete občinam in vsem tistim, ki so vam pisali, da bodite pozorni, kaj je dokončno, kaj pa pravnomočno gradbeno dovoljenje. Da ne bomo s tem čakanjem na pravnomočnost zavrli ne samo kakšen enostanovanjski projekt; ampak da s tem ne bomo zavrli morda tudi tistih težjih, večjih primerov, ki se nam dogajajo. Pa ne bom govoril o tem, ali bi po tem zakonu ne bi imeli primera Magne; ali pa je bila želja tega zakona, da sledite primeru Magne, ampak če berete člene, če berete soglasja in mnenje, se bodo verjetno kljub temu zakonu, kljub Zakonu o urejanju prostora še naprej morali dogajati različni lex specialisi na področju investicij, če bomo želeli komu dati prednost oziroma ga zriniti v slovenski okoljski in prostorski del. Zakaj danes pogrešam debato oziroma zakon – debate je bilo danes kar nekaj – o urejanju prostora? Danes je bilo že kar nekaj govora o Naturi 2000, o zaščiti najboljših kmetijskih zemljišč; ampak s tem izvedbenim zakonom na tista vprašanja ne posegamo. Resnično mi je žal. Priporočilo, ne v času do julijske seje, ampak predvsem v poletnem času naj si pod kakšno mrzlo klimo uradniki na vašem ministrstvu še enkrat detajlno pogledajo oba zakona in vidijo, kje so skupne točke, kje pa so še vedno odprta vprašanja, da jih resnično ne samo v teh preambulah, ampak v določnih členih rešujete tako, da se približamo temu, kar je ideal, kot je bilo rečeno, 8 dni za izdajo gradbenega dovoljenja v Avstriji. Ali pa če želite na področju večjih investicij primer Magna, ko je bilo obljubljeno, da bo v pol leta sprejet občinski prostorski načrt in pridobljeno gradbeno dovoljenje. Da zaključim, lepo piše v teoriji, mene je na žalost preveč strah, kako bo ta teorija potem izzvenela v praksi. Hvala.
Besedo ima gospod Danijel Krivec. Potem pa pride v sklepnem delu še predstavnica Vlade.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Naj najprej ugotovim, da smo zelo hitro opravili splošno razpravo. Ker je bila zahteva podana s strani koalicije, sem pričakoval, da bo pa vseeno malo več tehtnih razprav. Očitno pa je zakon idealen in ne vem, zakaj vlagate splošno razpravo, če ne želite v nadaljevanju razpravljati o teh zakonih. To, kar ste v večini tisti, ki ste razpravljali, ugotavljali, ta zakon bi moral priti v obravnavo po zakonu o urejanju prostora, ki bi ga morali predhodno obravnavati; kajti najprej je treba stvari umeščati. Večina razpravljavcev se je tudi dotikala tematik, ki so opredeljene v zakonu o urejanju prostora. Ta zakon po novem jasno izloča področja, ki so vezana na regulacijo glede arhitektov in inženirjev, kar je na nek način lahko tudi dobrodošlo. Ureja tudi dovoljenja za gradbene posege, ki niso objekti, kar je tudi na nek način pozitivno, kajti v preteklosti so se te zadeve izigravale. Ne razumem pa tega, da se ukinja obveznost pridobitve gradbenega dovoljenja za odstranitev objektov. Če to naredimo na splošno, kar je predvideno v tej noveli, je problem pri bolj zahtevnih objektih, ki se rušijo. Mislim, da pa vsakega objekta v nekem urbanem naselju ni možno porušiti brez nekega eksaktnega elaborata ali pa nekega dovoljenja. Za navadne objekte ja, vendar bi morala biti tukaj neka razmejitev. Mislim, da v celoti ukiniti to obveznost ni dobro. Pristojnost za nadzor nad gradnjo za objekte, ki niso predpisani z gradbenim dovoljenjem, tu je veliko razpravljavcev govorilo o prenosu na občinske inšpekcijske službe. Tu je tudi problem, kajti naslednji členi, ki govorijo o tej inšpekciji, dajejo tudi obveznosti tem inšpektorjem, ki morajo biti s področja gradbeništva ali arhitekture. In kdor pozna te občinske inšpektorje, v veliki meri ne izpolnjujejo teh pogojev; in je to neka dodatna obveznost, ki jo bodo lokalne skupnosti zelo težko izvedle. Elektronsko poslovanje na področju graditve, tu se lahko strinjamo, vendar PISO oziroma ta projekt bo še dolgo v izvajanju. Govorite tudi o veliki pomoči upravnih organov, ki naj bi se v fazi postopkov povečala, se pravi ta pomoč upravnih organov. Upam, da je to resen pristop, ki se ga greste, kajti že veliko bi naredili, če bi poenotili odločanje vseh upravnih organov, govorimo o upravnih enotah, v določenih primerih. Že ta razlika, ki nastaja pri izvajanju zdajšnje zakonodaje, je velika težava in ovira. Drugo; če boste naredili to, da bo obveljalo, da upravni organ lahko samo enkrat poda zahtevo za dopolnitev in ne ničkolikokrat – ker ZUP tega jasno ne opredeljuje, o tem smo se v preteklosti večkrat pogovarjali –, bo kar veliko narejenega v tej smeri. Po drugi strani pa je treba res definirati, da je pripravljavec nekega prostorskega akta tisti, ki v določenih mejnih primerih daje eksaktno mnenje; ne pa upravni organ. Govorimo o občini oziroma pripravljavcu na občinskem nivoju. Ker v teh vlaganjih gradbenih dovoljenj oziroma v teh postopkih prihaja v veliki meri do tolmačenja upravnih organov glede posameznih OPN v veliki meri zelo ozko, birokratsko in brez poznavanja celote. Dostikrat se bere samo posamezen člen, ne pa celotnega OPN, in prihaja v veliki meri do velikih zadreg in težav. V primeru, da je na drugi strani neuka stranka, lahko tudi do tega, da nekdo ne spelje postopka zato, ker niti ne ve, kam bi se obrnil. Upam, da bo ta del tudi bistveno bolje rešen. Predodločba; mislim, da je kar nekaj kolegov, tudi kolega Veber to spraševal in problematiziral. Niti se ne ve, ali je to upravna odločba ali je to nek neobvezujoč dokument. Mislim, da ta stvar ni najbolj dodelana in razčiščena. Legalizacija objektov, tega se je večina dotikala, mislim, da je to pravilna smer, da se to poskuša na čim bolj praktičen način urediti, kajti marsikatera črna gradnja v bistvu to sploh ni, ker je znotraj zazidalnih območij. Ni pač v postopku pridobila vseh dovoljenj, ker so se OPN-ji predolgo sprejemali. Mislim, da lahko mirno trdimo, da je vsaj 95 % ali pa še večji procent teh »črnih gradenj« možno legalizirati. Jasno pa je, da ni možno legalizirati tistih objektov, ki so v nekem zavarovanem območju ali na nekem območju, kjer niti pod razno neki prostorski načrti posameznih lokalnih skupnosti te zadeve ne morejo pokriti. V teh primerih pa je treba zelo striktno nastopiti in te stvari odstraniti. Nisem čisto prepričan, da bo povezava gradbenega dovoljenja z okoljevarstvenim soglasjem poenostavila stvari. Bojim se, da se bodo zadeve še bolj zapletle, kajti vezati to zadevo v postopku, ne vem, iz mojih izkušenj, sem precej skeptičen. Sicer vi govorite o tem, da se nek postopek poenoti pa je to lažje, ampak jaz imam precej zadržkov glede tega. Obvezna prijava začetka gradenj in povezava na plačilo komunalnega prispevka, kar definirate v 64. členu, tu se strinjam z vsemi mojimi predhodniki, ki pravijo, da je to treba vezati na izdajo gradbenega dovoljenja. Mislim, da s tako dikcijo, kot jo zdaj dajete v zakon, nalagate inšpektorjem in vsem drugim organom ogromno neke presoje v primerih izigravanja te določbe. V primeru, da je to pred izdajo gradbenega dovoljenja, je pa to v fazi postopka zelo eksaktno opredeljeno. Čim to spustite na prijavo, kot vi pravite, začetka gradnje, je to elastika; da smo čisto plastični. Na drugi strani govorite o tem, da se pripravljalna dela lahko prej začnejo pa še neki drugi postopki. Sami veste, da vsi ne prijavljajo začetka gradenj, predvsem pri individualnih gradnjah do sedaj nihče ni prijavljal začetka gradnje. S tem dajete samo dodatne naloge inšpektorjem in drugim organom, ki enostavno tega ne bodo sposobni. Kdo bo preverjal, ali je to 8 dni prej, kar piše zakon; in bodo samo pritožbe na pritožbe, ta stvar je neobvladljiva. Jaz upam, da se tega zavedate in da v nadaljevanju to spremenimo. V primeru pred izdajo gradbenega je to obveza, ni treba nobenega dodatnega nadzora; v primeru vaše dikcije pa je to odprto polje za izigravanje v nedogled, da smo si na jasnem, toliko pa že poznamo prakso. Obveznost pridobitve uporabnega dovoljenja za vse objekte, za katere je treba pridobiti gradbeno dovoljenje. Mislim, da tudi v tem primeru bi bila potrebna verjetno neka razmejitev glede na zahtevnost objektov. Individualni objekti ali pa neki manjši objekti, ki zdaj po novem zahtevajo gradbeno dovoljenje, ne vem, če je nujno, da rabijo ravno uporabno dovoljenje. Uporabna dovoljenja so bila do zdaj vezana predvsem na to, da se objekti, ki so namenjeni neki javni funkciji in tam, kjer se lahko pojavi neko večje število, kjer je nekega odgovornost, da pridobijo uporabno dovoljenje; ne pa za vsak objekt. Tudi prehodna obdobja, ki so v tem zakonu, pa ne samo v tem, tudi pri inženirskem in arhitekturnem zakonu, so nekoliko predolga. To, kar je kolega opozoril, tudi ti podzakonski akti so nedefinirani in sami vemo iz prakse, predvsem na tem ministrstvu, ti podzakonski akti so v veliki meri možnost za to, da se v nadaljevanju povzroči nek kratek stik in pride do tega, da tudi za zakon, ki ga konec koncev akceptiramo v Državnem zboru, kasneje vsi ugotovimo, da ni izpolnil tistega, kar smo pričakovali. Vsaj en del podzakonskih aktov in tega, kar predvidevate v prehodnih določbah, bi moralo biti že jasno definirano, ker na osnovi tega se bomo tudi odločali, ali zakon rešuje stvari ali jih še bolj zakomplicira. Prepustiti to nekemu uradniku, da predpiše, je nedopustno. Spomnite se nekih uredb, na katere je bil potem odziv v Državnem zboru in ste jih morali umikati; enako velja tudi za te podzakonske predpise na osnovi posameznih členov, ki jih zakon določa. Veliko govorite o tem, da bi bilo treba vzpostaviti neko regionalno planiranje nekih zadev, ki so vezane na širši nivo. Tu se lahko strinjamo, vendar ministrstvo je tisto, ki mora kakšno stvar tudi dopolniti in spremeniti. Ker je veliko pripomb s strani zainteresirane javnosti, stroke, inštitucij, predvsem tudi lokalnih skupnosti, verjamem, da bo razprava na odborih konstruktivna. Vseeno upam, da se bo med razpravo na odborih dalo to materijo, vsaj v ključnih zadevah, dopolniti. Pričakujem s strani ministrstva ter tudi koalicije, da bo v nadaljnjih postopkih konstruktivna in da bo upoštevala tudi stvari, ki bodo predlagane s strani opozicije in bodo smiselne, da se v to zakonodajo vključijo. Neke dobre popotnice glede na to, da je koalicija danes predlagala to širšo splošno razpravo, ampak velike razprave ni bilo, razen nekaj kolegov, ki so bili tudi precej kritični glede samega zakona. Verjamem, da bo na odboru to možno popraviti in dopolniti in da se vseeno zakon v taki meri izboljša, da tudi mi ne bomo imeli težave s tem, da zakon, ki nima nobene veze s politiko, da ne bo pomote, podpremo. Še enkrat pa to, kar sem že pri prejšnjem zakonu povedal; lahko spet napišemo idealen zakon, če vi ne vzpostavite sistema, kako uradniški del, ki potem to izvaja, usposobiti in izobraziti, kot ste zapisali, da si prizadevate za to, da bodo ljudje pomagali pri postopkih, ne pa ovirali, lahko sprejmemo še bolj idealen zakon, kot si želimo, pa zadeva v praksi ne bo funkcionirala. Dokler bo vsaka upravna enota imela različna tolmačenja posameznih členov zakona in bo drugačno prakso uvajala ter dokler bo spor med tem, kaj prostorski akt na lokalni ravni predvideva, kaj si pa upravni organ v postopku tolmači, do takrat tudi zakon ne bo rešil problemov.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave. Besedo ima ministrica Irena Majcen.
Hvala. Jaz se opravičujem za svojo odsotnost, ampak ne glede na mojo odsotnost bi rada vseeno povedala nekaj, kar se včasih hoče videti, včasih se pa noče videti. Po prejšnji zakonodaji bi morali biti občinski prostorski načrti občin že zdavnaj sprejeti, pa niso. Sem prepričana, da so vam tudi moji kolegi že povedali. Od 212 občin je, mislim, da ne grešim veliko, če rečem, 150 občinskih prostorskih načrtov sprejetih, velika večina jih je v neki fazi sprejemanja. Mislim pa, da je 8 občin, kjer pa še sploh ni sprejet sklep o pričetku postopka sprejemanja občinskega prostorskega načrta. Mislim, da je tudi v zadnjih dneh prišla do vas informacija glede pregleda Računskega sodišča, kakšno je delo naših strokovnih sodelavcev in kakšno je delo občin pri sprejemanju občinskih prostorskih načrtov. Zame je pa bistveno, in to bi želela tudi vam povedati, do so postopki izdaje gradbenih dovoljenj v odvisnosti od sprejetega občinskega akta. Tu se zdaj govori, kako nekatere upravne enote drugače razlagajo neke stvari kot druge, to je zaradi tega, ker občinski prostorski akti niso sprejeti na enakih temeljih. [[oglašanje iz dvorane]] Prosim, bi lahko jaz povedala? Hvala. Torej akti, ki so bili sprejeti pred več kot 20, 25 leti, so v svoji osnovi povsem nekaj drugega, kot so sedaj sodobni občinski prostorski načrti ali pa v nekaterih primerih tudi občinski podrobni prostorski načrti. Tudi vsa soglasja in vsi postopki, ki sodijo k izdaji gradbenega dovoljenja, bodo še, kljub temu sprejetemu novemu zakonu, različni. Ali bo sprejet občinski prostorski načrt, ki je že bil presojan, kjer so že vsi postopki izdaje soglasij, mnenj soglasij za varstvene režime bili v prostorskem aktu vključeni, in seveda v primeru, da je akt izpred 20, 25, 30 let, kjer vseh teh postopkov ni in morajo sedaj iti v preverjanje pri izdaji gradbenega dovoljenja. Mislim, da ni pošteno od mene, da bi govorila, kako bomo zdaj vse uredili; ker ne bomo, ker se ne da. Kdaj ti prostorski akti iz ZUreP, pač ni danes na dnevnem redu. V ZUreP imamo, da se po letu 2021 v občinah, ne na upravnih enotah, v občinah, kjer ne bo do takrat sprejetih občinskih prostorskih načrtov, gradbena dovoljenja ne bodo več izdajala. Na nek način nam je, ko smo že imeli to rešitev, k temu pritrdilo tudi mnenje Računskega sodišča. Dejstvo je tudi, da mi že razpolagamo s prostorskim informacijskim sistemom, kjer so ti občinski prostorski načrti že vneseni. Po odločitvi arbitražnega sodišča bomo ta prostorski informacijski sistem v tem delu, kjer bo potrebno, še dogradili in potem bo na vpogled vsem, torej ne samo upravnim enotam, ne samo občinam, ampak vsem nam. In takrat bo možno v občinah, ki imajo sprejete občinske prostorske načrte, pogledati, kje so še kakšni prostori v smislu industrijskih con, obrtnih con, podjetniških con, kje je možno v tem naboru še kaj planirati oziroma si kakšno parcelo še kupiti in kaj zazidati, si pridobiti gradbeno dovoljenje. Kajti ta prostorski informacijski sistem zajema trenutno samo tiste občine, kjer so občinski prostorski načrti sprejeti ter imamo zdaj podlago za poslovanje in za nabiranje podatkov v tem zakonu. V tem delu je danes težko napovedati, kaj vse je že narejeno, če tega ne vidimo. Tega se zavedam. Mi smo že enkrat o tem govorili. Tudi kogarkoli izmed poslancev in spoštovanih poslank povabimo, da lahko ta informacijski sistem pogleda pri nas; je pa res, da se že danes v ta prostorski informacijski sistem nabirajo podatki ob izdaji gradbenih dovoljenj. Ko je neko gradbeno dovoljenje izdano, se vpiše v ta informacijski sistem. Ko bomo zaključili tudi s projektom eProstor, se bo v pridobivanju ali v elektronskem poslovanju omogočilo tudi možnost – ki bo potem uzakonjena in bo potem edina možnost – elektronskega poslovanja, in sicer pri pridobivanju ustreznih mnenj za izdajo gradbenega dovoljenja ter za samo vlogo. Preveč je reči, da imamo neke stvari predvidene, pa še nič ni. Moram pač povedati, da nekaj stvari že imamo v funkciji. Nekaj stvari pripravljamo, da bodo v funkciji, to je eProstor. Pot do pridobitve gradbenega dovoljenja je lahko povsem nekaj drugega, kot je danes. Ko bo v resnici izpolnjen ta pogoj, da bodo vse občine imele občinske prostorske načrte, pa seveda ne z menoj, ampak v tistem času, si pa predstavljam, da bo tako, kot je danes pri pridobivanju marsikaterega dovoljenja, odpadla ta lokalna možnost, da na neki upravni enoti izdajo gradbena dovoljenja samo za določene občine. Ampak bo približno nekaj takega, kot je sedaj v zemljiški knjigi, ko se nekje nekaj vloži, se vloži vloga za pridobitev gradbenega dovoljenja; in odvisno od obremenitve posameznega upravnega delavca potem rešuje kdorkoli to gradbeno dovoljenje. To govorim predvsem iz razloga, da se te rešitve, ki jih imamo, pač ne vidijo v takem smislu, kot da mi ne vemo, kaj pišemo. Želela bi se tudi obrniti na plačilo komunalnega prispevka. Sama sem v svoji karieri bila tudi županja in potem tudi na upravni enoti vodja oddelka za okolje in prostor. Res je, da po zdajšnji zakonodaji velja gradbeno dovoljenje dve leti. Možno ga je podaljšati še za dve leti. In če si je nekdo pridobil gradbeno dovoljenje – trenutno velja, da je pogoj plačilo komunalnega prispevka – pa potem zaradi različnih vzrokov ni šel v gradnjo, je čas, da je občina temu posamezniku, lahko je to tudi podjetje, ampak večinoma je šlo za fizične osebe, vrnila ta vložena sredstva za komunalni prispevek, dve leti. Na občinah je bil to kar naporen čas zaradi tega, ker obiski takih občanov, ki so nekaj plačali pa se jim je zdelo, da jim je treba to nujno vrniti, dve leti se je njim zdelo absolutno predolgo. Župan pa pravzaprav ni imel možnosti tega prej vrniti, ker je veljavnost gradbenega dovoljenja morala ugasniti. Zdaj imamo v predlogu zakona, da gradbeno dovoljenje velja pet let. Nam se zdi to zelo smiselno, predvsem iz razlogov, ker bi lahko, če bomo pustili to rešitev, odpadla ta možnost, ki jo nekateri lastniki zemljišč z naivneži še danes koristijo. To je, da prodajo neko zemljišče s trditvijo, da je to zemljišče, na katerem je možna gradnja. Če bi našo rešitev potem potrdili, se lahko take ljudi osvesti, da je kupiti parcelo, za katero je izdano gradbeno dovoljenje, šele dokaz, da je tam res možna gradnja tistega, kar si on sam kot bodoči investitor želi graditi. In to pomeni, da bi potem promet takega zemljišča po izdanem gradbenem dovoljenju šele stekel in komunalni prispevek se plača pred uveljavitvijo ali pa pred zagotovitvijo, da se pričetek gradnje začne. Kot sem že govorila, v tem prostorskem informacijskem sistemu bo možno na način, ne da se kliče, ne da se kje ugotavlja, da občina kadarkoli vpogleda, ali je že priglasitev pričetka del v izvajanju. Inšpektorji že danes preverjajo s pomočjo tega sistema, kje so izdana gradbena dovoljenja. V tem delu omogočimo državljanom nekaj, kar jim sedaj ni omogočeno, in sicer da ne kupujejo nekih parcel s trditvijo lastnika, da je na tej parceli možna gradnja, kasneje pa se lahko pri pridobivanju gradbenega dovoljenja izkaže, da temu ni tako. Če se samo spomnimo primerov v občini Braslovče, kjer še danes ti lastniki nimajo rešenih svojih zagat. Pri vračilu sredstev se petletna doba, ko se vplačana sredstva za komunalni prispevek vrnejo posameznim občanom, meni zdi res predolga doba. Ureditev, kakršna je in takšno bi tudi v predlaganem zakonu ohranili, gradbenega dovoljenja, ki je pravnomočno, se ne da odpraviti. Če se ne prične z gradnjo v petih letih, potem gradbeno dovoljenje po samem zakonu preneha veljati. Jaz se zahvaljujem za razpravo, za vse pozitivne misli. V nadaljevanju razprave bi se o tem bilo še vredno pogovarjati. Naše usklajevanje, nekaj sem se jih tudi sama udeležila, gre za usklajevanje s Skupnostjo občin Slovenije, z Združenjem občin Slovenije in Združenjem mestnih občin Slovenije z njihovimi strokovnimi službami. V teh usklajevanjih je prav komunalni prispevek ostal najbolj v smislu, da je občini treba takoj zagotoviti ta njen prihodek. Jaz se strinjam s tem in mislim, da tudi pri investitorjih, ki bodo pričeli z gradnjo, to ni nobena ovira. Da pa je treba nekaj manevrskega prostora tudi pustiti za naše državljane, ki do zdaj teh možnosti niso imeli, saj je izgradnja lastnih stanovanjskih kapacitet v mnogih občinah v Sloveniji edina prilika, da si naši državljani zagotovijo primerno bivanjsko okolje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Danijel Krivec, postopkovno? To je edino možno.
Hvala za besedo. Sicer ne bo v smislu proceduralnega; ali pa tudi. Jaz bi predlagal gospe ministrici, da si pogleda veljavno zakonodajo in da v skladu s tem tudi razlaga v tem državnem zboru. Ona je rekla, da se OPN sprejemajo na različnih podlagah in se bodo zdaj prizadevali, da bodo OPN-ji poenoteni. Jaz upam, da se zaveda, kaj govori, kajti vse OPN potrjujejo službe ministrstva, razne inštitucije. Upam, da jih sprejemajo in obravnavajo po istih podlagah, ne po različnih podlagah. Upam, da je tako. Gospa ministrica, mi smo opozarjali na to, da je treba komunalni prispevek ne glede na to, da predlagani zakon govori o tem, da se plača ob pričetku del, in potem je ta petletni rok, o katerem vi zdaj razlagate, tako ali tako brezpredmeten. Večina razpravljavcev koalicije in opozicije je opozarjala na to, da je to nesprejemljivo in da je treba komunalni prispevek plačati pred izdajo gradbenega dovoljenja. In v tem primeru vaša razlaga pride prav, to pomeni, da ste pritrdili celi naši razpravi. Drugi del, v katerem sedaj razpravljate, da bo to pač v 5 letih možno in da je to boljše, ni v skladu s tem, kar imate v zakonu napisano. V 64. členu govorite o tem, da se komunalni prispevek plača pred pričetkom del, in sicer 8 dni pred pričetkom del. Jaz bi prosil, da govorite o zakonu, ki ga predlagate; in ko govorite o zakonih, ki veljajo, govorite o tistem, kar je zapisano. To je moj proceduralni predlog.
Hvala lepa. Recimo proceduralni predlog. Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi še kdo razpravljati? Prosim, da se prijavite. To velja tudi za predstavnico Vlade, gospo ministrico, in sicer z vklopom mikrofona. Prosim za prijavo. Vsak razpravljavec ima na voljo 5 minut. Gospod Zvonko Lah, izvolite.
Hvala lepa. V tem zakonu je res veliko novih pridobitev, da bodo šle zadeve hitrejše. Ampak tisto bistveno, kar bi morali doseči, da bi dosegli nivo, ki ga imajo sosednje države, recimo pri nas pri izdaji gradbenega dovoljenja je povprečje 20 dni, kot pravite. Ja, od popolne vloge. Da pa je vloga popolna, traja pa nekaj let. To pozabimo. Zakaj je potem Akrapovič čakal 6 let za gradbeno dovoljenje, če je to povprečje?! In da je možno, da se soglasodajalci izmišljujejo oziroma referenti na upravnih enotah še dodatno dopolnitve; to ne drži. Če bo sedaj to odpravljeno, je v redu. Glede OPN, o tem bomo imeli razpravo drug mesec pa verjetno še jeseni nadaljevanje. Res je, da toliko občin še nima OPN sprejetih, in sedaj se gradbena dovoljenja izdajajo na osnovi prostorskih aktov, ki so bili sprejeti pred 20 leti. Jaz sem to prav razumel, kolega je drugače to razumel. In ni prav. Mi smo v občini OPN sprejeli leta 2009 v roku, mislim, da med petimi občinami, pa tudi kolega Krivec še prej, ko je bil župan. Potem smo pa leta 2012 šli v dopolnitev in pridobili splošne smernice za OPN v letu 2013. Sedaj pa smo leta 2017, pa dopolnitev še ni sprejeta, v štirih letih. Ko bolj podrobno pogledamo, zakaj, kakšne so zahteve nosilcev urejanja prostora, se človek začne zgražati. Ko se izmišljujejo vsako leto drugače, in to stvari, ki ne stojijo v nobenih predpisih. »Mi svojega mnenja ne bomo spremenili, pika.« Jaz pa sem rekel: »Potem boste morali pa kaj drugega začeti delati, pika.« Ko se tam borimo za Magno, ko gremo z gasilskim zakonom, da dobimo 100 hektarjev stavbnih zemljišč mimo vsega našega pravnega reda, se nekdo spomni sredi postopka, spremeni svoje mnenje in 16 hektarjev ob avtocesti zemljišča nameni za prehod divjadi, ki nikoli ni tam hodila. »Mi imamo tako stališče, pika, ne odstopamo od tega.« Jaz sem pa rekel: »Potem me boste morali pa kar nekaj časa poslušati tukaj.« Na koga se obrniti? To je treba spremeniti. Nosilec urejanja prostora mora imeti eksaktno določeno, kaj kje je; in prostorski načrtovalec, tisti, ki dela za občino, mora vnaprej vedeti – tukaj je možno to in to; ne da se postopki sprejmejo oziroma nadaljujejo in zapravlja se denar. Obravnava vsake vloge toliko in toliko stane, na koncu pa reče nekdo, ki se je premislil: »Ne, zdaj mislim drugače, to ne gre.« Kje pa smo? Potem pa nosilci urejanja prostora skozi prostorski akt svojo vsebino vnašajo notri in se s tem legalizira njihov trenutni preblisk. In s prostorskim aktom je to akt, prej ga ni, prej ni nič, je vse megla. Je samo: ta zakonodaja, tista uredba, evropska, taka in drugačna. Če tisti, ki je za to zadolžen, vstane na levo ali na desno nogo, tako je. Po novem bo sicer to nekaj drugače, ampak po mojem to ni rešitev, še vedno ne. Jih je treba stisniti, mora imeti svoje stališče; drugače pa naj delajo kaj drugega. Veliko je tega. Če mi ne bomo prišli s to zakonodajo tako daleč, da bomo imeli take pogoje za investitorje in za tuje vlagatelje, kot jih ima sosednja Avstrija, da bo cena 20–30 evrov komunalno opremljenega zemljišča, ne pa 100 evrov in več, investitorjev ne bo; mi pa rabimo nova delovna mesta, rabimo davke in ostalo. Veliko je narejenega s tem zakonom. Z naslednjim, ki bo naslednji teden, ne toliko veliko [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod Zvonko Lah. Se opravičujem, nekaj je s tehniko, je bilo več kot pet minut. Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala še enkrat za besedo, spoštovani podpredsednik. Vsem skupaj še enkrat lep pozdrav! Čeprav ni bilo veliko razpravljavcev, pa mislim, da je bila zelo vsebinska razprava. Po, mojem mnenju, vseh dokaj solidnih odgovorih s strani državne sekretarke, ki je skušala na določene dele odgovoriti, sem upal, da bo na koncu morda tudi ona dobila besedo in odgovorila še na konkretna vprašanja. Dobili pa smo neke ekspoze ministrice, ki je kljub temu, da je večino časa ni bilo tukaj, okrcala poslance, potem zmešala Zakon o urejanju prostora in Zakon o graditvi objektov, govorila o občinskih in državnih prostorskih načrtih, govorila, kako so župani nesposobni za sprejemanje občinskih prostorskih načrtov. Spoštovana ministrica, če bi pogledali na spletno stran vašega ministrstva, koliko je občinskih soglasodajalcev – ponavadi občina, kakšno kanalizacijsko pa vodovodno podjetje; potem pa pogledali, koliko je državnih soglasodajalcev na podlagi Zakona o graditvi objektov pri sprejemanju občinskih in državnih prostorskih načrtov – če bi natisnil, bi bilo verjetno za štiri strani. Ko se kakšen OPN sprejema ali pa tudi kakšen OPPN, rečejo okoli 20 ali pa še malo več državnih soglasodajalcev. Danes pa vsi tisti, ki vsaj malo delujemo na lokalni ravni, poslušamo, kako so občine in ne vem kdo kriv za počasno sprejemanje zakonodaje oziroma prostorskih načrtov. Spoštovana ministrica, z vsem dolžnim spoštovanjem, verjetno se boste morali na naslednjem srečanju z župani opravičiti, da niso le oni krivi; ampak so krivi tudi različni soglasodajalci, ki jih je na vseh področjih in za vsak kvadratni meter sta vsaj dva, trije zadolžena. Ali gre za nek potok, ali gre za kakšen hribček, ali za kakšno jamico, ali za kakšno cesto, vedno je neko ministrstvo, agencija, sklad – državni soglasodajalec. In zato še enkrat, ministrica, razmislite, ali se vam splača hiteti z Zakonom o graditvi objektov ali pa počakati in komplementarno obravnavati zakon, ki ga imamo danes pred seboj, in Zakon o urejanju prostora. Še enkrat ponavljam, da se ne bo zgodilo, da po sprejetju Zakona o graditvi objektov ne bomo dobili pri drugem zakonu različna mnenja ne samo strokovne in druge javnosti, ampak tudi Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki večkrat pove – fantje in dekleta v Državnem zboru, popravite tole, ker vladna zakonodajno-pravna služba in uradniki na določenih ministrstvih, stroka in tudi pravniki, niso naredili svojega dela. Če bi bila ministrica tukaj, bi rekla, da smo ugotavljali, da so določene zadeve tiste, ki napotujejo, da se bo morda nekaj spremenilo; ampak problem je v splošnih obljubah, kako bo vse super, fino, ko bodo namesto soglasij mnenja, ko se bodo ta mnenja združevala. Ampak praksa nas uči, da imamo problem pri doseganju tega, čemur mi rečemo tako imenovani avstrijski ideal – 8 dni. In prej sem dokazoval z vašim odgovorom na moje poslansko vprašanje, kako je bilo idealno, ko je na ministrstvu verjetno dve tretjini istih uradnikov pisalo zakon o prostorskem načrtovanju, kjer je bilo v prehodnih določbah obljubljeno, da bodo v dveh letih imele občine občinske prostorske načrte. V desetih letih jih nima tri četrt, 149 je manj kot 211, skratka ni tri četrtine občin, ki imajo občinske prostorske načrte. In tega me je strah, pa ne zaradi škodoželjnosti morda kakšnega uradnika na ministrstvu, ampak zaradi prakse, da bomo kljub lepim besedam o tem, kako bo vse super, fino pri pridobitvi gradbenega dovoljenja, imeli probleme že z izvajanjem zakona, ki pa mu v predpredzadnjem členu sledijo še tako imenovani izvršilni predpisi, ko si bodo določeni uradniki zaradi takšnih ali drugačnih zadev izmišljevali, sklicevali morda celo na evropske direktive, da morajo biti točno takšni predpisi, s takšnimi centimetri, s takšnimi kvadratnimi centimetri, s takšnimi kubičnimi centimetri in ostalimi merskimi enotami. Tega me je strah, da bomo za lepimi besedami v teoriji na koncu dobili slabo praktično izvedbo. In zato še enkrat, raje en mesec kasneje sprejmimo zakon; pa da bo le boljši, kot je sedanji.
Hvala lepa. Besedo ima gospa ministrica Irena Majcen.
Hvala. Gospodu Lahu bi se zahvalila za njegovo razumevanje mojega podajanja in moram reči, da se z njim v popolnosti strinjam. Res je, do zdaj, po sedaj veljavnem Zakonu o graditvi objektov (ZGO) je bilo v resnici na marsikateri enoti pri kakšnem uradniku – da ne bi tega preveč posploševali kar na vse, ker mislim, da vsi pa niso tako delali –ugotavljanje, kdaj je vloga popolna, dolgo časa, nekaj mesecev, lahko tudi leto. Vedno znova se je od vlagatelja vloge za izdajo gradbenega dovoljenja zahtevalo, da še nekaj dopolni. Zdaj imamo v tem zakonu to rešeno, upravni delavec na upravni enoti lahko samo enkrat zahteva dopolnitev in takrat mora napisati vse, kar je relevantno in s čim je treba vlogo dopolniti. Če pa je vloga že tako pripravljena, tudi s soglasjem sosedov, pa gre praktično po skrajšanem postopku pridobitev gradbenega dovoljenja. Res hvala, da nas podpirate oziroma se s tem strinjate. Pri podajanju mnenja pri soglasodajalcih pa želim povedati, da po tem zakonu niso navedeni vsi soglasodajalci, ker za mnoge soglasodajalce velja, da je treba na podlagi njihovih zakonov pridobiti njihovo soglasje. Vsega v tem zakonu ne moremo rešiti, ker je vprašanje, če ne bi kakšnega zakona tudi izpustili glede na to, koliko je teh soglasodajalcev. Želim pa tukaj še mogoče sama zase povedati, da je izdaja gradbenih dovoljenj trenutno po ZGO, kasneje pa tudi po gradbenem zakonu, na podlagi prostorskih načrtov, ki so različni po kvaliteti. Zato je postopek pri izdaji gradbenega dovoljenja različen, ko se je omenjalo, da niso ti postopki enaki. Res je, niso. Iskanje krivca, jaz res ne iščem krivca, zakaj ni več sprejetih občinskih prostorskih načrtov. Meni razlagati, da župani nimajo nič s tem, pa ne bo šlo. Saj ne vem, kam naj gledam, ampak nekam pač moram gledati. To ne bo šlo. Če jaz zase pomislim, koliko smo v tistem času mojega županovanja naredili na sprejetju občinskega prostorskega načrta, pa se zdaj v sedmih letih ni premaknilo še do sprejetja; saj se je premaknilo, ampak sprejet pa še vedno ni. To vseeno kaže na to, da so občine, kjer so župani zainteresirani, da se ti postopki sprejmejo; in je potem mnogo predhodnega preverjanja posameznih odsekov plana podvrženo recimo za Naturo 2000 ali pa glede tega, kakšni pogoji so glede vode. Glede cest nam je vsem jasno, da za mnoge ceste, torej lokalne, je občina soglasodajalec; sicer ne. Ampak hočem reči, da se mnogo stvari lahko prečisti že v sprejemanju OPN, to je nek način, sem hotela pač sama sebi povedati, da tudi zdaj, ko bomo sprejeli gradbeni zakon – jaz si želim, da bi ga, predvsem si želim to zaradi investitorjev, zaradi ljudi –, bo še vedno malo razlike, ali bo to gradbeno dovoljenje kot podlago imelo občinski prostorski načrt ali pa ne. To je bil moj namen, da to povem tistim, ki jih to zanima. Sicer pa hvala lepa za razpravo. Gospod Lah, glede na najino sodelovanje v preteklosti upam, da ste vseeno vsaj malo zadovoljni s pripravljenim gradivom. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s potekom seje zbora odločali v okviru glasovanj čez približno pol ure. S tem prekinjam 9. točko dnevnega reda in tudi 31. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16.10.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 15., 8., 9., 16., 7., 5., 11. in 12. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Prehajamo na prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je na Ponovno odločanje o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2017 in 2018. Prehajamo na ponovno odločanje o navedenem zakonu. Želim vas opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju, skladno z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije, za sprejetje navedenega zakona glasovati večina vseh poslancev zbora, to je 46 ali več. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Dotaknil se bom pomembne dimenzije te točke, na katero je tudi opozarjal poročevalec Državnega sveta. Neka tema, ki se nam kotali že cel ta mandat pa še kak predhodni, financiranje obveznih nalog občin. Večne tako imenovane povprečnine, nekdo jih imenuje glavarine. Zdaj ne vem, koliko v drugih poslanskih skupinah prebirate revizijska poročila Računskega sodišča. Pred kratkim je izšlo to revizijsko poročilo. Kaj nam sporoča? Da na resornem ministrstvu za javno upravo jim nekako niti ni približno jasno, koliko je vseh teh obveznih nalog, da šepa komunikacija z Ministrstvom za finance, da je vlada zgolj delno seznanjena s tem. V neki približno normalni parlamentarni demokraciji bi moral minister za javno upravo v 24 urah odstopiti. Prvo polovico mandata sem v imenu Združene levice vedno znova gospoda Koprivnikarja o tem spraševal, pa mi je potem enkrat pokazal neko spletno stran, kjer naj si jaz to naberačim. Nisem ga spraševal kar tako; v imenu Združene levice sem ga spraševal, ker je to neka matrika, ki bi jo resorni minister, ki rajši, žal, binglja s helikopterjev, moral imeti in se v luči nove politike tega lotiti. Tega pa dejansko ni naredil in ta mandat je v bistvu očitno zamujeni mandat za reformo lokalne samouprave, ki je nujna. Mi vsi nismo zgolj poslanke in poslanci, vsi mi smo tudi občanke in občani slovenskih občin. To početje resornega ministra, ki ima vsebinsko najbolj raznolik resor, ter tudi te koalicije, te vlade je skrajno neodgovorno. Zato bomo v Združeni levici pri tem glasovanju vzdržani. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o arhitekturni in inženirski dejavnosti. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o arhitekturni in inženirski dejavnosti je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti pa 17. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga gradbenega zakona. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog gradbenega zakona je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 17. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga odloka o dopolnitvah Odloka o notranji organizaciji, delovnih mestih in nazivih v službah državnega zbora. Prehajamo na odločanje o predlogu odloka v celoti. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa, v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 1. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o vzpostavitvi etažne lastnine na določenih stavbah in o ugotavljanju pripadajočega zemljišča, v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o varuhu človekovih pravic. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o varuhu človekovih pravic je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, predsednik. V Združeni levici bomo vsekakor podprli nadaljnjo razpravo o tem zakonu kot primernem. Rad bi pa opozoril, da bomo v nadaljevanju bolj natančneje in malo bolj ostro pogledali ves zakon. Pri tem bi rad opozoril predvsem Državni zbor in tiste, ki smo, ste bili navdušeni nad tem, da bo Varuh ščitil pravice otrok in tako naprej, kar je krasno in vse čestitke Varuhu, predvsem pa tistim ljudem, ki so to pri Varuhu že delali. Opozoril bi pa na nekaj. To je stvar, ki bi jo že davno morala država urediti, država delati, saj je Varuh v glavnem kontrolna inštitucija. Ko smo se pred skoraj desetletjem in pol začeli s temi zaposlenimi [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Malo miru v dvorani.
[[…]]pri Varuhu ukvarjati z otrokovimi pravicami, smo to začeli zaradi tega, ker državne inštitucije niso tega opravljale. Takrat smo mislili, da bomo mi nastavili začetek neke institucije, ki bo potem [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne vem, ali naj govorim naprej ali rajši grem domov, ker je brez veze, da tukaj sedim, če nobenega ni. Zakaj sploh sem pridete sedet, saj lahko v svoji sobi sedite. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 5. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za pravosodje kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialnem varstvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialnem varstvu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Malo miru, prosim! Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 23. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Poslanke in poslance prosim, da zaradi priprave dvorane na slavnostno sejo, ki bo v soboto, 24. 6. 2017, ob 20. uri, iz dvorane odnesete vsa svoja gradiva. S tem zaključujem tudi 31. sejo Državnega zbora. Pričakujem, da bo takrat večji mir v dvorani, ko bomo imeli slavnostno sejo!