Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 10. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Violeta Tomić, dr. Franc Trček, Luka Mesec od 15.ure do 19.15, Iva Dimic in Boštjan Koražija do 12. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKLICNEM IN STROKOVNEM IZOBRAŽEVANJU PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada, zato dajem besedo ministru dr. Jerneju Pikalu. Izvolite, gospod minister.
Spoštovani gospod predsednik, gospe in gospodje, vsi prisotni! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju predlagamo temu visokemu zboru zaradi tega, ker je v vmesnem času prišlo do družbenih pa tudi siceršnjih sprememb, ki nas vodijo k temu, da je treba Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju prilagoditi, da bodo lahko srednje poklicne in strokovne šole delovale bolje in predvsem da bodo lahko delovale tako na vzgojnem kot tudi na kakšnem drugem področju. Glavne spremembe, ki jih predlagamo, so naslednje. Tisto, kar se je izkazalo po GDPR, je bilo vprašljivo opravičevanje dijakov od pouka. Nastala je situacija, ki je na nek način posledica uveljavitve GDPR, in sicer to, da so se dijaki lahko sami opravičevali od pouka. To se nam na ministrstvu ne zdi prav, zato bi radi in predlagamo tudi Državnemu zboru, da se izenači obravnava vseh dijakov v zvezi z njihovo odsotnostjo od pouka ne glede na to, ali so polnoletni ali niso polnoletni, in da se starši in šola medsebojno obveščajo o dijakovih odsotnostih tudi po doseženi polnoletnosti. Drugo je tisto, kar je tudi predsednik Vlade včeraj nakazal v enemu od svojih odgovorov na poslanska vprašanja, in sicer vprašanje spoštovanja učiteljev. Do sedaj je veljalo, da nismo imeli v zakonodaji stopnjevanja ukrepov. Govorim o vzgojnih ukrepih. S temi predlaganimi spremembami in dopolnitvami pa uvajamo točno to. Na eni strani bomo dijaka tudi po njegovi polnoletnosti obravnavali, kar se tiče ukrepanja, na enak način kot nepolnoletne. Na drugi strani bo učitelj lahko dijaku ali dijakinji prepovedal prisotnost pri določeni uri pouka, če bo ta dijak ali dijakinja bistveno ovirala izvajanje tega pouka. Namreč, do sedaj je veljalo, da samo takrat, kadar gre za vprašanje ogrožanja življenja ali življenja drugih oseb, samo v tem primeru se je dijaku ali dijakinji lahko prepovedalo prisotnost pri pouku. No, zdaj predlagamo, da Državni zbor to zakonsko dikcijo spremeni, in sicer, če bi prišlo do bistvenega oviranja pouka, potem se lahko tega dijaka ali dijakinjo odstrani pri določeni uri pouka. Tretja stvar, ki jo predlagamo, je to, da se dijaka ali dijakinjo lahko izključi iz šole, če dobi četrti ukor. Do sedaj namreč tega ni bilo, in tudi to je pomembna sprememba v smislu vzgojnega delovanja posamičnih šol. In potem, mislim, da je petič, gre za vprašanje posredovanja osebnih podatkov staršem polnoletnih dijakov, ker je na to vezana zakonska dolžnost preživljanja otrok v času izobraževanja. In prav je, da starši vedo, kaj se z njihovim dijakom ali dijakinjo pravzaprav dogaja v šoli, kajti to lahko bistveno vpliva na njegov kasnejši status. Še ena stvar, to je vprašanje izrednega izobraževanja. Tudi tukaj nekoliko dopolnjujemo oziroma predlagamo dopolnitev zakonodaje. Če bo ta predlog v Državnemu zboru sprejet, se bo lahko izredno izobraževal tisti, ki je napolnil 16 let, nima pridobljene izobrazbe oziroma opravljenih vseh obveznosti po izobraževalnem programu in ni hkrati vpisan v isti program v rednem in pa izrednem izobraževanju. To zadnje, kar sem povedal, je izključno za izredno izobraževanje. Tu dajemo možnost vsem tistim, ki na redni način niso, zato se lahko na izredni način udeležijo srednješolskega izobraževanja. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Pristojno matično delovno telo je Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino. S tem besedo predajam predsedniku mag. Branislavu Rajiću. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa. Dobro jutro vsem! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 10. nujni seji 26. junija 2019 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika je na 37. redni seji sprejel sklep, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno tehničnega vidika in k njemu podala nekatere pripombe, njena predstavnica pa je opozorila na potrebo po večji jasnosti in določnosti določb. V zvezi s predlaganimi dopolnitvami, s katerimi se za dijaka obdeluje tako osebni podatek matične številke kot tudi davčne številke ter za starše osebni podatek davčne številke, pa je opozorila na 38. člen Ustave, ki zagotavlja varstvo osebnih podatkov in na s tem povezano ustaljeno ustavnosodno presojo. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog zakona podprla. Uvodoma je predlog zakona predstavil minister za izobraževanje, znanost in šport dr. Jernej Pikalo. Sledila je razprava, v kateri je bila izražena podpora popravi neživljenjskih rešitev, do katerih je v preteklosti prišlo predvsem zaradi prilagajanja zakonodaje evropski uredbi o osebnih podatkih. Glede na to, da je predložena rešitev namenjena le glasbenim in plesnim smerem, pa je bilo predlagano, da bi se lahko v bodoče uporabila tudi na drugih področjih. Podpora je bila izražena tudi spremembam pri vzgojnem delovanju šol, nekaj pomislekov pa je bilo glede spremembe izenačevanja obravnave vseh dijakov pri njihovih odsotnostih od pouka. Po razpravi je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB. Po glasovanju o amandmajih je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala.
Hvala, gospod predsednik. S tem spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi imate besedo gospod Marko Bandelli v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani minister, spoštovane poslanke in poslanci! Leta 2018 smo kot posledico evropske uredbe o osebnih podatkih sprejeli spremembi Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju in Zakona o gimnazijah. Spremembi sta prinesli razlikovanje polnoletnega dijaka od nepolnoletnega in s tem nekatere povsem neživljenjske prakse. Ena od teh je pridobitev soglasja polnoletnega dijaka s strani njegovih staršev, da lahko dostopajo do podatkov, povezanih s šolanjem. V javnosti je precej odmevalo tudi določilo, da se lahko polnoletni dijak sam piše opravičila o odsotnosti od pouka. Novela zakona pred nami ponovno izenačuje obravnavo mladoletnih in polnoletnih dijakov. Hkrati ureja pravico staršev do vpogleda v podatke tudi po doseženi polnoletnosti otroka. To pravico predlagatelj veže na dolžnost staršev do preživljanja šolajočega otroka do dopolnjenega 26. leta starosti. Cilj, ki ga predlagane spremembe zasledujejo, je tako posodobitev nekaterih določil zakona. Pri tem predlagatelj upošteva novonastale okoliščine zaradi spremenjenih družbenih razmer in uveljavljanje prakse, ki bodo olajšale organizacijo in izvedbo določil. Kot rečeno, je natančneje definirano opravičevanje odsotnosti polnoletnih dijakov od pouka in posredovanje podatkov njihovim staršem o vzgojnem delovanju dijakov in razlogi za izključitev. Zaradi novega zakona o izobraževanju odraslih pa je novelirano tudi področje izrednega izobraževanja. Pravica staršev do obveščenosti je še posebej pomembna z vidika pravočasne reakcije v primeru neupravičenih odsotnosti, morebitnih vzgojnih ukrepov ali celo nevarnosti prekinitve šolanja. V programu Stranke Alenke Bratušek smo zapisali, da bomo v tekočem mandatu pripravili tako imenovani zakon o odpravi neumnosti in neživljenjska ureditev, ki je sedaj v veljavi, bi zagotovo sodila vanj. Strinjamo se, da je del vzgojno-izobraževalnega procesa dijakov tudi prebujanje zavesti o sprejemanju odgovornosti. Ne glede na polnoletnost morajo namreč tudi dijaki sprejeti nekatere pomembne življenjske odločitve, zato je prav, da pri tem sodelujejo tudi starši. V Poslanski skupini SAB bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Poslanec gospod Jurij Lep v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Minister z ekipo, kolegice in kolegi! Sistem vzgoje in izobraževanja je izjemno pomemben, a tudi precej občutljiv sistem vsake države, ki je tako kot vsak sistem podvržen spremembam in zahteva ustrezno prilagoditev ter posodobitev. V zasledovanju posodobitve dveh zakonov, ki se nanašata na poklicno in strokovno izobraževanje oziroma na gimnazijsko izobraževanje, je pristojno ministrstvo pripravilo spremembe, ki zadevajo obravnavo polnoletnih dijakov, bolj podrobno pravico razkritja njihovih osebnih podatkov njihovim staršem oziroma njihovim zakonitim zastopnikom. Kljub temu da so polnoletni dijaki z 18 leti starosti v celoti odgovorni za svoja ravnanja, imajo pravice in dolžnosti. Na drugi strani pa so jih njihovi starši ali zakoniti zastopniki dolžni preživljati do njihovega 26. leta starosti. Zato je prav in smiselno, da imajo zakoniti skrbniki pravico vedeti, kako uspešni ali neuspešni so njihovi otroci v procesu izobraževanja. Ko so mediji o tem javno povprašali polnoletne dijake, ali imajo starši ali drugi zakoniti zastopniki pravico izvedeti, kakšne so njihove ocene, so se dijakinje in dijaki v veliki večini strinjali in niso nasprotovali obveščanju staršev ali skrbnikov o njihovih ocenah. Seveda pa je smiselno, da polnoletnim dijakom, ki ne želijo, da se določen del njihovih podatkov razkrije staršem ali zakonitim skrbnikom, pravica do nerazkritja ostane, ob tem da se zahteva pisno pojasni. Tudi na področju delovanja v primeru postopka vzgojnega ukrepa bo sprememba obravnavala nepolnoletne in polnoletne dijake enako, kar pomeni, da bodo v tak postopek vključeni tudi starši ali drugi zakoniti zastopniki polnoletnega dijaka. Pri tem predlogu so še posebej opredeljeni razlogi za najstrožjo sankcijo, ki lahko doleti dijaka, kadar moti pouk in ima že štiri ukore. V naši poslanski skupini smo mnenja, da je vsekakor prav, da so starši in zakoniti skrbniki obveščeni o dijakovem napredku ali morebitnem nazadovanju. Prav v slednjem primeru lahko ustrezno priskočijo na pomoč, mu nudijo čustveno oporo, poiščejo ustrezno rešitev pri izobraževanju, kar lahko vsekakor prepreči, da bi tak dijak, če tudi je polnoleten, opustil izobraževanje. Več poudarka in energije pa bi bilo zagotovo smiselno nameniti večjemu sodelovanju šol in staršev v izobraževalnem procesu. Kljub temu da šole, ne zgolj srednje temveč že osnovne izgubljajo vzgojni element, je po naši oceni skrajni čas, da ga vrnemo nazaj v hram izobraževanja. S tem ne mislimo na vzgojne ukrepe, ki so jih še predobro poznali naši starši in naši stari starši, še manj na oblike kaznovanja, ki imajo za posledico stereotipizacijo ali soudejanjanje na podlagi etičnih, verskih, rasnih ali kakšnih drugih predsodkov. Dejstvo je, da se predsodkov v družbi ne bomo znebili in se jim tudi ne moremo izogniti. Lahko pa poskrbimo, da bomo vsi v največji meri spoštovali temeljne vrednote, po katerih si želimo živeti in tudi moramo živeti. Poleg domače družine, prijateljev in družbenih okolij, v katerih živimo in se gibljemo, nam te vrednote pomagajo privzgojiti prav vzgojno-izobraževalne institucije že v vrtcu in nato v nadaljnjem šolanju. Pohvalno je tudi to, da so pri spremembah in dopolnitvah zakona o gimnazijah predlagatelji prisluhnili umetniškim gimnazijam, ki bodo po novem posebno glasbeno ali plesno nadarjene učence vpisovale v svoj strokovni program, če bodo ti uspešno opravili preizkus znanja na ustrezni umetniški gimnaziji. Pri tem bodo učenci upravičeni do pravice bivanja v dijaškem domu in subvencioniranega prevoza, kar bo takim učencem zagotovo olajšalo njihovo združevanje umetniške nadarjenosti in izpolnjevanje šolskih obveznosti. V Poslanski skupini Desus podpiramo tudi bolj jasno definirane pogoje predlagatelja za izredno izobraževanje dijakov, ki mora zagotavljati enak standard kot redno izobraževanje, zato je smiselno, da se med izobraževalnim in šolo sklene pogodba o izobraževanju, v kateri se jasno določi tudi finančni vir za izobraževanje. Res ni nobene osnove v tem, da bi imel nekdo, ki se izredno izobražuje na enakem programu kot njegov sovrstnik, zaradi tega slabšo ali boljšo izobrazbo. V Poslanski skupini Desus se z napovedanimi spremembami strinjamo, zato bomo oba predloga sprememb in dopolnitev zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju ter zakona o gimnazijah podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča poslanske skupine. Gospod Dušan Šiško v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani predsednik, vsi prisotni! Lahko bi dejali, šolstvo v raznih odtenkih, ki so aktualni in pereči zadnjih nekaj tednov ter o katerih se na veliko govori in piše v raznih medijih. Mogoče bomo šli celo na referendum, kdo ve. Dotaknil se bom določil vzgojnega delovanja in izključitve dijaka, ki se mi zdita relevantni. Kot ste verjetno razbrali iz gradiva, bo z novo spremembo zakonov dana možnost, da lahko učitelj dijaku prepove prisotnost pri določeni uri pouka tudi v primeru, ko dijak z neprimernim obnašanjem bistveno ovira izvajanje pouka, kar do sedaj ni bilo predvideno z zakonom. To dejansko pomeni, da učitelj dijaku lahko prepove prisotnost pri pouku ne samo če gre za ogrožanje njegovega življenja ali zdravja oziroma zdravja drugih oseb, temveč tudi, če kljub opozorilu učitelja, naj preneha z motenjem pouka, s tem nadaljuje, tako da močno ovira izvajanje pouka. Dejstvo je, da gre za dijake, ki so v cvetu mladosti, v puberteti, morda želijo izstopati od povprečja, vendar to naredijo na negativen način, mogoče hočejo biti kakšni frajerji. Lahko se pa ozadje skriva tudi doma za varnimi štirimi stenami, kjer razmere med družinskimi člani niso urejene, rožnate, kjer so spori in konflikti na vsakodnevnem meniju in se to pri posameznih dijakih lahko pokaže navzven tam, kjer naj bi bil priden, miren in poslušen. Zato je treba takšnim dijakom posvetiti pozornost, se z njimi pogovoriti na štiri oči ter mu poskušati pomagati, seveda če je dovzeten za pomoč. Same šole so podale tudi predlog, ki je v spremembah zakonov tudi predviden, da lahko dijaka izključijo iz šole, če se mu izreče četrti ukor. Zanimivo bi bilo tudi dobiti podatek, koliko je bilo izključenih dijakov v posameznih vrstah izobraževalnih programov, da bi potem lahko potegnili kakšne paralele. Praksa je tekom let tudi vzgojno-izobraževalnemu sistemu pokazala svoje deficite. Je morebiti sistem kot celota izgubil svojo avtoriteto in so dijaki dobesedno lahko počeli kar se jim je v danem trenutku zazdelo? Pravijo, da kazen mora biti vzgojna, kar se mi ne zdi napačno razmišljanje v očeh starša, šole kot inštitucije. Kar se tiče odsotnosti dijaka od pouka, sta zadnji noveli zakonov določali, da polnoletni dijak svojo odsotnost od pouka opravičuje sam, za mladoletnega dijaka pa to naredijo starši. Potrebno je, da se bodo šola in tudi starši polnoletnega dijaka medsebojno obveščali kar zadeva njegovo odsotnost tudi po doseženi polnoletnosti. Tisti, ki ste starši, veste, da je vaša dolžnost, da preživljate svoje otroke do njihovega 26. leta starosti. Starši bodo tako imeli vpogled v ocene, opravičene in neopravičene odsotnosti, sodelovali bodo pri obravnavi dijaka, ko bo šlo za vzgojni ukrep ter bo tvegana izključitev. Zdi se mi izjemno pomembno, da so starši obveščeni in da pravočasno ter na pravi način odreagirajo v primeru nevarnosti prekinitve šolanja. Vsi se zavedamo, da to ni prijetna zadeva ne za dijaka, starše, ostale sošolce in sošolke, ki s prstom kažejo na takšnega dijaka ter ga še dodatno izključijo in stigmatizirajo. Da ne govorim o tem, da se mu tudi doma nič lepega ne obeta, kvečjemu kakšen house arrest med vikendi in počitnicami, in to brez gledanja televizije, uporabe računalnika, mobitela in podobno. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli predlog zakona, ker menimo, da moramo vedeti, kaj se dogaja z našimi otroki, ki so naše največje bogastvo. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Tomaž Lisec v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala predsednik, za dano besedo. Spoštovani minister z ekipo, kolegice, kolegi, vsem skupaj lep pozdrav! V Poslanski skupini SDS bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju podprli. Še en dokaz več, da znamo pri vsebinskih temah tudi na desni strani podpreti predloge leve strani. Zanimivo pa je dejstvo, da tako imenovana leva vlada popravlja neumnosti prejšnje leve vlade, ki je uvedla ta ukrep opravičevanja odsotnosti dijakov od pouka in razlikovala med polnoletnimi in mladoletnimi dijaki. Po navadi neumnosti levih vlad popravljajo desne vlade. Spoštovani minister, preden se dotaknem v poslanski skupini, vseh ciljev zakona, dovolite medklic – zakon je nujno potreben še drugih sprememb, ki so ne samo posledica tega, da ste v prejšnjem mandatu naredili nov zakon iz Zakona o vajeništvu in vzeli posamezne določbe Zakonu o poklicnem in strokovnem izobraževanju iz konteksta, ampak je potreben še nekaterih drugih sistemskih sprememb in tudi tehničnih, na katere vas določeni učitelji in strokovni kadri že nekaj časa opozarjajo. V poslanski skupini podpiramo vse štiri nove zadeve, ki jih ta zakon uvaja. Glede opravičevanja odsotnosti dijakov od pouka. V prejšnjem mandatu, spoštovani, spoštovane, tisti, ki ste bili člani koalicije in ste podprli tisti predlog zakona, ste verjetno sami videli, kakšen absurd ste naredili. Starši naj bi bili odgovorni in naj bi bili dolžni preživljati svoje otroke do konca izobraževalnega procesa oziroma do 26. leta. V praksi se je začelo dogajati, ko so polnoletni dijaki sami sebi pisali opravičila. To je lahko le v banana republikah ali pa v Butalah. Tako da je zelo velika podpora temu, kar ste, spoštovani minister, danes predlagali, in upamo, da bomo tudi soglasno sprejeli. Kar se tiče vzgojnega delovanja in izključitve dijaka. Nisem tako star, ampak tudi v naših časih sta veljala red in disciplina znotraj šolskega prostora in avtoriteta učitelja je bila spoštovana in avtoriteta učitelja je bila tudi zaščitena. Danes pa se dogaja, ko se dijaki smejijo drug drugemu, kdo ima več ukorov. V naših časih je bil ukor nekaj strašanskega. Ne samo znotraj izobraževalnega procesa, kaj šele znotraj družbenega procesa ali doma ali med prijatelji ali v širši družbi. Zato pozdravljamo to, da imajo učitelji več avtonomije, da tukaj lahko sami poskušajo vsaj narediti red in disciplino in jih s tem zakonom tudi zaščitimo, da bodo imeli pravice in da se bodo na drugi strani tudi dijaki zavedali, da imajo dolžnosti, ne samo biti pri pouku, ampak tudi resno sodelovati pri izvajanju šolskega kurikuluma. Podpiramo pa tudi zadeve, ki so bile danes že omenjene, tako glede posredovanja osebnih podatkov staršem in tudi glede izrednega izobraževanja. Cilji in nameni zakona so pravi, upamo, da bodo čim prej zaživeli v praksi. In še enkrat, spoštovani minister, končno enkrat pričakujemo sistemsko novelo Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju.Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Karla Urh v imenu Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Gospa poslanka, beseda je vaša.
Spoštovani vsi prisotni, prav lepo pozdravljeni! Pred nami je obravnava novele Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju ter v nadaljevanju novele Zakona o gimnazijah, v katerih se urejajo različna področja gimnazijskega in strokovnega izobraževanja, opravičevanja odsotnosti dijakov, vzgojno delovanje, obveščanje staršev polnoletnih dijakov ter izredno izobraževanje. V noveli Zakona o gimnazijah se ureja tudi vpis učencev v vzporedni strokovni del umetniške gimnazije, s čimer se bo omogočilo nadaljevanje izobraževanja glasbeno ali plesno nadarjenih učencev. S predlaganima novelama se ponovno izenačuje obravnava mladoletnih in polnoletnih dijakov v srednjih šolah, starši pa bodo lahko ponovno obveščeni o otrokovi odsotnosti oziroma njegovih ocenah. Tovrstna praksa ni novost ne za starše in učence, kot tudi za učitelje ne, saj se je izvajala vse do začetka letošnjega šolskega leta, ko je v veljavo stopila novost za polnoletne dijake. Staršem je bil namreč zaradi varstva osebnih podatkov polnoletnih dijakov brez soglasja polnoletnega dijaka prepovedan vpogled v njegove ocene, izrečene vzgojne ukrepe in odsotnosti. S predlaganima novelama zakona pa bodo starši ponovno lahko opravičevali odsotnost od pouka tudi za polnoletnega dijaka, obveščeni pa bodo tudi o njegovih ocenah in vzgojnih ukrepih. Noveli zakona dajeta učitelju več avtonomije in ga razbremenjujeta administrativnih bremen, šolam pa za nemoteno vzgojno in izobraževalno delo omogočata dodatne mehanizme za učinkovitejše vzgojno ukrepanje. Učitelj bo imel namreč dovoljenje, da bo lahko v primeru neprimernega obnašanja dijakov prepovedal prisotnost pri pouku, medtem ko bo imela srednja poklicna in strokovna šola po izrečenem četrtem ukoru oziroma gimnazija po petem ukoru možnost izključiti dijaka iz šole. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca pozdravljamo spremembe na področju poklicnega in gimnazijskega izobraževanja ter podpiramo predloga novele Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju ter Zakona o gimnazijah. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Gospod Matjaž Nemec v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovane in spoštovani! S spremembami tega zakona popravljamo zakonske določbe, ki so se v vsakdanjem življenju in praksi izkazale za neživljenjske. Zaradi implementacije evropske uredbe o osebnih podatkih je bila lansko leto sprejeta novela zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki je določila, da si polnoletni dijaki zaradi varovanja osebnih podatkov lahko sami pišejo opravičili za odsotnost od pouka in da morajo starši, če želijo vpogledati v njihove cene, od dijaka dobiti soglasje. »Nerazumno je, da človek sam sebi piše opravičila,« je povedal minister Pikalo, ko je nastopil svoj mandat. Socialni demokrati tako podpiramo predlagane spremembe s strani Ministrstva za izobraževanja, znanost, šport in mladino, ki je prisluhnilo tako opozorilom šolam kot tudi staršem o nesmiselnosti in problematičnosti teh določb. S predlagano spremembo bodo lahko srednje šole polnoletne dijake spet obravnavale enako kot mladoletne. Po zakonu, ki ureja družinska razmerja, so starši namreč dolžni preživljati polnoletnega otroka do 26. leta starosti, zato imajo starši tudi pravico, da so obveščeni o otrokovem izobraževanju tudi po njegovi polnoletnosti. Tako bodo tudi starši polnoletnih otrok imeli pravico, da jim šola razkrije osebne podatke njihovih otrok, ki se nanašajo na izobraževanje, brez potrebnega izrecnega soglasja dijaka. Tako novela v zvezi z opravičevanjem dijaka od pouka izenačuje obravnavo tako mladoletnih kot polnoletnih dijakov, kar pomeni, da se bodo šola in starši dijaka lahko medsebojno obveščali v zvezi z njegovo odsotnostjo. Opravičila polnoletnim dijakom bodo tako kot tudi mladoletnim po novem spet pisali starši. Bo pa podobno tudi pri vzgojnih ukrepih, saj bodo starši lahko sodelovali tudi v postopku vzgojnega ukrepanja proti mladoletnemu dijaku. Polnoletni dijaki bodo sicer lahko še vedno s pisno izjavo zahtevali, da se določeni podatki staršem ne posredujejo, vendar le, če ti ne bodo imeli za posledico izgubo statusa dijaka zaradi negativnega učnega uspeha, izključitve ali izpisa iz šole. Straši bodo tako lahko pravočasno reagirali, če bo nevarnost tveganja, da dijak prekine šolanje. Novela zakona daje učitelju tudi možnost, da dijaka odstrani iz razreda, če z neprimernim obnašanjem moti pouk. Po dosedanji ureditvi je namreč učitelj dijaku lahko prepovedal prisotnost pri pouku le v primeru, če je s svojim ravnanjem ogrožal svoje življenje ali zdravje oziroma življenje ali zdravje drugih oseb. Na predlog šol pa se uvaja tudi možnost, da šola lahko dijaka izključi iz šole, če se mu izreče četrti ukor. Šole so namreč opozorile, da so z ukinitvijo stopnjevanja vzgojnih ukrepov v zdaj veljavni ureditvi vzgojni ukrepi izgubili pomen in učinek. Novela zakona bolj jasno opredeljuje, kdo se lahko izredno izobražuje in kakšni so pogoji za vključitev ter natančneje določa ugovor dijaka na končno oceno. Socialni demokrati bomo Predlog novele Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Mag. Branislav Rajić v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa. Nedolgo nazaj so se za nekaj več kot 73 tisoč dijakinj in dijakov začele poletne počitnice. Z današnjima novelama Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju ter o gimnazijah pa skušamo prihajajoče šolsko leto še bolj okviriti v zavedanju, da so za ohranjanje kakovostnega izvajanja vzgojno-izobraževalnega dela vedno znova potrebni premisleki, kako šolski prostor še optimizirati in izboljšati. Šola ni enolična in od širšega okolja izolirana entiteta, temveč ena od pomembnejših institucij, ki naše otroke in mladostnike vzgaja in uči samostojnega kritičnega presojanja in odgovornega ravnanja. Zato ni nepomembno, kakšne pogoje za njih ustvarja država, da lahko razvijejo svoje potenciale in uspešno ter predvsem smelo nadaljujejo svojo izobraževalno in poklicno pot. Danes s predlaganimi spremembami obeh ključnih srednješolskih zakonov se krepi predvsem vzgojna funkcija šole, ki je v zadnjih letih zaradi pretiranega vzpona permisivnosti precej izgubila na svoji vrednosti. Zato v Poslanski skupini Stranke modernega centra pozdravljamo rešitve, na podlagi katerih bodo lahko učitelji dijakom prepovedali prisotnost pri določeni uri pouka tudi v primeru, ko bo dijak z neprimernim obnašanjem bistveno oviral njegovo izvajanje. Prav je, da se šolam vrne možnost strožjega kaznovanja neprimernega vedenja. Vsak udeleženec ima v šolskem prostoru svoje pravice in odgovornosti, zato sta zavedanje o tem in predvsem ravnanje v skladu z njimi bistvenega pomena za skladen razvoj naših otrok in mladostnikov v odgovorne in zavedne ljudi. V predlagano spremembo ureditve opravičevanja odsotnosti polnoletnih dijakov v Poslanski skupini SMC sicer nismo posegli, ker se z njo strinjajo vsi ključni deležniki, ki so del srednješolskega izobraževanja. Veljavna ureditev se sicer v vmesnem času ni izkazala za problematično, šole o večjih težavah niso poročale, večina polnoletnih dijakov pa je podpisala soglasja, da lahko njihov izobraževalni proces še vedno spremljajo starši. Če vrnitev na staro ureditev za šole predstavlja eno birokratsko zagato manj, v naši poslanski skupini z njo nimamo težav. A v prihodnje moramo kot družba resno premisliti o tem, kako mladim privzgojiti sprejemanje odgovornosti za lastna dejanja, ki so nedvomno del odraščanja in procesa osamosvajanja naših otrok, in to ne glede na njihovo starost. V okviru obeh novel zakonov pozdravljamo tudi jasnejše določbe o pogojih za vpis in organizacijo izrednega izobraževanja ter razvoju nadarjenosti in umetniškemu izražanju talentiranih. Ravno to je že sedaj eden ključnih ciljev splošnih in strokovnih gimnazij kot tudi poklicnega in strokovnega izobraževanja. S predlaganimi spremembami se bodo namreč lahko v strokovni del izobraževalnega programa umetniške gimnazije, glasbene in plesne smeri učenci vpisali še pred zaključkom osnovne šole. S tem jim omogočamo, da pri razvoju svoje nadarjenosti ne bodo časovno prikrajšani, in to resnično podpiramo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo oba predloga zakonov podprli, tako novelo Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju kot tudi novelo Zakona o gimnazijah, ki bo obravnavana v okviru naslednje točke dnevnega reda, zato našega stališča pri naslednji točki ne bo. Dijakinjam in dijakom, pa tudi njihovim učiteljem želimo sproščujoče in varne, vsekakor nepozabne počitnice, ki naj bodo ravno pravšnji »reset« za jesenske šolske izzive. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Željko Cigler v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite, gospod poslanec.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovani gospod minister z ekipo, kolegice in kolegi! Ena izmed ključnih sprememb predlaganih zakonov, ki sta danes pred nami, tako Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju kot Zakona o gimnazijah je obravnava polnoletnih dijakov, katerih trenutni položaj je v javnosti sprožil precej polemik. S preteklim šolskim letom se je namreč začela uporabljati zakonodaja, ki je za polnoletne dijake vpeljala pravico do zasebnosti in varovanja osebnih podatkov. V praksi to pomeni, da imajo dijaki pravico, da si opravičila za izostanke pišejo sami, in da imajo starški polnoletnih dijakov le še pravico do podatkov o njihovem statusu, ne pa do drugih, povezanih z njihovim izobraževanjem, denimo o tem, kakšne so ocene, vzgojni ukrepi ali podobno. Do teh podatkov so starši upravičeni le, če jim njihovi otroci, dijaki za to dajo soglasje. Starši polnoletnega otroka tudi ne sodelujejo v postopku vzgojnega ukrepanja, šola pa jim tudi ne vroča različnih pisem, razen če dijaki to želijo. Čeprav vse to mogoče zveni malce nenavadno, pa izkušnje šol pri tem le niso samo slabe. Kot je za medije povzel direktor mariborske srednje poklicne in strokovne šole, se odnos dijakov do izobraževanja z možnostjo samoopravičevanja ni bistveno spremenil. Podobno tudi direktor in ravnatelj Tehniškega šolskega centra meni, da je večina dijakov dalo soglasje za vpogled staršev v pedagoški proces, in je to potrdil. Ravnateljica Srednje šole Črnomelj pa je za medije pojasnjevala, da se je šola v šolskem pravilniku zavarovala tako, da si morajo dijaki za daljše odsotnosti priskrbeti zdravniško opravičilo. Na drugi strani pa kar nekaj ravnateljev opozarja, da se je število odsotnosti na račun samoopravičevanja na njihovih šolah v zadnjem letu bistveno povečalo, posledično pa vse to vpliva na slabši učni uspeh oziroma na njegovo slabšanje. Moram pa reči, da je v zvezi s tem nenavadno, da pristojno ministrstvo, to je šolsko ministrstvo, podatkov o tem, koliko se je povečala odsotnost polnoletnih dijakov in kako je s tem povezan njihov učni uspeh, sploh ne zbira. Zaradi odsotnosti teh podatkov je dejanski učinek sprememb, ki bi se verjetno pokazal šele na daljši rok, v tem letu le težko oceniti. Glede na povedano, v Levici nismo a priori proti vpeljevanju drugačnih pristopov, ki bi dijakom podelili več odgovornosti in avtonomije tako v odnosu do staršev pa tudi do šole, kjer bi dijaki lahko imeli več besede. Zato nas v Levici trenutna ureditev ne moti z vidika povečane avtonomije polnoletnih dijakov, ampak z vidika njihove neenakopravne obravnave, ker se glede na enak status ne bi smeli razlikovati. Če bi strokovna razprava pokazala, da so spremembe v smeri večje avtonomije dobrodošle, bi moralo to veljati enako za vse dijake posamezne generacije, letnika ali vsaj razreda. Ne pa, da zgolj naključno dejstvo, datum rojstva, določa raven avtonomije posameznega dijaka. Ker spremembe zopet vzpostavljajo enako odgovornost med dijaki in ker tudi učiteljem podeljujejo več avtonomije pri izrekanju vzgojnih ukrepov, v Levici oba predloga podpiramo. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Prvič boste dobili možnost spregovoriti pred tem državnim zborom gospa Tadeja Šuštar. Izvolite, v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju vsebuje naslednje bistvene spremembe. Prvič. Opravičevanje odsotnosti dijakov od pouka, izenačuje se obravnavo mladoletnih in polnoletnih dijakov v zvezi z njihovo odsotnostjo od pouka, tako da se bodo šola in starši medsebojno obveščali o odsotnosti dijakov od pouka tudi po doseženi polnoletnosti. Drugič. Prisotnost pri pouku in izključitev dijaka. Po dosedanji ureditvi je šola dijaku prepovedala prisotnost pri pouku le v primeru, če je s svojim ravnanjem ogrožal življenje ali zdravje sebe oziroma drugih oseb. Po predlogu zakona se prisotnost dijaku prepove tudi, če s svojim neprimernim obnašanjem bistveno ovira izvajanje pouka. Šola dijaka lahko izključi, če se mu izreče četrti ukor. V postopku vzgojnega ukrepanja proti polnoletnemu dijaku bodo ponovno vključeni starši. Tretjič. Posredovanje osebnih podatkov staršem polnoletnih dijakov. Šola po predlogu zakona lahko razkrije osebne podatke staršem polnoletnih otrok v zvezi z izobraževanjem zaradi izvrševanja njihove zakonske dolžnosti preživljanja otroka do dopolnjenega 26.leta. Dijaki pa bodo še vedno imeli pravico, da si opravičila pišejo sami in da od šole zahtevajo, da ocen in drugih podatkov staršem ne razkrije. Polnoletni dijak lahko to kadarkoli zahteva s pisno zahtevo. Ne glede na takšno zahtevo polnoletnega dijaka pa šola staršem razkrije podatke o odsotnosti dijaka, zaznanih hujših kršitvah šolskega reda, vzgojnih ukrepih ter osebne podatke, ki bi lahko pomenili izgubo statusa zaradi negativnega učnega uspeha, izključitev ali izpis. Bistvena novost je razveljavitev določenih sprememb, ki jih je v Zakon o poklicnih šolah vnesla prejšnja vlada oziroma Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport v zvezi s pravicami polnoletnih dijakov. Spremembe so javnost takrat močno razburile, saj starši ne bi več smeli vpogledovati v ocene svojih polnoletnih otrok, po novem pa bi si lahko tudi sami pisali opravičila o odsotnosti. Takratna ministrica dr. Maja Makovec Brenčič je trdila, da gre za posledice sprejetja Evropskega uredbe o varstvu osebnih podatkov oziroma uredbe GDPR, ki ne dopušča več dajanja splošnih soglasij, privolitev pa mora biti prostovoljna, specifična, informirana in nedvoumna. Vsak namen obdelave potrebuje ločeno privolitev. Na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport so zatrjevali, da je omejevanje staršev pri vpogledu otrokove ocene, dosežke, ukrepe in odsotnosti, ko gre za polnoletnega dijaka, nujno zaradi varovanja osebnih podatkov in uveljavitve GDPR. Medtem ko je na gimnazijah obrazec, s katerim so staršem dovolili vpogled v ocene in pisanje opravičil, podpisala večina polnoletnih dijakov, pa je bilo predvsem na srednjih strokovnih šolah veliko takih, ki so si opravičila pisali sami. Po podatkih ravnateljev se je število odsotnosti na teh šolah v zadnjem letu bistveno povečalo, posledično pa se je poslabšal učni uspeh. Z novelo zakona se torej ukinejo birokratski nesmisli, ki jih je uvedla nekdanja vlada. Vsakomur je jasno in zdrava pamet nam govori, da imajo starši pravico vedeti, kaj se dogaja z njihovim otrokom, še zlasti zato ker za njega skrbijo in ga preživljajo. Novela zakona dokazuje, da se da, če se hoče, hkrati pa jasno vidimo, da smo za številne birokratske nesmisle krivi sami in jih ne predpisuje niti ne zapoveduje Evropska unija. S predlaganimi spremembami se v Poslanski skupini Nove Slovenije strinjamo, zato predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci s tem smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O GIMNAZIJAH PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Tudi ta zakon je predložila Vlada, zato dajem besedo gospodu ministru. Izvolite, dr. Jernej Pikalo.
Spoštovani, gospod predsednik, gospe in gospodje! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o gimnaziji je, če smem tako reči, nekako analogen tistemu, o čemer smo ravnokar razpravljali, torej Zakonu o strokovnem in pa poklicnem izobraževanju. Ampak vendarle v tem predlogu sprememb Zakona o gimnazijah je nekaj posebnosti, ki jih v tistem drugem zakonu, o katerem smo ravnokar govorili, ni. Prva od takih posebnosti, ki jo predlagamo Državnemu zboru, je vpis učencev v vzporedni strokovni del umetniške gimnazije. Doslej se nam je dogajalo, da tisti najbolj nadarjeni, govorimo predvsem o glasbenikih in baletnikih, niso imeli več možnosti, ko so bili še učenci osnovne šole, da bi pravzaprav po tem t. i. strokovnem delu, torej v umetniškem delu, nadaljevali izobraževanje pravzaprav še pred zaključkom osnovne šole. Zaradi tega s to predlagano rešitvijo tistim najbolj nadarjenim, za katere tudi stroka ugotovi, da je primerno za njih, da se v strokovnem delu izobražujejo že na srednješolskem nivoju, to tudi omogočimo. To je ključna stvar in zdi se nam prav, glede na to, da se taki primeri dogajajo, da tistim najbolj nadarjenim to tudi omogočimo. Z vpisom v strokovni del programa umetniške gimnazije bo tak učenec ali učenka pridobil oziroma pridobila pravico do bivanja v dijaškem domu in tudi do subvencioniranega prevoza. Kar se tiče opravičevanja odsotnosti, je podobno. Kar se tiče vzgojnega delovanja glede dijaka je podobno. Je pa potem še ena sprememba, ki je drugačna od prejšnjega predloga zakona. In to je, kadar gre za gimnazije, da se izredno izobraževanje lahko začne pri tistih, ki so stari 18 let. Pri strokovnem in poklicnem izobraževanju je 16 let, pri gimnazijah pa je 18 let, torej tisti, ki so stari vsaj 18 let, nimajo pridobljene izobrazbe ali opravljanih vseh obveznosti po izobraževalnem programu, niti niso vpisani na redno ali drugo izredno izobraževanje. Vse ostale rešitve pa so analogne rešitvam – kar se tiče vzgojnih rešitev, kar se tiče rešitev glede opravičevanja, izmenjave podatkov in tako naprej – ki so v Zakonu o strokovnem in poklicnem izobraževanju. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Pristojno delovno telo je Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Besedo ponovno predajam mag. Branislavu Rajiću. Izvolite.
Ponovno hvala, spoštovani gospod predsednik. Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 10. nujni seji, 26. junija obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gimnazijah, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika je na 37. redni seji sprejel sklep, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je predloženi zakon preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno tehničnega vidika in k njemu podala nekatere pripombe, njena predstavnica pa je opozorila na potrebo po večji jasnosti in določnosti določb. V zvezi s predlaganimi dopolnitvami, s katerimi se za dijaka obdeluje tako osebni podatek matične številke kot tudi davčne številke ter za starše osebni podatek davčne številke pa je opozorila na 38. člen Ustave, ki zagotavlja varstvo osebnih podatkov in s tem povezano ustaljeno ustavnosodno presojo. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog zakona podprla. Uvodoma je predlog zakona predstavil minister za izobraževanje, znanost in šport dr. Jernej Pikalo. Po njegovi predstavitvi je odbor brez razprave sprejel amandmaje poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB. Po glasovanju o amandmajih je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. S tem prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi imate besedo gospod Dušan Šiško, Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Vsi prisotni! Gimnazija nam daje neko splošno srednješolsko izobrazbo, kjer se je treba dosti učiti predvsem teorije, prakse pa je bolj malo. Po končani gimnaziji se po navadi dijaki vpisujejo na visoke šole, fakultete, ker vemo, da ko končaš gimnazijo, nimaš praktično nobenega poklica. Mogoče bi bilo bolje, da bi se bolj spodbujalo poklicno in strokovno izobraževanje, predvsem deficitarne poklice, kajti dejstvo je, da določeni poklici počasi izumirajo, pridejo pa še kako prav. Vedno so nam rekli, da se v gimnazijo vpišejo tisti učenci, ki so odličnjaki in ki ne vedo, kaj bi radi počeli v življenju. Pred seboj imamo sedaj predlog zakona, ki se v določenih segmentih pokriva s predlogom sprememb Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju. V mislih imam vzgojno delovanje šole in izključitev dijaka iz šole ter posredovanje osebnih podatkov staršem polnoletnih dijakom. Pogoj za vpis v prvi letnik umetniške gimnazije, ki velja sedaj, je uspešno opravljena osnovna šola in uspešno opravljen preizkus glasbeno-plesne nadarjenosti po programu glasbeno baletne šole. Razlikuje se po smereh in modulih. Nadarjeni dijaki so opredeljeni kot dijaki, ki izkazujejo visoko nadpovprečne sposobnosti mišljenja ali izjemne dosežke na posameznih učnih področjih v umetnosti ali športu. Novela zakona omogoča vpis učencem osnovne šole v strokovni del izobraževalnega programa umetniške gimnazije glasbene in plesne smeri, in to še pred zaključkom osnovne šole. Z vpisom v strokovni del programa umetniške gimnazije bo učenec pridobil tudi pravico do bivanja v dijaškem domu in subvencioniranega prevoza. Na tem mestu se mi poraja misel, ali bodo vse to zmogli časovno uskladiti ne glede na njihovo nadarjenost. Za vpis v izredno izobraževanje šola objavi razpis prostih mest najmanj en mesec pred začetkom šolskega leta v skladu s soglasjem ministra. Kar se tiče izrednega izobraževanja se v predlaganih spremembah jasneje opredeljuje, kdo se lahko izredno izobražuje in kakšni so pogoji za vključitev. Pomembno se mi zdi, da se stremi oziroma zagotavlja enak standard znanja kot v rednem izobraževanju. Včasih so nam dijaki govorili, da je lažje narediti izredno izobraževanje, in to mogoče ravno zaradi razmišljanja, da če šolo plačaš, potem je samoumevno tudi, da jo z lahkoto narediš, ker ti profesorji po navadi tudi malce pogledajo skozi prste. Strinjam se, da enak standard mora biti, ker je matura na koncu enaka tako za redne kot izredne dijake, ker šteje samo pridobljeno znanje. Logično pa je, da se prilagodi organizacija, časovna razporeditev izobraževanja, preverjanje in ocenjevanje ter napredovanje. Pri tem se upošteva njegovo predhodno pridobljeno znanje, ki mora biti dokazano z javno listino. Brez sklenjene pogodbe o izrednem izobraževanju med šolo in posameznim dijakom seveda ne gre. Relevanten element pogodbe je tudi osebni izobraževalni načrt. Slednji vsebuje podatke o predhodnem pridobljenem in priznanem formalnem in neformalnem znanju ter predviden način in časovni potek izobraževanja, opredelitev vsebin, načinov in rokov preverjanja in ocenjevanja znanja, ki so določeni z učnim načrtom oziroma katalogom znanja. Brez plačila tukaj ne gre, kajti šole in druge izobraževalne organizacije zagotavljajo sredstva za izredno izobraževanje z zaračunavanjem prispevkov. Nekateri, ki si lahko to privoščijo, če imajo bogate starše, delajo prek študentskega servisa, drugi spet ne. In smo zopet pri diskriminaciji in razlikovanju glede na družbenoekonomski položaj posameznika oziroma njegove primarne družine iz katere izhaja. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli predlog zakona, ker je dober ter si želimo, da se te spremembe in dopolnitve zakona začnejo uporabljati že z novim šolskim letom. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate mag. Marko Koprivc, Poslanska skupina Socialnih demokratov. Izvolite.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani minister, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Enako kot pri predlogu novele zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju tudi s spremembami tega zakona odpravljamo zakonske določbe, ki so se v vsakdanjem življenju in praksi izkazale za neživljenjske. Zaradi implementacije evropske direktive o varovanju osebnih podatkov je bila namreč lansko leto sprejeta novela Zakona o gimnazijah, po kateri so starši polnoletnih dijakov morali dobiti soglasje dijaka, če so želeli pogledati, kakšne ocene ima, prav tako pa so si polnoletni dijaki lahko sami pisali opravičila. Da gre za nerazumno zakonsko določilo, je že ob nastopu svojega mandata opozoril minister Pikalo. Starši so srednješolce dolžni preživljati, tudi ko ti postanejo polnoletni. Tako imenovano podaljševanje starševske pravice tako ni v nasprotju z varovanjem osebnih podatkov polnoletnih dijakov. Socialni demokrati tako podpiramo predlagane spremembe s strani Ministrstva za izobraževanje, znanost, šport in mladino, ki je prisluhnilo tako opozorilom šol kot tudi staršem o nesmiselnosti in problematičnosti teh določb. S predlagano spremembo bodo srednje šole lahko polnoletne dijake spet enako obravnavale kot mladoletne. Tako bodo tudi starši polnoletnih dijakov imeli pravico, da jim šola razkrije osebne podatke njihovih otrok, ki se nanašajo na izobraževanje, brez potrebnega izrecnega soglasja dijaka. Tako novela v zvezi z opravičevanjem dijaka od pouka izenačuje obravnavo tako mladoletnih kot polnoletnih dijakov, kar pomeni, da se bodo šola in starši dijaka lahko medsebojno obveščali v zvezi z njegovo odsotnostjo. Opravičila polnoletnim dijakom bodo tako kot tudi mladoletnim po novem zopet pisali starši. Bo pa podobno tudi pri vzgojnih ukrepih, saj bodo starši lahko sodelovali tudi v postopku vzgojnega ukrepanja proti polnoletnemu dijaku. Polnoletni dijaki bodo sicer lahko še vedno s pisno izjavo zahtevali, da se določeni podatki staršem ne posredujejo, vendar le, če ti ne bodo imeli za posledico izgubo statusa dijaka zaradi negativnega uspeha, izključitve ali izpisa iz šole. Starši bodo tako lahko pravočasno reagirali, če bo nevarnost tveganja, da dijak prekine šolanje. Novela zakona daje učitelju tudi možnost, da dijaka odstrani iz razreda, če z neprimernim obnašanjem moti pouk. Po dosedanji ureditvi je namreč učitelj dijaku lahko prepovedal prisotnost pri pouku le v primeru, če je s svojim ravnanjem ogrožal svoje življenje ali zdravje oziroma življenje drugih oseb. Na predlog šol pa se uvaja tudi možnost, da šola lahko dijaka izključi iz šole, če se mu izreče četrti ukor. Šole so namreč opozorile, da so z ukinitvijo stopnjevanja vzgojnih ukrepov v sedaj veljavni ureditvi vzgojni ukrepi izgubili pomen in pravi učinek. Novela zakona med drugim omogoča tudi vpis učencem osnovne šole v strokovni del izobraževalnega programa umetniške gimnazije glasbene in plesne smeri še pred zaključkom osnovne šole. Učenci se bodo lahko na podlagi opravljenega preizkusa znanja in nadarjenosti vpisali v navedeni del izobraževalnega programa in opravljali samo strokovne predmete izobraževalnega programa, z vpisom pa bodo, kot že rečeno, učenci pridobili pravico do bivanja v dijaškem domu in subvencioniranega prevoza. Socialni demokrati bomo predlagane spremembe zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Tadeja Šuštar v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Gospa poslanka, izvolite.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gimnazijah se bistveno ne razlikuje od Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, o katerem sem že predhodno predstavila stališče. Zakonski predlog vsebuje spremembe, ki se nanašajo na opravičevanje odsotnosti dijaka od pouka, prisotnost pri pouku in izključitev dijaka ter posredovanje osebnih podatkov staršem polnoletnih dijakov. Glede na zakonski predlog, si bodo dijaki še vedno lahko na pisno zahtevo sami pisali opravičila, prav tako bodo lahko od gimnazije zahtevali, da ocen in drugih podatkov ne razkrivajo staršem, zahteva dijakov pa ne bo veljala v primeru odsotnosti dijaka od pouka, zaznanih hujših kršitvah šolskega reda, vzgojnih ukrepih ter pri posredovanju osebnih podatkov, ki bi lahko pomenili izgubo statusa zaradi negativnega učnega uspeha, izključitev ali izpis. Poleg tega zakon omogoča vpis nadarjenih učencev osnovnih šol v strokovni del izobraževalnih programov umetniških gimnazij glasbene ali plesne smeri še pred zaključkom osnovne šole. Natančneje se določa področje izrednega izobraževanja na gimnazijah. Določajo se pogoji, starost 18 let, prepoved sočasnega vpisa v drug izobraževalni program in standardi. Za izredno izobraževanje velja enak standard kot za redno izobraževanje. Tokratni zakon je torej samo sprememba in dopolnitev Zakona o gimnazijah, ki ga je sprejela prejšnja vlada v zvezi s pravicami polnoletnih dijakov, ozirajoč se na evropsko uredbo o varstvu osebnih podatkov, bolje poznano kot uredba GDPR, ki naj ne bi več dopuščala dajanja splošnih soglasij. Privolitev mora biti prostovoljna, specifična, informirana in nedvoumna. Vsak namen obdelave potrebuje ločeno privolitev. Večina polnoletnih dijakov na gimnazijah je podpisala obrazec, ki je dovoljeval staršem vpogled v ocene, izkoriščanj odsotnosti je bilo na gimnazijah manj kot na drugih srednjih in poklicnih šolah. Se je pa z določbami varstva osebnih podatkov precej nesmiselno povečala birokracija, nelogično je bilo tudi to, da starši niso mogli vpogledati v ocene ter druge podatke svojih otrok. Z novelo zakona se torej odpravljajo nekatere birokratske ovire v smislu varovanja osebnih podatkov, ki so bile plod dela prejšnje Vlade. S predlaganimi spremembami se v Poslanski skupini Nove Slovenije strinjamo, zato predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala, gospa poslanka. Gospod Marko Bandelli, vi kot zadnji v imenu poslanskih skupin predstavljate stališče vaše stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani minister, poslanke, poslanci. Hvala za besedo in ponovno lep pozdrav vsem skupaj. Zakon o gimnazijah je neločljivo povezan z Zakonom o poklicnem in strokovnem izobraževanju, o katerem sem danes že govoril. Oba zakona namreč urejata isto materijo – to je šolanje otrok oziroma dijakov v okviru gimnazijskega ali poklicnega izobraževanja. Tudi novela Zakona o gimnazijah izboljšuje jasnost zakonskih določil in bolje opredeljuje nekatere rešitve, ki so se oblikovale v praksi ali pa so nastale zaradi spremenjenih družbenih razmer. Govorim o opravičevanju odsotnosti polnoletnih dijakov od pouka in posredovanju podatkov njihovim staršem ob vzgojnem delovanju in razlogih za izključitev. Spremembe in dopolnitve se nanašajo tudi na vpis in organizacijo izrednega izobraževanja v gimnaziji, kjer se jasneje opredeljuje vpis in zagotavlja enak standard znanja kot pri rednem izobraževanju. Poleg naštetega se novela loteva še nekaterih drugih izzivov. Predlog denimo osnovnošolcem omogoča vpis v strokovni del izobraževalnega programa umetniške gimnazije glasbene in plesne smeri še pred zaključkom osnovne šole. Zakon bo tako omogočil nadaljevanje izobraževanja glasbeno in plesno nadarjenih učencev, ki so še pred zaključkov osnovne šole končali glasbeno ali plesno šolo. V Poslanski skupini SAB tovrstno spodbujanje otrok in njihovih talentov pozdravljamo. Čeprav se nam včasih zdi, da je bila nekomu nadarjenost položena v zibelko, moramo vedeti, da je razvoj vseh potencialov otroka v veliki meri odvisen tudi od okolja, zato je naša naloga, da otrokom in dijakom zagotovimo okolje, v katerem bodo svoje veščine lahko nemoteno negovali in razvijali. V Poslanski skupini SAB bomo predlagano spremembo zakona soglasno podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključujemo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ugotavljam, da amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zato zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, to je pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA (ZOFVI-L), DRUGA OBRAVNAVA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog je predložila Vlada, zato dajem besedo predstavniku Vlade ministru dr. Jerneju Pikalu. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Ko začenjamo obravnavo Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, bi rad v imenu Vlade Republike Slovenije samo povedal stališče glede amandmaja, ki je bil vložen na to materijo. Na 5. člen tega predloga zakona je bil vložen amandma, da se črta že sprejeti amandma, ki je bil sprejet na samem odboru. Na samem odboru so poslanci sprejeli dikcijo, da se »vsebinsko« nadomesti z besedo »vsebinskega vidika«, kajti to je bilo eno od priporočil Zakonodajno-pravne službe in sedaj imamo pred sabo amandma, ki predlaga črtanje vsega tega. Vlada tega amandmaja, ki bi črtal to spremembo, ne podpiral. V tem smislu tudi prosim Državni zbor, če bi bil ta amandma sprejet, da se v skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora tretja obravnava opravi na tej seji. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Pristojno delovno telo je ponovno Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Gospod poslanec, lahko si prostor kar rezervirate za pultom. Beseda je vaša, predsednik mag. Branislav Rajić.
Hvala lepa, gospod predsednik. Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 10. nujni seji 26. junija in na njenem prvem nadaljevanju 1. julija obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Državni zbor je na 9. redni seji 20. junija sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je predloženi zakon preučila z vidika njegove skladnosti z ustavno in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika in k njemu podala nekatere pripombe. Njene predstavnica pa je med drugim izpostavila glavni pomislek, ali je predlog zakona skladen z ustavo. Menila je, da se njegova temeljna pomanjkljivost kaže v tem, da ni sorazmernosti med njegovimi zelo ozko določenimi cilji in predlaganimi zakonskimi ukrepi, ki pa globoko posegajo v obstoječi sistem vzgoje in izobraževanja. Na kratko se je dotaknila še predlagane uvedbe nove kategorije nedržavnih izobraževalnih programov, ki so pridobili javno veljavnost, ki jih predlog zakona ločuje od obstoječe kategorije državno javnoveljavnih izobraževalnih programov. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog zakona podprla. Uvodoma je predlog zakona predstavil minister za izobraževanje, znanost in šport dr. Jernej Pikalo. Sledila je razprava, v kateri je bilo med drugim izpostavljeno, da se s predlagano novelo sledi ustavi, saj slovenski šolski sistem temelji na konceptu javnih šol, da je treba obvezni del šolstva financirati v celoti, da imamo v Sloveniji široko dostopno šolstvo, ki ga imajo možnost obiskovati vsi otroci, da mora nosilec osnovnošolskega izobraževanja ostati mreža javnih šol ter da so zasebne šole dobrodošle, ko te pomenijo dopolnilo javnim. Drugi pa so menili, da gre pri obravnavani noveli za vprašanje spoštovanja ustave in ne za vprašanje javnega in zasebnega šolstva. Nadarjenim učencem je po njihovem mnenju treba nuditi najbolj kvalitetno izobraževanje, kar omogočajo zasebne šole. Zahtevali so črtanje spremembe, ki uvaja razlikovanje med javnoveljavnimi programi in programi, ki so pridobili javno veljavnost, prav tako pa se niso strinjali z uvedbo razlikovanja med temi programi. S strani Poslanske skupine LMŠ so bili podani tudi predlogi za amandmaje odbora, s katerimi so želeli odpraviti težave zaradi različnih razlag glede opredelitve in izvajanja razširjenega dela programa v programih zasebnih šol. S tem bi se odpravila še pomanjkljivost predloga, v katerem so bile v zvezi z domnevo izpolnjevanja pogojev navedene le zasebne osnovne šole, ki ob uveljavljanju tega zakona izvajajo program s pridobljeno veljavnostjo, ne pa tudi ostale zasebne šole. Amandmaja k 7. in 12. členu nista bila sprejeta. Po razpravi je odbor sprejel predlog za amandma odbora Poslanske skupine LMŠ le k 5. členu. Po glasovanju o amandmajih je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora odbor glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejeti amandma je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je vključen sprejeti amandma. Hvala.
Hvala, gospod predsednik, za predstavitev poročila odbora. Ker je Državni zbor na 9. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 9. julija 2019. V razpravo dajem 5. člen ter amandma Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Ali želi kdo razpravljati? Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Veliko smo o tej noveli zakona že povedali, še več o problemu, da preprosto zakonodajalec, torej ta hiša, torej mi praktično v štirih letih in pol nismo sposobni sanirati odločbe Ustavnega sodišča, ki je zelo jasno povedalo, da je treba javnoveljavni program enako financirati tako v zasebnih kot državnih šolah. Pravzaprav, gospe in gospodje, danes izgleda, da ne gre več toliko za problem šolstva, osnovnega šolstva, pravzaprav ne gre za ta problem, ki ga nekateri vidite ob tem, da 0,84 % osnovnošolskih otrok obiskuje zasebne šole, tu gre za problem pravne države, kar najbrž vsak lahko razume. Če zakonodajalec ni sposoben v štirih letih in pol sanirati enega preprostega člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, potem je tu problem pravne države. Lahko bi danes na dolgo in široko citiral razne razprave uglednih slovenskih pravnikov, pa boste rekli, ja, to nima smisla, ta je vaš, ta je z desnega svetovnonazorskega pola. Ampak ko sem prebral v Sobotni prilogi Dela razmišljanja pravnika, uglednega pravnika, ki sam pravi, da je levičar, to je gospod Matevž Krivic, potem mi to daje le neko upanje, da bo na današnjem glasovanju ta zakon padel. Ni toliko problem 5. člen, čeprav smo se odločili in zato smo predlagali amandma, da se ta člen dopolnjenega predloga zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja črta, problem je zakon generalno. In tukaj, gospe in gospodje, zdaj imamo priložnost, da kljub vsemu vklopimo razum in temu zakonu rečemo ne ter potem – vsaj mi ponujamo roko – stopimo skupaj in naredimo takšen zakon, ki bo sprejemljiv za vse, za vse tiste starše, za vse tiste otroke, ki obiskujejo, ja, tudi zasebne šole, kjer se izvaja javnoveljavni program. Mi vsi smo poslanci vseh državljank in državljanov te države. Tudi tistih otrok, ki obiskujejo zasebne šole. In minister dr. Pikalo je minister vseh. Jaz bi želel, da je minister vseh. Zakaj mora biti nekdo proti nekomu? Zakaj nihče ne prisluhne staršem, ki so tudi včeraj pred začetkom seje državnega zbora tukaj protestirali pred našo hišo? Ali lahko kar z roko zamahnemo in rečemo, rečete, opa, to pa niso naši, pustimo jih? Ali smo za to, da delamo zakone za ljudi, za državljane, ki v tej državi plačujejo tudi davke? Zato pozivam, če smem seveda, še enkrat k razumu, da, kot predlagamo v Novi Sloveniji, ta zakon danes odslovimo, mu ne damo podpore in takoj začnemo z novo novelo zakona, ki bo, prvič, skladen s slovensko ustavo, z mnogimi mednarodnimi konvencijami o otrokovih, človekovih pravicah itn., ki sem jih zadnjič vsaj nekaj naštel, in jih je posvojila ta država, ko je nastala, in da resnično se tukaj ne gremo nekega ideološkega boja. Sem namreč trdno prepričan, da tukaj ne gre zdaj za teh 300 tisoč evrov, ki bodo dodatno bremenili državni proračun, tukaj gre za ideološki boj. Tukaj gre za to, da se dejansko onemogoči vse, kar je zasebnega, vse zasebne iniciative, predvsem pa se onemogoči svoboda, o kateri toliko govorimo, govorite, svoboda, ko lahko starši izberejo za svoje otroke izobraževanje, kot si ga sami želijo, kar je nenazadnje zapisano v mnogih mednarodnih deklaracijah, konvencijah, ki jih je tudi ta državni zbor ratificiral. Hvala za enkrat.
Hvala, spoštovani poslanec. Predvidevam, da je več želja po razpravi, zato bomo šli na listo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prosim vas, da se tisti, ki želite razpravljati, prijavite. Postopek prijave poteka. Imamo osem prijavljenih. Kot prva imate besedo gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi poslanci, poslanke! Danes imamo možnost, eno možnost, in sicer da naredimo korak iz mrtve točke naprej, da se približamo končni rešitvi problema financiranja zasebnih šol. Ta tematika že dlje časa buri duhove med politiki, strokovnjaki, strokovno in laično javnostjo. Tematika, ki razburja, razdvaja in meče slabo luč tudi na nas odločevalce, pa nič drugega nam ni treba kot implementirati ustavno odločbo Ustavnega sodišča o financiranju programov določene kategorije zasebnih šol. Ampak rešitev prestavite z mrtve točke na tem, da se podpre predlagani amandma, in sicer da se črta 5. člen – to ni rešitev. Rešitev je v tem, da bi morali v razpravah pri razlagah in odločanju slediti tudi interesom otrok, pa ne bi imeli takšnih problemov, kot jih imamo sedaj. Diskusije na to temo so že zdavnaj presegle okvir izreka v odločbi Ustavnega sodišča, nekatere bolj ali manj posrečene izjave posameznikov pa odpirajo širše dimenzije naše družbene ureditve in še bolj polarizirajo našo družbo. Postavljajo se še jasnejše dileme, ali bomo imeli javno šolstvo ali pa povsem zasebno šolstvo, ki bo dostopno le elitam, in podobno. Vse to skupaj pa slabo vpliva na celovit šolski sistem, predvsem na zasebne šole. Iz dosedanje razprave je razvidno, da skoraj vsi v globalu zasledujemo enake cilje: radi bi vzpostavili vsem dostopen in učinkovit šolski sistem, ki bo učinkovito zagotavljal kvaliteten prenos znanja na otroke oziroma bodoče generacije. Zakaj imamo z implementacijo ustavne odločbe tako velik problem? Mar v prizadevanjih nismo povsem iskreni in zasledujemo neke druge politične ali politikantske interese? Sama odločba Ustavnega sodišča je dokaj enostavna, vendar pa smo si zadevo močno zakomplicirali, predvsem zaradi različnih razlag in razumevanja neobveznega dela izobraževalnega programa. V prejšnjem mandatu smo v Stranki Modernega centra predlagali rešitev, katero je Zakonodajno-pravna služba ocenila kot ustavno skladno [[…]] [[zvonjenje v dvorani]]
Samo trenutek, gospa poslanka. Ugotovimo, kdo nas tu moti. Maša Kociper je ravnokar izgubila svoj mobitel. Gospa poslanka, imate zopet besedo.
Hvala lepa. Da ponovim. V prejšnjem mandatu smo v Stranki Modernega centra predlagali rešitev, katero je tudi Zakonodajno-pravna služba ocenila kot ustavno skladno in da uresničuje odločbo Ustavnega sodišča. To je tudi razvidno, kot sem že večkrat poudarila, iz magnetograma prvega sklica 33. redne seje Odbora za izobraževanje, citata predstavnika Zakonodajno-pravne službe, »Predlog zakona odpravlja različen obseg financiranja obveznega dela javno veljavnih programov osnovnošolskega izobraževanja in javnih in zasebnih šol. Zato s tega vidika tudi po mnenju Zakonodajno-pravne službe uresničuje odločbo Ustavnega sodišča, ki temelji na ugotovitvi, da je vsebina obveznega dela javno veljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja enotno določena za vse izvajalce.« Zakaj novela takrat ni bila sprejeta, najbolj veste poslanci, ki ste imeli možnost o tem odločati. Kot pa sem že večkrat izjavila, sem človek, ki rada povezuje in išče rešitve, zato se bom še naprej zavzemala za spoštovanje odločb, dogovorov in pogodb. Tudi z vlaganjem uradnih in neuradnih amandmajev na seji pristojnega odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino nismo dosegli ključnih rešitev. S predlogi amandmajev SD in LMŠ naj bi se predlagalo sofinanciranje razširjenega dela programa, kot so dopolnilni, dodatni pouk, podaljšano bivanje do petega razreda in jutranje varstvo do prvega razreda, a žal amandma LMŠ ni bil sprejet, SD pa ga sploh ni vložila. Pri tem človek dobi občutek, da je šlo le za določene navidezne akcije posameznikov ali strank, da so dobro izpeljale svojo voljo in zastavljen cilj. Skratka, šlo je za vihar v kozarcu vode. Zelo jasno moramo povedati, da se zavzemam za kakovostno in vsem dostopno javno šolstvo, zasebnim šolam pa moramo zagotoviti organizacijsko-pravni okvir za njihovo kvalitetno delo, kot ga določa ustava, po drugi strani morata biti dodana dodana vrednost in zdrava konkurenca javnemu šolstvu. Izrecno pa nasprotujem vsem težnjam, da bi se skozi mala vrata v šolski sistem vnašale kakršnekoli ideologije. V mnenju Zakonodajno-pravne službe pa še vedno pogrešam sklep oziroma povzetek, iz katerega bi bilo jasno razvidno, v kolikšni meri novela pokriva zahteve odločbe Ustavnega sodišča. Mnenje bi moralo biti pripravljeno tako, da bi ga razumele tudi širše, pravno neuke množice. Želim si in upam, da bomo kmalu zbrali toliko znanja, politične modrosti in odgovornosti, da bomo končno uredili problem financiranja zasebnih šol. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Besedo imate mag. Marko Koprivc, pripravite se gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Bom zelo kratek, namreč o tem konkretnem zakonu oziroma spremembah zakona je bilo že zelo veliko povedanega. Želel bi samo še enkrat izpostaviti, da v SD verjamemo, da je predlog dober, da sledi odločbi Ustavnega sodišča, ki je bila jasna in glasna. Namreč, da je treba tisti del, ki je obvezni del izobraževanja, financirati 100 %, ko pa govorimo o razširjenem delu, je pa nekaj povsem drugega. Trdno sem prepričan, da država ni dolžna financirati razširjenega dela izobraževanja v zasebnih šolah predvsem zato, ker imamo v Sloveniji osnovnošolski sistem utemeljen na javnih šolah, imamo javno mrežo kvalitetnih osnovnih šol po celotni državi, ki so dostopne za vse. Ravno to je tisto ključno, za kar se borimo, da se ne bi ta mreža javnih šol razgradila. Namreč, javnem šole so dostopne vsem in so za vse – in to je ključno –, medtem ko so zasebne šole neko pozitivno, bi temu rekel, dopolnilo javni mreži osnovnih šol. Še enkrat – verjamem, da s predlagano spremembo zakona sledimo odločbi Ustavnega sodišča oziroma Ustavi Republike Slovenije in hkrati ščitimo javni šolski sistem. Verjamem in upam, da se bo danes našla potrebna večina za sprejetje tega zakona in razrešitev tega gordijskega vozla. Namreč, že peto leto razpravljamo o tej ustavni odločbi, že kar nekaj poskusov oziroma predlogov zakonov, ki bi to razrešili, je bilo vloženih, bila je predlagana tudi sprememba Ustave Republike Slovenije, žal za nobeno rešitev ni bilo potrebne večine. Verjamem, da bomo danes to večino dosegli v dobro otrok. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Tomaž Lisec, pripravite se gospa Jelka Godec. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik, za dano besedo. Za dobro otrok tega zakona nikakor ne smemo sprejeti. Kot je bilo danes rečeno, odločba Ustavnega sodišča je zelo enostavna in v Poslanski skupini SDS nas žalosti, da štiri leta mrcvarimo tako enostavno odločbo Ustavnega sodišča in se zaradi ideologije levega pola politike dela nova diskriminacija in želi uvesti egalitaren sistem šolskega prostora. V Poslanski skupini SDS smo vseskozi aktivno pristopali k spoštovanju odločbe tega Ustavnega sodišča. Petkrat novela zakona, interpelacija, s katero smo želeli prejšnjo ministrico prisiliti, da sprejme zakon, ustavna obtožba sedanjega predsednika Vlade, nasprotovanje poskusu levega dela politike prejšnjega mandata po spremembi ustave in danes zopet aktivno delamo v smeri, da se ne podpre tega zakona, ki ne samo da ne bi izvršil odločbe Ustavnega sodišča, ampak bi povzročil novo diskriminacijo. Povzročili bi novo diskriminacijo, na kar nas opozarjajo Služba Vlade Republike Slovenije za zakonodajo, Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora in nisem slišal niti enega pravnika javno – razen par poslancev, ki so pravniki po izobrazbi –, govoriti o tem, da s to spremembo novele zakona uresničujemo odločbo Ustavnega sodišča. Niti s tistega famoznega sestanka predprejšnjo sejo Državnega zbora, ko so se trije ali štiri pravniki oglasili pri ministru, ni prišlo nobeno pozitivno sporočilo v obrambo temu zakonu, ampak očitno so tudi tisti pravniki spregledali, da ne morejo več dajati podporo temu zakonu, in so bili tiho. Skratka, pred seboj imamo sicer amandma, ki govori o ključnih delih tega zakona, to je pa o javno veljavnih programih. Ne samo financiranje javno veljavnih programov, ki bi moralo biti po odločbi Ustavnega sodišča 100-odstotno, še nekaj drugih sprememb uvaja ta novela zakona, ki poslabšujejo stanje na področju sedanjih javno veljavnih programov ali pa pri poskusu novih uvajanj javno veljavnih programov. Skratka, preberite si, spoštovani poslanci predvsem koalicije, pred glasovanjem še enkrat mnenje Službe Vlade Republike Slovenije za zakonodajo in mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora o tem zakonu. Kolikokrat napišejo, da s tem in s tem členom je kršen ta in ta in ta člen ustave? Skratka, tisti, ki so vas polna besedičenja o vladavini prava, o pravni državi, bi v bistvu morali imeti danes zelo enostavno odločitev biti za ta amandma sicer, ampak strogo biti proti temu zakonu. Težko me bo katerikoli poslanec, ki bo danes glasoval za ta zakon, pri naslednjih obravnavah naslednjih zakonov – ali na tej julijski seji ali pa potem, tekom mandata – prepričeval, da razume in da dejansko zagovarja vladavino prava v Republiki Sloveniji, če pa bo danes načrtno, kljub vsem opozorilom ne politike, ampak stroke, glasoval proti vladavini prava. Še eno stvar, ki jo premalokrat poudarjamo pri razpravah pri tem zakonu. V Sloveniji imamo delitev oblasti – izvršilna, zakonodajna, sodna – in Ustavno sodišče, vemo, kakšen organ je, in če boste danes poteptali spet njihovo mnenje, izdano v odločbi iz leta 2012, kako boste potem še lahko spoštovali odločitve Ustavnega sodišča, če – kot rečeno – ne boste zmogli spoštovati tako enostavne odločitve Ustavnega sodišča. Razlog, zakaj ne spoštovati odločbe Ustavnega sodišča, je v tem primeru zelo jasen – ideologija, zastraševanje predvsem, kar ni vašega, kar ni državnega. Karkoli je malo izven okvirčka, je nesprejemljivo. Vsa ta zasliševanja, ki so se od leta 2013 zgodila tako tukaj v Državnem zboru kot tudi na različnih drugih prostorih, kjer so bila – ja, vpliv zasebnega, vpliv cerkvenega, finančna slika tega zakona, je le blef. Res je izključno za eno stvar: ideologija. Nekdo, ki ima monopol nad nečem, ne upa niti 0,5 % nečesa spustiti v slovenski šolski sistem, kljub temu da je ta sistem zavarovan v Ustavi. Da je ta sistem zavarovan v ustavi, se predvsem zavedate tisti, ki ste ga v prejšnjem mandatu želeli spremeniti s spremembo ustave; ampak še enkrat. Za mene kot poslanca je ustava ključni element in spoštovanje vladavina prava ključni argument, zakaj ne podpreti tega zakona. Končal bom, spoštovani, s tem, na kar sem večkrat opozoril. Če mi, poslanci ne spoštujemo ustave, kako lahko pričakujemo od državljanov, da spoštujejo vse tisto, kar mi tukaj sprejmemo v obliki zakonov, kar ministri sprejmejo v obliki uredb, kar ministrstva sprejmejo v obliki pravilnikov ali pa, če želite, kar naši občinski sveti sprejmejo v obliki odlokov. Mi smo prvi poklicani, poleg ministrov, ki tamle podpišejo in izgovorijo, da bodo spoštovali ustavni red, da spoštujemo ustavo. Če mi ne spoštujemo ustave, ne pričakujmo, da slovenskih zakonov in slovenskega pravnega reda spoštujejo vsi ostali državljani in državljanke Republike Slovenije. Mi smo prvi poklicani. Danes imamo možnost, da rečemo stop temu zakonu in da rečemo: »Minister, počasi preberi še enkrat odločbo Ustavnega sodišča, še enkrat preberi mnenje Službe Vlade za zakonodajo, Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in pridi v Državni zbor z zakonom, ki bo stoprocentno financiral javno veljavne programe. Če tega ne boste naredili, vam grozi dvoje: ali interpelacija, ker slej ko prej bo prišla odločba Ustavnega sodišča, ena je že v teku in se pričakuje vsaj v roku pol leta, da bo izdano mnenje, in napovedujejo se nove. Spoštovani minister, sprašujem vas, če bo danes ta zakon sprejet in zakon ponovno pade na Ustavnem sodišču, katere bodo vaše poklicne, predvsem pa katere bodo vaše politične konsekvence, ki jih boste imeli, ali pa se boste skrivali spet za predsednikom Vlade in se v nekem gentlemanskem dogovoru lotili vašega odstopa tako, da na koncu ne boste odstopili. Še enkrat, minister, vi ste rekli, spoštoval bom ustavni red, mi poslanci pa ga moramo prav tako pri našem delu spoštovati. Glasovanje proti temu zakonu je glasovanje za pravno državo. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospa Jelka Godec, pripravite se gospod Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala. Izognila se bom temu, da bom govorila: mi poslanci ne spoštujemo ustave oziroma mi poslanci bi morali spoštovati ustavo, ker zaenkrat še kot poslanka spoštujem ustavo in jo bom spoštovala še naprej. Me pa ta zadeva spominja na drug dogodek oziroma podobno zadevo v prejšnjem mandatu na začetku mandata, ko se je odvzemal mandat poslancu Janezu Janši, kjer je bila enaka situacija. Na eni strani smo imeli cel kup mnenj pravnikov, ki so govorili, da bo odvzem mandata protiustaven, na drugi strani mogoče dva, trije pravniki, ki so govorili o tem, da pač naj le levica oziroma levi pol parlamenta sprejme takšno odločitev in da bo vse v redu. In tudi kvazi pravniki na tisti strani so govorili o tem, kako spoštujejo ustavo in kako jo bodo spoštovali in da odvzem mandata ne gre za kršenje ustave. Danes je popolnoma isto. Imate, če že želite, več pravnih mnenj, ki vas opozarjajo na to, da boste s sprejetjem zakona kršili ustavo, da podaljšujete stanje in da z nespoštovanjem odločbe Ustavnega sodišča tudi nakazujete na to, da je vam malo mar za Ustavno sodišče in za človekove pravice. Ko je bila sprejeta Ustava Republike Slovenije, je bila sprejeta, če berete preambulo, piše notri, da je SFRJ bila država, ki ni spoštovala človekovih pravic in da se s to ustavo zagotavlja varovanje človekovih pravic in temeljnih človekovih svoboščin. Danes vi po toliko in toliko letih, štirih in pol, še naprej želite to kršiti. Torej, ostajate nekje v letu 1970 s svojo ideologijo in za doseganje ciljev političnih in ideoloških se poslužujete različnih trikov. V prejšnjem mandatu tudi trika s spremembo ustave, v katero bi zapisali, da sploh se zasebno šolstvo ne sme financirati, pa seveda še verjetno zasebno zdravstvo in tako naprej. Danes pa s triki, kot so pravne spremembe besed: iz javno veljavnega programa obveznega osnovnega šolstva v obvezni javno veljavni program in razširjeni – in začnete zadeve deliti. Danes vas na to opozarjajo ne samo Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, vladna služba za zakonodajo, opozarjajo vas Zobec, dr. Avbelj, potem dr. Krivic v Sobotni prilogi Dela, kot je bilo rečeno, včeraj Akademsko društvo Pravnik, danes pa še podpisani pravniki dr. Avbelj, dr. Čebulj, dr. Veronika Fikfak, dr. Borut Holcman, dr. Jernej Letnar Černič, ki je tudi v Svetu varuha človekovih pravic, dr. Andraž Teršek, dr. Jurij Toplak, dr. Verica Trstenjak z apelom poslankam in poslancem Državnega zbora k izvršitvi odločbe Ustavnega sodišča. In če si jo preberete – jaz vam je ne bom brala, ker verjamem, da ste si jo sami –, ampak na kratko samo to, da je odločba Ustavnega sodišča do danes ostala neizvršena, pa ne le to; skuša se jo celo izigrati tako, da bi bili njeni pobudniki še na slabšem, kot so bili pred sprožitvijo ustavnega spora in tako naprej. Torej, ni vam dovolj Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, ki ste jo tudi oblatili na seji Odbora za izobraževanje, češ da je pristranska, da je desna; ni vam dovolj, da vam o tem govori Ustavno sodišče, ne, ker tudi tam so desni ustavni pravniki; ni vam dovolj, da vam to reče vladna zakonodajna služba, ki pa po moje ni ravno desna, če jo tako označujete; ni vam dovolj, da vam to govorijo bivši ustavni pravniki, da vam to govorijo tudi ostali, ki se ukvarjajo z ustavnim pravom. Ne! Vi imate seveda pravnike z dolgoletnimi izkušnjami na tem področju in oni najbolje vedo, kaj je prav. Zanimivo je to, da je minister Pikalo imel pri sebi ugledne pravnike, pa od tam ni bilo nobenega sporočila. Ker če bi od tam prišlo zelo jasno sporočilo, da je ta zakon v redu, da sledi odločbi Ustavnega sodišča, da ne krši ustavnih določil, potem bi bilo to danes na velik zvon obešeno v vseh medijih, danes bi s tem papirjem mahali v Državnem zboru in se sklicevali na to. Pa vendar, tega ni. Je pa minister dal dobro sporočilo na seji Odbora izobraževanje, dvakrat je ponovil stavek, zakaj bi spreminjali nekaj, kar je dobro zapisano v zakonu. Dvakrat je ponovil ta stavek. To lahko interpretiramo različno, ampak ena od interpretacij je tudi ta, da minister sam pravi, pustimo zadevo trenutno takšno, kot je v ZOFVI-ju; torej, 85 % financiranje javno veljavnih programov. To vam je na seji Odbora za izobraževanje dvakrat povedal. Mislim, da je to – pa je to zdaj moje predvidevanje – tudi mnenje uglednih pravnikov, ki so bili tisti dan pri njem. Torej, ne spreminjajte zadeve, ker boste zagazili več kot do kolen v protiustavnost. Miti, ki se sprožajo o tem, in, moram reči, tudi laganja ter zavajanja, ki so bila na seji Odbora za izobraževanje pa tudi v javnosti, seveda najprej to, da gre za popolno izenačitev financiranja javnih in zasebnih šol. Kakšna laž! Kakšna laž! Popolno financiranje niti ni danes in niti ga ne bo. Če bi bil sprejet predlog, ki je bil predlagan z naše strani, 100-odstotno financiranje javno veljavnega programa – govorimo o financiranju javno veljavnega programa, ki naj bi se financiral 100-odstotno, ne pa tudi investicije. Že danes je v 86. členu zapisano, da zasebne šole investicije za material krijejo same. Torej ne gre za 100-odstotno financiranje. Ne gre, ker javne šole, ki so v javni mreži, dobijo za investicije od občine, srednje šole od ministrstva oziroma iz proračuna. Torej, to je prvo zavajanje. Na drugi strani pa, če govorite, da gre za izenačevanje, in ne boste financirali v zasebnih šolah razširjenega programa, torej dopolnilnega, dodatnega, jutranjega varstva, neizbirnih vsebin, ali to pomeni – še enkrat vam postavljam vprašanje, ker zdaj pa boste menda ja povedali že enkrat odgovor –, da bomo tudi v javnih šolah starši plačevali ta del, če gre za izenačitev. Torej, v besedah in teh razlagah ter argumentih se sami zapletate. Enkrat govorite izenačitev, drugič ne. Potem govorite, da se plačujejo zasebne šole – ne, ne plačuje se šolam, plačuje se staršem in gre za javno veljavne programe. Potem: v zasebnih šolah imajo učitelji višje plače, ker jim plačajo država in starši. Kakšna laž! Učitelji v zasebnih in javnih šolah so v enotnem plačnem sistemu, ni razlik, to je povedal tudi minister. Seveda je pa treba ločiti – tako kot je povedal – čiste zasebnike, torej tiste, ki niso v javni mreži, ne pa pri tistih, kjer govorimo, da izvajajo javno veljavni program. Potem, da se stanje ne poslabšuje. Glejte, zdaj v zakonu ZOFVI, da se vse tiste šole, ki so v javni mreži, torej javne šole plus zasebne šole, ki izvajajo javno veljavni program, financirajo 85-procentno. Torej celoten javno veljavni program. Zdaj ste pa vi iznašli nov način in ste rekli, ne, zdaj bomo naredili pa takole. Javno veljavni program, ki je po Zakonu o osnovni šoli ločen na dva dela, torej na obvezni in razširjeni, to bomo zdaj lepo ločili, pa bomo rekli, da obveznega vam bomo dali 100-odstotno, ker smo se tako odločili, razširjenega pa nič. Zdaj ste, če vse to skupaj seštejemo nazaj na zdajšnji zakon, spremenili stvar; ne 85-odstotno financiranje, ampak nekje na 65 odstotkov. Torej poslabšujete. Poslabšujete stanje, ki je danes v teh šolah. Še nisem slišala argumenta, da to ni res, da to ne drži, tega še nisem slišala. Noben mi še ni dokazal matematično, kakorkoli hočete, lahko se na glavo postavite, dokažite mi, da to ni res, da z zdajšnjih 85 prehajate na 65. To ni res. Naslednja stvar, ki je, je vprašanje tistega amandmaja oziroma kar se pojavlja v jasnosti, češ zdaj je pa opozicija kriva, ker LMŠ in SMC sta pa želela pa vendarle malo pomagati, pa malo se približati zadevi in so rekli takole: mi bomo financirali 100-odstotno obvezni program, razširjenega bomo pa financirali – mislim, da – samo dopolnilni, dodatni in jutranje varstvo v prvem razredu. In zdaj smo pa mi krivi, ker vam tega amandmaja nismo podprli! Ne, vi ste si sami v koaliciji krivi. Eni trdijo: mi spoštujemo odločbo Ustavnega sodišča, bomo 100-odstotno financirali obvezni program – to je SD in ne odstopa od tega. V redi. Vi, LMŠ, SMC in Desus, vi bi pa malo drobtinic metali, da »mi smo pa le v redu, kako smo dobri, dali vam bomo 100-odstotno, tako kot javnim šolam, pa še malo vam bomo vrgli zraven, da boste tiho«. Vi ste si sami krivi, ne opozicija! Mi že 5 let oziroma od 2015 januarja stojimo na istem stališču, tako kot SD v bistvu, s tem da oni bi še vmes ustavo spreminjali, da se sploh ne bi nič financiralo, ampak se točno ve: vi pa malo bi, pa ne bi, zato ker imate slabo vest. Predvsem v LMŠ. SMC je zdaj pač tako fer, kot je bilo napovedano v prvem branju, da če bo tudi ZPS drugače povedala oziroma dejala, da se ne sledi odločbi Ustavnega sodišča, da bojo pač premislili o podpori zakona. Okej. Tudi pravim, SD je v redu, stoji na svojem stališču, ampak vi pa kar nekaj: bi, ne bi. Ne razumem. Dobro, če ne verjamete nam, poslancem, ker pač ne verjamete, ker gledate zadeve politično; tudi pravnikom ne verjamete, ki delajo na tem. Ne! Naj govorijo, kar hočejo, mi bomo pač naredili po svoje. Torej miti in legende o tem, kaj vse v bistvu vi s tem zakonom rešujete, padajo kot domine, je pa res, da se tukaj bije popolnoma nek drugačen boj. Tu ne gre boj za financiranje, za tisti denar, ampak gre za čisti ideološki, politični boj, ki traja že od takrat, ko je Cerkev izgubila primat v šolstvu in je to prevzela država, tam 1900 pa še nekaj, in od takrat se pač bije ta boj, da – bog nas varuj – bi Cerkev ponovno dobila kakršenkoli vpliv. Pri 6 zasebnih šolah sta 2 katoliški in danes je celo bilo rečeno, da bomo imeli same zasebne šole. Vi ste [[…]]Ne morem drugega reči, kot da je kateri na glavo padel. Zdaj, ko bi financirali javno veljavni program, bi bile pa same zasebne šole! Od 6 seveda proti 400 in še nekaj. Torej, še enkrat. Gre za popoln ideološki boj, kar ste pripravili, pa tudi sami do tega političnega boja v državnem [[…]]in tudi izjave v smislu, da ne gre za to, kar je reklo Ustavno sodišče, ampak gre zdaj za politično odločitev, temu seveda potrjuje. Tako bom sama seveda podprla ta amandma Nove Slovenije, vendar pa sem odločno proti zakonu, ki definitivno ne sledi odločbi Ustavnega sodišča in je vsekakor v še več členih, ne samo tem 86. členu, v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije.
Hvala, gospa poslanka. Besedo imate poslanec gospod Aljaž Kovačič, pripravite se gospod Jožef Lenart. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Tako kot na odboru moram tudi tukaj začeti s svojim kolegom Horvatom, ki je bil nekoliko užaljen na odboru, ker je mislil, da se norčujem iz njega, ampak dejansko iskreno mislim, da je dober poslanec. Tako tudi danes mislim, da ste zelo dobro taktično, politično naredili, da ste vložili ta amandma, da lahko splošno debatiramo in povemo svoje mnenje, ker pa ste tudi sami omenili, da je bolj tehnične narave, bom glasoval proti. Da vam odgovorim, tudi s temi starši, ki hodijo v zasebne šole, smo se – vsaj v LMŠ – pogovarjali in res je, da jih nismo obiskali pred Državnim zborom na protestu, ampak smo se z njimi večkrat oziroma vsaj enkrat, z enimi celo dvakrat, tudi usedli in pogovorili. Ampak to pa ne pomeni, da moramo imeti ista stališča. Sam sem zagovornik javnega šolstva, ki je s svojim odličnim delom in široko dostopnostjo utrdilo položaj v slovenski družbi kot prostor skupnih temeljnih vrednot in raznolikosti. Tukaj govorim tako o osnovnih šolah, srednjih šolah kot tudi o samih fakultetah. Zasebno pa na drugi strani razumem kot dopolnitev javnega, pri čemer menim, da je javno javno, zasebno pa zasebno, neke vmesne poti pa vsaj po mojem mnenju tu ne more biti. Večkrat se tudi omenja v razpravah, da gre le za 300 tisoč evrov za te šole. Moje mnenje je, da ko financiramo šolstvo, ni pomemben denar, ampak se moramo vprašati za koncept, ki ga država hoče in ki je tudi preživel, lahko rečemo, dobri dve desetletji v Republiki Sloveniji. Država, se pravi naša Republika Slovenija, se je, ko sem imel, mislim da, okrog 3 leta, odločila, da bomo v Sloveniji imeli zasebno šolstvo. Čeprav Evropsko sodišče o človekovih pravicah govori, da država ni dolžna financirati zasebnega šolstva, so se prejšnje vlade odločile, da bodo to financirale in moram povedati, da čeprav tukaj govorimo le o šestih šolah v Republiki Sloveniji, je vseeno teh 85 procentov višji rang, kar je v Evropi financirano glede zasebnega šolstva. Od leta 1996 imamo tudi ZOFVI, ki je nastal – vemo, zaradi česa – med dogovorom med Vlado in – bom naredil tri pikice – in je nekako financiral teh 85 procentov. Lahko rečemo, da je bilo kar dolgo mir. Tudi vaše vlade, se pravi, vlada gospoda Bajuka in dve vladi gospoda Janše, tega nista spreminjali, ampak ste se dejansko s tem vsaj potihem strinjali. Potem je prišla odločba Ustavnega sodišča iz leta 2014. S to ustavno odločbo se lahko ne strinjamo, lahko tudi to naglas povemo, pomembno pa je, da dejansko ustavno odločbo spoštujemo. Tudi mene žalosti, da dejansko, glede na to, da je zdaj že 5 let od tega minilo, da prejšnji zbor Državnega zbora ni uspel tega rešiti, kajti tudi meni bi bilo veliko ljubše in lažje, da se s to temo ne bi ukvarjal. Ampak, žal vam to, tisti, ki ste v prejšnjem mandatu tukaj sedeli, ni uspelo, tako da se tudi novi poslanci moramo s to temo ukvarjati. Veliko je tudi govora, da ne spoštujemo Ustavnega sodišča. Sam ga spoštujem in zato tudi menim oziroma menim, da moramo vsako ustavno odločbo tudi rešiti. Nikoli pa se ne bom postavljal v vlogo ustavnih sodnikov in vnaprej govoril, kako bo Ustavno sodišče odločilo, kajti potem lahko hipotetično se danes tukaj vprašam, v primeru, da danes potrdimo zakon v tej obliki – najverjetneje bo Državni svet, ki zadnje čase kar pogosto daje vete, spet nam vrnil v to dvorano in bomo, če bo zadostna večina, to izglasovali. Ne dvomim, da bo prišlo do ustavne presoje in da – hipotetično vas vprašam –, da Ustavno sodišče reče, da s tem zakonom ni nič narobe, potem so se najverjetneje vsi ti pravniki motili, ali boste potem tudi vi spoštovali novo odločbo Ustavnega sodišča? Kajti jaz sam ne vem, kako bodo odločili, niti si ne upam trditi, ker nisem pravnik, še manj pa ustavni sodnik. Tudi nerad komentiram pisma, ki so v javnosti, ampak to pa vsekakor moram – se pravi, pisma nekdanjih ministrov, ki so sodelovali v desnih vladah, če lahko tako rečem. Dokler nisem videl, kdo so podpisani, niti nisem mogel verjeti, da so to pisma ministru, kajti tam govorijo o vladnih in nevladnih šolah, ko nobena zakonodaja o tem ne govori. Potem celo: javno in državno šolstvo. V glavnem, veliko neresnice, če lahko tako rečem. Zapisali pa so tudi, da imamo podpovprečno finančno pismenost. Sam bi, če bi bil kdaj minister, bi to tudi sam [[…]]Potem bi morali oni del krivde prevzeti za to, ker ne nazadnje so tudi sami bili ministri za šolstvo in očitno niso te finančne pismenosti izboljšali, ampak potem ko sem prebral, kdo so podpisniki, sem dejansko ugotovil, da eden izmed podpisnikov niti nikoli ni bil minister za šolstvo. Eden je bil pol leta minister za šolstvo, eden pa je bil super minister, ki očitno je imel ob tem, ko je bil tako super, malo časa, da se je ukvarjal s samim šolstvom. Sedaj, če lahko grem na sam predlog zakona. Glede na to, da je kar nekaj kolegov govorilo, da je ustavna odločba dokaj jasna – menim, da ni dokaj jasna, glede na to, da se že pet let ni rešila – ne v prejšnji sestavi parlamenta, ne v tej sestavi. Ker če bi bila tako lahka, kot vi trdite, bi najverjetneje vsi imeli enako mišljenje in bi bila ta zadeva rešena. Govorili smo tudi o ustavni obtožbi, ki je doletela predsednika Vlade. Govoriti, da bi še vi čakali, čakali, da se to sprejme [[…]]Sami ste rekli, da ste že petkrat vložili predlog zakona, tudi ustavno obtožbo, tako da boste zdaj čakali – pač ni ravno najbolj pošteno, kar govorite. Minister Pikalo s svojim predlogom trdi, da rešuje ustavno odločbo. Mi mu verjamemo in se s tem strinjamo, – vsaj sam se strinjam –, da s tem obveznim programom, se pravi 100-odstotno, nekako rešujemo ustavno odločbo. Medtem ko razširjeni program pa je nekako potem na sami državi, ali to hoče financirati. Govoriti, da bomo prišli skupaj – ne vem, tako kot ste sami ugotovili: SD bi dal 100 : 0, vi bi dali 100 : 100 in niti sami niste nikoli nič popustili, če lahko tako rečem. Sam bom še enkrat povedal, da menim, da nekako rešujemo s tem – in verjamem ministru Pikalu –, s 100-odstotnim financiranjem obveznega programa, ampak vseeno smo menili in zaradi tega smo tudi dali na samem odboru amandma, da bi – država seveda to lahko naredi, če hoče – , financirali tudi dopolnilni pouk, dodatni pouk in jutranje varstvo za prvošolčke. To pa zaradi tega, ker na to gledamo kot neko celoto, se pravi, da če hodiš v šolo, je tudi v redu, da imaš dopolnilni, dodatni pouk in tudi jutranje varstvo. Vsekakor pa nismo tega vložili zaradi slabe vesti, vsaj jaz ne, kajti danes bom brez kančka slabe vesti tudi potrdil ta Pikalov zakon, če ga lahko tako imenujem. Drugo, kar pa smo hoteli s tem amandmajem, ki na žalost ni dobil podpore niti koalicije, pa je ta, da bi bil člen odprt in bi bila tudi možnost, da še na sami plenarni seji predebatiramo zadeve in pri tako pomembni točki najdemo skupna stališča. Tako gospod Horvat, tudi tukaj lahko rečemo, da smo vam šli nekoliko naproti. Žal tudi vaša poslanska skupina ni tega podprla, kajti sam ne bom nikoli podprl 100 %, vi pa najverjetneje nikoli nič manj, ampak tu smo vam vseeno šli nasproti in če bi hoteli, bi lahko to potrdili in tudi ne nazadnje na plenarni seji zavrnili zakon, tako kot ga boste najverjetneje danes. Za konec pa bi se samo vprašal. Vsi govorite, da zasebne šole niso profitne, to, kar tudi verjamem za osnovne šole, se pa sprašujem za fakultete, zakaj so, recimo, ustanovljene bolj kot ne samo družboslovne fakultete, zakaj nihče ne ustanovi naravoslovnih ali tehničnih fakultet. Iz čisto preprostega razloga: ker se jim to ne izplača.
Hvala lepa. Besedo [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Replika ja, samo nisem videl, kdo je prej vzdignil roko, ker sta dva. Izvolite, gospa poslanka.
Kolega Kovačič, glejte, vaše stališče je bilo jasno povedano že na odboru, torej, vi ne bi imeli nobene zasebne šole in to je to. Sedaj pa vam repliciram glede tega, da desne vlade niso rešile tega 100-odstotnega financiranja. Prvo kot prvo, čistih desnih vlad ni bilo do sedaj še, tako da verjetno še bodo. Jaz ne vem, koliko ste bili vi stari takrat, ampak predlog je bil za 100-odstotno financiranje, vendar je opozicija grozila takrat, da bo, če se bo seveda to pojavilo v Državnem zboru oziroma se te zadeve sproducirale, grozila z nezaupnico predsedniku Vlade in to tik pred predsedovanjem Evropski uniji – to veste, kdaj je bilo –, koliko ste bili stari, si pa tudi lahko izračunate. Kar se pa tiče tega, zakaj to ni bilo prej rešeno. Odločba Ustavnega sodišča je bila decembra 2014. Takrat je Ustavno sodišče zapisalo jasno in glasno, da je prvi stavek drugega odstavka od 86. člena protiustaven. Kdaj bi vi sedaj, da bi Janševa vlada to reševala? 2004, 2012, 2013? To je v prejšnjem mandatu! Saj govorimo, ampak v prejšnjem mandatu, veste, odločba Ustavnega sodišča je zelo jasna. In zato se ne izvrši! Ne zato, ker je nejasna, zato ker je zelo jasna in zato ker levi politični opciji to seveda ne odgovarja in zato to ni rešeno. Kar se pa tiče bivših ministrov. Poglejte, ko boste vi minister, jih boste ocenjevali. Jaz si ne upam; ne enega ne drugega pisma oceniti. Mi bi bilo pa zelo nerodno, če bi bil minister Gaber zadnjič v oddaji politični.
Hvala lepa. Izvolite, repliko, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolega Aljaž, tako kot na odboru tudi sedaj ponavljam, glejte, odločba Ustavnega sodišča je eksaktna. Čeprav slišim iz vaših krogov večkrat: trije pravniki, štiri mnenja, vseeno mislim, da vsaj kar zadeva ustavno pravo, da gre za eksaktno vedo. Ustavno sodišče ni reklo, da je 86. člen samo majhno v neskladju z Ustavo. Ustavno sodišče je reklo, da 86. člen ZOFVI-ja ni v skladu z Ustavo in mi se ne gremo barantanja, da bi tako majhno popravili. Poglejte, gre za zelo jasno odločitev Ustavnega sodišča in če imamo ustavno demokracijo, jo moramo 100-odstotno spoštovati, eksaktno spoštovati; kar pomeni, da se mora javno veljavni program v vladnih šolah enako financirati kot v nevladnih šolah, da uporabim to terminologijo, ker če rečem »zasebna«, nekateri zaradi tega trpijo. Samo to sem vam želel pojasniti in upam, da sedaj razumete. Je pa tako, naše edino orodje je beseda, je argumentirana razprava, hvala bogu ne uporabljamo drugih orodij v parlamentu in upam, da jih nikoli ne bomo; samo besedo, samo govor, samo argumentirana razprava. Nihče – kar je kolega Lisec zelo jasno povedal –, nihče od eminentnih slovenskih pravnikov ni stopil pred slovensko javnost in povedal, da ta Pikalov zakon pa res eksaktno odpravlja neustavnost, ki jo je Ustavno sodišče zasledilo v okviru ustavne presoje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani gostje iz ministrstva, vsi prisotni poslanci in poslanke lep dober dan! Danes torej ponovno razpravljamo o predlogu sprememb in dopolnitev Zakona o organiziranju financiranja vzgoje in izobraževanja, gre pa že za sedmi poskus, da se dejansko uveljavi obvezna odločba Ustavnega sodišča o tem, kako naj se financirajo zasebne šole, ki izvajajo javni uveljavljeni obvezni šolski program. Kar pomeni, da bi Ministrstvo za izobraževanje pod taktirko gospoda ministra Pikala sedaj rado uredilo financiranje na osnovi delitve javno veljavnega programa, ki pa ga predlagatelj potem razdeli na obvezi in razširjeni, kar moram reči, da je zelo cenen trik za dosego cilja in seveda spet obvod in neizpolnjevanje ustavne odločbe. Obvezno bi se potem financiralo, za razširjeno pa bi se financiranje ukinilo. No, in kaj pravi služba Državnega zbora in kaj pravi Služba Vlade za zakonodajo? Služba Vlade za zakonodajo, ki odsvetuje podporo predlogu zakona, pravi: »Pobudniki ustavne presoje bodo s predlagano ureditvijo financiranja zasebnih osnovnih šol v slabšem položaju, kot so v skladu z veljavno zakonodajo.« No in slednjič je prišlo resno opozorilo tudi iz Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in najmanj, kar lahko povzamem od njih, je » predlog zakona ne sledi izpolnjevanju ustavne odločbe«. In še njen pomislek, » [[…]], ali je ohranjaje protiustavne ureditve financiranja vzgoje in izobraževanje skladno z načelom pravne države«. To se vprašajmo, kolegice poslanke in kolegi poslanci, in potem dejansko, kaj porečejo starši teh otrok, ki so dejansko svoje otroke vpisali v zasebne osnovne šole! Pravijo, da je gospod minister spisal pobalinski predlog zakona. To so rekli starši in verjemite, da če starši nekaj plačujejo, verjamejo, da so te šole dobre, če ne, ne bi otrok vpisali vanje. Torej vsi, ki demokratično razmišljamo, smo danes lahko okoli tega predloga v veliki dilemi in verjamem, da še pod največjim pritiskom nekateri poslanci koalicije. Danes dejansko ne boste mogli glasovati po svoji vesti in po svojem intimnem prepričanju o tem, kaj je prav in kaj ni prav. Gre za to, ali smo zavezani pravu, ustavi, demokraciji, državljanom in ne nazadnje sami sebi ter ali imamo hrbtenico in smo vredni svojega sedeža v tem prostoru. Eni bomo danes šli iz te hiše s pokončno držo in vzdignjeno glavo, eni bodo pa pogledovali bolj nizko. Upam pa, da bodo naši volivci videli te slike po tem glasovanju danes teh obrazov. Seveda odgovarjamo vedno in tudi verjamemo, da se bo naše delovanje tukaj in naša pravična in pokončna drža za ustavo tudi pokazala na naslednjih volitvah, kajti imamo bivše neizpolnjene ustavne odločbe in veliko tistih poslancev, ki so glasovali tako, da so obšli te ustavne odločbe, danes ni več v parlamentu. Tako je tudi prav in bom rekel, da ta volja ljudstva, ki bi se morala z odločbo, na primer iz leta 1998, udejanjiti, je vzrok za to, da je tudi ta sklic parlamenta manj kvaliteten in manj ljudski. Če mislimo nadaljevati takšno pot, na naslednjih volitvah ne bi več kandidiral. Moram tudi povedati, da so škodljive odločitve tega parlamenta v škodo našim državljanom tudi tem otrokom in ni mi jasno, zakaj takšna gonja proti tem šestim osnovnim šolam. Povzel bom besede enega kolega poslanca, ki je rekel, da če bi to dovolili, potem bi se te zasebne šole razširile kot gobe po dežju. In zdaj reči, da je nepristranski – to je dejansko popolna neresnica. Še kar imamo, recimo, o teh otrocih povedati. Raznolikost otrok in raznolikost ljudi dejansko bogati vsako družbo. Tako v osnovnih šolah imajo sedaj starši minimalno možnost, da lahko vpišejo otroke v šolo, v katero pač sami želijo in ki se jim zdi za njihove otroke najboljša. Če zmanjšujemo to vlogo zasebnih šol, potem smo na napačni poti. Če se dotaknem fakultet, zasebnih fakultet. Kaj je zdaj boljše za starša in za njegovega otroka, ki se vpisuje, da gre na eno šolo, po kateri potem pet ali deset let čepi doma, ker ne dobi službe, ali pa gre na zasebno šolo, ki mu pomaga v roku pol leta po zaključku, po diplomi in mu dejansko zagotovi na nek način ali pa ga poveže s pripravništvom in potem takoj dobi delo. To je to, kar nam manjka; se pravi zasebni bogatijo in ne si zatiskati oči in verjemite, danes si boste postavili ogledalo in se vprašali, kaj je najbolj po vaši vesti. Ker tu, ko se glasuje, če nameravamo zakon podpreti, potem je dejansko slabo za naše državljane, slabo za naše otroke in tudi nedemokratično. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Maša Kociper.
Hvala lepa. Pravzaprav že tretjič debatiramo o tem vprašanju v Državnem zboru in tudi jaz bi se najprej odzvala na vse tiste poslance, ki so že več mandatov tukaj, pa so danes govorili, da nismo bili sposobni sanirati tega vprašanja do zdaj v petih letih. Seveda, nismo ga bili oziroma niste ga bili, jaz sem samo slabo leto tukaj, sposobni sanirati, zato ker nihče ne želi popustiti. Tudi kompromisni amandma, ki ga je na seji odbora dala LMŠ, je pokazal, da je za to stran parlamenta sprejemljiva samo rešitev v celoti 100-odstotno financiranje. Samo ta rešitev. To je razprava do zdaj pokazala. Zdaj pa poglejmo. Ta razprava je vedno bolj pravna, vedno bolj se vsi na Zakonodajno-pravno službo sklicujemo, pa na pravne strokovnjake, kar je normalno, jaz to tudi poudarjam, ker gre za uresničevanje odločbe Ustavnega sodišča, ki je pač napisana v pravnem jeziku. Ampak pojdimo zaradi naših gledalcev morda na začetek, kaj pravi 57. člen Ustave. 57. člen Ustave pravi, da »izobraževanje je svobodno« – okej – »osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev,« to je ta ključni del, »in država ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo ustrezno izobrazbo«. Te tri stavke je že dvakrat tolmačilo Ustavno sodišče, in to na dva diametralno nasprotna načina. Če povzamem bistvo odločbe iz leta 2001, je odločba številka 68/98 iz leta 2001 dejala: »Zakonodajalčeva odločitev, da država financira v celoti le javne šole, v katere lahko vpišejo svoje otroke vsi starši, je v polju njegove presoje in zato ni v nasprotju z Ustavo.« je reklo Ustavno sodišče. Potem pa pride ta odločba iz leta 2014, za katero pravijo, da je kristalno jasna in da je ni mogoče razumeti tako, kot jo razumejo oni, ampak če se pet let pogovarjamo, pa tako zelo kristalno jasna očitno vendarle ni. Ker če bi bila, bi jo res lahko vsi razumeli samo na en način in samo na en način implementirali. Pri pravu je res tako, kar večkrat ponavljamo: pet pravnikov, šest mnenj, ampak pravo prepriča z argumentacijo. Prebrala sem obe ustavni odločbi in moram reči, da me je prva argumentacija in argumentacija v ločenem mnenju ene od sodnic pri drugi odločbi bistveno bolj prepričala. V odločbi iz leta 2014, o implementaciji katere govorimo, je za glasovalo pet sodnikov, proti pa štirje. Se pravi, govorimo samo o enem sodniku razlike. Sodniki, ki so glasovali za, so bili gospod Jan Zobec, ki je bil tudi poročevalec, se pravi, on je pripravil vse gradivo za to ustavno odločbo, gospod Miroslav Mozetič, gospod Mitja Deisinger, gospod dr. Ernest Petrič, mag. Marta Klampfer – so glasovali za. Tako, da bomo vedeli, pa ne bom nič več dodala k temu. Ampak kakorkoli, imamo to odločbo Ustavnega sodišča in kako jo zdaj implementirati. Če bi bilo tako zelo razumljivo, kot vi pravite, se tudi verjetno ministrstvo s svojimi strokovnimi službami ne bi upalo postaviti na stališče, da bo 100-odstotno financiralo samo javno veljavni program, ostalih pa ne. Tudi vi lažete, ko pravite, da je naša država unikum. Naša država je do sedaj, do te odločbe Ustavnega sodišča, bila povsem v skladu z mnogimi drugimi ureditvami v Evropi. To določbo ustave, ki sem jo prej prebrala, smo do te ustavne odločbe razumeli tako, da imamo javne šole, ki vsem otrokom omogočajo to, kar zahteva ustava. To je, da imajo vsi otroci – ne glede na to, kje so doma, v katerem delu Slovenije, kdo so njihovi starši, kakšen je njihov socialni položaj, kakšne posebne potrebe imajo v smislu učnih potreb in tako naprej – pravico dostopa do brezplačne javne šole. Naša država pa je šla celo en korak naprej in je rekla, želimo si obogatitev tega prostora, sofinancirali bomo tudi javno veljavne programe v zasebnih šolah, vendar je odločitev te države, da bomo to sofinancirali samo v 85 %, ne v 100 %, ampak v 85 %. Na ta način bomo omogočili tistim, ki pa poleg te javne šole, ki jo financiramo 100-odstotno, hočejo nekaj drugačnega, hočejo nekaj več, hočejo bolj krščansko vzgojo – pri štirih od teh šestih šol gre za šole s krščanskim poudarkom, nič hudega, nimam nič proti temu –, pri teh bomo pa financirali 85 %. Če pogledamo primerjalno, v kolikšni meri bo država financirala osnovnošolsko izobraževanje, je njena suverena odločitev, pravi dr. Etelka Korpič – Horvat, v svojem ločenem mnenju. V EU imajo posamezne članice v ustavah določeno brezplačno osnovno izobraževanje – tako kot mi –, in sicer, Belgija, Bolgarija, Hrvaška, Estonija, Finska – celo Finska! –, Grčija, Madžarska, Irska, Italija, Latvija, Litva, Luksemburg, Malta, Portugalska, Romunija, Slovaška, Španija in tako naprej – finsko poudarjam, ker je eden najboljših izobraževalnih sistemov –, kljub temu pa je financiranje zasebnih šol v teh državah praviloma omejeno. Praviloma omejeno. Za navedene države tudi velja, da je na ravni osnovnega izobraževanja delež zasebnih šol znatno manjši kot delež javnih šol. Se pravi, mi nismo prav noben unikum, prav nič posebnega nismo, mi smo se pač kot država odločili – zasebne šole so lahko, imajo lahko dodatno ponudbo, bogatijo naš prostor, ampak, kot država dajemo majčkeno večji poudarek javnemu in zato so te šole financirane samo v 85 odstotkih. Če bo tukaj – upam, da bo zakon sprejet, in upam, da bo zakon sprejet, in upam, da bo sprejet tudi zato, da bo še ena ustavna presoja in da bomo videli, če bo pa tokrat izrecno reklo, ker izrecno to ni reklo, očitno, Ustavno sodišče, da kar izenačimo, popolnoma izenačimo financiranje javnega programa v javnih in zasebnih šolah. To je za nasprotnike tega zakona edina možna rešitev. Na nobeden drug kompromis niso pripravljeni, kot so že povedali. Zame je to po eni strani dobro. Prepričana sem namreč, da lahko Ustavno sodišče sprejme povsem drugačno odločitev, takšno kot jo je tisto 2001, in se opredeli. Kajti Ustavno sodišče ne tolmači starih odločb Ustavnega sodišča, ampak tolmači Ustavo. In Ustava govori samo to, kar sem prebrala. Tako po eni strani je to okej – naj sodišče odloči. Če bo sodišče še enkrat odločilo, da vse, dajmo vse; lahko odloči tudi popolnoma drugače – okej. Po drugi strani pa se sprašujem, ali res želimo državljanke in državljani, poslanke in poslanci, da o najpomembnejših družbenih vprašanjih – o tem, ali ena država daje prednost javnemu pred zasebnim, javnemu šolstvu pred zasebnim, ker to je lahko čisto politična odločitev – ali želimo, da Ustavno sodišče o tem odloča? Da o tem odloči devet ljudi? Včasih pet proti štiri desno, včasih pet proti štiri levo – saj ni važno! Ali želimo, da o tem odloča Ustavno sodišče? Mislim, da imamo pri nas načelo delitve oblasti, ki pove, kdo sprejema zakonodajo in kdo kroji politiko, in da to ni Ustavno sodišče. To izrazito, kot poslanka, nasprotujem predlogom, kot je bil predlog spoštovanega kolega Tonina, da kar Ustavno sodišče odloči tam, kjer se mi ne moremo zmeniti. In te lepe besed gospoda Horvata: ponujamo roko, stopimo skupaj, mi smo poslanci vseh [[…]]Pa stopimo skupaj, stopite vi 100 odstotkov naprej! Stopimo skupaj, mi smo kompromisni predlog dali, pa ni bilo [[…]]Poslanec Horvat tudi pravi: »Ne pozabite, poslanci vseh otrok ste, ne samo enih.« Tudi jaz pravim: » Poslanci, ne pozabiti, poslanci vseh ste, tudi vseh tistih, ki menimo, da je javna šola boljša.« Obdržimo ta razmerja tako, kot so. Še to, »to je boj proti svobodi, onemogočiti je potrebno vse zasebno«. Nikakor ni to boj proti svobodi. Pravico imajo ti starši že do sedaj in tudi svobodno izbiro. Jaz jim te izbire ne odrekam. V 85 % se je naša država odločila, da jim gre tukaj nasproti, pri čemer v mreži javni šol po odločbi Ustavnega sodišča sodijo javne zasebne šole in tudi šole s koncesijo, ki lahko s koncesijo rešujejo morebitne manke, ali glede na lokacijo, ali glede na posebne pedagoške potrebe in tako naprej. Skratka, ustavnosodna presoja in ustavno pravo ni eksaktna veda, gre za argumentacijo, ki lahko prepriča ali pa ne. Kot rečeno, odločbe Ustavnega sodišča spoštujemo, tudi jaz jih spoštujem, zato se aktivno trudim, da bi tudi ta zakon sprejeli in odločbo Ustavnega sodišča realizirali, argumentacija me je pač prepričala – tista prva bolj, to je pa moja pravica. Za konec; za argumentacijo gre tudi pri mnenjih Zakonodajno-pravne službe. Mnenja Zakonodajno-pravne službe – veste, da niso obvezna – uporabljamo vsi po potrebi, če nam odgovarjajo, se nanje sklicujemo, če nam ne, se ne. Včasih se mi zdi, da je kakšno mnenje bolje napisano, tako je pač v življenju, včasih je kakšno slabše, ampak dejstvo je, da mene ta argumentacija ni prepričala. »Temeljna pomanjkljivost,« pravi mnenje Zakonodajno-pravne službe, »predloga ZOFVI se kaže v strogi usmerjenosti predlagatelja k uresničitvi zelo ozko opredeljenih ciljev, ki niso sorazmerni širini in naboru predlaganih sprememb ZOFVI.« Tega stavka sploh ne razumem. »Če se namreč uresničitev odločbe Ustavnega sodišča nanaša le na uskladitev obstoječe zakonske določbe, bi pričakovali, da se v skladu z načelom sorazmernosti tudi predlagane spremembe ZOFVI nanašajo le na uskladitev določbe, ki jo je Ustavno sodišče spoznalo za protiustavno.« Se pravi, najprej reče, da temeljna pomanjkljivost, da je preveč usmerjena k uresničitvi zelo ozkih ciljev, potem pa v istem stavku reče, da bi pričakovali, da se bo uresničil samo del, ki se nanaša na ustavno odločb. Pri čemer vsi vemo, in ponavljam še enkrat, da vedno, ko se nek zakon odpre, se običajno uredijo še druga vprašanja, ki se nanašajo na to tematiko. Tako je bilo vedno v zgodovini parlamentarizma in mislim, da to ni prav nič narobe. Skratka, zame je pomembno, da bi bil ta zakon sprejet. Vsi oporekate, da ustavna odločba ni bila do zdaj realizirana, realiziral jo je minister Pikalo, meni in stoji s svojim strokovnim timom ministrstva za tem, da je s to odločitvijo odgovoril na dilemo, ki jo je Ustavno sodišče izpostavilo, in naj Ustavno sodišče še enkrat pove, ali je temu tako. S tem, ko boste ta zakon zopet vrgli, boste onemogočili to ustavno presojo. Jo boste onemogočili in bomo mogli iti v novi krog usklajevanj, kjer pa vidite, da ne pridemo skupaj. Že pet let ne pridemo skupaj. Bila sem med tistimi – in sem še zdaj –, ki zelo obžalujem, da predlog za spremembo ustave, ki je bil podan v prejšnjem mandatu, ni bil sprejet. Ko gre za takšne dileme, je potem sprejetje nove ali pa boljše, izboljšane določbe ustave neka rešitev, ki da vse skupaj na novi imenovalec, ki bolj jasno opredeli voljo ustavodajalca – in ustavodjalci ste vi tukaj –, ampak zdaj tega pač ni. Tako lahko ta zakon ali sprejmemo in vidimo, kaj bo reklo Ustavno sodišče, ali pa spet začnemo jovo na novo, iščemo morda spet kompromis za novo ustavno spremembo ali pa kompromis, ki pa ni mogoč, ker je za vas edini možni kompromis 100-100. Sama bom, in naša celotna poslanska skupina, ta zakon podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani poslanki Maši Kociper! Ja, kolegica Maša, mi roko ponujamo, smo ponujali, lahko vam pokažem korespondenco, ki smo jo imeli z gospodom ministrom. Že januarja letos smo odprli vrata poslanske pisarne, ponudili datum, ne me držati za besedo, ne vem, kateri datum, je bilo odgovorjeno, da nam bodo sporočili, kdaj bo gospod minister s sodelavci prišel. Pa ga ni bilo, gospa Maša! Kako naj zdaj mi to razumemo – da se minister z nami ne pogovarja. Edino tako. In ponujena roka je bila zavržena, tako se to dela s strani te vlade z opozicijo, kolegica Maša!
Hvala lepa. Besedo ima sedaj že mag. Matej Tonin. Izvolite.
Drage poslanke in poslanci, dober dan! Sem vesel, da sem prišel na vrsto natančno po poslanki Maši Kociper, ki je na mizo vrgla nekaj stvari, o katerih je treba pošteno predebatirati in jih razčleniti. Najprej, kaj jaz mislim, da je najbolj enostavna rešitev – zaradi tega, da se ne bo ta ideološki boj nadaljeval, da se ne bodo bitke bile na hrbtih staršev in otrok –, da ta zakon danes pade in da enostavno Ustavno sodišče samo realizira svojo odločbo. Ta praksa obstaja. To se je zgodilo v primeru Občine Ankaran, ko je bila odločba Ustavnega sodišča jasna. Večina v tem parlamentu pa tiste odločbe zaradi ideoloških političnih razlogov enostavno ni želela realizirati in je Ustavno sodišče samo poseglo. Jaz jim dam tukaj prav in se v enem delu s poslanko Kociprovo ne strinjam, ker nobena izmed vej oblasti v Sloveniji ni superiorna, nobena, ampak sta enakovredni in sta dolžni delovati v skladu s pristojnostmi in pooblastili. Ko se zgodi, da enostavno po dolgih letih parlament ne želi realizirati tistega, kar je v skladu s pristojnostmi in ustavo dolžan, potem se mi zdi nujno, da Ustavno sodišče odreagira. To mislim, da je v dani situaciji, ko je, bi rekel, vsaka stran precej močno vkopana v svoje jarke, edina logična in za državo najbolj enostavna rešitev, da ta problem pospravimo z mize. Tukaj bi aktivna vloga Ustavnega sodišča bila zelo dobrodošla. Naslednja stvar, s katero se zelo zelo pogosto manipulira, je, da sta bili v preteklosti dve odločbi Ustavnega sodišča, ki pa sta zaradi različnih večin Ustavnega sodišča o isti zadevi razsodili drugačno. Ne drži, to je popolno zavajanje! Iz leta 2002 ustavna odločba obravnava šolstvo na splošno, v celoti. Ne govori o javno veljavnem programu. Razlika med odločbama ustavnima med letom 2012 in 2014 je ta, da 2012 Ustavno sodišče odloča o šolstvu na splošno, kamor spada tudi srednja šola pa še kaj drugega, in leta 2014, ko govori o javno veljavnem programu. 2002 je bilo rečeno, da država pač šolstvo – razen osnovnega, ki je obvezno – financira v skladu s svojimi zmožnostmi. Leta 2014, ko pa se je govorilo samo o javno veljavnem programu, ki je v osnovnih šolah, ki je z ustavo predpisan, je Ustavno sodišče reklo, da je ta javno veljavni program, od države potrjen, treba enako plačati, ne glede na to, ali se izvaja za zidovi šol, ki jih je zgradila občina, ali šol, ki jih je zgradil nek drug zasebni zavod. Torej, gre za dve različni zadevi; v eni stvari je javno veljavni program, v drugi stvari je šolstvo na splošno. Naslednja stvar, dve mnenji zakonodajno-pravnih služb; vladne in parlamentarne. Tisti, ki hočete to prikazati kot izrazit desni boj proti ne vem čemu še vsemu – mislim, težko si predstavljam, da je vladna služba opozicijska, da je parlamentarna zakonodajno-pravna služba opozicijska –, je pa zanimivo, da sta ti dve službi usklajeni in pravita jasno, da to, kar dela minister Pikalo, ni dobro in ni prava rešitev. Dve službi, ne opozicija! Dve službi pravita to. Nekaj dilem še naprej. Saj, če stvari logično pogledate, mislim, da tukaj ima največji dobiček stranke SD, da so oni izjemno spretno to vsebino izrabili za krepitev svoje politične podpore in da ste praktično druge koalicijske stranke tukaj enostavno žrtev, ki ste nasedle na to igro, z izjemo SMC, ki je po moji oceni odreagiral pametno. Tukaj ne boste imeli vi nobenega političnega dobička, seveda se vam pa kolegi v SD smejijo, ker jim ta tema ustreza, ker v tej temi uživajo in ker v tej temi pridobivajo svojo politično podporo, ker je uspelo vsem vam, pa tudi večjemu delu javnosti vsiliti neko dilemo, da se tukaj pogovarjamo o javnem in zasebnem, pa se ne. Mi se pogovarjamo o javno veljavnem programu, ampak oni so pa ustvarili vtis, da se mi pogovarjamo o javnem in zasebnem. Seveda, logika v Sloveniji zaradi preteklih izkušenj pa je, tudi oni poudarjajo takšen vtis, da vse, kar je seveda javnega, je dobro in zastonj, ob tem ne povedo, da je to treba plačati iz davka, ampak vse, kar je javnega, je dobro in zastonj, vse, kar je pa zasebnega, je pa slabo in drago. Logično, ko ljudje dobijo takšen vtis in ko je stvar komplicirana, kot je v tem primeru, pristanejo na enostavne razlage. Ko vam v SD razlagajo, da se borijo za javno proti zasebnemu, ja normalno, oni na ta račun dobivajo, ker je njihova volilna baza temu naklonjena. Ampak v resnici se pa ne pogovarjamo o tem in zato pravim, da so vas tukaj speljali na enkratne limanice, ker bodo oni to stvar politično kapitalizirali, vi in predsednik Vlade bo pa zaradi tega plačal politično ceno. Naslednja dilema, ki ne drži. Ves čas se govori, da gre za financiranje šol. Ne gre za nobeno financiranje šol, ampak gre za financiranje javno veljavnega programa. Treba je zelo jasno povedati, da ne gre za financiranje šol zaradi tega, ker te zasebne šole, ki imajo javno veljavni program, je zgradil nek zasebnik, svoj denar je vložil za to, da je zgradil šole. Svoj denar je vložil za to, da je opremil to šolo, in da jo vsako leto vzdržuje z ogrevanjem, z vzdrževalnimi deli. Povsod drugje po državi te stroške prevzema – veste kdo? Občine! In če kaj, potem bi morali vi takim šolam in takim zasebnikom hvaležni, da investirajo svoj denar v zidove, zgradijo šole in notri ne poučujejo svojega programa, ampak poučujejo program, ki ga je predpisala država. Zato je treba biti pošten tukaj, da ne govorimo o financiranju šol, ampak o financiranju javno veljavnega programa. To je vsa resnica. Seveda, SD pa poskuša to predstaviti, da gre za financiranje zasebnih šol, in ljudje skočijo v zrak, ko rečejo, čakajte, čakajte, ali zdaj bomo pa mi nekim bogatunom plačevali iz naših žepov za to, da bodo neki dobro situirani bogati otroci hodili na zasebne šole in zdaj bo to plačevala država vsem. Do takih neresnic pa do takih zamegljevanj pride. Ampak to so čiste izmišljotine in spretno uporabljeni spini, zato da – še enkrat poudarjam – oni krepijo svojo bazo. Ustavno sodišče je presojalo o javno veljavnem programu in tisti, ki se zavzemate za enakost, za enakopravnost – tukaj apeliram na SD in na Levico – resnično ne razumem, kako da ne podpirajo dejstva, da za enako delo sledi enako plačilo, ko je Ustavno sodišče reklo, da za isti program, za isto vsebino mora priti enako plačilo. Težko razumeti iz njihovega programa, da prav temu nasprotujejo v Levici in v SD. Naslednja manipulacija, ki se tukaj dogaja, je, da gre za cerkvene šole. Cerkev v Sloveniji je nepriljubljena, vse, kar počne, je za nekatere narobe, in seveda, najlažji argument je, da rečeš, gre za financiranje cerkvenih šol. Cerkev je itak že dovolj bogata, bog ne daj, da bi karkoli dali in to je treba absolutno preprečiti. Še ena laž, da gre za financiranja cerkvenih šol. Med temi šolami, o katerih govorimo, mi govorimo o šestih šolah, in med temi šestimi sta dve cerkveni. Niti vseh šest ni cerkvenih, ampak sta dve. Tako da bo jasno, kakšna manipulacija se tudi na tej točki dogaja. Naprej, še hujša manipulacija je pa to, ker nekateri pravijo, pa rečejo, veste kaj, da bomo mi zdaj iz javnih sredstev plačevali tem zasebnim šolam zaradi tega, da bodo imele one zdaj verouk, da bomo mi iz javnih sredstev plačevali verouk – to je pa še hujša manipulacija, ki absolutno ne drži! Tudi v teh cerkvenih šolah, ki bi jim morali 100-odstotno plačati javno veljavni program, program, ki ga je država potrdila, ne bo nikoli plačan verouk, ker verouk ni del javno veljavnega programa. Tako se tu dogaja še eno res nesramno, podlo zavajanje, vse v funkciji političnega spopada in krepitve svoje baze. Ampak eno je resnica, drugo so pa, kako že pravijo, alternativna dejstva. Če tu malo parafraziram poslanca Hana, je SD izjemno spretno dobil svoj šov, seveda mu pa pri tem izdatno asistira tudi del koalicije; svojo napako bodo spoznali kasneje. Tu moram pa izpostaviti poštenost poslanca Desusa Polnarja, ki je včeraj jasno in glasno povedal, da absolutno ne gre za denar, ne gre za nekih pol milijona evrov, da pri dveh milijardah proračuna, kot ga ima Ministrstvo za šolstvo – on je to rekel, ga citiram –, »je to zanemarljiv znesek«. Torej, absolutno ne gre za vprašanje denarja, kot se poskuša v nekaterih delih predstaviti. Ne gre za vprašanje denarja. Če tu dodate, da za neko rusko šolo na Obali daje država ravno toliko ali pa še več, potem so stvari popolnoma jasne. Dva nekdanja pravnika. Poslanka Kociper je citirala, kateri ustavni pravniki so takrat glasovali za to ustavno odločbo, in najverjetneje, ker se je ustavila, je hotela tudi povedati, da svetovnonazorsko bi ti sodili bolj, recimo, na konzervativno stran; ampak tega ni povedala, bom jaz povedal namesto nje. V zadnjem obdobju se je v javnosti pojavil tudi nekdanji ustavni sodnik, ki ga pa zelo težko postavite na konzervativno stran, ga celo ne morete, ker on sam pravi, da je na drugi strani, da voli drugo stran. Gospod Krivic je jasno sesul to, kar počne zdaj vladna koalicija z ministrom Pikalom na čelu. Kaj pa to? Pač, nič – kajne? Tako kot tudi pri dveh zakonodajno-pravnih službah in njihovih mnenjih. Poslanec LMŠ se je spraševal, ali bomo mi spoštovali morebitno novo odločbo Ustavnega sodišča. Ja, seveda jo bomo! Tu se morda ločimo od ostalih, da mi bomo spoštovali odločbo Ustavnega sodišča, četudi bo ta za nas neprijetna ali četudi se s to odločbo Ustavnega sodišča ne bomo strinjali. Kompromis. Kakšen kompromis je mogoč. Veste, če Ustavno sodišče reče, da je treba za enako delo zagotoviti enako plačilo, potem se mi ne moremo pogajati, ali je zdaj to 85, ali je zdaj to 65, ali je nič, ali je 25. Ker ko se začnemo enkrat pogovarjati in pogajati o teh številkah, potem absolutno v samem temelju izničimo odločbo Ustavnega sodišča, ki je reklo, da je to stvar treba odpraviti in izenačiti, mi bi se pa zdaj o teh stvareh pogovarjali in pogajali. O teh stvareh se ne moremo pogajati. Se pa lahko nekje drugje pogajamo, in to sem sam ministru Pikalu tudi ponudil – in mislim, da pred kakšnim letom smo te stvari tudi uskladili, celo državni sekretar, mislim, da Štromajer, je bil na tistih usklajevanjih takrat zraven –, mi lahko to odločbo Ustavnega sodišča v celoti realiziramo – 100 : 100. Smo pa seveda se mi pripravljeni pogajati o tem, kako široko pa so lahko tovrstne šole potrebne in doprinos k pluralnosti našega šolskega sistema. Takrat je bila debata o tem, da odločbo realiziramo v celoti, da pa se lahko dogovorimo, da do nadaljnjega, dokler se ne pokažejo drugačne potrebe, je tovrstnih šol lahko nekje 5 odstotkov v celotnem naboru šol. To pomeni, da bi s sedanjih 6 šol lahko nekih tovrstnih šol imeli 30 v Sloveniji. Ampak seveda o tem kompromisu se ni bil pripravljen noben pogovarjati, pa noben pogajati zaradi tega, ker politično ni zanimiv, ker politično za SD ni zanimiv, ker ne motivira ljudi. To je, mislim da, bil glavni razlog, zakaj se o teh stvareh niso bili pripravljeni realno pogovarjati. Kot sem rekel, tem je še veliko. Bistveno pa se mi zdi, da je iz dane situacije najbolje iziti tako, da ta zakon danes zavrnemo, potem počakamo, če bo morda Ustavno sodišče samo odreagiralo in odločbo samo realiziralo. Če je ne bo, potem je seveda na mizi kompromis, o kakršnem sem govoril sedaj.
Hvala lepa. Repliko ima najprej gospod Krivec. Izvolite. Ne, se opravičujem, gospod Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Gospod Tonin, navrgli ste kar nekaj zadev. Naj vam najprej povem, da se Socialni demokrati nikakor nikomur ne smejimo. Minister je šel v to zadevo z dobrimi nameni in dobil tudi popolno podporo koalicije. Predlog novele zakona je bil tudi na Vladi soglasno sprejet, tako da prosim lepo, ne zavajati! So se pa potem določena razmerja spreminjala. Ampak kot rečeno, še enkrat: trdno stojimo na stališču, da je zakon dober in da odpravlja protiustavnost. Sedaj pa konkretno, ko ste vi govorili o mnenjih Zakonodajno-pravne službe in o tem, da ni nobene dileme o tem, da se govori o vseh javno veljavnih programih, ne zgolj o obveznih, bi vam pa prebral ponovno mnenje ZPS z 2. 11. 2018, ki jasno in nedvoumno govori o tem, da je Ustavno sodišče razsojalo zgolj obvezne javno veljavne programe v zasebnih šolah. In verjamem, da je tudi temu mnenju minister in seveda ekipa pri pripravi dokumenta sledilo. Pa vam preberem, citiram: » [[…]],vendar pa je treba poudariti, da so pobudniki ugovarjali le obsegu državnih sredstev za financiranje delovanje osnovnošolskega izobraževanja. V tem okviru je Ustavno sodišče v odločbi presojalo le prvi stavek drugega odstavka 86. člena ZOFVI v delu, ki se nanaša na obvezni javno veljavni program osnovnošolskega izobraževanja, in le z vidika drugega odstavka 57. člena Ustave. To pomeni, da Ustavno sodišče izpodbijane zakonske odločbe ni presojalo v delu, ki se nanaša na razširjeni del javno veljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja.« Še enkrat ponovim, da bo jasno: »To pomeni, da se ni nanašalo na razširjeni del javnoveljavnega programa, niti ni presojalo z vidika morebitnih drugih protiustavnosti.« To je bilo mnenje ZPS iz novembra 2018, 2. 11. 2018. Lepo prosim, vsaj ne govoriti, da so zadeve popolnoma jasne. Kar se pa tiče mnenj teh tako imenovanih, kot je bilo prej v razpravi rečeno, uglednih pravnikov, s katerimi sem tudi jaz sedel na Ministrstvu za izobraževanje pred dnevi, pa naj citiram sledeče mnenje glede odnosa Zakonodajno-pravna služba in odločevalci. »Mnenja ZPS niso ne notranje ne zunanje pravno zavezujoča, imajo pa lahko zaradi svoje javnosti pomemben vpliv na javno mnenje, zaradi predpostavljanja politične nevtralnosti in neodvisnosti pa tudi pomembno strokovno težo [[…]]«
Gospod poslanec, vas čas za repliko je potekel, tako da [[…]]
[[…]]samo dokončam misel [[…]]
Lahko kar končate. Hvala.
Cilj [[izključen mikrofon]]
Gospod poslanec, čas vam je potekel. Za naslednjo repliko je prijavljena gospa Maša Kociper. Izvolite.
Hvala lepa. Repliciram gospodu Toninu. Na začetku naj pa povem, kako cenim in uživam v razpravah, ki so argumentirane in so ad rem in ne ad personam, ker tukaj jim zmanjka argumentov in začnejo z žalitvami, vi tega ne počnete, gospod Tonin, in sem vam zelo hvaležna. Z velim veseljem sem prisluhnila vaši razpravi, ki je bila v večini točna, razen v delu, ko tudi vi pravite, da je vse jasno. Tukaj mi je zdaj pomagal kolega, ki je prebral diametralno nasprotno mnenje ZPS-ja, ki je pri obravnavi te problematike v prejšnjem mandatu rekel, da je Ustavno sodišče odločalo samo o tem delu programa, o katerem zdaj govori zakon ministra Pikala. Jaz bi vas pa na vašo razpravo popravila glede odločitev Ustavnega sodišča. Rekli ste, da Ustavno sodišče od leta 2001 ni odločalo o tej zadevi, pa vam bom prebrala zdaj iz te odločbe Ustavnega sodišča tole: »Iz 57. člena Ustave izhaja obveznost države, da ustvari potreben pravni okvir za ustanovitev in delovanje zasebni šol in da prizna javno veljavnost izobrazbe, pridobljene v zasebnih šolah. Odločitev države, da ne dovoli zasebnih šol, temveč samo javne prakse, zaradi izredne rigidnosti ni več sorazmerja s pojmovanjem demokratične družbe. Nadaljnje vprašanje pa je, ali mora država zagotoviti tudi njihov dejanski obstoj, se pravi, ali mora zagotoviti sofinanciranje. Ob upoštevanju ustavne zahteve, da mora biti zagotovljena možnost učinkovitega in dejanskega izvrševanja človekovih pravic,« – kar tudi vi pravite, »je odgovor pritrdilen. Če naj bo ustavno zagotovljena pluraliteta nosilcev izobraževanja dejansko uresničena, je država dolžna ustvariti tudi finančne možnosti za to. Njen prispevek je sicer odvisen od tega, koliko zmore, vendar pa mora biti podpora taka, da omogoči dejanski obstoj zasebnega šolstva.« Mislim, da 85 % to je. »Pomislek, da so starši otrok, ki pošiljajo otroke v zasebne šole in morajo plačevati šolnino, v neenakopravnem položaju v primerjavi s tistimi, katerih otroci obiskujejo javne šole, z vidika Ustave ni utemeljen. Zakonodajalčeva odločitev, da država financira v celoti le javne šole, v katere lahko vpišejo svoje otroke vsi starši, je polje njegove presoje in zato ni v nasprotju z Ustavo.« Tako kot vidite, se je ustavna odločba nanašala točno na to vprašanje, o katerem se pogovarjamo. Samo še nekaj bi rekla. V praksi je zadeva taka. V zasebnih šolah otroci dobijo nek nadstandard, takšno je dejstvo, otroci imajo tam v razredih po 14, 15 otrok, kot rečeno, moja hčerka 30, imajo lepše infrastrukture, boljše telovadnice, vse organizirano znotraj pouka. Odlično. Jaz in moja stranka, ki me podpira pri teh razpravah, želi, da bi takšne standarde imeli vsi otroci tudi na javnih šolah, ampak zaenkrat to pač ni mogoče. Kar se dogaja [[…]]
Hvala lepa, gospa poslanka. Vaš čas za repliko je potekel, tri minute. Hvala.
Hvala.
Glede na to, da smo izčrpali seznam prijavljenih in ker vidim, da je interes za razpravo še, odpiram nov krog prijav. Prosim, da se prijavite. Imamo 12 prijavljenih. Prava dobi besedo gospa Eva Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Saj nisem nameravala razpravljati pri tej točki dnevnega reda, ampak glede na razpravo, ki jo uprizarjajo poslanci iz vrst koalicije, se mi zdi pa prav, da nekaj tudi sama rečem, glede na to, da smo slišali veliko sprenevedanja in tudi nepravičnega in nepoštenega ravnanja, ko govorimo o odločbi Ustavnega sodišča. Tukaj moram seveda izvzeti edino Stranko modernega centra, ki, kot kaže, kot so napovedali, bodo glasovali proti zakonu, ki ga je pripravil minister Pikalo, zato ker menijo, da gre za nepošteno in nepravično rešitev, ki ni v skladu z Ustavo Republike Slovenije. Odločba Ustavnega sodišča je jasna in tukaj ne gre kar tako manipulirati ali pa jo interpretirati na različne načine, kot to počnete v koaliciji. Ustavno sodišče je namreč povedalo, da 86. člen ZOFVI-ja ni v skladu z Ustavo, in jasno je, da je ustavne odločbe potrebno spoštovati in pa potem tudi upoštevati, kar pomeni tudi izvrševati. Ustavno sodišče je torej tisti, ki presoja o tem, ali je Ustava kršena ali ne in ali so posledično s tem kršene človekove pravice ali ne. Danes tukaj ne govorim samo kot poslanka Slovenske demokratske stranke, ampak tudi kot predsednica Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti. Zdi se mi namreč prav, da tudi kot predsednica, ki gleda in spremlja, kje so kršene človekove pravice, opozorim takrat, ko menim, da so človekove pravice kršene. In v tem primeru so bile kršene, kajti Ustavno sodišče oziroma odločba Ustavnega sodišča je jasno povedala, da 86. člen ZOFVI ni v skladu z ustavo. Ampak zakaj vi tega problema ne rešite? To neskladje z ustavo oziroma ta protiustavnost traja že od leta 2014, torej pet let. Vaš problem je, ker izhajate pri tem zakonu, spoštovani gospod minister in spoštovana koalicija, iz ideoloških razlogov. Ideologija je pri vas nad ustavo in zakoni, ampak to ne samo v tem primeru, to se dogaja tudi pri veliko drugih zakonih, ki jih sprejemate v Državnem zboru. Tukaj lahko mirno rečem, da sta v tem primeru ideološko zaslepljeni, sicer pa so vas vedno polna usta spoštovanja človekovih pravic in spoštovanja Ustave Republike Slovenije. V resnici pa v tem primeru, spoštovani gospod minister, ravnate skrajno nepošteno, ravnate nepravično in ravnate v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije, ki bi jo morali vi prvi spoštovati. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Meni je tudi žal, da se že ne vem kolikokrat pogovarjamo o tej materiji, ko bi jo lahko že zdavnaj rešili, sploh pa ni to globalno gledano nek velik problem, če gledamo v številkah. Dotika se zgolj 0,7 % vseh osnovnošolcev in kot smo že verjetno ničkolikokrat ponovili, ta obseg ljudi oziroma otrok na noben način ne more ogrožati javnega šolstva kot takega, predvsem pa se mi zdi vsa debata precej deplasirana, ker v končni fazi se spotikamo ob to, čigavo je lastništvo zidov te ali one šole, ali je ustanovitelj lokalna skupnost oziroma država ali pa nekdo drug. Iz tega potem smo naredili ogromno zgodbo, ki se je spolitizirala in potem še prenesla na neke ideološke okope in zato se enostavno ne premaknemo z mrtve točke. Zdi se mi, da sploh ni želja, da bi se premaknili, ampak da je prej namen, da se okrog tega obmetavamo in te jarke še čedalje bolj izkopavamo, delamo globlje in izvajamo nek boj. Ne morem se strinjati s kolegi iz SD, ko pravijo, da je koalicija enotna glede podpore temu zakonu in ministru, ker nismo. Tukaj smo tudi jasno že ničkolikokrat v SMC povedali, da je naš pogled na rešitev tega problema drugačen, da smo imeli že v prejšnjem mandatu na mizi rešitev, ki je bila taka, da je šla tudi skozi vse postopke tudi pri državnozborski zakonodajno-pravni službi. Zakonodajno-pravna služba je rekla, da odpravlja vse tiste pomanjkljivosti in uresničuje, torej implementira, tisto, kar tudi Ustavno sodišče pravi, da je treba urediti. Predlog, ki ga imamo danes na mizi, je daleč od tega oziroma niti spominja ne na tisto, kar bi morali narediti, zato da ta problem odpravimo. Še celo več, mi gremo korak dlje in pravimo, na eni strani naj Državni zbor ne naredi nič in potem naj namesto nas odloči Ustavno sodišče, kar se mi zdi zelo slaba rešitev, ker mi smo tukaj plačani za to, da poiščemo neko rešitev, ki bo ustavno skladna in bo hkrati odgovarjala na vse izzive, ki jih imamo. Ne pa, da ustvarjamo nove in nove probleme in potem našo nesposobnost odločanja prekladamo na neke druge institucije in potem spet generiramo neko novo dinamiko, namesto da bi se ukvarjali s tistimi realnimi problemi, ki jih imamo v Sloveniji, in verjamem, da jih ne manjka. Ena stvar. Druga stvar. Da se pogovarjamo v Državnem zboru tudi o tem, da sprejmimo oziroma potrdimo ta zakon in naj potem tisti, ki so prizadeti, spet sprožijo nek postopek pred Ustavnim sodiščem in naj potem Ustavno sodišče zadrži izvajanje tega zakona in naj ponovno odloči. Kot da prosimo Ustavno sodišče, da naj nam da eno zaušnico. Ne vem, ali sploh slišimo, kaj govorimo, ali ne. Da smo šli tako daleč pri tej temi zasebnih šol, je še toliko bolj čudno, ker v preteklosti – malo sem poiskal po internetu en zapis ministra dr. Lukšiča, ki je dejal, verjetno v enem intervjuju, citiram: »Kljub temu pa učenci waldorfskih šol na preverjanjih znanja dosegajo dobre rezultate.« In če sem dobro informiran, je tudi sam svoje otroke, enega ali več, zdaj točno ne vem, koliko, imel vpisanega ali pa vpisane v waldorfsko šolo. [[oglašanje iz dvorane]] Ne drži? No, kakorkoli, me boste že popravili v replikah, če sem zgrešil. Skratka, zadevo smo pregnali do samih skrajnosti in zato se ne premaknemo naprej. Hkrati pa si želimo sprejetje slabega zakona in bi ga poslali potem skoraj gotovo v ustavno presojo. In potem nam bo druga stran oziroma Ustavno sodišče povedalo, da smo naredili neko neumnost, da smo sprejeli nek slab zakon, in se bomo spet gledali in spet bomo kazali s prstom drug na drugega, kdo je bolj kriv, kdo je manj kriv, kdo bi lahko kaj naredil, kdo bi lahko kaj preprečil, kdo česa ni naredil. Ljudje nas bodo gledali in se bodo spet vprašali, zakaj jih plačujemo – ali zato, da naredijo kaj pametnega, ali zato, da se medsebojno obkladajo z nekimi očitki? Spet nočemo slišati niti opozoril zakonodajno-pravne službe ne Vlade ne Državnega zbora. Resda niso obvezujoča, ampak verjamem, da tam notri sedijo pravniki, ki imajo že kar nekaj kilometrine in so tam notri plačani ravno zato, da preprečijo, da mi zanemarimo kakšen pravni vidik, ki ga v samem procesu morda nismo videli, in preprečijo, da bi sprejeli take odločitve, ki bi bile škodljive, negativne, ki bi imele tudi negativne finančne posledice ali pa ki bi posegale v že pridobljene pravice. In ravno v tem primeru, v primeru tega zakona gre ravno za to – posega v neke že pridobljene pravice. V tem trenutku imamo financiranje nastavljeno na 85 %. Če sprejmemo ta zakon, se bo ta nivo znižal, torej bomo že posegli v neke pridobljene pravice. Zakonodajno-pravna služba je že v prejšnjem mandatu z oceno tistega predloga dejala, da mora dejansko Državni zbor oziroma zakonodajalec zelo tehtno utemeljiti in pojasniti, zakaj posega v neke že pridobljene pravice, in da mora biti argument na njegovi strani izredno močan, predvsem pa podkrepljen z nekim prevladujočim javnim interesom. Jaz tega prevladujočega javnega interesa in teh argumentov nisem slišal, pa tudi nisem slišal, in verjamem, da javnost še bolj kot mene zanima tudi argumentacija na strani kolegov iz SD, ki ste v prejšnjem mandatu zelo trdno stali na stališču, da je edina rešitev, ki je možna v tem primeru ZOFVI, torej financiranja, sprememba ustave. Danes ravnate nekoliko drugače. Tako da me zanima, kaj se je moglo zgoditi v tem času, v tem slabem ali pa dobrem letu, da ste od spremembe ustave kot edine možne rešitve prišli na stališče, da je sedaj pa vseeno, kljub vsem različnim mnenjem, primerno financirati v 100 % obvezni program in v 0 % razširjeni program. Verjamem, da bo kakšno tako pojasnilo tudi javnosti zelo dobrodošlo, da vsaj malo bolje razume, zakaj smo tukaj in zakaj ne naredimo koraka naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Kolega Gregor, kar nekaj zanimivih misli si izrekel. Sicer vem, da ti v prejšnjem mandatu nisi bil poslanec, je pa vaša stranka vodila vlado in imela 36 poslank in poslancev. Kot vidim, se tudi v tem vprašanju skoraj v celoti ujemate z desno opozicijo, tako da me res čudi, kako, da vam ni uspelo že v prejšnjem mandatu najti neke rešitve, ki bi v parlamentu pač dobila potrebno večino za sprejetje. Tako da to mi je zdaj res neverjetno. Vaša kritika na nas, zakaj smo v prejšnjem mandatu oziroma so – namreč, tudi jaz nisem bil poslanec – zagovarjali spremembo ustave, sedaj pa nekaj drugega. Seveda, Socialni demokrati smo pripravljeni na kompromise in si želimo najti rešitev, ki doseže večino v parlamentu. To je ključno. Vsekakor pa ne bomo šli preko svojih sidrišč. Ta sidrišča so pa jasna – ne želimo pristati na popolno izenačevanje javnih šol in zasebnih šol. Pa gospa Godec, da me ne boste popravili, govorimo o programih, ne o financiranju infrastrukture in pa investicij. Na to pač Socialni demokrati ne bomo pristali. Mi smo prepričani, da je ta predlog, ki ga je vložil minister Pikalo, primeren, da odpravlja protiustavnost, in upamo, da bomo za to v parlamentu našli nek konsenz in pridobili potrebno večino. Gospod Tonin je prej govoril o tem, da je obvezni del v javnih in zasebnih šolah enak. Temu ni tako, gledam program katoliške osnovne šole v Zavodu sv. Stanislava, kjer jasno in nedvoumno piše, citiram: »Posebnost katoliške osnovne šole je verski pouk kot obvezni predmet. V smislu celotnega izobraževanja ima verski pouk spoznavne, doživljajske in dejavnostne cilje, ki glede na katoliško pojmovanje človeka vodijo k temu, da odkriva svojo naravnanost v preseženost. Zato dobijo temeljna človekova vprašanja o prihodnosti in smislu svojo religiozno dimenzijo. V prvem vzgojno-izobraževalnem obdobju se predmet imenuje spoznavanje vere, v drugem pa vera in kultura.« No in v teh šolah na stenah visijo križi. Spoštovane kolegice in kolegi, naše stališče je, da se teh šol nikakor ne more financirati enako kot javnih šol. Kot rečeno pa podpiramo, da se tisti obvezni del, ki je enak v javnih in zasebnih šolah, financira v celoti, se pravi 100-procentno. Zdaj pa, če mi dovolite, bi se vrnil nazaj. Namreč, prej v repliki sem presegel čas, mi je bila odvzeta beseda. Želel bi povzeti mnenje sestanka s pravniki na ministrstvu za izobraževanje pred nekaj dnevi, kjer je bilo govora predvsem o odnosu do ZPS oziroma odločitve zadnjega mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Mnenja ZPS niso ne notranje- ne zunanjepravno zavezujoča, imajo pa lahko zaradi svoje javnosti pomemben vpliv na javno mnenje, zaradi predpostavljene politične nevtralnosti in neodvisnosti pa tudi pomembno strokovno težo. Cilj mnenj ZPS Državnega zbora o ustavnosti in siceršnji pravnosistemski ustreznosti predlogov zakonov bi moral biti širši kot le odkrivanje potencialnih protiustavnosti, moral bi se razširiti tudi na iskanje ustavnoskladnih razlag predlaganega besedila, s čimer bi zakonodajalcu pomagal ohranjati izvorno besedilo in omogočil manjše posege vanj, ter predlaganje konkretnih izboljšav zakonskega besedila, ki bi zakonodajalcu v nadaljevanju zakonodajnega postopka omogočilo odpravo morebitnih protiustavnosti. Se pravi, mnenje te skupine, ki ste jo prej omenjali, je, da bi Zakonodajno-pravna služba lahko predlagala bolj konkretne rešitve, ki bi lahko konkretni zakonodajni predlog izboljšale. Je pa zanimiva še ena zadeva glede načelnosti stranke nasproti nas – SDS. Gospod Grims, vi ste še januarja govorili: »Nevladne organizacije naj bi po svoji izvorni definiciji bile nevladne prav zato, ker naj ne bi bile financirane iz javnih sredstev, z denarjem davkoplačevalcev. To naj bi garantiralo njihovo neodvisnost od vladne politike oziroma oblasti.« Očitno tega strahu pri tako imenovanih nevladnih šolah, kot jih vi imenujete, nimate. Še enkrat, da se ne bom več oglašal, Socialni demokrati smo prepričani, da je zakonska rešitev dobra, da odpravlja protiustavnost, in jo bomo seveda podprli. V kolikor se ne bo našlo zadostne večine, bomo naprej iskali konsenz za neko novo, primerno rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prijavljeno imam repliko. Gospa Jelka Godec, izvolite.
Kolega Koprivc, vi lahko konsenz iščete že z lučjo tukaj po DZ. Tu ni konsenza in tu ni mnenja Ustavnega sodišča. Tu gre za odločbo Ustavnega sodišča in ne za mnenje. In vi bi zdaj, da vam kar ZPS pove, kako naj delate, in ne vem, kdo vse. Ustavno sodišče vam je povedalo, odločba je to. Tu ne gre za mnenje. Če ne priznavate Ustavnega sodišča, koga potem priznavate? In govorite, da nikakor ne boste financirali šol, ker visijo križi. To ste povedali spet vse tako kot že zadnjič. Poslušajte: dodatni program verstvo in kultura, ki zasleduje interese te zasebne šole, se ne financira, že danes ne in se tudi ne bo financiral v primeru, da gre za 100-procentno financiranje javnoveljavnega programa. Ker verstvo in kultura ni del javnoveljavnega programa, je razširjeni del v tistem delu, ki zasleduje interese zasebnih šol in se tega ne bo financiralo nikoli. Tudi mi govorimo o tem, da se to ne financira in to plačajo starši. Torej, ne zavajajte. Financirate pa javne šole, kjer otroke oblačijo v pionirčke, kjer visijo zastave z rdečo zvezo, to pa financirate. Zdaj vas pa jaz sprašujem: Ali bomo financirali naprej tudi javne šole, kjer se otroke oblači v pionirčke? Ne, ne bomo jih – ali kaj? Torej, dajmo si naliti čistega vina. Zdaj je pa dosti tega! Ta ideologija, ki jo vi izražate, je neverjetna! In na tem slonite in ne na odločbi Ustavnega sodišča in na mnenju mnenju ZPS, ki ni točno določeno. Ustavno sodišče je povedalo. Ustava govori. Vi pa s svojo ideologijo obračate besede Ustavnega sodišča, zanikate ustavo in govorite o križih v šolah in da tega ne boste financirali. Nihče ne financira in tudi ne misli tega financirati. Še enkrat: financirate pa ideologijo v javnih šolah.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Perič. Izvolite.
Hvala za besedo. Čisto kratka replika. Mene veseli, da ste tudi kolegi v SD pripravljeni na kompromise, škoda pa, da niste bili pripravljeni na kompromise tudi v prejšnjem mandatu, ker verjamem, da bi potem hitreje in lažje prišli do neke rešitve in tudi danes ne bi sedeli tukaj oziroma bi sedeli pa bi se ukvarjali s čim ravno tako ali pa še bolj pomembnim za Slovenijo kot tako. Iskanje večine onstran koalicije pa vsi vemo, kaj pomeni. Pomeni neko nezaupnico tudi koalicijskim partnerjem, po drugi strani pa se lahko tudi koalicijski partner potem temu primerno odzove. Tako da jaz verjamem, da če je dovolj volje in če je ta namera o iskanju kompromisov dovolj resna, to ni potrebno. Je pa tudi dejstvo, da Državni zbor lahko vedno deluje dovolj široko. Tukaj teh možnosti še nismo v celoti izčrpali, to drži. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospod Franc Breznik. Izvolite.
Najlepša hvala. Kaj je temeljno vprašanje sedanje razprave? Temeljno vprašanje je, ali bomo izničili ideološko zadrtost, ali se bomo postavili na stran svetovnonazorskega pluralizma ali bomo nadaljevali z mišljenjem, da tam, kjer vsi enako mislijo, nobeden ne misli, ali bomo interpretirali odločbo v smeri resne politike, ki je državotvorna, ki se zaveda konkurence, prostotržnega gospodarstva, ali bomo ustavno odločbo interpretirali tukaj kot ljudje, ki tega ne razumemo in ki razumemo odločitev v smeri tako imenovane balkansko-mešetarske miselnosti, ki jo predstavlja v najlepši obliki ravno recimo župan tega glavnega mesta. Torej, vi bi se pogajali. Tu se ne moreš pogajati. V pravu so zadeve tudi odločilne. Če si boste pogledali Zakon o ustavnem sodišču – mislim, da je kolega Tonin nekaj o tem povedal – tam okrog od 47. do 50. člena govori, kaj se bo potem zgodilo. V kolikor bo Ustavno sodišče ponovno dobilo zadevo na mizo, bo po vsej verjetnosti s tako imenovano interpretativno odločbo odločilo in nam pokazalo, da je naše črkobralstvo, predvsem črkobralstvo ljudi, ki prihajajo iz levice, neumorno. In potem bodo seveda govorili, da bodo prevzeli politično odgovornost. Kakšno? Lahko smo jo videli že nekaj zadev nazaj. Še ena zadeva, ta strah pred cerkvijo. Kolega tam na drugi strani, glejte, leta 1676 so ustanovili Knafljevo ustanovo, ravno slovenski župnik Luka Knafelj. To je podatek, ki si ga velja zapomniti, če boste želeli vsaj malo neke intelektualne širine. Knafljevo štipendijo so dobili med drugimi tudi France Prešeren, Henrik Tuma, Jožef Stefan, Miklošič. Ne vem, če ste slišali za te ljudi. Mogoče ste kdaj slišali, če ne, vas peljem enkrat na Dunaj, okrog prvega becirka, vam tudi pokažem nekaj grobov, lahko vam tudi govorim še o drugih umetnikih. Upam, da ste se tudi v osnovni šoli v socialističnem šolstvu učili tiste osnovne življenjepise vseh velikih, največjih umetnikov. Začeli so zgodbo tako, da so bili slabega materialnega statusa in da jim je cerkev dovolila študij na Dunaju, in to ne samo študij tistega, kar bi vi govorili, ampak študij filozofije, prava in vsega ostalega. Da ne ponavljam, lahko vam enkrat eno predavanje naredim. Ne nazadnje je bila tudi slovenska katoliška cerkev ena izmed glavnih, teološka fakulteta je bila celo glavna ustanoviteljica tudi ljubljanske univerze, katere sto let obstoja bomo letos praznovali. Toliko o tem. Glede te politične zadrtosti bom nadaljeval o vseh izumih, ki jih je prinesel spopad duhov. Kot sem povedal, tam, kjer vsi enako mislijo, nobeden ne misli. Vse iznajdbe od parnega stroja do vašega Facebooka, kjer boste sedaj poskušali napisati, da imate prav, so naredili ljudje, ki so se spopadli, ker je prišlo do pluralizma in do tega, zato je prišlo tudi do največjih iznajdb človeštva. Zaradi tega je tudi človek ravno v kapitalizmu preživel od 20 do 30 let več kot v socializmu. In poglejte, vse to je človeštvo peljalo naprej. To, kar pa vi danes delate, kot je rekla kolegica Godec, je pa, da se vračamo v leto, jaz mislim, da še ne v leto 1970, ki je začetek mojega rojstva, morda še v svinčena leta, tam okoli leta 1954, 1955. Torej, v Sloveniji ni dopuščena odprava vzgojno-izobraževalnega monopola, ni dovoljeno tudi ne nazadnje medijskega monopola, kar delate z ostalimi sedanjimi zadevami glede tako imenovanih nagobčnikov, kjer boste poskušali zakonodajo narediti, da se ta monopol ne sme ustvariti, ljudje morajo imeti samo eno misel. Jaz se spomnim nekaterih mojih zadev še iz mladosti, ko sem moral pri teh tovarišicah v tem zdravem okolju, kot vi pravite, kazati s prstom na karto Evrope in govoriti, kje so razvite socialistične države, od režima Živkova v Bolgariji do Ceausescuja v Romuniji, Jugoslaviji in tako naprej, in kasneje kazati na Nemčijo, Avstrijo in Švico, da gre za nerazvit, slab, izkoriščevalski kapitalizem. Moj prvi ukor v osnovni šoli je bil ravno v tistem času, ko sem vprašal, zakaj noben iz tega grdega kapitalizma ni zbežal k nam v ta raj socializma. Ampak je bilo ravno obratno. Tako da vračate nas v popolno preteklost. Tudi karkoli boste danes naredili, sem prepričan, da bo Ustavno sodišče naredilo približno isto odločbo, kot je bila v primeru ustanovitve Občine Ankaran, kjer nam bo naložilo in nam dalo jasno vedeti, da ste črkobralci, da negativno, ideološko, črkobralsko interpretacijo izvajate tukaj v Državnem zboru, in to pred slovensko in svetovno javnostjo. Slovenijo vračate v težka svinčena leta, v kolikor ne dovolite spopada duhov v slovenskem vzgojno-izobraževalnem sistemu, kar je osnovni pogoj razvoja in tudi ne nazadnje blaginje neke države. Toliko z moje strani. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Boris Doblekar.
Hvala za besedo. Spoštovane in spoštovani! Ponovno smo pri eni in isti temi in ne vem, koliko časa bomo še tukaj sedeli in izgubljali čas za neke stvari, ki so popolnoma jasne. Tukaj se nekateri poslanke in poslanci postavljate nad Ustavno sodišče. To je nenormalno za moje pojme. Točno je jasno, da 86. člen ZOFVI ni v skladu z ustavo. Pika. Jaz nisem proti javnemu šolstvu, pa tudi verjetno večina nas ne. Podpiramo javno šolstvo, ampak dajmo podpreti tudi teh ubogih šest zasebnih šol, ki opravljajo javnoveljavni program in ki jim po zakonu in ustavi pripada ta delček državnega denarja. Lansko leto je bilo 1,13 % prvošolčkov vpisanih v te zasebne šole. Dostikrat pozabljate, pozabljamo, da vsak, ki ustanovi zasebno šolo, vloži svoj denar, ki ga je sam zaslužil z lastnim delom, v objekt, torej v infrastrukturo. Poleg tega tukaj doplačujejo tudi starši, ne tega pozabljati. Financiran s strani države je zgolj program. To je treba ljudem jasno povedati in tukaj ni treba nikogar zavajati. Prav tako so na udaru in bodo verjetno še tudi zasebni vrtci. Spet neka tema. Pri nas v Litiji imamo velik problem, nimamo v občinskem proračunu denarja za vrtec Najdihojca, ki dobesedno propada pred nami. Prav tako je problem z osnovnimi šolami. Denarja v občinskih proračunih ni. Premalo ga je. In dajmo reči tem zasebnikom, ki so pripravljeni vložiti denar, dajmo jim več pristojnosti, dajmo jih spustiti zraven, naj vložijo svoj denar in bomo vsi skupaj lažje živeli. Koliko denarja je šlo preko javnih podjetij, državnih podjetij, preko javnih bank – milijarde so izginile. Pa se tukaj nihče ne sekira kaj dosti. Ni denar izginil preko zasebnih šol, preko zasebnih vrtcev, preko zasebnih podjetij. Torej ne vem, zakaj tak strah in tak odpor, borba proti tem ubogim šestim zasebnim šolam. Po navadi se vsi borimo, poslanci pa državne institucije, ki jih je cel kup, se borimo za manjšine, se borimo za ranljive, tukaj v tem primeru pa delamo ravno obratno. Ravno obratno. Tolčemo po teh ranljivih, po manjšini, po teh ubogih šestih šolah, v Sloveniji imamo pa 700 javnih šol. In tu se mi zdi, da, ne vem, po navadi, če se s človekom, poslancem tudi tako pogovarjaš, pa je lahko iz druge politične opcije, malo drugače govori in razmišlja, kakor potem slišimo tukajle v klopeh, ko so nekateri za 100-procentno zavezani neki ideologiji in nekim usmeritvam. Na koncu bi rekel samo še to. Ko ste ali pa ko so – predvsem kakšne kronane glave po navadi – v prvi vrsti v cerkvi pri sveti maši, ni nikoli problem. Ko je vprašanje na primer Zavod sv. Stanislava, takrat pa skočimo v luft, takrat je pa problem. Sveta maša ni problem, smo tam, seveda, se pokažemo, je fino, ko je vprašanje Zavoda sv. Stanislava, potem so pa problemi tukaj. Mislim, da je iz tega jasno prav vsem, da je ta saga v parlamentu okrog teh ubogih šestih šol ena navadna ideologija in popolnoma nič drugega. Toliko z moje strani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Največji problem predlagatelja – predvsem stranke SD, se mi zdi, da LMŠ vseeno ostaja bolj tihi podpornik – je, da tega predloga, se pravi te odločitve Ustavnega sodišča, ne jemljete z vidika javnega dobrega, ampak za vas predstavlja to grožnjo. In to je vaš temeljni problem. Ničkolikokrat, mislim, da skoraj na vsaki seji, ko je bil tema tako imenovani javnoveljavni program v nedržavnih šolah, ste začeli s stavkom: »Zaščitimo javno šolstvo.« Ja pa pred kom, za boga?! Pred kom ga morate ščititi? Pred državljankami in državljani? Javnoveljavni program oziroma javno šolstvo je v sistemu šol, je vse v redu, deluje, in zdaj ko pravite, da je tako odličen, ne vem, pred kom ga morate ščititi. Jaz mislim, da če je nekaj tako zelo odlično, tega ne rabiš prav nič ščititi. Ampak seveda, vi imate tukaj ene druge interese, in sicer da ni in ne sme biti ničesar, kar diši po neki nedržavni obliki šole, ne glede na to, da izvaja javnoveljavni program. Zdaj vam bom nekaj povedala. Zakaj mora starš otroka, ki hodi v Svetega Stanislava, plačevati 15 % za učenje matematike? Zakaj? Zato, ker je takrat bila neka odločitev, za katero se je potem s časom videlo, da ni poštena. Danes vi predlagate še slabšo – da bodo plačali še več. Poglejte, govorimo o javnem programu in o razširjenem programu. Vi nečesa ne ločite. Vi ne ločite parcialnih interesov tako imenovane nedržavne šole, za kar programe že tako in tako plačujejo in jih bodo tudi v prihodnje plačevali. Zmotil vas je, ne vem, verski pouk. To bodo plačevali tudi v prihodnje. Ja, ne ločite. In to je vaš osnovni problem. Oziroma nočete ločiti. Zdaj vam bom še nekaj povedala. Poglejte, otroci so različni. Te šole prinašajo neke alternativne vzgojno-izobraževalne koncepte. Jaz ne vem, če jih vi poznate, jaz jih dobro poznam. Ti koncepti, verjemite mi, določenim otrokom pomagajo premagovati tudi težave, na katere so naleteli, ko so bili v tako imenovanih javnih šolah. Tukaj pa so z nekimi drugimi koncepti za iste predmete našli rešitev za te otroke in danes so uspešni, izobraženi. Morda tega ne bi bilo, če bi ostali v tisti šoli, v kateri so bili prej. In drugo stran vam bom povedala. So tudi otroci, ki se v takih šolah ne znajdejo in gredo potem v drugo. Ampak to je izbira! To je dobrodošla izbira! Potem pa, saj vem, mi boste takoj odgovorili, da vsi otroci pa te možnosti nimajo. Res je. Meni je žal, da je nimajo. Ampak tudi otroci v Žužemberku in Škocjanu nimajo enake možnosti v javni šoli, kot jo imajo otroci v Ljubljani. In še enkrat, pred čim morate zaščititi javno šolstvo oziroma pred kom? Jaz bi se vprašala včasih, kaj pa se poučuje v javnih šolah. Moj otrok v gimnaziji je pri predmetu sociologija imel težave, ker se je moral ukvarjati s tem, da jim učiteljica podaja podatke o političnih strankah, izvoljenih v Državni zbor, stare, ne vem, šest let. Skratka, to je problem javnih šol. In zapomnite si, alternativa je in bo in mora biti in vi je ne boste ustavili. To vam bo Ustavno sodišče povedalo še enkrat.
Hvala lepa. Kdo ima repliko? Niste še razpravljali, gospa Divjak Mirnik. Boste potem v razpravi. Nadaljujemo. Besedo ima mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Jaz menim, da se ta zakon v obliki, kakor je predlagana, ne odziva na to, kar nam nalaga Ustavno sodišče. To je problem, ki smo ga skušali razrešiti na seji odbora. Ni se dalo. Tudi prekinjali smo to sejo. Skratka, implementirati je treba to na nek način, na način, ki je užiten, ki se na prvi pogled že zdi takšen, da je jasno, da se odziva na tisto, kar nam je naložilo Ustavno sodišče. Ob tem pa moram poudariti, da je zame, tudi za Stranko modernega centra javno šolstvo absolutna vrednota, ena največjih naše družbe, in da je tudi naše javno šolstvo tako dobro, da je postalo standard, po katerem se zgledujejo marsikatere druge države, tudi znotraj Evropske unije. Ampak iz tega razloga se mi zdi, da zasebno šolstvo ne more biti nevarnost, ne more predstavljati nevarnosti javnemu šolstvu. Enako pa Stranka modernega centra spoštuje Ustavno sodišče po funkciji, ki mu je dana, in še bolj ali v enaki meri spoštujemo tudi pravice otrok. Skušal bom razložiti, zakaj mislim, da je recimo s perspektive pravice otroka zelo pomembno, da se udejanja ta odločba Ustavnega sodišča. Mi smo imeli problem, da je bil predlog samo 100-procentno financiranje obveznega programa, medtem ko je ostalo zamolčano oziroma nepokrito jutranje varstvo, dopolnilni pouk, dodatni pouk. To so zelo pomembni elementi izobraževalnega procesa. Namreč, jaz se sprašujem, kako se počuti ne samo otrok, tudi starši, ki naenkrat nimajo tega pokritega. Odločijo se za vpis v zasebno šolo, ker jim je bližje, ker je bližje mogoče njihovemu svetovnemu nazoru, kakorkoli. Je pa prav, da se jutranje varstvo začne za vsakega otroka na enak način in da otrok ne prepozna zagate starša, da recimo nima časa, da ga pelje k pouku, ker pač ne more v jutranje varstvo, ali da naenkrat v družini zmanjka denarja za to, recimo če ostane plačljivo. Še hujše pa je v zvezi z dopolnilnim ali dodatnim poukom, ker mi vsi vemo, da se zgodi, da ima otrok problem in da takrat ravno ti dve zvrsti pouka zelo pomagata. Če ni denarja za to, je to ena nova stiska. In iz tega razloga izhajam, da bi na to morali gledati vsi skupaj, levi, desni, srednji, kot na neko pravico otroka, da mu je to zagotovljeno. Mi smo, kot veste, imeli sejo odbora za izobraževanje, imeli smo veliko vabljenih. To so bili največkrat predstavniki zasebnega šolstva in staršev, ki so svoje otroke vpisali v zasebne šole. Slišali smo njihova mnenja, tudi dobili pisne prispevke. Nato smo sejo prekinili, ker smo iz mnenja Zakonodajno-pravne službe videli, da Zakonodajno-pravna služba ocenjuje, da ta predlog zakona v obliki, v kakršni je bil predlagan, ne zadošča temu, kar je bil namen. Mi se moramo zanašati na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ker nismo vsi pravniki. Mi smo izvoljeni zaradi enih drugih reči, ne pa zaradi tega, ker bi bili pravno zelo sposobni. Zato je bilo merodajno, kaj meni Zakonodajno-pravna služba. Zato smo se tudi odločili, da sejo odbora prekinemo, da bo minister pripravil eno drugo rešitev, da jo bo ponudil in da bomo na ta način pristopili k odločanju, ali to gre naprej na plenarno sejo in v kakšni obliki. In zgodilo se je, da smo – to vam pa moram povedati, ker imam tudi pristojnost, da o tem govorim – dobili predlog amandmajev, ki res – meni se je zdelo, da – na nek način poveže interese enih in drugih. Zdaj moramo govoriti kot eni in drugi, ampak resnično tako, in je izgledalo, da bodo zagotovljeni jutranje varstvo, dopolnilni pouk, dodatni pouk, da bo financirano. In sem pri sebi ocenil, in tudi v Stranki modernega centra, da je dana zdrava osnova, da se gre naprej v tem zakonu. Tako je delovalo do popoldneva, ko smo naenkrat imeli obrat, da sta kolega iz SD, kljub temu da je ideja prišla z njihovega ministrstva, rekla, da tega ne podpirata. In tu smo se naenkrat postavili na različne bregove. Zato mi je na nek način čudno, ko potem Marko Koprivc pravi: »Še naprej bomo iskali konsenz.« Jaz ne vem, če to ni bil moment, da se konsenz poišče, težko bomo nekega novega našli. Po drugi strani razumem tudi kolegico Godec, ki pravi, ali je zdaj ona kriva, da ni podprla amandmajev. Pa mogoče je dobro, da čuti eno odgovornost, da jih ni podprla, ker če bi jih podprla recimo skupaj z NSi, bi mi danes imeli eno drugo situacijo – da tudi ta dva amandmaja gresta naprej in da imamo odprto možnost, da pridemo zadevi do konca. Ampak s tem, da se niso odločili, te možnosti ni. Ker veste, to ponavljati, »mi imamo venomer isto stališče« – to danes ni neki civilizacijski dosežek. Namreč, imeti isto stališče pet let, 20 let, 100 let nas postavlja na eni liniji za nedotakljive in nedovzetne za tisto, kar nam drugi predlagajo. In to verjetno ni v redu. Mi smo v družbi, v kateri moramo usklajevati mnenja in stališča, vse dokler nimamo neke absolutne večine, ko potem uporabimo aroganco, da nam ni treba drugih poslušati. Zanimivo je [[…]]Tu bi popravil kolega iz SDS, ki je rekel, da bodo danes eni šli iz Državnega zbora z dvignjeno glavo, drugi pa s spuščeno – to ni res. Problem politike je v tem, da bodo vsi šli z dvignjeno glavo, prepričani v svoj prav, samo rešitve ne bo. Tukaj bi se morali zamisliti, da vsi naredimo en korak eden proti drugemu, ko hočemo nekaj rešiti, ne pa biti ponosni na svojo dvignjeno glavo, v kateri je svoja misel. To ne prinese izboljšanja. Mene ne bo presenetilo, če se bo ta gnev staršev, ki se je do zdaj zlival samo po ministru in po koaliciji, tudi delno prenesel na koga drugega, ker pač niso hoteli iti naproti, ker so zamudili to priložnost. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo se srečali z vsemi, ki so hoteli srečanje, ki so hoteli pojasniti svoja stališča, srečali smo se z iniciativo Bogatimo šolstvo, z Združenimi starši, srečali smo se tudi z ravnatelji zasebnih šol. In seveda smo prisluhnili, pomenili smo se. Mi razumemo njihovo stališče in tudi menimo, da je treba dati nekaj več, kot je – kot jo zdaj imenujemo –formula 100 plus nič. Ne strinjamo se s tezo, da zasebne šole vpisujejo samo izbrano populacijo. Jaz mislim, da je to na neki način privlečeno za lase, ker ne sme biti tako. Je pa res, da pri nekaterih zasebnih šolah klije ena tiha diskriminacija, ker ene skupine otrok res nimajo šans. Pa da zdaj ne naštevam, kdo bi to lahko bil – vsem je jasno. Zato smo še mi v naši noveli zakona v prejšnjem mandatu predlagali, da se poenotijo ti vpisni pogoji in da se na tak način izognemo diskriminaciji in elitizaciji. Najbolj porazno pa je to, da skozi razpravo prevevajo pravzaprav namigovanja in z ene in iz druge strani, da so različna pričakovanja od ustavnega sodišča glede na trenutno sestavo ustavnega sodišča. Ali res moramo pristati na to zavedanje, da so ključne odločbe v naši družbi odvisne, in sicer dokončno odvisne od politične profilacije devetih ljudi, ki to nikakor ne bi smeli biti? Na to pa jaz ne pristajam in zato se nočem poglabljati, kdo je bil nekoč ustavni sodnik in kdo je danes in kdo bo v prihodnje. Mislim, da enkrat moramo začeti verjeti, in ko bomo vsi verjeli v to, da so v tem smislu neoporečni, nedotakljivi in neproblematični, bodo sigurno taki tudi postali. Tema, ki jo imamo, se nanaša na samo šest zasebnih šol, od tega sta dve cerkveni, in kot vidite v primerjavi z ostalimi, javnimi šolami, gre za malo denarja in malo primerov, ampak gre za veliko potenciala za politično prerivanje. Mi to moramo preseči, ker je vse to postavljeno na pleča otrok. Tu je problem, to je nedopustno. In to je nedopustno za leve, za desne, za srednje, tudi za spodnje in za zgornje, če obstajajo. V glavnem, danes, kakor kaže, ne bo odločitve. Škoda je, da je tako, ker smo prišli na to, da bomo vsaka štiri leta imeli nekakšno olimpijado politične nečimrnosti. Ampak moramo vedeti, da je na tej temi ta olimpijada nedopustna in da osnovno geslo, da je pomembno sodelovati, ne pa zmagati, pa tu ne velja. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ustavno sodišče je odločilo tako, kot je, ker je diskriminatorno in neustavno, da moramo starši doplačevati za istih 15 % matematike, fizike, geografije, slovenščine, obvezne izbirne predmete in dopolnilni pouk in ostali program samo zato, ker so starši za otroka izbrali šolo, katere ustanovitelj je zasebnik. Prej je nekdo rekel, zdaj se bomo prepirali, kdo je zgradil šolo, oziroma o zidovih – ja, točno o tem se želite prepirati, namesto da bi bili hvaležni zasebniku, ki je pripravljen vložiti in pomagati pri razvoju šolstva v Sloveniji. V enih in drugih šolah država določi, koliko bo ur matematike, koliko bo ur geografije, koliko bo ur fizike, in toliko jih morajo poučevati, toliko ur mora biti v zasebni šoli, toliko ur mora biti v javni šoli. Odločba je torej zelo jasna za tistega, ki jo bere, ki se potrudi, ki prebere vse. In ko nekateri pravite, da nismo želeli nič popustiti – ne moreš popustiti! Kje pa lahko tukaj popustiš? Ustavno sodišče je jasno reklo, da mora biti financiranje javnoveljavnega programa v osnovni šoli in zasebni šoli financirano enako. Pika in nobenega barantanja, to, kar ste se šli vi v prejšnjem mandatu z Desusom, in 65 %, 85 %, 55 %, da bi pač vrgli neke drobtinice in računali, da bodo potem ti ljudje tiho. Potem ste na odboru prinesli tako imenovano salomonsko rešitev – jutranje varstvo bomo financirali samo za prvošolčke. Super, torej bodo za drugi, tretji, četrti razred starši plačevali tudi v javni šoli, ali kako? Namreč, eden od pravnikov pravi: »Predlog ZOFVI odpira nevarno interpretacijo, da razširjeni program ni obvezni del javnoveljavnih osnovnošolskih izobraževalnih programov, to na dolgi rok resno ogroža zagotavljanje kakovostne izobrazbe tudi v javnih šolah. Taka zakonska interpretacija se namreč lahko sčasoma prenese tudi v javne šole na način, da se bo finančno breme vsebin razširjenega programa postopoma prelagalo in naposled v celoti preložilo na pleča staršev tudi v javnih šolah.« Torej, s tem se v resnici nihče ne ukvarja, čeprav smo to že od začetka tudi mi spraševali, kaj to pomeni za javne šole, če to ni več obvezni program. Glejte, nekdo se lahko odloči, »nimamo več denarja za to, ne bomo organizirali, ker ni obvezno«. Ministrstvo je to s tem zakonom reklo – da ni obvezno oziroma da bo financiralo samo za prvošolčke. Torej, drugi, tretji, četrti začnite to plačevati. In to, da se poslabšuje stanje za otroke, ki so že v šoli, dokazujete sami s tem, ko ste v zakon napisali, da se za generacijo, ki je vpisana v šolskem letu 2019/2020, stvar ne spremeni in bo tekla tako naprej. Torej za naslednjih devet let nadaljujete z neustavnostjo. Ustavno sodišče vam je reklo, da je to neustavno, vi zapišete v zakon, da boste še devet let neustavno delali. To je ta vaša logika, ki je ne razumemo, in smo pričakovali, da se bo tekom razprave vse te zadeve razjasnilo, pa se jih ne, zato ker se jih ne da, ker ste želeli samo zaobiti ustavno odločbo. In še nekaj stvari, ki jih je povedala kolegica Kociprova, moram pojasniti. Na začetku je financiranje bilo 100-procentno. Ne drži, da kreatorji ustave, ki so načrtovali ustavo – in hvala bogu, da smo imeli takrat pametne ljudi, da imamo ustavo primerljivo z drugimi evropskimi držami. Takrat je bilo uvedeno 100-odstotno financiranje in prva zasebna šola, ki se je ustanovila leta 1992, 1. 9. 1992 je začela delovati prva waldorfska šola v Ljubljani, je bila sofinancirana 100-procentno in je še danes 100-procentno financirana. Potem je pa minister LDS Gaber prinesel spremembo tega zakona leta 1996 in od takrat imamo 85-procentno sofinanciranje. Torej, na začetku so bile stvari nastavljene pravilno in tako, kot je skladno z ustavo, kasneje pa je gospod Gaber to spremembo prinesel v parlament in od takrat je javnoveljavni program v zasebnih šolah financiran samo 85-odstotno. Zelo grdo, ali pa da ne uporabim še kakšnega drugega izraza, je to, da bi spremenili ustavo vsakič, ko vam nekaj ni všeč. Še enkrat: hvala bogu, da smo imeli pametne ljudi leta 1991 in 1990, ko so kreirali ustavo. Spremenili ste jo za volilni sistem, ko vam ni bila všeč volja ljudstva, še celo kupili glasove takrat – ali ne? Vsakič, ko vam nekaj ni prav, bi vi spremenili ustavo in tudi v tem primeru govorite o tem. Mislim, da vam je vaš dr. Matevž Krivic zelo dobro in jasno povedal, da gre za ekstremno nesramnost, da predlog ni daleč od nezrelega pobalinstva, bistvo je pa povedal v zadnjem stavku, citiram: »Če si bo vsa levosredinska politična sfera zdaj v javnosti ustvarila še sloves, da je za dosego svojih ideoloških in političnih ciljev ni sram uporabiti tudi takih potez in trikov, kakršne razkazuje te dni, bo pa svojemu ugledu sama zadala tak udarec, kakršnega ji ne more zadati noben nasprotnik.«
Hvala lepa. Dr. Anže Logar ima besedo. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Jaz sem se pri tej razpravi javil, čeprav ni moja tema, ampak na simbolni ravni je prelomna tema – ali zaupamo v vladavino prava in pravno državo ali ne. V primeru sprejemanja novele ZOFVI gre za mega festival kršitev na praktično vseh področjih. Izvršna veja oblasti deluje v nasprotju s sodno vejo. Proceduro pošlje zakon, ki je v neskladju z ustavno odločbo. Danes odločamo o tem, ali bo tako ravnala tudi zakonodajna veja oblasti. Kaj je v zvezi s tem pred časom dejala nekdanja predsednica Ustavnega sodišča Jadranka Sovdat? Citiram: »Če spoštujemo pravila vladavine prava, potem se odločbe Ustavnega sodišča spoštujejo.« Pika, brez nadaljnje razprave. V aktualnem primeru gre tudi za kršenje temeljnega načela demokratične ureditve konkretne ustavne odločbe ali pa zaupanja v pravo. Poglejte, če iščeš pravico na sodišču, ta odločitev tega sodišča ne sme potem tebi poslabševati situacije. V tem primeru gre pa vlada Marjana Šarca še korak dlje – če zmagaš na sodišču, in to na vrhovnem, na ustavnem sodišču, ti potem Vlada bistveno poslabša tvojo situacijo. Si predstavljate to pravno razsutje celotnega zaupanja v vladavino prava? Zame je to nepredstavljivo. Minister Pikalo tudi zavestno krši prisego iz 104. člena Ustave Republike Slovenije. Slovenski širši javnosti, torej tudi staršem otrok v zasebnih vrtcih in tem otrokom, je izrekel prisego v Državnem zboru, rekel je, citiram: »Prisegam, da bom spoštoval ustavni red.« Gospod minister, naj vas spomnim na besede prej omenjene ustavne sodnice Sovdat, »nespoštovanje odločb Ustavnega sodišča je lahko tudi razlog za ustavno obtožbo, saj gre vendar za kršitev ustave«. Vladni predstavniki enako ignorirajo mnenje svoje vladne pravne službe kakor tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe tu v Državnem zboru. Sprašujem se, zakaj jih imamo, če zavestno kršite njihova stališča. Minister Pikalo tudi laže predsedniku vlade Marjanu Šarcu. Spomnimo se, slednji je namreč v odgovor na ustno poslansko vprašanje tu v Državnem zboru rekel: »Minister pa zagotavlja, da ta predlog zakona sledi ustavni odločbi.« Trikrat je rekel, ja. Enkrat še ta teden! Gospod Pikalo, spoštovani minister, kako lahko tako debelo lažete svojemu predstojniku premierju Šarcu? Kakor je rekel in je bilo prej citirano že s strani različnih predgovornikov, kar je rekel nekdanji ustavni sodnik in nekdanji član vaše stranke gospod Krivic, gre za pobalinstvo, ali nekaj takega. Premier Šarec je pa bodisi skrajno naiven, ne bere gradiv, ki jih sam daje na sejo Vlade in ne posluša in bere mnenj Zakonodajno-pravne službe, da to govori tu, pred govornico, bodisi je politično pretkan in ve, da bo zadeva prej ali slej imela svoj finale, grande finale v neki sodni odločitvi in bo, kot vemo – koga okrivil za neustavnost? Tistega, ki je to predlagal in ki ga je tako prepričal, torej ministra za šolstvo. Padajo pa tudi standardi tu v Državnem zboru. Ne vem, če ste poslušali prejšnji ponedeljek sejo odbora za vzgojo, šolo, kjer je bila ta tema na dnevnem redu, ko je poslanec Lep, poslanec Desusa, rekel takole: »Jaz bi prosil za pet minut pavze, da se sam pri sebi prvi odločim pa da malo pokličem.« Pa da malo pokličem. Potem je pa njegov glas odločil, da je bila ta novela izglasovana. Nekdo po telefonu je gospodu Lepu, poslancu Desusa, rekel, glasuj tako. Ste bili to vi, gospod minister, ali je klical svojega šefa gospoda Erjavca? Žal gospoda Lepa tu ni, da bi ga vprašal, koga je klical, ampak naj ga pa spomnim na 82. člen Ustave, kjer jasno piše: »Poslanci so predstavniki vsega ljudstva in niso vezani na kakršnakoli navodila.« En poslanec, gospod Lep, je dobil navodilo po telefonu [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod poslanec. Čas vam je potekel. Hvala za vašo razpravo. Naslednja ima besedo gospa Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Lep pozdrav, kolegice, kolegi! Razprava je zanimiva, tako kot vedno. Ogromno je bilo slišanega, kaj so rekli levi pravniki, kaj so rekli desni pravniki, jaz bom pa takole začela. Z možem sva svoja dva otroka vpisala v javne vrtce in tudi v javne šole. Sicer smo prvega otroka prvo leto dali v privatni vrtec, potem pa smo drugega dali že pri 11 mesecih v javni vrtec. In ker sem jaz pač mama, ki je bila med tistimi slabimi starši, ki so zelo pozno hodili po svoje otroke, tudi ob pol petih, sta moja dva otroka meni včasih rekla: »Mamica, idi še na en sestanek.« Saj ste razumeli, kaj sem hotela povedati, ali ne? Imam pa kar nekaj prijateljev, ki imajo svoje otroke tako v zasebnih vrtcih kot tudi v zasebnih šolah. Imam tudi prijatelje, ki so iz mariborske zasebne šole otroka prepisali po nekaj letih v javno osnovno šolo. Če koga zanima, lahko tudi off-the-record povem, zakaj. Ker ne bom tukaj pred kamerami. Tisti moji prijatelji, ki imajo otroke zdaj v zasebnih vrtcih, pa moram priznati, da so kar dosti zdaj na mene pritiskali, pravzaprav zelo zelo. In potem sem nekatere izmed njih vprašala: »Pa dobro, okej, razumem, zasebni vrtec, fino, super. Zakaj?« In odgovor je bil: »Zato, ker želim nekaj več, kot dobi v javnem vrtcu oziroma v javni šoli.« Jaz nimam s tem nobene težave. Ampak potem sem jim tudi rekla, da s tem nimam nobene težave, da naj za to pač nekoliko več plačajo. Tako preprosto je pač to. Ker vemo, da ne SDS ne SD nočeta pri tej zadevi popustiti, oni bi 100 pa 100, oni bi pa 100 pa nič, ker sta pač vsaka na svojih okopih, smo v LMŠ predlagali kompromis, tako kot to pač v politiki je. Kolegi iz koalicije, razen SD, so ga seveda podprli, ostali iz opozicije pa pač ne. Tako da vse tiste zadeve o dvignjenih glavah in o slabi vesti in o vseh teh zgodbicah, ki smo jih danes slišali, so pač zgodbice za predstavo za javnost, tako kot vedno. Zakaj so eni na 100-100, drugi pa na 100-0? Zato ker so na svojih okopih in ne priznavajo nič drugega kot to, kar je pač »naše«. Ker tistega, kar ni »naše«, mi ne sprejmemo. V LMŠ smo želeli bolj pravično rešitev. In ja, kot je gospa Anja Bah pravilno ugotovila, smo postali, v navednicah, neki tihi podpornik temu predlogu. To ni najboljša opcija, je pa v povezavi z implementacijo ustavne odločbe to pač na robu sprejemljivosti in je tudi legitimno. In ker zaupamo ministru Pikalu, bomo to tudi podprli. Ker ne nazadnje je on tisti, ki nosi odgovornost za predlog, ker ga je tudi on prinesel na mizo in ker je njegova politična opcija pač odločila tako, kot je odločila. Toliko o tem kompromisu, ko se zdaj pač očita, ja, vi ste pa kompromis dali. Seveda, saj zato smo v politiki, da bomo prišli do rešitve. Se bom pa še enkrat zelo retorično vprašala, ampak res samo retorično: Ali bi ena politična stranka s to vnemo zagovarjala tudi financiranje tako imenovane islamske šole? Pa sem se zelo retorično vprašala. Moram pa kljub temu, ker imam šele zdaj besedo, replicirati spoštovani kolegici predsednici Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti, gospe Irgl in ji moram povedati, da ona ne kot poslanka ne kot predsednica omenjene komisije ne more govoriti in špekulirati o tem, ali bo ta nova predlagana ureditev in bodo z njo kršene človekove pravice, ker bo to presodilo Ustavno sodišče. Kolikor je meni znano, ona ni in verjetno tudi nikoli ne bo članica tega sodišča, tako da tega ne more govoriti. Spoštovanemu kolegu gospod Koprivcu. V zvez s tem, kar ste govorili o konsenzu, vam moram povedati, da smo LMŠ in ostali koalicijski partnerji ta kompromis pripravili, pa ga niste podprli. Tako da je tudi vam treba to zelo jasno povedati. Pa samo še gospe Anji Bah, ki je govorila o učiteljici sociologije, ki predava o strankah, ki so že šest let stare, oziroma če sem prav razumela, ki jih ni več v parlamentu. Njena izjava je bila, citiram, da je to »problem javnih šol«. To ni problem javnih šol, to je problem te učiteljice, ki očitno ne oddela svojega dela tako, kot bi ga morala. Ko sem bila sama profesorica sociologije na gimnaziji, sem dijakom zelo pošteno in tudi korektno predstavila politične stranke, ki so v parlamentu, in kakšni so njihovi programi. To je ne nazadnje tudi naloga učitelja v gimnazijah ali kjerkoli se je pač to dogajalo. Tako da to ni problem javnih šol, ampak je problem učiteljice, ki, če bi imeli kakšen drug sistem, verjetno ne bi smela dobiti 100 % plače, ker ne poučuje tako, kot se mora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji prijavljeni v tem krogu dobi besedo gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana predsedujoča. Dajmo si naliti čistega vina in povedati, v čem je zdaj tu problem. Večina ljudi spremlja politiko manj kot dve minuti na dan in težko razumejo, za kaj pravzaprav gre. Slišijo besedo »javno« in slišijo »zasebno«. In javno velja za nekaj dobrega, zasebno pa velja za nekaj slabega. In ravno na te karte vi igrate. Izkoriščate prednost, da ljudje ne vedo točno, za kaj gre, in izkoriščate to prednost, da ljudje raje slišijo besedo javno kot pa zasebno, in na račun tega uspešno nabirate politične točke. Izigravate odločbo Ustavnega sodišča in iščete rešitev, kako ne rešiti problema, z enim samim namenom – z namenom, da se še naprej delimo. Delate po načelu deli in vladaj. Vaš interes je razdeljen in med sabo skregan narod, narod, ki ima kup nekih problemov, s katerimi se vsak dan ukvarja. To je vaš interes. Z načrtno ustvarjenimi in nerešenimi problemi ljudem mečete pesek v oči, zadaj pa se dogaja kraja davkoplačevalskega denarja. Hkrati pa s tem odvračate od vseh ostalih tem, ki so tudi zelo pomembne – dolge čakalne vrste v zdravstvu, slabe in preveč obdavčene plače, mizerne pokojnine, bančna luknja, iz katere so izpuhtele milijarde, pa vaši kadrovski apetiti in še in še in še. V tej državi je problem denar za izobrazbo naših otrok, ni pa problem preplačati Teša 6 za več kot pol milijarde, prepričan sem, da tudi za vse ostale infrastrukturne projekte, ki v tej državi še sledijo – tretja razvojna os, drugi tir, druga cev karavanškega predora, da ne omenjam tisoče evrov za odpravnine vaših sodelavcev. Veliko naših upokojencev ima mizerne pokojnine, imamo dolge čakalne vrste, imamo slabe in preveč obdavčene plače. Kdaj se boste lotili pokojninske, zdravstvene in davčne reforme, vas sprašujem. Vsem državljanom pa sporočam: bodite enotni, kolikor se le da, bodite solidarni, pomagajte eden drugemu in ne pristajajte na vse te umetne delitve, za katere skrbi levi pol slovenske politike z razlogom, da lahko vlada in ima od tega koristi. Samo enotni smo lahko močni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker smo izčrpali seznam razpravljavcev, sprašujem, ali je še interes za razpravo. Ker vidim, da ja, bom odprla nov krog prijav. Prosim, prijavite se. Imamo pet prijavljenih razpravljavcev. Prvi dobi besedo gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospe in gospodje, prva prioriteta slovenskega predsedovanja Svetu Evropske unije naj bi bila vladavina prava. Vsi takoj pomislijo, ja, to pa je spoštovanje odločbe, razsodbe arbitražnega sodišča. Pa ni. Vladavina prava je spoštovanje človekovih pravic, svobode, svobode govora, svobode medijev, tudi svobode izbire, ko govorimo o šolstvu. Gospe in gospodje, ne nas, prosim, vi nas, prepričevati. Vi se, izgleda, prepirate zdaj z Ustavnim sodiščem, kot da ni dobro odločilo in tako naprej. Lepo prosim, dajmo enkrat potem skupaj glasno prebrati 25. točko odločbe Ustavnega sodišča. V 25. točki Ustavno sodišče govori, da obveznost javnega financiranja javnega programa ne zahteva financiranja nadstandardnih ali razširjenih programov. Kaj so nadstandardni in razširjeni programi pa tudi pove, to so tisti programi, s katerimi šole zasledujejo svoje partikularne interese. Iz tega seveda izhaja, da podaljšano bivanje in dopolnilni pouk nista nekaj, kar bi sodilo v partikularne interese. Z njimi namreč šola ne zasleduje teh interesov, tako je dejal poročevalec ustavni sodnik gospod Zobec. Ob tem je še dodal, da če bi podaljšano bivanje in dopolnilni pouk financirali samo na javnih šolah, bi to pomenilo neutemeljeno diskriminacijo otrok. In vi zdaj želite diskriminirati otroke. Pa še nekaj. Če bo ta zakon, za katerega Matevž Krivic pravi – kako že? – ekstremna nesramnost, veljal, potem bi – tega mogoče še niti nihče ni izračunal – mi dejansko v javnih vrtcih, beri v vladnih vrtcih, takoj potrebovali približno 2 tisoč 500 mest za 2 tisoč 500 otrok. Zakaj? Ker bi se več kot polovica nevladnih vrtcev dejansko morala ukiniti. To je približno 166 novih oddelkov. Ali imate prostora za 166 novih oddelkov? V vrtcih danes pravzaprav niti nič ne govorimo, se jih pa ta zakon seveda tudi dotika. Prenehajmo s tem ustavnim udarom in pojdimo na počitnice in v jeseni začnimo sodelovati in odpravimo neustavnost, ki je enostavno zaradi takšnih prerekanj ne toliko z nami, bolj z Ustavnim sodiščem, ne zmorete rešiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Franc Kramar ima besedo. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovane poslanke, poslanci! Iz teh razprav, ki so bile danes, nedvoumno izhaja, da gre za ideološki boj. Tukaj ne gre za to, kdo ima prav, kdo nima prav, ampak kdo bo tisti v prihodnosti, ki bo kreiral šolstvo v Sloveniji. Dejstvo je namreč, da sta zaenkrat med privatnimi šolami samo dve šoli cerkveni. Očitno čaka cerkev na to, da bo zakon postal ugoden, in potem se bodo gotovo te privatne šole odpirale v vsaki fari po Sloveniji. Seveda je temu treba nasprotovati, treba je zagovarjati javno šolstvo, dostopno vsem, bogatim, revnim, skratka vsem slojem prebivalstva, ne pa samo enim izbrancem, ki bodo skozi šivankino uho pripeljali še verouk v šole in bo to veljalo za najboljše šole v Sloveniji. Jaz mislim, da ta razprava nedvoumno kaže na to, da je desni pol slovenskega političnega območja pripravljen narediti prav vse za to, da se to javno šolstvo izenači s privatnim šolstvom, predvsem s stališča, kot sem že dejal, da bo rimokatoliška cerkev, ki je, lahko rečem, kapitalski trust v Sloveniji, ki razpolaga z velikim premoženjem, ki so ga z nacionalizacijo, poudarjam, nacionalizacijo samo gozdov dobili nazaj po osamosvojitvi. Razpolagajo z velikanskim premoženjem, iz katerega bodo očitno v prihodnosti rasli privatni vrtci in privatne šole, ker država kot taka zaenkrat ne more zadostiti vsem potrebam po investicijah v šolstvu in bo tukaj, po moji oceni, vskočila rimokatoliška cerkev, seveda s svojo ideologijo, skozi katero bodo prehajali skozi privatne osnovne šole, skozi škofijsko gimnazijo do teološke fakultete, in bo izobraževala slovenski narod v strogem krščanstvu. Jaz osebno podpiram javno šolstvo, zato bom ta zakon ministra, ki je za mene osebno dober in dejansko sledi odločbam Ustavnega sodišča [[…]]Vedeti pa moramo, da že to, da prišla zadeva na Ustavno sodišče, pove, da je pritisk desnice na ta zakon res velik in da je še kako v interesu rimokatoliške cerkve, da se ta zakon danes ne sprejme. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji dobi besedo gospod Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Tudi jaz, enako kot kolega Logar, se nisem želel oglasiti pri tej zadevi, ampak ker sem bil imenovan, je pa prav, da tudi povem svoje mnenje in vse to, kar sem takrat na odboru delal. Moja naloga pri tem odboru je bila predvsem to, da sem želel, da se malo zbližamo in da sprejmemo neki kompromisni predlog, pa pač ne ena ne druga stran ni bila za to pripravljena. In dejansko sem takrat na odboru na koncu, pred glasovanjem o členu, predlagal pet minut pavze, da se malo pokličemo, da se malo dogovorimo, kako bomo glasovali, in tudi, da sam pri sebi razčistim, kako bom glasoval, in sem potem razčistil sam pri sebi in sem glasoval za to, da gre zakon naprej. Istočasno sem pa tudi včeraj za medije povedal, da je tudi mene užalostilo, saj bi lahko tudi kakšen poslanec iz opozicije dvignil roko pa bi mogoče danes imeli čisto drugačno osnovo za obravnavo v Državnem zboru. Moj namen v življenju – tudi ko sem delal v lokalni politiki, pa v splošnem življenju – je, da iščem neko realno, logično pot, s katero se da kam priti. Saj mi lahko stojimo vsak na svojih obokih, pa niti koraka ne naredimo naprej. Tako da jaz se s tega stališča zelo strinjam z gospo Mašo Kociper, ki je rekla, da niti eni niti drugi nočemo niti zapreti pa pustiti, in tako ne bomo prišli nikamor. Saj se lahko zgodi, da bo čez leta malo drugačna odločba pa bomo zopet iskali neko pot, ampak jaz mislim, da je rešitev za našo zgodbo v parlamentu, da poiščemo neko varianto, ki bo vsaj za večino v parlamentu sprejemljiva. Saj ne bo nikoli za vse sprejemljiva. Tudi za mene marsikatera stvar ni sprejemljiva, pa sem dvignil roko ali sem pa v tej smeri delal. Tako da moj namen in samo delo v parlamentu glede na mojo zgodovino je ta, da iščem kompromise in iščem realne izhode iz zagat. Če bo pa ta prava ali ne bo prava, je pač, bom rekel, druga pesem, ampak vsekakor vsi mislimo s svojo glavo. In vsekakor, kar se tiče tega glasovanja, morate vedeti, da v naši skupini Desus glasujemo kar dostikrat po svoji vesti, kar za druge ne velja. Za vsako stvar, projekt, če ga hoče človek izpeljati, si da prioriteto. Zame je trenutno prioriteta, da gre koalicija naprej, da smo skupaj in da neko stvar izpeljemo. Če bi zdaj vsak delal po svoje, ja, sem prepričan, da ta predlog, ki je, ni idealen. To sem že povedal v vseh razpravah, na odboru sem se izpostavil, mogoče od vseh najbolj. S tega stališča sploh ne razumem, da ravno tistega, ki bi želel najti neko skupno pot, potem izpostavite v javnosti, kot da je bil neodločen. Jaz sem bil odločen za to, da stvar izpeljem in da rešimo stvar. S tega stališča mislim, da je poslanska skupina Desus v tej smeri delala dobro ali pa vsaj za naše stvari v neki pozitivni smeri, ni imela fige v žepu. S tega stališča mislim, da smo lahko zadovoljni, da smo to naredili, to, kar imamo danes, pa pač imamo. Pred sabo imamo zakon, ki je pripravljen, in v naši skupini ga bomo podprli. Tako sem povedal tudi na odboru in potem za medije in tudi zdaj povem. Je pa dejstvo, kot sem povedal, da za mene osebno ni idealen, in tudi takšen, če bo preživel ustavno presojo, bom tudi jaz vesel. Naj se ponovno odločijo, in če je že tako, naj reče Ustavno sodišče, glejte, tako naredite, pa bomo pač tako naredili. Če bo pa tako v dilemi, kot je sedaj, pa nobeden od nas ni pravnik, vsak si lahko po svoje razlaga ustavno odločbo. Jaz mislim, da si jo lahko vsak razlaga, smo resni ljudje, pa smo starejši, izobraženi, tako da mislim, da ne moremo kriviti drugega za to, kako kdo misli. Se pravi, jaz mislim tako, vi mislite tako. V vsakem primeru mislim, da bomo ta zakon danes sprejeli in bo šel naprej, vem pa, da ga čaka ustavna presoja, in jaz mu želim vse dobro.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes smo večkrat slišali interpretacije glede ustavnosti predloga ministra Pikala, ugotovili, da imamo očitno v parlamentu veliko ustavnih pravnikov, ki že danes vedo, da naj bi bil ta predlog v nasprotju z ustavo. Temu seveda ne moremo pritrditi. Poleg tega smo slišali, da je ustavna odločba zelo jasno zapovedala, kaj storiti. Res je, zapovedala je, da je potrebno odpraviti diskriminacijo pri financiranju obveznega javnoveljavnega programa. Ampak ko smo pri eksaktnosti te odločbe, velja vseeno omeniti, da zelo očitno dopušča možnost različnih interpretacij. Če lahko poročevalec, ki je sodeloval pri pripravi ustavne odločbe decembra 2017, izjavi, citiram, »odločba nič ne govori o dopolnilnem in dodatnem pouku, podaljšanjem bivanju,jutranjem varstvu, neobveznih šolskih vsebinah, ker po tem nismo bili povprašani.« Pred enim tednom pa ta ista oseba spremeni mnenje in pove, da je Ustavno sodišče jasno reklo, da se ne financira samo nadstandardnega programa. Že tu vidimo, da nikakor ne gre za eksaktno odločbo. Najbrž zaradi tega, ker je bila sprejeta s tako tesno večino. Ker tudi v nekaterih drugih prispevkih dr. Černiča je bilo rečeno, da je očitno bilo pri pisanju in odločitvi veliko nasprotujočih si mnenj, zaradi česar je ta odločba de facto zelo slabo obrazložena. Zato lahko danes slišimo toliko različnih mnenj, kaj je Ustavno sodišče želelo, kaj je Ustavno sodišče zapovedalo. Po mojem mnenju je odločitev ministrstva edina pravilna. Odpravlja neskladje, ki je bilo, torej 85-procentno financiranje, in v tem kontekstu izboljšuje pravni položaj pobudnikov. Ni mogoče torej zatrjevati, da ga ne. Kaj je obvezni, kaj je razširjeni program, o tem smo tudi v preteklih tednih res ogromno ogromno slišali, ampak zelo malo smo pa slišali o javni mreži osnovnih šol. Zelo malo smo se o tem pogovarjali, premalo smo se pogovarjali o tem, kaj je dejansko brezplačno osnovnošolsko izobraževanje, in v bistvu bi k temu morali stremeti. Prej je kolega rekel, da je javno dobro in zasebno je slabo. Odlično, če tako razmišlja. Jaz se tudi lahko samo strinjam, da je javna mreža osnovnih šol v Republiki Sloveniji izjemna, odlična, kakovostna. Sama sem bila deležna res dobrega osnovnošolskega izobraževanja in želim si, da bodo tudi mladi za nami deležni tovrstnega izobraževanja, da ne bo izobraževanje odvisno od socialnega statusa posameznika. In pri tem je potrebno dodati, da je bilo tudi večkrat rečeno, da bomo Socialni demokrati poslabšali pogoje za otroke iz socialno šibkejših družin pri dostopu do zasebnih šol. Ampak glede na določene raziskave in poročila OECD že danes dejansko otroci iz socialno šibkih družin skorajda ne obiskujejo zasebnih šol in je že danes socialna razslojenost v tem kontekstu zelo visoka. Če danes dopustimo, da se zasebne in javne v tem kontekstu izenačijo, je to zame začetek konca neke javne mreže osnovnih šol. To bo vodilo v resnično razslojenost družbe in jaz si ne želim živeti v državi, v kateri bo izobraževanje dostopno samo tistim, ki prihajajo iz premožnejših družin, zato bom predlog absolutno podprla.
Hvala lepa. Besedo ima Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane kolegice, kolegi. V svoji razpravi se ne bom dotikal pravnih področij, že tako sem danes slišal preveč takih ali drugačnih pravnih strokovnjakov. To bomo prepustili tistim, ki so za to poklicani v tej državi. Sem pa trdno prepričan, da je, vsaj kar se tiče področja šolstva, eden izmed največjih strokovnjakov v naši državi dr. Pikalo, in tudi verjamem, da je rešitev, ki nam jo je danes ponudil za odpravo te neustavnosti, dobra za Slovenijo in da bo tudi ponovno prestala ustavno presojo, v kolikor bo to potrebno. Svoj drugi del bom začel z enim stavkom. Sistem javnega šolstva v Sloveniji je dober. Pika. Moje mnenje – ni samo moje mnenje, jaz sem trdno prepričan, da je to mnenje velike večine Slovenk in Slovencev – je mnenje, ki je zapisano v številnih raziskavah, ki so bile narejene o primerljivosti šolstva v Sloveniji in pa drugod po Evropi. Jaz sem jih, verjemite mi, kar nekaj prebral zdajle v tem času, ko smo se začeli seznanjati s to temo. Marsikje smo zelo dobri, nekje imamo še kaj postoriti, sem pa v eni izmed teh raziskav zasledil, da nam celo očitajo, da imamo preveč razvejan sistem javnih šol. Verjetno pripravljavci te ankete niso poznali našega sistema podružničnih šol. Če sem na kaj ponosen v tem šolstvu, je to, da smo uspeli to šolstvo obraniti pred tem, da bi bili v ozadju delovanja tega šolstva samo eni finančni interesi. In to se izkazuje skozi ohranitev sistema podružničnih šol. Kar nekaj jih imamo v Sloveniji, ki jih obiskuje osem, deset, petnajst učencev. Kaj smo s tem dosegli? Poleg tega, da so jim dali možnost izobraževanja v domačem okolju, smo tudi te družine, mlade družine hkrati prisilili oziroma jim dali neke pogoje, da ostanejo v teh ruralnih področjih, s katerih se v glavnem prebivalstvo izseljuje. Skratka, ena izmed zadev, na katere moramo biti ponosni. Ta debata, javne šole, tisto, kar jaz vidim. Tako kot sem rekel, verjamem, da so javne šole izredno dobre, predvsem tudi s tega vidika, da odprejo vrata vsakemu v tej deželi. Ni važno, ali si otrok s posebnimi potrebami, ali si zdrav, ali imaš kakšne drugačne omejitve, vrata vseh osnovnih šol so odprta za vse te otroke. V zasebnih šolah tega ni. Zanima me, kakšni so kriteriji sprejetja v zasebne šole. Ne vem, veroizpoved staršev, finančni položaj? Ne vem. Se mi pa zdi, da to ni prav. Sploh ko imamo to debato o dostopnosti in glede javnega šolstva v Sloveniji. Ne nazadnje se, da je to javno šolstvo dobro, dokazuje tudi v šolstvu kasneje, naši diplomanti, vsi, ki končujejo ta sistem izobraževanja in se kasneje vključijo v naše gospodarstvo. Mi imamo številna podjetja, ki so v špici v svoji panogi. Naši strokovnjaki, ki so dobili znanje v teh javnih šolah, so zaželeni po celem svetu. Na žalost nam odhajajo, to je drugo vprašanje, ki ga ne bomo danes razrešili. Ampak hočem povedati, da imamo dober sistem izobraževanja. Ne nazadnje, spoštovane kolegice in kolegi, tudi velika večina nas, ki smo danes v tem parlamentu, če na hitro pogledam, smo iz sistema tega javnega izobraževanja. Pa vas je kaj oviral pri tem? Nas je, ne vem, poneumljal? Mislim, da daleč od tega. Ne nazadnje se to kaže v tem, da imamo danes različne politične stranke z različnimi pogledi na svet – hvala bogu, nič slabega. Se pravi, dober sistem, dal nam je neke dobre podlage. Dal nam je neka strokovna znanja, ki smo jih v življenju poskušali unovčiti na ta način, da poskušamo v tej družbi nekaj narediti in da ne nazadnje s svojim znanjem in delom preživljamo sebe in svoje družine, ki jih imamo. To je za mene edino merilo, ki šteje. Imamo pa v tem javnem šolstvu seveda tudi še kaj postoriti v smeri, ne vem, če govorimo o osnovni šoli, da bo to dejansko brezplačna osnovna šola, da bodo knjige brezplačne ne samo do drugega razreda, da je to samo en korak, ampak da bodo brezplačne za čas kompletnega šolanja v osnovni šoli, da bomo rešili absurdne zadeve, na primer da v 21. stoletju otroke, sedemletnike razbremenimo desetkilogramskih torb in podobno. Skratka, je še kar nekaj izzivov, ampak smo na dobri poti, imamo dobre temelje. Tisto, kar je razlika med mojo generacijo, in verjetno tudi veliko večino naših, in pa zdajšnjo ne otrok, ki vstopajo v šolo, ampak staršev: če sem jaz dobil obvestilo za mamo, da mora priti v šolo, je šla s cmokom v grlu, ker so vedeli, da sem nekaj ušpičil, danes je razlika v tem, kot smo že slišali od predsednika vlade, da hodijo v šolo z odvetniki, da učitelji ne smejo nikomur nič reči, nobene zadeve. To je prinesla sprememba sistema, večanje socialnih razlik, ki smo jih uvedli s tem novim sistemom, in pripeljalo je po mojem ne nazadnje tudi do tega, da te javne šole, ki so dejansko dobre, odprte za vse, za nekatere pač niso več dovolj dobre. »Za našega pa ni, naš bo šel pa v zasebno, naš je boljši, mi smo boljši [[…]]« Skratka, verjetno so to eni izmed razlogov, da se pač vpišeš. Če si sprejel to odločitev pa vpisal otroka v zasebno šolo, se moraš verjetno tudi sprijazniti, da boš en del svojih finančnih sredstev sam prispeval. To je tista dilema, s katero se danes nekako nenehno soočamo. Koliko imamo teh šol? Ne nazadnje tudi [[…]]Pozabil sem omeniti [[…]]Država je to tudi omogočila takim, ki imajo take poglede, take potrebe, tudi s tem, da je omogočila, da imamo danes v Sloveniji šest zasebnih šol. Večkrat je bilo že omenjeno, da sta od tega dve krščanski šoli. Tisto, kar želim okrog tega, kar sem omenil, okrog krščanskih šol, in ker je bil danes že večkrat omenjen ne vem kakšen razredni boj, mi se moramo vprašati – v redu, jaz sem tudi trdno prepričan, da za vsem tem, kar se dogaja okoli financiranja, stoji rimskokatoliška cerkev. Kdo pa je, spoštovane kolegice in kolegi, rimskokatoliška cerkev v Sloveniji? Ustanova, ki naj bi se po svoji funkciji, katere core business naj bi bilo, ne vem, razširjanje krščanskega nauka, verstva, vsega tega. Pa dela danes to? Namenoma sem uporabil besedo core business, zato ker Cerkev kot ustanova na Slovenskem z vsem tem, kar je v preteklih letih počela in počne tudi še danes, nima velikega ugleda. Zato se srečuje s praznimi cerkvami ob nedeljah pri maši. Da ne bom spominjal, da ne bo rekel kdo, da si stvari izmišljujem, naj vas samo spomnim na zgodbe iz polpretekle zgodovine pa oškodovanje velike večine vernikov s certifikati pa z zadevami, ki so se dogajale v Zvonu Ena in v Zvonu Dve. Ukvarjali so se s televizijami, predvajali so pornovsebine pa ne vem, kaj še. Ne nazadnje je rimskokatoliška cerkev v Sloveniji tudi največji veleposestnik v tej državi. Njim je v interesu – pa da ne morejo sfinancirati dveh šol? Lepo vas prosim, spoštovane kolegice in kolegi! Okrog dostopnosti zasebnih šol v Sloveniji. Tudi to je bila ena velika debata. Trenutno jih imamo na dveh lokacijah, v Ljubljani in v Mariboru. Jaz prihajam iz majhnega kraja, 9 tisoč 500 prebivalcev. Pred tremi leti smo ugotovili, da je 100 let stara podružnična šola potrebna obnove, nismo dobil evra sredstev od države, iskali smo sofinancerje. Verjetno je bil velik naval tudi teh zasebnikov, da bodo v Hrastniku odprli zasebno šolo, tako kot je verjetno v Halozah pa v Oplotnici pa še kje drugje po Sloveniji. Toliko okrog enakosti. V lokalni skupnosti smo morali stopiti skupaj in financirati 4 milijone obnove te podružnične šole, ki jo obiskuje 200 naših otrok. Hvala bogu, bomo naslednja tri, štiri leta pač plačevali ta dolg, ki smo ga naredili, pa kakšno drugo dejavnost malo zmanjšali. Popolno plačilo vseh obveznosti s strani države, kar se zdaj zahteva – kaj pa je potem razlika med zasebno pa javno šolo? Ne vem. Mogoče samo še kakšna dva odziva na debato, ki je bila danes. Gospod Tonin je spraševal, da je SD s tem pridobila, da je to nekako en naš piar projekt. Kaj pa je vaš piar projekt, Nove Slovenije? Vaša politika je zasebno šolstvo, zasebno zdravstvo. Kdo pa je vaša volilna baza? Sami bogataši? Gospod Horvat, se vas spomnim, ko ste pred meseci govorili, pa ne bom razlagal, boste ja podprli ta zakon, ki bo nekaj evrov prinesel tej ubogi ženici s Ptuja, v zeleni ruti in gumijastih škornjih in podobno. Verjetno ima ta dovolj denarja, da si bo plačevala zasebno šolstvo, zasebno zdravstvo in še vse tisto, kar počnete v tej [[…]]Tisto, kar mi v SD delamo, se mi zdi, da je tisto, kar je prav. Kar je prav za veliko večino teh državljanov. Razmišljanje, da naj pa v končni fazi odločijo ustavni sodniki v tej zadevi, tudi kakšen sistem financiranja mora biti – ne more si, spoštovane kolegice in kolegi, te pristojnosti vzeti Ustavno sodišče. Je pa tisto, kar jaz zagovarjam pa se pod to takoj podpišem, da naj se o tem izjasnijo državljanke in državljani na referendumu. Trdno sem prepričan, da že vnaprej vem, kakšen bo odgovor. Če sem začel, bom tudi končal s tem stavkom. Sistem javnega šolstva v Sloveniji je dober. Verjamem v rešitev, ki jo je predlagal dr. Pikalo, zato jo bom tudi skupaj s kolegicami in kolegi z veseljem podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Horvat, postopkovno. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa. Jaz bi vas prosil, gospod podpredsednik, ali lahko omogočite, da službe Državnega zbora razdelijo 25. in 26. točko odločbe Ustavnega sodišča vsem poslankam in poslancem? Ta zadeva terja mogoče tri minute branja in tam so zadeve zelo jasno napisane. Ko pa udrihate po katoliški cerkvi, dejansko ranite tudi nas, ki smo katoliki, in to je kršitev verske svobode, ki je ena od temeljnih človekovih pravic. To seveda vi znate, SD, ki ste tudi razsuli socialno politike te države. Na odboru sem spraševal ministra, do danes še nisem dobil odgovora. Vsi zdaj hočete biti zraven pri stoletnici združitve prekmurskih Slovencev z matičnim narodom. Povejte mi, kdo je takrat zagotovil slovenske učitelje in učiteljice, leta 1919. Kdo? To povejte! Ne pa, da samo eno stran medalje kažete. Glejte, to je res ekstremna nesramnost, prosto po Krivicu.
Hvala lepa. Gospod Horvat, to ni bil ravno postopkovni predlog. Želi še kdo razpravljati? Gospod Soniboj. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Ker me je kolegica podučila, da ni replike na repliko, samo še nekaj. Jaz v svoji razpravi, gospod Horvat, niti z besedo nisem žalil Rimskokatoliške cerkve. Pa mi povejte, kje. Zadeva in zgodba okrog Zvona Ena in Zvona Dva ter podobno, kaj od tega ne drži. Ali ne drži, da so cerkve ob nedeljah prazne, da število vernikov upada iz leta v leto? To so dejstva. In ve se tudi, da ima Cerkev več kot dovolj dela tudi s svojim izobraževalnim sistemom, če hoče, da bodo starši še pošiljali otroke k verouku. Da ne bom rekel in bil nesramen, pa bom rekel, naj varnostnike uvedejo, da bodo otroci varni v času verouka, po vseh teh zgodbah, ki jih poslušamo zadnja leta preko medijev. Sram me je, da je prišlo do tega. Samo toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo želi tudi minister. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz se v to debato nisem hotel vključevati iz nekaj razlogov, zdaj je pa vendarle pravi čas pa tudi nabralo se je kar nekaj takih in drugačnih trditev, za katere mislim, da niti Državnemu zboru – ampak jaz sem tu samo gost, kot ste mojega predsednika Vlade poučevali oni dan – mogoče celo niso grozno v neko čast. Najprej glede vrtcev. Eno je, če Združenje zasebnih vrtcev nekaj na Twitterju napiše, povsem nekaj drugega pa je, če se tule, v parlamentu te trditve pojavljajo, ki so popolnoma neosnovane za vsakogar, ki ve, da Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ni matični zakon za vrtce, ampak je to Zakon o vrtcih. Te trditve, ki jih je danes nekdo lansiral, so pač zlonamerne trditve: in še te, če natančno preberete, so seveda zapisane v pogojniku, v Državnem zboru se pa potem trdijo v trdilniku. Eno je pogojnik, drugo je trdilnik, ampak to niti ni pomembno. Najpomembnejše je to, da je matični zakon za vrtce Zakon o vrtcih in ne Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. To so zlonamerne interpretacije, če lahko govorimo o zlonamernih interpretacijah, predlagane ter zgolj in samo predlagane zakonodaje. Jaz v tem državnem zboru nikoli ne bom govoril ad personam, ne pritiče ne meni, ne vladi, ne komurkoli drugemu, ker to pač ni diskurz, ki bi se ga kadarkoli tule šel. Slišal sem jih veliko na svoje ime, na svoj račun ali kakorkoli, ampak temu se reče, da je treba to športno prenesti; glede politične kulture ima pa pravzaprav vsak svojo; in tudi pred javnostjo bo vsak svojo politično kulturo opravičeval. Ampak če gremo na vsebino, da ne bomo zgolj in samo o tem, kaj ja in kaj ne. Najprej nekaj o tako imenovanih mednarodnih deklaracijah, o mednarodnih dokumentih in tako naprej. Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic v 2. členu 1. protokola k njej zelo jasno zapiše: »Nikomur ne sme biti odvzeta pravica do izobraževanja. Pri izvajanju nalog, ki so v zvezi z vzgojo in izobraževanjem, mora država spoštovati pravico staršev, da zagotovijo svojim otrokom takšno vzgojo in izobraževanje, ki sta v skladu z njihovim verskim in filozofskim prepričanjem.« To je tisto, kar se v pravu imenuje tako imenovana negativna pravica. Vsakdo ima pravico in prav je, da ima to pravico. In te pravice so zdaj v teoriji od Johna Locka naprej take, kot so, torej negativno pravico; pravico, da ustanovi. In kot sem rekel v prvi obravnavi pred tem visokim zborom – to pa ne zagotavlja pravice do financiranja, tu se pa razhajamo. Ali je pravica do ustanavljanja šol v skladu s svojim prepričanjem? Ja, seveda mora biti. In tudi v skladu z ključnimi mednarodnopravnimi dokumenti s tega področja je to tako. Ampak taisti mednarodnopravni dokumenti nikjer ne omenjajo dolžnosti financiranja, potem Italija ne bi bila članica Sveta Evrope, ampak seveda še kako je. Toliko, kar se tiče financiranja zasebnih šol. Kot drugo, javno in zasebno. Meni je zelo žal, ampak ko govorimo o javnem in ko govorimo o zasebnem, velikokrat govorimo na pamet. Tisto, kar pa lahko ministrstvo govori, je pa seveda samo tisto, kar je v skladu s sprejetimi dokumenti. Bela knjiga o vzgoji in izobraževanju iz leta 1995 je tista, ki je zadnji v tem parlamentu – v tem parlamentu, nikjer drugje – v tem parlamentu sprejet pravni akt, ki določa, kaj in kako naj se izobraževanje v Sloveniji razvija. To določa Bela knjiga o vzgoji in izobraževanju. In tam je jasno, da zasebno šolstvo ne vstopa v prazen prostor, ampak je tu že mreža javnih šol; in je torej to zgolj in samo dopolnilo. Tisto, o čemer je ta debata, ki teče zdaj že mesec in več, je debata o tem, ali bomo v temeljih spremenili način, kot smo ga postavili leta 1995. To je ta debata, ali bomo v temeljih spremenili način, kot smo ga zapisali in kot je bil sprejet v tem državnem zboru leta 1995. Tam je razmerje med zasebnim in javnim zelo jasno opisano. In tako, kot je reklo tudi Ustavno sodišče, kako bo to narejeno, zakonodajalčeva odločitev je v polju njegove presoje. In če bomo, če boste kaj spremenili, potem bomo spreminjali to glavno usmeritev, ki jo imamo. Mislim, da je prav, da tudi s tega mesta to zadevo pojasnim in na nek način opozorim. Tretja stvar. Tudi jaz o tem raziskujem in razumem, da je novorek, torej nove besede, novi koncepti so zato, da se pokažejo neke druge stvari. Ampak zasebno javno ali javno državno pa vendarle ni kar tako za premetavati. Zakaj? Ker javno je povsem druga kategorija kot državno. Povesem druga kategorija. Kaj je zdaj javno? Javno predpostavlja javnost. Javno predpostavlja tisto javnost, v kateri se oblikujejo ključni vrednostni in vsebinski standardi. To je javno. Državno je pa tisto, kar določijo politične elite ali pa ozke birokratske strukture, to je pa državno. Če hoče kdo državno, ampak od tega smo šli davno mimo, od državnega smo šli že davno stran. Saj se sliši fino – državno, nevladno, vladno pa tako naprej, ampak ne verjamem, da je kdorkoli v tem visokem zboru demokracije tak, ki verjame v to, da bi birokratske strukture ali politične elite morale določati vsebino šolskih programov. To bi bilo državno, to bi bilo vladno. Javno je pa povsem nekaj drugega in javno je tam, kjer je javnost in je posvetovanje in tako naprej. Glede javnih in zasebnih programov. Ne enega ne drugega ne sprejme birokratski oziroma politični aparat, to je ministrstvo; ampak Strokovni svet za splošno izobraževanje. Strokovni svet, ki je od ministrstva neodvisen organ. Za javne programe je jasno, na kak način; za zasebne pa tako, da jih zasebniki sami predlagajo in potem jih Strokovni svet za splošno izobraževanja tudi sprejeme. In zasebni program je drugačen, ker so v Zakonu o osnovni šoli zanj drugačne zahteve. Drugačne zahteve. Sicer je res, da potem naprej piše, da mora doseči enakovredni izobrazbeni standard, ampak to ne pomeni, da program sam po sebi ni drugačen. Ko govorimo o zasebnih programih, je jasno, da je zasebnik predlagatelj in da so ti programi drugačni. In to je treba povedati. In ko govorimo o tem razmerju javno – zasebno, je treba reči tudi to, da je javni šolski sistem odprt za vse. To ni moj, ali od nje, ali od kogarkoli; odprt je za vse. Je pluralen, je nevtralen. Nevtralen je glede posameznih pogledov na svet, predpostavlja tisto, kar se imenuje skupno dobro. Ja, za to gre; niti ne toliko za javno dobro kot za skupno dobro. To smo mi vsi. In ni je skupnosti, verjemite, da je ni politične skupnosti, ki bi to skupno dobro prepuščala naključju ali pa posamičnim interesom, je ni. Zatorej vsaka skupnost poskuša to skupno dobro vzdrževati. To je poanta javnega šolstva, kajti to je edini način, da se tudi skupni prostor državljanov vzpostavi. Na ta način mi ustvarjamo politično skupnost in na ta način tudi vrednote, ki jih imamo, in so pluralne, da ne bo nobenega dvoma. Te vrednote, ki so pluralne, seveda zagovarjamo ne samo v tem parlamentu, ampak v družbi. Glede financiranja, modeli po Evropi so preprosto različni; od prepovedi do 100 %, vmes je pa marsikatera modifikacija glede programa, glede plačevanja učiteljev in glede celo plačevanja investicij. Ja, različne modifikacije so, kar nam samo pove, da je to v polju te politične odločitve; in upam, da bo ta politična odločitev tudi vzdržala. Me pa žalosti ali pa bom ob proračunu zelo vesel, če bo ravno tako veliko klicev k zviševanju financiranja vsega izobraževanja, znanosti in športa. Če je to tako pomembno za vse nas, potem upam, da ne bomo šli v krčenje proračuna ali celo v omejevanje proračuna, ampak takrat bomo vsi v tem zboru šli v smer predlogov, ki bodo še izboljševali financiranje vsega, poudarjam, vsega izobraževanja. In tudi glede kakovosti na žalost premalo debate. Tu bi lahko veliko, in prav bi bilo, če bi veliko debatirali o kakovosti, učiteljih, učnih pripomočkih, materialnih pogojih, o vsem tem; pa ne debatiramo o tem, ampak debatiramo o nekih čisto drugih stvareh. In kar se tiče ustavnih odločb, je jasno in tudi s tem predlogom poskušamo to ustavno odločbo v skladu z Ustavo rešiti. Ampak me pa zelo žalosti na nek način, da je neka ustavna odločba iz leta 2011, ki ravno tako govori o financiranju visokega šolstva in je bila samo delno popravljena leta 2016, ne pa v celoti, še vedno ostane dolg glede opredelitve javne službe, pa nihče glede tega ne bije plati zvona. Od leta 2011, ravno tako financiranje in ravno tako na področju šolstva, ampak tokrat seveda visokega šolstva. In ko bom zdaj takoj dobil očitek, samo da povem, v mandatu 2013–2014 smo predlog zakona, ki bi rešil to ustavno odločbo, tudi pripravili. Ker je vlada prej odstopila, je na žalost zmanjkalo časa, da bi ga tudi sprejeli. Drugače je pa ta predlog zakona bil v mandatu 2013–2014 pripravljen. Najlepša hvala zaenkrat.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospa Maša Kociper, izvolite.
Jaz bi se zahvalila gospodu ministru za ta poudarek in tudi glede na pojasnilo, kaj določajo razni mednarodni akti in deklaracije, kajti tudi tukaj smo slišali kar nekaj zavajanja. Ampak ob koncu bi pa jaz še nekaj ugotovila sama pri sebi. Že v svojem prejšnjem nastopu sem ugotovila, da očitno drugače razumemo ustavno odločbo in tudi odločbo Ustavnega sodišča. Ne razumemo jo drugače samo mi, na dva povsem različna načina jo je interpretiralo Ustavno sodišče in na dva povsem različna načina je odločbo Ustavnega sodišča, o kateri govorimo danes, interpretirala Zakonodajno-pravna služba. Toliko o tem, da glede pravnih mnenj, tolmačenj in argumentacij pač očitno ne najdemo skupnega imenovalca. Kar se je spet pokazalo v tej razpravi, in to me žalosti, je, da mnogi zagovorniki zasebnih šol poudarjajo, da nočejo svojih otrok vpisati v javno šolo, ker oni govorijo o državnih šolah in o vladnih šolah, ki da njihove otroke indoktrinira. In kot je bilo rečeno na odboru s strani predstavnika Slovenske demokratske stranke, najbolj nadarjeni otroci morajo imeti možnost najkvalitetnejšega izobraževanja; in samo zasebne šole jim lahko to nudijo. In glede tega sem jaz žalostna, ker nekateri mislijo, da so njihovi otroci najbolj nadarjeni in si zaslužijo najboljše in bodo zato doplačali, da bodo dobili v zasebni šoli to, kar jim pripada. Bi pa radi doplačali čim manj, ker doplačajo v vsakem primeru, jaz se tukaj strinjam, ampak bi pa radi doplačali čim manj. In tisti, ki vedno zmanjšujejo davke in so vedno za to, da je treba vračati dohodnino, bi pa radi, da tukaj plačuje država. In če je tako nezaupanje do tega, kaj se uči v javnih šolah, potem tega ne more rešiti noben kompromis niti glede denarja niti ničesar drugega, ker pač na ta kompromis nekateri ne bodo nikoli pristali. Jaz tukaj težko razumem pozicijo SMC, njihov poslanec Perič je bil zelo kritičen do nas ostalih, je rekel: Kaj zdaj pravite, da naj odloči Ustavno sodišče, tukaj je treba doseči kompromis, mi hočemo ustavno rešitev. Štiri leta z močno večino je SMC že lahko odločal o teh zadevah, pa ni. Bila je predlagana celo sprememba Ustave, ki bi jasno povedala, da se javno financira z javnim denarjem, zasebno pa lahko država financira samo, če želi in vsakič z zakonom to posebej določi; pa je bil SMC proti. SMC pravi, mi smo za kompromis, ampak kompromis tukaj ni možen, ker edini kompromis, ki ga priznava ta stran v dvorani, to je bilo danes večkrat povedano, je 100 : 100. SMC na ta kompromis očitno ne pristane, sicer bi že njihov zakon v preteklosti podprl. Drug kompromis znotraj te koalicije ni možen. Edino, kar nam torej preostane, je, da nek zakon sprejmemo in da dokončno vidimo, da se še enkrat tudi glede ostalega dela programa izjasni Ustavno sodišče, ker tudi sam poročevalec o tej zadevi, kot je lepo opozorila poslanka Hot, je o tej zadevi govoril drugače. Leta 2017 je rekel, da se ne dotika tega razširjenega dela programa, nekaj časa nazaj pa je rekel, da se dotika, kot mu pač politično ustreza. On je itak najbolj politično definiran sodnik, kar jih jaz poznam. Ne vem, kakšen kompromis bo v tem parlamentu sploh še možen, če ta zakon pade. Kompromis znotraj tega financiranja ni, ni ga na 100 : 100, ni ga na 100 : 0, koalicija je takšna, kot je. To pomeni, da lahko ta gordijski vozel samo z dosledno in zdaj pa res jasno interpretacijo preseka Ustavno sodišče, kar meni sicer ni ljubo, ali pa sprememba Ustave, ki bo to jasno zapisala v Ustavo. To kritiziranje, da nismo sposobni za kompromis; eni smo. Stranka Alenke Bratušek je podprla kompromisni predlog, pa nam ni optimalen. Mislim, da prav toliko bi lahko bil kompromisni predlog neustaven, kot je ta rešitev neustavna, prav toliko možnosti bi imel za neustavnost; pa smo ga zaradi kompromisa. Ampak se je pokazalo, da ni sprejemljiv ne levim ne desnim. Ta kompromis bo tudi pri naslednjem branju zakona in tako naprej težko dosegljiv, če ne bo neke avtoritete, ki bo to presekala. Jaz torej pozivam poslance, da presekamo to petletno dolgovlačenje, spet sprejmemo eno odločitev in ker se ne more zmeniti zakonodajalec, kar še enkrat obžalujem, naj pač dokončno spet preseka, tokrat pa zares, Ustavno sodišče.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Poslanec Igor Zorčič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ne vem, ali naj še ostanem presenečen ali ne več. Kar se tiče te debate, smo izrekli že veliko besed, pa vendar vedno znova prihajam do enega zaključka, da je tema o financiranju šolstva zelo ideološko nabita tema. Najprej se mi postavlja vprašanje, ko poslušam vse spoštovane kolege, ali se mi danes pogovarjamo o implementaciji ustavne odločbe, ali pa se pogovarjamo nasploh o javnem šolstvu. Mislim, da moramo tu narediti eno razliko, čeprav je pomembno oboje, to pa zaradi tega, ker se mi zdi, da ta široka razprava o vlogi javnega šolstva zavira neko našo željo po tem, da bi spoštovani to ustavno odločbo. Kar se kaže kot problematično v tej debati in to omenjanje javnega šolstva vedno znova, je to, da se javno šolstvo prikazuje s strani nekaterih kot tisto, ki je ogroženo z implementacijo ustavne odločbe. To seveda ni res. To ni bilo že prej res. Mi imamo dobro mrežo javnih šol, ki izvajajo kvalitetni učni program in imamo določbo v zakonu, ki ga danes spreminjamo, pa te določbe ne spreminjamo, ki pravi, da ne glede na 86. člen, torej člen, ki se nanaša na financiranje zasebnih šol, zasebni šoli ne pripadajo javna sredstva, če je zaradi vpisa v zasebno osnovno šolo ogrožen obstoj edine javne šole. Mi imamo varovalko, ki varuje javne šole, in to je varovalka, ki je bila že zdavnaj sprejeta. In ne glede na to, ali danes podpremo zakon ali ne, javne šole ne bodo ogrožene. Ta debata kot izgovor, da nekateri ne želijo implementirati ustavne odločbe na način, kot jo recimo bere Zakonodajno-pravna služba, je povsem brez temeljev. Vprašati se moramo, ali želimo implementirati ustavno odločbo in kaj želimo z implementacijo ustavne odločbe doseči. Ustavno sodišče je reklo, da je 85 % tistega, kar da država javnim šolam, premalo. Pustimo to, ali se s tem strinjamo ali ne, vsakdo ima o tem svoje mnenje; dejstvo pa je, da imamo to ustavno odločbo na mizi in se moramo odločiti, ali jo bomo implementirali ali ne. Stališče naše stranke je, da ne glede na to, ali so neko ustavno odločbo sprejeli, kot so se izrazili kolegi iz Levice, ustavni sodniki, ki imajo rumene kravate, ali rdeče, modre ali kakršnekoli; na koncu moramo ustavne odločbe spoštovati. Spoštovati moramo odločitve ostalih sodišč, ker če ne, lahko – če mene vprašate – štacuno zapremo in pustimo nekomu drugemu, da upravlja z našo državo. Če je Ustavno sodišče reklo, da je 85 % tistega, kar se daje javnim šolam, premalo, potem mi danes ne moremo pristati na zakon, ki daje še manj. Veste, tudi mi se ne strinjamo z rešitvami, ki jih je v preteklosti, pa jih bo, verjamem, še v prihodnosti prinesla SDS. Nekateri bi dali 100 % za obvezni program, 100 % za razširjeni, nekateri bi dali še 2 hektarja hoste zraven, karkoli. Mi smo za tisto, kar pomeni izenačenje financiranja programa, ki je javno veljaven. Ustavno sodišče je v svoji odločbi izhajalo iz določbe drugega odstavka 57. člena Ustave, ki pravi takole: »Osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev.« Zelo črkobralsko, ampak nič kaj narobe, to pomeni, da je tisti, ki se osnovnošolsko izobražuje, upravičen do financiranja iz javnih sredstev. Če so prejšnje vlade dovolile, da se po določenih delih Slovenije razširijo, odpirajo zasebne šole, potem tega ne sme trpeti nekdo, ki se je brez kakršnekoli slabe vesti vpisal v takšno šolo. In povsem razumljivo je, da je sodišče ob takšni dikciji določbe drugega odstavka 57. člena Ustave reklo, da mora iti ta denar, ki je namenjen za osnovnošolsko izobraževanje, za učence. Če ne želimo tega, kar nekateri ne želite, potem bo verjetno na koncu treba spremeniti Ustavo. Ampak dokler imamo takšno Ustavo in takšno ustavno odločbo, bo skrajno sprevrženo, če bomo rekli, da je ne bomo spoštovali samo zato, ker so jo sprejeli, po mnenju nekaterih, sodniki, ki imajo kravate takšne ali one barve. V tej razpravi je bilo veliko govora o nekakšnem elitizmu. Mi ocenjujemo, da se bo elitizem vzpostavil takrat, ko učenci, ki hodijo v te šole, ne bodo več deležni državnega sofinanciranja, ker takrat bodo v te šole hodili samo otroci bogatih staršev in bomo imeli institucije, kamor pač hodijo otroci bolj premožnih; in se mi zdi neko nasprotno razlogovanje, pravzaprav nesocialno. Kar se tiče elitizma, bi omenil tudi to. Velikokrat je slišati govorjenje o tem, da se tisti, ki obiskujejo te zasebne šole, gredo nekakšen elitizem. Jaz mislim, da ta elitizem, če ga imamo količkaj v Sloveniji, obstaja tudi znotraj javnih šol. Velikokrat se govori in o osnovnih šolah in o gimnazijah, da je ta boljša kot druga, da so gimnazije boljše kot nekatere druge šole. In verjamem, da ta pojem nekega elitizma vzklije med samimi študenti, dijaki, njihovimi starši. Vsak ima neko svojo percepcijo o tem, ali se v določeni šoli dela bolje ali ne; in jo tudi kategorizira. Mislim, da ta debata v povezavi s financiranjem šol pa v zvezi s tem, ali je organizirana s strani nekega zasebnega subjekta ali države, pač nima nikakršne osnove. Kar bi želel izpostaviti, je še to – in tudi v zvezi s tem se je veliko manipuliralo –, danes se nekako opredeljujemo za črno ali belo. Mislim, da je prav, da izhajamo iz tistega, kar smo postavili v preteklosti, kar so številne vlade raznoraznih barv postavile v preteklosti. To je, da so omogočile razvoj določenih šol, ki so nekako financirane deloma s strani zasebnega kapitala, da se omogoči tistim, ki so se brez neke svoje krivde ali vedenja o tem, ali bo njihov program financiran ali ne, vpisali; in da na koncu ne dovolimo, da bi bili tisti, ki so se vpisali ali pa izkoristili sistem, kot je bil postavljen, oškodovani zaradi različnih ideoloških pogledov na implementacijo te ustavne odločbe. Jaz bi si želel, da se o javnem šolstvu, o varovanju javnega šolstva pogovarjamo enkrat kasneje. Danes pa je debata o tem, ali bomo implementirali ustavno odločbo ali ne. Žal imamo besedilo zakona takšno, ki je izredno problematično. V naši stranki smo v prejšnjem mandatu in v tem mandatu dali napore v to, da se skuša najti nekakšno ravnovesje med tem, kar si kolegi različno predstavljajo o tem, kakšno naj bo financiranje razširjenega programa v osnovnih šolah. Pa vendar ugotavljamo, tudi želje po kompromisu pri nekaterih ni. Tako smo prišli do tega, da imamo sedaj besedilo, ki je problematično. Mi ga seveda ne bomo podprli. Se pa strinjam z nekaterimi, ki pravijo, da bi bilo zanimivo videti, kakšna bo morebitna odločitev Ustavnega sodišča, če bo danes zakon sprejet. Ampak mi ne moremo podpreti zakona samo zato, da bomo videli, kako bi odločilo Ustavno sodišče. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospa Meira Hot, izvolite.
Hvala lepa. Morala sem se ponovno prijaviti k besedi po slišani razpravi. Ponovno zavajanje, ponovno vsi očitno obvladamo ustavno pravo, ponovno različne interpretacije ustavne odločbe, ponovno vprašanje ožanja financiranja, ne pa vprašanje sistema. Sprašujete se, zakaj govorimo o javnem sistemu. Ker današnji zakon uresničuje ustavno odločbo, ampak govori tudi širše, govori tudi o neki bodočnosti. In v tem kontekstu govorimo o ohranitvi sistema javne mreže šol, absolutno ja. In še enkrat, maloprej sem povedala, ustavni sodnik, ki je sodeloval pri pisanju te odločbe, je pred dvema letoma zatrjeval eno, po dveh letih zatrjuje drugo. Kako lahko vi danes sedite tu in poveste, kaj je konkretno Ustavno sodišče jasno in kategorično zapisalo. Tudi sama sem pravnica in zame je edini pravilen način ta, ki ga je ministrstvo predlagalo, edini. Izboljšuje položaj glede financiranja obveznega javno veljavnega programa in glede razširjenega jasno pove, da je stvar šolnin oziroma zasebnih šol. In če smo že pri tem, meni se večkrat poraja v vsej tej debati vprašanje, zakaj potem zasebno, zakaj so se ustanavljale, kakšnemu cilje so sledile. Kakšne cilje? Zakaj v Ljubljani in Mariboru, zakaj ne v Izoli? In kakšna je svoboda izbire, če je ta izbira dana samo nekaterim? Zakaj lahko oni odločajo, katerim otrokom bo ta šola sploh dostopna? Zakaj ni dostopna vsem pod enakimi pogoji? Res obstaja marsikatera razlika. Ja, ustvarja elitizacijo in se bo še dodatno ustvarjala in poglabljala. In problematika, ki nastane, je ta, da obstaja nevarnost, da se razširijo in da najedajo v javno mrežo. Proti temu se mi borimo in zoper to se bomo vselej odločno borili. Še enkrat, res se mi ne zdi korektno navajanje, da je minister predlagal napačno besedilo, besedilo, ki je neustavno in tako dalje. Nismo mi pristojni o tem soditi. In še celo Zakonodajno-pravna služba, to sem že prej želela omeniti, pa nisem, zanimivo je, da se tudi Zakonodajno-pravna služba zdaj spušča v cilje, ki jih zakonodajalec zasleduje. Kar naenkrat zakonodajalec oziroma predlagatelj ne more zasledovati širših ciljev, ampak samo način, kako uresničiti ustavno odločbo. Kje piše, da ne more iti širše? To je zame absurdno. Lepo je bilo v nekem pravnem mnenju zapisano: »V politični diskreciji vsakokratne vladne koalicije je uveljaviti svoj politični program.« Zakonodajno-pravna služba naj se spušča v načine, kako implementirati; ne pa v cilje, ki jih zakonodajalec zasleduje. Tako še enkrat, mislim, da je predlagana novela absolutno korak naprej in jo bom podprla.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O SKUPNOSTI ŠTUDENTOV PO REDNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 25 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja Žanu Mahniču. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, minister z ekipo! Pred nami je zadnja usklajena varianta zakona, ki je bil sprejet v prvem branju brez glasu proti. Takrat je že bilo rečeno, da ne bo dovolj samo to, kar smo mi predlagali, se pravi, da se zapiše v ta zakon, da je Študentska organizacija Slovenije oseba javnega prava, ampak da bo treba še nekaj dodati, dopolniti, da bo nadzor takšen, kot mora biti; in da Študentska organizacija Slovenije pri tem ostane avtonomna. Lahko izrazim zadovoljstvo, da je bil interes na koalicijski strani, da se to področje končno uredi, zato na tem mestu zahvala za sodelovanje najprej državnemu sekretarju dr. Štromajerju, predvsem pa poslancema LMŠ gospe Jerci Korče in gospodu Aljažu Kovačiču. Mislim, da smo pokazali eno dobro gesto, da če stopimo skupaj, da lahko tudi en tak zakon pripravimo, ki bo šel skozi parlamentarno sito in ki bo naredil korak naprej v smeri, da bomo imeli nadzor nad Študentsko organizacijo Slovenije pri porabljanju finančnih sredstev; hkrati pa jo bomo tudi puščali avtonomno pri izvajanju pooblastil in dejavnosti, ki jih določa ta zakon. Amandma, ki je bil sprejet, gre v tej smeri, da Študentsko organizacijo Slovenije opredeljujejo kot pravno osebo javnega prava, da je Študentska organizacija Slovenije avtonomna pri izvajanju pooblastil in dejavnosti v skladu z določili tega zakona. Na ta način smo šli v smeri, da smo še dodatno zapisali, da ne bi bilo kakršnihkoli dilem, ali ta zakon pomeni, da se politika vmešava v delo Študentske organizacije Slovenije; seveda se ne. Študentska organizacija Slovenije bo še naprej avtonomna, kolikor pač avtonomna je, glede na to, da lahko tudi člani političnih strank kandidirajo za vodstvene funkcije v Študentski organizaciji Slovenije. Vemo, pod vplivom katere stranke je bila Študentska organizacija Slovenije v zadnjih letih; in verjetno še kolikor toliko je. Isto velja vse to tudi za entitete, ki jih ima Študentska organizacija Slovenije, isto velja tudi za študentske klube. Nekaj vprašanj je bilo, kaj zdaj to pomeni, če se formalnopravno opredeli Študentsko organizacijo Slovenije, kot smo predlagali, ali študentski klubi še lahko dobivajo finančna sredstva s strani Študentske organizacije Slovenije. Odgovor je – da. Tudi to smo z amandmajem tako uredili, predvsem kar se tiče Zakona o javnih financah, in dodatno zapisali, da je jasno in glasno, izraz pravna oseba javnega prava iz tega člena se nanaša izključno na poslovanje in nadzor nad delovanjem študentskih organizacij, kot jih določa ta zakon. Zopet opredeljujemo, na kaj se javna oseba javnega prava nanaša. Prav tako smo zapisali, da se za ŠOS in njene organizacijske oblike uporabljajo določbe zakona, ki urejajo dostop do informacij javnega značaja, kot to velja za druge osebe javnega prava. Zapisali smo, da se uporabljajo določbe zakona, ki ureja integriteto in preprečevanje korupcije, glede omejitve poslovanja, začasne prepovedi poslovanja po prenehanju funkcije, nasprotje interesov, daril, lobiranja in nadzora nad premoženjskim stanjem ter protikorupcijske klavzule. Prav tako pa smo omejili plače, in sicer zaposlenim poslovodnim osebam ter članom organov vodenja in nadzora na Študentski organizaciji Slovenije, na njenih organizacijskih oblikah ter v pravnih osebah, da je plača brez dodatka na delovno dobo, da ta plača ne sme presegati dvakratnika povprečne bruto plače, izplačane v Republiki Sloveniji, v predpreteklem mesecu. Danes je na mizi še en amandma, ki smo ga vložili v SDS, skupaj s koalicijskimi poslanskimi skupinami, in še popravlja neke finese glede računovodstva. Več o tem bo potem povedal državni sekretar. Upam, da danes zaključimo neko pozitivno zgodbo, da lahko rečemo, da je ta državni zbor, sicer prepozno, vendarle končno enkrat naredil korak naprej k transparentnejšemu poslovanju Študentske organizacije Slovenije; s tem pa smo se tudi postavili na stran študentk in študentov ter tudi dijakinj in dijakov, ki delajo preko študentskih napotnic in del tega, kar zaslužijo oziroma kar sicer bi, dajo Študentski organizaciji Slovenije, okoli 10–12 milijonov evrov na leto. Mi bomo ta zakon seveda podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Za predstavitev poročila Odbora dajem besedo predsedniku mag. Branislavu Rajiću. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o skupnosti študentov, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. Državni zbor je na 8. redni seji sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Predstavnik predlagatelja je predstavil predlog zakona, državni sekretar na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport pa je predstavil mnenje Vlade. Zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju ugotavlja, da predlog zakona ureja vprašanja, ki sta jih urejala že dva predhodna predloga zakonov o spremembah in dopolnitvah, ki sta bila predložena Državnemu zboru v obravnavo leta 2016 in 2018. Zakonodajno-pravna služba je v mnenjih opozorila, da se določeno pravno osebo lahko opredeli kot pravno osebo javnega prava, vendar se v takih primerih postavlja vprašanje, do kod segajo posledice take opredelitve in s kakšnimi argumenti je takšna opredelitev utemeljena. Tudi obravnavani predlog zakona natančnega in jasnega odgovora na to vprašanje ne daje, kar pojasnjujejo v pripombah k 1., 2., 3. in 4. členu. Vloženi amandmaji so bili pripravljeni na podlagi njihovega mnenja. Glede na spremembe amandmajev k 1. in 2. členu je Zakonodajno-pravna služba opozorila, da so amandmaji širši in vsebinski, zato pogrešajo podrobnejšo obrazložitev in vsebinsko opredelitev. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za kulturo, znanost, šport in šolstvo, ki ga je na seji odbora predstavil njihov predstavnik in podpira predlagane spremembe. Predstavnik Študentske organizacije Slovenije je na kratko predstavil zgodovinski kontekst spreminjanja obravnavanega zakona. Povedal je, da je Študentska organizacija Slovenije zadnjemu predlogu nasprotovala, ne pa tudi namenu, ki ga ta predlog zasleduje. Odbore je sprejel amandmaje k 1., 2., 3. in 4. členu. Na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, gospodu dr. Jerneju Štromajerju. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. En lep pozdrav vsem skupaj, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Kot veste, je Vlada Republike Slovenije podala pisno mnenje k predlogu zakona, ki ga je predložil predlagatelj iz Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. V mnenju smo izpostavili, kako pomembno je, da imajo študentje svojo organizacijo, ki zastopa vse slovenske študente in je sogovornik z državo pri vseh pomembnih odločitvah, ki se dotikajo študentske populacije; pri čemer pa smo izpostavili, da mora biti takšno delovanje v organizaciji v skladu z zakonodajo. Hkrati pa smo poudarili, da podpiramo predlagane zakonske spremembe. Vlada je v svojem mnenju opozorila, da je Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o skupnosti študentov treba dopolniti z določbami, ki se nanašajo na uporabo določb zakona, ki ureja dostop do informacij javnega značaja; zakona, ki ureja integriteto in preprečevanje korupcije. Prav tako smo opozorili na uporabo zakona na področju javnih naročil in ustrezno umestitev določb v zvezi z vodenjem računovodstva in omejitvi plač. Ugotovimo lahko, da so bile pripombe v amandmajih ustrezno upoštevane in jih je pristojni odbor tudi potrdil, zato pozdravljamo zakonsko ureditev kot takšno in tudi zakonsko ureditev javnopravne subjektivitete ŠOS in ustreznost postavljanja nadzora nad poslovanjem Študentske organizacije Slovenije. Hkrati lahko ugotovimo, da se s tem zakonom oziroma spremembo zakona še vedno zagotavlja samoupravna ureditev ter vsebinska avtonomija študentskih organizacij, na kar je bilo opozorjeno tudi na vladnem svetu za študentska vprašanja. Amandma, o katerem je govoril predlagatelj na začetku, ki je vložen k dopolnjenemu predlogu zakona, določa, da se smiselno uporablja določba zakona, ki ureja računovodstvo, in sicer v delu, kot je to navedeno za javne zavode, kar je po našem mnenju ustrezno; in to seveda podpiramo. Na takšen način bo jasno, po katerih računovodskih pravilih bojo študentske organizacije kot pravne osebe javnega prava morale voditi svoje knjige, v tem primeru gre glede na nastanek poslovnega dogodka. Dovolite mi, da se ob tej priložnosti zahvalim predlagatelju za konstruktivno sodelovanje v fazi sprejemanja zakona. Veseli me, da smo uspeli skupaj s predlagateljem in koalicijo uskladiti amandmaje ter samo vsebino zakona in da imamo danes pred sabo usklajene amandmaje ter tudi usklajen predlog zakona, ki je bil na matičnem delovnem telesu soglasno potrjen. Danes, po petindvajsetih letih končno dobivamo spremenjeno novelo Zakona o skupnosti študentov, ki povečuje zagotavljanje transparentnosti delovanja študentskih organizacij in ureja ustrezno javnopravno subjektiviteto Študentske organizacije Slovenije, kar smo si zastavili tudi s koalicijsko pogodbo, kar nedvomno velja pozdraviti. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 8. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 2. julija 2019 k 2. členu. V razpravo dajem 2. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, LMŠ, SMC, SD, SAB in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH ODLOKA O NOTRANJI ORGANIZACIJI, DELOVNIH MESTIH IN NAZIVIH V SLUŽBAH DRŽAVNEGA ZBORA. Predlog odloka so v obravnavo zboru predložili vsi poslanke in poslanci s prvopodpisanim Francem Juršo. Predlog odloka je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku Ivanu Hršku. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Mandatno-volilna komisija je na 12. seji 27. junija 2019 kot matično delovno telo obravnavala Predlog odloka o spremembah Odloka o notranji organizaciji, delovnih mestih in nazivih v službah državnega zbora, ki ga je Državnemu zboru 29. maja 2019 predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Francem Juršo. Kot predstavnik predlagatelja je dopolnilno obrazložitev na seji Komisije podal poslanec Jurij Lep. Povedal je, da predlog odloka prinaša spremembe 11. člena veljavnega odloka, ki ureja zagotavljanje strokovne in administrativne pomoči poslanskim skupinam. Predlog odloka prinaša dve spremembi, in sicer vsaki poslanski skupini zagotavlja svetovalca za odnose z javnostmi in upošteva, da se naloge referenta v poslanski skupini v praksi in v skladu s sistemizacijo delovnih mest v službah Državnega zbora opravljajo tudi na delovnem mestu vodja pisarne, zato navedeno ustrezno ureja. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Mira Palhartinger je povedala, da Zakonodajno-pravna služba na predlagano besedilo akta z vidika svojih nalog nima pripomb, napoveduje pa, da bo pri pripravi besedila za objavo prilagodila naslov, saj predlog akta v zakonodajno-tehničnem smislu vsebuje samo eno spremembo. Mnenje Vlade je predstavila državna sekretarka Ministrstva za javno upravo Mojca Ramšak Pešec, ki je opozorila, da je treba pri povečevanju javnofinančnih izdatkov zagotoviti spoštovanje določb Zakona o fiskalnem pravilu in Odloka o okviru za pripravo proračunov sektorja država za obdobje od 2018 do 2020. Komisija je v skladu s 128. členom poslovnika glasovala o obeh členih predloga odloka in ju sprejela. Ker k predlogu odloka na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Mandatno-volilna komisija Državnemu zboru predlaga, da Predlog odloka o spremembah Odloka o notranji organizaciji, delovnih mestih in nazivih v službah državnega zbora sprejme v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Matično delovno telo k predlogu odloka ni sprejelo nobenega amandmaja in prav tako za sejo zbora niso bili vloženi amandmaji h končni določbi. Odločanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 10. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 14.40. Hvala lepa. (Seja je bila prekinjena ob 14.10 in se je nadaljevala ob 14.41.)
Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje, nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 11., 12., 13., 14., 16., 15., 18. in 1. točka dnevnega reda. S tem prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Prosim vas, spoštovani poslanke in poslanci, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Hvala. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Prekinjam glasovanje. Moja krivda, nisem videl dvignjene roke. Glasovanje sem prekinil prepozno. Vaša virtualna odsotnost ni vplivala na rezultat. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gimnazijah, skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 9. julija 2019. In s tem prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati k 5. členu. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 50. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem zaključujem odločanje o amandmajih in s tem zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandma k dopolnjenemu predlogu zakona ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Ugotavljam, da bo gospod Miha Kordiš predstavil stališče o glasovanju v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Levici delimo stališče velike večine slovenskih državljank in državljanov, in to je, da naj bo slovenski javni denar namenjen zgolj in samo za javne šole, ne pa da financira tudi zasebne šole. Zato s predlagano rešitvijo, ki jo pripravilo ministrstvo za izobraževanje, v resnici nismo zadovoljni. Drži, da gre za najbolj levo rešitev znotraj odločbe Ustavnega sodišča, ampak ravno ta odločba Ustavnega sodišča je problem, ker gre proti javnemu interesu v slovenskem izobraževanju. Kljub temu bomo zakon podprli. Položaja zasebnih šol ne izboljšuje, hkrati pa je na horizontu zelo realna grožnja, da bo koalicija kapitulirala pod pritiski z desnice in do konca mandata sprejela takšno rešitev, ki bo napojila vse apetite z desne in vse apetite Rimskokatoliške cerkve. Vidimo pa to spremembo Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja kot zgolj neko prehodno rešitev. Prehodno rešitev na poti do tega, da spremenimo slovensko ustavo in v njej kategorično zapišemo, da gre lahko javni denar samo in izključno za javne šole. Hvala.
Hvala za obrazložitev v imenu poslanske skupine. Obrazložitev v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija ima gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Poslanska skupina bo glasovala proti zakonu. Slovenija je pravna država, naj bi bila pravna država in zato so odločbe Ustavnega sodišča zavezujoče; in še posebej oblast, ki jih mora spoštovati, mora uresničiti odločbe Ustavnega sodišča. Naša dolžnost, poslancev in poslank, torej izvoljenih predstavnikov ljudstva, je odločbe Ustavnega sodišča izvršiti pravočasno, v celoti in v skladu z njihovimi nameni in cilji. Naj spomnim, v tej zadevi je Ustavno sodišče odločilo, da je Državni zbor kršil pravico otrok in njihovih staršev do brezplačnega obveznega osnovnošolskega izobraževanja ne glede na ustanovitelja šole. Presodilo je, da Državni zbor za poseg v to pravico ni ponudil nobenega ustavno dopustnega razloga. Vladajoča koalicija v sestavi prejšnjega Državnega zbora je več kot tri leta odločbo Ustavnega sodišča preprosto ignorirala. Pravice slovenskih otrok do enakopravne izobrazbe, do enakopravne obravnave na področju obveznega osnovnošolskega izobraževanja so tako ostale kršene. Kolegice in kolegi, tako ravnanje je ustavnopravno nevzdržno in nezdružljivo s temeljnimi pravnimi postulati Evropske konvencije za varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Po tem, ko je tako stanje trajalo cela tri leta, se je tedanja oblast odločila spremeniti Ustavo, a tudi za to ni navedla prav nikakršnega ustavno dopustnega razloga, ki bi prestal vsaj presojo razumnosti. Slovenska pravna stroka je zato presodila, da gre za zlorabo pravne oblike ustavnega amandmaja, ki tudi zato ni bil sprejet. Odločba Ustavnega sodišča pa je ostala vse do danes ne samo neizvršena, temveč se jo skuša celo izigrati tako, da bi bili njeni pobudniki še na slabšem, še na slabšem, kot so bili pred sprožitvijo ustavnega spora. Ali gre kdo na sodišče iskati pravico zato, da bi mu ta pravica bila porezana? Nihče. In zato je veliko razlogov, da bo Poslanska skupina Nove Slovenije glasovala proti temu zakonu. Hvala lepa.
Hvala za obrazložitev glasu poslanske skupine, gospod poslanec. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 36. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o skupnosti študentov, v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 9. julija 2019. S tem vas obveščam, da odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, LMŠ, SMC, SD, SAB in Desus k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 88, proti nihče. [[Za je glasovalo 88.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. S tem tudi zaključujem odločanje o amandmaju in tudi zaključujemo drugo obravnavo predloga zakona. Tretjo obravnavo predloga zakona bo Državni zbor opravil na naslednji seji. Besedilo predloga zakona za tretjo obravnavo bodo pripravile službe Državnega zbora. In s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je obravnava Predloga odloka o spremembah Odloka o notranji organizaciji, delovnih mestih in nazivih v službah državnega zbora. Ker k predlogu odloka matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji na seji zbora h končni določbi niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu odloka. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 88, proti nihče. [[Za je glasovalo 88.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O STRATEŠKEM PARTNERSTVU MED EVROPSKO UNIJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER JAPONSKO NA DRUGI STRANI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Matično delovno telo v okviru druge obravnave k predlogu zakona ni sprejelo nobenega amandmaja. S tem prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 81, proti 7. [[Za je glasovalo 81.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je z Mandatno-volilnimi zadevami. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju namestnice predsednika Državne volilne komisije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za namestnico predsednika Državne volilne komisije za preostanek mandatne dobe Državne volilne komisije, imenovane s sklepom o imenovanju predsednika in članov Državne volilne komisije ter njihovih namestnikov z dne 17. 11. 2016 v Uradnem listu Republike Slovenije, št. 74/16, imenuje gospa Brigita Domjan Pavlin. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 81, proti nihče. [[Za je glasovalo 81.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o prenehanju funkcij, razrešitvi in imenovanjih predsednikov in podpredsednika delovnih teles Državnega zbora. Predlog sklepa z dne 5. julija 2019 je pripravljen na podlagi predlogov Poslanske skupine Nova Slovenija - krščanski demokrati z dne 3. julija 2019 in Poslanske skupine Socialnih demokratov z dne 4. julija 2019. Prijavljenih k razpravi ni. S tem prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o prenehanju funkcij, razrešitvi in imenovanjih predsednikov in podpredsednika delovnih teles Državnega zbora. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 88, proti nihče. [[Za je glasovalo 88.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na Predlog za imenovanje članov Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Vlada je 4. julija 2019 Državnemu zboru predlagala, da za člana in članico Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev imenuje gospoda Primoža Damjanoviča in mag. Katjo Jurančič Bratina. Besedo predajam predstavniku Vlade, državnemu sekretarju Metodu Dragonji. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Sedanjim članom Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev, razen direktorju kot predsedniku Sveta, poteče mandat 14. julija letos. Vlada je izpeljala predpisane postopke po Zakonu o trgu finančnih inštrumentov, objavila javni razpis 5. aprila 2019 v Uradnem listu in na spletni strani Ministrstva za finance ter ocenila prispele prijave kandidatov. 30. maja je Državnemu zboru predlagala štiri kandidate za imenovanje za mandatno obdobje šestih let. Na tajnem glasovanju v Državnem zboru sta bila 18. 6. 2019 izvoljena dr. Dragan Kesič in mag. Gorazd Čibej, dva kandidata pa nista dobila zadostne podpore poslank in poslancev. Državni zbor je o tem obvestil Vlado. Minister za finance je odločil, da ne bo ponavljal javnega razpisa, ampak da bo nove kandidate imenoval iz nabora prijavljenih na javni razpis. Prav tako ima minister možnost na podlagi določb 477. člena Zakona o trgu finančnih inštrumentov, da predlaga tudi druge kandidate. Na podlagi predloga ministra za finance je Vlada 4. julija odločila, da predlaga Državnemu zboru dva nova kandidata. Najprej je to gospod Primož Damjanovič, magister prava, ki je trenutno namestnik direktorja in vodja Sektorja skladov na Agenciji za trg vrednostnih papirjev. Zadolžen je za regulacijo investicijskih in vzajemnih pokojninskih skladov. In druga kandidatka, gospa Katja Jurančič Bratina, magistrica znanosti s področja aktuarstva, področna sekretarka na Agenciji za trg vrednostnih papirjev. Njeno delovno področje se nanaša na izvajanje nadzora nad spoštovanjem določb Zakona o trgu finančnih inštrumentov, predvsem glede odkrivanja zlorab na trgu. Oba kandidata sta neodvisna in sta politično neizpostavljeni osebi. Imata vse potrebne strokovne kvalifikacije in izkušnje, ki jima bodo omogočile strokovno delovanje v korist razvoja kapitalskih trgov Republike Slovenije in pri uvajanju unije evropskih kapitalskih trgov. Mandat bo pričel teči 15. 7. 2019. Zato predlagam v imenu Vlade, da Državni zbor predlog Vlade podpre. Hvala lepa.
Hvala, gospod državni sekretar. Matično delovno telo, to je Mandatno-volilna komisija, nam je pisno poročalo. Prijavljenih k razpravi ni. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja o Predlogu za imenovanje članov Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Skladno s sedmim odstavkom 477. člena Zakona o trgu finančnih inštrumentov Državni zbor o imenovanju članov Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodijo glasovanje, to so: gospod Franc Breznik, gospa Andreja Zabret, gospa Janja Sluga in gospod Blaž Pavlin. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodelovala tudi namestnica generalne sekretarke gospa Jerneja Bergoč. Ali kdo takšni sestavi komisije nasprotuje? Če ne, ugotavljam, da lahko prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti 2. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bosta poslankam in poslancem vročeni dve glasovnici, in sicer tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega ter pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na vsaki glasovnici obkroži beseda »za« ali beseda »proti«. V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanke oziroma poslanca ni jasno razvidna. V skladu s sedmim odstavkom 477. člena Zakona o trgu finančnih inštrumentov bo vsak od predlaganih kandidatov za članico oziroma člana Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev imenovan, če bo za glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci boste izpolnjeno glasovnico dali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Preden preidemo na izvedbo tajnega glasovanja, opozarjam na določbo drugega odstavka 92. člena Poslovnika Državnega zbora, ki določa, da med tajnim glasovanjem v dvorano nimajo dostopa osebe, ki niso udeležene pri glasovanju. Zato pozivam vse predstavnike Vlade in strokovne sodelavce poslanskih skupin, da dvorano v tem času zapustijo. S tem prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslanki in poslanca, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasite v sobi 217, kjer boste prevzeli volilni material. Glasovanje se bo pričelo ob 15.15 in bo trajalo do 15.30. Po končanem glasovanju prosim poslanki in poslanca, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se zberete v sobi 217. In s tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 15.50. (Seja je bila prekinjena ob 15.04 in se nadaljevala ob 15.50.)
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, nadaljujemo s prekinjeno sejo. Nadaljujemo z obravnavo 18. točke, to je s Predlogom za imenovanje članov Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Dovolite, da preberem dva zapisnika. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o predlogu za imenovanje mag. Katje Jurančič Bratina za članico Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora 10. julija 2019. Razdeljenih je bilo 67 glasovnic. Oddanih je bilo 67 glasovnic. Neveljavnih je bilo 12 glasovnic, veljavnih 55. Za je glasovalo 49 in proti 6 poslancev. Na podlagi izida glasovanja je mag. Katja Jurančič Bratina z večino glasov vseh poslancev imenovana za članico Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Mandat priče teči s 15. 7. 2019. Zapisnik številka dva o ugotovitvi izida glasovanja o predlogu za imenovanje gospoda Primoža Damjanoviča za člana Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora 10. julija 2019. Razdeljenih je bilo 67 glasovnic. Oddanih je bilo 67 glasovnic. Neveljavnih je bilo 12 glasovnic, veljavnih 55. Za je glasovalo 48 in proti 7 poslancev. Na podlagi izida glasovanja je gospod Primož Damjanovič z večino glasov vseh poslancev imenovan za člana Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Mandat priče teči s 15. 7. 2019. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in seveda čestitam imenovanima. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda, Vprašanja poslank in poslancev. Glasovanje bomo opravili na podlagi pregleda predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov z dne 10. julija 2019, ki je objavljan na e-klopi. S tem prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Prvi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Janija Ivanuše v zvezi z dinamiko nadaljevanja gradnje hitre ceste Ormož–Hajdina. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 41. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Drugi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje mag. Branka Grimsa v zvezi s preprečitvijo izrinjanja Slovenije iz šengenskega območja. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 48. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Tretji predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Jerneja Vrtovca v zvezi z mešanimi policijskimi patruljami na slovensko-italijanski meji. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 44. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Četrti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje dr. Mateja Tašnerja Vatovca v zvezi z načrtovanimi posegi v sistem socialnih transferjev in uresničevanjem koalicijskih zavez, poveznih z zniževanjem stopnje tveganja revščine v Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 47. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Peti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje gospoda Primoža Siterja v zvezi z dodatkom za delovno aktivnost. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 45. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Šesti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje gospoda Primoža Siterja v zvezi z naraščajočo plačno vrzeljo med spoloma v Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 45. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Sedmi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo gospoda Rudija Medveda na poslansko vprašanje dr. Franca Trčka v zvezi z zakonom o mestnih občinah. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 45. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Osmi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor gospoda Simona Zajca na poslansko vprašanje gospe Nataše Sukič v zvezi s pridobivanjem okoljevarstvenih dovoljenj ter požarno varnostjo v sortirnicah odpadkov. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 44. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Deveti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor gospoda Simona Zajca na poslansko vprašanje gospoda Marka Bandellija v zvezi z novim vodnim virom za slovensko Obalo in zaledje. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 40. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Gospod poslanec, bili ste pa zelo zelo blizu. Prehajamo na deseti predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandre Pivec na poslansko vprašanje gospoda Borisa Doblekarja v zvezi z boleznijo modrikastega jezika. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 50. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Enajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje gospoda Žana Mahniča v zvezi z zapiranjem poštnih poslovalnic, pri čemer se sledi poslovnemu interesu in ne interesom državljanom. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 42. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Dvanajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor gospoda Simona Zajca na poslansko vprašanje gospoda Branka Simonoviča v zvezi z zagotavljanjem ustavne pravice do pitne vode za prebivalce na območju rižanskega vodovoda. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 35. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ugotavljam, da se gospod Branko Simonovič počuti kot zmagovalec. / aplavz/ Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, verjemite, da gre hitreje, če bomo zbrani še nekaj minut. Hvala. Trinajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor gospoda Simona Zajca na poslansko vprašanje gospoda Boštjana Koražije v zvezi s sanacijami plazov v Halozah. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 43. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, smo pri zadnjem, štirinajstem predlogu, ki se glasi takole: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje gospoda Boštjana Koražije v zvezi s celostnimi ukrepi za razvoj območja Haloz. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 43. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 10. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lep dan še naprej, spoštovani poslanke in poslanci!