Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam 47. izredno sejo Državnega zbora, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 58. člena in drugega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Spoštovane kolegice in kolegi, obveščam vas, da je umrl gospod mag. Janez Jug, delegat Zbora občin v mandatnem obdobju 1990 do 1992 ter poslanec Državnega zbora v mandatnem obdobju 1992 do 1996. Njegov spomin bomo počastili z minuto molka. [[minuta molka]] Spoštovane kolegice in kolegi, obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: gospod Franc Pukšič, gospod Dušan Kumer, gospod Milan Gumzar od 17. ure dalje, gospod Aleksander Zorn, gospod Janez Ribič, gospod Matjaž Zanoškar, gospod mag. Franc Žnidaršič od 15.00 dalje, gospod Samo Bevk od 18.30 dalje, gospod Janez Janša, gospod mag. Branko Grims, gospod Aleš Posedel in gospod Iztok Podkrižnik. Na sejo so vabljeni predstavniki Vlade k 1. točki dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 47. izredne seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v torek, 27. 9. 2011, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z 2. odstavkom 46. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za širitev dnevnega reda seje nisem prejel, zato predlagam, da je za današnjo sejo določen dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Nismo sklepčni, zato vas, kolegice in kolegi, še enkrat prosim za zbranost glede na to, da nas je v dvorani, vsaj po občutku, več. Torej še enkrat glasujemo; torej drugič glasujemo o predlogu dnevnega reda. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev. Za je glasovalo 48, proti pa 1. [[Za je glasovalo 48 članov.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je dnevni red 47. izredne seje zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O POROŠTVU REPUBLIKE SLOVENIJE ZA OBVEZNOSTI IZ DOLGOROČNEGA POSOJILA V VIŠINI 440 MILIJONOV EVROV, KI GA NAJAME TERMOELEKTRARNA ŠOŠTANJ D. O. O. PRI EVROPSKI INVESTICIJSKI BANKI ZA FINANCIRANJE PROJEKTA POSTAVITVE NADOMESTNEGA BLOKA 6 MOČI 600 MW V TERMOELEKTRARNI ŠOŠTANJ, PRVA OBRAVNAVA, v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 31 poslank in poslancev s prvopodpisanim Bojanom Kontičem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 31 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Bojanom Kontičem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Sem slišal za proceduralni predlog, gospod Franco Juri, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanska skupina Zares je na včerajšnjem kolegiju predsednika Državnega zbora opozorila, da do sklica te 47. izredne seje Državnega zbora oziroma obravnave Predloga zakona o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti iz dolgoročnega posojila v višini 440 milijonov evrov, ki ga najame Termoelektrarna Šoštanj d. o. o. pri Evropski investicijski banki, ne bi smelo priti, saj se na dnevni red Državnega zbora lahko uvrsti le zadeva, za katero obravnavo so izpolnjeni pogoji, določeni s Poslovnikom Državnega zbora in v tem primeru tudi z Zakonom o zunanjih zadevah. Menimo, da je v tem primeru prišlo do kršitev določb 169. člena Poslovnika Državnega zbora in 70. do 75. člena Zakona o zunanjih zadevah. Po naši oceni predlog zakona ne bi smel biti obravnavan v Državnem zboru. Poroštvena pogodba je namreč mednarodna pogodba in zato je treba najprej izpeljati postopke skladno z Zakonom o zunanjih zadevah, kar pomeni, da je treba najprej pripraviti pogajalska izhodišča, jih potrditi na Odboru Državnega zbora za zunanjo politiko, izvesti pogajanja z Evropsko investicijsko banko, nato z njo skleniti poroštveno pogodbo in šele potem sledi ratifikacija pogodbe oziroma zakon o poroštvu. Za skoraj vse navedene faze postopka pa je pristojna izključno Vlada in ne Državni zbor oziroma poslanci. Po naši oceni bi bila nadaljnja obravnava predloga zakona celo v neskladju z ustavo, saj ne samo da bi v primeru, da bi bil zakon sprejet, prišlo do postopkovnih kršitev, ampak bi prišlo do posega v ustavno načelo delitve oblasti. Zato v Poslanski skupini Zares na podlagi tretjega odstavka 73. člena Poslovnika Državnega zbora predlagamo, da se seja Državnega zbora prekine. Ker gre za izjemno pomembno točko dnevnega reda, menimo, da ni prostora za improvizacijo, da je prav zaradi pomena tega vprašanja treba maksimalno in v celoti spoštovati tako poslovnik kot zakone. Hvala.
Hvala lepa, gospod Franco Juri. Želel bi pojasniti. V skladu s Poslovnikom Državnega zbora se predlogi zakonov, ki vsebujejo vse formalne sestavine, posredujejo poslankam in poslancem, s čimer se začne zakonodajni postopek. V primeru predloga zakona o poroštvu za TEŠ 6 sem po posvetu s strokovnimi službami Državnega zbora ocenil, da predlog vsebuje vse formalne sestavine, ki so nujno potrebne za začetek zakonodajnega postopka, zato sem ga posredoval v zakonodajni postopek. Menim, da poslovniške, zakonske ali ustavne podlage, da bi predlog zakona zadržal, ni. Menim, da če bi to storil, bi kršil pravico kvalificiranim predlagateljem do zakonodajne pobude. Zato tudi menim, da prekinitev ni utemeljena. Prosim, gospod Franco Juri.
Navadno proceduralno. Sami ste omenili formalne vsebine, ki jih mora pobuda vsebovati, in prav v našem predlogu in v naših ugotovitvah smo dokazali, da teh formalnih vsebin ni. Prav zaradi tega ne vidimo razloga, da bi to sejo danes nadaljevali. Ponavljam. Tema, ki bi jo danes obravnavali, je tako pomembna in tako kontroverzna v javnosti, v strokovni javnosti, navsezadnje tudi posvetovalni telesi vlade in tega Državnega zbora sta izrazili negativno mnenje in ni vseh formalnih vidikov, niti v dosjeju, ki ga imamo danes tukaj, da bi lahko takšni razpravi ugodili. Zato mi vztrajamo pri tem, da se ta seja prekine, ker če ne, menimo, da bomo prvič verjetno v zgodovini Državnega zbora nastopali nespoštljivo do lastnega poslovnika in tudi zakonodaje.
Gospod Franco Juri, še enkrat ponavljam svojo obrazložitev, da glede poslovniških razlogov okrog formalnih sestavin, je predlog bil ustrezen. Seveda pa bo vsebina sama in obravnava besedila tega zakona pokazala in odprla dileme, o katerih vi govorite, o katerih sam nisem mogel presojati, ko je bil predlog zakona predložen. Zato menim, da ni razlogov za prekinitev, in nadaljujem obravnavo. Gospod Franco Juri, če imate še kakšen dodaten proceduralni predlog, bi vas prosil, drugače pa ste že ponovili. Imate besedo, gospod Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Predlagam, da se o našem predlogu glasuje. Hvala.
Glejte, gospod Franco Juri. Tega predloga ne morem dati na glasovanje, ker nimamo razlogov. Seja je sklicana, da se ta zadeva obravnava in po obravnavi te zadeve bomo poslanke in poslanci na podlagi argumentov ocenili o sami vsebini tega predloga. Sam si ne zamišljam, da bi kateri koli predsednik imel diskrecijsko pravico odločati o vsebini, zato nadaljujemo obravnavo predloga. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniki predlagatelja predloga zakona gospodu Bojanu Kontiču.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Smo v času, ko vlada opravlja tekoče posle in njena odločitev, da poroštvo ne sodi med tekoče posle, nas je podpisnike tega zakona pripeljala v situacijo, ko smo sprejeli odločitev, da predlagamo zakon o poroštvu. S tem bomo, seveda če bo zakon sprejet, preprečili, da največji slovenski projekt zastane ali se celo zaustavi, in to v razmerah, ko iščemo vse mogoče načine, kako spodbuditi gospodarsko rast. Pri tem velja omeniti, da ne gre za posojilo, o katerem bi se po sprejetju zakona pričeli pogajati. Gre za posojilo, ki je odobreno, potrebuje pa poroštvo države, in v postopku pridobivanja kredita so sodelovali tudi predstavniki ministrstev, kot je moč razbrati iz obrazložitve današnjega predloga. Poslanci smo se s projektom nadomestnega bloka TEŠ 6 srečali na dveh sejah odbora za gospodarstvo državnega zbora. Z noveliranim investicijskim programom, revizija štiri, iz avgusta 2011 in recenzijo neodvisnega izvajalca, v katero so bili vključeni tudi mednarodni strokovnjaki, so podani odgovori na sklepe Vlade Republike Slovenije iz aprila 2011. Z njim pa smo seznanili tudi poslanci na seji odbora za gospodarstvo 6. septembra 2011. Brez dvoma je projekt že v fazi, ko ga brez znatne škode ni mogoče zaustaviti; podpisane so pogodbe, dela na projektu so v polnem teku, plačano je že skoraj 400 milijonov evrov [[...]]Ne moremo spregledati dejstva, da je investitor družba, ki je posredno v 100 % državni lasti, prav tako je v 100 % državni lasti njen lastnik Holding Slovenske elektrarne, ki združuje 71 % zmogljivosti za proizvodnjo električne energije. Zakaj je zakon o poroštvo nujno sprejeti – zaradi ekonomskih razlogov in zaradi specifičnih energetskih razlogov. Investicija pomeni nadomestno kapaciteto za vse obstoječe energetske bloke v Šoštanju. Z letom 2015 namreč popolnoma prenehajo delovati bloki od 1 do 4, medtem ko blok 5 postane hladna rezerva. Instalirana moč Šoštanju se zniža, izkoristki se povečajo, bistveno pa se zmanjšajo emisije, kar v plačni kuponski politiki pomeni izboljšanje ekonomike poslovanja TEŠ. Vsi izračuni kažejo, kar je potrdila tudi recenzija, dokazujejo, da je to donosen projekt, ki se bo sam odplačeval. Velika prednost projekta je, da omogoča postopno prenehanje premogovništva in proizvodnje električne energije iz fosilnih goriv v Šaleški dolini brez dodatnih izdatkov za proračun, kot je bil to primer pri zapiranju nekaterih drugih rudnikov. Tudi dinamika proizvodnje električne energije je prilagojena temu cilju. Prednost je tudi ta, da je energent, velenjski lignit, v neposredni bližini in njegova cena ni odvisna od tržnih nihanj. Danes vsi trendi kažejo, da je in bo proizvodnja električne energije v svetu donosen posel, in ne vem, zakaj ne bi tako kot dele za avtomobile in druge izdelke in storitve iz Slovenije prodajali tudi električno energijo, ki je enak kakovosti kot nemška, avstrijska, češka in dosega tudi enake cene. Na tem mestu ne bi želel na široko govoriti o makroekonomskih vplivih projekta, ki so veliki tako na kratek kot dolgi rok. Z energetskega vidika pa je ta investicija nujna. Ravno termoelektrarna na domači energetski vir zagotavlja stabilnost oskrbe, zaradi karakteristik nadomestnega bloka 6 pa tudi sistemske storitve, vključno s sekundarno regulacijo energetskega sistema države. V primeru jamstva ne gre za veliko tveganje države, veliko večji riziko je, če jamstva ne sprejmemo in začasno ali za stalno zaustavimo projekt. Stroški tega so namreč enormni. Alternativa neizvedbe projekta je neposreden strošek, ocenjujejo ga na približno 1,8 milijarde evra. V tem primeru bi dobili revitalizirana bloka 4 in 5 z bistveno slabši izkoristki in bistveno slabšo ekonomiko, morali pa bi sprejeti tudi zakon o zapiranju Premogovnika Velenje najkasneje do leta 2030. Posredni stroški zaradi nujnega uvoza električne energije in zakupa sistemskih storitev za elektroenergetski sistem pri tem sploh niso upoštevani. Vsi zapleti z investicijo v nadomestni blok 6 dokazujejo, da mora postati tudi energetika normalna gospodarska dejavnost, brez velikega vpletanja politike. Da do takšnih zapletov v prihodnje ne bi prihajalo, bo treba razmisliti tudi o tem, ali bi v spremembe energetskega zakona vnesli tudi prosto razpolaganje družb s sredstvi in s tem omogočali družbam s področja energetike, da obstoječe in bodoče energetske objekte obremenijo v korist posojilodajalcev. To namreč zdaj v tem trenutku ni mogoče. Podpisniki zakona predlagamo, da Predlog zakona o poroštvu sprejmemo.
Hvala lepa. Ker predstavnikov Vlade ni, nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo dajem v imenu Poslanske skupine Zares gospodu Gregorju Golobiču.
Gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana publika na balkonu.! Postopek, ki smo mu danes priča in ki smo ga poskušali preprečiti s postopkovnim izhodom, častnim izhodom za Državni zbor, da se ne prekrši pri osnovnih postulatih svojega delovanja, ki jih je prakticiral v tem mandatu, se žal odvija naprej. Ta postopek demonstrira moč valjarja, ki sliši na ime 60 plus in je slaba napoved tega, kar čaka morda v prihodnosti Slovenijo. Ta postopek kaže demokratičen deficit. Več o tem v nadaljevanju. Sam projekt TEŠ 6 je projekt, ki kaže še nekaj bistveno bolj zaskrbljujočega; kaže, da imamo opravka z ugrabitvijo države v čistem pomenu besede. Danes tu praznina, ki je za menoj in med predsednikom Državnega zbora – tu ne sedi noben predstavnik Vlade. Noben predstavnik izvršne veje oblasti danes ne sedi tu. Še več. Pred nami ni mnenja Vlade o največjem, kot je bilo ravnokar rečeno, projektu v tej državi. Zakaj ne? Seja Vlade je prekinjena, zato ker se Vlada ne more uskladiti, ker Ministrstvo za gospodarstvo nasprotuje tej dikciji tega zakona, temu poroštvu, medtem ko Ministrstvo za finance to s stisnjenimi zobmi in malo po ovinku, ampak vendar, podpira na način, da mu ne nasprotuje. To je izkaznica tega projekta in to je demonstracija moči tistega energetskega lobija, ki se izživlja nad to politiko v tem trenutku in ki drži v rokah, v pesti ključne institucije, tudi politične institucije te države, tudi institucije, ki se jim reče lahko medijski nadzor tega, kar politika počne. Moč lobijev v tej zadevi je res neverjetna in verjemite mi, izkusili smo na lastni koži v stranki Zares, kaj to pomeni, kakšne vzvode imajo, kakšnih sredstev diskvalifikacije se znajo posluževati, in verjamem, da bodo to občutili tudi vsi tisti, ki bodo v nadaljevanju poskušali biti v tej zadevi na strani javnega interesa in na strani tistega, na podlagi česar bo ta Slovenija se morda v prihodnosti smela razvijati. Dve leti je potrebovala Vlada Republike Slovenije za to, da je prišla do elementarnih podatkov in osnovnega uvida v to, kaj so predpostavke tega projekta. Dve leti! Vlada Republike Slovenije. Seveda je to preprečeval nekdanji minister za gospodarstvo, dr. Matej Lahovnik, morala je priti nova ministrica, da je vendar uspela doseči, da so bile opravljene revizije tega projekta in da je del odločevalcev dobil vpogled v predpostavke tega projekta. Cena je seveda vmes neusmiljeno naraščala. Gospod Vizjak je nedavno, pred leti nasprotoval temu projektu, ko je bil tehtal 1,1 milijarde evrov; sedaj ga podpira, ko tehta 1,4 milijarde evra. Cena je naraščala, dela so se odvijala, naročila so se izvajala, in to ne javna naročila, kakor bi se morala, ampak domačijska naročila. To, da vlada neke demokratične države ne more o največjem projektu, v katerega investira podjetje v stoprocentni državni lasti, priti do osnovnih uvidov, je škandal brez primere in je dokaz ugrabitve države. Te študije so še danes tu, v Državnem zboru, vendar z oznakami zaupnosti. Investitor HSE na njih ohranja oznake zaupnosti, zato da javnost ne bi izvedela, kako strahovite nepravilnosti so se doslej pri tem projektu vodile, kako zanič je bil voden, kako škodljive pogodbe so se sklepale, škoda gre v stotine milijonov evrov. Ta projekt je ekonomsko, energetsko, okoljsko nevzdržen. In ni res, da je ustavitev tega projekta dražja kot njegovo nadaljevanje. To je jasno vsaki gospodinji, ki ve, da če nečesa ne more financirati in če tisto, kar namerava financirati, ne bo povrnilo vložka, da bo nasedla, da je ceneje ustaviti – ne glede, na kateri točki ustavi tak projekt –, kot pa ga brezglavo in trmoglavo nadaljevati. Seveda, če ti gre za javni interes. V tem primeru bi moralo iti za javni interes. Posledica te trmoglavosti, posledica te zaslepljenosti, posledica te ugrabitve države je, da bo elektrika dražja – itak bo dražja, ampak bo še dražja –, da bo izčrpan investicijski potencial slovenske energetike, da bo Holding Slovenske elektrarne bankrotiran in da ne bo nobenega denarja za okoljsko in energetsko vzdržne investicije v obnovljive vire energije in v tudi učinkovito rabo energije; pa tudi v smiselne projekte, ki vendar še morajo nastajati tudi na podlagi fosilnih goriv ali morda jedrske energije, vendar to je tako oddaljeno in tako nezanesljivo, da bi o taki zadevi v Sloveniji lahko razpravljali na demokratičen način, da smo lahko šokirani. In v tem vmesnem času bo vnovčeno, seveda, tudi poroštvo države. Danes v zvezi s tem projektom lahko govorimo, da trpi, ne samo za ekonomskimi predpostavkami, ampak tudi za demokratičnim deficitom, kot sem počel. Vsi, poslanke in poslanci, smo v preteklih dneh dobili predse pozive različnih številnih nevladnih organizacij. Greenpeace, Fokus, Umanotera, Ekologi brez meja, Slovenski E-forum, Pravno-informacijski center nevladnih organizacij, Gibanje TRS, Davkoplačevalci se ne damo, Ekološki kulturni zavod Juhahu, Brez izgovora Slovenija. Če k temu dodamo še Svet za trajnostni razvoj in Svet za varstvo okolja – in oba vključujeta po demokratični poti izbrane strokovnjake na tem področju, ljudi z najboljšimi referencami za to področje –, oba foruma, posvetovalni telesi, kot je bilo prej rečeno, Vlade in Državnega zbora, sta se izrekla nedvoumno proti. Tega ta politika ne sliši! Tega večina medijskih navijačev ne sliši. Za njih prostora v tej demokraciji ni. Iz tega sledi, da bo treba na koncu tega procesa, če bo pripeljan na način, kot je bil začet, poseči po skrajnem orodju, to je po referendumu, da bodo na njem državljani, ki jim je bila s strani tega lobija, ki presega vsakršno delitev na koalicijo in opozicijo – to evidentno sklicatelji, podpisniki te današnje seje, dokazujejo –, da lahko državo vrnili, vzeli nazaj v svoje roke. In vzeli v svoje roke tudi prihodnost, ki jim je ta projekt ne ponuja. Stranka Zares bo nadaljevala in bo sedaj ne več osamljena, kot je bila v zadnjih nekaj letih, okrepljena s tistimi, ki so se končno pričeli javno oglašati o zadevi, ki tako bode v oči, da bo marsikoga v prihodnosti bolela glava, če se bo ta projekt nadaljeval, bomo še naprej opozarjali na njegove nepravilnosti, na škandalozne poteze, ki jih vsebujejo vse te študije, vsa ta spoznanja, o katerih tu sploh ni mogoče govoriti v času, ki je na razpolago, ker jih je toliko. Mi bomo naprej dosledno vztrajali in opozarjali na to, kako se razvoj Slovenije ne more odvijati na predpostavkah, ki so fiktivne, in predvsem, da se ne more odvijati v nasprotju z javnih interesom in v škodo državljank in državljanov Republike Slovenije, zato bomo proti temu zakonu.
Hvala lepa. V zvezi s predstavljenim stališčem bi rad ponovno opozoril, da ni nobenih formalnih, ustavnih, zakonskih ali poslovniških zadržkov, ki bi preprečevali, da Državni zbor tega predloga zakona na današnji seji ne bi obravnaval. Morebitne vsebinske zadržke, torej vsebinske zadržke, pa bodo poslanke in poslanci lahko izrazili v razpravi ter na koncu ob glasovanju odločali o nadaljevanju predloga zakona. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil stališče gospod Franc Bogovič.
Lep dober dan, spoštovani predsednik! Spoštovane kolegice in kolegi, ostali prisotni na seji! Danes govorimo o poroštvu k kreditu, ki ga TEŠ pridobiva iz Evropske investicijske banke v višini 440 milijonov. Če smo gradivo podrobno pregledali, vidimo, da odločamo tudi o že prejetih 110 milijonih, ki jih je Evropska investicijska banka že odobrila in izplačala tej gospodarski družbi, prav tako je pa vezano na naše poroštvo, na naše odločanje, tudi kredit, ki je odobren s strani Evropske banke za razvoj v višini 200 milijonov. Se pravi, posredno ali pa kar direktno odločamo o poroštvu za 750 milijonov. Včeraj smo odločali o drugem poroštvu, kjer smo našo izpostavljenost proti evropskem območju povečali za dobro milijardo in 200. Človeku, hote ali nehote, pride misel glede na politično situacijo, kot jo imamo, kot da smo na koncu neke sezone, ko se je začela razprodaja, celo ima človek včasih že občutek, da smo tako daleč, kot da že trgovino zapiramo in, mogoče, italijansko besedo "sconto" na veliko napišemo na vrata in hodimo v to trgovino vsi skupaj. Ta trgovina je naša država Republika Slovenija. Govorimo o poroštvu k projektu, ki je v teku že zadnjih 5, 6 let; o projektu, za katerega je že, kolikor vemo in iz samih poročil in tudi same obravnave na odboru za gospodarstvo, okoli 400 milijonov evrov že porabljenega denarja; o projektu, ki ima obveznosti v naslednji polovici leta v približno takšni višini – se pravi novih 400 milijonov evrov – in o projektu, ki je 80 % vezan na finančne vire, o katerih sem prej govoril, na poroštvo države in podobno. Mislim, da resnično govorimo o projektu, ki je v veliki meri voden nepravilno, to, kar smo slišali vsa leta. Sam sem o tem projektu kot prvi poslanec spregovoril in kot opozicijski poslanec postavil vprašanje predsedniku Vlade, to je bilo januarja 2009, ali ni glede na spremenjene razmere na gospodarskem področju – padec porabe elektrike, padec cene elektrike, sprejetem energetsko-okoljskem paketu, ki je bil sprejet v okviru Evropske komisije – čas, da se resno in odgovorno razmisli o projektu, v katerega je bilo takrat vezanih 25 milijonov evrov, in to je bila potencialna izguba tistega trenutka. Zgodilo se je nekaj podobnega, kot se dogaja danes – ignoranca Vlade. Mislim, da sta današnja seja in današnja točka resnično odraz razmer zadnjih treh let, v katerem tisti, ki so odgovorni za vodenje te države, enostavno ne vedo, o čem odločajo, za kaj so odgovorni in se ne zavedajo svoje odgovornosti. Zame je resnično škandalozno to, da se Vlada na današnji seji ne more opredeliti do tega, da ne pride sem, da ne pove svojega stališča in da poslanci glede na resnost projekta jemljejo zadevo v svoje roke. Zavedam se velik posledic, ki jih ima lahko izglasovanje/neizglasovanje poroštva. Velike posledice so lahko tudi tako, če se bo uresničilo to, o čemer je predstavnik stranke Zares spregovoril, da lahko o tem projektu kot o zakonu, o poroštvu odločijo na koncu predstavniki ljudstva na referendumu. Upam, da se zavedamo, kam smo vsi skupaj pripeljali situacijo, in bojim se, da če bo to poroštvo izglasovano, da se bo resnično zgodil črn scenarij, ki bo ne glede na čudne koalicije, ki se formirajo, ali pa neobičajne – zakaj čudne, vsaka je mogoča, ampak ta je zdaj malo neobičajna glede na dogodke zadnjih let –, da se bo zgodilo to, da bomo čez nekaj mesecev ugotovili, da je lahko treba vrniti 110 milijonov evrov kredita EIB, da so padli krediti, ki so že odobreni, in da imamo na drugi strani gradbišče, pogodb za 800, 900 milijonov in milijardno izpostavljenost države posredno kot lastnice tega energetskega kolosa. Bojim se, da bomo resnično pripeljali državo s tem neodgovornim početjem v zelo čudne zadeve; česar pa me je še bolj strah, takšna praksa, ki se zdaj odvija, je praksa, ki bo imela dolgoročne posledice, kajti to bo na nek način tudi manira, recept, po katerem se umeščajo tako okoljsko zahtevni projekti. Sam imam določene izkušnje iz projektov, ki so vezani na jedrsko tehnologijo kot posledica nekih odločitev iz 70. let, in desetletje je bilo potrebno, da smo opravili debato v domačem prostoru in na koncu na zborih občanov in podobno ugotovili neko lokalno večino, kar se tega projekta tiče. Mislim, da ta projekt usodno odloča o naši prihodnosti tako na področju evropske sprejemljivosti, na področju energetike, konkurenčnosti, konec koncev pa tudi o načinu in vodenju takšnih projektov in tudi o obnašanju politike v takšnem projektu. Sam moram reči, da se zavedam, da v tem trenutku brez tega poroštva pade. Bojim se ali pa mirno lahko rečem, da sem skoraj prepričan, da v tako zaostrenih pogojih na finančnih trgih, kot so danes, ni nadomestnih virov, če ni EIB, če ni EBRD, kot vidimo z garancijo eminentnih bank v ozadju že doslej, in bojim se, kakšno bo to gradbišče čez leto, dve v Šoštanju, ki se je na tak način vodilo. Da ne bo nobenega nesporazuma. V nobenem primeru in z nobenim stavkom, nobeno besedo ne obsojam zaposlenih v Holdingu, zaposlenih v TEŠ. Na tej točki se bomo zagotovo od januarja 2009, ko je bilo jasno izpostavljeno, da je na izpitu povsem padla vlada, ki bi se morala o tako kapitalni investiciji nemudoma odločiti, kajti vsem nam je bilo takrat jasno, da se bomo na koncu srečali pri poroštvu. Resnično se bojim posledic takšnega početja in tudi mislim, da ni prav, kljub vsem grožnjam, ki jih imamo, da poslanci prevzemamo to odgovornost pri tako zahtevnem projektu namesto vlade, ki se je po svoji navadi še enkrat več skrila v svoje luknje in ne ve, kaj bi naredila. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke moram reči, da tudi odločanje danes ne bo enotno. Kolega Presečnik, ki prihaja s tega konca, se je tudi podpisal med pobudnike, sam osebno pa mirno rečem, da ocenjujem, da je v tem prostoru najbrž potrebno še črpanje in koriščenje premoga naslednji dve, tri desetletji. Od vsega začetka pa mislim, da je projekt napačno zastavljen in zato tudi sam danes ne bom dal glasu za to poroštvo. Ne bom pa ga dal predvsem zaradi tega, ker se bojim posledic, ki so bile že nakazane, ki so bile napovedane in mislim, da bodo imele dolgoročno odločanje za takšne projekte v prihodnosti. Torej, v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke danes o tem projektu ne bomo glasovali enotno, vsi skupaj pa se bojim, brez vsake izjeme, posledic, kaj se bo zgodilo po današnjem in bodočem sprejetju tega zakona, če bo sprejet in še enkrat več obsojamo nedoraslo, škandalozno obnašanje vlade na tem področju.
Hvala lepa. Besedo v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije dajem gospodu Antonu Urhu, ki bo predstavil stališče.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Da – bojimo se, vendar različnih stvari. Poslanci Poslanske skupine DeSUS smo med sopodpisniki predloga zakona o poroštvu TEŠ kot tudi zahteve za sklic izredne seje ter zahteve za splošno razpravo. To seveda tudi pomeni, da bomo poslanci Poslanske skupine DeSUS predlog zakona, ki je pred nami, podprli. Odgovorno ga bomo podprli, ker se bojimo. Gospod predsednik, ali lahko nadaljujem, ali bo [[...]]?
Kolegice in kolegi, gospod Urh predstavlja stališče v imenu Poslanske skupine DeSUS in bi prosil, da mu omogočimo, da to lahko tudi korektno postori. Gospod Urh, imate besedo.
Hvala lepa. Za ta korak smo se odločili predvsem zato, ker se bojimo, da bi v primeru, da danes ta predlog zakona ne dobi večinske podpore, prišlo do občutne podražitve projekta ali v najslabšem primeru celo do odpovedi posojilnih pogodb ter posledično do izgube termoelektrarne 6 z močjo 600 MW. S tem pa bi zagotovo prišlo do dolgoročno večjih gospodarskih in socialnih posledic, saj Termoelektrarna Šoštanj že danes predstavlja središčno socialno varovalko kot eden največjih zaposlovalcev v Savinjsko-Šaleški dolini. Kot je zapisano v obrazložitvi predloga zakona, se lahko zgodi, da banke, ki sodelujejo pri projektu, v primeru neizdaje poroštva odpokličejo že dane kredite oz. garancije. Podpisana finančna pogodba med Termoelektrarno Šoštanj in Evropsko investicijsko banko opredeljuje sklenitev poroštvene pogodbe do 24. novembra letos. Na ta datum so vezane tudi vse ostale pogodbe o financiranju šestega bloka šoštanjske termoelektrarne: poleg 440 milijonov evrov posojila Evropske investicijske banke, zavarovanega s poroštvom države, gre še za 110 milijonov evrov posojila Evropske investicijske banke, zavarovanega z bančno garancijo, ter 200 milijonov evrov posojila Evropske banke za obnovo in razvoj. Če obveznosti iz 440 milijonov posojila Evropske investicijske banke ne bo poravnal TEŠ, jih bo namesto njega država. Pogodba med drugim določa še sedemletni moratorij na odplačilo glavnice in zapadlost zadnjega obroka najpozneje v 25 letih po črpanju posojila, obrestna mera pa se bo določila ob črpanju posamezne tranše. Dejstvo je, da Termoelektrarna Šoštanj – in Evropska investicijska banka – ne more jamčiti s sredstvi, ki jih ima v upravljanju. Razlog za to je v energetskem zakonu, ki ne dovoljuje zastave ali kakršne koli obremenitve sredstev, ki se uporabljajo za proizvodnjo električne energije. Prav tako se moramo zavedati, da bo tudi Holding Slovenske elektrarne brez državnega poroštva zelo težko financiral gradnjo šestega bloka šoštanjske termoelektrarne. Seveda ne moremo zanikati, da je bilo pri projektu Termoelektrarne Šoštanj 6 kar nekaj nepravilnosti, kar konec koncev priznava tudi vodstvo Holdinga Slovenske elektrarne, obenem pa zatrjujejo, da so tam, kjer je po njihovi oceni obstajala sum za negospodarno ravnanje in kjer so pravniki ugotovili možnost oškodovanja z naklepom, zadeve že pred časom posredovali pristojnim organom. V Poslanski skupini DeSUS to potezo vsekakor pozdravljamo in upamo, da bodo tisti, ki so skušali ta projekt zlorabiti za lastno korist, na koncu plačali. Ne smemo pozabiti, da ostaja ključna naloga izpeljava projekta, za kar pa je žal potrebno poroštvo države; in kot rečeno, zato bomo v Poslanski skupini DeSUS predlog zakona tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Vlada je ravnala tako, kot je ravnala tri leta doslej in vse skupaj prevalila na ramena poslancev, da bodo oni krivi čez čas, ko se bo ugotovilo, kakšna svinjarija je ta TEŠ 6. Dejstvo je, da je čista izmišljotina, da rabimo TEŠ 6 zaradi zanesljive oskrbe z elektriko iz domačega vira. To funkcijo lahko celo v večji meri od TEŠ 6 ob 3-odstotnem povečanju izkoristka za skupno 52 megavati dodatne moči opravljata in opravita obstoječa posodobljena bloka 4 in 5. TEŠ 6 je tudi več kot dvakrat predrag projekt. Pet let pred dokončanjem je uradna cena 1,3 milijarde evrov, s tem pa v tem znesku niso všteti in zajeti vsi stroški investicije. Cena bo zagotovo še narastla, to kažejo empirične izkušnje, po najnižjih izračunih za 20 do 40 %. Tukaj lahko pridemo do približno 1,9 milijarde evrov, s tem da bo – glede na to, da so nekateri gospodje in gospe, ki so tukaj zraven, neskončno pogoltni in bodo morali pristaviti svoj lonček – ta zadeva krepko presegla 2 milijardi in pol. Cela vrsta neumnosti je, ki govorijo za ta projekt. Ta projekt mora pasti in ekonomika projekta izkazuje negativno vsoto bodočih donosov pri diskontni stopnji 9 %. To stopnjo 9 % je zahtevala Vlada kot pogoj za državna poroštva, vendar v TEŠ in HSE tega ne upoštevajo in se postavljajo nad izvršno oblast in ekonomske kriterije. Svetovna banka namreč ne daje posojil za energetske projekte z nižjo stopnjo kot je 12 %. 3 % so že prigoljufali tudi tukaj. Cena vhodnega energenta, lignita, je danes 2,25 evra za gigajoule, in sicer je to zgolj rudarska, ekonomska fikcija in ta fikcija ne more ostati za celotnih 40 let, ne more ostati niti za prvih 10 let, kajti kurilnost tega lignita se zniža in bo z 11 tisoč 500 gigajoulov na tono v letu 2006 padla na 8 tisoč 500 gigajoulov v letu 2028. Vsebnost pepela se seveda poveča z 12,5 % na 24 % in to zvišuje stroške za megavat elektrike, ki je v TEŠ že danes previsoka, in sicer je danes 59 evrov za megavatno uro, medtem ko je bila elektrika iz Dravskih elektrarn 22 evra za megavatno uro. Ostale proizvodne cene razen v TEŠ, pa so tudi danes vse pod 45 evrov za megavatno uro. Že tukaj si izračunajte razliko pri osnovni ceni, razliko pri povečanju vsebnosti pepela, razliko pri zmanjšani kurilnosti itd. Počasi, če vse to vzamete v obzir, potem ne bo ocena 2,5 milijardi dovolj, ampak bomo šli na tri, štiri milijarde; res pa je, da se bodo nekateri krasno odebelili in se imeli za vse večne čase izredno dobro, pa še njihovi potomci. Še en kritični parameter je ta, da je cena dajatev na izpuste, ki je v investicijskem programu zdaj kalkulirana z 20 evri na tono CO₂, tudi na tem ne bo ostala v naslednjih 40 letih in ne bo vzdržala niti prvih 10 let. Že samo zvišanje pepela in znižanje kurilnosti dokazuje to zadevo. TEŠ 6 bo že v samem začetku proizvedel izgubo, ker ne bo dosežena – oziroma nedoseganje stroškovne cene lignita je eden od bistvenih razlogov. Povečanje cen izpustov CO₂ je drugi razlog, tretji razlog so še vsi nevkalkulirani investicijski stroški, za katere danes še niti ne vemo, kakšni bodo. In to doda še kakšnih 300 do 400 milijonov evrov. Udeležba domačih podjetij v tej investiciji ni večja od 20 %. To se pravi, tudi protidobav ni tukaj. 80 % vsega bo šlo v tujino in 80 % bodo lastniki tujci. Vedite, da tudi zaposlovali ne bodo ljudi iz Šaleške doline, ampak bodo pripeljali Slovake, ker so bistveno cenejši, bistveno več delajo in še denar odnesejo nazaj na Slovaško, tako da v Sloveniji ne bo ostalo nič; tudi za DeSUS in za njihove upokojence ne. TEŠ 6 bo odnesel tudi vso akumulacijo slovenske elektroenergetike za več naslednjih desetletij. S TEŠ 6, ki je zastarela tehnologija, se Slovenija odmika od novih tehnologij. Namesto da bi pridobivali denar za posojila za termoelektrarno na lignit, bi se lahko lotili vlaganja v kakšne modernejše tehnologije. EBRD in Evropska investicijska banka financirata modernejše tehnologije z bistveno nižjo obrestno mero. Tu se lahko obrnemo na energijo sonca, kajti sončne celice praktično danes v nekaterih evropskih državah že tekmujejo, elektrika iz teh fotovoltaičnih celic že tekmuje s ceno elektrike, pridobljene na klasičen način. V letu 2013 se bo to zgodilo v mnogih evropskih deželah. Cena teh modulov je sedaj v zadnjih nekaj letih padla za 20 %, takoj ko se je količina prodanih povečala. Izkoristki se večajo, cena se niža in računajo, da bo mogoče doseči s fotovoltaično energijo 50 % cene navadne klasične elektrike. Fino! Povsod po svetu, razen v Sloveniji ne! V Nemčiji bi te gospode že zdavnaj zmetali s pozicij in bi jih spraševala kakšna kriminalistična policija. Pri nas, seveda, tega ne bo. Pri nas se ti organi in organizacije ukvarjajo z drugimi zadevami. Nekdo mi je rekel, da če kradeš, kradi na veliko. Kajti, če ponudiš sodniku 50 % je pri 100 milijonih evrov to 50 milijonov evrov, pri tisoč evrih je to samo 500 evrov, in pri 500 evrov te bo sodnik kaznoval zaradi tega, ker si poskušal podkupiti njegovo odločitev. Še nekaj je, TEŠ 6 je energetski mastodon. Investicije v novo energetiko pa so disperzirane, razširjene investicije na ta način, da se ne bo dalo vedeti niti, kam je kaj šlo, tako kot se danes ne da vedeti, kam je kaj šlo. Začetno zmanjšanje emisij CO₂ za 30 % – kot pravijo, da bo, pa so to samo eni od izračunov, najbolj optimalni za tisti lobi, ki to podpira – to ne bo držalo! Kajti, TEŠ 6 podaljšuje ta nivo v vsa nadaljnja desetletja, navkljub temu da vemo, da s staranjem tehnologije ta odstotek pada. Za nedoseganje le-teh sedaj določenih parametrov bomo, seveda, plačevali kazni in z njimi financirali razvoj novih energetskih tehnologij v razvitih državah zahodne Evrope, na primer v Nemčiji. Namesto da bi jih mi sami uvajali v Sloveniji! Ne, to ni važno! Zanimivo je tudi, da premogovne termoelektrarne imajo od vseh vrst termoelektrarn največ negativnih zdravstvenih posledic in povzročajo bistveno povečano umrljivost iz dveh razlogov: mikrodelci PM10 in radioaktivne snovi. O tem se seveda nič ne govori in se v Šaleški dolini ne dela nobenih raziskav in nobenih preiskav, kar se tega tiče. To, da zdravstvena statistika kaže na povečanje rakastih obolenj – kaj nas briga. Upokojencev bo manj, državna blagajna bo manj obremenjena pa bo fino [[…]]– gospod Urh, saj če vam je do tega, da kmalu umrete, je to vaša stvar, ampak mislim, da drugi upokojenci tega ne bi radi doživeli. Meje koncentracije izpustov, ki jih zdaj izvajajo v TEŠ, so nesistematične in prepuščene zahtevam lokalnih skupnosti – določenih lokalnih skupnosti. Skratka, gre za čisti diletantizem oziroma voluntarizem brez nadzora in za načrten nesistemski pristop. Takšni podatki ne bi smeli biti osnova za izdajo okoljevarstvenega dovoljenja na Arsu; pa so vendarle bili. Se že ve, kakšen je razlog. Zanimiva je tudi izguba dodatnih 150 hektarjev kmetijskih površin, kajti nastalo bo novo jezero. Izkopavanje, logično, povzroča to, da se zemlja poseda, kjer je zemlja posedena, se enostavno nabira voda in dobimo še eno jezero, kar je sicer fino, samo je treba vse urediti, kar se tiče jezera, okolice, čistosti in tako naprej. Je pa zanimivo, da se že predvideva uvoz indonezijskega premoga. Seveda bodo s tem izpusti dvojni in treba je povedati, da jih v samem TEŠ ne bo manj, ampak že v letu 2015 bo ta količina dvakrat povečana in bo dosegala 6 do 6 in pol milijona ton. Seveda gre tukaj tudi za izpuste na transportnem področju, o čemer pa nima smisla govoriti, moram še kolegom pustiti kakšno besedo. Je pa res, da po zelo okvirni kalkulaciji za blok 6 bi bilo provizij, po teh izračunih, približno za 80 do 100 milijonov evrov letno. Letno! Pa še marsikaj pravnega se da povedati, in sicer v TEŠ 6 se hvalijo s tem, da imajo vsa dovoljenja. Več let jih niso imeli in so delali in zidali brez dovoljenj. Sklicevanje na ta dovoljenja so pravzaprav zgolj politično-pravna farsa, ki je mogoča samo v Sloveniji. Tudi dovoljenje za plinske agregate leta 2008 so šele naknadno izsilili, ko so bili že nabavljeni in postavljeni – pa nikomur nič! Za glavno tehnološko opremo za projekt 6 ni bilo mednarodnega javnega razpisa, vendar to ni nikogar skrbelo v državi, ne v prejšnji, ne v sedanji vladi, kaj šele, da bi v brezpravju, kakršnega imamo, kdorkoli ukrepal. Nihče. Je že razlog, zakaj ne. V TEŠ 6 tudi ni bila narejena celotna presoja vplivov na okolje, ki bi jo tak objekt obvezno moral imeti. In še: energetsko dovoljenje je bilo leta 2006 izdano protipravno, v nasprotju z zakonom – pa tudi nikomur nič. Zanimivo pa je še nekaj: da so se vsa dovoljenja pridobivala po koščkih, "per partes", malo tu in malo tam in potem so se sestavljala kot lego kocke in se je na koncu reklo, "no ja, imamo vse". Zopet je nekdo moral kje kaj dobiti. Seveda pa je popolnoma odpovedal nadzor: Računsko sodišče – nič, s tem v zvezi zakonodajna veja oblasti – nič. Mislim, da bo treba v naslednjem mandatu odpreti preiskovalno komisijo o tej zadevi s TEŠ pa poklicati tiste odgovorne na odgovornost pa jih tudi kaznovati, da bodo vsaj enkrat nekateri ta pravi kaznovani, ne pa vedno spuščeni, seveda ob primernih nagradah na tej in na oni strani. Državna revizija projekta ni bila opravljena, čeprav bi bila več kot nujna. Tudi ugotovitve interne revizije PW Coopersa niso objavljene in so sankcionirane in skrite. Zanimivo je, da tudi protikorupcijska komisija, ki skače v zrak zaradi vsakogar, ki za svoj denar kaj kupi, ni naredila nič; je že vedela, zakaj ne oziroma že ve, zakaj ne. Kakšen bi lahko rekel, da si bodo nekateri odhajajoči iz Državnega zbora lepo nabasali svoje žepe, kajti ne bo jih več v naslednjem sklicu. Jaz tega ne bom rekel, lahko si pa mislim svoje. V Slovenski nacionalni stranki zagotovo ne bomo podprli te, za Slovenijo zločinske zahteve.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil stališče gospod Anton Anderlič.
Spoštovani! Več kot očitno je, da je diskusija o tem vprašanju pregreta, da seže skoraj desetletje nazaj, ampak prvič kot nasprotovanje ene od političnih skupin šele v marcu 2010. Takrat, ko je bila ta vlada v odhajanju, recimo temu, na višku moči ali pa se je ogrela za to, da bi lahko opravila temeljite revizije vsega tistega, kar je treba opraviti, zato da nekaj nadaljuješ ali pa prekineš, če je to v teku, kar je investicija v TEŠ 6 zagotovo bila. Ideje, načrtovanje in odločitve sežejo skoraj desetletje nazaj. V Liberalni demokraciji zagotovo, veste tudi drugi, smo občutljivi na vsa vprašanja, ki se vežejo na okolje, energetsko učinkovitost, racionalno porabo javnega denarja in visoko zahtevnih tehnologij, ki naj bi jih uvajali v Sloveniji. Tu ni nobenega dvoma. In ravno zaradi tega ni mogoče in ne želimo na način povzdigovanja glasu, dramatiziranja nekaterih dejstev, ki so vsem znana – torej, da je projekt v teku, da je bilo veliko strokovnih razprav, ki pa jih ne moremo, sem trdno prepričan, opraviti za to govornico in predvsem ne mi, ampak tisti, ki so vseskozi sodelovali v tem procesu. Veliko stroke, veliko znanja s področja energetike, s področja boljših tehnologij in tako naprej v Sloveniji imamo, koristilo se je tudi znanje iz mednarodnega prostora. Torej, ali mi lahko izza te govornice govorimo, da je bil nek projekt voden kriminalno, slabo, negospodarno, nestrokovno in tako naprej? Vsak tisti, ki ve, da je to bilo tako, je bil dolžan, še več, če je bil v vladi je bil dolžan razkrinkati ne samo prijaviti takšne rabote! Mi na sodbe izza te govornice ne pristajamo! Ne moremo mi izrekati sodb izza te govornice in vse po vrsti kriminalizirati – tudi tistih, ki počnejo nekatere stvari v imenu državljanov in državljank, v javnem interesu, tudi tistih ne, ne samo tistih, ki delajo biznis, ki delajo svoje posle, kot jih dela večina državljank in državljanov, ki niso zaposleni v javnem sektorju. Mi nismo upravičeni, da tistim ljudem, ki to delajo strokovno, ki delajo v interesu tudi dobička, tudi profita, kar je normalno, saj smo vendar šli v kapitalizem, hoteli smo ga – ne vem, če smo čisto vsi vedeli, da bo krut, ampak krut je vsak dan bolj, ampak tudi tisti pod pogoji, ki jih naroča zakon, ki jih omejuje ustava in tako naprej, lahko in morajo imeti zaupanje Državnega zbora, da delajo pošteno, če pa kaj ni, potem pa, lepo prosim! Tukaj ni diskusije o kurjih tatovih ali velikih lopovih; tukaj gre za poštenje – tako za poštenje, ko gre za finančno poslovanje, kot tudi za poštenje stroke, da se odloča najbolje. Res je, v Liberalni demokraciji imamo močno zeleno komponento in tudi diskusije znotraj tega se odvijajo, vendar ko je pa vprašanje odločiti se – po treh letih, ko se nič ne stori in ko je projekt v tej fazi, kot je – ali reči, da se ne gremo, zato ker nas je strah odločanja, zato ker se bojimo, kaj bo rekel del ljudi; te odgovornosti mi ne želimo prevzeti na tak način, da ne naredimo nič. Biti v zakonodajni veji oblasti ali biti v Vladi pomeni odločati; odločati v imenu ljudi, za ljudi. V tem primeru to, kar kažejo podatki – jaz se ne bom spuščal v to, kakšna je donosnost, kakšna je izraba lignita, kakšna je kalorična vrednost, kakšni so vsi drugi parametri. Tukaj smo imeli veliko veliko argumentov na mizi, veliko stvari, ki jih lahko beremo vsak dan, kdor koli se le želi poučiti o teh stvareh, in na izbiro imamo: ali gremo naprej, ali poskušamo zagotoviti večjo lastno oskrbo z energijo, kot jo imamo, ali bomo izkoristili vse resurse, ki jih imamo, pod pogoji, da so tudi bolj ekološko sprejemljivi, da so bolj energetsko učinkoviti in tako naprej. Ja, so nekatere diskusije in tudi omejitve pri tistih stvareh, ki bi bile mogoče najbolj ekološko sprejemljive, kot je, recimo, vetrna energija, pa še kaj drugega; pa ne moremo tega narediti, ker ni odločitve, ker ni podpiranja s strani stroke, politične javnosti in tako naprej. Jaz bi zagotovo, tako kot leta 1987, ko je bilo prvo resno zborovanje v Šaleški dolini na temo ekologije, odnesel pismo protesta predsedniku države, da je treba nekaj za ekologijo narediti. Tako kot sem naredil takrat, ko sem nesel pismo iz Šaleške doline po tistem velikem zborovanju, s Titovega trga pri Titovem spomeniku v Velenju, takratnemu predsedniku Predsedstva Republike Slovenije, ko se je prvič pojavilo – na jutranjih poročilih ob 7. zjutraj – poročilo o koncentraciji SO₂ in onesnaženosti iz vasi, ne boste verjeli – kako se že imenuje, gospod Kontič – Zavodnje, seveda, vem na pamet, ampak tako, da se sliši. Vsak dan zjutraj smo poslušali te zadeve. V teh 30 letih ali pač nekaj manj, 25 letih, se je veliko naredilo za izboljšanje okolja in verjamem, tako so bili ti podatki predstavljeni, da bomo ne samo z izboljšanjem izkoristka tega lignita tudi na področja izboljšanja zraka v tej dolini naredili korak naprej k nekoč popolnemu očiščenju in nepovzročanju škodljivih emisij iz Termoelektrarne Šoštanj. Zato mi je žal, da se pogovarjamo na način [[...]]Tisti, ki to podpirate, ste za to, da se naprej onesnažuje, da se bašejo žepi nekaterim lobijem, saj bodo znali povedati, kako so se spreminjala ta mnenja, kdaj se je kdo obrnil: ali takrat, ko je res mislil, da je nekaj narobe s projektom, ali pa takrat, ko mogoče njegov glas pri kakšni konkretni odločitvi ni bil dovolj glasen. Ampak šele od marca 2010 so se pojavili kot rdeča nit s točno določenih strani glavni očitki, kaj vse je narobe. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije smo veliko razpravljali in še bomo, ampak v tej fazi, na način, kot je bila ta investicija vodena in ne ustavljena, pa bi lahko bila, ne moremo prispevati glasov k temu, da bi ustavljali nekaj, kar je na poti realizacije. Mi si ne moremo privoščiti, kot je nekdo včeraj rekel, kako je Avstrija vrgla milijardo evrov skozi okno, ker je ustavila neko investicijo v podobno energetsko infrastrukturo. Prepričan sem, da si Slovenija tega ne more privoščiti; tudi zaradi tega ne, ker drugi blok jedrske elektrarne, kar se namiguje zdaj, je alternativa. Tisti, ki se bolj zavzemajo za tisti drugi blok – ali v neki točki sta se ta dva interesa, ti dve mnenji celo skrižali, češ, podprimo to investicijo v TEŠ, potem bomo pa še ta drugi blok. Ne vem, ali bo energetska potreba v prihodnje takšna, da bomo rabili oboje, odgovor je: najbrž da. Ampak vi veste tudi, kako se razpoloženje po Fokušimi in nekaterih drugih pripetljajih na planetu spreminja, kako nekatere stvari dobivajo v nekem obdobju večji zagon, v drugem obdobju šibkejši zagon. Verjamem, da tako kot na nekaterih drugih področjih tudi na tem področju obstajajo zelo močni interesi, takrat ko je govor o proizvajalcih tehnologij za nuklearno energijo. V zgodovini smo že imeli primere, ko na primer Westinghouse celo desetletje, do remonta v Krškem, ni prodal nobenega generatorja, potem se je z zelo povečanim javnim ozaveščanjem obrnilo v prid izgradnjam jedrskih elektrarn in se je to pospešilo. Potem se zgodi Fokušima in spet so diskusije – če spremljate, recimo v Nemčiji, kjer pravijo, da bodo pa to zaprli ali pa dali začasno plombo in tako naprej. Ampak vse te diskusije je treba jemati v okviru razpoloženj znotraj posameznih držav, njihovih sposobnosti, njihovih možnosti, kaj lahko počno, in v Sloveniji, kot je meni znano, smo pri obnovljivih virih pač tam, kjer smo. Voda in fotovoltaika bosta lahko do neke mere potrebe pokrili, zagotovo nikoli v celoti; vetrne energije očitno še nekaj časa ne bo; ostane premog, ki ga je treba, vsaj po mojem prepričanju, izkoristiti pod varnimi pogoji do tiste mere, kolikor je to mogoče. To so bile dileme v naši poslanski skupini, veliko smo se pogovarjali. Zelo radi bi slišali vse odgovore in tudi zeleno luč za zaustavitev, če bi bila to boljša rešitev, kot je ta do zdaj. Zakaj v treh letih vlade, v kateri smo bili tudi mi, nismo bili v stanju tega narediti, je seveda vprašanje za analitike kasneje. Tisti, ki pa so bili nosilci tega, pa bodo znali najbolj sami povedati, zakaj tako. Tako kot sem govoril, bomo tudi v poslanskem klubu ravnali in verjamemo, da danes, kot je rekel nek prijatelj, ne bomo zavirali v hrib, ampak bomo dali pospešek tja, kamor se peljejo boljše rešitve.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo stališče predstavil gospod Vili Rezman.
Hvala lepa za besedo. Protagonistom tega predloga za garancije je uspelo pridobiti tudi en podpis iz Poslanske skupine nepovezanih poslancev, a ne zato, ker bi tisti, ki je podpisal, menil, da je projekt dobro voden ali da je to sicer dober projekt, ampak zgolj iz bojazni, da je morebiti pripeljan tako daleč, da utegnejo res biti še kakšne večje škode, če se projekt ustavi. Sicer pa, večina, ki bo glasovala o tem predlogu iz Poslanske skupine nepovezanih poslancev, ocenjuje, da je predlog takšen, da ga ni mogoče podpreti, da mu je treba nasprotovati iz številnih razlogov. Ta predlog, o katerem danes govorimo, ocenjujemo kot neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Najprej zavoljo tega, ker ga nekateri ocenjujemo kot čisto preprosto zvijačo. S predlogom, kakršnega imamo danes na mizi, bi radi nekateri postavili v oklepaj ali pa se izognili razpravi o bistveno pomembnejšem projektu Republike Slovenije, ki po ocenah tehta 25 milijard in ki bi bil izločen iz nadaljnjih možnih razprav, če bi bila garancija izglasovana. Potem bi ena izmed petih opcij, ki jo predvideva nacionalni energetski program, vse ostale štiri vnaprej eliminirala in tako bi bil zagotovljen fosilni razvoj še za to 21. stoletje. Mi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev menimo, da je Vlada kot organ pravočasno spoznala poskus, kako bi se dalo naplahtati Državni zbor, in je uporabila to možnost, da je spregovorila v enem delu preko poslancev. Vendar je Vlada imela možnost prej, preden je bila izglasovana nezaupnica, odločati in bila je dolžna odločati. Na odboru za gospodarstvo smo to večkrat terjali, pa nismo dobili odgovorov in nismo dobili reakcij na naše sklepe. Vlada bi tudi danes lahko predstavila svoje mnenje, morala bi ga predstaviti, pa se temu izogiba, ker njeno mnenje ni tako, kot bi želela večina tistih, ki predlagajo ta predlog zakona. Torej, Vlada se je po vsem tem, kar se je dogajalo v zadnjih letih, vendar do te mere streznila, da je prisluhnila resnim strokovnjakom, resnim izračunom, pomislekom in noče podstaviti svojega hrbta za tako zgrešene projekte. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev se seveda zavedamo, kako zelo pomembna je energetika in tudi ta del elektrogospodarstva, o katerem danes govorimo. Ampak ravno zato, ker se zavedamo, kako zelo pomembno je to za nadaljnji razvoj gospodarstva, za njegove konkurenčne sposobnosti, za to, kakšno okolje bomo prihranili za sebe in za tiste, ki so od nas mlajši, zato ker vemo, da bo napačna odločitev na področju energetike prizadela tudi neposredno življenje občank, občanov, državljank, državljanov Slovenije za nekaj naslednjih 10 let; zato mi menimo, da bi te odločitve morale biti bolj premišljene, bolje strokovne in pravočasno, kadar ni zadostne podpore, tudi ustavljene. Pokazalo se je, da za ta projekt ni dovolj ne strokovne podpore ne podpore v civilni družbi, med ljudmi, ki bodo živeli ta projekt – plačevali ga bodo vsaj 40 let. Na vsak način, bodisi skozi predrago energijo, ki jo bo projekt produciral, bodisi na ta način, da bodo unovčena poroštva, če jih bo država dala. Kajti tisti, ki predlagajo te projekte, ki jih izvajajo in so protagonisti, niso zastavili nič: zastavljajo odgovornost in obveze drugih. Utegne se zgoditi, da bo ob nepremišljenih odločitvah v Državnem zboru odločitev taka, da bodo tisti, ki so bili krivi, razbremenjeni in da tisti, ki niso bili krivi nič, gredo na popravni izpit, zato da popravijo tisto, kar so zapravili, kar so napak naredili drugi. Predlagatelji tega projekta so bili do nedavnega, tako sem jih jaz razumel, zelo ofenzivni, zelo agresivni v svojih nastopih, zelo optimistični in so bili pravzaprav celo nekoliko ignorantski do tistih, ki so poskušali zastavljati kakšne pomisleke, dodatna vprašanja ali drugačne predloge od tistih, ki so jih imeli sami, a v tem dokumentu, ki ga danes obravnavamo, se je retorika nekoliko spremenila. Zdi se, da so spoznali, da so ne samo v časovni, finančni, poslovni stiski, tudi sicer so v stiski in nagovarjajo nas na nekoliko bolj mil način. Da ne bi delal krivice, bom nekaj njihovih izjav citiral. Takole pravijo: "Brez poroštva bi lahko prišlo do podražitve in odpovedi pogodb." Še danes govorijo v pogojniku, kot da niso bili povzročitelji neskončno velikih podražitev v preteklosti, kot da niso bili oni tisti, kot da smo mi sklepali pogodbe, kot da smo mi odgovorni za to, da se je denar že plasiral, dasiravno ni zaprta finančna konstrukcija. Govorijo tako, da bo projekt upošteval okolju primerne tehnologije. Stroka in civilna družba jima v glavnem tega ne priznata. Ampak tudi ta dikcija je bistveno bolj plaha, kot je bila še pred nekaj meseci! Bojda okolju primerne tehnologije – do nedavnega so bile to najboljše možne tehnologije, kar jih je bilo mogoče uporabiti! Danes tega poguma nimajo več reči. Pravijo, da je projekt socialno sprejemljiv. Do nedavnega so govorili, kot da je odrešilen, kot da za naslednjih 40 let zagotavlja, ne vem koliko delovnih mest in se pri tem spregleda, da preprečuje kvalitetna in številčnejša delovna mesta v novih, bolj sodobnih tehnologijah. Pravijo, da je projekt ekonomsko smiseln. Ne vem, kaj bi bankirji rekli na takšen argument, da bodo dali denar za ekonomsko smiseln projekt, ki ni več visoko profitabilen, kot so nekoč trdili, ki ni več tak, da bi polnil državni proračun in pomagal našemu gospodarstvu. Torej, ta dikcija, ki jo sedaj uporabljajo, je ponovno, tako kot nekatere druge, pristala na bolj plahe tone. Pravijo: investicijska vrednost je postala določljiva. Niti tega ne rečejo, da je določena. Postala je določljiva – sedaj, ko je več sto milijonov že pri izvajalcih opreme; sedaj, ko je za skoraj milijardo že podpisanih obveznosti; sedaj, ko na veliko orjejo, rijejo, zvijajo železo in ga zalivajo z betonom tako, da bi se ga ne dalo več izpuliti; sedaj pravijo, da postaja ta investicija določljiva. Res nekoliko velik fazni zamik. Pravijo tudi, da je kakovost in tržna zanimivost električne energije v Sloveniji enaka kot v drugih deželah, da torej nič ne zaostaja. Nič ne povedo o tem, da imamo mi električno energijo različnih struktur in da bi akumulacijo za investicije v energetiko bilo treba usmerjati tja, kjer je najboljša donosnost, kjer je moč najboljše in najnovejše tehnologije uporabljati. To potem primerjajo, seveda, z neko zmiksano tržno ceno, za katero ugodnost TEŠ nima prav posebnih zaslug. Da bi bili bolj prepričljivi, tudi nekoliko grozijo; grozijo, da bo država izgubila eno milijardo evrov. Oni so jo zastavljali; nismo mi založili te ene milijarde, ki naj bi jo sedaj država izgubila. Oni bi radi prevalili krivdo na Državni zbor; en del Državnega zbora to celo podpira! Država, grozijo, bo morala dati 450 milijonov za rekonstrukcijo blokov 4 in 5, pri čemer so zelo različne ocene, koliko bi ta rekonstrukcija res stala,.in pri čemer običajno pozabijo povedati, da sta blok 4 in blok 5 neamortizirani investiciji. Govorijo tudi o tem, da bo potrebnih dodatnih 300 milijonov evrov za zapiranje rudnika Velenje. Kot da bi v kakšnem drugem scenariju rudnik Velenje deloval večno, kot da ga nikoli ne bo treba zapreti! Grozijo nam tudi, da bo elektrika za 20 % dražja. S tem bi preplašili tudi ljudi, ki jih danes, ko država v obliki Vlade noče dati ne soglasja in ne odkloniti, vabijo številni, vabijo, da se ljudje, ki bodo to plačali, sami izrečejo o investiciji na referendumu. Kar nekaj bo, domnevam, tudi takšnih poslank in poslancev, ki so ob prvi pobudi za referendum pred meseci odklonili podpis, ker so menili, da je še čas za resne strokovne razprave in odločitve, danes pa vidimo, da bi nekateri ta čas radi prehiteli, zato je moč pričakovati tudi njihovo spremenjeno stališče. Torej, moč je pričakovati, da bo tistih, ki bodo zahtevali referendum, več kot jih je bilo poprej. Tisti, ki smo zoper to, da bi se fosilne opcije vlekle v nedogled, da ne bi podprli razvojnih projektov, da bi podpirali tvegane odločitve: ekonomsko, okoljsko, razvojno, socialno; tisti, ki mislimo, da je ta investicija cokla za nizko entropijsko in za brezogljično perspektivo, tisti smo zelo blizu temu, da naredimo vse, da se ta investicija ustavi. Teh bo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev večina.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil stališče gospod Anton Colarič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, spoštovani vsi navzoči! Na eni zadnjih sej odbora za gospodarstvo Državnega zbora, septembra 2011, se pravi pred slabim mesecem, je potekala razprava o nacionalnem energetskem programu in o projektu izgradnje bloka 6 Termoelektrarne Šoštanj. Naj omenim, da takrat to ni bilo prvič, to je bilo danes že večkrat povedano, je bilo pa s strani večine takrat prisotnih poslancev ugotovljeno dejstvo, da se je projekt preveč spolitiziral in da je treba razpravo o njem izpeljati do konca, to je z odločitvijo, ali se projekt dokonča ali ustavi, in se obenem premisli o alternativah. Odgovornost za odločitev je bila sicer na istem odboru naložena Vladi Republike Slovenije, vendar pa je bila ta z glasovanjem pred enim tednom te pristojnosti tudi odrešena. Z glasovanjem se ji je ta pristojnost odvzela in ravno tisti, ki so ji to pristojnost s tem odvzeli, danes krivijo Vlado, da ne reagira. Seveda bi pa lahko že kdaj prej reagirala. Ker pač ni bilo reagiranja s strani Vlade oziroma te možnosti danes ni, smo v SD in v drugih poslanskih skupinah prevzeli breme odgovornosti in predlagamo obravnavani zakon. Večina v Poslanski skupini Socialnih demokratov je prepričana, da je projekt TEŠ enostavno predaleč, da bi ga lahko preprosto ustavili. Angažiranih je bilo preveč sredstev, vloženo preveč energije in ne nazadnje na zanesljivi samooskrbi z električno energijo, ki jo ponuja novi blok TEŠ 6, kujemo prihodnost še vedno energetsko izjemno odvisnega slovenskega gospodarstva. Najlažje je namreč reči, da si proti termoenergiji, proti jedrski energiji, proti energiji iz vetrnih elektrarn, ki so morda v okoljsko spornih območjih. Ampak, ali to pomeni, da bomo odvisni od drage elektrike iz tujine, ki jo bodo lahko proizvajali v termoelektrarnah, jedrskih elektrarnah in vetrnih elektrarnah? Ali trenutno obstajajo alternative, ki bi izpad tako velikega dela proizvodnje električne energije nadomestili praktično takoj? Osebno mislim, da teh alternativ ni. Pa da se vrnem k samemu projektu TEŠ 6 in kaj dejansko pomeni predlagani zakon za ta projekt oziroma še več; kaj pomeni nesprejetje tega zakona. Od sprejema zakona in ostalih dokumentov, ki pod- in nadrejeno temu sledijo, je odvisno prihodnje črpanje kreditov za dokončanje projekta. Če ste bili v zadnjem času v Šaleški dolini, Šoštanju, si verjetno lahko predstavljate okvirne stroške sanacije takšnega gradbišča. To bi dejansko pomenilo, da so vsa že vložena sredstva praktično izgubljena, dodatno pa bi bilo treba zagotoviti sredstva še za sanacijo gradbenega objekta, zagotoviti alternativo bloku 6, verjetno s sanacijo blokov 4 in 5, pa razmišljati tudi o zaprtju premogovnika. Rezultat seštevka globoko presega trenutno ocenjeno končno vrednost projekta TEŠ 6. Poleg tega pa so s sprejemom zakona ogroženi že vsi doslej črpani krediti, s čemer se vrednost izgube investicije še poviša. Opcija zaustavitve projekta izgradnje TEŠ ni ne ekonomsko, ne finančno, ne socialno in ne nazadnje tudi ne ekološko sprejemljiva. Glede na to, da je predlagani zakon nujna podlaga za nadaljevanje projekta, je podpora temu predloga zakona, vsaj po našem mnenju, edina možna rešitev. Ne nazadnje pa naj omenim še to, da sprejemanje zakona o poroštvu za energetske in druge projekte v Sloveniji nikakor niso posebnosti tega mandata. Že več jih je bilo: od razžvepljevalne naprave bloka 5 v TEŠ, Hidroelektrarna Plave, Doblar, kreditov za NEK, TET, Savske elektrarne in tako naprej. Vse to so energetski projekti, ki so bili že deležni poroštvene pomoči države in pomembnost ter velikost projekta TEŠ 6 tudi v tej luči ne smemo zanemariti. Kot je bilo v preteklih dneh že zaznati, Poslanska skupina Socialnih demokratov ni v celoti enotna v podpori predlaganemu zakonu. Mnenje večine v naši poslanski skupini in glede na podpise k predlogu zakonov drugih poslanskih skupin pa je, da je sprejetje zakona nujen za nadaljnjo nemoteno in zanesljivo energetsko oskrbo Slovenije. Razen nekaj izjem bomo zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov predlagani zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil stališče gospod mag. Andrej Vizjak.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Ta projekt se je začel intenzivno odvijati pred kakšnimi osmimi leti. Vlada je leta 2006 ta projekt uvrstila kot perspektiven projekt na energetskem področju v resolucijo nacionalnih energetskih projektov. Ta projekt je dobil energetsko dovoljenje in tudi glede umeščanj v prostor so potekale procedure in v tistem obdobju, ko so se sprožala načelna vprašanja, ali tak projekt ja ali tak projekt ne, pravzaprav ni bilo takšne diskusije, kot je danes, ko je projekt stekel Tudi sedaj so okoljevarstvena ali ekološka gibanja okoli tega projekta očitno neusklajena. Namreč, kolikor poznam Zveza ekoloških gibanj, ki jo vodi gospod Lipič, podpira ta projekt, dobivamo pa celo kopico raznih sporočil, maile, kako je vse to nesmiselno in tako naprej. Torej, v času, v obdobju, ko je ta projekt zorel in je bil pred sklepanjem pogodb, ni bilo nikakršne omembe vrednih nasprotovanj temu projektu – se pravi takrat, ko je bil čas za to. Potem je šel počasi projekt v izvedbo in žal se je sklenila pogodba o tem projektu na podlagi odločitev organov Termoelektrarne Šoštanj, kakor tudi lastnika te odvisne družbe, to je Holdinga Slovenske elektrarne. Seveda, to je potekalo v obdobju najvišje konjunkture, ko je bil naročnik Alstom zasut z naročili tudi od vsepovsod drugod in so podpisali pogodbo, kakršno so pač podpisali, in zato bodo prevzeli tudi vso odgovornost – in prav je, da je temu tako. Tudi sam soglašam, da je bil lahko projekt v tistem času neoptimalno voden, kar potrjuje revizija. Vendar še enkrat podčrtam, da bodo za to morali prevzeti odgovorni tudi posledice. Gotovo o tem projektu takrat ni odločala vlada, kajti to tudi ni pristojnost vlade. Pristojnost voditi konkretne investicije na gospodarskem področju je odgovornost organov družb, ki te investicije vodijo, to je uprav, nadzornih svetov in tudi skupščin ne nazadnje. Ne skupščina, ne nadzorni svet, ne uprava Termoelektrarne Šoštanj ni bila takrat vlada. Torej z letom 2008 ozirom 2009 so se zadeve na gospodarskem, finančnem in tudi energetskem področju drastično spremenile. Hipoma je zavladala gospodarska kriza, cena električne energije in poraba so drastično padle in takrat je marsikateri odgovoren gospodarski subjekt ponovno pretehtal vse načrtovane investicije in naložbe in takrat sem tudi sam opozoril predsednika Vlade, pisno in ustno, v tem parlamentu in na Strateškem svetu za energetiko, da je treba o tem projektu v danih novih okoliščinah ponovno premisliti. Seveda je bila ta pobuda zavrnjena, projekt je šel naprej, ker ga je takrat tudi močno podpiral gospodarski minister, gospod Lahovnik, ki pa je bil očitno glede tega projekta v navzkrižju s svojim političnim šefom ali pa njegove stranke, to je gospodom Gregorjem Golobičem; in od tu po moje tudi izvira cela kopica spolitizacij in zapletov s tem projektom v nadaljevanju. Ta projekt se je v nadaljevanju dodobra spolitiziral, kar naenkrat smo začeli doživljati takšne in drugačne politične polemike, ki so dobile zvočnike tudi v strokovnih in kvazistrokovnih krogih in danes imam občutek, da vsak, ki ima pet minut časa v tej državi, želi govoriti o ekonomski upravičenosti, trajnosti naravnanosti tega projekta. Vsak vse ve. Čeprav dvomim, da so vsi detajli nadaljevanja obstoječe proizvodnje električne energije na lokaciji Termoelektrarne Šoštanj in seveda vsi detajli te investicije znani tako širokemu krogu. Res je tudi to, da je bilo s strani odgovornih tako v Termoelektrarni Šoštanj kot s strani Holdinga Slovenske elektrarne celo vrsto zavajanj in sprememb stališč. Naj omenim samo eno. Sprememba stališča je ta, da je bilo še v letu 2007, 2008 mišljeno, da bo blok 5 deloval paralelno, da ne bo hladna rezerva, ampak da bo deloval paralelno z blokom 6, kar pomeni, da bi imeli trajno obratujoče moči na lokaciji Šoštanja preko 1000 megavatov oziroma okoli 1000 megavatov in da bi drugi bloki bili neka podpora in rezerva. Kasneje, ko so se stvari spremenile, se je spremenilo tudi to in kar naenkrat je 5. postal hladna rezerva in zgolj 6. trajno obratujoč blok. Da ne govorim o tem, kako je tudi prejšnji direktor zavajal, češ da je bil glavni krivec minister za gospodarstvo, da ni bil pravočasno izdano energetsko dovoljenje za 600-megavatni blok, čeprav vsi vemo, da je bilo izdano vizavi vseh ostalih energetskih dovoljenj razmeroma hitro. Torej je res, da je bil ta projekt tisti projekt, ki je potekal po načelu izvršenih dejstev. Nekaj se je zgodilo, potem se je pa to predstavilo oblasti in tudi drugim. Vendar še enkrat; projekt je bil osnovan in zasnovan v času, ko je gospodarska rast desetletje naraščala v Sloveniji in širše, ko je zmanjkovalo elektrike širše v regiji in ko ni bilo nobenega drugega "ready-to-go" projekta v tej državi ne v širši okolici. Takrat se je postavljalo vprašanje zanesljivosti oskrbe: kaj bomo, če bi bili tisti trendi naprej, uporabljali kot vir električne energije, ob seveda trendih, ki so vladali do leta 2008. Vsi skeptiki ekonomske upravičenosti kakor tudi upravičenosti glede zanesljivosti, se zdaj lahko delajo pametne po nastopu krize, ki se je zgodila leta 2008 oziroma leta 2009. Mislim, da bi bil takrat čas, leta 2009, da bi razmislili o tem projektu in ga morebiti tudi zamrznili ali ustavili. Na to smo opozarjali poslanci v tem parlamentu, tudi sam za to govornico ali za tisto v [[...]]Ne samo tu, tudi na samih sejah Strateškega sveta za energetiko, ki ga je vodil gospod Pahor in je želel vodenje predati gospodu Dimovskemu, potem so prišla nasprotovanja s strani stranke Zares, kako to – in od tega strateškega sveta ni bilo nič. In soglasno stališče Strateškega sveta za energetiko je bilo: najprej NEP, potem pa resne odločitve o drugih stvareh. Vendar – kaj? Projekt bloka 6 je tekel nemoteno naprej in danes je tu, kjer je. Spoštovani gospodje poslanci, mi se danes, ne leta 2009 in ne leta 2008, odločamo o poroštvu za to posojilo. In kaj je danes? Danes je to, da so vse pogodbe za dobavo opreme in vse ostale pogodbe za izvajanje tega projekta sklenjene in imajo svoje posledice, če pride do enostranske prekinitve. Danes imamo že plačanih več kot 400 milijonov za to investicijo. Danes se gradi. Žal se šele danes zapira finančna konstrukcija za ta projekt. To je nevzdržno! Zato je tudi to eden izmed več kot očitnih razlogov, da je bil ta projekt slabo voden. Pa ne samo s strani tistih, ki so vodili projekt, temveč tudi s strani tistih, ki so bili na nek način poklicani, da zapirajo finančno konstrukcijo tega projekta. Vendar, spoštovani poslanci, o čem danes odločamo? O tem, ali omogočiti, da se ta projekt zgradi do konca, ali pa povzročiti, da se napol zgrajen ustavi in Slovenija oziroma vsi energetski subjekti plačajo vse pogodbene kazni, ki bodo sledile iz naslova nerealizacije pogodb. O tem se odločamo. Danes je tu veliko pametnih, ki govorijo o ekonomski upravičenosti tega projekta. Spoštovani, ekonomska upravičenost tega projekta je zelo odvisna od cene električne energije čez 10, čez 20, čez 30 in čez 40 let. Rad bi videl tistega heroja med nami in med strokovnjaki, ki lahko z gotovostjo pove, kakšna bo cena leta 2030: ali bo to cena 80 evrov za megavatno uro, ali bo 90 evrov za megavatno uro, ali bo 50 evrov za megavatno uro. Ta cena namreč definira ekonomsko upravičenost. Poznamo namreč stroške izgradnje, poznamo stroške poslovanja, kolikor toliko, ne poznamo pa stroškov končnega produkta. In to govori o ekonomski upravičenosti. Takšne odločitve, ki se jih je šla Nemčija pred nedavnim, ko se je odločila, da bo zaprla nuklearke, takšne odločitve zelo vplivajo na dvig cene električne energije. Ali bo kaj nastalo z množično uporabo električnih avtomobilov – to izjemno vpliva na ceno električne energije čez desetletja in to bo tudi tlakovalo ekonomsko upravičenost temu projektu. Lahko da bo. Tudi takšni pritiski, ki gredo iz sedanje vlade ozirom konkretno gospoda Kopača, češ koliko bi bilo treba še dodatno obremeniti ceno iz nuklearke, iz naslova dviga nadomestila za razgradnjo, tudi dražijo električno energijo v nadaljevanju. Želim povedati, spoštovani, da je danes prepozno, da bi ta projekt ustavili. Nastale bi nepopravljive posledice. Zato se bomo v poslanski skupini, tako kot verjetno v vseh ostalih, odločali različno; sam osebno kot sopodpisnik bom to podprl. Menim pa, da moramo ob podpori ali nepodpori predvsem pretehtati, kaj so alternative. Če ne – kaj se bo zgodilo s tem konkretnim projektom in vse finančne posledice tega projekta in na kakšen drug način bomo lahko primerljivo stroškovno zagotavljali zanesljivost oskrbe z električno energijo v tej državi?
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Franci Kek, pripravi naj se gospod Jakob Presečnik.
Hvala za besedo. Prav v veselje mi je, da lahko nastopim takoj po gospodu Andreju Vizjaku; namreč, uvodoma ne bom spregovoril s svojimi besedami, ampak bom citiral človeka, strokovnjaka, magistra ekonomije, magistra, ki ga Andrej Vizjak dobro razume, ne vem, pa če se še vedno strinja z njim; namreč ne vem, če se še vedno strinja sam s sabo. Prebral bom tekst, ki ga je Andrej Vizjak pisal leta 2009 Borutu Pahorju. Pa da vidimo, kaj si je Andrej Vizjak, ki je danes z Bojanom Kontičem glavni na barikadah za to poroštvo, mislil o TEŠ 6 takrat: "Brezglavo vztrajanje ozke skupine vodilih v TEŠ in Premogovniku Velenje, ki želijo na račun vseslovenske energetike zgraditi 1,13 milijarde vreden 6 MW blok 6 pri TEŠ, pri čemer pa sami ne premorejo niti lastnih 100 milijonov lastnih sredstev. Z astronomskimi krediti želijo za desetletje obremeniti celotno slovensko energetiko in davkoplačevalce. Posledice te brezglavosti bodo hude, saj ne bo denarja za nujne investicije v posodobitve obstoječih proizvodnih objektov in tudi ne za nove, nizkoogljične in obnovljive vire električne energije. Še več, porabniki električne energije bomo v prihodnje morali plačevati dražjo elektriko, saj so fosilni viri obremenjeni s CO₂ taksami, kar znatno draži tako proizvedeno električno energijo." To je pisal Andrej Vizjak leta 2009 Borutu Pahorju, nad tekstom je pa rekel, recimo, bobu bob. Ne vem, kam se je danes skotalil ta bob. Se je preobrnil? Kdo ga je pojedel? Vem pa, kakšno je stališče stranke Zares, ves čas. Že v začetku mandata je minister Gregor Golobič opozarjal resornega ministra, ministra za gospodarstvo, da je s projektom TEŠ 6 verjetno nekaj hudo narobe; da je voden netransparentno, negospodarno in škodljivo. Vendar na žalost je bil ta resorni minister človek, ki prihaja iz Velenja, Matej Lahovnik. Dejal je: "Saj to so prejšnji sklenili, saj je že 26 milijonov vplačanega, naj gre dalje." Že takrat smo se srečali z logiko, saj se tega ne da več ustaviti, naj gre dalje. TEŠ 6 je osnova, na kateri je prišlo do sporov Mateja Lahovnika s stranko Zares, z Gregorjem Golobičem in v nadaljevanju tudi z našo poslansko kolegico s Cvetko Zalokar Oražem, ki je prav tako zagovarjala TEŠ 6. Prepričan sem, da je TEŠ 6 Patria te vlade in mnogo več! Davkoplačevalci bomo tisti, ki bomo mnogo več dajali iz lastnih žepov za mnogo dražjo elektriko, kot nas bo stala Patria, zato v Zares ne podpiramo tega zakona.
Hvala lepa. Za repliko je prosil gospod mag. Andrej Vizjak. Prosim.
Hvala lepa, čisto na kratko, ker bi rajši čas prepustil svojemu poslanskemu kolegu gospodu Menihu. Res je, jaz sem 2009 rekel, da vlada brezglavo vztraja pri tem, zato ker smo takrat predlagali ponoven premislek o tem projektu zaradi spremenjenih okoliščin. Takrat nas vlada Boruta Pahorja, ne vi, spoštovani poslanci, ki ste takrat držali štango tisti vladi, niste poslušali, nadaljevali projekt. Zdaj sem mnenja, leta 2011, da je prepozno ustavljati to, kar bi vi morali 2009.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jakob Presečnik, pripravi se naj gospod Anton Urh.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Rad bi pozdravil še predstavnike Vlade, pa jih ni. Spoštovane kolegice in kolegi! Ja, ta projekt že ima brado. Je že star projekt in že davno se je Slovenija odločala za njega. Tudi je sestavni del prioritetnih razvojnih projektov iz prejšnjega mandata. To je dejstvo. Ne vem, koliko jih je bilo tam, v teh projektih, mislim, da okoli 26 ali nekaj takega, največjih projektov, najpomembnejših projektov, ki jih mora država Slovenija v naslednjem obdobju realizirati. Prve odločitve za nadomestni blok TEŠ 6 so bile sprejete in strokovno utemeljene že davno; že davno so ugotavljali, da so predvsem bloki od 1 do 4, ki so bili zgrajeni takrat, ko nekateri v tem državnem zboru še rojeni niso bili, da so tehnološko zastareli, ekonomsko nerentabilni in ekološko popolnoma neustrezni. Dejansko smo imeli v Termoelektrarni Šoštanj eno najbolj zastarelih tehnologij proizvodnje električne energije na premog – zagotovo v Evropi, če ne celo v svetovnem merilu. Predvsem tudi zaradi slabega izkoristka pretvorbe premogov v električno energijo in pa potrebnih vlaganj zaradi tehnoloških in ekoloških zahtev je postala električna energija iz Šoštanja dobesedno tržno nekonkurenčna in je bilo zagotovo potrebno že pred desetletjem sprejeti neko odločitev za naprej. Glede na potrebe po zniževanju emisij v ozračje je bila tudi zaradi tega tehnološko sprejemljiva rešitev, ki je sedaj že globoko v gradnji. Ta rešitev zagotovo pomeni tudi bistveno zmanjšanje cene električne energije. Problem je v tem, da mi danes v državnem zboru prvič razpravljamo, razen na odboru za gospodarstvo, ki se je s to problematiko v zadnje pol leta srečal že parkrat – dvakrat ali trikrat. Tudi naš kolega Bogovič je postavil že kar nekaj poslanskih vprašanj v tem mandatu, ampak Državni zbor se prvič srečuje s to problematiko, s to ogromno investicijo, kot vidimo, 28. septembra 2011, namesto že davno prej. Tudi je Vlada Republike Slovenije, prejšnja in sedanja, nekako spremljala, kakor koli, bolj ali manj pravočasno, vendar spremljala je gradnjo, priprave na gradnjo in samo gradnjo bloka 6 do nekega datuma v lanskem letu. Takrat je ena od strank ugotovila, da so se začela pojavljati javna mnenja okoli ekonomske upravičenosti, okoljske upravičenosti itd., in je takrat spremenila in obrnila ploščo. Začela je napadati, ne glede na to, da je že do takrat vodila, in tudi v sedanji vladi, ki odhaja, Ministrstvo za gospodarstvo – tukaj imam kronologijo dogodkov. Od takrat naprej dejansko ni zaslediti nobene aktivnosti Vlade oziroma Ministrstva za gospodarstvo več. V tem je glavni problem. Sedanje stanje, že mnogi kolegi so ga opisali, tudi lahko ga spremljamo občasno po televiziji, sedanje stanje na gradbišču je tako, da si osebno pa resnično ne znam predstavljati, da bi se ta projekt ustavil. Če potegnem malo vzporednico, zdi se mi, da podobno kot bi na primer pri avtocestnem programu zadevo prepustili popolnoma Darsu, da se država ne bi popolnoma nič ukvarjala z avtocestnim programom, pa bi na primer o projektu Trojane, ki je bil največji projekt v avtocestnem programu, ko bi bila izgradnja na pol poti, kar naenkrat začeli razpravljati o zaprtju tega gradbišča. Ne vem, ali si predstavljamo to dejstvo ali si ga ne predstavljamo, ne vem. Jaz si takega ravnanja zagotovo ne predstavljam. Predvsem zaradi teh razlogov je bila tudi moja jasna odločitev, da sem med podpisniki tega predloga, ker je Vlada dala roke stran, dobesedno izkoristila, očitno izkoristila položaj, v katerem je. Tudi zaradi tega bom glasoval v prvi obravnavi za ta zakon. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Anton Urh. [[Ga ni.]] Gospod Silven Majhenič. [[Da.]] Pripravi naj se gospod Vili Trofenik.
Hvala za besedo, gospod predsednik! TEŠ 6 v še veljavnem Nacionalnem energetskem programu, 2004, še ni bil omenjen. Se je pa prvič pojavil oktobra 2006 v Resoluciji o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007–2023 s predvideno močjo 600 MW. Predvidena in določena je bila tudi projektna investicijska vrednost objekta, in sicer na 602 milijona evrov. Razmišljalo se je tudi o mogočem vlaganju zasebnega kapitala v energetiko, vendar tako imenovano javno-zasebno partnerstvo ni bilo sprejemljivo, kajti v primeru prisotnosti strateških vlagateljev bi morala cena obveljati v predvideni kalkulaciji in se ne bi povečala na predračunsko vrednost 1,2 milijardi evrov. Kot vidimo, se zainteresirani šaleški lobi otresa strateških partnerjev in zasebnih investitorjev s trditvami in stališči, da gre za projekt nacionalnega interesa. Po izjavah strokovnjakov, ki tega projekta ne zagovarjajo, ostaja trditev, da gre za zelo tvegan projekt, ki bi v današnjem času povzročal okoli 30 milijonov evrov izgube na leto, kljub temu da se gospodarska škoda v prvih petih letih stopnjuje, vodstvo TEŠ in HSE tega ne zanima. Ali se pričakuje, da se bo izguba pokrila iz davkoplačevalskega denarja, državnih jamstev? Sigurno pa se preliva dobiček iz drugih delov HSE. Tako se vprašamo, ali TEŠ in Premogovnik Velenje računata, da pobereta ves ustvarjeni dobiček v elektroholdingu kar za nekaj desetletij vnaprej. In če spremljamo izjave HSE, je bil projekt voden skrbno in načrtovano, v kar moramo verjeti, kajti v nasprotnem ne bi prepričal koalicije in še koga iz Vlade. Kljub temu da je tistih, ki so proti, več kot tistih za, bo pa kot vedno prevladalo večinsko število v Državnem zboru in ne stroka. Ugotovitve nadzornega sveta HSE, da so se dogajale okoli vodenja projekta tudi določene nepravilnosti oziroma pomanjkljivosti, je zgodba, ki ni povsem jasna tudi tistim, ki zadevo spremljajo že od vsega začetka. TEŠ 6 ponuja le minimalno okoljsko izboljšavo, kar predstavlja za tretjino manjše izpuste CO₂ na enoto proizvodnje. To pa dolgoročno ne izpolnjuje predvidenega doseganja ciljev, še posebej ne, če se bodo klimatske spremembe nadaljevale, kajti po mednarodnem dogovoru je treba do leta 2050 emisije zmanjšati za 90 %, tega pa tudi z vrhunsko tehniko TEŠ 6 ne doseže in bomo kupovali drage kupone ter izgubo še povečevali. Vlada bi morala spremeniti smer energetske politike, torej zagotavljati za državo razvojno in socialno bolj sprejemljivo politiko, ki bi bila manj obremenjujoča. Uvesti bi morali potreben vzdržen prehod zmanjšanje rudarjenja in uporabe premoga, vendar na način, ki bo še vedno zagotavljal finančno vzdržnost in ne bi povzročal večjih izgub in pretresov v sami regiji. TEŠ 6 ni nuja in potreba za državo, da zagotovi energetsko suverenost. Sistem, kot ga imamo, je zgrajen na velikih elektrarnah, ki proizvaja z močjo nad 300 MW, kar predstavlja na nek način tudi problem, saj v času, ko premoremo vrhunsko tehnologijo s tako imenovanim inteligentnim omrežjem, se v celoti lahko omogoči oskrbo iz razpršenih virov energije, ki so bolj varni, pa tudi zanimivi za vlagatelja. Če bi prevladalo takšno mnenje, bi se takoj tudi končalo z oviranjem gradenj fotovoltaičnih elektrarn, elektrarn na veter, plinsko-parnih elektrarn in podobno. Še posebej bi se sprostil odkup elektrike iz teh manjših energetskih objektov. Danes je plinsko-parna elektrarna za 10 do 20% gospodarnejša od TEŠ 6. Drugače pa ne smemo zanemariti ponudb elektrike na trgu, ki je za naše tržišče cenovno sprejemljiva. Preko slovenskega omrežja gre letno okoli 6 do 7 terawatnih ur električne energije, pretežno v Italijo. TEŠ 6 naj bi proizvedla letno okoli 3,5 terawatnih ur. To pa je tisto število, ki bi ga lahko nadomestili s poceni uvoženo elektriko, seveda, če bi jo sploh potrebovali. Pri elektriki smo stoodstotno zadostni, tako da zaenkrat ni panike in potrebe po tako velikih projektih, ki nas bodo tudi čez leta, ko bo zapiranje potrebno, veliko stala, in ne le danes, če bi bila to potreba. TEŠ izvajalcev in dobaviteljev opreme za 6. blok elektrarne do sedaj ni izbiral z javnimi razpisi, pač pa z neposrednimi pogodbami. Pripravljalno-zemeljska dela so se že pričela. Odobreni so krediti, usoda projekta pa še vedno ni jasna. Izjava ministrice, da TEŠ 6 niti približno ni ekonomsko učinkovit, je sigurno izjava, ki še bolj utemeljuje, da je projekt zgrešen in da je še kako treba razmisliti o usodi tega projekta. Če povzamem, TEŠ 6 je nastal zaradi lokalno ozkih interesov ljudi, ki zastopajo gospodarsko, socialno, razvojno in okoljsko zgrešen projekt, energetsko pa ni nujen, za državo pa nesprejemljiv. Sklenitev poroštva, pogodbe in ratifikacija so pogoj za črpanje 440 milijonov posojil, ki bi zagotavljala nemoteno nadaljevanje investicije bloka 6, kajti družba TEŠ in Holding Slovenske elektrarne posojilodajalcu EIB ne morejo zagotoviti ustreznega zavarovanja posojila, tudi ne z zastavo energetske infrastrukture, ker pač zakon tega ne dovoljuje. Vsem je najbrž jasno, da gre za projekt, ki zadovoljuje interese le določenih lobijev, projekt pa nikakor ne prepriča prebivalcev Slovenije, še posebej tistih, ki živijo ob Savi, Dravi, Muri in v Trbovljah, kjer so potenciali za proizvodnjo električne energije znatno ugodnejši. Pa tudi začrtane smernice za dolgoročni razvoj elektrogospodarstva bi se začel uveljavljati. Iz gradiva je razvidno, da je TEŠ na osnovi potrebnih soglasij podpisal z EIB posojilno pogodbo v letu 2007, ko je bil minister za gospodarstvo iz prejšnje vlade. Tako ni pričakovati, da bo predlog s strani SDS tudi zavrnjen, kajti kot vidimo, gre za skupen projekt dveh vlad. Predlagatelj zakona je tudi zelo natančno in nazorno predstavil možne posledice zavrnitve poroštva in neizgradnje TEŠ 6, kar gre v nekaj stomilijonsko škodo, kar pa seveda da misliti vsakemu razumnemu človeku in kliče po odgovornosti. Kot ugotavljamo, se je gradnja TEŠ 6 začela na vrat na nos, brez soglasij države, ki pa bi sedaj morala dati poroštvo za najemanje kreditov in se postavlja poslance pred izvršeno dejstvo, da se gradnje po tolikšnem vložku več ne da ustaviti, ker bi se pač zgodila velika gospodarska in finančna škoda. Veste, takšnih igric pa v Slovenski nacionalni stranki ne podpiramo.
Besedo ima gospod Vili Trofenik. [[Ga ni.]] Gospod Matjaž Han. Pripravi naj se dr. Pavel Gantar.
Lepa hvala. Ne bom tako dolg kot moj predhodnik. No, ampak Nacionalna stranka je pa res zadnja, ki bi nam lahko očitala kakšne nepravilnosti in delila nauke. Ne nazadnje je eden od gospodov zaprt, drugi bi gradili piramide in tako naprej, tako da – malo resnosti. Pa še nekaj. Ko govorite o Trbovljah in Zasavju; ravno zaradi takšnih, kot ste vi, ki nasprotujete vsem projektom, je žal Zasavje izbrisano z energetskega zemljevida. Isti ljudje, ki so danes proti TEŠ, so bili takrat na ključnih mestih na Ministrstvu za okolje, bili so kadroviki v raznih strankah in zato danes Zasavje ni več energetsko sprejemljivo za to vlado, žal. Ampak o tem se boste morali tudi s kolegom Barovičem pogovoriti. Dejstvo je, da smo v času volitev, gospodje! 4. decembra so volitve in so mi jasni vsi nastopi, ki so bili do zdaj in verjetno bodo še za mano. Sam pa ne bom nastopal v tej luči, temveč bom poskušal nastopati predvsem odgovorno. Kot predsednik odbora za gospodarstvo sem imel na svojih sejah trikrat do štirikrat razpravo o smotrnosti projekta TEŠ 6 in vam moram povedati, da so bili sklepi vedno sprejeti v pozitivno smer, da je TEŠ 6 sprejemljiva investicija in da jo je treba nadaljevati; seveda, z nekaterimi vprašanji glede ekonomike in vodenja. Ampak stranka Zares je imela enega ministra, je imela drugo ministrico in ves čas direktorja Direktorata za energetiko. Ta direktor direktorata, gospod Kopač, je, vsaj do zdaj, TEŠ 6 vedno podpiral. Na seji 12. marca v Velenju – če že citirate vse pred vami, bom tudi jaz citiral gospoda Kopača, ki je rekel: "Blok 6 je umetno ustvarjena dilema. Blok 6 je pri ocenjevanju z različnih vidikov, ki si jih moramo pri vodenju energetske politike postaviti pred seboj, to je stabilnost oskrbe, konkurenčnost, pa trajnost, ima same plus in le nekaj ničel, je pa zmanjševanje obremenitve okolja..." – prebral sem tako, kot piše v magnetogramu. Potem je Zares zamenjal direktorja Rotnika, zamenjal je direktorja HSE, ampak ministrica Radićeva, ki jo sicer globoko cenim, ni zmogla moči, da bi v enem letu in pol povabila na razgovor bivšega direktorja, da bi povedal razloge, zakaj takšna draga investicija; ampak so šli po svoji poti, ste nastavili svoje ljudi in ti isti ljudje, ki vodijo zdaj te energetske objekte, govorijo, da je ta energetski objekt sprejemljiv z več vidikov. Naprej. Zakaj bom podprl zakon o poroštvu? Iz zelo preprostega razloga. Zdaj govoriti, bom zelo jasen, tudi s strani Ljudske stranke, da ni Vlade, da jo Vlada ignorira – žal ste vsi Vladi izglasovali nezaupnico in ne vem, kaj bi Vlada še tu iskala. Zato smo odgovorni poslanci podpisali zakon, ker mislimo, da če bomo ta zakon vložili in da bo ta zakon sprejet do konca tega mandata, bomo naredili manj škode, kot pa bi bila storjena drugače. Zakon o poroštvu bo omogočil več stvari, zdi se mi, da je prvi ta, da je energetski objekt, ki ga bomo zgradili – oziroma ta TEŠ 6 bo poskrbel za samooskrbo električne energije. Verjamem pa, da ste vsi proti temu ali vsaj predstavniki nekaterih strank, ker drugače se bodo pa trgovci z električno energijo čez leta pojavili in potem bomo plačevali razne provizije raznim fantom, ki imajo svoje firme, ki so želeli svoje firme ustanavljati in bodo prodajali električno energijo iz Italije, iz Nemčije in bodo služili na svoj račun. Tu pa bodo imeli svoj objekt, svoje ljudi zaposlene in bo objekt slovenski. To je prvi razlog, zakaj bom podprl zakon. Drugi razlog je, da se bo v Šaleški dolini sigurno kakovost življenja z manjšimi izpusti CO₂ poboljšala. Tudi polna usta so nam gospodarske rasti, kaj je treba narediti. Verjamem, da je to velika investicija, ki je resnično visoka, se bo pa tudi ta gospodarska rast v celi Sloveniji na nek način tudi popravila. Delovna mesta se bodo obdržala, drugače bomo pa imeli tako kot v Zasavju: zakon o zapiranju rudnika, rudarjev več ne bo, energetskih objektov več ne bo. In kaj bomo potem? To je tretji razlog. Četrti razlog. Tisti, ki ste toliko proti, pojdite pogledat v Šoštanj, pa si poglejte, kaj se je tam že zdaj naredilo, pa če imate malo kmečke pameti, veste sami, da žal ta projekt ni moč več ustaviti. Če pa mislite, da je kdo kaj narobe naredil, ga je pa treba prijaviti protikorupcijski komisiji, tako kot so nekatere institucije danes naredile, ko so prvega podpisanega prijavile protikorupcijski komisiji in verjetno vseh nas 31. Sam bom z veseljem odgovoril protikorupcijski komisiji na vsa vprašanja glede tega zakona, ampak bom potem tudi jaz katerega lahko prijavil, ker verjetno tisti, ki pa lobira proti, imajo tudi kakršne interese, potem bomo pa drug drugega prijavljali. Mislim, da je to neodgovorno. V glavnem, zakon bom podprl v tej obravnavi, da bo šel naprej, seveda je pa veliko odvisno od tega, koliko dolgo bo še delal ta parlament. Ampak, slej ko prej bomo videli, da to delo, ki ga danes opravljamo, ni zaman in da bomo po moje naredili manj škode, če bomo zakon sprejeli. Je pa res, da bi lahko že zdavnaj prej to investicijo postavili. A mi ni jasno; Zares je imel toliko ministrov v Vladi, vse je imel, da ni znal ustaviti ta projekt, ker se je znalo vse ustavljati, zato mi ni jasno, zakaj še ta projekt ni ustavil – oziroma jasno mi je: volitve 4. decembra so pred vrati. Verjamem, da bodo ljudje spoznali, recimo, kdo je "špilferderber" v tej igri. Hvala.
Besedo ima gospod dr. Gantar. Pripravi naj se Matevž Frangež.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Govoril bom o zakonu o poroštvu; ne bom govoril o ozadju in stanju projekta 6. bloka elektrarne na premog v Šoštanju. Rad bi opozoril predvsem na to, da je investitor zahteval oziroma zaprosil za državno poroštvo. V skladu s 149. členom Ustave je treba za takšno poroštvo sprejeti zakon, ki je posamičen za konkreten projekt. Poroštvena pogodba med tujo banko in Republiko Slovenijo je mednarodna pogodba in treba je upoštevati Zakon o zunanjih zadevah. Torej, ponavljam, ker je bilo to slišano samo po točkah. V skladu z Zakonom o zunanjih zadevah bi Vlada morala sprejeti izhodišča za pogajanja, ta pogajanja potrditi v Državnem zboru, in sicer na Odboru za zunanjo politiko. Potem bi se morali izpogajati in če bi se o tem poroštvu z banko izpogajali, bi morala Vlada sprejeti poročilo o pogajanjih, pripraviti zakon o poroštvu, v katerega bi vključila tudi mandat za podpis poroštvene pogodbe in takšen zakon predložila v Državni zbor. Državni zbor bi ta zakon sprejel in če bi ga sprejel, bi dal mandat za podpis pogodbe, potem bi dal podpisano pogodbo z obeh strani v ratifikacijo, izvedel ratifikacijo po zakonu in z izmenjavo ratifikacijskih listin in nekaterimi drugimi postopki bi poroštvena pogodba začela veljati in kredit bi lahko koristili. Kje smo mi? Kje so ta pogajanja, kje so te točke? Mi smo prišli na točko, ko Vlada z ničemer ni prišla v parlament, nič ne vemo, zakaj – pustimo to, nimam časa, da bi o tem govoril. Ampak, kaj se zgodi, če bo zakon sprejet? Celo kolega Kontič je včeraj ugotovil v oddaji na televiziji: nič. Še vedno se mora Vlada pogajati o poroštveni pogodbi na osnovi zakona, ki je bil predhodno sprejet. Kaj pa če bodo poroštveni pogoji malo drugačni? Bomo v zraku spreminjali zakon? Kaj pa če se ne bo pogajala? Poglejte, imeli smo tri ministre, kot ste povedali. Trije z različnih zornih kotov. Lahovnik je raje šel, kot da bi kar koli resnega podpisal. Nič ni podpisal. Da ne govorim o Radićevi. Sploh ne! In Gaspariju – niti slučajno! Nobeden od treh ministrov ni hotel nič podpisati! Nič! Ničesar! In kdo pravi, da bo četrti podpisal kar koli?! Kaj če se Vlada sploh ne gre pogajat?! Kaj če se ne izpogaja? Kaj se bo potem zgodilo? Zgodilo se bo lahko samo eno. Če se to zgodi, bo to pomenilo, preprosto in enostavno terjatev Termoelektrarne Šoštanj oziroma HSE do Državnega zbora oziroma države, ker je nekaj obljubila, pa ni izvedla. To je lahko najbolj praktičen učinek sprejetja tega zakona, ker nismo še nobenega poroštva danes zagotovili oziroma po drugi, tretji obravnavi, ki se bo zgodila. Torej mislim, da danes sejo pravzaprav lahko opravimo, da pa ne bi smeli glasovati o tem zakonu. Da bi morala Vlada iti naprej s temi pogajanji, priti v parlament [[...]]Niso razlog tekoči posli! To so posli, ki že zdavnaj tečejo! In naj se ne sklicuje na tekoče posle! Vse instrumente ima v rokah. Predvsem pa parlament je še v polni funkciji in bo vsaj do 21. oktobra. V polni funkciji! Nobenega razloga ni [[...]]Če bi Vlada to hotela – zakaj noče priti sem?! Zakaj ni hotel prvi minister, druga ministrica in tretji v. d. minister? Zakaj prelagajo odločitev? Vprašajte se! In druga zadeva – kot jo gledam jaz. Proceduro v Državnem zboru narekujejo zakoni, poslovnik in tradicije; tradicije, ki se oblikujejo. In precedensi. Mi imamo danes precedens. Mi bi se morali resno usesti, ali sploh – ne glede na to, da imajo poslanci pravico vlagati zakon – kdaj in pod katerimi pogoji lahko poslanec vloži zakon o državnem poroštvu? Kaj če bi nekdo vložil nek drug zakon? Tu zdaj nimam soseda, kolega Jelinčiča, dajmo iz moje bližine. Konec avgusta smo s pridržanim dihom spremljali trud poslanca Jelinčiča in njegove soproge, da sta pridobila, kupila skromen košček zemljišča ob slovenski obali v borbi z nepremičninskimi tajkuni in sta vendar nekako na dražbi uspela. In celo si je moral kolega poslanec, ali njegova soproga, sposoditi denar, nekaj 100 tisoč evrov od Damjana Murka – zanj ne vemo, ne bomo ga vprašali, ker je to njihovo zasebno razmerje, kakšne so tam obresti in brazilskih draguljev in tako naprej. Zakaj ne bi prišel ali on ali pa kdo drug v Državni zbor s poroštvom, z zahtevo za poroštvo za posojilo, kjer bi kolega najel posojilo v banki, zelo ugodno, in bi lahko prišel do tega koščka skromnega zemljišča, brez da bi angažiral gospoda Damjana Murka, ampak bi dobil državno poroštvo? Gospodje! Mogoče sem sarkastičen, mogoče se malo hecam, ampak stvari so resne. Če bomo mi to prakso vzeli kot precedenčno, bo taka tudi ostala. Ne moremo si privoščit tega! Posebej zato ne, ker četudi v prvem branjem, drugem in tretjem sprejmete zakon, še vedno ne bo poroštva. Še vedno ne bo poroštva! Rekel sem, da ne bom govoril o projektu in res ne mislim govoriti o projektu. Govori se o vpletanju politike. To je tisto zlo v Sloveniji, vpletanje politike v gospodarstvo; v tem primeru bi prej lahko govorili o vpletanju investitorjev v politiko, ko pravzaprav v interesu določenega lobija povsem v nasprotju s predpisi predlagajo zakon, ki ne bi smel biti sprejet, vsaj ne danes. Ali je zakon primeren za obravnavo? Ne še. Ne, da ni primeren. Ni še primeren. Ko bodo stekli postopki, kot sem povedal, pa bo primeren! In tega se je treba zavedati. Okoli politike bi rekel samo to: v tem primeru imamo ravno obratno! Druga zadeva, ki je. Kolega Presečnika smo slišali, da je Zares obrnila ploščo. Zares je imela kot stranka vedno zelo jasno stališče do tega objekta in projekta na dveh ravneh: ali je smiseln in, drugič, ali je voden racionalno – tak, kot je. Obe vprašanji je imela ves čas pred očmi; res pa je, da sta dva naša člana, eden je bil tudi minister, ki je šel, ena naša kolegica, te se niti ni mogoče toliko videlo, bila na nasprotni strani. To smo za ceno, tako rekoč, da smo izginili s prizorišča – z oranžnimi majicami – plačali smo to ceno, pa jo bomo radi plačali, če bo treba, tudi na prihodnjih volitvah, o katerih govorite. Ne bo nam žal, če bomo plačali to ceno na teh volitvah ali na katerih koli drugih. Da se bo projekt ustavil. Če je projekt racionalen, se v delu celo strinjam z mag. Vizjakom. Strinjam se v tistem segmentu, ki pravi, da je racionalnost tega projekta – pustimo zdaj okoljske zadeve, o tem bi rad govoril, pa ne bom mogel – odvisna od tega, kakšna bo bodoča cena elektrike. Če ste optimisti glede tega, potem pojdite naprej brez poroštev. Pojdite brez poroštev – zakaj? Ali pa povabite privatne investitorje. Vsi bodo skočili pokonci, da prodajamo nacionalno bogastvo. Ampak povem vam, da ne prodajamo s tem nacionalnega bogastva, ampak pravzaprav spustimo ščuko v jato. Prebral sem knjigo – Bent Flyvbjerg je soavtor – Megaprojects and Risks, Megaprojekti in tveganja. On je napisal to knjigo in v tej knjigi je analiziral velike megaprojekte. Saj sem vam o tem že govoril. Značilnost je podražitev, od 150, celo do 300 ali 400 %. Projekti, ki imajo zasebni, privatni kapital, imajo signifikantno manjše podražitve, ker si zasebni kapital, kateri koli že je, ne more tega privoščiti. Dajte to noter. Če imajo zunanji investitorji interes za ta projekt, potem je projekt, vsaj ekonomsko gledano, učinkovit; če pa ne, potem pa stvari rešujemo z državnim poroštvom. Zato rečem, danes in na prihodnji izredni seji, ki bo čez par dni, drugo in tretje branje boste gotovo predlagali, da ne boste dobili poroštva za Termoelektrarno, šesti blok. Ne boste! Zato ustavite te konje, prekinite to sejo in počakajte, da pride Vlada. Vprašajte to vlado, ali misli priti s pogajanji. Kaj pa, če ne misli? Vlada molči. Seveda molči, ker bo čez mesec dni ali pa čez tri dni rekla, da od tega, kar ste sprejeli v Državnem zboru, ni niti en dokument naš, to ste sprejeli sami in ste tudi sami odgovorni za kršenje procedure po zakonu o zunanjih zadevah. Vzemite to na svoja pleča. Stranka Zares si tega ne bo vzela. Tudi če bi danes bil prepričan, da je projekt potreben, koristen, da ga je treba narediti, bi danes glasoval proti temu zakonu, ker kršim proceduro; kaj šele, ko menim, da je tako, kot je zastavljen, predvsem pa tako, kot je voden, spodletel. Premislite o tem. Danes odločate o precedenčnem primeru, ki bo lahko zaznamoval delo Državnega zbora v naslednjih letih in desetletjih – ne bom dramatičen. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Matevž Frangež, pripravi naj se Franco Juri.
Mislim, da smo globoko v zanikanju. Globoko smo v zanikanju nad procesi, ki se danes v svetu dogajajo, mi pa si pred njimi zatiskamo oči. Državni zbor je v letu 2009, nekaj dni pred vrhunsko konferenco v Kopenhagnu, sprejel deklaracijo o aktivni vlogi Slovenije v boju zoper podnebne spremembe. Tisto deklaracijo je, zanimivo, kot šef Poslanske skupine Socialnih demokratov prvi podpisal Bojan Kontič. Bojan Kontič je danes tudi prvi podpisani pod ta predlog zakona. Živimo v zanikanju zato, ker še vedno mislimo, da lahko živimo tako, kot smo od nekdaj živeli, da lahko porabimo več, kot ustvarimo, in da lahko pri ugodnostih svojega življenja porabimo tudi naravne vire, ki jih imamo danes na razpolago, ne da bi pri tem mislili na to, kakšne bodo možnosti naših otrok. Še vedno smo v zanikanju in mislimo, da se v našem podnebju nič ne dogaja, da so to procesi, o katerih govorijo neki čudni znanstveniki in nekaj osamljenih nevladnih organizacij, in da je to preprosto brez zveze. Ta državni zbor je leta 2009 dal nek signal, da misli s to temo resno. Vse od takrat dalje pa dejansko dokazuje, kako misli. In takrat je sprejemal deklaracijo, ki je zame, ker sem eden od njenih avtorjev, vendar eden od dosežkov tega mandata – sedaj vidim, da sprejemamo deklaracijo s figo v žepu. In to je narobe. Ker tukaj ne gre samo za denar, tukaj ne govorimo samo o energetski varnosti in energetski preskrbi, tudi o tem govorimo, ampak govorimo morebiti o nečem bistveno pomembnejšem – o vprašanju, ali je ta Slovenija, ki sem jo jaz včasih sanjal kot napredno, odprto državo, ki želi biti del sodobnega toka, ki želi spreminjati svet na bolje, vendar je nekaj zelo drugačna: nekaj zatohlega, nekaj, kar stavi na "doing business as usual", ne glede na posledice, ker nas te posledice v bistvu sploh ne zanimajo. Glavno, da imamo mi danes možnost zapravljati veliko veliko denarja. Danes je o politiki izvršenih dejstev bilo že veliko govora. Politika izvršenih dejstev je najboljši opis tega, s čimer se soočamo. Dejstvo, da je bil projekt začet pred praktično 8 leti, da ni imel nobene podlage v strateških dokumentih te države, ki se mu reče Nacionalni energetski program, in da zakon določa, da se lahko izvaja v energetiki samo tisto, kar je opredeljeno z nacionalnim energetskim programom. Tudi v nacionalnem energetskem programu, ki je šele v javni razpravi, ampak danes v bistvu o njem že odločamo, je TEŠ 6 samo eden od petih scenarijev. Imamo alternative. Mladi poslanci Socialnih demokratov smo v začetku leta 2010 ob mnogih pobudah na temo TEŠ 6 terjali od Vlade pripravo alternativnih scenarijev, ker alternative so! Ampak jih slovenska energetika na čelu s Holdingom Slovenske elektrarne, v katerem je bolj ali manj združena tudi vsa slovenska energetska stroka, vztrajno zanika. Vztrajno zanika in predstavlja slovenski javnosti, da je samo TEŠ 6 edina pot. Ni res! Tudi z obnovljivimi viri energije je mogoče zagotoviti stabilno preskrbo energije, ki si jo sedaj obetamo od šestega bloka Termoelektrarne Šoštanj. Tudi z obnovljivimi viri! Pri čemer je multiplikator sredstev pri obnovljivih virih energije bistveno večji tudi zato, ker pri njih ne rabimo najemati poroštva, ampak nam Evropa da nepovratna sredstva; tudi do 75 % nepovratnih sredstev, da izkoristimo dobre možnosti, ki jih Slovenija ima na področju obnovljivih virov energije in so danes v veliki meri neizkoriščeni. To je žalostno, dragi moji. Politika izvršenih dejstev nas torej pripelje do tega, da danes verjetno Državni zbor ugotovi, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in prepričan sem, da bo tudi Državni zbor ta zakon sprejel. Pri tem pa ne pozabim, spoštovani in spoštovane, Holding Slovenske elektrarne je v 100 % lasti Republike Slovenije. Termoelektrarna Šoštanj je v 100 % lasti Holdinga Slovenskih elektrarn. Ta investicija se vodi ves čas kot zasebni projekt, mimo vseh pravil, ki v tej državi veljajo za porabo javnega denarja; in to je javno premoženje. Vsak denar, ki ga zasluži slovenska energetika, je javni denar. Ne pride iz proračuna, je pa javno premoženje. Če bomo danes sprejeli odločitev, ki se obeta temu državnemu zboru, ta odločitev pomeni legitimacijo tega, da se z javnim denarjem in javnim premoženjem lahko počne to, kar se je počelo v primeru TEŠ 6. Bil sem eden med tistimi, ki sem imel priložnost videti del revizij in povzetke revizij tudi PW Coopersa. O tem ne smem govoriti, ker ima dokument, ki govori o tem, kako se je razpolagalo z javnim premoženjem v naši državi, oznako tajnosti zaupno in sem moral, če sem hotel to videti, podpisati izjavo, da teh informacij ne bom razkril. Si predstavljate?! Ob vrsti stvari, o katerih bi bilo treba spregovoriti o tem, ali je TEŠ 6 res ekonomsko upravičen. Mnogi kolegi so danes že povzemali ugotovitve Vilija Kovačiča in nekaterih drugih nevladnih organizacij. Neupoštevanje dejstva, da bo cena CO₂ kuponov narastla. Celoten investicijski načrt, tudi revizija 4, stoji na predpostavki, da bo cena CO₂ kuponov ostala trajno 20 evrov. Medtem ko se bomo vsi skupaj soočali s podnebnimi spremembami, ne bo ostala 20 evrov, šla bo vsaj do 30 evrov in več. Cena premoga, ki je stalnica in ostaja za veke vekoma enaka po investicijskem načrtu – in še mnogo teh detajlov, ki kažejo na to, da obstaja resna nevarnost, da bo ta investicija, ko jo bomo zagnali, hitro nasedla, ker izgubo prinaša že prvi dan obratovanja. Kdo jo plača? V nekonkurenčni ceni, ki jo proizvede Termoelektrarna Šoštanj, ta cena ne gre direktno na trg, združi se z vso energijo, ki je proizvedena znotraj Holdinga Slovenskih elektrarn in Holding Slovenske elektrarne jo po tržnih cenah prodaja. Za to, da je ta energija sploh prodajljiva, da jo je sploh mogoče na trgu prodati, mi subvencioniramo vire in akumulacijo, ki jo ustvarjamo v obnovljivih virih, konkretno v dravski energiji, ki proizvedemo kilovatno uro za 23 evrov, megavatno, pardon. 23 evrov! Zato, da financiramo in subvencioniramo energijo, ki jo plačamo tukaj z 59 evri, neupoštevanje CO₂ kupona. Mi smo verjetno edina država na svetu, ki akumulacijo, investicijski denar, dobiček iz obnovljivih virov energije vlaga v fosilne energije. To je največja investicija državi. Vsak od županov, ki sedijo v tem parlamentu, ve, da ne more zgraditi vrtca v svoji šoli, telovadnice v svoji šoli, ne da ima zaključeno finančno konstrukcijo. Mi pa so pri tem projektu, ljubčki dragi, porabili, številke se razlikujejo, 500 milijonov evrov, ne da bi imeli zaključeno finančno konstrukcijo! O tem danes govorimo: ali bomo zaključili finančno konstrukcijo tega projekta ali ne. Oprostite, razumem opozorila o tem, da je danes nevarno in verjetno neracionalno ta projekt preprosto zaustaviti. Ampak s svojim glasovanjem ne bom legitimiral vseh "mučk", zgrešenega koncepta, politike izvršenih dejstev, pa v končni fazi tudi vrste nepravilnosti, za katere vem, zato da gre ta projekt dalje. Ne! Naj vzamejo si to odgovornost tisti, ki za tem projektom stojijo, ki ga ves čas promovirajo in ki ne nazadnje tudi ves čas onemogočajo demokratično razpravo o tem projektu, ker kot rečeno, mi ne govorimo danes o enem projektu v Šaleški dolini, mi govorimo danes o bistveno večji stvari, mi govorimo o prihodnosti slovenske energetike in o eni fundamentalni naravnanosti te države pri resnem soočanju s podnebnimi izzivi, ki nas čakajo; gospodarska in socialna kriza pa je v tesni korelaciji s tem, kaj se nam dogaja v našem naravnem okolju in v naši atmosferi. To kar so obeti, to, kar danes znanstveniki računajo – pa vemo vsaj od leta 2007, ker upam, da smo takrat vsaj približno resno vzeli poročilo IPCC –, so samo še zgodba, ki je vedno bolj zastrašujoča, ki dokazuje, da se podnebne spremembe dogajajo vedno hitreje, mi pa še vedno živimo v udobnem zanikanju. Tudi sam sem zgrožen, da danes tukaj ni predstavnikov Vlade, Vlada bi morala biti predlagatelj tega zakona; ne, našel se je drug obvod! Medtem se ocenjuje, da tisti mladi poslanci SD, ki takšnemu načinu nasprotujemo, da smo pač solisti, da radi soliramo. Mi smo tisto, kar smo skušali v Državnem zboru predlagati, usklajevali tudi po leto dni in mnoge stvari niso šle naprej zato, ker na koncu niso bile usklajene; in danes mi soliramo! Prihodnost energetike bi morala biti ne v enem objektu, ampak v tisočih in tisočih decentraliziranih enot. Dovolite mi, da naj rečem nekaj besed o Šaleški dolini, četudi mi bo kdo rekel, naj za Šaleško dolino ne skrbim. Šaleška dolina je čudovita dolina. Prepričan sem, da ima mnoge pridne ljudi, ki verjamejo v ta projekt, ki verjamejo tistemu delu politike, ki jim ta objekt in prihodnost rudarjenja predstavljajo kot neko zlato zarisano prihodnost. Čas je, da se prestrukturiramo. Zvezna dežela Brandenburg je do leta 1990 bila zgrajena na premogu; vse, kar so tam delali, so kopali premog. Potem je premoga zmanjkalo in tudi v Šaleški dolini ga nekega dne bo. Danes je Zvezna dežela Brandenburg v Zvezni Republiki Nemčiji največja svetovna destinacija po obsegu zgrajenih vetrnih elektrarn, ne zato da jih tam postavljajo, ampak zato da jih prodajajo povsod po svetu. Mi bomo pač morali ugotoviti, da je treba nekdanje energetske lokacije, ki v novem času zaradi novih potreb nimajo več prihodnosti, prestrukturirati. In ne za to ceno! Ker je cena ohranjanja teh delovnih mest v Šaleški dolini nesorazmerno visoka. Kako naj jaz svojim mariborskim volivcem, ki skozi Dravsko dolino plačajo ta projekt, razložim, zakaj mariborskih delovnih mest pred 20 leti ali danes nismo ohranili z enakim deležem sredstev? Ne morem jim razložiti! In zato bom tudi glasoval proti temu zakonu o poroštvu.
Besedo ima gospod Franco Juri. Pripravi naj se gospa Breda Pečan.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči! Nadaljeval bom tam, kjer so se ustavili nekateri moji kolegi. Dejstvo je, da je zakon, ki ga danes obravnavamo, dejansko sumljiv z vidika avtorstva. Včeraj je kolega Bojan Kontič na Odmevih zelo prostodušno in verjamem dobronamerno, torej brez skritih adutov, vendar priznal, da je ta zakon napisal Holding Slovenske elektrarne. To odpira vrsto vprašanj o vdoru, neposrednem vdoru gospodarskih interesov in gospodarskih lobijev, ki zagovarjajo ta projekt, v politiko. Predvčerajšnjem sta se dva eminentna predstavnika Holdinga Slovenske elektrarne in TEŠ 6, gospod Janežič in gospod Tot, sprehajala po Državnem zboru in se verjetno, domnevam, sestala tudi z nekaterimi poslanci. V našo poslansko skupino ju ni bilo. Danes beremo, da je Komisija za preprečevanje korupcije začela preverjati zakon o poroštvu za TEŠ 6 tudi z vidika morebitnega domnevno nezakonitega lobiranja. Upam in verjamem, da so vsi tisti poslanci, ki so se predvčerajšnjim sestali s predstavniki teh gospodarskih družb, ta sestanek, ki je bil očitno lobističen sestanek, tudi primerno in ustrezno prijavili. Dejstvo je, da to, kar nas lahko skrbi, ob vseh izpostavljenih okoljskih razlogih za nasprotovanje temu projektu, navsezadnje smo v Zaresu večkrat in že dolgo problematizirali to vprašanje in,rad bi še enkrat poudaril, da je prav ministrica Darja Radić zahtevala jasno revizijo projekta, jasno oceno gospodarske donosnosti tega projekta in tudi napovedala prijavo pri Nacionalnem preiskovalnem uradu, kajti bilo je več indicev, da so se od samega začetka, torej od leta 2007 naprej, porajale take nepravilnosti in mogoče tudi kršitve zakona, da je projekt danes kumulativno izraz precejšnjih nepravilnosti. Naj popravim gospoda Andreja Vizjaka glede odgovornosti in glede očetovstva tega problema, ki nas danes tako bremeni in nas postavlja v hud položaj. Leta 2007 je prvo pogodbo z Alstomom podpisal gospod Zagožen oziroma gospod Zagožen in gospod Koletnik sta bila prva podpisnika pogodbe. Takrat je bil gospod Andrej Vizjak resorni minister. Ta pogodba je bila podpisana brez prave finančne konstrukcije. Nato dinamika, ki je nastala po tistem podpisu [[…]]Je nastala pogodba v tistem času ali ne? Če je nastala, je verjetno nekdo za to odgovoren. Ampak leta 2009 je taisti bivši minister z izrazoslovjem, ki presega kritičnost Zaresa, povedal in zapisal tisto, kar je že kolega Kek prebral in kar sem jaz včeraj prebral v Odmevih, zato ne bom ponavljal. Ampak ostro, radikalno nasprotovanje projektu, ker je gospod Vizjak ugotovil, da se je tega projekta prilastila neka ožja skupina in da je to poguben, brezglavi projekt, ki preprečuje razvoj obnovljivih virov energije. Torej, ne enkrat salto mortale gospoda Vizjaka, ampak dvojni salto mortale, od leta 2007 do 2009, od leta 2009 do leta 2011, ko doživimo tretjega gospoda Vizjaka, ki odločno podpira poroštvo. Zanimivo. Zanimivo! Ta nedoslednost, ki jo želijo potem očitati Zaresu, je nedoslednost, ki ima seveda druge obraze in druga imena. Mi smo na spornost projekta z več vidikov opozarjali, ne samo mi, strokovna javnost opozarja na spornost tega projekta. Navsezadnje, dve posvetovalni telesi, eno Svet za trajnostni razvoj, ki je posvetovalno telo slovenske vlade, pa posvetovalno telo Državnega zbora svet za okolje, sta izrazili negativno mnenje do tega projekta in do poroštva, ampak zgleda, da posvetovalna telesa nastajajo samo iz marketinških razlogov, nihče jih ne jemlje resno, danes nimamo niti njihovih mnenj tukaj in naj bi odločali o nečem, čemur nasprotuje vsaj polovica slovenske javnosti in zlasti tista, ki je ekološko najbolj ozaveščena. Dopisi, ki jih dobivamo od različnih okoljskih organizacij, nevladnih organizacij, so zelo odgovorni, kajti izpostavljajo ne samo okoljsko breme, ki ga zajema ta projekt, ampak tudi gospodarsko breme in gospodarsko breme je zelo visoko. To je ugotovila tudi Vlada in Vlada je zahtevala izpolnitev določenih pogojev, zato da bi dovolila poroštvo. Teh pogojev ni. Zato danes tukaj improviziramo s poslanskimi diverzantskimi akcijami, ki nimajo podpore niti v sedanji vladi in kot slišimo danes, celo minister Gaspari ni navdušen in je težko pričakovati podporo tam, kjer je nujna, zato da se izpelje do konca postopek za uveljavljanje tega zakona. Tako me seveda niso prepričali zagovorniki poroštva in pri svojih stališčih bomo vztrajali.
Besedo ima gospa Breda Pečan, pripravi naj se Miran Györek.
Hvala za besedo. Začela bom nekje drugje, in sicer bom začela pri tistih pogojih, postopkih, dejanjih, ki jih zelo glasno zagovarjajo naše nevladne organizacije na področju trajnostnega razvoja, preprečevanja emisij ogljikovega dioksida in cele vrste drugih okoljevarstvenih programov in tako naprej. V Odboru za okolje in prostor smo neštetokrat ponavljali, da je bistveno pri zmanjševanju emisij ogljikovega dioksida oziroma njegovih izvedenk pravzaprav najbolj zanesljivo zmanjševanje rabe energije, to je prvi in glavni pogoj za to, da bomo lahko tudi zmanjšali emisije toplogrednih plinov. In kaj smo naredili, in kaj delamo vsi državljani in državljanke, ali pa skoraj vsi? Mene zanima, ali pa bi enkrat javno vprašanje postavila gospodom in gospem, ki so zelo aktivni v nevladnih organizacijah, koliko njih doma nima klimatske naprave, koliko jih nima? Ja, to ste tisti, ki niste lastniki stanovanj, ampak stanujete še pri svojih starših. Zaradi tega – ne zgražaj se, kolega, boš imel možnost vse povedati, kar koli boš želel povedati. Rada bi tudi videla, kako bodo rezultati meritev porabe toplotne energije, ko bodo od 1. oktobra dalje začeti meriti porabo toplotne energije v večstanovanjskih objektih. In še celo vrsto takih vprašanj bi rada postavila. Tako moram reči, da nasilje, ki ga znova doživljam v zadnjih dveh dneh, s tem da sicer nisem podpisala tega zakona, ampak ne vidim razloga, zakaj ne bi o njem resno razmišljala in zakaj ne bi, recimo, v prvem branju pritisnila na tipko "za", ko bo vprašanje, ali je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Zakaj ne? V drugem branju lahko še vedno rečemo, da zakona ne bomo sprejeli, lahko rečemo v tretjem branju, da ga ne bomo sprejeli – nobenega problema. Spomnila bi vas, kako smo potrdili, da je zakon o sanaciji Mežiške doline primeren za nadaljnjo obravnavo v prvem branju, ob tem da smo vedeli, da je absolutno nepotreben, zaradi tega ker o teh zadevah govori Zakon o varstvu okolja. Govori o tem, da mora Vlada pripraviti program sanacije preveč obremenjenih življenjskih okolij. Ne, mi smo trmasto sprejeli sklep, da je zakon o Zgornji Mežiški dolini primeren za nadaljnjo obravnavo. Zato bom danes pritisnila gumb za to, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, da bomo imeli čas ugotoviti, ali je res postopkovno vse narobe. Ker namreč druga plat medalje je, da je vprašanje, ali je zaporedje dejanj res tako zelo pomembno ali pa lahko Državni zbor, ki je ta trenutek pravzaprav edini organ, razen sodstva, seveda, da ne bi kdo narobe razumel, ampak govorim politični organ, ki ima še zmeraj polno pristojnost. Vlada je nima več. Zakaj ne bi mi odločili, da vladi, tej ali bodoči, naložimo, da skupaj z investitorjem – ker mi investitorju dajemo poroštva s tem zakonom. Mi ne dajemo Vladi Republike Slovenije oziroma državi tega poroštva; država daje poroštvo investitorju in investitor se mora izpogajati s tujo banko, ki bo dala kredit. Moram reči, spomnim se v prejšnjem mandatu, ko smo s težko muko sprejeli zakon o poroštvu za najem kredita za izgradnjo rektorata in Fakultete za humanistiko Univerze na Primorskem, pa takrat ni bilo treba imeti pred tem že vsega izpogajanega. Sprejeli smo na predlog poslancev ta zakon; in to na predlog poslancev takratne koalicije skupaj z nekaterimi poslanci opozicije, s tem da so bili poslanci opozicije izbrani. Tisti, ki smo ravno tako imeli interes sodelovati pri tistem zakonu, nam niso dali možnost, da bi zakon podpisali, pa takrat ni bilo postavljeno vprašanje, kaj pa prehodna pogajanja in kaj jaz vem kaj še vse. Mislim, da bomo lahko skupaj preverili, ali je kar koli narobe s samim postopkom. Kar pa se tiče same izgradnje 6. bloka Termoelektrarne Šoštanj. Jaz, ki imam dokaj jasno opredeljen odnos do uporabe fosilnih virov energije, tako do nafte, kot do premoga, kot do plina, moram pač povedati, da smo zamudili vlak že v tem mandatu, ko se nismo odločili, da bomo šli v izgradnjo drugega bloka jedrske elektrarne. Trdim sicer, da ne vem, zakaj bi morala biti v Brežicah, ampak dobro, ves čas govorimo o drugem bloku v Krškem – pardon, ne v Brežicah, v Krškem. Mislim, da je bila to napačna odločitev, da nismo šli v preverjanje stališča ljudi, ali bi bilo koristneje graditi še en blok jedrske elektrarne ali iti v izgradnjo neke termoelektrarne, ki seveda daje emisije cele vrste škodljivih snovi. Ampak tega nismo naredili in sedaj je stvar že tako daleč, fait accompli se sliši, pa dejstva so pred nami, ne moremo drugače in tako naprej. Torej, leta so zamujena, stvari so šle naprej in mislim, da če hočemo imeti čez nekaj let dovolj električne energije, ki bo lastne proizvodnje, mislim, da je koristneje, da se odločimo za to, da bomo šesti blok Termoelektrarne Šoštanj zgradili, kot pa da naredimo škode nekje med 400 in 600 milijoni evrov. "Klicali bomo na odgovornost nekoga." Kaj mu pa lahko naredimo? Spodnje hlače slečemo, ali kaj? [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[…]]Ja, ustrelili ga bomo, seveda! Ne vem, če ne bo kdo tukaj iz te dvorane tisti, ki bo ustreljen. Zaradi tega bi predlagala, da vendarle malo umirimo klimo, malo umirimo tudi napadalnost. Mislim, da nismo bili izvoljeni za to, da bomo morali neprestano prenašati in poslušati; bom rekla, popolnoma izključujoče. Samo eno mnenje je pravilno; enkrat družinski zakonik, drugič Termoelektrarna Šoštanj, tretjič ne vem kakšne stvari; zdaj se ravno ne spomnim, ampak vem, da smo imeli tri, štiri take primere, kjer so nas aktivisti s terena zasipali z elektronskimi pismi, pa vendarle vas moram vprašati: "Ljudje božji, ali ne smemo imeti svojega mnenja o posameznem vprašanju, o katerem tukaj odločamo? Mnenja, ker pač predstavljam eno devetdesetino tega parlamenta, ali mislite, da če imam jaz mnenje, da je koristno nadaljevati s to investicijo, za Slovenijo koristno, da zaradi tega ena devetdesetina slovenskih državljanov ne misli podobno kot jaz? Mislim, da misli podobno kot jaz še marsikdo več kot samo ena devetdesetina slovenskih državljanov. Zaradi tega bom, danes vsaj, glasovala za ta zakon, ko pa bo prišlo drugo branje, se bomo pa še pogovarjali.
Gospod dr. Gantar, replika.
Hvala. Ker je šlo res za vprašanje o proceduri, bi rekel predvsem to. Investitor se pogaja z Evropsko investicijsko banko – v tem primeru o posojilu. Država, v njenem imenu Vlada oziroma Ministrstvo za finance, se pogaja o poroštveni pogodbi države s posojilodajalcem, to je z Evropsko investicijsko banko. Iz tega je jasno, da zakon o poroštvu ne more biti sprejet, preden so zaključena pogajanja o poroštvu; kakšna je vsebina tega poroštva, kakšne so varovalne klavzule, kako je opredeljena višja sila in tako naprej in tako naprej. In to je povsem jasno, da na veliko grozo ta zakon celo razkriva nekatera izhodišča za pogajanja, ki bi sploh morala biti skrivnost. Še enkrat opozarjam; ne bomo morali sprejeti, tudi če sprejmemo zakon, še nismo nič naredili.
Besedo ima gospod Miran Györek, naslednji bo Marijan Križman.
Hvala za besedo. V teh treh letih sem kot poslanec tega sklica Državnega zbora bil priča že kakšnemu sprejemanju kakšnega zakona, kjer je smrdelo po klientelizmu, posredovanju raznoraznih lobijev, lobistov in v ozadju prikriti korupciji in zmeraj je v ozadju denar, kapitalski interesi, provizije in tako naprej. Ko sem se natančneje poglobil v ta energetski projekt, analiziral genezo aktivnosti na različnih ravneh, pridobil informacije o glavnih akterjih, tudi tistih v ozadju, njihovih političnih krogih, sem bil zgrožen in enostavno danes ne morem verjeti, kaj se tukaj govori. Eni celo zagovarjajo iniciative za izsiljevanje zakona o poroštvu za verjetno zgodovinsko kriminalni projekt. Dolgoročno škodljiv projekt za našo zgodovino; skratka gre za legalizacijo lopovščine, rop stoletja, kar bodo obžalovali še naši zanamci. Ko prebiramo različna stališča, indice in mnenja v medijih, tisti, ki znajo brati med vrsticami, se sama po sebi pokažejo dejstva o zelo verjetnih koruptivnih dejanjih, o neupravičeno pridobljenih velikih vsotah umazanega denarja iz naslova provizij, podkupnin in tako naprej. Prav neverjetno se sliši , ko gre za milijardni posel na račun davkoplačevalca, da v vseh teh petih letih aktivnosti niso spremljali organi, ki bi to morali že po službeni dolžnosti, da bi prišlo vsaj do javnih revizij, znanih javnosti – nobenih spisov v predalih protikorupcijske komisije, nobenih predkazenskih postopkov, enostavno nekaj neverjetnega. Pravite, Patria – korupcijski posel! Prosim vas! Posel za burek! V primerjavi s tem poslom, ki se tukaj odvija v teh petih letih. Namesto,da razpravljamo o takšnem, tudi postopkovno nelegalno vloženem predlogu zakona [[...]]
Hvala lepa. Čas je potekel. Besedo ima gospod Marijan Križman, naslednji bo Magajna Andrej.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice! Enkrat je tovarišica v šoli vprašala, kdo nam daje mleko, pa so otroci odgovoril, da Mercator. Potem pa je odgovorila, kdo nam pa daje elektriko, so rekli, da žarnica. Seveda, če hočemo priti do mleka in do žarnice, moramo nekaj narediti. Mi smo se odločili, da bomo nekaj naredili in na srečo ali pa na žalost, kakor za katerega, imamo na mizi en projekt, nimamo dveh, da bi se lahko odločali o alternativi ali o čem drugem. Imamo samo eno predvolilno kampanjo z možnostjo referenduma, ki je odličen teren za to, da si tisti, ki so padli v brezno, naredijo kak klin in priplezajo malo višje gor. To jih je kar nekaj, ampak nič hudega, v politiki so to sredstva za opozarjanje nase in mobiliziranje množic, društev, skupin in tako dalje. Poslušal sem tudi gospoda Vizjaka, ko je predstavil svoje stališče o tej zadevi, in moram reči, če potegnem to črto iz prejšnje vlade in jo vlečem naprej, nimam drugega, kot ugotoviti – ali na žalost ali na srečo –, da je ta zgodba prišla do takšne mere, da jo je treba nadaljevati in jo zaključiti. Ne zaključiti pomeni, ne samo da ne bomo imeli dovolj elektrike, pomeni samo, da nimamo v tem trenutku alternative. Saj bi rad videl, recimo, Luko Koper, prekrito s fotovoltaiko in da imamo te elektrike dovolj in nimamo CO₂, nimamo težav, nimamo nobenih okoljskih obremenitev, ampak mi tega nismo naredili in mi tega projekta na mizi nimamo; imamo samo lepe besede in znanstvene besede, kaj, kako se da narediti. To se da prebrati vse na internetu in napisati krasen govor, vendar takšni govori ne pomenijo v tem trenutku nič. Po mojem prepričanju je moja skrb v tem trenutku, pa to ni zdaj dušebrižništvo, veste, v tem podjetju, v tej zadevi imamo nekje okoli 3 tisoč ljudi, ki ih je treba pomnožiti s 3 ali celo s 4, govorimo tudi o kooperantih, govorimo o enormno visoki številki ljudi, ki so v tem trenutku odvisni od tega, ali se bo še delalo ali se bo ta zgodba zaprla; ali se bo ta zgodba preoblikovala in bo šla v nek novi vir energije in se bodo ljudje lahko naprej zaposlovali. To, da bi mi kar danes to zaprli in prekinili s to razpravo oziroma prekinil sejo, se mi pa zdi zelo zelo neodgovorno. Ne! Zakaj bi prekinjali takšno sejo? Zakaj, tako kot je rekla kolegica Breda, zakaj ne bi poslušali mnenja vseh, ker jih imajo pravico povedati in zakaj ne bi vsa ta mnenja zbrali in se pogovarjali v drugem branju in tretjem? Mogoče pa bo v drugem branju kdo poleg lepih besed, prepisanih z interneta, prišel tudi s kakšnimi drugimi, bolj prepričljivimi argumenti in potem se bomo odločali drugače. Dvomim, da je kdor koli od nas proti okolju, ker vsi se zavedamo, da živimo v krhkem okolju. Kot rečeno, pa tako enostavno in preprosto pred volitvami uporabiti TEŠ 6 za svojo lastno promocijo, se mi pa tudi ne zdi odgovorno. Kot sem rekel, grožnja je tudi referendum – nič hudega! Mi smo imeli v tem mandatu toliko referendumov, da glava boli od njih, civilne družbe so se v ta namen vzpostavile in se dvignile in zablokirale po mojem prepričanju pomembne odločitve te vlade. Te odločitve bo moral nekdo drug sprejet, katera koli vlada že bo, nekdo jih bo moral sprejeti, tako bomo morali tudi mi odločitve o tem, kakšno energijo bomo imeli, morali sprejeti. Mi brez tega enostavno in preprosto ne bomo mogli živeti. Ampak še enkrat: od Ministrstva za gospodarstvo do danes nismo prejeli nobenega alternativnega programa, nihče danes ni predstavil boljšega projekta; kot sem rekel, predstavljamo stvari, ki pišejo na internetu. Ni dovolj! Treba je predstaviti kaj več in kaj drugega. Sprašujem se, kaj naj bodo rekli ljudje, ko bodo ostali brez elektrike. Mi smo vsi navajeni pritiskati gumbe, vse se okrog nas dogaja, vse je zelo preprosto, enostavno, vse nam teče. Ko nam za dve uri zmanjka elektrike, imamo v tej državi v trenutku kolaps – tako kot če zmanjka vode sicer šele čez 5 dni. Takrat nas začne ubijati žeja. V tem prvem branju bom podprl predlog zakona, bom pa seveda, kot je marsikdo rekel, v naslednjih dveh branjih videl, kaj vse nam bo prišlo na mizo poleg tega predloga zakona, ki ga imamo zdaj. Podpiram pa ga zaradi tega, ker kot sem rekel, ta zakon oziroma ta vztrajnost se vleče že iz prejšnje vlade in še nekdo prej je verjetno o tem razmišljal in marsikdo se bo moral s tem ponovno srečati. Mislim, da v vsakem primeru bo treba iti naprej; v vsakem primeru pa sem prepričan, da bo treba na mizo prinesti tudi, kako do drugih virov energije. Ampak ne tistih z interneta, da si na streho postavimo eno celico in potem nam greje bojler in smo vsi veseli in debeli ali pa, kako bomo prišli do kakšnega biznisa. To je velik državni projekt, ki se ga bo treba lotiti in bo treba tudi pokazati vso svojo pripravljenost, da gre država resnično v tak projekt. V tem trenutku ima ta država TEŠ 6, nima popolnoma nič drugega. Ima samo volilno kampanjo, kjer se bo TEŠ 6 razvikal do onemoglosti, ampak ostali bomo še vedno pri tem, da alternativnega programa nimamo. Ker tisti, ki se bo prijel naslednje vlade, bo moral pokazati tudi svoje razmišljanje o prihodnosti energetske samozadostnosti te države. Po mojem prepričanju sigurno poleg TEŠ 6, ki bo trajal, dokler se mi ne bomo organizirali in naredili korak naprej v pridobivanju ekološko dobre, zdrave, predvsem pa energije, ki ne obremenjuje okolja. Teh stvari zdaj ne bi postavljal na nož, se tukaj kregal in repliciral in postavljal, kdo je bolj pameten, kdo je prvi prebral dve besedi o alternativnih energijah, ampak mislim, da je treba poslušati stališča vsakogar. Dejstvo pa je, da se bo ta zgodba še dolgo vlekla po poslanskih klopeh, sem prepričan tudi naših bodočih kolegov, ki bodo ravno tako odločali, s kakšno energijo se bomo greli in svetili v prihodnosti. Tako kot sem rekel, danes je to malo bolj [[…]]Od nekaterih slišim bolj predvolilne zadeve kot neke trdne argumente, da bi se lahko odločal drugače, kot da to prvo branje podprem. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Andrej Magajna, pripravi naj dr. Luka Juri.
Da – če povzamem besede predgovornika –, volilna kampanja se je na tej točki začela. In prav je tako, upam, da ne bomo do 21. oktobra sprejeli v tretjem branju. Namreč, tema je preveč pereča in problematična, da bi jo na hitro spravili z dnevnega reda. Ne gre za ceneno predvolilno temo, ampak izredno pomembno zadevo, ki je vredna več kot 440 milijonov poroštev, o katerih govorimo. Ključna dilema je, po mojem v tem, ali projekt ustreza kriterijem donosnosti. To so kriteriji na mednarodni ravni in tudi kriteriji, ki jih je postavila sama naša vlada, pa očitno za nas nepomembni. Pridružujem se mnenju predhodnikov, da bi morali to temo umakniti z dnevnega reda. Predhodno bi morali odgovoriti, kaj bodo sploh prinesla pogajanja z banko, kaj bodo prinesla pogajanja investitorjev z banko in tudi države s to institucijo, šele takrat bi lahko v parlamentu pravzaprav odločali o tem, o poroštvu. Kot je danes nekdo zapisal oziroma ne nekdo, bom kar povedal, Peter Hreščak, univerzitetni diplomirani inženir, v prilogi Mnenja: "Lahko je dajati roke v koprivo – ampak če niso tvoje." Poroštvo države je zanimiva zadeva. Zakaj, se vprašamo, zakaj dobavitelji, investitorji, holdingi in vse zainteresirani subjekti niso našli soinvestitorjev na trgu, katerega tako opevamo? Zakaj ni tukaj denarja, zakaj ne vidijo priložnost ekonomski subjekti, da bi vlagali v ta projekt? Kje so? Očitno zasebni sektor ne vidi teh parametrov donosnosti, o katerih sem govoril; in to je ključni problem. Po svoje ta tema odslikava delovanje naše države – pomanjkanje strategije; tudi vseh dosedanjih vlad. Poglejte samo področje infrastrukture, gradili smo hitro cestno infrastrukturo, še danes pa nimamo železniške povezave Luke Koper z zaledjem, prave tiste, ki bi pomenila nekaj za to izjemno lokacijo, ki jo imamo. Tudi v energetiki je problem – ne samo kriterij donosnosti, ampak tudi to, da bi potrditev teh garancij pomenila pravzaprav blokiranje drugih energetskih opcij, govorili boste danes o štirih opcijah. Tudi tukaj nismo imeli strategije. Hidroelektrarne, vodni viri, tukaj bo vsa zadeva, ne samo da je stala, bo še bolj zastala in verjetno ne bomo nič investirali v naslednjih letih, desetletjih. V energijo, ki je najbolj čista in, bi rekel, po svoje tudi rentabilna, kljub temu da predstavlja tudi vrsto drugih problemov, okoljevarstvenih in drugih. Skratka, danes ni čas, da sprejemamo take odločitve, zato ne morem s polno odgovornostjo dati "da" za ta predlog. Menim, da prihaja v nepravem času in da bi morali najprej razmisliti in vedeti, o čem odločamo in kaj bo to pomenilo za prihodnje generacije.
Besedo ima gospod dr. Luka Juri. Pripravi naj se gospa Majda Širca Ravnikar.
Hvala lepa. Lep pozdrav. Socialna demokracija je široki prostor, v katerem se konstantno krešejo različna mnenja, pogledi, iz tega pa nastane kreativna in inovativna dinamična energija. To je toliko bolj očitno pri velikih pomembnih vprašanj in to je tudi današnji primer. Prvopodpisanega k predlogu zakona Bojana Kontiča osebno zelo spoštujem, spoštujem tudi njegove argumente in motivacijo, ki so podlaga za predlog, ki je danes na mizi. Ne glede na to pa se s tem pogledom, kot tudi sam ve, že od začetka tega mandata ne strinjam in prav je, da tudi sam sprejmem odgovornost in dolžnost zastopati stališča, v katere verjamem, in da delam v prid njihove uresničitve. Rečeno mi je bilo, da to delam zaradi predvolilne kampanje, vendar sam se nisem odločil, da bo zakon sedaj v obravnavi, zakon so legitimno, upravičeno v obravnavo predlagali drugi. Tako bi se zgodilo leto prej ali bi se zgodilo leto kasneje, je moja dolžnost, da svoje stališče povem; in raje bi bil to storil leto prej, ko bi lahko več rešili od tistega, kar lahko rešimo danes. Osebno verjamem in stojim za stališč, ki poudarjajo potrebo po tehnološkem preboju, spodbujanje inovativnosti slovenskega gospodarstva in zavezanosti k zniževanju izpustov toplogrednih plinov in to ne le zato, ker smo to dolžni našim volivkam in volivcem, ampak tudi zato, ker smo se k temu v Državnem zboru tudi zavezali. Tako smo leta 2009 sprejeli deklaracijo o podnebnih spremembah, v kateri smo zapisali, da si prizadevamo za 40-odstotno znižanje izpustov toplogrednih plinov. Ko sem glasoval za to deklaracijo, sem vanjo verjel, kot upam, da je vanjo verjel tudi njen prvopodpisani Bojan Kontič. Vendar, kako bomo lahko tako znižali izpuste, če hkrati gradimo eno največjih novograjenih termoelektrarn v Evropi? S 6. blokom Termoelektrarne Šoštanj bomo v Sloveniji letno porabili kar celo kvoto emisijskih kuponov, dodeljenih Sloveniji. Res je, 6. blok TEŠ je z vidika emisij manj onesnažujoč od sedaj delujočih, ampak še vedno bistveno preveč. Ne samo, da bomo morali za ta projekt odšteti že za samo izgradnjo 1,4 milijarde evrov, prvotna ocena investicije je bila 600 milijonov, sedaj pa se je več kot podvojila, poleg tega bomo morali za proizvodnjo šoštanjske električne energije plačevati celo dražje, kolikor bi nastal njen uvoz. Čemu bi porabili toliko denarja za izgradnjo nečesa, kar je še vedno nesprejemljivo onesnažujoče? To je, kot če bi star avtomobil na dizel menjali, namesto z električnim, z novim avtomobilom na dizel in se hvalili, kako smo ekološki. Žal mi je, to ni ekološko, to je sprenevedanje! Izračuni cene proizvodnje električne energije kažejo, da se investicija ne izplača. Res je, da bomo koristili domači lignit, vendar bomo hkrati morali dodajati visoko kalorični uvožen premog, poleg tega pa bomo morali plačevati dodatne desetine milijone evrov, zato ker je bilo celotno slovensko gospodarstvo v celoti zaradi TEŠ 6 presegalo dodeljeno kvoto izpustov ogljikovega dioksida. Tako lahko utemeljeno pričakujemo, da bo cena električne energije bistveno dražja, kot je danes, in da bo glede na evropsko povprečje v Sloveniji predraga, kar bo dolgoročno ohromilo predvsem slovensko gospodarstvo. Sicer bi emisij pri TEŠ 6 lahko tudi bistveno omejili; z uporabo tehnologije izločanja ogljika iz izpušnih plinov v zrak ne bi letel ogljikov dioksid. To nam omogoča CSS, "carbon separation and storage", a vodilni v projekti o tem ne želijo slišati. Zakaj ne? Ker kot sami priznavajo, je CSS za njih predrag. Hvala lepa! Projekt, ki ni predrag le takrat, ko se uporablja zastarelo in onesnažujočo tehnologijo, zna sestaviti marsikdo, a takšnih projektov ne potrebujemo. Danes pa je pred nami zakon, s katerim bi takšnemu projektu prebivalke in prebivalci preko države dali poroštvo za to, da lahko TEŠ 6 zgradimo. Osebno razloga za takšno poroštvo ne vidim. V kolikor gre namreč za ekonomsko koristen projekt, potem tak projekt poroštva ne rabi, saj bo brez težav našel zasebne investitorje. Danes jih za vlaganje v energetiko v Evropi kar mrgoli, a žal jih pa za TEŠ 6 nikakor ni. V kolikor pa je res, da projekt ni ekonomsko upravičen in da zaradi tega ni interesa s strani zasebnih vlagateljev, potem pa tudi država mora dati roke stran od poroštva; tako glede poroštva, kot tudi – to je moje mnenje – od celotne zadeve. Slišimo, da poroštvo moramo potrditi, češ da ni alternative. Ne verjemite takšni trditvi. Trditev, da alternative ni, prihaja iz tiste osnovne miselnosti, ki že 20 let zatira vsakršno inovativnost in naprednost v slovenski družbi, politiki in tudi v njenem gospodarstvu. Alternativa obstaja, tudi alternativa 6. bloku Termoelektrarne Šoštanj obstaja in po mojem mnenju so te alternative boljše, naprednejše in tudi ekonomsko bolj upravičene! Dejstvo je, da bomo v prihodnosti potrebovali več električne energije. Ne nazadnje tudi zaradi enostavnega razloga uvedbe električnih avtomobilov, ki za prevoz torej ne bodo več uporabljali nafte, ampak elektriko, in tudi zaradi drugih številnih inovacij. V Sloveniji še vedno premalo koristimo potencial hidroenergije, še vedno nismo zaključili projektov na spodnji Savi, veliko možnosti pa omogoča tudi tehnologija pretočnih elektrarn na Muri, Soči in drugih slovenskih rekah. Zaradi birokratskih norosti nismo še uspeli postaviti niti ene vetrne elektrarne. Ta seveda ne morejo bistveno nadomeščati TEŠ 6, vendar so lahko eden od kamnov v trajnostnem mozaiku proizvodnje električne energije. Nič nas ne zanima koriščenje energije alg z visokim kaloričnim potencialom in ker jih samo v sosednji Avstriji, govorim o Avstriji, ki to tehnologijo koristi, pa čeprav vemo, koliko morske obale Avstrija ima, to energijo že učinkovito koristijo na Dunaju. Ne pozabimo niti o potencialu energije morja in zemlje za proizvodnjo toplotne energije. Še najbolj pa ne pozabimo na potencial fotovoltaike, sončnih panelov, ki so danes cenovno konkurenčni projekt, kot je TEŠ 6. Cena investicije za postavitev sončnih panelov je še lani bila 3 milijone evrov na megavat, danes pa je že pod 2,8 milijonov evrov na megavat in cene padajo naprej. Pa izračunajmo, koliko bi stala v današnjih cenah investicija za sončno elektrarno v skupni moči 600 megavatov – stala bi milijardo 680 milijonov evrov! Koliko je danes cena za 600 megavate TEŠ 6? 1,4 milijarde evrov. Javna tajna pa je, da bo cena narasla na 1,6, morda tudi več. Na eni strani imamo torej dve alternativi, ki staneta praktično enako, sončna pa je pri delovanju bistveno cenejša, mi pa se odločamo za elektrarno na premog. A v bistvu 600 megavatov sončne elektrarne ali 600 megavatov TEŠ 6 ne stanejo enako, saj moramo upoštevati operativne stroške, ki so v primeru TEŠ 6 bistveno bistveno višji kot operativni stroški sončne elektrarne. Obenem pa tudi primerjalne zgodbe ni konec. Če bi namreč investirali 1,4 milijarde evrov v sončno energijo, ali pa če pustimo že izgubljenih 400 milijonov evrov v Šoštanju in pustimo TEŠ 6 dokončanju zasebnim vlagateljem, v koliko se jih najde, pa preostalo milijardo evrov preusmerimo v sončno energijo, bi lahko računali še na 3 milijarde evrov evropskih sredstev. Tako bi s samo milijardo javnega denarja lahko dobili 3 milijarde evrov iz Evrope in s 4 milijardami postavili kar tisoč 400 megavatno sončno elektrarno ali pa sončne elektrarne, torej z dvojno močjo kot je TEŠ 6, s tem da bodimo pošteni, seveda zato ker sončne elektrarne ne morejo proizvajati električne energije v pasu tako kot TEŠ, je tisoč 400 megavatov v bistvu primerljivo s 600 megavati TEŠ. Res je, da Slovenija v sedanji finančni perspektivi ne razpolaga s kvoto 3 milijard evrov evropskih sredstev, vendar vrzel bi lahko brez težav zapolnili z zasebnim kapitalom, ki v sončnem delu Evrope kar mrgoli z željo po izgradnji sončnih elektrarn, saj imajo te bistveno višjo donosnost od termoelektrarn. A žal v Sloveniji doslej ni bilo posluha za zasebne investicije v sonce. Ali veste, koliko neizkoriščenih površin imamo samo na strehah javnih zgradb in industrijskih objektov v lasti državnih podjetij? Imamo jih dovolj. Za primerjavo: samo V Luki Koper na osnovi sprejetega državnega prostorskega načrta je na voljo za postavitev sončne elektrarne z močjo 70 megavatov. Poleg teh omenjenih alternativ samemu projektu TEŠ 6 še odgovor na drugo vprašanje. Če vztrajamo, da se TEŠ 6 ne sme ustaviti, kar pa ni rečeno, da drži, ali je res, da alternative državnemu poroštvu ni? Ne strinjam se, tudi državnemu poroštvu alternativa obstaja. Če je projekt ekonomsko upravičljiv, kot sem že omenil na začetku, TEŠ ne bo imel težav najti zasebnega vlagatelja ali vlagatelje, ki bi projekt dokončali, brez da bi za ta denar morali poroštvo dajati državljanke in državljani in torej za kredit odgovarjati. Če pa teh zasebnih vlagateljev ni, potem pa lahko logično sklenemo le, da gre za ekonomsko nezanimivo investicijo, nasedlo investicijo, ki bo povzročala izgubo od prvega delovanja. To pa pomeni, da bomo vrgli stran milijardo in pol javnega denarja! V tem primeru, če res ni vlagateljev in gre za nasedlo investicijo, potem raje, kot da vržemo stran toliko denarja, prihranimo milijardo in se od projekta odmaknimo sedaj. Za tiste pol milijarde pa naj odgovarjajo tisti, ki odgovornost nosijo. Od tega, kar vidim, se namreč bojim, da bi zaradi vseh teh nepravilnosti moral kdo odgovarjati, mogoče celo sedeti. Morda pa zaradi tega si ne želi zasebnih vlagateljev, ker bi morali razkriti bilance in računovodske izkaze. Pa še nekaj, ne pozabimo, da so nam na začetku obljubili, da bo investicija stala 600 milijonov evrov. Zdaj je narasla že na 1,4 milijarde, in kdo nam zagotavlja, da se ne bo še parkrat zmotilo in da bo prišlo na 2 milijardi ali več. Takšen porast investicij poznamo predvsem v južni Italiji, Siciliji in okolici, vemo pa, kdo tam kraljuje. Kolegice in kolegi, ne podlezite pritiskom in prepričevanjem, da alternative ni. Alternativa obstaja, tudi alternativa poroštvu, odvisna je le od naše odločitve. Če se bomo odločili, da alternative spregledamo, bomo tisti, ki si drznemo govoriti drugače, prisiljeni v iskanje ostalih možnosti, da poroštvo temu zastarelemu, slabo vodenemu, netransparentnemu projektu, ki sodi v 20. in ne v 21. stoletje, poskusimo ustaviti na druge načine, s tistimi, ki jih imamo na razpolago. Zato bomo poskusili tudi s poslansko zahtevo za referendum, ki ga bomo lahko imeli na dan predčasnih volitev, brez dodatnih stroškov. Zavedam se, da bo težko dobiti 30 podpisov poslank in poslancev, a ne glede na to bomo dali vse od sebe, da poskusimo najbolje. V preteklosti smo se v Sloveniji na referendumu že odločali o podobnem projektu in zavrnili izgradnjo 3. bloka Termoelektrarne Trbovlje. Zato je referendum o TEŠ 6, kjer bodo državljanke in državljani imeli priložnost reči "ne" državnemu poroštvu temu projektu iz preteklega stoletja, upravičen. Ne moremo se izogniti tej odgovornosti in tej dolžnosti prav zaradi svoje zvestobe socialni demokraciji. Zato pozivam vse zelene sile v Sloveniji, da se nam pri tem izzivu pridružijo, saj je naša dolžnost, da takrat, ko imamo to priložnost, okolje, ki smo si ga izposodili od naših zanamcev, vrnemo v boljšem stanju od tistega, v katerem smo ga v upravljanje dobili. Hvala.
Besedo ima gospa Majda Širca Ravnikar. Pripravi naj se Gvido Kres.
Dovolite, da v treh minutah strnem nekaj ključnih paradoksov, ki jih sama zaznavam ob tej temi, ki je vredna več od treh minut, zagotovo. Prvič. Danes se soočamo z razmisleki, da so vsi poslanci, ki bodo na koncu pritisnili za zakon, v bistvu ekologi, ljubitelji okolja in tudi varovalci okolja, ampak hkrati tudi priznavajo, da se brez klima naprave ne da živeti. Ta paradoks bi lahko imel več odgovorov, če bi bilo v tem prostoru več izkoristkov pri diskusiji o nacionalnem energetskem programu oziroma o naši viziji, kako z energijo v Sloveniji. Vemo, da je nacionalni program s tremi scenariji odprt, da se ga ne dotika kaj preveč razmislekov, da obstaja tudi plan B, tako imenovana alternativa, ki so jo pripravile nevladne organizacije, ki so na to temo opozarjale že prej. Nadaljnji, drugi paradoks je, ko se danes očita, da gre za izrabo predvolilne teme. Če je tako, potem je ta čas še najbolj izrabil Zares, ampak ne danes, izrabil ga je pred leti, takrat ko je začel upravljati in oporekati temu projektu in je za to plačal izjemno ceno. Naj vas opozorim in tudi korigiram s tem, da je gospa Darja Radić že aprila, potem ko je prišlo to znano poročilo, ki je bilo danes omenjeno, da je bilo pod nazorom brano oziroma da je omejeno dostopno, in vemo, da splošno dostopno ni prav zaradi pogodbe HSE – skratka, naj vas opozorim, da je že takrat po tem poročilu, ki je bilo predstavljeno na Vladi, kjer so šli dejansko lasje pokonci, se zgodila tudi prva prijava protikorupcijski komisiji oziroma NPU. Tako neukrepanja, ki je bilo v zvezi s projektom elektrarne na premog – ne, da ni bilo, je bilo. Je pa res, da se je v začetku problem v času ministra, ki je vsak dan zvečer odšel v Velenje, potiskalo pod mizo. Naj vas tudi spomnim, in Velenjčani to veste, da se v 70. letih nek projekt, ki se je dotikal uplinjanja premoga, prišel tudi zelo zelo daleč in je bil tako rekoč napol realiziran. Ampak takrat je politika – in tisti, ki so sanirali ta projekt – bila zmožna reči: ne, je predrag, nerentabilen, odprodati tisto, kar se je že vložilo, in rešila tisto, kar je bilo mogoče še takrat rešiti. Tudi tokrat je mogoče to narediti, ampak ne s figami v žepu, ki pomenijo konec koncev tudi poštarske zakone v Državnem zboru. Niso pa prvi, ko poslanci prevzamejo zakone, ki jih pišejo drugi, kar je seveda še bolj zaskrbljujoče.
Besedo ima gospod Gvido Kres, naslednji bo gospod mag. Sajovic.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Načrtovanje investicije je bilo, milo rečeno, zelo ponesrečeno vodeno. Če smo leta 2008, v času, ko je bila gospodarska finančna situacija v Evropi in Sloveniji bistveno boljša in je bilo dobro in učinkovito finančno pogajanje težko izpeljati, zaradi tega ker je bil to takrat čas konjunkture in lahko rečem, zelo neugoden čas, ampak v letu 2009 je bil pa ta čas že bistveno boljši in takrat se je že dalo ceno tudi manjšati. V letu 2008 smo za resnost ponudbe plačali kavcijo 25 milijonov evrov. Že takrat smo rekli, da je to malo velik znesek, da se s tem ne moremo igrati in podobno. Ampak danes smo pa že na pol milijarde evrov obveznosti in si ne znam predstavljati, kaj naj zdaj. Ali naj to ustavimo, kaj z gradbiščem, kaj z vsemi izvedbenimi deli – kaj? Ne vem. Moram vam povedati, nimam dovolj podatkov, pa tudi po vsem tem, kar se dogaja, že več ne vem, komu verjeti. In to je tisto veliko vprašanje. Pa ne gre samo za finančne posledice; pogovarjamo se tudi o ekološkem onesnaževanju. Pa se mi spet poraja vprašanje, kako, če pa vsak na svoji lokaciji je proti. Pa smo proti temu, da bi imeli hidroelektrarne na Soči, pa smo proti temu, da bi imeli hidroelektrarne na Muri, pa smo proti temu, da bi jih imeli na srednji Savi – tam, od koder izhajam sam. Vam povem, tudi jaz jih ne bi rad videl na tisti Savi. V vsem tem času s tem živim in to okolje mi je všeč in to bo tujek, ampak prosim, jaz proti temu ne morem in očitno bomo morali tudi te elektrarne enkrat postaviti. Ampak, poglejte. Kot mi je znano, je potrebno načrtovanje proizvodnje električne energije imeti uravnoteženo. S sončno energijo si ne predstavljam uravnoteženosti, z vetrno energijo mogoče že malo lažje, ker lahko v nekem trenutku tudi nekaj nekje ustaviš, ampak najlažje se to uravnava s hidroelektrarno in seveda tudi s termoelektrarno – vsaj jaz si tako predstavljam – in če hočemo to uravnoteženost držati, je to to predvsem v tem, da bomo potrebovali čedalje več elektrike. Se pravi, moramo te projekte graditi in moramo priti do tega in moramo biti samozadostni, ne smemo biti odvisni od tujcev. Kar spomnite se, kaj je bilo, ko smo mi proti Hrvaški zaprli takrat tisti dovod, kakšna panika je bila in kakšne so tudi posledice bile, pa jaz zdaj ne vem, ampak kot vem, so bile velike. Ampak, vprašam se pa nekaj. Kje so bili vsi tisti naši pametni načrtovalci, ko vemo, da imamo s Hrvaško tudi odprta vprašanja? Zakaj pa se nismo potrudili in kupili še ostali delež v atomski centrali in bi mogoče te projekte, ki jih imamo, in te termoelektrarne, ki jih že imamo, in te hidroelektrarne, ki jih imamo, bile tiste, ki bi uravnavale to raven, kot mi je pa znano, bi pa s to polovico, če bi uspeli odkupit od Hrvaške svoj delež, dobili ravno toliko elektrike, kot jo bomo dobili iz te grozno drage investicije, ki se je zdaj pojavila. Moram reči, da ko gledam to gradbišče in ko je že toliko denarja zapravljenega in ko je že toliko obveznosti napisanih, si ne znam predstavljati, kako od tega odstopiti. Torej so slabe možnosti, izbrati moram manj slabo možnost. Ampak danes tudi te manj slabe možnosti ne bom mogel izbrati, ker ne vem, komu naj verjamem. In po vsem tem se bom danes vzdržal. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic. Naslednji bo Janko Veber.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Moram reči, kolegice in kolegi, v lepi kaši smo se znašli: rešitev "za" je slabša, tista "proti" pa je lahko še slabša. Tako so nas tja, kjer smo ta trenutek, pripeljale investicije, ki so seveda bile polemične, slabo načrtovane in očitno ne dovolj usklajene in pripravljene. Moram reči, da na eni strani razumem in cenim tisto, kar so nam danes v uvodu in razpravi sporočili kolegi iz stranke Zares. To je en del in ena plat medalje. Ampak v treh letih, kot smo skupaj, so imeli pri tem projektu škarje in platno v svojih rokah: zaupal sem ministru Lahovniku – pustil me je na cedilu. Veliko o tem projektu sem slišal od gospe Darje Radić, pa nikdar in nikoli dobil na mizo tistih dokumentov, tistih poročil, ki so bili vedno nekje v torbah, niso nam še danes zaradi poslovnih podatkov dostopni, jaz naj pa zdaj pritisnem na eno ali drugo tipko in prevzamem odgovornost. Mislim, da je tukaj kar nekaj težav. Na drugi strani je veliko resnice v odličnem nastopu, ki ga je imel kolega Pavle Gantar: da obstaja dilema, ali je procedura danes, ki se vidi, nujna, ali je res edina možna in prava. Vlada ima očitno v tej zgodbi, vsaj v delu, nekoliko drugačno mnenje in tudi to je problem in za nas, poslance, pomenljivo. Če bi kdor koli od nas bil v zasebnem življenju pred tako dilemo, pred pritiskom časa in datumom, ki ga predstavlja 24. november, ko moramo dati poroštvo, nekaj podpisati, prva varianta ali pa prvi sklep bi bil, ali se da ta datum prestaviti z aneksom ali pa odložiti. Smo v izredno kočljivem času, ko bomo zamenjali tudi vlado in tako, kot smo se mi v našem mandatu radi izgovarjali na to, da je v imenu prejšnje vlade zadevo podpisal naš kolega Andrej, pa jo je danes tudi hrabro zagovarjal, tako bo naslednji vladi, ki bo očitno taka, ki bo vse vedela, vse znala in hitro opravila, naša odločitev zelo v prid; vse, kar bo šlo naprej narobe, bodo rekli, pa saj so poslanci prejšnjega sklica dali odločitev in poroštvo. Glede na to, da so pričakovanja izjemno visoka, cilji in usposobljenost, ki jo napovedujejo, tudi fantastična, bi jim kar ta problem prepustil, in to mislim resno, da ga rešijo. Zato vse odgovorne pozivam, da preučijo, ali je mogoče ta problem prepustiti in si kupiti do konca marca časa, ko bo ta vlada imela 100 dni miru in se bo temu problemu posvetila in ga v celot rešila. Potem je bilo pa veliko vprašanj – vsa na mestu Na eni strani so finančna, tudi gospodarska, na drugi strani pa okoljevarstvena. Meni s zdi dobro in pozitivno za to državo in to družbo, da so okoljevarstveniki opravili svojo nalogo jasno in glasno in nas opozorili na problem, vendar resnica je nekje vmes. Tisti časi, ko bomo spet hodili v coklah – jaz upam, da smo neskončno daleč – in si svetili s svečo, seveda niso dosegljivi tako hitro in pa tako enostavno. V poročilih imamo, da zaloge lignita zadostujejo tam nekje za 25 do 30 let, recimo približno, in seveda v tem času bo Slovenija rabila iz leta v leto, na žalost, večje količine energije in s tega vidika je projekt zagotovo nujen. Če ta trenutek ustavimo tiste naše glavne energetske ali pa elektro vire in računamo na sončno energijo, na vetrnice in še kaj, potem bomo seveda videli, da nas bo kmalu zeblo ali pa bomo v temi. Enostavno, tako hitro tega prehoda, ki pa je vsega spoštovanja in upoštevanja vreden, tako hitro ga ne bomo dosegli. Sam sem na eni strani vesel, ko se doma deloma ogrevam na sonce, deloma na biomaso, ampak ko primerjam položnice za letos in za leta nazaj, vidim, da v gospodinjstvu poraba električne energije raste, kljub temu da na eni strani varčuješ, in tudi alternativni viri, od toplotnih črpalk, izmenjevalcev toplote, seveda rabijo električno energijo. Perpetuuma mobila na tem področju energetike na žalost še ni. In to so tiste glavne dileme. Sam nisem strokovnjak s tega področja. Danes resno razmišljam, to se v treh letih ni zgodilo velikokrat, da pritisnem enostavno "kvorum", ker imam podatkov za tehtno in dobro odločitev premalo. Še ena zgodba, ki je tudi taka. Sedaj je čas, ko se lahko v poziciji in opoziciji posujemo s pepelom. Nekateri razmišljajo, da bi dali vprašanje TEŠ na referendum, da bi o tem, kar smo mi dobili na metre gradiva, odločale volivke in volivci. Ko pa smo razmišljali o Zakonu o RTV, pa smo slišali mnenje istih, ki danes zagovarjajo referendum, da je RTV tako strokovno in težko vprašanje, da ga je težko in nespametno prepustiti laični javnosti. Če gre TEŠ na referendum, bo padel po dolgem in počez. To bi bilo seveda neodgovorno in neresno. Treba je pridobiti še več podatkov in tekom druge in tretje razprave zgodbo zaključiti, tako kot je za ceno električne energije in za življenje Slovenk in Slovencev ob upoštevanju okoljskih vidikov najbolje. Hvala lepa.
Besedo ima gospod – pardon, bom povedal pravilno – gospod Bojan Kontič, in to repliko.
Ne, kot replika, spoštovani gospod podpredsednik, ampak v vlogi predlagatelja, prvopodpisanega [[...]]
Tudi lahko.
Hvala lepa. Veliko besed je bilo danes izrečenih o tej investiciji. Veliko jih je bilo izrečenih v preteklosti, nanizanih veliko argumentov za, nanizanih veliko argumentov proti. Jaz spoštujem vse, ki razmišljate in poveste to, kar mislite. Mislim, da tudi okoljevarstveniki imajo pravico povedati svoje pripombe in prav je, da te pripombe poslušamo. Seveda je prav, da poslušamo tudi tiste, ki se na energetiko spoznajo in jim pravimo pri nas stroka, čeprav slovenska stroka v Sloveniji nima prav posebne veljave. Vedno znova jo preverjamo v tujini, na tujih institucijah, in tudi v tem primeru je bilo tako. Projekt blok 6 Termoelektrarne Šoštanj je projekt, ki ga je v razvojni program umestila prejšnja vlada, vlada gospoda Janeza Janše. Verjetno ne mislite, da sem kaj veliko prispeval k temu, da se je ta projekt znašel v razvojnem programu vlade. Sem ga pa podpiral in mu nisem nasprotoval, kljub temu da sem bil v opoziciji. Zato me danes čudijo te delitve na opozicijo in pozicijo pri posameznih projektih. Vedno bo tako, ko bomo govorili o projektih, da se bodo poslanske skupine razdelile in razmišljale en del po svoje, drugi del pa po svoje, kajti, gre za projekte, ki jih razumemo na različen način. Tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov je bilo rečeno, da nismo enotni. Pa saj niti ne pričakujem popolne enotnosti, ker jo je zelo težko doseči v poslanski skupini, ki šteje 28 članic in članov in kjer tudi na okoljevarstvene zadeve in na potrebe, na energetske projekte gledamo različno. Vsak ima pravico po svoje ocenjevati pomembnost in prednosti ter seveda slabosti projekta blok 6. Res je, da se je takrat govorilo o 600 milijonih; res je, da danes govorimo o milijardi 300; res je, da so bile leta 2006, 2005, 2007 povsem drugačne razmere, da smo živeli v času konjunkture in v času, ko je bilo povpraševanje po gradnji teh elektrarn zelo visoko in se je bilo težko uvrstiti v vrsto za pridobitev opreme za elektrarne, kajti teh elektrarn je približno za 30 tisoč megavatov, mi pa govorimo o 600 megavatih Termoelektrarne Šoštanj. Danes je situacija povsem različna. Ali so se dobro izpogajali, ali se niso dobro izpogajali, seveda ni stvar, ki jo lahko ocenjujem jaz, ker se na to ne spoznam. In tudi danes zelo težko projekt ocenjujem kot strokovnjak, recimo, za področje energetike, čeprav po osnovni izobrazbi mi elektrotehnika ni tako zelo tuja. Ampak, poglejte, kot sem že dejal, ta projekt sega v prejšnji mandat in se nadaljuje v tem mandatu. Nekako ne morem pa pristajati na te ocene, da so nekateri ves čas nasprotovali, pa so pri tem imeli pomemben vpliv. Tri leta, štiri leta nazaj – jaz bi temu sicer nasprotoval, da se projekt ustavi, ker mislim, da je dober projekt – je bila možnost o tem še enkrat razmisliti in se odločiti drugače, pa ta odločitev ni bila sprejeta. In najbolj neodgovorno, kar se je dogajalo v tem času, je to, da potihoma pristajamo na gradnjo objekta. Objekt se gradi, v Šoštanju se objekt gradi. Mi pa potihoma pristajamo, da se ta objekt gradi in s figo v žepu čakamo na zakon o poroštvu, kjer bomo pa rekli: "Ne, ta objekt pa ne dobi poroštva." To pa je neodgovorno početje in temu smo priča sedaj. In ko govorimo o investicijah, ki se ne bodo izvajale, zato ker se izvaja projekt blok 6, naj povem, da če se ustavi izvajanje projekta bloka 6, nekaterih investicij ne bo; zato ker se bodo sredstva porabila za to, česar ne bomo imeli. In tega denarja je bilo porabljeno že kar nekaj. Glede na politiko, ki jo vodimo v Sloveniji, bi temu dejal neodgovorno početje. Ker najslabša varianta je zapraviti, recimo, 600, 800 milijonov evrov in od tega imeti nič na koncu. In alternative; alternative so, seveda so; na daljši rok so seveda alternative, drugi viri. Seveda so. In ne gre za to, da bi blok 6 odgovoril na vsa vprašanja po porabi energije, niti približno ne! Na tem mestu se zavedam, da bomo potrebovali elektrarne tako na srednji kot na spodnji Savi, da bomo potrebovali nuklearno elektrarno v Krškem, kajti poraba električne energije raste. Vsi, ki se ukvarjamo s proizvodnjo električne energije v tem trenutku, ker govorimo o bloku 6 Termoelektrarne Šoštanj, smo prijeli stvar na napačnem koncu; bika, pravijo, je potrebno prijeti za roge. In če bi počeli to, bi aktivno delovali predvsem na zmanjšanju porabe električne energije in s tem zmanjševali potrebe po izgradnji energetskih objektov. Tako pa električna energija raste. Danes slišim, da imamo strokovnjake, ki natančno vedo, kolikšna bo cena električne energije leta 2030 – bravo, čestitam! Jaz trdim, da ne veste niti, kakšna bo čez dve leti cena električne energije, ker je odvisna od povpraševanja in ponudbe. In ne bom nič novega povedal, če povem, da je najdražja tista električna energija, ki je nimaš, in tista, od katere si odvisen od tujine, pa se najde nekdo, ki zapre na plinovodu pipo za plin in potem se vsi čudimo in zremo tja nekam na vzhod, nimamo pa elektrike in nimamo plina. Tu v Sloveniji imamo domači energent, lignit mu pravimo v Šaleški dolini. Na proizvodno ceno tega premoga lahko podjetje Premogovnik Velenje vpliva, nimajo pa vpliva zunanji dejavniki. Seveda je logično, če bodo energenti rasli, ni logično, da ne raste zgolj proizvodna cena premoga in posledično tudi električne energije, ampak nihče ne ve, kaj bo; načrt pa je 2,25 evra na gigajoule. To je načrt, ki mu Premogovnik Velenje sledi, in upam, da bo na koncu ta cilj tudi dosegel. Danes slišim veliko besed o prestrukturiranju gospodarstva – odkar sem se rodil, se prestrukturiramo v tej državi, in odkar sem se rodil, živimo v neki permanentni krizi, vedno je nekaj narobe. Ampak resnično, prestrukturiranje poteka. Ne boste verjeli, da je Premogovnik Velenje pred 20 leti – pa morda niti ni treba tako daleč nazaj – zaposloval 5 tisoč ljudi, 5 tisoč ljudi in letna proizvodnja premoga je bila 5 milijonov ton! In potem se je zgodilo prestrukturiranje gospodarstva in danes Premogovnik Velenje za nekaj manj ton zaposluje približno tisoč 350 ljudi. 5 tisoč na eni strani in tisoč 350 na drugi. Ali ni to uspešno prestrukturiranje gospodarstva? Nastale so hčerinske firme, ki zaposlujejo približno toliko kot Premogovnik Velenje, če ne še nekaj več, in imajo vsako leto višjo eksterno realizacijo. Torej, vedno manj so odvisne od Premogovnika Velenje. Neposredno je na kopanje premoga v Velenju vezanih tisoč 350 ljudi in še se bo zmanjševalo in tudi končala se bo proizvodnja v Premogovniku Velenja, leta 2050, 2053, 2054, ko se ugasne blok 6. Ampak končala se bo na način, da bodo delovna mesta postopno ugašala in gospodarstvo se bo še naprej prestrukturiralo in ustvarjalo nova delovna mesta. To je prava pot in zato tudi zagovarjamo to zadevo! Naj vam povem, da pri tem prestrukturiranju gospodarstva država ni sodelovala in iz državnega proračuna niso bila namenjena sredstva, ampak so se sredstva zagotavljala skozi proizvodnjo premoga, skozi ceno premoga. Danes je bilo govora o tistih letih, ko smo v Šaleški dolini dihali na škrge, imeli neverjetno modre barve, sinjemodre barve jezero, v njem ni bilo življenja, in onesnaženo zemljo. Potem je sledil upor in zato pravim, da ima ekologija domicilno pravico v Šaleški dolini. Zgodil se je upor in zgodila se je sanacija degradiranega območja. Danes imamo jezero, v katerem so ribe, v katerem so kopalci, danes imamo zrak, ki je bistveno očiščen emisij, s katerimi smo zastrupljali ali pa so zastrupljali prebivalstvo, in danes imamo veliko bolj zdravo zemljo, kot smo jo imeli. In blok 6 bo k temu še prispeval, ker se še zmanjšuje onesnaževanje okolja. Res pa je, in to priznam, da bi lahko rekli, če pa ustavimo proizvodnjo, bo še pa boljše. Seveda bo! Imeli bomo manj vpliva na okolje, imeli bomo pa veliko drugih težav, s katerimi se bomo srečevali! Pa ne samo mi v Šaleški dolini. Ena tretjina električne energije prihaja iz Šaleške doline in danes imamo uravnoteženo električno energijo; imamo eno tretjino nuklearke, eno tretjino obnovljivih virov ali hidroelektrarne in eno tretjino termoenergetske. Uravnoteženo. In k temu težimo tudi v prihodnje. Ko mi kdo govori o vplivu na okolje, naj vam povem, pa to niti ni tako pomembna, ampak morda je pa prav, da to ponovim, morda sem to že dejal. Moja domačija je bila potopljena zaradi rudarjenja. Jaz sem pravzaprav rudarski oškodovanec. Ostali smo brez domačije, morali smo se preseliti, ker je tam danes jezero, kjer je stala naša domačija. Ali se vam ne zdi, da bi bilo logično, da bi bil velik nasprotnik energetskih objektov? Verjetno bi moral biti, če se ne bi zavedal vseh plusov, ki jih prinaša ta energetika v Šaleški dolini in tudi širše. In takrat, ko se je saniralo, takrat ni bilo nikogar in nihče nam ni svetoval, kako naj to počnemo v dolini, ampak ta dolina se je sanirala. Še enkrat povem, če bi ljudje to investicijo energetsko ne sprejeli, ni prav nikakršnega razloga, da bi zagovarjal ta projekt blok 6 Termoelektrarne Šoštanj. Povejte mi, koliko mest, pokrajin, dolin je v Sloveniji, kjer sprejmejo energetski objekt v svoj prostor? Povejte mi! Ene elektrarne na veter ne morete postaviti, zato ker se zgodi upor, ker so ptiči ogroženi, ker jim presekamo pot! Hidroelektrarne – o tem je bilo danes že govora. Jedrska elektrarna. A mislite, da bo enostavno blok jedrske elektrarne postaviti? Pravzaprav ni alternativ v tem primeru in v tem trenutku; na daljši rok, že mogoče. Fotovoltaika, sem danes slišal neke številke, ampak meni strokovnjaki pravijo, da bi za takšno moč, kot jo proizvaja Termoelektrarna Šoštanj, potrebovali; prostorsko ne bom rekel, pa bi se slišalo grozno, ampak v sredstvih pa približno 10 milijard evrov. Že res, da bi jih nekaj lahko dobili iz Evrope in s tem financirali, ampak fotovoltaika brez subvencije ne preživi. Pa še brez česa. Ko govorimo o ceni električne energije, pa jo primerjamo tudi s ceno iz nuklearke – ja, ja; ampak v tem investicijskemu programu 4, noveliranem, so morali upoštevati vse, kar se bo dogajalo s tem blokom 6 v naslednjih 40 letih. Če mi v ceno električne energije iz nuklearke prištejemo še razgradnjo, pa še kaj drugega zraven, bomo pa dobili realno ceno nuklearne energije, ampak ne bo niti približno tako nizka, kot je zdaj proizvodna cena energije. Po mojem zanesljivo ta podatek drži. Pa še enkrat povem, da ne nasprotujem nuklearki in jo bom podprl, če bom imel možnost o tem odločati, ker brez nje ne gre. Zdaj o tem, kako je bil vložen ta zakon o poroštvu. Zakon o poroštvu imamo pred sabo, odločali se bomo po svoji vesti in poglejte, glasovali boste za, proti, vzdržali se boste [[...]]Sploh ni pomembno. Pomembno je, da zakon napiše tisti, ki zna zakon napisati. Sprašujem se, koliko zakonov bi bilo sprejetih v Državnem zboru, če odštejem vladne predloge, če bi bili v proceduro vloženi samo zakoni, ki jih napišejo poslanci sami. Vzamejo notesnik in napišejo zakon. In se podpišejo – veliko manj dela bi imeli v parlamentu, ker teh zakonov pravzaprav ne bi bilo. Ampak nekaj drugega mi želijo očitati nekateri: da gre za korupcijo, da so me nagovorili, da vložim zakon iz nekih privatnih interesov. Zdaj pa, lepo prosim. Bil sem tisti, ki sem pred enim letom nasprotoval kadrovskim menjavam v energetiki, pa so se zgodile – ker imam zelo velik vpliv, namreč. So se zgodile in mesta so zasedli ljudje, ki so jih predlagali [[…]]Poglejte, nadzorni svet Holdinga Slovenske elektrarne je predlagala Darja Radić in zamenjala prejšnjega. Potem se je zamenjal direktor Holdinga in imamo zdaj v. d. direktorja Holdinga, potem so pa zamenjali direktorja TEŠ in imamo zdaj v. d. direktorja TEŠ. No, pred enim mesecem so na premogovniku uvedli veččlansko upravo, se pravi, v premogovniku imamo legalno izbranega direktorja, dobil je potrdilo za razvojni program, dobil je potrdilo na nadzornemu svetu in ker ga niso mogli zamenjati, so mu dali še dva člana uprave zraven, naj gledata, kaj počne. Premogovnik Velenje pravzaprav v primerjavi s TEŠ, s Holdingom Slovenske elektrarne nima prav posebne teže, tam imamo pa v. d. direktorja, pa ne vem, kdaj se bo mandat iztekel. Ljudje moji, verjetno ne verjamete, da je to kader, na katerega je vplival Bojan Kontič, ki je nasprotoval menjavam, in da je to kader, ki bi počel, kar bo rekel Bojan Kontič. Lahko si kdo celo to misli, ampak to ni lobi, kateremu bi pripadal. Zanesljivo ne. Pripadam pa projektu bloka 6 in ga zagovarjam, ker mislim, da je dober, in v to sem prepričan. Tako kot ste nekateri prepričani, da blok 6 ni dober projekt in imate vso pravico do tega, vendar lepo prosim, ne govorite mi o lobijih, ne govorite mi o energetskem lobiju, ki mu pripadam, ker tega lobija enostavno ni, ker so se menjave dogajale. Sedaj ljudje, ki so jih postavili za to, po moji oceni spet, da projekt pogledajo in, če je nepravilen, ustavijo, sedaj ti ljudje govorijo, da je projekt dober in ga je treba nadaljevati; ampak to niso ti isti, ki so začeli projekt. To je že druga generacija, ki ta projekt zagovarja. Ali je komu ušla s povodca ali ne, tega jaz ne vem. Vse se je v teh letih spreminjalo v slovenski energetiki, samo direktor je ostal isti, Direktorata za energetiko, ta je ostal isti. Če jaz kaj vem, je to iz stranke Zares. Lahko ga zamenjamo, pa ga ne [[oglašanje iz dvorane]] – odlično, bravo, Franco Juri! Vse ste zamenjali, tega ste pustili, zato da nimate vpliva na energetiko. Ne me hecati! Zato je ostal tam, da ste ostali brez vpliva na energetiko. Mi je zelo žal. Janežič je bil pripeljan v tem mandatu na predlog [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Pri meni ne, se zelo opravičujem, še enkrat vam povem, da pri meni niso bili in ko sem zbiral podpise za zakon o poroštvu, sem jih srečal na hodniku parlamenta, ko sem vlagal zakon o poroštvu, nič prej nisem imel opravka s predstavniki Holdinga v zvezi z zakonom o poroštvu. Pa ne želim razpravljati z Zaresom, ker si pravzaprav ne dovolim, da mi o resnici govori nekdo, ki zanesljivo ne more biti merska enota za resnico, ker je bilo to v tem mandatu že dokazano in nisem jaz dokazoval, dokazovali so drugi. Prav tako ne pristajam na to, da mi nekdo reče, da si bomo tisti, ki odhajamo iz parlamenta, nabasali žepe. S tistim, ki je to rekel, pa če je to mislil mene, sem pripravljen soočiti premoženje kadar koli – resda mi bo nerodno. Mi bo nerodno, ampak sem pripravljen to narediti. Zato lepo prosim [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[…]]Ja, žena pa otroci. Če misliš moje: moj sin je brezposeln, žena pa hodi v službo; ampak dobro, to ni več stvar tega parlamenta. Nacionalni energetski program – ja, čas bi bil, da ga napišejo, ampak spet smo pri direktorju Direktorata za energetiko in če bo šlo tako naprej in če bomo tako zapirali energetske objekte oziroma jih ne bomo gradili, bomo naslednji energetski zakon, tako kot se piše, sprejemali, po mojem, pri svečah. V takšni kondiciji namreč v tem trenutku smo. Ko govorimo o rabi električne energije pa rečemo, da je to tako, kot če bi stari dizel zamenjal za novega, namesto da bi ga zamenjal za električni avtomobil. Ja, kje se bo pa ta električni avtomobil polnil? Kako pa pridemo do te električne energije, ki je potem tako čista pri uporabi v prometu? Zanimivo bi bilo slišati tudi te odgovore. Zaloge premoga: najprej je bilo rečeno, da premoga ni dovolj, pa od leta 1960 v Šaleški dolini Premogovnik Velenje izvaja meritve zalog premoga po navodilih Ministrstva za gospodarstvo in z obveščanjem Ministrstva za gospodarstvo, intenzivno pa po letu 1980, in pavšalna ocena – premoga ni dovolj. Dajmo tujim revizorjem, naj preverijo te zaloge, ga ni dovolj. In so preverili in je premoga dovolj. Ja, če ga je dovolj, potem pa kalorična vrednost ni prava, kurilna vrednost ni prava – pa so še to preverili in so ugotovili, da je tudi ta prava. In so rekli, ampak veste, vi boste uvažali tuj premog! In od enega zelo modrega dopisnika raznih časopisov sem celo slišal, da hitro cesto v Šaleško dolino gradimo zato, da bomo po njej premog uvažali. Celo to sem slišal. Ampak v tem programu, ki ga imate, ni nikjer omenjen tuj premog, morda je bil kdaj na začetku, zdaj v tem noveliranem programu zanesljivo tujega premoga ni omenjenega. Premoga je dovolj, in premog je dobre kvalitete in blok 6 Termoelektrarne Šoštanj bo uporabljal samo velenjski lignit in nič drugega. Cena tega premoga je pač takšna, kot so jo dejansko napovedali, ampak spremljati je treba razvoj te cene iz preteklih let do danes in napovedi za naprej. Če pogled obrnemo nazaj, vidimo, da je cena premoga natančno takšna, kot so jo napovedovali do danes, zato verjetno tudi zaupanje, da bo takšna tudi v prihodnje, tako kot so napovedali. Če pa ne bo, je pa nekdo za to odgovoren. Ampak ne poslanci Državnega zbora! Mi bomo odločali zgolj o tem, ali Republika Slovenija da poroštvo za najem tega kredita ali ne. Govorimo o kreditu, ki je dogovorjen, kredit, ki je odobren s strani Evropske investicijske banke, je pa zahtevano poroštvo. Problem tega poroštva je tudi, da imajo vse pogodbe vgrajen tako imenovan "security sharing agreement", kar pomeni, da lahko tudi druge pogodbe padejo, če za to ne bo poroštva in se banke umaknejo iz kreditiranja. Potem ne vem, kaj se bo zgodilo. Meni pravijo, da projekta blok 6 v tem primeru ni moč izvesti, da je pač denar, ki je investiran, bil porabljen za to, da na koncu nimamo nič. Ampak glede tega zopet nisem jaz tisti, da bi presojal. Ugotovljene nepravilnosti pri vodenju projekta, prijave so bile danes, in tisti, ki imajo pooblastila za to, bodo zahtevali odgovornosti tistih, ki so projekt vodili. Jaz sem imel ves čas zagotovilo direktorja Termoelektrarne Šoštanj, bivšega, da je projekt voden skladno, tako kot mora projekt biti voden. Tisti, ki menijo drugače, bodo temu direktorju morali to dokazati, ampak tega direktorja pravzaprav še nihče ni nič vprašal po vsem tem času – mislim, da bo približno leto dni, kar so ga zamenjali, pa ni imel priložnosti da se sooči s tistimi, ki govorijo, da je bilo vse narobe. Verjetno bo to možnost dobil in bo lahko povedal tudi to, kar on ve o tem projektu bloka 6. In vedno znova smo naleteli na ovire pri tem projektu, ampak dokončne odločitve pa nikoli ni bilo. Bil je čas, ko je bilo mogoče reči: blok 6 – ne, ker ni v interesu Slovenije, ker Slovenija ne potrebuje ene tretjine električne energije iz premoga. To bi bila odločitev, ki bi jo morali sprejeti, če bi tako odločila večina, pa ni. Seveda, stroka tega ne bo dejala, ker se zaveda potrebe po tej tretjini električne energije. In tako je šel projekt naprej. Ampak, če dobro pogledate ta predlog zakona o poroštvih, je v njem našteto tudi, kaj vse so morali pridobiti skozi ta projekt. Videli boste, da je temu projektu ves čas sledilo Ministrstvo za gospodarstvo, Ministrstvo za finance, soglasje to, soglasje ono, "no objection letter", ne vem, kaj vse so še dajali v tem času. Za kaj? Za to, da bi danes, v času, ko je projekt v izgradnji, ta projekt ustavili; ko smo zapravili 400, 600 milijonov evrov. Ne vem, če je to pametna odločitev. Zato pravim, da smo tisti, ki smo podpisali zakon o poroštvu, ravnali odgovorno. Na vas pa je, da se odločite, ali boste ta zakon podprli ali tega zakona ne boste podprli. Že včeraj sem dejal, da poznam pot, po kateri bi morali iti oziroma bi lahko šli, če bi bila Vlada operativna. Tako pa smo s tem zakonom o poroštvu, upam da, spodbudili tudi razmišljanje znotraj Vlade, da je treba v tej fazi izvesti še nekatere postopke, da ta zakon ni dovolj in da tudi sprejetje tega zakona ne bo dovolj za črpanje sredstev, če ne bodo istočasno vodili zadev, ki jih predvideva naša zakonodaja. Ampak to ni v naši pristojnosti. Poslanci lahko vložimo ta zakon o poroštvu, mednarodnih pogodb, pogajanj in sklenitve pogodbe mi pač ne moremo voditi. Jo ratificiramo na koncu, to je res, ampak postopka pa ne moremo voditi. Torej, odločitev danes niti približno ni enostavna in se zavedam, da ni enostavna. Zavedam se tudi tega, da smo morda res postavljeni zopet pred dejstvo, da se je treba odločiti ali-ali. In v tej situaciji, ko je treba sprejeti odločitev ali-ali, smo se pač nekateri odločili za to, da Državnemu zboru predlagamo zakon o poroštvu za najem kreditov pri Evropski investicijski banki. Prepričan sem, da smo ravnali odgovorno, kajti o tem, kaj je neodgovorno ravnanje, sem govoril zadnje pol ure. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravi naj se Franc Bogovič. [[Se odpoveduje.]] Pripravi naj se Bogdan Čepič.
Hvala za besedo. Mislim, da v teh zahtevnih gospodarskih in finančnih časih, ki vladajo svetu, postaja vse bolj jasno, da bodo uspešne tiste države, ki se bodo v največji možni meri oprle prav na svoje resurse, na svoje zmožnosti. In če pogledamo energetiko, energetika bo ena tistih zadev, ki bodo zagotovo krojile usodo ne samo Sloveniji, ampak tudi svetu. Realnost v Sloveniji je, da imamo na razpolago premog, imamo na razpolago vodotoke, ki jih lahko izkoriščamo v energetske namene. Vse ostale naravne danosti smo pravzaprav postavili na stranski tir in jih onemogočili iz naslova ohranjanja narave, tako da vetrne elektrarne, ki so zagotovo ene tistih, ki imajo minimalen vpliv na okolje, očitno v Sloveniji nimajo perspektive. To, da vlagamo v verigo savskih elektrarn, je izjemno pomembno in je eden projektov, ki so zagotovo tisti, ki bodo Sloveniji zagotavljali dobršen del energije, ki jo bomo še kako potrebovali za svoj lasten razvoj. Če temu dodamo, da imamo na razpolago še jedrsko energijo in da je tudi življenjska doba obstoječe jedrske elektrarne v Krškem omejena, pa mislim, da če danes vprašamo vse tiste, ki nasprotujejo, recimo, tudi Termoelektrarni Šoštanj oziroma 6. bloku, ali so za to, da v Sloveniji zgradimo tudi nov jedrski reaktor, mislim, da bo odgovor enoznačen: "Ne! Temu bodo nasprotovali. " Če pogledamo tudi vse alternative, o katerih smo se danes pogovarjali, da imamo v Sloveniji priložnost tudi z alternativami, sončno energijo in lesno biomaso, se dajmo spomniti, da je Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo v tem mandatu razdelilo 180 milijonov evrov sredstev za vlaganje v razvoj novih tehnologij. Koliko programov, ki bodo ponudili alternative pri energiji, financiramo s temi 180 milijoni evri? Mislim, da praktično ni nobenega v tem programu, torej se je Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo, ki ga je vodil gospod Golobič, zavestno odločilo, da pravzaprav ne razvija teh alternativ. Vem za program, ki je bil predviden v Kočevju, da se razvije tehnologija, sodobnejša tehnologija za izrabo lesne biomase, vendar ta program ni bil podprt; kljub temu da imamo v Sloveniji znanje, imamo fakultete, ki se s tem ukvarjajo, jih ne podpremo, da to alternativo razvijejo in ponudijo trgu. Tudi če pogledamo potem Ministrstvo za gospodarstvo, ki je dalo za razvoj novih [[…]]nekaj čez 60 milijonov evrov za tako imenovana gospodarska središča. Tudi tukaj ne najdemo vlaganj v alternativne vire energije in tukaj prihaja do tega pomembnega razkoraka. Da je odločitev o tem, kako vidimo razvoj Slovenije, bila že sprejeta in očitno po teh odločitvah v naslednjih petih letih, to je rok, ko morajo biti ta sredstva počrpana, nismo vložili v razvoj alternativnih virov energije pravzaprav resnih sredstev. Kaj nam preostane? Realnost je ta, da imamo svoj premogovnik, tako kot je bilo povedano, tudi količine zadostujejo, in to tiste, ki jih imamo tukaj, v Velenju, v Sloveniji. Seveda, če imamo to, je najbrž pomembno, da poskušamo tudi ta energetski vir uporabiti za proizvodnjo električne energije in s tem ohraniti svojo energetsko neodvisnost. Mogoče so res te razprave, o katerih se pogovarjamo, potrebne v tem smislu, da vsi pričakujemo – mislim, da ni nikogar tukaj v tem parlamentu, ki se ne bi zavzel za to, da se ta investicija pelje na čim bolj transparenten način in da bo končen izplen dejansko čim bližji tisti realni možnosti in nekim nepotrebnim dodatnim stroškom naj ne bi podlegali. Mislim, da se vsi za to zavzemamo in ni nobenega dvoma. Ob teh razpravah pa tudi ob teh opozorilih, ki smo jih dobili iz raznih civilnih iniciativ, je mogoče razbrati, da bi bila veliko smotrnejša obnova bloka 4 in 5 in da za to ne potrebujemo novogradnje, ki je namenjen izgradnji bloka 6 termoelektrarne. Ampak vendar, v vseh teh letih ali pa vsaj v zadnjih letih, ko se je na glas govorilo o teh alternativah, je bilo vsaj parlamentu iz tistih podatkov, do katerih sem jaz lahko prišel, razvidno, da to ni smotrna odločitev. Torej tudi ta alternativa ali blok 4, blok 5 namesto bloka 6, po vseh podatkih, ki so bili posredovani parlamentu, ta rešitev ni primerljiva z izplenom oziroma učinkom, če izgradimo nov blok 6. Tako se mi ne nazadnje poraja tudi misel o tem, ali ni mogoče z vsemi temi aktivnostmi, s katerimi se srečujemo, ko se pogovarjamo o tem zakonu o poroštvu, mogoče celo nekdo tretji, ki prihaja izven Slovenije in hoče Sloveniji prodajati energijo v perspektivi. To je za mene tudi eno od resnih vprašanj, kajti če onemogočimo lastne vire, ki jih imamo na razpolago, potem lahko logično sklepam samo v to smer. Če nismo v stanju izrabljati vetrne energije, če nismo v stanju izrabljati premoga za potrebe energije, vodno energijo bomo več ali manj pripeljali do tiste točke, ko nekih velikih dodatnih kapacitet ne bo mogoče več zagotavljati – s tem da moram opozoriti, da je bila že narejena izjemno velika napaka, da se je preprečila posodobitev Hidroelektrarne Moste. Gre za objekt, ki že funkcionira. Bil je narejen projekt, ki bi dajal bistveno večje rezultate pri izrabi vodne energije, kot jo ponuja v tej zastareli obstoječi obliki, ampak tudi tukaj smo rekli: ne, moramo zaščititi tisti del narave, ki bo potem ohranjal habitate in mnoge druge vrste rastlinske, ki so jih našli neposredno po tem vodnogospodarskim objektom. Tudi tukaj se mi zdi, da je ta odločitev bila sprejeta prehitro, namesto da bi se vendarle osredotočili na te svoje naravne vire, ki jih imamo. Osebno menim, da če ne bomo izrabili vseh tistih virov, ki jih imamo na razpolago, bomo postali odvisni od tujine, to je pa po mojem mnenju slabo za nadaljnji razvoj Slovenije. Zato se mi zdi zelo pomembno, da ta zakon je vendarle priložnost, da vse te argumente izmenjamo in če ima kdo resnično prave, konkretne protiargumente, mislim, da je čas skozi to razpravo, ki jo imamo danes, in skozi razpravo, ki bo mogoče še sledila pri drugi in tretji obravnavi tega zakona o poroštvu. In dajmo ta čas izkoristiti za to. Grožnja z referendumom. Zdaj vas pa sprašujem, kateri referendum, ki se je nanašal na rešitve, ki imajo finančne posledice, je prinesel dobro Sloveniji. Niti eden! Vsak je pustil stare probleme in povzročil nove probleme. Niti en referendum, ki se je nanašal na zakon, ki je prinašal finančne rešitve [[…]]– je poslabšal položaj Slovenije, pa naj bo to pokojninski zakon, delo na črno, malo delo. Vsi tisti, ki so temu nasprotovali, so danes zelo zelo tiho, da ne rečem, da so se pogreznili mogoče, ne vem, dva kilometra pod zemljo. In nekaj podobnega se nam lahko zgodi tudi z referendumom pri tej termoelektrarni. Ni problem predlagati referendum, ampak poudarjam alternative dejansko nimamo, saj nihče resno v Sloveniji v to smer ne vlaga, in dokler ni tega zaznati, potem se ni resno pogovarjati o tem, da ustavljamo to investicijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Čepič. Pripravi naj se Silva Črnugelj. Izvolite.
Hvala lepa. Poskušal bom strniti svoje misli ob tem; glede na to, da sta kolega Bojan in kolega Janko podala dosti obširno. Danes je vprašanje, ali se pogovarjamo o tem, ali bomo gradili termoelektrarno TEŠ 6 dalje ali ne, ali je danes razprava o poroštvu za 440 milijonov evrov, ki jih je potrebno sprejeti. Razprava o tem, ali se naj elektrarna gradi ali ne, bi lahko bila v Državnem zboru pred tremi leti približno, takrat, ko je bilo verjetno mogoče ustaviti, če bi bili dovolj veliki argumenti in način, ki ne bi povzročal dodatne škode. Prepričan sem, ne samo prepričan, ampak 100-odstotno zagotavljam, da danes tega ni mogoče ustaviti, ni mogoče ustaviti brez velike škode, brez velikih rizikov, brez velikih stvari. Smo pa pred tem, da glede na dokumentacijo, ki jo imamo v gradivu notri, odločamo o poroštvu za 440 milijonov Evropski investicijski banki, zato da se bodo lahko energetski objekti v Sloveniji gradili dalje. V razpravi so že kolegi govorili, da je možnost, da bi od kod drugod tudi denar dobili, zagotovo. Mislim, da je energetika in proizvodnja energije dovolj akumulativna v Sloveniji, da bi lahko tudi ta projekt, ki ga ni mogoče ustaviti, sfinancirala na daljši rok, v daljšem obdobju, ampak na račun razvoja energetike na drugih področjih. In kolega Matevž je govoril, verjetno je to Drava, ki bo morala bistveno več prispevati, Sava in še kdo drug, zato da se bo objekt v Šoštanju zgradil, da ne bo povečana škoda, takrat bo pa res nastala kriza na področju zagotavljanja dovolj velike oskrbe energije in energetike. Še ena stvar o ceni. Danes je kolega Bojan že govoril. Kakšna bo cena elektrike čez 5 ali čez 10 let? Takšna, kot bo na borzi. Če bo dovolj proizvodnje in bo poraba zmerna, pomeni, da bo lahko nizka cena, če bo pa malo proizvodnje in poraba, tako kot narašča, bo pa visoka cena. Nihče ne more napovedati in to je tako, kot je z vsem borznim blagom, kjer seveda oblikuje ponudba in povpraševanje trenutno ceno. Spomnimo se, nedolgo nazaj, ko je samo Nemčija napovedala, da bo izklopila nuklearne elektrarne, kako se je dvignila v tistem trenutku cena električne energije na borznem trgu in tako se bo seveda tudi dogajalo kasneje. Bolj kot bomo odvisni od tega, da bomo morali kupovati več zunaj, na prostem trgu in imeli manjšo lastno proizvodnjo, ki jo, mimogrede, lahko tudi prodajamo, bolj bomo občutljivi in višjo ceno bomo plačevali. Ne zaradi tega, ker nismo zgradili energetskega objekta, ampak zaradi tega, ker ni energije. Samo spomnimo se, kolikšna je povprečna poraba vsakega od nas in koliko prispevamo k zmanjševanju, zato da bi bili bolj energetsko neodvisni.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Silva Črnugelj, pripravi naj se Darko Menih.
Hvala za besedo. Res, nacionalni energetski program naj bi bila tista čarobna paličica, ki bi rešila kakšne zadeve, pa vendarle smo komaj komaj prepričali ministrico, da je javno razpravo nekako tudi podaljšala. Ampak na balkonu imamo cvet naših nevladnikov, ki skrbijo tudi med ostalim o tem, kako in na kakšen način bomo uporabljali energetiko oziroma [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala lepa. Žal, čas je Socialnim demokratom potekel. Besedo ima gospod Darko Menih. Pripravi naj se Anton Anderlič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Prav lep pozdrav vsem, spoštovane poslanke in poslanci! Danes se vse vrti okrog Šoštanja; Šoštanj, Velenje, Šmartno ob Paki, Šaleška dolina je to, približno 45 tisoč prebivalcev, od nekdaj zapisana energetiki in ravno tako mislim, da bo tudi v bodočnosti. Bilo je že rečeno veliko o preteklem času, kaj vse se je zgodilo s to dolino, koliko vas je potopljenih, koliko ljudi preseljenih in tako naprej. Tega ne bi ponavljal. Ampak vendarle. Ostale so psihične travme teh ljudi in kljub temu da je temu tako, da so si morali sami pred desetletji nekje izboriti tisto pravico do čistejšega zraka, do čistejšega okolja, so naši ljudje še vedno pripravljeni na nov izziv, na novo gradnjo in podpirajo blok 6. Kajti z novo tehnologijo se bo okolje v našem šaleškem prostoru tudi zelo izboljšalo. No, pa da pridem sam na gradnjo bloka 6. Tisti, ki danes govorite ogromno o bloku 6, o Šoštanju. Veliko od vas še nikoli ni bilo v Šoštanju, sploh pa zdaj ne, v tem času izgradnje. Namreč, to je veliko gradbišče, ogromen objekt se gradi in prav rad bi vas povabil, da pridete pogledat, kako iz dneva v dan raste ta gigant. Na tisoče kubikov zemlje je bilo odpeljanih, na tisoče kubikov betona, železja je že vgrajenih – in kaj zdaj? Zdaj pa naj mi to ustavimo? Ali se kdo vpraša, kaj se bo zgodilo s tem, s tem na novo nastalim razvalinam? Ali bo to nastal potem muzej energetike ali kaj podobnega? Skratka, ustavitev bloka 6 povzroči v naši dolini veliko gospodarsko škodo, ki jo že itak imamo v naši dolini. Ne smemo pozabiti, da je propadel Vegrad, da je propadel Prevent, Gorenje se seli v Srbijo, da je propadla Patria. Zdaj naj še TEŠ 6? To bo dolino nekje zlomilo. Jaz sem tudi za to, da se nekje obnovljivi viri začnejo. Ampak, poglejte, naša zakonodaja tega zdaj ne dopušča in bog ve, kdaj bo časovno zopet to mogoče. In blok 6 daje tretjino elektriko; ne samo Šaleški dolini, ampak celi Sloveniji. Tega se moramo zavedati. Ne bi rad, da se zgodi to, da bomo uvažali drago elektriko – in verjetno za tem že stojijo kakšni ljudje, ki računajo na ta denar. Civilnim iniciativam in nevladnim organizacijam, ki pravijo pod geslom Ne zaklenite nam prihodnosti, odgovarjam sledeče: ne zaklenite nam šoštanjske svetlobe in električne energije. Kar hitro boste lahko modrovali ob svečah ali ob [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod Menih. Besedo ima gospod Anton Anderlič, pripravi naj se mag. Radovan Žerjav. Izvolite.
Vsem tistim, ki pravijo, da je kršena procedura, da ni ustrezna in tako naprej, lahko mirno zagotovim, da bo zadoščeno proceduri v največji meri v vseh postopkih, ki so za to, da bi prišli do tega poroštva in ratifikacije, zadoščeno do zadnje pike. In verjamem, da mnogo bolj, kot v marsikakšnem primeru ali vsaj v enem v tem mandatu, kjer pa je bila resnično kršena procedura v Državnem zboru. Ampak tukaj skrbi ni. Govori se, kdo je pisal zakon, kaj da je zadaj in tako naprej. Kdor koli ga je že pisal, vam lahko povem, da sem ga podrobno prebral, in verjamem, da je tako pregledno napisan v opisu, po namenu, kakor tudi po vseh aktivnostih, ciljih in tako naprej, in tudi nič ne odstopa od poroštev in zagotovil, ki jih je Republika Slovenija za določene stvari dala že kar nekajkrat, ne tako malokrat, in zato ti očitki ne vzdržijo. Ko govorimo o tem, na kakšni osnovi se odločati za ali proti. Kar se mene tiče, se odločam samo na osnovi tistega, kar je mogoče slišati s strani tistih, ki projekt vodijo, s strani strokovne javnosti, s strani finančnih strokovnjakov, ki ugotavljajo, kako bo ta investicija racionalna ali ne. Tudi s strani tistih, ki pravijo, da bo okolju prijaznejša tehnologija, tudi tistim verjamem, in verjamem, da se bo zmanjšala onesnaženost te doline. Verjamem, da ni res to, da tisti, ki pravijo danes, da smo sprejeli neke deklaracije v Državnem zboru in zdaj delamo drugače. Kako bi Evropska investicijska banka ali Evropska banka za obnovo in razvoj dajala kredite za takšno investicijo, ki bi bila v nasprotju s sprejetimi usmeritvami v Evropski uniji? Ne! Kot ste videli iz priloženega, iz obrazložitev zakona je na strani tistih, ki so kreditodajalci, zagotovljeno, da v kolikor bodo izpolnjeni določeni pogoji, bodo pri tem projektu sodelovali, v nasprotnem verjetno ne. In zato tukaj se zapletati v nekatere stvari in trditi, kako je to samo korak nazaj, pravzaprav ni korektno. Gotovo je všečno poslušati, kako se bomo vozili z električnimi avtomobili, kako smo usmerjeni v prihodnost in tako naprej. Tudi jaz tako mislim, seveda, in podpišem vse te stvari! Ampak jaz moram od danes do jutri priti in k temu pelje neka normalna pot, nek razvoj preko tistega, kar imamo na razpolago, kar imamo na voljo in kar konec koncev obvladamo tako, ko gre za tehnološko postrojenje, ko gre za proizvodnjo, ko gre za distribucijo in konec koncev ko gre za to, da poskrbimo, da bodo državljani in državljanke Republike Slovenije imeli stabilno in kolikor toliko tudi cenovno sprejemljivo energijo, ki pa jo bodo koristili, seveda verjamem v to, tudi za električne avtomobile, tudi za še nekatere druge cenejše proizvode. Konec koncev zdaj je tudi v veljavi obvezna uporaba varčnejših žarnic in podobne stvari. Zato je pri meni odločitev enostavna, ni težka, zato ker sem se na tej osnovi prepričal, da če bom v tem primeru izdal to investicijo, ta projekt, bom naložil državljanom in državljankam breme za nasedlo investicijo in še z grožnjo, da bo primanjkovalo določenih virov energij. In seveda, kot pravijo nekateri, investicije ni mogoče ustaviti. Seveda jo je mogoče, ampak jaz trdim, da bi bilo neumno, negospodarno, ekološko nesprejemljivo in še kaj bi lahko naštel. Ob takih argumentih zagotovo lahko podprem ta zakon in ga bom podprl, ker boljše alternative v tem trenutku ne vidim.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Sam se bom pri tem glasovanju vzdržal, zato ker moram reči, da sem zelo zbegan, in verjamem, da bo tudi moja razprava tokrat zelo zbegana. Danes smo tukaj pravzaprav parlamentarci v vlogi nekega nadzornega sveta ali, če hočete, lastnika. Delamo nekaj, kar bi moral nekdo drug namesto nas: odločamo praktično o neki investiciji, o kateri pravzaprav ne vemo ničesar. Na mizo smo dobili nekaj papirjev zakona in to je tudi vse. Ne vemo ničesar o notranji stopnji donosnosti; ne vemo nič o neto sedanji vrednosti projekta pri različnih diskontnih stopnjah; ne vemo, kakšna je statična ali dinamična občutljivost; ne vemo pravzaprav niti, kakšna je natančna vrednost investicije, kako natančno je ta investicija ocenjena, kolikšni so nepredvidljivi stroški, ki so tukaj znotraj te investicije ocenjeni, in še bi lahko našteval. Da ne omenjam vseh okoljevarstvenih vprašanj, ki se seveda vedno znova tu tudi pojavljajo. Brez teh podatkov se jaz danes tukaj, žal, ne morem odločiti. Nevarno se mi zdi, da v času, ko je Slovenija vendarle v neki politični krizi, če temu tako rečem, ko vlade ni, ko vemo, da je v preteklosti bilo veliko netransparentnosti, veliko čudnih odločitev, za katere sploh ne vemo, kdo jih je opravil, kdo stoji za zeleno lučjo, da projekt sploh teče, da bi v tem čudnem času z neko kolektivno odgovornostjo Državnega zbora pokrili vse te čudne netransparentnosti. Ta projekt me na nek način spominja na projekt, o katerem smo v Državnem zboru veliko govorili. To je projekt Stožic, stadiona in dvorane, ki je tekel približno zelo zelo podobno. Ko pravzaprav še do sedaj finančna konstrukcija ni bila dokončno zaključena, tako kot očitno tudi v primeru te velike investicije to ni. Človek se sprašuje, vsaj tisti, ki smo imeli priložnost voditi kakšne investicije, se sprašujemo, kako se lahko investicija sploh začne, brez da ni dokončno zaključena finančna konstrukcija. Očitno se iz preteklosti nismo naučili nič. Sam razumem ta projekt kot izključno gospodarski projekt, ki mora izkazovati neko ekonomičnost v takšni višini, seveda, da bodo komercialne banke zainteresirane pristopiti k temu projektu. Če te banke za to niso zainteresirane, sem seveda zaskrbljen. Menim, da pri takšnem projektu ni razlogov za državna poroštva. Ekonomičnost projekta mora zagotavljati financiranje samega projekta. Tokrat se ne bom spuščal v ekološkost samega projekta ali v okoljsko sprejemljivost, ker imam premalo oziroma nič podatkov, čeprav bi kot kemijski tehnolog o tem moral največ razpravljati, pa ne morem, ker nimam podatkov. Zagotovo pa lahko rečem, da to ni trajnosti projekt. Ampak to je ena plat medalje. Druga plat medalje, poskušal jo bom ponazoriti z izkušnjo, ki jo imam sam iz Nafte Lendava in projekta rafinerije. Dobro se boste spomnili, da smo v Lendavi kupili rafinerijo na osnovi neke politične odločitve oziroma s soglasjem politike; kupili rafinerijo za 40 milijonov evrov, pripeljali to opremo z ladjami v Rijeko, jo pripeljali na dvorišče v Lendavo, kupili celo na Hrvaškem eno hišo, ki bo jo bilo potrebno zrušiti, da bi pripeljali še tisti najdaljši kos te rafinerije, potem je prišla politična odločitev iz Ljubljane, da te rafinerije v Lendavi ne bomo gradili. Potem smo se v Lendavi 10 let borili za to, uporabili vso znanost, da smo to rafinerijo prodali. Kupili smo jo za 40 milijonov dolarjev, prodali smo jo za 10 milijonov dolarjev zaradi politične odločitve, ker nekomu v Ljubljani pač to ni bilo po godu, ker se je zmenil v Beogradu, da bodo rajši gradili v Skopju rafinerijo, ki ni imela naftovoda. V Lendavi pa je bila pripravljena vsa infrastruktura, naftovod, vsa infrastruktura na dva milijona ton. Vsakršna podobnost s tem, o čemer danes tukaj razpravljamo, je zgolj slučajno. Zgolj slučajna, glede na to, da je bilo vloženih že 400 ali 500 milijonov evrov in bomo projekt kar tako prekinili in rekli "nikome ništa". Veste, vedno znova poudarjam, en milijon evrov je 240 milijonov tolarjev. Mi pa danes govorimo o 400, 500 milijonih evrov, ne vemo točno, koliko jih je že vloženih, in to ni zadnja številka. Ne vem, če mi danes kdo v tej dvorani zna povedati, kakšna bo končna številka, če se ta projekt prekine. Tega znanstvenika bi pa res rad videl, ki bi mi znal oceniti, kakšni bodo stroški, prihodnji stroški, da se ta projekt prekine, kakšni bodo penali, ki jih bodo zahtevali seveda dobavitelji, s katerimi so podpisane pogodbe, kakšni bodo penali za tiste podpisane pogodbe, ki so podpisane s finančnimi institucijami? Če bi imeli danes vse te podatke na mizi, bi se najbrž lahko odločali veliko lažje, tako pa se mi zdi, da na osnovi te zbegane razprave, ko na eni strani seveda so argumenti za to, da je potrebno ta projekt nadaljevati, po drugi strani pa seveda argumenti, ki so katastrofalno slabi, za to, da je potrebno ta projekt ustaviti, se preprosto na osnovi tega, kar imam na razpolago, ne morem odločiti, kaj in kako. Tisti, ki imate več podatkov, se odločite o tej investiciji. Jaz tukaj preprosto ne morem dati svojega glasu in se bom zato vzdržal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste v okviru časa svojih poslanskih skupin dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Vidim prijavo. Prosim, kdor želi razpravljati, naj se prijavi. 16 razpravljavcev, 40 minut, 2 minut in pol na enega razpravljavca. Prvi ima besedo gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Danes smo slišali, da nihče naj ne bi lobiral po poslanskih skupinah za ta zakon. To enostavno ni res. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke so se zglasili gospodje iz tega močnega lobija in poskušali na vsak način vplivati na našo poslansko skupino, da bi zadevo podprli in celo v začetku podpisali ta zakon. Mi smo jih zavrnili. Rekli smo, da ne pristajamo na to, in smo vse skupaj prijavili protikorupcijski komisiji. Kaj bo storila protikorupcijska komisija, ne vem. Bojim se, da ničesar, kajti tudi kot poslanec – nihče nima pravice vprašati, ali je protikorupcijska komisija naredila kaj ali ničesar, ali je sploh začela postopek ali ga je enostavno vrgla v predal in pozabila. Ampak dejstvo je, da lobiranje je bilo, intenzivno, močno, včasih že skorajda prisilno. Zato, lepo vas prosim, ne govorite, da tega ni bilo, in ne govorite, da vse skupaj ni posledica nekih čudnih, grozljivih dogovorov na škodo države. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Izkoristil bi ti dve minuti za to, da odgovorim na nekatere nesporazume, ki so se pojavili v razpravah. Nihče ni nikogar obsodil ali sploh nikogar označil za koruptivnega v tej zgodbi. Ampak dejstvo je, da pritiski ostajajo in da je kolega Kontič priznal, da je ta zakon pripravil Holding Slovenske elektrarne. To pomeni, da smo poslanci dobili zakon, ki ga je pripravila gospodarska družba, najbolj neposredno zainteresirana gospodarska družba. To še ni korupcija, seveda, in nihče, jaz najmanj mislim, da bi bil župan Velenja kakor koli vpleten v take ali drugačne afere. On je župan in skrbi za svoje okolje, to se mi zdi legitimno. Z njegove perspektive pa nekoliko vprašljivo in sporno, ko razmišljamo o projektu, ki je nacionalnega pomena in za katerega bomo dejansko plačali milijardo 400 milijonov evrov. Torej, želel bi razmejiti ti dve perspektivi. Vem, da lokalno prebivalstvo, vsaj del lokalnega prebivalstva, večji del lokalnega prebivalstva, ki je neposredno zainteresirano, za to navija in pričakuje, da se bo izteklo tako, kot si obetajo. Toda tu govorimo o projektu, ki zadeva vse državljanke in državljane Republike Slovenije in kjer je veliko zainteresirane javnosti na drugem bregu, ki temu projektu nasprotuje iz ravno tako legitimnih razlogov. Poglejte, glede same vloge tistih, ki so se pogajali z Alstom. Alstom je že lani bil v središču koruptivne afere. Tri direktorje Alstoma so v Angliji aretirali na pobudo švicarske policije zaradi korupcije. Ne bi želeli jutri ugotoviti, da se Patria ponavlja.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kampuš.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Podpiram poroštvo. Danes smo veliko slišali o tem projektu, teče že sedem, osem let in vsi postopki so za nami. Projekt je na polovici izvedbenega projekta in ne vidim nobenega razloga, da bi še naprej cincali. Vsi gospodarski ministri do sedaj so ga podpirali in ne vem, zakaj bi danes bilo drugače. Bila sta dva ministra, eden, torej spoštovani gospod Vizjak, ki sedi danes tukaj in smo slišali njegovo mišljenje. Minister Lahovnik, ki izhaja iz Zaresa, je tudi mene razočaral, moram priznati, zaradi tega ker danes njegovi kolegi razmišljajo popolnoma drugače. Kolegi bivši ministri, imeli ste priložnost in dolžnost, da bi ta projekt zaustavili takrat in če je bilo kaj narobe. Torej, nosite odgovornost. Moram pa priznati, da sem fasciniran nad tem, nad sprejemom tega projekta od teh ljudi, ki v tej dolini živijo. To je pozitivno. To umeščanje v prostor je bilo tako enostavno, da sploh nismo zasledili kakšnega nasprotovanja napram temu, kar se drugje dogaja. Želim pa nekaj. Da gre ta projekt naprej in da se čim prej dokonča, ker tudi drugi čakamo v vrsti. Vem, da ta vrsta je normalna in je dolga, ampak na žalost se s to vrsto, tisti čakajoči, moramo sprijazniti, ne gre vse naenkrat. Območje, s katerega izhajam, že čaka in se pripravlja, da se izkoristi hidroenergetski potencial reke Mure, ki bo sigurno imel pozitivne učinke, narodnogospodarske učinke. In seveda pričakujem iz tega tudi veliko pozitivnega na našem področju. S to investicijo bi se na tem območju, s katerega prihajam, zagotovila nova delovna mesta, zagotovili bi ta problem, o katerem smo pred nekaj dnevi govorili, torej problem oskrbe s čisto pitno vodo, namakanje kmetijskih površin, varovanje območja in tako naprej. Imel bi še veliko za povedati, ampak čas je omejen [[...]] [[izklop mikrofona]]
Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Prihajam iz okolja, ki je za vprašanja, povezana z energetiko, izredno občutljivo vse odtlej, ko je Mariboru izgubil sedež Holdinga. Zato sem se pri strokovnjakih za energetska vprašanja pozanimala, kaj bi pomenila zaustavitev tega projekta, neizdaja poroštva in iskanje drugih finančnih virov. Zaustavili bi se in za daljši čas bi ves denar iz Dravskih elektrarn moral biti preusmerjen v investicije energijske drugam. Moj kolega Bojan Kontič je govoril o umeščanju energetskih objektov v prostor. Pravzaprav ne poznam tudi nobenega energetskega objekta, ki zagotavlja alternativne vire energije, ki bi bil v okolju popolnoma enoglasno sprejet. Zadnji tak primer, recimo, ki sem ga spremljala celo poletje, so bile bioplinarne in vprašanje cene energije, pridobljene v bioplinarnah, bi bile zelo zelo visoke, če ne bi bila ta energija subvencionirana. Hkrati pa jaz tudi težko prenesem to, ko govorimo na eni strani o samooskbri, po drugi strani pa se koruza za bioplinarne uporablja. In še bi lahko iskali take primere Ni praktično načina, kako se upreti takim stvarem. Poglejte majhne elektrarne, ki zajezijo potok in presahne potok in ni več vodnega vira. Ali so o tem, kar je rekel kolega Kampuš, vsi enotnega mnenja glede hidroelektrarn na Muri? Kaj pa tisti o soških elektrarnah mislijo in tako naprej. Vse povsod vidimo razloge za in proti. Sama sem podpisala predlog zakona o poroštvu zato, ker menim, da tisto, kar je začeto in je v to bilo vloženega toliko denarja, se po moji logiki naj nadaljuje, da ne bo škoda še večja. To, kar pa je zvezano z ekološkimi gibanji in njihovo prijavo protikorupcijski komisiji, bom pa vesela, ko me bo ta komisija preučevala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Anton Colarič.
Hvala lepa. Izgradnja TEŠ 6 je obremenjevala naše delo. Bom rekel, v Odboru za gospodarstvo Državnega zbora smo se tako rekoč od začetka s tem srečevali. Na začetku so bili vedno pogovori ali pa dogovori, da rešimo to, ko bo sprejet nacionalni energetski program. Moram reči, da je meni žal, da tega nacionalnega energetskega programa nismo sprejeli v tem mandatu, da je še vedno v javni obravnavi, ker bi bilo danes verjetno vsem skupaj lažje. Namreč, bilo je določenih veliko rokov, do kdaj naj bi bil ta program dokončan. Na žalost prepričan sem, da v Ministrstvu za gospodarstvo ni bilo dovolj posluha, da bi resno pristopili do tega. Roki so bili določeni, do kdaj bo, celo poslansko vprašanje o tem sem postavljal, ko mi je bilo rečeno, da do takrat in do takrat in do takrat, na žalost se je to zavleklo. Mislim, da je to eden tistih problemov in iz tega izhaja tudi ta problem TEŠ. Ampak, sodeloval sem tudi na javni predstavitvi mnenj o nacionalnem energetskem konceptu in takrat, če bi poslušal vse razpravljavce, bi bilo približno tako: smo proti TEŠ, smo proti nuklearki, smo proti vetrnim elektrarnam, smo proti hidroelektrarnam na Muri in smo proti vsemu. Mislim, da bi na koncu lahko ugasnili samo še luč. Osebno mislim, da je najdražja tista elektrika, ki je ne bo. Prepričan sem, da brez TEŠ bomo tenko piskali. Hvala.
Hvala lepa Besedo ima gospod Bogdan Barovič.
Strogo vezano na današnjo točko in zakon. Že četrtič sprašujem, pa očitno četrtič sploh nimam možnosti nikogar vprašati. Do včeraj je imela Slovenija že 7,7 milijard evrov poroštev in jamstev. Včeraj je Slovenija dodatno pristala še na eno milijardo in 700 milijonov poroštev, milijard poroštev. Skupaj 9,4 milijarde. Če bomo dodali še teh 400, smo na 10 milijardah ali 30 % bruto družbenega produkta. 100-krat sem Vlado vprašal na matičnem delovnem telesu, ministrico, ali je Slovenija sploh še, bom rekel, finančno, opravilno sposobna prevzemati jamstva in poroštva. 30 % bruto družbenega produkta bo jamstev in poroštev. Tega odgovora nisem dobil. In drugo, kar želim povedati. Meni je žal, meni je res žal, da takšne vneme in takšnega zagona ni bilo za ubogih 70 milijonov evrov, potrebnih za obnovo in prenovo kotla za že stoječo Termoelektrarno Trbovlje, ki proizvaja 6 % električne energije za državo Republiko Slovenijo. Ni. In to ni najhuje; kar zbrisali so jo! V osnutku nacionalnega energetskega programa Termoelektrarne Trbovlje ni več, rudnik bo pa zaprt pojutrišnjem. Ali se bo kdo potegnil?! Se ni minister pred Vizjak, se ni minister Vizjak, še skregala sva se zaradi tega, se niso vsi ministri za gospodarstvo, ki so bili v tej vladi. Kako naj jaz potem gledam na takšne posle, kot rečem "svaka čast", da imajo ljudi, ki se borijo, ampak očitno so zares neki privatni interesi, ki eni opciji dajejo vse možnosti pri milijardah, drugih pa pri, bom rekel, borih milijonih nič. Ampak, tudi tam so knapi in tudi tam živijo ljudje, in tudi tisoč jih bo posredno ali neposredno na cesti.
Hvala lepa Besedo ima gospod Luka Juri.
Hvala lepa. Tu bi izrazil spoštovanje, iskreno spoštovanje za ljudi iz doline, ki že desetletja delajo in proizvajajo nekaj, kar uporabljamo vsi, in spoštovanje tudi dejstvu, da so pripravljeni to delati še naprej. Obenem pa se zavedam in se moramo zavedati vsi, da okoljski vplivi te investicije zaradi izpustov toplogrednih plinov niso nikakor omejeni na eno ali več dolin, ampak so globalnega značaja in zaradi tega se tudi s tem globalno kosamo. Kar pa se tiče cene fotovoltaike. Bodimo si na jasnem. Danes je fotovoltaika še vedno dražja od projekta TEŠ 6, kar pa bode v oči, je dejstvo, da je glede na sedanje predvidene stroške investicije zelo majhna razlika; pa ne zato, ker bi bila fotovoltaika že danes tako zelo poceni, ampak ker je TEŠ 6 postal tako zelo drag, nenormalno drag. Ampak, če pa se gremo primerjave in si dovolimo reči, da za nadomestiti 600 megavatov TEŠ, ki lahko proizvaja energijo cel čas, rabimo danes 2 tisoč 400 megavatov fotovoltaike v Šaleški dolini, rabimo pa jih tisoč 800 v slovenski Istri, rabimo torej 5 milijard evrov danes, leta 2019, 2020 pa bo ta cena že popolnoma enaka zaradi stalnega padca cene fotovoltaika. Mi TEŠ 6 ne gradimo od danes na jutri, mi ga bomo končali leta 2014 in deloval bo do leta 2039. Torej, 20 let od svojega 25-letnega delovanja bo TEŠ 6 deloval v času, ko se proizvodnja tiste električne energije ne bo več izplačala in bo fotovoltaika bistveno cenejša. Če bi ga danes takoj zgradili, bi bila investicija mogoče še opravičena, ampak ker je zadeva prihodnosti, zagotovo ni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miroslav Klun. Izvolite.
Hvala za besedo. Danes sem slišal veliko različnih mnenj, stališč, obtožb tako, da bi se resnično težko odločil, kako se v tem trenutku odločiti, zato se bom odločil za podporo temu, kajti imel bom priložnost še dvakrat potem, vsaj upam, poslušati tehtne argumente, kako bomo v bodoče zagotavljali energetsko varnost v Sloveniji, kajti od tega bo odvisno tudi naše življenje in naše gospodarstvo. Zato ker v alternativne vire, ki jih toliko propagiramo, ne verjamem, vsaj ne verjamem na kratki rok, na dolgi rok mogoče že, ampak pri nas, se žal nobene stvari ne da postaviti. Če govorimo o alternativnem viru na vodnem področju, imamo takoj kup problemov pa kup ljudi, ki so proti temu. Da ne govorimo o nuklearni energiji, da ne govorimo, mogoče, tudi o fotovoltaiki, ne da se je postaviti povsod, ker nekje so kmečki tereni, pa se ne da tam postaviti. Slovenski ptiči so najbolj butasti, naši sosedje postavljajo vetrne elektrarne in so jih postavili tudi že v nacionalnih parkih, pri njih se ptiči ne pobijajo, so verjetno pametnejši, ne vem sicer, zakaj. Odločil se bom "za", ker verjamem, glede na podatke, ki jih imamo, da je ta projekt tako daleč, da bi verjetno povzročil toliko škode, da bi jo tudi težko poplačali oziroma v teh težkih trenutkih si ne znam predstavljati, da bomo davkoplačevalcem še dodatno segli v žep in jim vzeli tisti denar, ki so ga tja vložili, da bodo nekaj od tega jutri imeli in da bomo tam morali še kaj dodati, zato da bomo zaprli vse skupaj. Zato, ker ne bi želel seveda svojega prostega časa ob večerih preživljati ob svečah, čeprav je včasih to zelo lepo, če si v dobri družbi, pa tudi če imaš malo romantike. Tako bom podprl v prvem branju ta predlog. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Nadaljeval bi tam, kjer sem končal prej v mojem stališču, s tem da bi uvodoma povedal, opomnil zbrane, kar se tiče lobiranja v Državnem zboru, je predsednik že povedal, pri nas smo bili, smo prijavili protikorupcijski komisiji, jo obvestili, in ne bo držalo, da niso bili lobisti iz Holdinga tudi v drugih poslanskih skupinah, kot to nekateri trdijo, rezen v Zaresu, kot sem slišal, niso bili, ker verjetno tam niso imeli nič upanja, kaj pridobiti. Ampak, govoril tudi ne bom o upravičenosti, gospodarski, ekonomski, finančni, ekološki, ker me niste prepričali. Prepričali niste niti javnosti, še najmanj pa s tem, da je projekt ekološko upravičen, varen in pridobiten. Bom nadaljeval tam, kjer sem končal, in sicer, nekaj neverjetnega se tukaj dogaja. Pogovarjamo se o projektu, ki stane milijardo, stotine milijonov in kot sem že povedal: zanimivo, nihče se ne ukvarja s tem, da bi vsaj nek nadzor se okoli tega financiranja izvajal. Na nek način imamo občutek, kot da je pri tem projektu vse čisto. V Sloveniji, kot vidimo zadnja leta, še noben posel ni bil čist. Namesto da razpravljamo o takšnem postopkovno nelegalno vloženem predlogu zakona, bi raje razpravljali o ustanoviti kakšne parlamentarne komisije, ki bi raziskala odgovornost vseh vpletenih pri tem projektu, ki so nas pripeljali do te situacije, da nas silijo v legalizacijo največje lopovščine v samostojni Sloveniji. V Slovenski nacionalni stranki si ne mislimo mazati rok v tem projektu in niti slučajno ne bomo glasovali za ta projekt. Tisti, ki pa menite, da je tukaj vse čisto, pa prosim vas lepo, pritisnite tipko "za", ampak v nadaljevanju verjetno bo prej ali slej prišlo do nekih revizij, kdo si je tukaj omastil roke, napolnil žepe, kajti ne mi reči, da v Sloveniji se to ne more zgoditi.
Hvala lepa. Preden dam besedo gospodu Kontiču, naj vas, prosim, opozorim, da je danes predvideno sprotno glasovanje in da bomo po razpravah še treh poslank in poslancev prešli na glasovanje. Gospod Bojan Kontič imate besedo.
Hvala lepa. Glede umazanih rok ne bom komentiral, jih je pa težko umiti, se strinjam. Lobiranje pri meni ni potrebno, vnaprej povem, da ni potrebno in ni bilo potrebno od vsega začetka, ker podpiram blok 6 še od takrat, ko ga je prejšnja vlada umestila v razvojni program, in ga podpiram danes in ga bom podpiral tudi jutri, pojutrišnjem in bom spraševal tiste, ki so proti, čez nekaj let, ko bomo to električno energijo uporabljali, ali smo imeli prav ali ne. Mi je pa sporno nekaj drugega. Lobiranje za projekt je sporno, lobiranje proti projektu pa ni sporno? Dvojna merila, ne moreš verjeti, ampak v tem parlamentu je mogoče vse. Zakaj za poroštvo bloka 6? Zato, ker prekinitev pogodbe za blok 6 stane zelo veliko in ga bodo res plačali davkoplačevalci. Pri poroštvu za projekt blok 6 pa sem trdno prepričan, verjamem argumentom tistih, ki zagovarjajo ta projekt, da se bo projekt sam poplačal s prodajo električne energije vse tja do leta 2050. EBRD in Evropska investicijska banka nista pripravljeni financirati prenove blokov 4 in 5. Nista pripravljeni, ker je premajhen izkoristek, ker bo izkoristek, tudi če bi jih prenovili, 36-odstoten, kar je mnogo manj, kot je izkoristek pri bloku 6. 30 % manjša poraba premoga za isto količino proizvedene električne energije, to je rezultat bloka 6 v primerjavi s sedanjo proizvodnjo v Termoelektrarni Šoštanj. 30% manj premoga za isto količino električne energije in CO₂ za 35% manj, kot se proizvaja danes, SO₂, NOₓ – prav tako bistveno zmanjšanje. Še enkrat pa povem, da verjetno imate tisti prav, ki trdite, da bomo najbolj zdravo živeli, če vse energetske objekte ustavimo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Najprej: ne dovolim si več, da me predstavniki nacionalne stranke zmerjajo tu, da so prišli k meni nekateri iz HSE, v kateri je država večinski lastnik, in lobirali za en projekt, ki se je začel leta 2007 – gospodje! –, katerega je TEŠ na podlagi soglasij ministrstva za gospodarstvo in finance že leta 2007 dobil soglasje za financiranje tega projekta. Potem pa je bilo, spoštovani, do današnjega dneva 14 raznoraznih soglasij Ministrstva za finance in Ministrstva za gospodarstvo, aneksov za soglasje za najem kreditov in to investicijo. In zdaj meni pravita gospod Jelinčič in gospod Györek, da so prišli k meni in nafilali neke žepe z nekim denarjem, direktor Janežič, gospod iz HSE [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]To si rekel. Tvoj kolega [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]
Gospod Jelinčič, gospod Jelinčič, prosim, obnašajte se dostojno.
[[…]]Tvoji člani tvoje stranke so prišli in so rekli, da jim ne dovoliš, da bi lahko podpisali to soglasje in zaradi takih zadev Zasavje danes, in podobni, nimajo energetskih objektov, zato ker se nekateri igrate z energetskimi objekti, ki jih v Sloveniji rabimo. Tako bi vendarle prosil, da nas ne obtožujete, tistih, ki smo odgovorni. Moram pa tudi s pepelom se posipati, zato ker sem član parlamenta, katere vlada me zastopa. Vlada moram reči, da je zelo neodgovorna, ker če bi bila prava vlada, bi danes tudi v odstopu vsaj kateri od ministrov sedel v tej dvorani, katera je sodelovala v vseh teh treh letih. Tako se s tem posipam, ne dovolim si pa očitkov s tiste strani, da smo dobili kakšna sredstva zaradi lobiranja HSE.
Hvala lepa. Zadnja ima besedo gospa Breda Pečan. Ni replike.
Še enkrat bom začela s tistim, s čimer sem začela že v prvem nastopu, in sicer da najmanj 20 % energije bi lahko porabili manj, če bi ravnali z energijo, ki jo proizvedemo ali kupimo, bolj odgovorno. Tako da ko govorimo o vlaganju v proizvodnjo energije, bi vedno znova morali imeti na tehtnici eno in drugo. Ko pa govorimo o tem, kaj nas čaka, pa je seveda čas zelo dragocen. Tako kot je rekel kolega – mislim, da je bil Bojan Kontič –, ki je rekel, da najdražja je tista energija, ki je nimamo, in podobno kot se reče, da je najdražje zavarovanje tisto, ki ga nismo sklenili. Zaradi tega ker s tem, da zgradimo objekt, ki nam bo ob izpolnjevanju cele vrste pozitivnih pogojev, boljši izkoristek goriva, ki ga bo 6. blok termoelektrarne uporabljal, večja količina energije, ki jo bo blok 6 proizvedel v primerjavi s sedanjimi bloki, ki še delujejo v Šoštanju, in istočasno tudi možnost, ki je pa žal zaradi našega zelo ekološkega obnašanja in zelo napetega odnosa do varnosti, pretiranega in izmišljenega, ne moremo narediti, to je, da bi ogljikov dioksid oziroma toplogredne pline, ki nastajajo pri izgorevanju, utekočinili in jih odpeljali v globokomorske ali kakršna koli druga odlagališča. Žal smo pač taki, kakršni smo. Dejstvo pa je, da alternativa temu, da 6. bloka ne gradimo, je po mnenju mnogih tukaj v dvorani bila obnova dosedanjih blokov. Kaj smo s tem naredili? Nič nismo naredili zaradi tega, ker bi bil zrak ravno tako onesnažen in manj energije bi imeli. Krasno! Torej, mislim, da nam ni drugega, kakor da potrdimo to poroštvo in da razmišljamo dalje, kako čim preje priti do bolj čiste energije.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Prosim vas, če odstranite [[...]]Lepo prosim, dajte se na balkonu dvorane obnašati skladno s Poslovnikom Državnega zbora in ne motite našega dela. Drugače bom odredil, da se vas odstrani iz dvorane. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev v imenu poslanske skupine? Prosim. V osebnem imenu? Želi kdo obrazložiti glas v imenu poslanske skupine? Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti, izvolite.
Hvala lepa. Mi bomo glasovali proti, še posebej bomo glasovali proti zaradi nesramnih laži kolega poslanca, ki je govoril tistega, česar nihče v naši poslanski skupini ni rekel. Verjamem, da ga je bolelo, ker smo ga razkrili, in njegove kolege, in ta bolečina, kot kaže, je tako huda, da se ni mogel zadržati in je izbruhnil v takem gnevu. Jaz mu to oprostim. [[oglašanje iz dvorane]] Prosim, prosim, pa še drugič. Res pa je, da smo slišali s strani podpornikov tega projekta tako veliko količino neumnosti, da jih naša prava stroka težko prebavlja, v svetu se nam pa smejijo na vsa usta, najbolj pa tisti, ki so že v poslu, kajti denarji se že stekajo, nekateri so si kupili 12-metrske jahte in take zadeve, tudi pri nas, in tako naprej. Skratka, zadeve niso tako enostavne in mislim, da bo treba v naslednjem mandatu formirati preiskovalno komisijo v zvezi s tem, pa tudi s tem, ko, recimo, nekatere kolegice poslanke zaposlujejo svojo žlahto v Luki Koper in podobne zadeve. Tudi o tem se bo treba [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] O, gospa Pečanova, kaj se pa smejete? Tudi o tem, mislim, se bo treba pomeniti. In komaj čakam, da se bomo lahko pomenili. Mi je pa žal, da nekaterih gospa in gospodov, o katerih se bomo takrat pogovarjali, ne bo več v parlamentu. Še enkrat: bomo proti.
Hvala lepa. Želi kdo obrazložiti glas v svojem imenu? V imenu poslanske skupine? Dajem čas za prijavo, kdor želi v imenu poslanske skupine, da ne bomo spet delali večkrat. Prosim, kdor se želi prijaviti, naj se prijavi za obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Besedo ima gospod Franco Juri. Gospod Györek, vi se ne morete v imenu poslanske skupine prijaviti. Gospod Franco Juri, imate besedo.
V imenu Poslanske skupine Zares naj povem, da bomo glasovali proti temu zakonu, ker želimo biti dosledni s svojimi stališči in stališči stranke, verjetno edine stranke, ki je v vladi, v nekdanji vladi, opozarjala na to, kar je pravzaprav botrovalo tudi takemu dvigu cene tega projekta. Ampak nasprotujemo temu zakonu, ker menimo, da je zakon, ki potrjuje netrajnostno naravnan projekt, negospodaren projekt, ki bo stal, ki bo vplival, in to neugodno, na ceno elektrike, ki bo še naprej ohranjal klientelistične naveze, ki so botrovale od samega začetka, od prvega podpisa pogodbe do te seje, netransparentnosti in nepreglednosti samega načrtovanja TEŠ 6. Menimo, da je odgovornih tu veliko. Ne bi bilo korektno zahtevati odgovorov in odgovornosti samo od ene osebe, ali dveh oseb, ali od enega vodstva, vendar dejstvo je, da je danes v igri odnos države in politike do javnega interesa. Ali v tem javnem interesu prevladujejo interesi nekaterih gospodarskih subjektov, ki iz svoje perspektive legitimno skušajo vplivati na politiko na vse načine, ali bomo upoštevali kot politiki, kot predstavniki ljudstva in kot zakonodajalci tudi javni interes, ki izhaja iz pozivov in pobud civilne družbe, ki pa se kritično opredeljuje do tega projekta? Navsezadnje smo del Evrope in del globalnih prizadevanj za nizkoogljično družbo, za zmanjšanje emisij. In to, o čemer odločamo danes, ni v prid tistemu tehnološkemu in energetskemu razvoju, ki bi si ga obetali in ki bi ga pričakovali, če bi bili kot država dejansko bolj jasno profilirani, tako kot je na primer sosednja Avstrija, pri razvoju in razvijanju obnovljivih virov energije. Kot da ta plat nas ne zanima več in da se vse zreducira na TEŠ 6 ali na jedrsko elektrarno. Vmesnih variant žal ni. Torej, mi bomo odločno in prepričano glasovali proti.
Hvala lepa. Prehajamo na obrazložitev glasu v osebnem imenu. Gospod Jurša, gospod Györek, še več se vas je prijavilo. Prosim, kdo želi v osebnem imenu obrazložiti glas, naj se prijavi. Gospod Franco Juri, v osebnem imenu. Izvolite.
Hvala. Vem, da so me nekateri kolegi naveličani, ampak bom izkoristil še ti dve minuti, da povem, zakaj bom glasoval proti temu zakonu. V naših izvajanjih smo utemeljili vse razloge našega nasprotovanja. Na začetku so bili videti ti razlogi pretežno proceduralne narave, ampak opozorili smo, da takrat, ko odločamo o tako pomembni zadevi, je vsaka vejica, vsaka procedura, predvsem pa upoštevanje zakonitosti ključnega pomena. V tem primeru: prvič, smo obšli zakonitost in je nismo upoštevali. Želeli smo predvsem doseči nekaj po čudni bližnjici, kjer je očitna intenca združevanja različnih interesov in tokrat smo prvič soočeni z odločanjem velike koalicije. Morda bo to zametek nove koalicije interesne, kjer je dejansko ogromno [[oglašanje iz dvorane]] [[…]]Lepo prosim, predsedujoči [[...]]
Besedo ima gospod Franco Juri in prosim, da ga ne motite.
Mogoče bo to res velika koalicija, učinkovita, bomo videli pri glasovanju, ampak mi v tej veliki koaliciji, netrajnostni veliki koaliciji, nočemo sodelovati, zato bom glasoval proti.
V drugem delu, gospod Franco Juri, to ni bila obrazložitev vašega glasu, ampak ocena, kako ravnajo drugi poslanci. Samo to dobro veste, pa ste kljub temu tako ravnali. Besedo ima zdaj gospod Franc Jurša. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Temeljito sem poslušal razpravo, nekaj v dvorani, nekaj pa tudi v pisarni. Ampak, da ne pozabim, glasoval ne bom niti za pa niti proti. Razlog za to: do sedaj sem imel premalo podatkov, da bi se lahko na osnovi tega odločal. Glede na to, kar sem danes slišal, pa sem zelo zmeden, enostavno ne vem, ali je prav ali ni prav, da se poroštvo podpre. Gre za velik denar, za pomembno odločitev. Zavedam se, da enostavno ne moremo živeti pri sveči. Zavedam pa se, da taka lepa mala Slovenija, kot je, rabi tudi zdravo okolje. Tehtanje med tema dvema bi potem mogoče v naslednji fazi odločanja lahko dalo moj glas za ali moj glas proti. Pa še to. Ti gospodje in gospe, ki so sedeli do zdaj tam spredaj, danes jih ni – predlagatelj, ni dobro, da Vlade ni, da bi nam nekdo iz Vlade povedal, kaj dejansko misli ona. In preložiti obveznost in odgovornost na Državni zbor – pa to je sila neodgovorno in neresno dejanje! Kritiziram in protestiram istočasno! Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Križman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegi! Tisti, ki je bil še pred dvema urama v dvomih, kaj naj naredi, se je zdaj teh dvomov otresel, kajti to, kar smo slišali kot argumente proti, to je po mojem prepričanju zelo na trhlih nogah. Zlasti še, ko sem prebral danes v časopisu, da so nekateri naši kolegi pripravljeni celo referendum razpisati, sedaj v predvolilnem času, sem toliko bolj prepričan, da moram glasovati za ta zakon, kajti, če želijo izpeljati ne vem kateri referendum – po vseh tistih, ki so bili za to vlado neuspešni. Žal mi je, da to govori ravno gospod iz Zaresa, ki je bil do včeraj sograditelj te vladne politike in danes s takim zanosom tolče po svojih nekdanjih kolegih in jih celo meče v naročje skupne velike koalicije.
Gospod Križman, lepo prosim, tudi za vas velja, obrazložite razloge, za kaj boste glasovali. Najbrž ravnanje drugih poslancev ni razlog za to.
Glasoval bom proti zaradi ravnanja drugih poslancev [[…]]– za!
Besedo ima gospod Darko Menih.
Hvala lepa za besedo. Še enkrat lepo pozdrav. Seveda bom glasoval za ta zakon. Moram pa povedati, da ko so se začeli ti zapleti s TEŠ 6, smo večkrat pozvali gospo ministrico v Šoštanj med svetnike, da nam razloži zadevo, vendar je ni bilo nikoli. To je eno. Drugič. Ni se niti opravičila. Prej sem pozabil še povedati tudi to, da je zapravljenega denarja že čez 400 milijonov in pomislite zdaj, 212 občin je in ta denar, če bo izgubljen, bi vsaka občina dobila 2 milijona in še nekaj in koliko bi se dalo iz tega narediti. Če pogledamo samo na vrtce. En vrtec stane približno 3,5 do 4 milijone, poglejte, koliko vrtcev bi se lahko za ta denar zgradilo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Ne vem, tukaj nekdo nekoga ima za norca. Tega si ne dovolim, da bi nekdo mene imel za norca. Gledam po televiziji, vidim fazo izvedenih del na tem projektu, pa si mislim, potratenih je bilo že 600 milijonov evrov, iz zemlje pa gleda meter, dva betona pa številne železne šipke. Nekdo od kolegov je rekel, da dela dobro napredujejo. Kje je še končan projekt? Kje je še vsa oprema? Kje je tam, ko komaj nastajajo stroški! Tisti, ki ste kdaj gradili hišo, veste, kdaj komaj stroški začnejo nastajati. Ampak, pustimo to. Drugi razlog, zakaj ne bom glasoval za ta zakon: netransparentnost, skrivanje poslovanja pred javnostjo. Sam kolega Frangež je rekel, ja vsaj v tihi sobi se nahaja kup dokumentov pod oznako tajno. Ja, kaj imamo pred javnostjo skrivati kot drugega, da je upravičeno nek sum korupcije tukaj. Mislim, da projekt prav zasluži eno temeljito policijsko preiskavo. Če Patria gre s to kalvarijo zdaj na sodišče, kjer sedaj pribijate Janeza Janšo na križ zaradi suma korupcije: neugotovljenega dne, na neugotovljen način, na neugotovljenem kraju – tukaj se pa niti ne lotite preiskave! Ja, prosim lepo, ali se zavedati nevarnosti, da ko nekoga pribijete na križ, da bo še od mrtvih vstal. To vas še čaka! Da zaključim to, te razloge, zakaj ne bom glasoval za ta predlog zakona: ker si ne želim, da me nekdo ima za norca. Kot sem že enkrat povedal pri rebalansu rek Abrahama Lincolna: "Lahko imate nekoga za norca ves čas, lahko imate vse za norca nekaj časa, ne morete pa imeti vseh ljudi za norca ves čas."
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič.
Hvala lepa. Glasoval bom proti. Izključni krivec za moj "ne" temu zakonu o poroštvu, jasno in glasno povem, je Vlada. Zakaj Vlada? Vlada je več kot leto dni vedela, da je to poroštvo potrebno, imela je čas, imela, morala bi imeti odnos do svoje lastnine, vredne milijardo in tristo in poskrbeti za to, pa ni. Pa ni! Drugič. Dve pomembni vprašanji – sem prosil za odgovor, mogoče bi si premislil. Prvo sem že povedal: Ali je sposobna plačati poroštvo? Drugo: Ali mi lahko jamčijo, da zaradi tega projekta in tega poroštva ne bodo prizadeti drugi potrebni projekti? Nisem dobil odgovora. Tretjič. Gospa Kamnarjeva, bili ste zraven, je v imenu Vlade na zadnji seji kolegija, ko smo govorili o sklicu te izredne seje obljubila: "Vlada bo svoje mnenje dala na tej seji," jasno in glasno vsem nam. Kje je mnenje Vlade - ni ga! Kjer je Vlada - ni je! Tudi če mora opravljati tekoče posle, pa če je danes padla, bi vse lahko naredila prej. Pa ni! In tak je njen odnos zdaj do tega projekta. Zakaj? Zato, ker hoče mene in moje kolege poriniti v to. Karkoli bo narobe - vi ste krivi! Vi ste tisti, ki ste to sprejeli. Ne! Vlada je odgovorna, še vedno, še vedno za tisto, za kar je bila plačana in za kar so jo izvolili volivci. In Vlada je kriva za moj "ne".
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matevž Frangež.
Glasoval bom proti, ker verjamem v drugačno prihodnost slovenske energetike. Glasoval bom proti zato, ker se zavedam, da so podnebne spremembe realnost in da drastično zamujamo pri ukrepanju. Glasoval bom proti zato, ker verjamem, da je Slovenija z obnovljivimi viri energije bogata država. Glasoval bom proti, ker ta projekt pogoltne praktično celotno investicijsko akumulacijo slovenske energetike, ki bo gradila tovarno CO₂, namesto da bi vlagala v trajnostne, pametne projekte, ki bodo moderni tudi čez 10 let in 20 let in 30 let, ne pa, da gradimo objekte, za katere že danes vemo, da so predmoderni. Glasoval bom proti, ker ne želim s svojim glasom legitimirati nepravilnosti in zgrešenega koncepta pri realizaciji tega projekta. Glasoval bom proti zato, ker ne želim, da gre dravski denar, denar iz obnovljivih virov energije v izgradnjo tega zgrešenega projekta. Glasoval bom proti zato, ker mislim, da to ni način za ravnanje in razpolaganje z javnim premoženjem in javnim denarjem. Glasoval bom proti zato, ker je nesprejemljivo, da danes zaključujemo finančno konstrukcijo projekta, za katerega smo že zapravili 500 milijonov evrov. Glasoval bom proti, ker verjamem, da ima Slovenija moč, da dela stvari drugače.
Hvala lepa. Zaključujem obrazložitve glasu. Gospa Majda Širca – še kdo? Ste lahko tako ljubeznivi in se prijavite, ko vas prosim? Dajem čas za prijavo za obrazložitev glasu v osebnem imenu. Gospa Majda Širca, izvolite.
Hvala za besedo.
Samo malo počakajte, se opravičujem. Ali se, prosim, prijavite. Gospa Majda Širca je prijavljena, ima prva besedo, izvolite. Izvolite, gospa Majda Širca, izvolite.
S projektom sama nisem bila seznanjena in glede na to, da se danes vsi sprašujete, kje je Vlada, lahko kot del takratne vlade vendarle povem, kako je ta vlada do tega projekta pristopala. Sama o teži tega projekta nisem mogla skoraj nič vedeti zaradi tega, ker se o vprašanju ni hotelo govoriti, vse do ministrice, ki je zahtevala, dosegla, pritisnila dobesedno Vlado s pomočjo nekaterih ministrov, da se je lahko sprožila revizija. Ta revizija, o kateri pravite danes, da se skriva, se ne skriva, je dostopna pod pogoji, in vsi bi jo lahko prebrali. Informacije bi lahko imeli. Da ni dostopna javnosti, je vezano na dejstvo, da je HSE v pogodbi tako želela, da ne bo javna. Ampak vendarle, poročilo ministrice o tem projektu je bilo zame grozljivo zaradi tega, ker je govorilo o tveganjih, če opustim vse okoljevarstvena vprašanja, ki so v tem trenutku, ne bom izpostavila, vemo pa, da so, in smo jih izpostavili na drugih mestih. Izpodbilo je dejstvo o neskončnih virih premoga, ki so se izkazala kot drugačna, ko so bila povedana. Res je, da na nek način je premoga dovolj, ampak kakšna je njegova kakovost, pa se ni postavilo pod vprašaj – kar pomeni, da ga ni dovolj in da ni dovolj produktiven, če poenostavim. Skratka, ta revizija je nedvoumno povedala, da dvomi, ki so bili v stranki Zares in njenih ministrih [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]s prvim gospodarskim ministrom te vlade, so bili upravičeni. Težko jih je danes ne vzeti v obzir.
Hvala lepa. Lahko preidemo k glasovanju? Prosim poslanke in poslance, da preverite glasovalne naprave. Dajem na glasovanje naslednji predlog sklepa: Predlog zakona o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti iz dolgoročnega posojila v višini 440 milijonov evrov, ki ga najame Termoelektrarna Šoštanj, d. o. o. pri Evropski investicijski banki za financiranje projekta postavitve nadomestnega bloka 6 moči 600 megavatov v Termoelektrarni Šoštanj, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev. Za je glasovalo 31. Proti 14. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je predlog sklepa sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in tudi 47. izredno sejo državnega zbora. Hvala lepa. Seja se je končala 28. septembra 2011 ob 20.28.