Dobro jutro, spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjamo nadaljevanje 8. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Melita Župevc, Janja Klasinc, Alenka Pavlič, Jakob Presečnik, Jožef Kavtičnik in na začetku seje Borut Pahor. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH OBRTNEGA ZAKONA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 45 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnitev obrazložitve predloga zakona dajem besedo najprej predstavniku Vlade. Z nami je, kot vidim, državni sekretar mag. Uroš Rožič. Izvolite.
Najlepša hvala. Lepo pozdravljeni, gospa predsedujoča, poslanke in poslanci! Sprememba Obrtnega zakona sledi naslednjim poglavitnim rešitvam. Ukinja se dosedanje obvezno članstvo v Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije in se uvaja prostovoljno članstvo. Ta ukinitev obveznega članstva je posledica izvedenega referenduma med člani zbornice, ki so se z zelo velikim odstotkom opredelili, da bolj preferirajo prostovoljno članstvo in ne več obveznega članstva. Hkrati je ministrstvo oziroma Vlada pri pripravi predloga zakona želela slediti določenim izhodiščem pri organiziranju Obrtno-podjetniške zbornice in je Obrtno-podjetniško zbornico opredelila kot edino predstavnico obrti ter ji podelila izvajanje kot tudi obstoječih javnih pooblastil. Odpravlja se vpis v obrtni register za obrti podobne dejavnosti in dejavnosti, za katere ni potrebna ustrezna poklicna kvalifikacija, ohranja se pa vpis za tiste obrtne dejavnosti, kjer je poklicna kvalifikacija še vedno potrebna. Spreminja se tudi definicija obrti, in sicer na način, da se po novem ne nanaša več na samo klasifikacijo dejavnosti, ampak se nanaša na način izvajanja dejavnosti pri obrtnikih. Posebej smo opredelili, da se premoženje Obrtno-podjetniške zbornice ne sme v nobenem primeru deliti med člane. Tudi če bi prišlo do racionalizacije mreže pri Obrtno-podjetniški zbornici, bi se to lahko zgodilo samo na način, da se premoženje določene območne zbornice priključi premoženju druge območne zbornice ali pa zbornici Slovenije. Obrtno-podjetniški zbornici se dodajajo nova javna pooblastila, in sicer za izdajo EU-potrdil, torej potrdilo o zakonitem opravljanju reguliranih dejavnosti v Republiki Sloveniji, prijava čezmejnega občasnega opravljanja obrtnih dejavnosti in pa priznavanje poklicne kvalifikacije. V prehodnih določbah je določeno, da se mora statut Obrtno-podjetniške zbornice v roku 6 mesecev uskladiti z novim zakonom in da je izstop iz članstva v obrtno-podjetniški zbornici mogoč po 6 mesecih od uveljavitve zakona. Vse ostalo pa, če dovolite, potem v sami razpravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke in gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, lep pozdrav vsem prisotnim. Naj uvodoma povem, da bomo v Slovenski demokratski stranki podprli prvo branje in zakon v prvem branju o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona in pričakujemo, da se v obravnavi tudi dopolnjuje. Zbornice so pravne osebe, v katerih se združujejo gospodarski subjekti, to je gospodarske zbornice, ali pa posamezniki, ko opravljajo določen poklic, se pravi poklicne zbornice. Glede na njihov status ločimo javnopravne zbornice in zasebnopravne zbornice. Za javnopravne zbornice oziroma javnopravne oblike združevanja je značilno, da so ustanovljene z zakonom kot pravne osebe javnega prava, da imajo javna pooblastila, v okviru katerih odločajo o pravicah in obveznostih članov, da izvršujejo določene naloge v javnem interesu. Zasebnopravne zbornice imajo osnovo v angloameriškemu modelu, ki jih ob odsotnosti obvezne članarine usmerja v izrazito tržno interesno naravnanost. Za zasebnopravna združenja je značilno, da temeljijo na prostovoljnih in svobodnih dejavnostih svojih članov ter zasledujejo predvsem uresničevanje interesov članov, ki so se prav zaradi tega povezali v posamezno združenje. Javne polemike v predhodnih letih, predvsem pa zadnjih mesecih so usmerjene v potrebo po prenovi ali pa spremembi obstoječega zborničnega sistema, ki odraža vrsto pomanjkljivosti. Ker je po dosedanjih ocenah uveljavitev zakona, ki ureja gospodarske zbornice, prispevala k spodbujanju učinkovitosti gospodarskih zbornic in učinkovitejšemu sodelovanju pri iskanju in izražanju skupnih interesov ter k razbremenitvi gospodarstva, je predlagatelj mnenja, da ima lahko ukinitev obveznega članstva v Obrtni-zbornici Slovenije prav tako podobne pozitivne učinke. Ker pa je Ustavno sodišče že večkrat zavzelo stališče, da je stvarno utemeljene različne položaje možno različno in celo nujno različno pravno urejati, se je predlagatelj pri ureditvi obrtno-zborničnega sistema odločil, da bo upošteval predvsem posebnost ustroja Obrtne zbornice Slovenije. Upoštevajoč navedeno, se je predlagatelj odločil slediti ureditvi Socialne zbornice Slovenije, ki kljub statusu pravne osebe javnega prava združuje člane na prostovoljni ravni. Koalicijski partnerji so se v koalicijski pogodbi zavezali, da bodo sprejeli rešitve, s katerimi bo članstvo v Obrtni zbornici Slovenije prostovoljno, razen v primeru, da bi se člani te zbornice z referendumom na ravni povezovanja v zbornico odločili za obvezno članstvo. Na posvetovalnem referendumu o obliki članstva na ravni obrtno-podjetniškega zborničnega sistema je skoraj 70 odstotkov volilnih udeležencev glasovalo za prostovoljno obliko članstva. Zaradi navedenega je predlagatelj pristopil k spremembam obrtnega zakona z namenom odpraviti določbe, ki se nanašajo na obvezno članstvo v Obrtni zbornici Slovenije. Predlagatelj sledi cilju poenostavitve poslovnega okolja, večje možnosti pri iskanju dela, zaposlovanja in predvsem večji konkurenčnosti slovenskih obrtnikov. Zaradi navedenega predlog zakona iz veljavne zakonodaje črta vse obrtne dejavnosti, za katere ne obstaja zadosten javni interes, ki bi opravičeval njihovo regulacijo preko obrtnega dovoljenja. Namen predloga zakona je tudi poenotenje slovenske zakonodaje s pravom Evropske unije, in sicer predlog ureja prijavo začasnega opravljanja storitev v skladu z direktivo o storitvah na notranjem trgu ter direktivo o priznavanju poklicnih kvalifikacij. Trenutno veljavna zakonodaja namreč še nima vzpostavljenega sistema za prijavo občasnega opravljanja storitev za tuje fizične in pravne osebe, zato so naši obrtniki v slabšem položaju, saj tujim fizičnim in pravnim osebam za opravljanje obrtnih dejavnosti v Republiki Sloveniji ni treba izpolnjevati kvalifikacijskih pogojev ali pa kakšnih drugih pogojev. Predlog zakona tako določa, da morajo tuje fizične in pravne osebe vsako občasno opravljanje obrtnih dejavnosti prijaviti pristojnemu organu, ki preverja pogoje za občasno opravljanje obrtnih dejavnosti. Ravno tako bodo morali tuji državljani, ki želijo stalno opravljati obrtno dejavnost v Republiki Sloveniji, kot nosilci obrtne dejavnosti vložiti vlogo pri Obrtni zbornici Slovenije za priznanje poklicne kvalifikacije. Predlog zakona gradi na naslednjih načelih: načelo prostovoljnega združevanja, predlog zakona ukinja obvezno združevanje gospodarskih subjektov v Obrtno zbornico Slovenije ter s tem obvezno plačevanje članarine. Po novem predlogu zakona se bodo v Obrtno zbornico Slovenije lahko prostovoljno združevali gospodarski subjekti, ki opravljajo obrtne dejavnosti ter želijo, da Obrtna zbornica Slovenije nastopa kot predstavnik obrti. Načelo sorazmernosti pomeni osnovno vodilo pri deregulaciji posameznih obrtnih dejavnosti, v okviru katerega se primernost oziroma intenzivnost ukrepa določa v povezavi s ciljem, ki ga tak ukrep zasleduje. Načelo enakih možnosti. Obrtno dejavnost lahko izvajajo vse pravne ali fizične osebe, ki izpolnjujejo z zakonom predpisane pogoje. Načelo varstva javnega interesa. V predlogu zakona se med obrtne dejavnosti uvrščajo le tiste dejavnosti, za katere obstaja potreba po njihovi regulaciji oziroma je potrebna ustrezna poklicna usposobljenost. Načelo enakopravnosti, enakopravna obravnava posameznih zbornic. Zakonodaja na področju gospodarskih zbornic je že ukinila obvezno članstvo v teh zbornicah. Načelo pospeševanja podjetništva in pogojev za srednja in mala podjetja ter razbremenitev gospodarstva, črtanje obrti podobnih dejavnosti in dejavnosti, za upravljanje katerih se ne zahteva ustrezna poklicna usposobljenost, iz obrtnega registra bo prispevalo k poenostavitvi poslovnega okolja, večji mobilnosti delovne sile ter delni razbremenitvi gospodarstva. Poglavitne rešitve, ki jih prinaša novela: s spremembo se ukinja dosedanje obvezno in uvaja prostovoljno članstvo, v zbornico se lahko vključi vsaka zainteresirana fizična ali pravna oseba, ki opravlja obrtno dejavnost. S to spremembo se ukinja tudi obveznost plačevanja obveznega članskega prispevka. Predlog zakona omogoča združevanje tudi v druge zbornice na podlagi določb zakona, ki ureja gospodarske zbornice. Obrtna zbornica Slovenije ostaja še naprej predstavnik obrti ter nadaljuje z izvajanjem določenih javnih pooblastil. Odpravlja se vpis v obrtni register za obrti podobne dejavnosti in dejavnosti, za katere ni potrebna ustrezna poklicna usposobljenost, ter dejavnosti domače in umetnostne obrti. Obrtni register vključuje subjekte, ki opravljajo obrtne dejavnosti, za opravljanje katerih je potrebna ustrezna poklicna usposobljenost. Dodatno se opredeljujejo obrtne dejavnosti na dejavnosti, za katere je potrebna določena poklicna usposobljenost, in druge obrtne dejavnosti, za katere ni potrebna določena poklicna usposobljenost. Dodana je izdaja EU-potrdil. Namen potrdil je, da se skladno z direktivami o priznavanju poklicnih kvalifikacij določi imetnik potrdila v državi članici, kjer želi opravljati storitev, in s tem dokazuje, da je zakonito ustanovljen v državi članici z namenom opravljanja zadevanih dejavnosti in da mu v trenutku izdaje potrdil ni prepovedano izvajanje posameznih dejavnosti. Predlog zakona ureja tudi vprašanje prijave čezmejnega občasnega opravljanja obrtnih dejavnosti. Prehodne določbe pa urejajo uskladitev statuta Obrtne zbornice Slovenije v roku šestih mesecev in v roku devetih mesecev po uveljavitvi zakona ter presečni datum, po katerem lahko dosedanji člani izstopijo iz članstva Obrtne zbornice Slovenije. Zaradi vseh navedenih dejstev bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli zakon o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona v prvi obravnavi in ga tudi potrdili.
Hvala lepa. Poslanska skupina Socialnih demokratov in gospod Matjaž Han.
Spoštovana podpredsednica, državni sekretar z ekipo, spoštovane poslanke in poslanci! Na začetku naj vendarle izrazim razočaranje nad dejstvom, da sem včeraj ne kot predstavnik Socialnih demokratov, ampak kot predsednik Odbora za gospodarstvo predlagal predlog, da se prva obravnava tega zakona o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona prestavi na naslednjo sejo. Ne toliko iz vsebinskih razlogov, ampak samo en razlog me je vodil k temu, ta pa je bil, da je Obrtna zbornica dobila novo vodstvo, ki je v prejšnjem tednu dobilo nov mandat, in da to vodstvo dobi možnost korektnega, konkretnega dogovora z ministrom za gospodarstvo in da v tem mesecu dni najdejo skupne točke, ki bi ne nazadnje obrtnikom in obrtnicam s tem zakonom še bolj pomagali. Seveda koalicija ni zmogla tehtnega premisleka, da bi to potrdila. Preden povem stališče Socialnih demokratov, naj povem, da smo se jaz osebno in tudi Socialni demokrati vedno zavzemali za to, da institucije, kot je Obrtna zbornica, ostanejo predvsem v tem, da pomagajo obrtnikom, da zagovarjajo stališča obrtnikov, da se borijo za obrtnike, zato pa mislim, da je treba, da je ta zbornica organizirana še naprej kot obvezna zbornica. Najprej nekaj dejstev novega predloga zakona. S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona se zagotavlja združenje gospodarskih subjektov v OZS na prostovoljni osnovi oziroma ukinitev dosedanjega obveznega članstva in uvedba prostovoljnega članstva. Naj povem, da vse stranke razen Državljanske liste smo pred volitvami zagovarjale obvezno članstvo v Obrtni zbornici. Nazadnje sem jaz sodeloval na nekaj predvolilnih zborovanjih Obrtne zbornice in nisem niti ene stranke slišal, da bi podprla prostovoljno obvezno članstvo – razen Državljanske liste. Po predlogu zakona je Obrtna zbornica Slovenije samostojno, nepridobitno združenje pravnih in fizičnih oseb, ki opravljajo obrtno dejavnost in se zaradi skupnih interesov združujejo. Izhodišče za združenje v zbornico je prostovoljno združenje, saj skupne interese najbolj opredelijo tisti subjekti, ki se združujejo sami. Predlog zakona zato omogoča tudi združevanje v druge zbornice, ki se ustanovijo na podlagi določb zakona, ki urejajo gospodarske zbornice. Predlagatelj ocenjuje, da lahko tak zakon bistveno pripomore k učinkovitosti Obrtne zbornice Slovenije in učinkovitejšemu sodelovanju gospodarskih subjektov ter tudi k delni razbremenitvi gospodarstva. Dragi moji, če bo takšna organiziranost obrtne zbornice res pomagala k razbremenitvi gospodarstva, potem je to gospodarstvo v Sloveniji res v slabem stanju, da bo 10 evrov ali 50 evrov obrtnika rešilo in povečalo konkurenčnost obrtnika. Predlagatelj obenem sledi cilju poenostavitve poslovnega okolja, večje možnosti pri iskanju dela, zaposlovanja in predvsem večji konkurenčnosti slovenskih obrtnikov. Zaradi navedenega po mnenju vlade predlog zakona iz veljavne zakonodaje črta vse obrtne dejavnosti, za katere ne obstaja zadosten javni interes, ki bi vključeval njihovo regulacijo preko obrtnega dovoljenja. Socialni demokrati se s tem ne moremo strinjati, ker menimo, da vlada dela preveliko liberalizacijo poklicev, ki sicer lahko poceni storitve, vendar pa vas moram opozoriti, kar je bolj pomembno, da lahko okrni kvaliteto storitev. Isto se sprašujemo o zasledovanju načela sorazmernosti, ki je po mnenju vlade osnovno vodilo pri regulaciji posameznih obrtnih dejavnosti, v okviru katerega se primernost oziroma intenzivnost ukrepa določa v povezavi s ciljem, ki ga tak ukrep zasleduje. S tega vidika je treba deregulacijo po mnenju vlade razumeti kot odstranitev tistih ovir oziroma pogojev za opravljanje poklica, ki ne zagotavljajo pozitivnih učinkov, utemeljenih z javnim interesom. V naši stranki menimo, da deregulacija poklicev vodi v razvrednotenje obrtne dejavnosti. Urejanje obratne dejavnosti predlaga vlada, vlada pa je po mnenju Socialnih demokratov neustrezna. Tudi v naši stranki ocenjujemo, da je predlagano predhodno obdobje iz obveznega na prostovoljno članstvo prekratko, če bo zakon ostal v takšni obliki oziroma da bodo ti členi tako sprejeti. Menimo, da bi moral biti odstop iz članstva biti najmanj s 1. 1. 2014. V tem času bi se dejansko obrtne zbornice organizirale na podlagi osnove za nas nespremenljivega prostovoljnega članstva. V Socialnih demokratih in jaz osebno še kako pomnimo, v kakšnih težavah oziroma da ne rečem v razsulu je bila gospodarska zbornica, ko je tudi vladala ta ista koalicija z malo drugačno sestavo, ki je ukinila obvezno članstvo. Če ne bi bilo posameznikov iz gospodarske zbornice, tukaj moram izpostaviti Alenko Avberšek, bi se verjetno v gospodarstvu, v gospodarskih problemih v tem državnem zboru zelo malo slišalo. Zakaj bi delali iste napake pri obrtnikih, če ni potrebno? Me zanima, glede na to, da sicer vem, da znate selektivno delovati v koaliciji, kaj boste storili s Kmetijsko-gozdarstvo zbornico? Zakon v prehodnih določbah sicer ureja uskladitev statusa OZS v roku 6 mesecev in območnih obrtnih zbornic v roku 9 mesecev po uveljavitvi zakona ter presečni datum, po katerem lahko dosedanji člani izstopijo iz članstva obrtne zbornice in območnih obrtnih zbornic, vendar pa je treba realno oceniti zmožnosti vzpostavitve obrtne zbornice na bazi prostovoljnega članstva. To berem samo dejstva, ki pišejo v zakonu. Mi menimo, da bi morala ostati obrtna zbornica oseba javnega prava in pod nadzorom Računskega sodišča. Saj veste, nekateri člani, ko bo prišlo do spremembe statuta Obrtne zbornice, bodo imeli svoje interese. Vsekakor ne bi smelo temeljiti reorganiziranje obrtne dejavnosti na podlagi ustvarjanja dobička. Moralo bi temeljiti na osnovi zagotavljanja potrebnih storitev za organiziranje obrtne dejavnosti ter zagotavljanja, kar je za nas najbolj pomembno in verjetno tudi za obrtnike, enakovrednega reprezentativnega partnerja v socialnem sporazumevanju. Prav tako menimo, da je treba, da ostane obrtni register, s tem gre dejansko za registracijo obrtnikov glede na dejavnosti in s tem tudi lažjo organizacijo sekcije Obrtne zbornice. Spoštovana vlada, spoštovana koalicija! Menimo in upam, da se vsi skupaj zavedamo, da sta slovenski obrtnik in obrtnica preveč pomembna za slovensko gospodarstvo, da na tak način spreminjamo statusno obliko zbornice, ki je za razliko od drugih zbornic rastla s pomočjo, pa da ne bom preveč demagoški, žuljem obrtnikov in obrtnic od leta 1969 dalje. Tukaj ni tajkunskih zgodb. Tukaj so generacije obrtnikov, ki si po našem mnenju zaslužijo kvalitetnega zagovornika v vseh oblikah v Republiki Sloveniji, in to jim lahko na osnovi obveznega članstva obrtna zbornica na nek načni tudi lahko zagotovi. Socialni demokrati imamo iz vseh navedenih dejstev velike pomisleke glede zakona. Zavedamo se tudi, da je bil narejen referendum v sami obrtni zgodbi, vendar mislimo, da je prejšnje vodstvo naredilo nekaj problemov in bodo imeli zaradi tega probleme tudi obrtniki. Mi v prvem delu zakonu ne bomo nasprotovali, ne bomo ga tudi podprli. Pričakujemo pa od vlade in resornega ministra, da bo resno in odgovorno pristopila k oblikovanju dogovora, ki bo predvsem ugoden za slovenskega obrtnika in obrtnico. Še kako jih potrebujemo v teh časih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Kristina Valenčič in Poslanska skupina Državljanske liste.
Spoštovana predsedujoča, predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Zgodovina postaja vse bolj pomembna, saj se iz nje učimo in črpamo modrost za sedanjost in prihodnost. Ob načelu Skupaj smo močnejši so slovenski obrtniki pred več kot 45 leti začutili, da se je treba povezovati in združevati. Od takrat pa vse do danes se je to združenje tudi statusno večkrat spreminjalo, od Zveze združenj samostojnih obrtnikov Slovenije v letu 1969 preko Zveze obrtnih združenj Slovenije, ki je delovala v okviru Gospodarske zbornice Slovenije od leta 1979, do današnje Obrtne zbornice Slovenije, ki od leta 1990 deluje povsem avtonomno. Tako kot se je spreminjala statusna oblika zbornice, se je spreminjala tudi sama obrt, ki je sledila razvoju človeštva. Bistvene spremembe v odnosu do obrtništva smo v Sloveniji pričeli doživljati po osamosvojitvi, ko so nastopile velike družbene spremembe. In prišel je spet čas, ki od nas zahteva nove prilagoditve. Novela Obrtnega zakona, ki je danes pred nami, je odziv na te zahteve. Glavni namen te novele je ukinitev obveznega članstva, ki pa ima zaradi zgodovine in specifičnosti obrtne dejavnosti velik pomen za celotno obrtno panogo. Da je potrebna reorganizacija, se strinja tako strokovna kot politična in splošna javnost. Pogovori o ukinitvi obveznega članstva potekajo že dlje časa. V Državljanski listi se zavzemamo za ukinitev obveznega članstva v vseh zbornicah, saj smo prepričani, da prostovoljni model zbornic onemogoča monopolno zastopanje interesnih skupin v razmerju do države. O tem se je izreklo tudi članstvo zbornice na posvetovalnem referendumu aprila letos, ki se je kljub izredno nizki udeležbi z 69 % izreklo proti obveznemu članstvu. Članstvo je očitno ocenilo, da je dosedanje vodstvo delovalo premalo v korist obrtnikov, kar je na koncu privedlo do spremembe v samem vodstvu Obrtne zbornice v prejšnjem tednu. V Državljanski listi smo prepričani, da je ob ustreznem prehodnem obdobju mogoča prilagoditev sistema za prehod na prostovoljno članstvo brez škode za obrtnike in malo gospodarstvo. To je mogoče le ob zavedanju vodstva, da deluje v korist svojega članstva, in ob zavedanju politike, da prisluhne opozorilom obrtnikov in malim gospodarstvenikom. V nadaljevanju zakonodajnega postopka je zato treba temeljito proučiti posamezne določbe novele, ki po mnenju obrtnikov niso ustrezno urejene. V mislih imam predvsem statusno preoblikovanje Obrtne zbornice in območnih obrtnih zbornic v osebe zasebnega prava in s tem povezan prenos obstoječega premoženja, pridobljenega izključno iz lastnih prispevkov članov na izvedbeni strani, vodenje obrtnega registra, deregulacijo dejavnosti oziroma poklicev, uničevanje posameznih panog. Državljanska lista se bo v nadaljevanju zavzemala za take rešitve, ki bodo po eni strani liberalizirale področje obrtnih in obrti podobnih dejavnosti, omogočale večjo konkurenco na trgu, a hkrati zagotavljale enakovredne pogoje za vse subjekte na trgu. Za slovensko obrt je nedvomno najpomembnejše, da ji postopoma vračamo njeno pravo vlogo in pomen. Večji pomen bomo morali dajati poslovni etiki in morali na vseh nivojih gospodarjenja, kajti samo uresničevanje določb Obrtnega zakona za razvoj slovenske obrti ne bo dovolj. V obrti so mnogi našli zaposlitev, socialno in materialno varnost zase ter za družino in ne nazadnje tudi osebno zadovoljstvo. In tega ne smemo izgubiti, še zlasti ne v teh kriznih časih, ko je vsako delovno mesto pomembno. Domače analize in tuje izkušnje potrjujejo, da je malo gospodarstvo gonilo razvoja vsega gospodarstva in družbenega okolja nasploh. In to moramo imeti v mislih pri obravnavi tega zakona. V Državljanski listi podpiramo predlagano novelo obrtnega zakona. Prepričani smo, da slovenski obrtniki potrebujejo čvrsto in močno organizacijo ali več njih, ki bodo zasledovale cilje in varovale interesu obrtniku. Vendar pa bodo temeljile na prostovoljnem članstvu, konkurenčnosti, stabilnem poslovnem okolju in prijaznosti do uporabnikov. Obrtniki so povedali zadnjo besedo in njihovo spoštujemo. Organiziranost in reprezentativnost njihovih zbornic naj bo odslej v njihovih rokah in ne več v rokah politike.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospod Janez Ribič.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, predstavnika ministrstva, spoštovani poslanke in poslanci! Pričujoča novela zakona o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona je naslednji korak med težko pričakovanimi spremembami za finančno razbremenite malega gospodarstva. V Slovenski ljudski stranki smo prepričani, da novela uvaja vrsto pomembnih pridobitev. Poglavitna med njimi je ukinitev obveznega članstva v Obrtno-podjetniški zbornici, ki bo tako postala prostovoljna izbira dosedanjih članov. S tem se na področju zborničnega delovanja v Sloveniji nadaljuje uvajanje načela enakopravnosti. Po uveljavitvi prostovoljnega članstva v gospodarski in trgovski zbornici je tako Obrtno-podjetniška zbornica tretja zbornična organizacija, ki se bo v skladu z novelo obrtnega zakona že v prihodnjem letu organizirala in pretežno tudi financirala na prostovoljni bazi, če bo seveda zakon sprejet. Spomnimo, da je to tudi ena izmed zavez v koalicijski pogodbi. Ob navedenem pa moram poudariti še nekatere druge pomembne pridobitve, ki jih uvaja spremenjeni obrtni zakon. Še posebej bi pri tem izpostavil deregulacijo obrtnih dejavnosti, torej odpravo vpisa v obrtni register za obrti in dejavnosti, za katere v resnici ni nujno potrebna poklicna usposobljenost. Po naših informacijah je takšnih nepotrebno reguliranih dejavnosti približno 200. Tako jih bo med reguliranimi ostalo morda 60 ali 70. V Slovenski ljudski stranki smo prepričani, da bo pripomoglo k poenostavitvi poslovanja okolja, izboljšalo možnosti zaposlovanja in prispevalo k večji konkurenčnosti slovenskih obrtnikov. Tretja pomembna pridobitev obrtnega zakona je izenačitev pogojev za opravljanje storitev tujih državljanov, ki jim doslej ni bilo treba izpolnjevati kvalifikacijskih pogojev, tako kot jih morajo slovenski državljani. Tako so trenutno tujci v boljšem položaju v primerjavi z domačimi obrtniki, kar je po našem mnenju nedopustno. Zato v Slovenski ljudski podpiramo predlog sprememb obrtnega zakona, ki tujcem za opravljanje regulirane obrtne dejavnosti v Sloveniji nalaga izpolnjevanje enakih pogojev, kot veljajo za naše domače izvajalce obrtne dejavnosti. Ob vseh navedenih izboljšavah pa novela obrtnega zakona ohranja Obrtno-podjetniški zbornici status izvajalca določenih javnih pooblastil zlasti s področja izvajanja programov poklicnega izobraževanja. Za namen izvajanja izobraževalnih programov bo Obrtno-podjetniški zbornici tudi za naprej zagotovljen del sredstev iz državnega proračuna. Predlagana sprememba Obrtnega zakona tako po Slovenske ljudske stranke zagotavlja ključne cilje, s prostovoljnim članstvom in deregulacijo obrti razbremenjuje gospodarstvo in zagotavlja odpravo administrativnih ovir, pospešuje podjetništvo in uveljavlja enake možnosti domačih in tujih obrtnikov. Zaradi vsega navedenega bomo v Slovenski ljudski stranki novelo Obrtnega zakona v prvem branju podprli. Danes poteka zgolj splošna razprava. Pozorno bomo prisluhnili tudi drugim argumentom in se kasneje odločali o morebitnih popravkih v nadaljevanju. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Predstavil vam bom stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona. Obrtni zakon je temeljnega pomena za obrtništvo, saj je zakonska ureditev obrti izjemno pomembna za razvoj obrti kot take, je pa treba zaradi sprememb družbenih razmer, narave dela ter narave same obrti pristopiti k noveliranju osnovnega zakona. Obrt danes namreč ni več le čevljarstvo, kovaštvo in podobno, pa tudi narava dela omenjenih se je spremenila, zato je treba spremeniti tudi samo organizacijo, ki je odgovorna za urejanje te dejavnosti. Sprememba tega zakona se nanaša na več segmentov: deregulacijo posameznih obrtnih dejavnosti, izpolnjevanje pogojev opravljanja obrtne dejavnosti, status in organiziranost same obrtne zbornice, na njeno premoženje oziroma kako se ga deli, na čezmejno opravljanje obrtne dejavnosti. Vse našteto je s strani Poslanske skupine DeSUS primerno, zato bodo deležne naše podpore. V končni fazi pa je bil ta del zakona tudi predmet večkratnega usklajevanja z zainteresirano javnostjo in samo obrtno zbornico in kolikor nam je znano, je bila dosežena visoka stopnja usklajenosti. Najbolj medijsko odmeven pa je tisti del sprememb, ki se nanaša na samo članstvo v obrtni zbornici. Človek ima skoraj da občutek, da gre samo za tovrstno spremembo. Po sedaj veljavni ureditvi je članstvo v zbornici obvezno. Članarine posameznih obrtnikov se danes gibljejo od 10 do 50 evrov mesečno, odvisno od števila zaposlenih. Ta znesek na letni ravni niti ni majhen, sploh če upoštevamo, da je treba danes varčevati na vseh ravneh. Ta znesek tudi ne bi predstavljal velike obremenitve posameznih obrtnikov, če bi se vsi posluževali storitev zbornice in če bi bile zahteve obrtnikov realizirane. Res je, da imajo nekateri zelo dobre izkušnje z zbornico, res pa je tudi, da so mnogi zgolj morali odtegovati mesečno določen znesek članarine, četudi niso nikoli koristili zborničnih storitev. Vlada je pripravila spremembo zakona v smeri prostovoljnega članstva, in to tudi na podlagi rezultata posvetovalnega referenduma, ki ga je letos izvedla zbornica in na katerem se je kljub izjemno nizki udeležbi velika večina odločila za prostovoljno članstvo. V Poslanski skupini DeSUS bomo izraženo voljo obrtnikov spoštovali. Seveda s tem obstaja možnost upada članstva v zbornici, tega ne zanikamo, vendar na delovanju zbornice je, koliko članstva ji bo uspelo obdržati oziroma koliko novih članov bo v prihodnje pridobila. Povsem logično je, da bo učinkovito delovanje zbornice, skrb za njeno članstvo in razvoj obrti rezultiralo v številčnejšem članstvu, nasprotno ravnanje pa seveda njegov upad. Tudi glede prehodnega obdobja je bil dosežen nekakšen kompromis in zakon dopušča lažji prehod zbornice v prostovoljno članstvo. Četudi smo v Poslanski skupini DeSUS menili in še menimo, da bi, z ozirom na dejstvo, da je vsebina zakona znana in predmet usklajevanj že vse od začetka poletja in bi se lahko zbornica na to tudi pripravila, tudi krajše prehodno obdobje ne bi bilo tako drastično. Predlagane rešitve, vključene v ta zakon, so za poslanke in poslance Poslanske skupine DeSUS povsem sprejemljive in bomo podprli sklep o primernosti tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Jožef Horvat in Poslanska skupina Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani državni sekretar s sodelavcem, vsem voščim prav lep dober dan! V Novi Sloveniji smo v gospodarski program zapisali, da je treba slovenskemu gospodarstvu vrniti konkurenčnost. Pomemben del slovenskega gospodarstva predstavljajo obrtniki, ki so s svojim angažmajem in željo po uspehu že v preteklosti veliko prispevali k gospodarskemu razvoju Slovenije. Tudi v teh časih je obrtna dejavnost tista, ki se, izvirajoč iz lokalnega okolja, marsikje trudi držati stik s svetovno konkurenco in lokalnemu prebivalstvu zagotavlja potrebna delovna mesta. Država lahko obrtnikom pomaga tako, da z različnimi mehanizmi spodbuja njihovo inovativnost in razvoj, kot se je pokazalo žal v zadnjih letih, pa mora država odpraviti tudi veliko nepotrebnih administrativnih postopkov. Nekatera pravila smo namreč v tej državi preveč zakomplicirali, kar hromi razcvet obrtne dejavnosti. Ko hodimo po Sloveniji, poslanska skupina Nove Slovenije namreč redno izvaja obiske po nekaterih regijah naše države, nam obrtniki pogosto pravijo, da naj jim država zagotovi predvsem ustrezno in konkurenčno poslovno okolje, delali pa bodo že sami, saj to tudi najbolje znajo. Predlagana novela obrtnega zakona predstavlja korak tudi v tej smeri, saj poenostavlja določene postopke v zvezi z vpisom v obrtni register in dopušča obrtnikom združevanje v druge zbornice. Ena izmed bistvenih sprememb, ki jih novela zakona uvaja, pa je odprava obveznega članstva pri Obrtni zbornici Slovenije, kar je bila tudi ena izmed zavez, ki smo jih zapisali v koalicijsko pogodbo. Takrat smo se med koalicijskimi partnerji domenili, da se bomo zavzemali za to, da bo članstvo v zbornicah prostovoljno, razen če se bo članstvo na internem referendumu izreklo za obvezno članstvo. V primeru Obrtne zbornice Slovenije je izid referenduma aprila leta 2012 pokazal, da si približno 70 % obrtnikov, ki so se referenduma udeležili, teh je bilo žal po našem prepričanju premalo, želi da članstvo ne bi bilo več obvezno. Ministrstvo je zato v novelo Obrtnega zakona vključilo rešitev, ki odpravlja obvezno članstvo. Kljub vsemu smo v Novi Sloveniji zagovarjali stališče, da se mora pri ukinitvi obveznega članstva postaviti nek razumen, dovolj dolg prehodni rok, ki bo zbornici in obrtnikom omogočal, da se pripravijo na to relativno veliko spremembo. V predlogu novele zakona je zato rok za prehod iz obveznega v prostovoljno članstvo zdaj določen na 6 mesecev od uveljavitve zakona. V Novi Sloveniji bomo novelo Obrtnega zakona podprli, hkrati pa upamo, da bo delovanje Obrtne zbornice tudi v novem sistemu uspešno in da bo svoje poslovanje prilagodila predvsem potrebam in željam obrtnikov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Branko Ficko v imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Spoštovane kolegice in kolegi! Osnovni namen sprememb in dopolnitev Obrtnega zakona ima podlago v dveh načelih: načelu prostovoljnega združevanja in načelu enake obravnave zbornic. Novela ima podlago tudi v sami odločitvi članov Obrtne zbornice Slovenije, ki so na posvetovalnem referendumu izglasovali prehod na prostovoljno članstvo. Poleg tega se je vlada odločila, da bo v predlogu zakona spremenila še nekatere druge določbe, ki niso neposredno povezane z ukinitvijo obveznega članstva. Vse to pa ni v celoti usklajeno z Obrtno zbornico Slovenije, pripombe na predlog novela pa ima tudi Gospodarska zbornica Slovenije. Dejstvo je, da je novela nedodelana in iz Obrtne zbornice ustvarja hibrid med zasebno in javno zbornico ter pozablja, da je zbornica nastala iz posameznih članic, ki jih danes imenujemo območne obrtne zbornice, z namenom ustanoviti eno močno obrtno združenje, ki bi zastopalo obrtnike. Zakaj hibrid med javnim in zasebnim? Zato, ker na eni strani novela ukinja obvezno članstvo in se pričakuje, da bo Obrtna zbornica večino svojih prihodkov pridobila na trgu ter s svojimi programi in stališči pridobivala članstvo, ki bi plačevalo članarine. Na drugi strani pa bo Obrtna zbornica na podlagi zakona obdržala status osebe javnega prava ter izvajala naloge javnega pomena, za kar bo vsako leto pridobila proračunska sredstva države zaradi izpada prihodkov iz naslova obvezne članarine. Obrtna zbornica bo ohranila tudi status reprezentativne zbornice, ne glede na število članov ter obdržala celotno premoženje zbornice, ki je bilo ustvarjeno iz naslova prispevkov članov zbornice. Bodimo iskreni, le kdo bo imel interes ustanoviti novo obrtno zbornico, ki bo ustanovljena po drugem zakonu, zakonu o gospodarskih zbornicah, in bo imela status osebe zasebnega prava. Ta zbornica ne bo smela izvajati nalog javnega pomena, ne bo imela možnosti zahtevati delitve skupaj ustvarjenega premoženja, ne bo dobila statusa reprezentativne zbornice obrti, ne glede na številčnost svojega članstva in podobno. V Pozitivni Sloveniji se strinjamo, da je obrtni zakon treba spremeniti, a ne na način, kot to predlagate. Preveč vprašanj je odprtih, preveč nedoslednosti, preveč neznank. Predvsem pa predlog zakona ni usklajen s tistimi, ki jim je namenjen. To pa so območne obrtne zbornice. In teh je kar 62, kolegice in kolegi. Imam občutek, da je bil posvetovalni referendum o ukinitvi obveznega članstva za vas samo alibi, da politično posežete v model, ki ni optimalen, a je veliko večino svojega časa deloval dobro. Če bi se bolje poglobili v materijo, bi mogoče prišli do ugotovitve, da potrebujemo samo obrtno zbornico, ki bo na eni strani opravljala naloge javnega pomena ter na drugi strani zastopala interese članov in nečlanov nasproti države ter izvajala programe in projekte, ki bodo koristili razvoju obrti. V Pozitivni Sloveniji menimo, da bi se moral predlog obrtnega zakona umakniti, začeti nov krog pogajanj med državo in Obrtno zbornico, ki bodo temeljila na odkritem in strokovnem dialogu s ciljem pripraviti usklajen predlog obrtnega zakona, ki bo v korist vseh obrtnikov. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima Renata Brunskole.
Hvala lepa. Prav lepo pozdravljeni! Predloga sprememb in dopolnitev Obrtnega zakona ne morem podpreti. Potreben bi bil nov krog pogajanj med državo in obrtno zbornico, ki bodo v korist vseh obrtnikov. Če malo izrečem ostro, ta predlog obrtnega zakona je čista norija. Stran od obrtnikov, stran od tistih, ki si sami zagotavljajo delovna mesta. Vlada zakona ni v celoti uskladila z Obrtno zbornico Slovenije. Ravno tako ima pripombe na predlog novele tudi Gospodarska zbornica Slovenije. Tiste poslanke in poslanci, ki smo se prejšnji teden udeležili vrha slovenskega gospodarstva s politiko na Brdu pri Kranju, smo med pomembnimi poudarki gospodarstvenikov slišali velik pomen podpori malemu gospodarstvu, obrtnikom in podjetnikom, saj bi le-ti z razvojem prerasli v pomembne akterje razvoja gospodarstva. Pripombe na predlog obrtnega zakona ima tudi Gospodarska zbornica Slovenije. Obrtni zakon, ki je predlagan, lahko pelje v dve smeri. Na eni strani bodo s prostovoljnim članstvom lahko izgubili obrtniki eno pravo reprezentativno zbornico vseh obrtnikov, vseh podjetnikov. Na drugi strani pa bo s prostovoljnim članstvom prišlo do izstopa članov iz Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, kar bi lahko bil velik problem v območnih obrtno-podjetniških zbornicah, ki so jih ustanovili obrtniki sami, z lastnimi sredstvi, z lastnim denarjem gradili obrtne domove in pridobili druge prostore in vlagali so svoja finančna sredstva ter jih tudi imeli. Premoženje Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije in njenih območnih enot se je torej ustvarjalo skozi dolgaleta, od ustanovitve, z denarjem obrtnikov. Prostovoljno članstvo v Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije ne garantira, da bo Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije edina zbornica obrtnikov. Tudi v razpravi je bilo zaznati, da so pričakovanja, da bodo člani izstopali in ustanavljali nove zbornice. Kaj šele, da bi bila Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije v prihodnosti največja oziroma celo reprezentativna. Ta status bo med obrtniki lahko izgubila. Vendar na drugi strani prihaja do drugega problema – ta zbornica na podlagi zakona nadaljuje z izvajanjem določenih javnih pooblastil, ki jih uporabnikom za opravljene storitve zaračunavajo in jim jih je podelila država. Dejstvo je, da država z novelo Obrtnega zakona ukinja obvezno članstvo, torej bo prostovoljno, kar omogoča ustanovitev novih zbornic, ki pa ne bodo imele enakih pogojev, saj ne morejo kandidirati za javna pooblastila, ki so danes že podeljena Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije. Na nek način ukinjamo obvezno članstvo z željo ukiniti monopol ene zbornice na področju obrti. Na drugi strani pa ravno tej zbornici, Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije, dajemo z zakonom javna pooblastila za izvajanje javnih nalog ter s tem tudi sredstva iz proračuna Republike Slovenije, in to brez javnega razpisa. Tudi to je problem teh sprememb zakona. Dejstvo je, da se bodo morebitne ostale zbornice ustanavljale po drugem zakonu, Zakonu o gospodarskih zbornicah, in ne bodo v enakopravnem položaju kot Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije. Tisti, ki smo imeli kdaj priložnost skozi dolga leta sodelovati z Obrtno-podjetniško zbornico Slovenije, vemo, da so tudi v lokalnih okoljih na področju delovanja območnih obrtno-podjetniških zbornic te zbornice pomenile pomembnega predstavnika vseh obrtnikov in podjetnikov v lokalnem okolju, skupaj z Gospodarsko zbornico kot reprezentativno organizacijo gospodarstvenikov. In danes s tem premalo premišljenim predlogom sprememb in dopolnitev zakona gremo na drugo pot, na pot, ki bo obrtnike namesto združevala razdruževala. Imamo vprašanja: Kdo bo v prihodnosti dejansko predstavljal vse obrtnike in podjetnike? Kaj bo z obrtnimi domovi na posameznih območjih, ki so jih gradili obrtniki s svojim denarjem? Ali bo danes Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije kot lastnica to razprodajala in naredila velik razdor med obrtniki? Kaj bo z javnimi pooblastili, ki jih je Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije podelila država? S tem, da bo ta zbornica, kot sem že poudarila, lahko izgubila pomembno število članov. Druge zbornice bodo pridobile člane, bodo pa s strani države zapostavljene. Pa še to. Tudi v Pozitivni Sloveniji smo glasovali, da se predlog tega zakona umakne iz razprave na tem plenarnem zasedanju, da se predstavniki Vlade pogovorite z Obrtno-podjetniško zbornico, z novim vodstvom, mu daste priložnost, in da se skupaj pripravi zakon, ki bi dejansko govoril v prid podpore malemu gospodarstvu, podpore podjetnikom, podpore obrtnikom, saj so to pomembni akterji novih zaposlitev pa tudi samozaposlovanja v Republiki Sloveniji.
Hvala lepa, gospa Brunskole. Gospod Bojan Starman, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Sam, nasprotno, nisem za to, da se predlog umakne iz razprave in obravnave, ker si želim, da se čim prej uvede prostovoljno članstvo v obrtni zbornici. O tem sem že govoril že leta nazaj. Ko sem kandidiral na volitvah leta 2004, sem rekel, da ena od stvari je bila, da se vsa obvezna članstva črtajo, med drugim tudi v obrtni zbornici. V mandatu se je črtalo obvezno članstvo v gospodarski zbornici. To pa iz enega razloga, ker mislim, da ni razloga, da je to članstvo obvezno in je neke vrste potuha za tiste, ki dobijo z zakonom predpisano neko dajatev, neko članarino, na katero nimajo nobenega vpliva. Drugače je, če se sami odločajo, da nekaj plačujejo iz enega razloga, tako je pa to, vsaj mislim, da se je pri gospodarski zbornici to pokazalo, da je gospodarska zbornica veliko bolj aktivna zdaj, od kar nima več obveznega članstva, kakor pa je sama obrtna zbornica, ki je vsak mesec dobila kar zajetno vsoto denarja. Zbirala ga je na način davkarije in so bili zelo neizprosni pri izterjavah tudi pri nekateri podjetnikih, ki so dejansko zašli v težave, v stečaje, v prekinitev dejavnosti, terjatve pa so se neizprosno izterjevale. Zelo malo je bilo odpisa teh obveznosti, kljub temu da številke niso velike, vendar pa 20, 30, 50 evrov za enega podjetnika, ki praktično nima nobenega zaposlenega ali pa samo nekaj, je to enoletni kar precej zajeten strošek. Zato mislim, da je prav zaradi tega obveznega članstva sama zbornica premalo vsebinsko poskrbela za svoje člane in jih predstavljala v državi, proti vladi, proti parlamentu pri sprejemanju zakonov in na vse načine, ker ni bilo treba biti dovolj aktiven. Navedem lahko samo še nekaj primerov. Pokliče me nek gostinec, pa pravi: "Zakaj jaz ne morem dobiti v Pivovarni Laško pivo cenejše, kot ga dobim v Mercatorju? Zakaj se ne more zbornica potruditi, da bi nekje zagotovila nam ene pogoje? Zakaj mi plačujemo DDV na sokove, pa na kavo 20 %? V trgovini dobiš kavo pa sokove z 8 % DDV." Gostinec je pa nek način prisiljen plačati 20 % davka, če prinese sok na mizo ali pa kavo. Popolnoma nesmiselna in čudna ureditev, pa nihče o tem ne govori, boli pa tiste, ki se vsak dan s to zadevo srečujejo. Še bi lahko našteval celo vrsto teh stvari, ker dejansko mislim, da obrt ni bila preko obrtne zbornice dovolj dobro zastopana in na nek način se niso ščitili dovolj njihovi interesi. Cela vrsta stvari je. Zato sem vedno bil in tudi že opozarjal v tem mandatu kje je ta zakon, zakaj odlašamo, da ne odpravimo tega prostovoljnega članstva in na nek način ne zagotovimo enega bolj transparentnega dela na tem področju. Ljudje se bodo združevali, se bodo povezovali tam, kjer je potrebno, in se tudi o vsem dogovorili. Moram pa reči, da se z vsebino tistih dodatnih stvari, ki se temu osnovnemu cilju dodajajo, z vsemi temi spremembami, s predvideno organizacijo za naprej te krovne obrtne zbornice, z vsemi temi stvarmi se pa globoko strinjam tudi z opozicijskimi poslanci. Se mi zdi, da ni to najbolj potrebno in veliko teh stvari ni najbolj v redu postavljenih in upam, da se bodo v času obravnave tega zakona ustrezno dopolnile. Jaz mislim, da je nepotrebno v naprej predpisovati neke organizacijske oblike. To se ni dogajalo pri gospodarski zbornici, ukinilo se je članstvo, potem pa se je nekje stvar organizirala nekje na način, da so iskali svoje člane, se pozanimali, kako bo ta zadeva prišla. V teh stvareh jih jaz ne podiram. Sem pa zelo vnet zagovornik tega, ker vidim, da je bilo to še potrjeno s tem referendumom, da ljudje zelo neradi nekaj delajo pod prisilo. In zelo veliko bo to, vsaj nekaterim, pomagalo tudi pri razbremenitvi samega gospodarstva. Zneski niso veliki, ampak nekaj čez 10 milijonov, mislim, da se tukaj zbere 15 milijonov evrov na leto. To ni majhen denar za celo vrsto majhnih podjetnikov, ki imajo majhne prihodke in je ta njihov strošek kdaj nemogoče poravnavati. Jaz sam osebno si želim, da se čim prej zakon sprejme, uveljavi. Tudi ko sem se pogovarjal s predstavniki Obrtne zbornice, sem rekel, da časa je bilo dovolj za pripravo, vedelo se je, da se bo to zgodilo. Enako pozivam, da se to zgodi še v vseh ostalih oblikah, da se ukine to obvezno članstvo. Dovolj je bilo časa, da se na nek način na to pripravijo v zbornicah. Odkar sem jaz zagovarjal to zadevo, je najmanj 7, 8, 9 let. Vedelo se je, da bo do tega prišlo. V pogovorih sem rekel, da bi bilo zelo koristno, da se poiščejo drugačne oblike, drugačni načini in da se začne na nek način za svojo dejavnost iskati zaveznike podobno na tržni način, pa se bodo dogovorili. Jaz sem razmišljal, mogoče so te oblike tudi neučinkovite, pa nisem kakšen prevelik zagovornik kakšnih sindikalnih povezav pa združenj. Ampak vidimo, kako so učinkoviti, tudi povezava na primer po sekcijah. Mogoče bi bila na skupnem nivoju ta povezava, pa vidimo tudi v samih obrtnikih, so se nekateri deli kar močno izpostavili in pritisnili na vlado, bi rekel, pri nekaterih zakonih. Predvsem poznamo te prometne stvari, od cestnin in davkov in teh stvari na tem področju, da so kar uspešno zaščitili na primer avtoprevoznike na nekaterih področjih. Prepustimo to, da se bodo dogovorili, tako kot bodo videli, da bodo lahko najbolj uspešni in dosegli največji efekt. Drugače pa podpiram sam ta zakon. Želim, da se nepotrebne stvari iz tega zakona in nekoristne in nesmiselne črtajo, da se prepusti več samoiniciativi obrtnih zbornic po novem načinu in tudi tistim, ki prispevajo denar za to, da se dogovorijo. Upam, da se bo to čim hitreje realiziralo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marija Plevčak. Za njo gospod Jožef Horvat in dr. László Göncz.
Hvala za besedo. Mislim, da si je Obrtno-podjetniška zbornica sama skopala jamo, da je prišlo do ukinitve obveznega članstva. Poznamo referendum, ki so ga izpeljali neorganizirano in smatram, da je na ta referendum prišlo samo tisto članstvo, ki je strogo nasprotovalo obvezni članarini. Ostali so stvari vzeli po mojem prepričanju, pa po mojem vedenju, ko sem malo spraševala, dokaj lahkotno. Vendar prišlo je do rezultata in Obrtno-podjetniška zbornica oziroma z zakonom ukinjamo obvezno članarino. Vendar smatram, da ta zakon, ki ga imamo danes pred seboj, v nekaterih zadevah razvrednoti obrtništvo. Dejavnost ne bo imela te kvalitete predvsem glede na to, da za nekatere dejavnosti ni potrebna primerna izobrazba. Vendar pa, če pogledamo samo nekatera področja, kjer delajo oziroma vodijo dejavnosti neusposobljeni kadri, kakšno je delo v teh obrtnih delavnicah. Neobvezno članstvo za obrtne zbornice, predvsem za območne obrtne zbornice pomeni, da bodo verjetno nekatere obdržale svoje člane, da bodo pristopili in da bodo še vedno iskali usluge na teh območnih obrtnih zbornicah. Vsi tisti pa, ki ne bodo pristopili k prostovoljnemu članstvu, pa bodo po mojem prepričanju usluge, ki jih bodo iskali, morali plačati. Jaz mislim, da so vse območne zbornice pa tudi občinske obrtne zbornice, ker jih pač imamo, pripravile cenik del, kajti prehodno obdobje 6 mesecev je zelo kratko. Tudi tukaj bi mogoče bilo treba razmisliti, da se jim da možnost vsaj enega leta za prehod in za urejanje zadev, kajti stvari se bodo kar precej spremenile. Predlagam, da se v bodoče, ker je pač Obrtno-podjetniška zbornica dobila novo vodstvo, temeljito razpravlja o tem zakonu in da je treba upoštevati v naslednjih razpravah in dopolnitvah tudi mnenja Obrtno-podjetniške zbornice, območnih obrtnih zbornic in tudi obrtnikov, saj mislim, da se bodo aktivno vklopili in vključili v to razpravo in dali pripombe na ta zakon. V prvem branju bomo, tako kot je že naš poslanec povedal, spustili zakon naprej, potem pa bomo videli, kakšne bodo dodatne pripombe in razpravljali še v drugem krogu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani državni sekretar! Naj še enkrat povem, da bo poslanska skupina Nove Slovenije spustila novelo Obrtnega zakon naprej v nadaljnjo parlamentarno proceduro. Ocenjujemo, da je to dobra materija za to, da lahko na koncu naredimo kvaliteten zakon, ki bo v korist slovenskemu gospodarstvu oziroma slovenski obrti. Hvala bogu je okolje za slovensko obrt v teh časih, kar imamo svojo državo, bistveno boljše, kot je to bilo v preteklosti, ko smo imeli neko drugo državo. Se opravičujem, da obujam spomine na tista leta, recimo 70. leta, ko ni bilo dobro, če si bil obrtnik. Sam sem to izkusil tudi na svoji koži kot sin obrtnika, nekega skromnega zidarskega mojstra, enostavno nikoli nisem smel niti potrkati na vrata, kjer so se delile štipendije, izključno zato, ker je bil oče obrtnik, ne glede na prihodke oziroma dohodke. Ampak pustimo, leta so šla naprej in danes imamo priložnost, da rečemo, da je slovensko obrtništvo izjemno pomemben segment gospodarstva. Mi zagovarjamo mala in mikro podjetja in toliko inovativnosti, toliko znanja, toliko raznoraznih spretnosti, kot jih najdemo prav pri slovenskih obrtnikih, mislim, da jih redko najdemo. In res je, tudi v mojo poslansko pisarno so prihajali obrtniki tudi v mandatu 2004–2008 in so me spraševali, zakaj morajo plačevati članarino. Ja. Morda mi pravimo, saj 15 evrov ni nič, ampak gledano skozi optiko obrtnika, ki vsak evro dvakrat obrne, preden ga potroši, pa je 15 evrov kar nek strošek. Ja, to je res, spoštovani predsednik Odbora za gospodarstvo. To je res. To so zgodbe, ki sem jih jaz poslušal v svoji poslanski pisarni in teh zgodb je bilo kar nekaj. Obrtniki so se pač odločili, še enkrat pravim, da obžalujem, da je bila udeležba na njihovem internem referendumu slaba, ampak ti, ki so prišli, so večinsko povedali, da želijo imeti prostovoljno članstvo. Ob tej priložnosti bi rad dal nek poseben poudarek tudi domači in umetnostni obrti. Morda toliko bolj, ker sem pravzaprav tudi sodeloval pri snovanju centra DUO v Veržeju. Morda boste rekli, da delam reklamo, ampak, kolegice in kolegi, bi vam priporočal, če se boste mudili v severovzhodni Sloveniji, bi vam resnično priporočal, da si ta center domače in umetnostne obrti v Zavodu Marianum v Veržeju tudi pogledate. Tam gre tudi za mednarodne projekte, za izjemno kvalitetne rokodelske akademije, kjer se mladi, pa seveda tudi starejši, izobražujejo in nastajajo čudoviti izdelki. To so slovenski izdelki, izdelki slovenske domače in umetnostne obrti. Mislim, da jih je premalo na trgu, ker včasih imamo prav težave, ko nekomu želimo kupiti neko darilo, pa iščemo tipično slovensko darilo in vidimo, da je predvsem poplava v ponudbi izdelkov, na katerih piše Made in China. Mislim, da bo tu tudi potreben nek preklop že v fazi vzgoje in izobraževanja, da se naši potrošniki, bodoči potrošniki nekoliko bolj obračajo k našim izdelkom. Ta center ni nastal kar tako, je nastal tudi pod strokovnim vodstvom eminentnih slovenskih etnologov. Naj omenim samo prof. Janeza Bogataja. Seveda je izjemno velik prispevek dala k temu tudi lokalna skupnost, kar bi lahko bil nek vzorec tudi za morda druge tovrstne in podobne rešitve v Sloveniji. Dotaknil se bom še, in tukaj napovedujem, da bo Poslanska skupina Nove Slovenije zelo aktivna pri snovanju dokončne rešitve, dokončne vsebine tega zakona. Mi resnično ne smemo ignorirati vsega, kar so ustvarile območno obrtne zbornice. Teh je 62. Nekatere so dejansko iz prispevkov, izključno iz prispevkov obrtnikov, tudi z njihovim delom, ustvarile izredno lepe, bogate funkcionalne domove obrti ali kakorkoli jih že imenujejo. Tukaj moramo biti zelo rahločutni, ko bomo govorili o premoženju. Nisem za to, da bi se premoženje lokalnih oziroma območnih obrtnih zbornic kar preneslo na sedež v Ljubljano. Takšna centralizacija nam ni všeč in pričakovali bomo neke boljše rešitve, da dejansko premoženje ostane tam, kjer je tudi nastalo. Časi, v katerih živimo, in tudi časi, ki prihajajo, so drugačni, kot so bili v preteklosti. Jaz tudi pričakujem od nove organiziranosti Obrtno-podjetniške zbornice, da bo več pomagala obrtnikom. Ne rečem, da do sedaj te pomoči ni bilo, predvsem na področju pravnega svetovanja, predvsem na področju morda tudi črpanja evropskih sredstev vidimo, da smo zelo šibki. Neka mala obrtna poslovalnica ali pa obratovalnica, bi rekel družinsko podjetje, enostavno nima resursov, ki bi pripravili dobre projekte in štartali na evropska sredstva. Mislim, da tu lahko preko nekih izobraževalnih delavnic ali pa do dejansko izdelave konkretne vloge lahko obrtniku pomaga Obrtno-podjetniška zbornica. Normalno, sem prepričan, da bo obrtnik za to tudi pripravljen nekaj plačati. Gre torej za relativno veliko spremembo Obrtno-podjetniške zbornice, za relativno veliko spremembo v njeni strukturi. Prav zato smo v Novi Sloveniji tudi predlagali tudi v fazi koalicijskega usklajevanja, da bi prehodno obdobje bilo zadosti dolgo, da se lahko Obrtna zbornica na to novo organiziranost pripravi, čeprav vemo, da razprave v tej smeri tečejo že od letošnje pomladi in mislim, da so se te nove organizacijske sheme že kar izkristalizirale in mislim, da ne bo takšen problem, da bi v roku šestih mesecev prešli na povsem novo organiziranost. Napovedujem torej aktivno sodelovanje Poslanske skupine Nove Slovenije pri dokončni vsebini te novele Obrtnega zakona in seveda bomo normalno poslušali tudi zahteve slovenskih obrtnikov in zbornice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. László Göncz, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod državni sekretar! Soglašam s tistimi, ki trdite, da glede na to, da mislimo resno z razvojem slovenskega gospodarstva, je v tem kontekstu tudi treba, da dobimo dober zakon na področju obrtništva oziroma delovanja obrtne zbornice. Sem pa nekoliko skeptičen oziroma zaskrbljen, ker vidim precej različnih interesov prav zainteresirane sfere pri tem vprašanju. In te informacije pricurljajo k slehernemu poslancu, pa tudi sicer v javnost. Zato sem tudi včeraj podprl predlog, da bi nekaj časa še pridobili pri tem sprejemanju zakona. Vendar kakorkoli, zdaj smo to vprašanje že, pod narekovajem, rešili, zato naj poudarim, da kljub vsemu bom podprl zakon v prvi obravnavi, torej bom glasoval za, da zakon gre naprej. Čeprav nisem strokovnjak na tem področju, pa vidim tiste glavne dileme, ki se tukaj pojavljajo in upajmo vsi skupaj, da bomo našli kar se da najbolj uspešne rešitve. Nedvomno je najbolj pereče vprašanje že večkrat omenjeno vprašanje prostovoljnega članstva oziroma prostovoljnega vključevanja v obrtno zbornico. Tukaj zdaj lahko ocenjujemo, ali je bil ta referendum do dovoljšne mere količinsko zadosten oziroma demokratičen, ali so izostali pomembni subjekti. Verjetno pa bomo do neke objektivne ocene težko prišli. Kakorkoli, razhajanja obstajajo in zaradi tega je treba upoštevati to voljo, ki je bila izražena, in kar se tega tiče, verjetno tudi nazaj poti ni. Prostovoljno članstvo bo torej dejstvo. Kar se tega tiče, tudi sam menim, kot je že prej nekdo omenil, da bo pa lahko prehodno obdobje morda moralo biti nekoliko daljše, predvideno je 6 mesecev, ampak jaz se tu strinjam z rešitvijo, da se to podaljša vsaj za 1 leto oziroma za daljši čas, kot je to predvideno. Se strinjam z gospodom Horvatom, da je pomen območnih zbornic bil in v kakršnikoli obliki že bo pomemben tudi v bodoče. Zato se strinjam, da upoštevamo tudi v zakonu, od lastništva naprej, vse ostale pomembne dejavnike in signale, ki jih dobimo z njihove strani. Žal, jaz sem kar temeljito prebral tudi evropske prakse, ki ste jih priložili, neke zelo konkretno primerljive s slovenskim modelom nisem zasledil, mogoče kot nestrokovnjak, kot laik, sem preslabo bral, ampak kakorkoli, neke vzore si bomo težko našli, zato ta naša pot, ki si jo zdaj utiramo na novo, je toliko težja, ampak kljub temu upam, da bo do neke mere lahko uspešna. Na koncu bi se še dotaknil enega vprašanja, danes sicer o tem dosti niste razpravljali, ampak menim, da je pri tem več ali manj konsenz. Zakon posveča tudi pomembno vprašanje deregulaciji poklicev, ki so definirani v tem zakonu oziroma, ki bodo na novo definirani v tem zakonu, in se ugotavlja, da je pri nas seznam teh poklicev precej bolj obširen, kot je neko evropsko povprečje. Če sem prav zasledil, se pri nas govori o 250 tovrstnih poklicev, medtem ko je neko evropsko povprečje, ki je zaradi prožnosti in tudi prilagodljivosti gospodarstva upravičeno, približno 100. Upam, da je ta predlog, ki gre v to smer, da se pač ta seznam zreducira do dovoljšne mere, premišljen in da bo tudi to pripomoglo k večji fleksibilnosti obrtnikov v naši državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jože Velikonja, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci, predstavnika Vlade! Včeraj smo v okviru glasovanj odločali o pobudi novega vodstva Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije za umik Predloga sprememb in dopolnitev Obrtnega zakona z dnevnega reda novembrske seje. Cilj predloga umika je bil, da se omogoči priprava stališča in pripomb Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije in omogoči sodelovanje novega vodstva pri njegovi obravnavi v Državnem zboru. Rezultat odločanja je bil temu zboru primeren. Sam menim, da obravnavani zakon ureja področje, ki ga legalno in legitimno zastopa novo vodstvo Obrtne zbornice Slovenije, zato ne razumem, zakaj se temu istemu vodstvu ni želelo omogočiti aktivnega sodelovanja pri sprejemanju zakona. Res je, da sta temu predlogu iz različnih razlogov nasprotovali tako Gospodarska zbornica Slovenije kot Obrtna zbornica Slovenije s prejšnjim vodstvom, vendar so se z izvolitvijo novega vodstva verjetno koncepti in vizija združenja spremenili. Mnenje o obravnavanem zakonu Obrtne zbornice Slovenije s podpisi novega vodstva smo včeraj popoldne sicer tudi prejeli. Tudi to mnenje izpostavlja vprašanja prenosa lastnine na Obrtno zbornico Slovenije, dolžino prehodnega obdobja za prehod iz obveznega v prostovoljno članstvo in vprašanja obveznega članstva sploh. Usklajevanje o tem predlogu z Obrtno zbornico bi morali opraviti, zaradi tega se kot poslanec težko opredelim do predloga zakona, kajti verjamem, da lahko ustvari le zakonodaja, ki nastaja z aktivnim sodelovanjem stroke in zainteresirane javnosti, največje pozitivne učinke. O ustreznosti predloga se zato na tej seji Državnega zbora ne morem opredeliti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec, izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovani predstavniki ministrstva za gospodarstvo! Sam sem velik zagovornik prostovoljnega članstva, ne glede na to, za katero zbornico oziroma za katerokoli organizacijo oziroma zadevo gre. Sam sem prepričanja, da se mora organizacija sama potrditi, da privabi svoje člane. Nekoga siliti kar obvezno v neko zadevo se mi zdi v teh časih, piše se leto 2012, malo zastarelo. Mene ne zanima, ali gre za gospodarsko, obrtno zbornico, študentsko organizacijo, kmetijsko-gozdarsko zbornico ali kaj podobnega. Na tem področju je bilo moje mišljenje dokaj liberalno. Sam trg mora uravnavati zadeve, da bo čim bolj zanimiv za tiste, ki hočejo vanj vstopiti. Mi danes govorimo o ukinjanju prostovoljnega članstva ne pa o ukinjanju obrtne zbornice, kar bi nekdo dobil občutek ob posameznih razpravah. Obrtna zbornica bo še vedno aktivna. Jaz upam celo, da bo bolj aktivna. Jaz mislim, da to, da ji dajemo prostovoljno članstvo, jo bo moralo prisiliti, da bo bolj dovzetna za vse predloge tako tistih članov, ki so bili do sedaj aktivni člani, kot tudi za vse predloge tistih članov, ki imajo željo po izstopu, ker menijo, da jim ta obrtna zbornica do sedaj ni nudila tistega, za kar so sami plačevali. Prej mi je bilo zelo všeč izvajanje gospoda Starmana, ko je v bistvu naštel konkretne predloge, kako bi se morala obrtna zbornica potruditi za svoje člane na posameznih segmentih oziroma področjih. Tako je lepo navedel primer gostilničarstva, verjetno je pa še kakšno področje sorodnih in avtorskih pravic ter vsa ostala področja, kjer bi lahko obrtna zbornica s svojim proaktivnim delom poskušala doseči za svoje člane čim bolj ugodne storitve ali pa nabavo materiala ali pa kakšne druge zadeve. Razumem, da je Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije proti. Jemlje se določen del tudi finančnih virov, ker verjetno vsi pričakujemo, da do določenega izstopa iz obrtne zbornice pa bo vsekakor prišlo. Ko pa pridem na teren, pa dobim ta feedback s strani obrtnikov, ki imajo občutek, da dajejo obrtni zbornici neko določeno mezdo, ne dobijo pa nazaj poplačano s tem, da bi imeli neke ugodnosti pri storitvah ali pri nabavi materiala. Marsikateri od teh obrtnikov mi je v zadnjem času rekel, da ima občutek, da to mezdo namenja vodstvu Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije za njihove plače oziroma za njihove odpravnine, sam pa si vsakodnevno več kot osem ur krvavo ustvarja svoj vsakdanji kruh tako zase, za svojo družimo ali pa še za koga drugega, kar je v teh časih zelo pomembno. Tako kot sem že rekel, sam sem prepričan, da če bo obrtna zbornica resnično delovala proaktivno, bo obdržala večino sedanjega članstva, kajti vsak, ki bo imel neke spodbude, ki mu jih bo obrtna zbornica nudila, bo vsekakor prepričan v to dejstvo, da mu želi obrtna zbornica pomagati, zato se bo na novo včlanil v to obrtno zbornico. Še več. Marsikateremu novemu obrtniku bo ena izmed prvih njegovih aktivnosti ta, da se bo včlanil v obrtno zbornico, če bo videl, da mu bo storitev, ki mu jih ponuja obrtna zbornica, namenjena, ne pa tako kot sedaj, ko marsikateri obrtnik ne izkorišča storitev, ki mu jih ponuja obrtna zbornica, ampak išče te storite glede na specifikacijo svojega področja drugje oziroma izven tega, kar mu ponuja obrtna zbornica. Mi moramo vedeti, da je bil izglasovan referendum. Jaz se strinjam, da je bila udeležba nizka, ampak ko sem dobil v vednost nekatera pisma, ki so krožila tako s strani samega vodstva Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije kot tudi s področnih obrtnih zbornic, ki so pozivala obrtnike, naj gredo na volitve, so ta pisma bila včasih zelo nastrojena proti temu, so strašili s tem, kaj bo vse prineslo prostovoljno članstvo, tako da mislim, da ta pisma niso bila uravnotežena, kateri so pozitivni razlogi za prostovoljno članstvo in kateri so negativni razlogi. Verjetno si je Obrtna zbornica Slovenije tudi s tem pismom in s svojim delovanjem v preteklosti dala nek avtogol, in to se je izkazalo tudi na referendumu, kjer so vsi tisti člani, ki so se tega udeležili, dali jasen signal, da imajo dovolj neke deloma tudi samovlade vodstva Obrtne zbornice, ampak želijo proaktivno delovanje te zbornice. Glede začetka veljave oziroma uporabe tega zakona in glede na to, da vemo, kdaj je bil referendum o prostovoljnem oziroma obveznem članstvu izveden, sem sam celo pričakoval oziroma sem kar malo razočaran, da s 1. 1. 2013 in ne 2014, da se ta zakon ne bo začel uporabljati, da bi lahko obrtniki, tisti, ki res ne vidijo nobenega smisla v tej obrtni zbornici, da bi lahko izstopili s 1. 1. 2013, vem ,da je v tem trenutku še dober mesec do novega leta, ampak mislim, da se obrtna zbornica, če se ima za tako fleksibilno, kakor sama sebi izpričuje po posameznih dokumentih, bi lahko v roku enega meseca, glede na to, da so rezultati referenduma že kar nekaj časa znani, z lahkoto pripravila in ta proces nadaljevala, da tistih člani, ki jim to ni v interesu, lahko izstopijo. Sam vidim en dober prispevek tega predloga zakona vprašanju regulacije oziroma deregulacije poklicev. Mi Slovenci smo en tak specifičen narod, hočemo vse nekaj regulirati, vse predalčkati, vsemu dati neko ime, neko vsebino. Kot sem že rekel, jaz imam na tem področju dokaj liberalno razmišljanje. Mislim, da bi morala biti vsa področja čim bolj deregulirana, s čim manj administrativnimi, birokratskimi zadevami. Tako je tudi pri regulaciji poklicev. Mislim, da sam trg dokaj dobro lahko regulira posamezne zadeve, seveda ob izpolnjevanju nekih minimalnih pogojev, ki jih mora imeti v tem primeru nek obrtnik za posamezno področje ali glede izobrazbe, znanja, vse ostalo pa bo naredil trg. Tukaj pa je država s svojimi mehanizmi in na tem področju tudi Obrtna zbornica Slovenije, da lahko izvaja nadzor in nič več. Ne pa to, da Obrtna zbornica oziroma država, bom rekel, zapira posamezne poklice. En apel predstavnikom ministrstva, glede na te prehodne in končne določbe, kjer se pripravljata neka nova uredba in pa pravilnik. Jaz resnično upam, da tako kot je pogosto v naši državi bilo v preteklosti v navadi, da ko smo sprejeli zakon, ki je bil kakorkoli v redu pripravljen, razumljiv, namenjen širokemu krogu tistih, ki jih ta zadeva zanima, potem pa smo z raznimi podzakonskimi akti celoten izkupiček, ki naj bi ga zakon prenesel, uničili oziroma so šli potem podzakonski akti v popolnoma napačno smer. Tukaj en apel, da ne bi s to novo uredbo in pravilnikom vse tiste dobre namene, ki jih ta zakon prinaša, uničili. Sam dajem pozitivno razmišljanje tudi temu, da se domači in umetnostni obrti daje malo večja veljala oziroma možnost razvoja. Mislim, da smo Slovenci, pa ni važno, iz katerega dela Slovenija prihajamo, znani po tem, da znamo doma lepo, bogato ustvarjati, tako da ta del obrtnega zakona, ki se tiče te tematike, mi je zelo všeč. Glede na to, da je danes prva razprava, verjamem, da bomo v drugi obravnavi tako prek matičnega delovnega telesa kot tudi na plenarni seji sprejeli še kakšno dopolnilo. Sam sem z zanimanjem prebral dopis Gospodarske zbornice in Obrtne zbornice. Posebej s strani Gospodarske zbornice je morda kakšna pripomba, ki verjetno je tudi s strani Ministrstva za gospodarstvo vredna tehtnega premisleka, da bi ta zakon naredili še boljši. Kar se tiče včerajšnjega predloga za umik točke z dnevnega reda, danes je splošna razprava. Obrtna zbornica bo imela še ogromno časa, da do te druge obravnave, ki bo potekala na matičnem delovnem telesu, pripravi vsebinske in tehtne pomisleke, predloge, pripombe in jih bodo potem lahko tudi poslanske skupine povzele in s tem skušale izboljšati ta zakon. Da zaključim, sam dajem temu zakonu veliko podporo –predvsem glede tega prostovoljnega članstva, ker mislim, da je skrajni čas, da z začetkom leta 2014 postopoma ukinimo še vsa tista obvezna članstva, ki jih posamezne zbornice oziroma društva prinašajo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Srečko Meh, izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci! Če so naši glavni argumenti za spremembo zakona koalicijska pogodba pa s spremembo obveznega članstva deregulacija oziroma profesionalna klasifikacija, pa že dolgo ni bilo sprememb, to niso dobri argumenti. Seveda pomeni obvezno članstvo tudi to, da vlada ne bo imela sogovornikov. Da jih bo imela več, da ne bo močnega sogovornika z argumenti, ki bodo ščitili obrtnike. Ščitili tiste, ki bi jih morali ščititi. Ni možno zahtevati od asociacije, kot je obrtna zbornica, zaščito obrtnikov, če pri tem ne bodo sodelovali obrtniki. In jasno je, da bi gostinci lahko dosegli kakšno spremembo, če bi sodelovali v sekciji gostincev, bili aktivno udeleženi, da bi lahko dosegli boljšo stopnjo. Seveda pa istočasno vlada tudi dviguje DDV, in to prav obrtnikom. Danes mi tukaj govorimo, da smo to zapisali v koalicijski pogodbi, da bomo pomagali obrtnikom in da bomo na ta način tudi izboljšali njihov položaj. Jaz se strinjam, da je vsak strošek pomemben in da je lahko 10 ali 15 evrov, kot je članarina, izjemno velik strošek za tistega, ki jih nima. Ampak gospe in gospodje, prebral sem v časnikih, da je v Sloveniji 100 tisoč državljank in državljanov, ki nimajo zdravstvenega zavarovanja. In med njimi so obrtniki. To je treba regulirati znotraj Obrtne zbornice zbornice tako, da Obrtna zbornica razume, da nekdo ne more plačati. Tudi 15 evrov ne, ker jih nima, ker je v stečaju, in da je tam vsak strošek velik. Po drugi strani pa koalicija dviguje DDV selekcionirano za posamezne obrtnike in s tem, še enkrat naj poudarim, pospešuje delo obrtnikov. Jaz tudi mislim, da je lastnina, o kateri danes v tem zakonu govorimo in na splošno govorimo, lastnina obrtnikov, ne obrtne zbornice kot takšne, obrtnikov, in oni se morajo odločiti, kaj bodo naredili s to lastnino. In ko mi govorimo o povezovanju, o obveznem članstvu ali neobveznem članstvu, ko pa ni več nikogar, ki bi stopil tebi v bran kot obrtniku ali državljanu ali državljanki, potem zaman vpiješ. Kako se bodo naši gradbinci povezovali, kdo bo gradbince, obrtnike povezoval vizavi tujcem, ki danes obvladujejo našo gradbeno sceno? Kako se bodo med seboj povezovali podizvajalci, ki so danes v izjemno težki situaciji in težko nastopajo proti tistemu, ki je posel dobil in potem domače podizvajalce spravlja v obupen položaj? Zato je moje vprašanje, kaj želimo s to spremembo obrtnega zakona, katere spremembe, kakšen namen bomo dosegli. Ali imamo analizo? Ali imamo vizijo kaj bomo s tem naredili? Ali bomo izboljšali položaj obrtnikom? Ali bo zato več delovnih mest? Ali bomo zato lažje odpirali delovna mesta? Jaz se strinjam z deregulacijo, ampak, oprostite, na nek način je vendarle treba zagotoviti tudi strokovno usposobljenost in preverjanje inšpekcijskih služb, da bodo obrtniki usposobljeni. Dobili smo nekaj pisem, pa jih ne bom povedal, ni treba, ker smo jih pravzaprav vsi dobili. Ali bodo obrtniki, tisti, ki opravljajo obrtniška dela, oprostite, niso vsi obrtniki, ki opravljajo obrtniška dela, seveda pa podobna dela, ali so strokovno usposobljeni, da se bo to dogajalo? Sam naj povem, da imam pozitivne izkušnje z Obrtno zbornico, da smo z njimi odlično sodelovali na lokalnem nivoju in da smo se zelo dobro pogovarjali o tem, kaj naj naredimo za obrtnike na lokalnem nivoju. Mislim, da je obvezno članstvo potrebno, da bo imela Vlada oziroma država kompetentnega sogovornika, sicer bomo naredili tako kot je tam, kjer jih imamo veliko, a ni se možno zmeniti. Razdeli pa vladaj, to je bistvo. Potem mora biti stabilna zakonodaja, ki se ne bo spreminjala, odpravimo administrativne ovire, omogočimo hitro zaposlovanje, zmanjšajmo davke, ne povečajmo, če mislimo, da bomo s tem lahko zaposlovali. Če kje lahko zaposlujemo, lahko zaposlujemo pri obrtnikih, ki so najbolj fleksibilni in bi lahko najlažje zaposlovali. In poglejte, pomembno je, ali imamo delo. Obrtniki dela ne bodo imeli, če ne bomo začeli s kašnimi velikimi investicijami. To je pravzaprav potrebno. Jaz mislim, da kljub referendumu, naj spomnim, da en del tega parlamenta in še koga drugega, vlada na primer, ostro nasprotuje temu, da smo rekli, da bi z referendumom odločili o tem, ali je slovenski državni holding prava rešitev, torej misli, da referendum ni potreben, vizavi temu, da je ta referendum, ki je bil speljan tako tako skozi obrtnike, potreben. Se pravi, da so dvojna merila in jaz mislim, da ta zakon kot takšen ni dober.
Hvala lepa. Mag. Katarina Hočevar, izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljam predstavnike ministrstva! Obrtna zbornica je bila ob svoji ustanovitvi za takratni čas vsekakor velika pridobitev. Danes pa je prevečkrat sama sebi namen in predvsem strošek za večino svojih članov. Zato bom v prvem branju novelo zakona podprla in mislim, da ima tudi novo vodstvo zbornice še dovolj časa in priložnosti, da v tem rednem postopku da pobude in predloge za izboljšanje teksta. Sama jo bom podprla zato, ker sem prepričana, da ta novela poenostavlja poslovno okolje, daje večje možnosti za zaposlovanje in iskanje dela in omogoča večjo konkurenčnost slovenskih obrtnikov. Veste, da smo v Državljanski listi že v času volilne kampanje najbolj glasno zagovarjali odpravo obveznega članstva. V koalicijskih pogajanjih smo se potem s koalicijskimi partnerji dogovorili za izvedbo referendumov v teh zbornicah. In obrtniki so svoje povedali. Dali smo jim besedo in spoštujmo njihovo voljo. Mogoče udeležba res ni bila največja, ampak, veste, veliko obrtnikov mi je reklo, nimamo se časa s tem ukvarjati, ker moramo delati. Organiziranost in reprezentativnost njihovih zbornic naj bo v njihovih rokah – naj oni povedo, kako se bodo zastopali – ne pa v naših rokah oziroma v rokah politike. Zbornica naj sama s svojim poslovanjem in svojimi uslugami dela tako, da bo privlačna za slovenske obrtnike in potem tudi prostovoljno članstvo ne bo problem, ker bodo imeli dovolj članov. Milijon evrov je približno vsota, ki jo je Obrtna zbornica zbrala na račun obveznega članstva. Pogovarjala sem se z veliko obrtniki. Eden izmed njih mi je na mail napisal: "Ob ustanovitvi podjetja in ko sem postal njihov član, so mi dali tri napačne informacije. Kar imam od njih, je njihov časopis. Podatke, ki so v njem, lahko preberem na internetu. In kaj me briga, če so v Mariboru gostili nekega gosta iz tujine in v Pomurju dali 100 tisoč evrov v humanitarne namene. Tistega, kar jaz rabim za posel, v tem časopisu ne dobim." Drugi obrtnik mi je danes zjutraj rekel: "400 evrov na letni ravni dam zbornici, ampak vse, kar sem imel od njih, je bil en izlet v Nemčijo na sejem, ki sem ga plačal po polovični ceni. Plačal sem jim nacionalno poklicno kvalifikacijo in vsa izobraževanja moramo obrtniki dodatno plačevati." Zato sama s temi določbami, ki ukinjajo obvezno članstvo, res nimam težav. Cilj Obrtnega zakona je tudi manj vstopnih pogojev za opravljanje obrtnih dejavnosti. Tudi tu se v Državljanski listi ves čas zavzemamo za deregulacijo teh dejavnosti. V Sloveniji imamo preveč reguliranih poklicev, visoko nad povprečjem Evropske unije, in trdimo, da gre ravno za to pri tem Obrtnem zakonu za ukrep, ki bo spodbudil večjo konkurenčnost. In opozarjamo, da je bil ravno podoben ukrep za sprostitev tržnega in zaposlovalnega potenciala eden ključnih ukrepov tudi premiera Montija v Italiji. "Prejšnje vodstvo zbornice je povzročilo nekaj problemov," je dejal spoštovani poslanec Han. Sama slovenskim obrtnikom res ne želim delati problemov, ker se zavedam, da so pomemben segment naše družbe. In ravno zato bom novelo Obrtnega zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Stanko Stepišnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav predstavnikom Vlade! Spoštovane poslanke in poslanci! Poslanstvo Obrtne zbornice je, da prenaša koristi na obrtnike in zastopa interese obrtnikov. Obrtna zbornica mora biti zaželena s strani države in obrtnikov. Za državo morajo biti interesi zbornice pred interesi posameznikov. Država mora imeti interes, da so interesne skupine, kot so obrtniki, organizirane v obliko združenja, ki je koristno tako za državo kot za obrtnike. Država mora prepoznati pomembnost in koristnost zbornice. Mora poznati, katere so naloge zbornice in kaj bi še morala država prenesti kot naloge na zbornico. To so naloge na področju poklicne kvalifikacije, okoljevarstva, varnosti, usposabljanja, predpisov, regulativ, zbiranje podatkov, analize, izdelave strategij, prenos novih znanj, inovacij preko organiziranega usposabljanja, zastopanje na tujih trgih, vodenje registrov in evidenc. Prenos pooblastil in suverenosti na zbornico je najbolj optimalen, gospodaren in učinkovit proces ter prispevek k varčevanju. Država potrebuje močne zbornice, ker potrebuje močno obrt. Interesna skupina – obrtniki šteje preko 120 tisoč zaposlenih. Organizirana je v 62 obrtno-podjetniških zbornicah in ene krovne obrtno-podjetniške zbornice. Zato si ta interesna skupina zasluži zaželen zakon, ki bo omogočal, da je zbornica partner in prenositelj koristi obrtnikom in partner pri upravljanju države. S prenosom nalog z države na obrtno zbornico se morajo prenesti tudi obveznosti financiranja z države na zbornico. Zbornica naj po mojem mnenju temelji na prostovoljnem članstvu, vendar na reguliranem procesu vodenja evidenc vseh obrtnih dejavnosti. Navsezadnje mora obrtni zakon nuditi takšno poslovno podjetniško okolje, da se bodo mladi lažje in z večjim interesom odločali za podjetniško pot. Če je leta 2008 podjetniško pot začelo 6,4 % prebivalstva, dve leti pozneje, to je leta 2010, 4,65 %, lani pa le 3,65 % prebivalstva. Vzrok je tveganje v nepredvidljivem okolju in zakonodaji, ki ni zaželena in ne spodbuja ter motivira k podjetništvu. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj bi bil sicer na vrsti gospod Kavtičnik, pa ga ne vidim tukaj. Je pa napovedanih nekaj sprememb. Naslednji bo gospod Mirko Brulc in potem gospod Jani Möderndorfer.
Lepo pozdravljeni! Razprava o vlogi obrti in malih podjetij v naši državi je nujno potrebna, ker če nam še to umre, potem pravzaprav nimamo gospodarstva. Zato razmišljam sicer drugače kot nekateri o obveznem članstvu ali neobveznem. Če bi naše ljudi vprašali na referendumu, ali je državni zbor potreben ali ne, bi seveda dobili odgovor, da nismo potrebni. Omenil bi samo en segment nalog obrtne zbornice. V prejšnjem mandatu sem bil v odboru za gospodarstvo in vem, kolikokrat smo se s predstavniki obrtne zbornice pogovarjali in dogovarjali o rešitvah, ki so bile za obrtnike boljše kot sicer. Sogovornik Vlade je bila Obrtna zbornica. Čim slabša je Obrtna zbornica, tem lažje Vlada dela po svojem videnju. Omenil bom primer Združenja občin Slovenije in Skupnosti občin Slovenije, ko je Janković ustanovil še Združenje mestnih občin Slovenije, imamo tri asociacije in Vlada ima tri sogovornike, problemi so pa povsem enaki. Na mnogih področjih je to, da jih razpršiš, zmanjšaš reprezentativnost, v korist tistim, ki vladajo. Nemoč, slaba pripravljenost, nimajo takega zaledja, kot bi ga sicer lahko imeli, kar pomeni, da lahko dela tisti, ki je na oblasti, z njimi kakorkoli že hoče. Res je, rečejo obrtniki, nimam se časa ukvarjati s temi stvarmi, moram delati. To je res, ampak zato se bo namesto njega nekdo drug ukvarjal z zadevami, ki so nujno potrebne. Vlada, Državni zbor, naši odbori rabijo sogovornike. In s tem se mora nekdo ukvarjati. Meni je žal, da je Obrtna zbornica v preteklosti s temi plačami, odpravninami, zaplavala v eno katastrofo, kar se ugleda tiče, ampak imeli so svoje organe in lahko bi to počistili veliko prej. Poglejte, povezovanje in združevanje pomeni moč, pomeni reprezentativnost, ki pa je pomembna. Ko bo prišel na pogovore predsednik Obrtne zbornice in bo rekel, za sabo imam 3 tisoč obrtnikov, ki plačujejo članarino, je razlika, kot če bi prišel in rekel, za sabo imam, ne vem, 100 tisoč obrtnikov. In če kdo ne more plačati tistih 10 ali 15 evrov, tudi taki so, in že zdaj so bili mehanizmi znotraj Obrtne zbornice, da so jih oprostili članarine. In to je prava pot. Tako da besede Horvata, da ne more plačati, zakaj bi plačeval in podobno. Je potrebno. Mislim, da je treba te stvari malo umiriti in omogočiti sedaj novemu organu Obrtno-podjetniške zbornice, da se organizira, da pregleda stvari in da potem pride do dogovorov, tudi tu v Državnem zboru. Moram povedati, da tisti, ki ne bo plačeval članarine, ali bo deležen bonitet ali pa dobrobiti tistih zadev, ki se jih bomo dogovorili s tistimi, ki plačujejo članarino. Seveda bo, seveda bo. In ni problem časopis Obrtne zbornice, ampak je problem to, kaj se bo ta Obrtna zbornica na Odboru za gospodarstvu tu v Državnem zboru z nami dogovorila, uskladila tudi s predstavniki Vlade, da bi ti obrtniki res delali v boljših pogojih, kot delajo danes. To je skupen interes in tukaj jih moramo podpreti. In res je, da ne glede na to, ali plača članarino ali ne, te dobrobiti bodo deležni vsi obrtniki in obrtnice. Jaz želim, da bi v drugem branju z amandmaji popravili nekatere zadeve, če ne, bom zelo težko podprl predlog tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jani Möderndorfer se nam ni pridružil, ne vidim niti mag. Vogrina, ki bi bil naslednji na vrsti, potem je nekaj odpovedi in nekaj zamenjav. Namesto Matevža Frangeža bo zdaj na vrsti mag. Dejan Židan, potem mag. Matej Tonin in potem mag. Borut Ambrožič. Izvolite.
Hvala predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana predstavnika Vlade, lep pozdrav! Organiziranost obrtne zbornice ni sama sebi namen, organizirana je zato, da lahko navzven obrtniki enotno zastopajo svoje interese do države pa do nekaterih drugih asociacij, navznoter pa zato, da delajo bolj uspešno, organizirano, da imajo več informacij in med drugim tudi da razvijajo svoje kompetence. Način, kako naj bodo organizirani, je prav, da je v pristojnosti obrtnic in obrtnikov, saj potem bodo tudi najlažje delali. Zato sem osebno pričakoval podobno kot poslanska skupina, to smo tudi včeraj predlagali, da novo vodstvo, ki je verjetno legitimno, mi mu moram priznati, da je legitimno, saj je bilo sedaj izvoljeno, da bo imelo pravico sodelovati pri pripravi takšnega zakona, da bodo obrtniki in obrtnice delovali bolj uspešno. To na žalost jim v tem trenutku ni omogočeno. Država vsiljuje obrtnikom novi položaj, ne spreminja samo, če pogledate zakon, ali je članstvo obvezno ali neobvezno, kar je bilo predmet referenduma, v tem zakonu se bistveno spreminja pomen obrtništva v Sloveniji. Dejansko izrazito se zreducira obrtništvo, jaz mislim, da na ta način, kakor je sedaj zakon napisan, bo narejena velika škoda in na vas, spoštovani predstavnik Vlade, zlasti pa poslanke in poslanci koalicije apeliram, da daste novemu vodstvu obrtne zbornice možnost in z njim tudi uskladite takšen zakon, da bo obrti v Sloveniji v korist in v tem primeru imate tudi mojo podporo, če pa tega ne boste storili, je pa nimate. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Tonina ne vidim tukaj. Izvolite, mag. Ambrožič, na vrsti ste.
Hvala za besedo, predsedujoča. Obrtni zakon iz leta 1994 predstavlja temelj današnjega obrtnozborničnega sistema. Obvezno članstvo, ki je že takrat bilo postavljeno na te temelje, je bilo ugotovljeno kot ustavno dopustno in je obvezno za subjekte, ki opravljajo obrtno dejavnost, obrti podobne dejavnosti in dejavnost domače in umetne obrti. Kot rečeno, ni v nasprotju s pravico do svobodnega združevanja, ki ga določa 42. člen Ustave Republike Slovenije, niti v nasprotju s svobodo gospodarske pobude, ki ga določa 74. člen Ustave, . Danes je že bilo povedano, da bi predstavljal idealno rešitev usklajen dogovor med predlagateljem, torej Vlado, državo in pa Obrtno zbornico, zato tudi sam predlagam umik predloga obrtnega zakona z današnjega zasedanja. V nadaljevanju bi želel povedati, da ima obrt na Slovenskem že dolgo zgodovinsko tradicijo z začetkom cehovih organizacij kot posebnih združenj rokodelcev v mestih in trgih, s katerimi se srečamo, kar je razvidno iz zgodovinskih zapisov že v 12. stoletju. Avtorica Tome Marija v letu 1998 v enem izmed člankov celo zapisuje, da je obrt neločljivo povezana s človeško kulturo in civilizacijo in predstavlja nosilni sestavni del kulturnega in civilizacijskega razcveta človeštva na zemlji in jo lahko brez pretiravanja označimo kot enega najobsežnejših področij človeške dejavnosti v boju za svoj obstoj. Zgodovina interesnega združenja obrtnikov in podjetnikov na Slovenskem kaže na dejstvo, da je država od nekdaj z zakonodajo bistveno posegala v sestavo članstva ter samo organizacijo obrtnikov, zato tudi sam smatram, da je z novim vodstvom Obrtniške zbornice Slovenije nastal novi element v fazi dogovora pri sprejemanju novele tega zakona. Moja podpora bo šla v smeri, da je treba tudi temu novemu deležniku dati priložnost, da s svojimi predlogi vpliva na nastanek zakonodaje, ki se nanaša predvsem na njega. Hvala.
Hvala lepa. Spet bom sedaj napovedala naslednje tri, ker je ogromno sprememb. Namesto Mihaela Prevca bo sedaj na vrsti Janez Ribič. Potem bi bil gospod Veber, če bo prišel, in nato gospod Gašpar Mišič. Izvolite, gospod Ribič.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije je 25. 4. 2012 organizirala posvetovalni referendum o obliki članstva na ravni obrtnopodjetniškega sistema, na katerem je 69,3 % volilnih udeležencev glasovalo za prostovoljno obliko članstva. Ta rezultat je med vodilnimi razlogi za spremembo obrtnega zakona pri določbah, ki se nanašajo na obvezno članstvo v Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije. Zakaj bi morali obrtniki nekaj obvezno plačevati, če niso zadovoljni oziroma nimajo nekih ugodnosti, prednosti oziroma jim zbornica ne daje rezultata? Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije letno pridobi približno od 6 do 7 milijonov evrov iz članarine. S tem denarjem bi se dalo znatno pomagati obrtnikom, pa se očitno ne. Tako so obrtniki povedali na tem posvetovalnem referendumu. Nekaj razlogov za predlagane spremembe obrtnega zakona, ki so bili s prejšnjim vodstvom zbornice tudi dogovorjeni. Zakaj Obrtno- podjetniška zbornica Slovenije ohranja status pravne osebe javnega prava? Zaradi posebne ureditve Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije z ohranitvijo pravne osebe javnega prava ni treba opraviti delitve premoženja Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije in območnih obrtno-podjetniških zbornic, kar bi v primeru spremembe pravne osebe v zasebno osebo morali predvideti v predlogu zakona. Z ohranitvijo pravne osebe javnega prava ni treba določati reprezentativnosti zbornice, saj Obrtniško-podjetniška zbornica Slovenije ostaja reprezentativni predstavnik obrti po samem zakonu. Z ohranitvijo pravne osebe javnega prava je možna podelitev javnega pooblastila z zakonom brez javnega razpisa. Obstaja precedenčni primer ohranitve pravne osebe javnega prava in prostovoljnega članstva. Takšen status ima Socialna zbornica Slovenije, ki je podprta z odločbo Ustavnega sodišča. Kako bo z izvajanji javnih pooblastil, ki jih ima Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije, se sprašujemo. Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije bo še naprej izvajala večino od sedaj podeljenih javnih pooblastil. V primeru, da se ugotovijo nepravilnosti pri delu Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, se ji lahko javno pooblastilo odvzame samo s spremembo zakona. Predlog zakona predvideva še dodatna javna pooblastila v zvezi s čezmejnim, stalnim in občasnim opravljanjem obrtnih dejavnosti, prijavo in priznavanje poklicne kvalifikacije ter izdajo evropskih potrdil o zakonitem opravljanju obrtnih dejavnosti v Republiki Sloveniji. Kako bo s poklicnim izobraževanjem, se sprašujemo. Se bo izvajalo še naprej v skladu z določbami obrtnega zakona, ker se vse naloge, povezane z izobraževanjem, ne bodo mogle financirati iz nadomestila uporabnikov za opravljene storitve, se bodo delno financirale iz proračunskih sredstev, predvideno za leto 2013 oziroma leto 2014. Proračunska sredstva se zagotovijo na podlagi programa izvajanja javnega pooblastila na področju poklicnega izobraževanja. Kako se bo financirala Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije, se bojimo, če ne bo obveznega članstva. Seveda iz prostovoljne članarine, iz posebnih namenskih sredstev, ki jih člani zagotavljajo na interesni podlagi, iz nadomestila za zaračunavanje storitev pri izvajanju javnih pooblastil, tudi izdaje EU-potrdil o zakonitem opravljanju dejavnosti v Republiki Sloveniji za postopek preverjanja poklicnih kvalifikacij za izdajo obrtnega dovoljenja. Tudi izplačila za opravljanje storitev, na primer mojstrski izpit in tako naprej, iz sredstev državnega proračuna za poklicno izobraževanje in tudi naloge, povezane z začasnim vpisom v obrtni register, v primeru čezmejnega občasnega opravljanja obrtnih dejavnosti, opravljanje katerih ne pomeni tveganja za javno zdravje in varnost. Za slednje je v trenutnem predlogu predvideno, da lahko Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije določi nadomestilo v soglasju z Vlado Republike Slovenije. Sprašujemo se tudi, kako se bo ali se bo delilo premoženje Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije ostaja pravna oseba javnega prava in se zato premoženje po predlogu zakona ne sme deliti članom. Vsaka delitev premoženja med člane je nična. Premoženje se bo uporabljalo za uresničevanje namena in ciljev ustanovitve Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. Premoženje se uporablja tudi za izvajanje nalog po javnem pooblastilu. Zanimivo je tudi slišati od obrtnikov, da so prvič bili na zbornici, ko so šli na posvetovalni referendum. Te izjave nam tudi povedo, da se je treba zamisliti. Še bi lahko našteval razloge, ampak predlog zakona je šele v prvem branju in ga bom tudi podprl za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Gašpar Gašpar Mišič. Za njim mag. Lejla Hercegovac in nato Rihard Braniselj.
Spoštovani! Jaz ne vem, zakaj imam občutek, ko se danes pogovarjamo o obrtnem zakonu, da delamo nek razkol, razcepitev obrtne zbornice. In tako je tudi usmerjen ta zakon. Ko so se obrtnice in obrtniki oziroma ko smo se obrtniki na referendumu izjasnili za drugačno obliko članstva, se pravi, proti obveznemu članstvu, se nismo odločili za razkroj ali razgradnjo obrtne zbornice in takšnega sistema, ki je v svoji osnovi zelo dober. To, da sedaj delimo, da bomo imeli zbornico, ki bo formalnopravno regularna, takšna, kot je bila ta, brez obveznega članstva, in neko drugo zbornico, ki bo prostovoljna, ali pa celo več zbornic. Slišali smo, da novela zakona prinaša raznorazne novitete. Da si želimo močne zbornice ali pa več manjših zbornic, to ne drži oziroma ni pravilno. Zakaj ne? Zato, ker če želimo več manjših, to zagotovo ne bo stabilna zbornica. Zadnjič smo na Odboru za gospodarstvo slišali, ko smo se pogovarjali o problematiki slovenskega gradbeništva, da slovensko gospodarstvo ni stabilno oziroma tudi sistem upravljanja in vodenja ni stabilen, ker je očitno nekomu v interesu, da se vse skupaj razformira, deformira in da potem obvlada slovensko gospodarstvo nekdo tretji. Žal se to vedno bolj kaže. Če pogledate današnje časopise, kdo prihaja in kako tujci prihajajo delat v Slovenijo, ker naše konkretno panožno gospodarstvo, gradbeništvo in s tem povezani podizvajalci, ki so številni obrtniki in obrtnice, izgubljajo na pomenu. Dosedanji sistem vodenja Obrtne zbornice zagotovo ni bil najboljši, vendar to ne pomeni, da moramo zdaj s tem zakonom dogovoriti ali sprejeti takšne spremembe, ki bodo negativno vplivale na dosedanji sistem, ki je dobro funkcioniral. Osebno zagovarjam eno samo zbornico, pa naj bo ta na prostovoljni osnovi in naj dela tako, kot pač je delala dosedanja zbornica, na osnovi obveznega članstva, in s tem bi zadevo dodelali. Problem je, da imamo v parlamentarni proceduri zakon, ki mu nasprotuje sama Obrtna zbornica, Gospodarska zbornica in še mnogi drugi. Zato predlog, ki včeraj ni bil sprejet, da bi zakon umaknili iz parlamentarne procedure, da bi se vrnili nazaj na izhodišče, da se naj prej pogovorijo tisti, ki so najbolj pristojni za tovrstni zakon, in bi ga potem vložili v parlamentarno proceduro. Ne vem, kdo ima interes, da se sprejme zakon mimo volje obrtnic in obrtnikov, mimo volje tistih, ki jih ta zakon dobesedno najbolj zadeva. Ne vem, kdo ima tak interes. In zagotovo ne morem podpreti zakona, ki ni usklajen, ki mu nasprotujeta v celoti tako rekoč Obrtna zbornica in Gospodarska zbornica Slovenije. Zato bi pričakoval od koalicijskih strank, da se temu primerno podredijo. In če bo zakon šel naprej v drugo branje, če bo sprejet v prvem branju, da upoštevate v čim večji možni meri predloge in pobude vseh zainteresiranih subjektov. Upam, da nam bo to tudi uspelo. Mislim, da to potrebujemo, ker posegamo v osnovno celico slovenskega razvojnega potenciala, to pa je slovenski obrtnik oziroma obrtnica, in da ne bomo tu naredili napake, napak, ki so jih delali tisti, ki so bili preveč pohlepni znotraj tega sistema, ker je očitno ta sistem predolgo časa trajal in se je v tem sistemu zaredilo tudi nekaj gnilega. In to, kar je bilo gnilo, je zdaj očiščeno. Upam, da ne bomo nadaljevali s to gnilobo še naprej in da ne bomo zaradi te gnilobe, ki smo jo odpravili pred kratkim znotraj obrtnega sistema, kaznovali tudi tistih, ki obrtne zbornice potrebujejo. Potrebujejo stabilno obrtno zbornico, ki bo ščitila in zagovarjala pravice vseh obrtnic in obrtnikov. To pa lahko dosežemo samo, če imamo resnično eno stabilno organizacijo, ne pa več majhnih, ki se bodo navkljub majhnosti Slovenije v tem prostoru in tudi v evropskem prostoru izgubile. Hvala lepa.
Mag. Lejla Hercegovac ima besedo, za njo gospod Rihard Braniselj.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki vlade, poslanke in poslanci! Položaj vseh zbornic naj se uredi enotno, ne da nekatere ohranjajo obvezno članstvo, druge pa so na prostovoljnem članstvu. Pomembni članici Evropske unije, Avstrija in Nemčija, sta ohranili sistem obveznega zborničnega združevanja, ker sta na podlagi tehtanja različnih argumentov ugotovili, da je tako najboljše. Nemški predsednik zbornice za Bavarsko gospod Traublinger je dejal, da je dve leti nazaj tudi pri njih tekla debata za prostovoljno članstvo, ampak so potem vsi skupaj z vlado ugotovili, da je obvezno članstvo najboljša rešitev za poslovne subjekte, ki se vanjo združujejo, hkrati pa je tak način združevanja poslovnih subjektov vedno tudi v interesu države. Ali bomo šli po poti Avstrije in Nemčije ali po poti Madžarske, ki si že leta prizadeva, da bi bilo ponovno uvedeno obvezno zbornično združevanje, saj ugotavlja, da lahko le stanovsko močna organizacija učinkovito vpliva na razvoj podjetništva in njegov izhod iz krize. Obrtno-podjetniška zbornica že ves čas svojega obstoja obrtnike izobražuje na področju poslovnih, davčno-finančnih in strokovnih znanj, prenaša dobre prakse iz tujine v slovensko obrt in skrbi za vsestranski razvoj podjetniške stroke iz standardov kvalitete in kulture poslovanja. Vlada od zbornic dobiva signale, kaj je treba na področju zagotavljanja dobrih pogojev poslovanja še urediti s predlogi sistemskih rešitev, ki temeljijo na zgledih dobre prakse iz tujine. Če ne bo več obveznega zborničnega združevanja, bo morala država prisluhniti najmanjšemu posameznemu podjetju, ki bo pred njenimi vrati. Ali bo minister za finance v bodoče osebno sprejel in poslušal vsakega posameznika iz cvetličarne ali kakšne druge obrti? To bo pa res velik problem. Ali si bodo te osebe sposobne same zagotoviti pravno pomoč za odpravo posameznih sistemskih zakonskih ovir, ki jim onemogočajo rast in postati konkurenčen? To danes dela Obrtniško-podjetniška zbornica. Kot rečeno, je koncept prostovoljnega članstva konceptualno zgrešen. Ker imajo primerjalne države obvezno zbornično članstvo, bi vladi že to dejstvo moralo povedati, da je ideja o prostovoljnem zborničnem združevanju v teh časih še posebej zgrešena. Res je, pri Obrtno-podjetniški zbornici je bil izveden referendum, vendar na pobudo nekaterih politikov, ki jim je bilo v interesu, da se stanovska moč obrti oslabi, saj se posameznikom lažje vsiljujejo neprimerne zakonske rešitve kot pa strokovno močni in stanovsko povezani skupini. Očitno je cilj nekaterih lobijev, da s svojo nepremišljenostjo rušijo konkurenčno in regenerativno sposobnost slovenskega gospodarstva. Vsekakor je dobra varianta prehodno obdobje vsaj tri leta do izhoda iz krize. Hvala lepa.
Gospod Rihard Braniselj. Potem gospod Branko Ficko.
Hvala, predsednik. Moj poudarek in moja razprava bi šla v smeri problematike regulacije poklicev. Republika Slovenija ima v primerjavi s povprečjem Evropske unije trikrat več poklicev, ki so administrativno regulirani, kot pa je to v Evropski uniji. Kaj to pomeni? To pomeni tog trg dela, to pomeni, da imajo tisti, ki ne izpolnjujejo pogojev za regulirane poklice, onemogočen dostop do trga dela na tem področju. To ovira gospodarsko rast, to ovira pretok in fluktuacijo. To je ena takšna anomalija, ki jo je treba popraviti, in zakon tudi takšne nastavke prinaša. Zakaj regulacija? Regulacija je seveda smiselna v določenih poklicih kjer se zasleduje nacionalni javni interes, in sicer na področju varovanja zdravja ljudi, premoženja, okolja in drugih javnih dobrin. Ključno pri tem je, da je treba na novo definirati, za katere poklice je še potrebna regulacija, da jo ohranimo, in kje je nujno potrebno, da jo odpravimo. Sedaj v tej debati je velika priložnost, da to anomalijo odpravimo in pravzaprav sprostimo to regulativo do te mere, da bo prijazna in da bo poklic reguliran tam in tisti, kjer je to v javnem interesu, ker sicer to predstavlja eno samo administrativno oviro. Zdaj je priložnost, da jo odpravimo.
Gospod Branko Ficko, izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Jaz sicer nimam predsodkov s prostovoljnim članstvom, ker s prostovoljnim članstvom se je v bistvu cela zgodba obrtnikov začela leta 1969 v tisti drugi državi, o kateri je sicer kolega Horvat govoril, da ima probleme in da so bili takrat obrtniki zapostavljeni. Nasprotno, nekatere generacije obrtnikov, ki so dale skozi in tisto prejšnjo državo in tole, pravijo, da je bilo takrat več reda, discipline, predvsem pravočasnega plačila in spoštovanja. Tistega leta 1969 je nastala organizacija slovenske obrti pod prostovoljnim članstvom, konec 70. let je nastalo 62 občinskih združenj in komaj leta 1979 je nastalo obvezno članstvo – takrat še pod Gospodarsko zbornico. Ampak pustimo to. To, kar se je zgodilo po spomladanskem referendumu glede prostovoljnega članstva, sedaj izgleda kot borba za zapuščino med interesnimi sferami. In to ni dobro, in to ni v interesu obrtnikov. Če pogledamo nevarnosti, ki se nam lahko zgodijo, je izstop članov, je odpuščanje zaposlenih, nezadostna finančna sredstva za opravljanje nalog po javnem pooblastilu. Pogajalska moč mikro in malih podjetij ne bo toliko izrazita in država bo izgubila sogovornika na strani malega gospodarstva. Zato bi po mojem mnenju morali imeti zakon, primerljiv s sosednjimi državami, kot sta Nemčija in Avstrija, saj delujemo na tem istem prostoru, predvsem tudi z vidika opravljanja storitev obrtnikov iz teh bližnjih držav. Da se uvajajo evropska potrdila, je dobro, odprto pa ostaja, kar se šteje za obrtno dejavnost. Predlog sicer govori o vzpostavitvi dveh skupin obrtnih dejavnosti, vezano na potrebo po ustrezni poklicni usposobljenosti, vlada pa naj bi z uredbo določila vse obrtne dejavnosti. Ne vidim nobenega razloga, da se ta uredba s seznamom dejavnosti ne bi vključila že v fazi obravnave zakona. Še glede premoženja. To se sedaj predpisuje z zakonom. Ne vem, če je to do obrtnikov pošteno, predvsem tistih, ki so začeli že leta 1969 in prišli do tega premoženja na svojem teritoriju, zato bi bilo prav, da se o tem sami odločijo. Gospodje z ministrstva, za vas vprašanje, zakaj nismo že pred to prvo obravnavo vse odprte sporne točke uskladili na nivoju Obrtne zbornice in tudi Gospodarske zbornice [[..]]Hvala lepa.
Gospod Franc Jurša, potem gospod Matevž Frangež. Gospoda Jurše ni. Gospod Frangež, za njim gospod Roman Žveglič.
Jaz naj izhodiščno povem, da obžalujem, da včeraj koalicija ni pritrdila predlogu Matjaža Hana kot predsednika Odbora za gospodarstvo, da bi si vzeli nekaj dodatnega časa, da nekatere razlike, ki obstajajo med novim vodstvom Obrtno-podjetniške zbornice in predlagateljem, torej Ministrstvom za gospodarstvo, dodatno uskladimo. Zdi se mi izjemno pomembno, da pri poseganju države v te družbene podsisteme ravnamo zelo premišljeno. Tisto, kar mene moti že ves čas, vse od tedaj, ko je prva vlada Janeza Janše z razbitjem Gospodarske zbornice Slovenije odprla zgodbo o zbornicah, je to, da imamo na tem področju vzpostavljen sedaj že skoraj nepregleden režim različnih zbornic. In jaz trdim, da naj ta režim velja enako za vse. Jaz mislim, da bi moral biti naš skupen prvi korak nov sistemski zakon o zbornicah, ki bi enako uredil položaj vseh zbornic. Zakaj? Izhodišče že takratne vlade Janeza Janše je bilo, da bomo pravzaprav z odprtjem polja in možnostjo prostovoljnega članstva omogočili tudi na nek način konkurenco in pluralnost med različnimi oblikami organiziranosti gospodarstva. Tako razumem tudi ta zakon kot prvi korak k odpiranju in večji pluralnosti polja obrti in podjetništva. Ne glede na to, pa ne smemo pozabiti, da je zbornica pravzaprav ena institucija, znotraj katere se mora zagotavljati demokratičnost in pluralnost interesov. Zato imajo zbornice neposredne volitve. In sprašujem se, komu pravzaprav koristi ta entropija tega sistema organiziranosti gospodarstva. Tako razumem tudi ta zakon, kot prvi korak k odpiranju in večji pluralnosti polja obrti in podjetništva. Ne glede na to pa ne smemo pozabiti, da je zbornica pravzaprav ena institucija znotraj katere se mora zagotavljati demokratičnost in pluralnost interesov. Zato imajo zbornice neposredne volitve. In sprašujem se, komu pravzaprav koristi ta entropija tega sistema organiziranosti, ker smo pravzaprav prišli, upam si trditi, do razbitja nekoč sicer monolitnih, a dobro organiziranih in močnih zastopnic določenih interesov v družbi. Do njih smo lahko tudi kritični. To pa ne spremeni dejstva, da si vsaj osebno želim, ko se radi sklicujemo na Avstrijo, ko radi povemo, da v Avstriji ni krize, ko radi povemo, kako dobro v Avstriji funkcionira socialni dialog, pri tem pogosto pozabljamo, da je avstrijsko socialno partnerstvo močno, učinkovito in uspešno ravno zaradi učinkovitega, dobro organiziranega in na dolgoletni tradiciji utemeljenega zborničnega organiziranja. Veste, glede na to, da je predlagatelj tega zakona tudi predsednik Slovenske ljudske stranke, ki ima tradicionalno močno politično podlago na podeželju, res predlagam, da imamo enake vatle za vse. In jaz pričakujem kot naslednji korak od ministra iste stranke, da bo predlagal tudi zakon o kmetijsko-gospodarski zbornici, da bomo torej končno uveljavili enaka pravila za vse oblike zborničnega organiziranja. Če nekje onemogočamo monopol, je nedopustno, da ga drugje pravzaprav omogočamo. Jaz mislim, da ta zakon odpira kar nekaj nevarnosti. Jaz spoštujem legitimno pravico obrtnikov, da so se na referendumu odločili tako, kot so se odločili, pri čemer pa se bojim, da je naša kolektivna kultura v tolikšni meri omajana, da bomo pravzaprav na koncu tega procesa prišli do bistveno šibkejšega sogovornika države v zagotavljanju in zastopanju legitimnih pravic in interesov obrti in podjetništva. Malo podjetništvo je za to državo izjemno pomembno. Največji potencial rasti si lahko obetamo prav v teh poljih gospodarstva. Zdi se mi pomembno, da smo na ta proces pripravljeni. Tudi z vidika dosedanjih razprav kolegov in kolegic se kaže, da mnogi smatramo, da je vprašanje premoženja Obrtno-podjetniške zbornice eno od občutljivih vprašanj. Tukaj moramo podati jasno in ultimativno zahtevo. Premoženje, ki so ga skozi desetletja lastnega odrekanja, denimo, ustvarjali obrtniki v Mariboru, mora biti urejeno skozi en transparenten sistem, da tukaj ne pride do tranzicije, ki bo s pridom razgrabila to premoženje in ga uporabila za stranpoti še ene od tranzicijskih zgodb. Na to mora biti Državni zbor pozoren. Če mene vprašate, ta zakon ne daje odgovora na dileme, ki se pri tem vprašanju odpirajo. Tudi zato smatram, da v času, ko je tudi Obrtno-podjetniška zbornica sredi svoje kadrovske tranzicije, ko je prišlo do novega vodstva, da se vlada Republike Slovenije in zbornica resnično usedeta in v postopku nadaljnjega zakonodajnega postopka uskladita o odprtih vprašanjih. To bo neprecenljivo za nadaljnji potek stvari. Ko govorim o tej šibki kolektivni zavesti, se mi zdi izjemno pomembno, seveda vsak majhen podjetnik teži k temu, da se njegova individualna obremenitev zmanjša, ampak bojim pa se, da bomo prav zaradi dodatne entropije znotraj tega sistema pravzaprav s tem zakonom prispevali k temu, da se bo organiziranost poslabšala, da se bo kolektivna zavest podjetništva zmanjševala in da bo posledično to podjetništvo in ta obrt imela v državi pravzaprav bistveno močnejšega, bolje organiziranega sogovornika, kot bodo obrtniki in podjetniki sami. Jaz temu zakonu zato nisem naklonjen, dajmo mu dodatno priložnost za uskladitev. Izkušnja s to vlado pa kaže, da uskladitev ne bo pripeljala do želene, boljše, transparentnejše, učinkovitejše ravni organiziranosti Obrtno-podjetniške zbornice.
Gospa Patricija Šulin ima besedo, za njo gospa Marjana Kotnik Poropat, če je ne bo v dvorani, gospod Jože Tanko, če tudi njega ne bo, pa gospod Matjaž Han.
Predsedujoči, hvala za besedo. Pozdrav vsem prisotnim! S to spremembo Obrtnega zakona se Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije ne ukinja. S to spremembo Obrtnega zakona se res da spreminjajo določene zadeve, tudi področje plačevanja članarine. In če se je menjalo vodstvo Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, to še ne pomeni, da se je v tem trenutku menjalo članstvo. In prav to članstvo je na referendumu, res da z nizko udeležbo, izglasovalo, tri četrtine članstva, torej 70 odstotkov, da naj bo članarina prostovoljna. To se pravi tudi tisto članstvo iz leta 1969, če so ti člani po 43 letih še zmeraj obrtniki. In če to članstvo, ki je samo bilo najprej iniciator tudi tega, da je članarina obvezna, sedaj s storitvami in delovanjem zdajšnje Obrtne zbornice Slovenije očitno ni zadovoljno, sicer bi bil rezultat udeležbe na referendumu in izid referenduma drugačen. Novi predlog spremembe Obrtnega zakona sledi načelu enakopravnosti v tistem delu, ko vemo, da je že sedaj, pri določenih zbornicah, na primer pri Gospodarski zbornici Slovenije in pri Trgovinski zbornici, ukinjeno obvezno članstvo. Če pogledamo nekaj številk zaposlenosti in tudi teh registracijskih subjektov, potem vemo, da je bilo lansko leto 51 tisoč gospodarskih subjektov, torej obrtnih obratov, od tega 40 tisoč 700 samostojnih podjetnikov in nekaj več kot 10 tisoč pravnih oseb, torej gospodarskih družb in obrtnih zadrug. Tudi majhni espeji v obrti so glede na podjetnika v malem gospodarstvu v povprečju zaposlovali več delavcev in ustvarili več prihodkov od prodaje v teh skupnih prihodkih. Tudi iz podatkov o gibanju obrtnih podjetij je razvidno, da je ta gospodarska kriza, v kateri smo vsi ujeti, prizadela najbolj ta mala podjetja, ki so na trgu delovala od dveh do pet let, in manj tista, ki so že tradicionalna družinska podjetja. Tako smo tudi vsi skupaj pred veliko odgovornostjo za blaženje te krize in ukrepov za izhod iz nje, še posebej tudi obrti, saj je delež teh subjektov zelo velik v našem slovenskem območju, tako da bo treba prav gotovo sprostiti finančni krč, na kar so opozarjali tudi v petek prisotni na Odboru za finance in monetarno politiko, torej s področja gradbeništva, ki so opozorili na ta segment nekreditiranja tega malega gospodarstva, tudi gradbeništva, ki predstavlja še zmeraj, kljub propadu nekaterih velikih firm kar dobršen del našega gospodarstva. Tudi sami gradbeniki so opozorili na razbohoten pojav sive ekonomije pri nas tudi na drugih segmentih gospodarstva in tudi na to, da na njega gledamo preveč lahkotno in je postal za vse nas preobsežen pojav, tako da je sklop vseh teh gospodarskih kriz in negativnih pojavov tudi sam po sebi ena velike cokla našemu gospodarstvu. Prav gotovo ne moremo tudi mimo togosti trga dela, kar želimo spremeniti in smo že začeli vzpostavljati z reformo trga dela. Prav gotovo, ko obravnavamo obrtni zakon, tudi ne moremo mimo domače in umetnostne obrti, ki je za vsak narod, torej tudi slovenski, zelo velikega pomena, tako da imamo tudi zaradi neurejenega izobraževanja pri nas za 45 poklicev, ki sodijo v ta okvir domače in umetnostne obrti, ki so tudi nosilci tradicionalnih znanj, žal pa ostajajo to le starejši mojstri, ki so tik pred upokojitvijo ali pa so že upokojeni. Tako bo tudi na tem področju segmenta, ki zajema tudi malo gospodarstvo, treba urediti še marsikaj. Če se vrnem ponovno k članarini, je tukaj treba povedati, da je članarina po zakonu, ki je še zmeraj v veljavi, za člane, ki osebno opravljajo dejavnost domače in umetnostne obrti, 10 evrov in se potem ta članarina dviguje vse do 50 evrov, ki je določena za samostojnega podjetnika in gospodarske družbe, ki imajo deset in več zaposlenih. 50 evrov mesečno se res da sliši na prvi moment kot majhen znesek, vendar to je na leto 550 evrov oziroma 600 evrov, se opravičujem, in potem ta znesek v desetih letih, ki pridejo zelo hitro, znaša – torej strošek iz članarine Obrtni zbornici – 6 tisoč evrov. 600 evrov letno bi mogoče ta obrtnik usmeril kam drugam. Predvsem pa je evidentno, da bolj kot ta strošek, ki zajame samostojnega podjetnika in gospodarsko družbo, gre za to, da so nezadovoljni z opravljanjem nalog Obrtne zbornice Slovenije, ki jo obrtniki in samostojni podjetniki in druge gospodarske družbe plačujejo s to članarino. Tako je Obrtna zbornica Slovenije pravzaprav dobila od svojega članstva jasen signal, da ni bila preveč dober predstavnik in zagovornik obrti in bo morala razmisliti o dvigu kvalitete storitev in svoje učinkovitosti tudi zato, da bo ohranjala dosedanje članstvo, če ga bo izgubila, verjetno v enem delu ja, bo morala z dvigom kvalitete storitve tem obrtnikom in ostalim dokazati, da je kvalitetna, da za to članarino člani nekaj dobijo in tako se bo članstvo prav gotovo ponovno povečalo. Morala bo postati tudi bolj odzivna na potrebe obrtnikov in po izvajanju svojih storitev. Tukaj je en kup teh dejavnikov, na katere je članstvo opozorilo prav s tem, ko je v 70 % glasovalo za prostovoljno članstvo. Hvala.
Gospe Kotnik Poropat ni v dvorani. Gospod Matjaž Han in potem gospod Danijel Krivec.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Z zanimanjem sem poslušal vse razprave tako z desne kot z leve in so nekatera dejstva točna in jih ne gre zanikati. Vendar pa bi vas rad opozoril na eno zanimivo situacijo. Vsi, ki zagovarjate prostovoljno članstvo, se izgovarjate na referendum. Res, bil je referendum članstva Obrtne zbornice. Ampak ne smemo pozabiti, da je to isto članstvo Obrtne zbornice zamenjalo staro vodstvo na skupščini, kjer je bilo celo več ljudi kot na referendumu. Zakaj je bilo sproducirano tako na hitro, tako na slab način informirano članstvo za ta referendum, da nekateri člani tudi vedeli niso, da poteka referendum. Jaz ne bi rad špekuliral in ne bom nikoli špekuliral, ampak premoženja v Obrtni zbornici je veliko. In si ga je treba razdeliti. In je dobro biti pri koritu, ko je veliko premoženja. To razmišljajo tudi tisti člani, ki so vstopili v obrt 1969. leta oziroma ki so ustanovili prvo prostovoljno obrtno zbornico. Ne govorim, da je to tako, ampak [[...]]Ker to isto članstvo je zamenjalo staro vodstvo. Gospod Žerjav je rekel, da se je z gospodom Pavlinjekom vse dogovoril, da sta si dala roko in da je zakon takšen, kakršen je, v dogovoru s predsednikom Obrtne zbornice. Članstvo, jaz mislim, da ne želi tako. Jaz pravim tako, da je treba biti resnično zelo pozoren, pogledati, kaj bo vlada v teh dveh mesecih storila, kako bo poslušala obrtnike, to novo vodstvo. Seveda pa moram reči, ravno toliko dolgo sem poslanec, da nimam nobene osnove, da bi imel pozitiven občutek, da bo vlada karkoli sprejela. Ta vlada se je odločila, da si bo na nek način podredila tudi s tem, da bo zmanjšala pomen Obrtne zbornice, tako da bo ukinila eno stabilno financiranje in si s tem na nek način podredila oziroma zavezala jezik tistim, ki bi lahko kakšno besedo tudi rekli pri nekaterih projektih, ki jih vlada sprejema. Kdo se bo boril za, prej je gospod Horvat govoril o nekih 15 evrih. Jaz tukaj lahko naštejem, zakaj je biti modro član Obrtne zbornice. Samo Obrtnik, ki ga vsak član Obrtne zbornice vsak mesec dobi, v katerem lahko prebere marsikatero informacijo, v katerem – Patricija, ti dobro veš, da si lahko na podlagi podatkov iz Obrtnika izračuna, kakšna plačo bo imel delavec, kakšni so potni stroški, ker so vsi ti podatki v Obrtniku. Ni treba v računovodstva klicati in na nek način zaradi tega zaračunavati. Vseh teh 15 evrov, moram povedati, je obrtnik dobil 15-krat nazaj, če je želel. Da ne govorim o tem, da so lahko nekateri njihovi svetovalci iz Obrtniške zbornice svetovali majhnim podjetnikom, kako priti do kakšnih nepovratnih sredstev in tako naprej. Seveda mora pa vsak imeti svojo iniciativo. Jaz mislim, da je lahko to na nek način s temi 15 evri demagogija. Prej se nisem mogel javiti na repliko gospoda Horvata, ki je rekel, da je 15 evrov velik denar. Res je velik. Tudi en evro je velik. Ampak lepo vas prosim, ne z demagogijo. Podjetnik, ki, hvala bogu, v teh časih še živi, ki dela, ki ima 10 ljudi, verjemite mi, da mu 50 evrov tudi ni problem, ker zna izkoristiti Obrtno zbornico. To, da so v Obrtni zbornici delali hude napake, pa je dejstvo. To, da je generalni sekretar dobil 200 tisoč evrov odpravnine. Včeraj je rekel predsednik vlade. To je škandal. To, da je naslednji generalni sekretar dobil, ne vem, 19 tisoč evrov, škandal. Ampak ne ubijmo krave zaradi enega zrezka! Meni je izredno izredno žal, da ni bil včeraj sprejet ta moj predlog, ki nima nobene politične konotacije, ampak samo, da gospod Kovšca, ki je zdaj novi predsednik, dobi možnost, da se pogovarja z gospodom ministrom Žerjavom. Kljub temu da se je gospod minister Žerjav z mojim predlogom strinjal. Ker preden sem to napisal, sem ga poklical. In gospoda Viranta. Ampak ne. In kako zdaj lahko jaz verjamem, bom rekel, Ministrstvu za gospodarstvo, da bo pripravljeno poslušati obrtnike in z njimi sodelovati in spreminjati člene v zakonu, s katerimi se obrtniki ne bodo strinjali? Jaz sicer ne verjamem. Upam to, kar je rekel Matevž Frangež, da bo vlada, če bo na takšen način Obrtno zbornico regulirala, da bo v nekaj mesecih regulirala tudi Kmetijsko-gozdarsko zbornico. Jaz upam. Če ne, bo ta zakon vložila opozicija. Hvala lepa.
Še gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Ne bom prav dolg in najprej sem z veseljem poslušal razprave iz cele dvorane, ki se večinoma niso bistveno razlikovale. Vsi ste na nek način podpirali to, da se ukinja obvezno članstvo, ne govorimo o ukinjanju zbornic, ampak govorimo o ukinjanju obvezne pristojbine oziroma obveznega članstva. Po drugi strani pa to, kar je bilo zdaj v zadnji razpravi mojega spoštovanega kolega govora o novem vodstvu in o predlogu, ki je bil predlagan z njegovi strani. Jaz bi pričakoval, da bi v petek, ko smo imeli Odbor za gospodarstvo, mogoče ta predlog verificiral tudi na Odboru za gospodarstvo, pa bi imel večjo težo in bi verjetno lahko lažje to uveljavil. Zaveda se pa tudi sam, da zakona v tej fazi, kot je zdaj, ni možno umakniti iz procedure. Tako je prav, da se to javno pove. Predvsem je mene malo zmotilo, ko smo v ponedeljek prebrali to gradivo. Govora je bilo o datumu 16., ko je bil Odbor za gospodarstvo in bi lahko o tem lahko tudi pod točko razno opravili razpravo. Mogoče za naprej bi bilo to primerno. Zakona ne pišemo za vodstvo Obrtno-podjetniške zbornice, ampak za obrtnike. Večina obrtnikov, s katerimi se tudi vi pogovarjate po terenu, v svojih območnih obrtnih zbornicah, predvsem starejši obrtniki nam dajejo jasno vedeti, da jih to obvezno članstvo in te obveznosti na nek način iritirajo in so bili oni pobudniki za to, da se spremeni ta način. To obvezno članstvo ni prinašalo nobene dodane vrednosti, kar ste vsi v razpravah dejansko ugotovili. Ugotovili ste, da je bilo prejšnje vodstvo Obrtno-podjetniške zbornice nek slab suport obrtnikom, da ni opravljalo svoje naloge, da si je na nek način uzurpiralo oblast in ni nobenega razloga, da bi sistem na enak način podpirali tudi naprej. Jasno pa je, da je vsaka sprememba na nek način nek boleč prehod za nekatere, ki so si neke, bi rekel, stolčke že vnaprej rezervirali, zato je verjetno tudi prišlo do spremembe v vodstvu te zbornice. Težko pa se strinjam s tem, da tudi novo vodstvo ni seznanjeno s tem, kaj se je prejšnje vodstvo pogovarjalo in kako je zakon napisan. Treba je povedati, da se je Obrtna zbornica kar veliko usklajevala tako s poslanskimi skupinami kot tudi z ministrstvom. Ne gre pozabiti, da je bil referendum v pomladnih mesecih in do takrat so potekale razprave. Kar na nekaterih delovnih srečanjih, da ne rečemo okroglih mizah, smo sodelovali tudi poslanci, ki smo danes tukaj v dvorani in smo verjetno slišali, da je večinoma ostala odprta dilema obvezna : neobvezna članarina. O vseh ostalih zadevah se je zbornica na primeren način usklajevala z ministrstvom in je ministrstvo tudi prilagajalo rešitve njihovim zahtevam. Tudi to, da ostaja javnopravnega značaja in s tem omogoča lažji prehod na novo delovanje. Jaz verjamem, da se bo dalo v drugi in tretji obravnavi marsikatero dobro rešitev še vgraditi v zakon. Absolutno pa verjetno ne gre za to, da se ponovno začnemo spraševati o tem, ali je obvezno ali neobvezno članstvo tisto, ki zagotavlja neke rešitve. Vedno rešitve na koncu zagotavljajo tisti, ki to udejanjajo, to pa so ljudje, ki bodo zakon izvajali v življenju. In na ta način ne bo nobene dodane vrednosti, ali bo obvezno ali neobvezno članstvo. Tudi glede članarine se ustvarja, bi rekel, velika demagogija, kajti z Obrtne zbornice je bil jasno posredovan podatek, da več kot 70 % Obrtna zbornica ustvarja na trgu. Se pravi, da to še vedno zaračuna svojim obrtnikom ali nekomu tretjemu. Se pravi, da je to izpad v najboljšem primeru 30 %, pa če računamo, da, recimo, približno 30% teh obrtnikov res ne bo vstopilo nazaj v zbornico oziroma da jih 30 % izstopi, je to izpad 20 % prihodkov, zaradi česar pa se Obrtna zbornica v svojem bistvu ne bo zelo okrnila. Prej je bilo rečeno, kdo se bo boril za obrtnike, če ne bo obstoječega stanja oziroma če ne bo obveznega članstva. Na koncu je pa sam kolega Han ugotovil, da ta zbornica do zdaj ni opravljala svoje naloge preveč dobro. Se pravi, da neke spremembe so potrebne, in mislim, da je ta prvi korak, ki ga bomo naredili s tem, da podpremo nadaljevanje te procedure, zelo dobra popotnica, da pridemo do dobre, predvsem pa boljše rešitve za to, da bodo obrtniki imeli reprezentativnega zastopnika v pogajanjih z Vlado ali nekimi drugimi resorji. Po drugi strani pa pri tem, po mojem mnenju in tudi večina se je strinjala v razpravah, obvezno ali neobvezno plačevanje članarine nima nekega velikega vpliva. Za konec. Zbornice bodo v vsakem primeru obstajale, ali bomo mi zakon spreminjali ali pa ne. Kar se tiče Slovenske demokratske stranke, kot sem že uvodoma povedal, podpiramo ta zakon, pripravljeni pa smo proučiti tudi dopolnitve, ki bodo v naslednji fazi na mizah.
Replika, gospod Han.
Bom zelo kratek, ker imam zelo malo časa. Dani, veš, da sva se midva v zadnjem času s tem zakonom kar precej ukvarjala. Moja iskrena želja je bila, da sem to napisal v dobri veri kot predsednik Odbora za gospodarstvo, ker drugače bi napisal kot član SD. Mogoče bo imelo to kratkoročen učinek na obrtnike, da bodo prihranili 15 evrov, toda dolgoročno obrtniki s tem zakonom zagotovo ne bodo [[...]] [[izklop mikrofona]]
Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ostalo nam je pa še kar nekaj časa, zato vas vabim oziroma sprašujem, ali želi še kdo na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika razpravljati v preostalem času. Samo ena prijava. Gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Obrtnega zakona je po mojem treba izpostaviti tudi dejstvo, da ne glede na to, da je prišlo do izražene volje glede obveznega ali neobveznega članstva, se je treba vprašati, v kolikšni meri in kako bo pravzaprav Obrtna zbornica lahko delovala na celotnem območju države. Še posebej se tu postavlja vprašanje pri tistih območjih, kjer je že danes zelo velika gospodarska kriza zaradi splošnih težav v gospodarstvu in zaradi finančne krize. Ko poskušaš utemeljiti predloge za reševanje gospodarske krize, je izjemno pomembno, da imaš v tistem okolju tudi organizirano institucijo, ki predstavlja in ščiti interese prav tistih, ki lahko zaposlujejo. Tudi obrtniki, mala podjetja in mikro podjetja so tista, ki zaposlujejo, pa tudi če samo enega, pa vendar zaposlujejo. In če bo prišlo do uveljavitve takšne vsebine zakona, kot ga imamo danes v razpravi, lahko povemo, da bo prišlo zagotovo do ukinjanja tistih območnih zbornic, kjer je gospodarstvo najšibkejše. Tako bomo razlike v razvoju v Sloveniji povečevali tudi zaradi takšnega zakona, ki ga imamo danes tukaj. Resnično mislim, da bi bilo primerneje, da bi prisluhnili številnim opozorilom, ne nazadnje tudi tistim članom Obrtne zbornice, ki so nekako ustvarjali to zbornico, pa so danes mogoče tudi že v pokoju in opozarjajo na to, da bo uveljavitev tega zakona resnično imela drastične posledice prav na takšna območja, kjer je že danes gospodarska aktivnost majhna. Če izgubimo potem še nekega partnerja, ki je lahko resen sogovornik bodisi z lokalno skupnostjo bodisi z ministrstvom, odgovornim za področje gospodarstva ali dela in ne nazadnje z vlado, potem bomo doživeli še večje razvojne razlike, kot jih beležimo danes. Če smo v skorajda vseh mandatih samostojne Slovenije v Državnem zboru opozarjali na to, da je treba zmanjševati razvojne razlike, da je treba odpravljati razlike med posameznimi regijami, potem mislim, da je prav, da se tega zavedamo prav pri vsakem zakonu, ki pride v proceduro v Državni zbor. Sam bi veliko raje glasoval proti temu zakonu, da ravno s tem sporočilom povemo, da gre za ne dovolj premišljeno besedilo zakona. Mislim, da bi bilo korektno, da bi sicer bil zakon danes zavrnjen, ker si je treba resnično vzeti bistveno več časa tudi zaradi tega, ker vse te korenite spremembe, ki jih prinaša ta zakon, pomenijo, da se bodo tudi obrtniki znotraj sebe več ukvarjali sami s sabo kot pa mogoče z nekim razvojem in jih pri tem lahko hromimo v tistem razmišljanju, da bi tudi v Sloveniji prej prišli iz gospodarske krize, kot pa bomo, če bomo tisti segment gospodarstva, ki se nanaša na obrt, držali v nekem sporu, v nekih medsebojnih preigravanjih, ali bo to premoženje razdeljeno na takšen način ali ne. Predvsem pa mislim, da je izjemno zaskrbljujoče dejstvo, da se poskuša nekako odpreti pot, da tudi mala in mikro podjetja ne bodo imela možnosti samo včlanjevanja v Obrtno zbornico, ampak tudi v Gospodarsko zbornico Tukaj se dejansko lahko zgodi celo to, da izgubimo Obrtno zbornico v prihodnosti, kar pa zagotovo ne bi bilo dobro.
Hvala. Še državni sekretar se je javil k besedi.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Najprej bi se rad zahvalil za vso to razpravo, ki smo jo danes tukaj poslušali in slišali, in za vsa stališča, ki so tukaj bila podana. Če mi dovolite, bilo je postavljenih tudi nekaj vprašanj ministrstvu in bilo je postavljenih tudi nekaj trditev, ki ne gredo čisto v kontekst zakona, ki je danes pred nami. Seveda leta 1969, ko je bila ustanovljena predhodnica sedanje obrtne zbornice, je bila le-ta ustanovljena na prostovoljni osnovi. Leta 1979, torej 10 let kasneje, je bil sprejet zakon, ki je nekako v tem konceptu obvezne članarine še danes uveljavljen. Leta 1979 je bilo storjeno tudi to, da je premoženje takratne zasebne zbornice, torej neke civilne iniciative, nekega civilna združenja, bilo na nek način nacionalizirano in je to premoženje postalo del zbornice, del iz zborničnega sistema z namenom ohranjanja ali uporabe tega premoženja za razvoj obrti v Sloveniji. In tudi nov zakon, torej ta predlog, ki je danes pred vami, to pozicijo ohranja. V vsem tem obdobju priprave zakona je bilo ogromno dileme, ogromno razprav ravno okoli tega ali ohraniti obvezno ali neobvezno članstvo. Ministrstvo je kar nekaj časa na preštevilnih sestankih sedelo z vodstvom zbornice, seveda takratnim vodstvom, in uskladilo z njimi praktično vse elemente zakona, razen vprašanja glede obvezne ali neobveznega članstva v zbornici. Nekako nismo razumeli, zakaj vodstvo zbornice, tako takratno, kot bomo videli, kakšno je stališče novega vodstva zbornice, zagovarja stališče, da ukinitev obveznega članstva ni potrebna, ni koristna, če pa jim je članstvo to povedalo. Ko se je na referendum pripravilo, smo kot ministrstvo nekajkrat poudarili, da se v to vprašanje ne bomo vpletali in da bomo spoštovali izid tega referenduma oziroma voljo članstva. Tukaj je bila omenjena tudi ta potreba, da se ministrstvo čim prej sestane z novim vodstvo. Seveda mi tudi to potrebo vidimo, vendar do danes neke iniciative nismo v tej smeri dobili. Slišali smo, da je bilo vam predstavljeno določeno pismo, določeno stališče novega vodstva zbornice, vendar ga mi ne poznamo. Žal očitno nismo razumljeni kot nek sogovornik pri tem procesu. Če bo tako stališče novega vodstva, bomo tudi to v celoti rešpektirali. Tisto, kar bi želel tukaj poudariti, z novim zakonom je prepovedana delitev premoženja zbornice. Premoženje ostaja vzbornici, dopuščamo možnost združevanja območnih zbornic, vendar to pomeni, da si tudi premoženje te usode deli. Zbornica ostaja oseba javnega prava. Tak status ima Socialna zbornica v državi in tak status podeljujemo oziroma ohranjamo tudi za Obrtno-podjetniško zbornico. Tudi ni res, da ukinjamo nadzor Računskega sodišča nad zbornico. Eksplicitno je v zakonu določeno, da Računsko sodišče še vedno izvaja nadzor nad zakonitostjo dela zbornice – poleg ministrstva in tržnega inšpektorata. Tisto, kar je v zakonu pomembno in za kar sem vesel, da niste posebej izpostavili, je prenova regulacij. Tukaj vidimo potrebo, da se ta prenova regulacij zgodi in da od kvantitete preidemo do bolj kvalitativne regulacije tistih dejavnosti, ki lahko imajo nek vpliv na samo zdravje, premoženje in pa okolje v naši državi. Sedanji sistem članstva v obrtni zbornici sili določene subjekte, torej tiste subjekte, ki opravljajo dejavnost iz kvalifikacije, da so dvojni člani, tako člani v Obrtno-podjetniški zbornici kot člani v Gospodarski zbornici Slovenije. Tudi s tem odpravljamo in dajemo tem gospodarskim subjektom možnost, da se odločijo, kje bodo člani. Ko govorimo o neki razcepitvi zbornice, moramo to eksplicitno povedati, da to ne drži. Tisto, kar se v sedanjem zakonu spreminja, je, da članstvo v zbornici ni več obvezno, torej da je članstvo prostovoljno, sicer pa zbornica ostaja taka, kot je danes, z vsem svojim statusom in premoženjem. Prepričani smo, da bo v novi organiziranosti zbornica še naprej opravljala to pomembno vlogo, ki jo danes opravlja. Če dovolite, bi vas tukaj s tega mesta prosil in pozval, da zakon v prvi obravnavi podprete in da potem naprej tudi vidimo, ali se da kakšna zadeva še spremeniti.
Hvala. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZAŠČITI ŽIVALI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom je skupina 10 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jankom Vebrom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Predstavnika Vlade ni med nami oziroma ravnokar prihaja minister z gospo generalno direktorico Veterinarske uprave RS. Bomo počakali nekaj sekund, da minister zajame sapo. Kar v miru! Sem bil večkrat v tej vlogi, da sem v zadnjem trenutku kot minister prišel v to dvorano in vem, da se je dobro malo pomiriti in tudi kolegi vam ne bodo zamerili. Tako da minister, če ste pripravljeni, vam dajem besedo za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite.
Lep pozdrav še enkrat! Predsednik, pozdravljeni! Predsednik je že povedal uvodni del, da je zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o zaščiti živali pred nami v splošni razpravi. Predlog tega zakona se je pripravljal skupaj s strokovnjaki in tudi nevladnim sektorjem več kot leto dni. Prvič je bil v javni obravnavi avgusta in septembra leta 2011. Odločili smo se, da ponovimo to javno razpravo, ki je bila ponovljena aprila in maja 2012, kot sem že dejal ob sodelovanju stroke in nevladnih organizacij. Predlagane spremembe in dopolnitve zakona temeljijo na načelih odgovornega lastništva in humanega ravnanja z živalmi, ob upoštevanju preprečevanja trpljenja živali, zagotavljanja ustrezne informiranosti državljanov, optimiziranja upravnih dejanj, zmanjšanja administrativnih bremen, sankcioniranja kršitev. Predlog zakona obsega, prvič, spremembe na področju poizkusov pri živalih, ki se usklajujejo glede na zahteve evropske zakonodaje, kot izhaja iz Direktive 2010/63, drugič, izvajanje Uredbe Sveta 1099/2009 o zaščiti živali pri usmrtitvi, tretjič, posodabljanje definicij zlasti glede poskusov, skrbnika živali, nevarnih živali in nevarnih psov, četrtič, izboljšuje zajem podatkov za vodenje centralnega registra psov, petič, ureditev nadzora na javnih mestih na občinski ravni, šestič, vzpostavitev podlag za financiranje nalog občin, sedmič, ureja izboljšave v zvezi s snemanji in prireditvami, kjer so udeležene živali. Sprememba zakona posega v več členov, ki so nomotehnično med seboj povezani, vendar po vsebini ne gre za večje spremembe, zato je predlagani zakon predložen v obliki sprememb in dopolnitev obstoječega zakona. Zaščita živali v poskusih je prva točka. Kot sem že dejal, gre za uskladitev z direktivo. Pri drugi točki, izvajanje uredbe Sveta za usmrtitve živali, gre za to, da je žival dovoljeno zaklati le tako, da je žival usmrčena v trenutku oziroma z ustreznim predhodnim omamljanjem. Omamljanje živali mora biti izvedeno tudi pri obrednem zakolu. V Sloveniji tudi v bodoče ne bo prepovedan obredni zakol z omamljanjem. Prepovedano pa je klanje živali na živo. Zaradi tega s predlogom zakona po našem mnenju ne omejujemo verske svobode, temveč le ščitimo dobrobit živali. Zakol brez omamljanja v Sloveniji je dovoljen izključno, če gre za zakol perutnine, kuncev in zajcev izven klavnic za zasebno domačo uporabo. Tretja točka je, kot smo že dejali, posodabljanje definicije zlasti glede poskusov, skrbnika živali, nevarnih živali in nevarnih psov. Med temi definicijami se uveljavlja načelo 3R – načelo zamenjave uporabe poskusnih živali z metodami, ki ne zahtevajo uporabe živali; načelo uporabe čim manjšega števila poskusnih živali in načelo izboljšave, izboljšanje pogojev reje in oskrbe poskusnih živali ter izvajanje poizkusov. Sprememba je tudi pri definiciji nevarnega psa, tako da je nevaren pes tako tisti, ki ogroža okolico zaradi svoje neobvladljivosti oziroma kaže napadalno vedenje do človeka, kot tudi tisti, ki je ugriznil človeka oziroma žival. Določneje je opredeljen tudi skrbnik živali, ki je oseba, ki odgovarja za žival, ne glede na to, ali je njen lastnik ali zanjo le skrbi. Zajem podatkov centralnega registra psov se izboljšuje. To gre predvsem v smeri, da preprečujemo ilegalni promet, ki je v porastu. Pri ureditvi nadzora na javnih mestih gre za to, da so tudi občinskim redarstvom dodelijo določene pravice. Pri vzpostavitvi financiranja podlag za financiranje nalog občin je usklajeno z občinami, da se omejen prispevek lahko razpiše tudi za naloge, ki jih je dolžna občina izvajati, in da je to zajem iz registra tistih, ki imajo odvoz komunalnih odpadkov. Gre pa za minimalni znesek, po naši oceni do 1,5 % minimalne bruto mesečne plače, se pravi 11,45 evrov na leto na gospodinjstvo. Prepričan sem, da s predlogom sprememb zakona poleg implementacije evropske zakonodaje [[...]] [[znak za konec razprave]] raven zaščite živali na več področjih, predvsem v reji, pri poskusih in pri zakolih. S tem zakonom želimo vplivati tudi na spodbujanje odgovornosti lastništva, na katerem temelji načelo zaščite živali, zato predlagamo, da se omenjeni zakon sprejme.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov mag. Dejan Židan.
Hvala, predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod minister, generalna direktorica in gospa pravnica, lep pozdrav! Socialni demokrati podpiramo in pozdravljamo prihod tega zakona v Državni zbor in takoj moram povedati, da ga bomo tudi podprli. Predlagamo pa, da smo pozorni na dodatnih 8 točk, ki jih bom sedaj naštel, in tudi predlagam, da do druge obravnave skupaj poiščemo mogoče še kakšno nadgradnjo rešitev, ki so že kar dobro v tem osnutku zakona napisane. Najprej razširitev definicij, namreč, da začnemo vključevati definicijo, ne samo vzreja, reja, temveč tudi posedovanje živali, s čimer pokrijemo širši krog. Druga točka, ki nam je pomembna, je točka, ki govori o nevarnih živalih. To, da je žival nevarna, mora ugotoviti ustrezno strokovno usposobljena oseba. Predlagam, da definicijo, kaj je ta oseba, katere kompetence, znanja in izkušnje mora imeti, dodatno razširimo potem preko podzakonskega akta. Pomembno je tudi, da je skrbništvo živali zelo jasno napisano, da je nedvoumno razumljivo, da ne gre samo za skrbništvo preko fizične, ampak tudi pravne osebe, kar nam bo nekatere dileme, ki so trenutno v slovenskih zavetiščih, razrešilo. Dodatno predlagamo, da smo pozorni na definicijo, kaj je to življenje v neprimernih bivalnih pogojih. Življenje v neprimernih bivalnih pogojih je s stališča povzročanja trpljenja živali verjetno glavni razlog, da prihaja do trpljenja. Petič, zelo nam je pomembno, da imamo dober register, odprti členi govorijo o registru. Tisto, kar predlagamo, je pa naslednje, da se dovoli ministrstvu ali vladi, da operativno preko registra določa, katere živali morajo biti vpisane v register in kako se register vodi. Zlasti nam je pomembno, da ne vodimo samo registra psov, pomembno je namreč, da vodimo tudi register muc, saj nam muce predstavljajo v tem trenutku bistveno večjo težavo – težave, ki jih imamo z njimi v zavetiščih – kot psi. Verjamemo pa tudi, da je treba vzpostaviti zelo dober register živali, ki potencialno ogrožajo nas, državljanke in državljane v Sloveniji. Dovolite, da vam povem en primer. V tujini se pogosto dogaja, da človek, ki je željan avantur, si nabavi malega krokodilčka, ko krokodilček doseže dolžino 3 metrov, postane preveč lačen, pa tudi drugače nevšečen lastniku in krokodilček se pojavi v Dravi, Donavi ali Savi. Država mora vedeti, kje so živali, ki potencialno ogrožajo nas, državljanke in državljane, in država ima tudi pravico kontrolirati, kaj se dogaja s temi živalmi. Pozdravljamo tudi jasne definicije, da kdor je pravnomočno obsojen zaradi kaznivega dejanja mučenja živali, do izbrisa obsodbe ne more biti skrbnik živali. Ker pa gre tukaj tudi za nekatere močne in hude prekrške, predlagamo, da se naredi razmislek, da podoben status velja tudi za nekatere prekrške. Pomembno nam je, da se zelo jasno napišejo na nekaterih področjih prepovedi, da se živali uporabljajo v bioloških poskusih za takšne ali drugačne teste. Na to nas napeljuje tudi evropska direktiva. Tukaj predlagamo, da uporabimo najbolj trdo od trdih variant propovedi, pomembno pa nam je tudi, da etična komisija, ki odloča o dovolitvi ali nedovolitvi uporabe živali za namene, za katere mi mislimo, da niso dobri, da ni predpisano samo, kako je ta komisija sestavljena, pomembno nam je, da podobno, kot je že določeno v švicarski zakonodaji, določimo, kateri so kriteriji, po katerih se ocenjuje etičnost posameznega poskusa. Ko govorim o tej točki, dovolite, da tudi izrabim priložnost pa gospoda ministra in ostale državne uradnike, ki lahko odločajo o trenutni razporeditvi sredstev za različne raziskave, ki jih v Sloveniji v tem trenutku financiramo, denarja je bistveno premalo, pozovem, da v tem času ne financiramo raziskav, kjer se delajo poskusi na živalih. Na koncu bi vam, spoštovane poslanke in poslanci, rad predstavil eno od težav, ki jih imajo društva, ki delujejo v javnem interesu na področju zaščite živali. Ta društva, ki varujejo živali, pogosto pristojne službe opozorijo na pomanjkljivosti oziroma tudi na kršenje zakonodaje, ki se na terenu dogaja. Od tu naprej pa je praksa na terenu različna. Nekaterim društvom se omogoči, da spremljajo postopek vse do do zaključka, nekaterim pa ne. Predlagamo, da najdemo tudi pot preko tega zakona, da to ne bo odvisno od dobre ali slabe volje pristojnega inšpektorja, ampak da bo nalagal sodelovanje z društvom, ki deluje v javnem interesu, tudi zakon. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlagam, da pri tem zakonu pozabimo, da smo politično tako ali drugače različni, ampak skupaj z resornim ministrstvom, resorno upravo in vlado skupaj poiščemo rešitve, ki bodo v korist živali. Hvala.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Državljanske liste ima besedo gospod Rihard Braniselj.
Hvala, predsednik. Pred nami je novela Zakona o zaščiti živali. To je zakon, ki ščiti živali in ne ljudi. Živali. Ta zakon je v veljavi od 1. januarja 2005 in je takrat pomenil pomembno pridobitev. Zakon spreminjamo lahko iz več razlogov, ali gre za reakcijo na anomalijo ali pomanjkljivost zakona, ki se po navadi pokaže ob aferah, kot je to šlo pri noveli leta 2007, reakcija na nevarne pse, ali pa gre za implementacijo direktiv EU ali pa za pritisk lobijev. Največkrat gre za kombinacijo. In tudi v tem primeru je tako. Razumemo, da so potrebne spremembe zaradi ureditve poskusov na živalih, organizacij, ki se ukvarjajo z vzrejo, dobavo in uporabo laboratorijskih in drugih poskusnih živali. Poskusi se lahko izvajajo le znotraj projektov, ti pa morajo biti omejeni, ocenjeni, na osnovi ocene pa upravni organ, pristojen za veterinarstvo, izda dovoljenje za poskus, kar je urejeno po zdaj veljavnem zakonu. Novela pa to polje širi na vse možne poskuse, širijo se lovke birokracije. Stroške povečanega obsega dela etične komisije za poskuse na živalih in komisije za dobrobit živali bodo plačali uporabniki, in to prevalili na potrošnika. Stroške povečanega obsega dela upravnega organa in strokovnega sveta za zaščito živali pa bodo plačali davkoplačevalci. Javni proračun tudi sicer tako ali drugače financira veliko društev, ki delujejo v javnem interesu na področju zaščite živali. Registracija psov in vodenje centralnega registra psov je urejena, baje, vzorno, pri čemer problematika mačk ostaja in se je ne upa in ne zna lotiti nihče. Predlagatelja motijo goljufije pri pasemskih živalih, ilegalni komercialni transporti z vzhoda na zahod, preobremenjenost pasemskih samic in podobno. Tega naj bi bilo zdaj konec. Sicer pa navedeni problem in problem zavetišč lahko tudi sami rešimo elegantno tako, da posvojimo pse in mačke iz zavetišč, s tem znižamo stroške oskrbe in znižamo povpraševanje po tujih pasemskih živalih. V obrazložitvi vladnega gradiva je navedeno, da sodelovanje države in lokalnih skupnosti na področju zaščite živali traja že dolgo časa in je v tem času obrodilo kar nekaj sadov. To zgledno sodelovanje pa izgleda nekako tako: država sprejme zakon, občinam pa naloži financiranje zavetišč za živali. Zdaj pa v noveli zakona občinam dajemo možnost za financiranje zavetišč za živali, da lahko z odlokom in taksami obremenijo davkoplačevalce, in sicer kar tiste, ki so zavezanci za plačilo zbiranja in odvoza komunalnih odpadkov – tudi če nimajo ne psa in ne mačke. Ministrstvo za pravosodje in javno upravo opozarja, da možnost uvajanja prispevka gospodinjstev ni v skladu z veljavnim sistemom financiranja nalog iz izvirnih pristojnosti občin, določenih z zakonom. Manjka le še ustanovitev živalske policije ali celo odvetnika za živali in če ne bi bilo javnofinančne krize, bi to idejo, ki nikakor ni nova, vlada, zainteresirane skupine in lovci na davkoplačevalski denar hitro pograbili, razširili represiven aparat ter povišali globe. Na srečo v zakonu ni obstala prepoved proste prodaje limanic za škodljive glodavce. S prepovedjo navedenega bi po naših domovih namreč bili prisiljeni na profesionalno deratizacijsko službo, ki bi nam to storitev dobro zaračunala. Usmrtitev neobvladljivega psa je novost. Gre za psa, ki ga lastnik ne obvlada več, ker je postal agresiven, napadalen, vendar ni še nikogar ugriznil. Sedaj se začne kalvarija. Lastnik mora najeti in financirati strokovnjaka, verjetno izvedenca kinologa, da mu napiše izvedeniško mnenje. S tem mnenjem gre k veterinarju, ki mu napiše odločbo, zoper katero je možna pritožba. Po dokončnosti odločbe, če je vse po sreči, veterinar psa usmrti in srečni lastnik dobi tri različne položnice. Ne znam pa si predstavljati primera, da mnenje izvedenca o agresivnosti in napadalnosti ni tako eksaktno in ne prepriča veterinarja, vendar je po drugi strani pes dovolj agresiven, da se ga lastnik ne more znebiti in ga obvladovati. Tako je lastnik pravzaprav obsojen na življenje z neznosnim in neobvladljivim psom celotno pasje življenje. Opozarjam zgolj na nekaj problematičnih zadev, seveda pa ne omenjam vseh tistih stvari, ki so v tem zakonu dobre. Predlagana novela zakona prinaša nekatere rešitve. Nekatere so dobre, drugo melo manj, in te imajo skozi parlamentarno proceduro možnost, da se izboljšajo. Državljanska lista najavlja podporo noveli zakona in meni, da je primeren za nadaljnjo obravnavo.
V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ima besedo gospod Roman Žveglič.
Lep dober dan vsem skupaj! Pred nami je novela zakona o zaščiti živali, ki v največji meri usklajuje slovensko zakonodajo s pravnim redom EU glede zaščite živali, ki se uporabljajo v znanstvene namene, določa torej restriktivne ukrepe pri laboratorijskih poskusih na živalih. Etična komisija za poskuse na živalih, ki sprejema odločitve glede opravljanja poskusov na živalih, bo namreč morala po novem podati oceno za vse poskuse, ne le za najbolj zahtevne, kot sicer velja sedaj, s čimer se bo na eni strani sicer povečala finančna ter administrativna obremenitev vlagateljev predloga za poskuse, po drugi strani pa se s tem zasleduje načelo čim manjšega izkoriščanja živali. Poleg tega se s predlaganim zakonom izboljšuje tudi sistem registracije in označevanja psov. Za zagotavljanje večje varnosti ljudi pa se spreminjajo tudi določbe glede usmrtitve nevarnih psov. Na tem mestu mi najbrž ni treba ponovno omenjati zadeve Baričevič in neustreznega ravnanja pristojnih organov v primerih obravnave nevarnih psov. Po mnenju poslancev Slovenske ljudske stranke je predvidena rešitev, ki uvaja usmrtitev neobvladljivega oziroma popadljivega psa, ki sicer še ni povzročil telesne poškodbe, korektna, saj se lahko dejanski napad takšnega psa na človeka, bog ne daj na otroka, konča tragično. Na področju nadzora nad izpolnjevanjem obveznosti lastnikov psov se s predlaganim zakonom povečuje pristojnost občinskih redarjev, saj bodo lahko ob odkritem prekršku v primeru, da se bo ta zgodil na javni površini, preverjali, ali je pes označen z mikro čipom, in tudi ustrezno ukrepali. Na področju lokalnih skupnosti se s predlaganim zakonom predvideva tudi možnost določitve namenskega prispevka za izvajaje nalog v zvezi z oskrbo zapuščenih živali, kar bo dobrodošlo predvsem v občinah, ki se soočajo z velikim številom zapuščenih živali, s čimer so povezani tudi visoki stroški. Višina takse naj ne bi presegala 1,5 % povprečne minimalne bruto plače letno, torej približno 10 evrov. Do kakršnegakoli dodatnega obremenjevanja gospodinjstev v trenutni situaciji smo v Slovenski ljudski stranki zadržani, vendar se je tudi treba zavedati, da država na občine prenaša veliko nalog, hkrati pa jim ne predpiše virov financiranja za njihovo izvajanje. Zato je uvedba tovrstne takse po našem mnenju na meji sprejemljivega. Poleg navedenega se s predlaganim zakonom predvideva tudi prepoved obrednega zakola živali, kar je nekoliko strožja ureditev, kot jo predvideva evropska zakonodaja. V Evropi sta samo dve državi, ki imata popolno prepoved obrednega zakola, to sta Islandija in Švedska. Tako je uveljavitev takšnega ukrepa pri nas precej radikalna. Po našem mnenju je popolna prepoved brez možnosti podelitve dovoljenja za tovrsten zakol s strani Veterinarske uprave, kot to velja sedaj, vredna ponovnega razmisleka, saj lahko v primeru popolne prepovedi tovrstnega zakola pride do kršitve verske svobode, kar bi bilo ustavno sporno. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je predlagana novela Zakona o zaščiti živali dobra osnova za nadaljevanje postopka, vsekakor pa jo je po našem mnenju mogoče še izboljšati, da bo sprejemljiva za čim širši krog ljudi. V naši poslanski skupini zato ocenjujemo, da je predlagani zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
V imenu Poslanske skupine DeSUS ima besedo mag. Jana Jenko.
Hvala za besedo. Vsem skupaj lep pozdrav, predvsem ministru Bogoviču in direktorici Vursa! Danes je pred nami predlog novele Zakona o zaščiti živali, ki se je napovedoval že nekaj čas in od katerega so mnogi zagovorniki pravic živali veliko pričakovali. Ali bo ta predlog izpolnil njihova pričakovanja, se bo pokazalo v nadaljnji obravnavi. V Poslanski skupini DeSUS se bojimo, da bodo mnogi razočarani, saj predlog novele predstavlja predvsem prenos evropske direktive v slovensko zakonodajo. Kljub temu pa v Poslanski skupini DeSUS upamo, da bo sprememba zakona omogočila zvišanje ravni zaščite živali. Ena od določb, ki jo v Poslanski skupini DeSUS še posebej pozdravljamo, je prepoved preprodaje pasjih in mačjih mladičev. Dovoljena je samo prodaja mladičev iz lastne vzreje. V zadnjem času je namreč trgovina s plemenskimi psi in mačkami v Evropi skokovito narasla. Tako kažejo uradni podatki o komercialnih premikih psov, da je predvsem iz Madžarske, Slovaške in Češke v letu 2010 preko Republike Slovenije potovalo 13 tisoč mladičev psov, namenjenih na italijanski, francoski, predvsem pa španski trg. Neuradne številke pa so še veliko višje in prav ilegalni transporti živali za prodajo postajajo v zadnjem času velik problem. Žal je posel z mladiči pasemskih psov zelo donosen, saj imajo te živali ceno od nekaj 100 do nekaj tisoč evrov. Kakšno ceno ob tem plačajo živali, ki med takšnim transportom pogosto umrejo, pa vemo. Še en pojav je prisoten v zadnjem času. Vedno bolj pogosto prihaja do goljufij, ko se psi in mačke prodajajo kot čistopasemske, pa to v resnici niso. Težave se začenjajo že pri vzrediteljih, ki v svojih bolj ali manj ustreznih psarnah in mačkarnah masovno proizvajajo mladiče, jih predčasno odstavljajo in pošiljajo na dolgo pot, kar ima zelo slab vpliv na dobrobit teh živali, samice pa so praviloma preobremenjene, saj želijo vzreditelji zaradi pogoltnosti dobiti čim več legel na leto. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je takšno zaslužkarstvo na račun živali nedopustno, zato, kot že rečeno, podpiramo določbo o prepovedi preprodaje pasjih in mačjih mladičev. Novela zakona prinaša tudi določbo o prepovedi klanja brez omamljanja tudi za namen obrednega klanja. V Poslanski skupini DeSUS se s to določbo popolnoma strinjamo in menimo, da ta predlog ne krši pravice do verske svobode verskim skupnostim, ki takšno klanje prakticirajo, saj konec koncev določba prepoveduje klanje brez omamljanja in ne samega klanja kot takega. Živali, žal, ne morejo same zagovarjati svojih pravic in govoriti zase, zato moramo to v njihovem imenu storiti ljudje in jih zaščititi pred krutimi ravnanji. Iz tega razloga določbo o prepovedi klanja brez omamljanja tudi v verske namene podpiramo in ne sprejmemo očitkov, da se pravice živali postavljajo pred pravice ljudi. Dejstvo pa je, da gre pri tej določbi za vsebino, ki bo predlagatelji v vsakem primeru prinesla kritike. Če bi se ta določba v nadaljevanju umaknila, se bo uprl tisti del slovenske javnosti, ki se čuti zagovornika pravic živali, če pa ta določba ostane, pa bodo verske skupnosti, ki takšne obrede prakticirajo, predlagatelju in posledično Državnemu zboru očitale, da se jim krši pravica do verske svobode. Novela zakona prinaša tudi izboljšave sistema registracije in označevanje psov ter povečanje zaščite živali, ki se uporabljajo na prireditvah in snemanjih. Žal se še vedno preveč lastnikov psov izogiba označevanju psov na predpisan način, češ da gre za prevelik strošek. S takšnim izgovorom se mnogi tudi izogibajo sterilizaciji in kastraciji psov in mačk, ob prihodu neželenega naraščaja pa se mirno znebijo mladičev na najbolj nehumane načine. Sprememba ureditve zakonodaje se nanaša tudi na laboratorijske poskuse na živalih. Sprememba ureja postopke za dodelitev dovoljenja za poskus, ki ga mora uporabniška organizacija pridobiti, preden začne z izvajanjem poskusa. Poskusi se smejo poslej izvajati le znotraj projektov. Projekti morajo biti ocenjeni, na osnovi ocene pa upravni organ, pristojen za veterinarstvo, izda dovoljenje za poskus. Novela uvaja tudi možnosti predpisovanja občinskega prispevka z namenom financiranja dejavnosti za zaščito zapuščenih in hišnih živali. Obenem se uvajajo dodatni pogoji za društva, ki na področju zaščite živali delujejo v javnem interesu, v smislu večjega sodelovanja med veterinarskimi zavodi in lokalnimi skupnostmi. V Sloveniji je danes 13 registriranih zavetišč, ki imajo različno pravno statusno obliko. Cene bivalnega dne so v zavetiščih zelo različne, od 6 do skoraj 19 evrov. Hkrati pa tudi ne obstajajo standardi oziroma so standardi za oskrbo prepuščeni samimi zavetiščem in se razlikujejo od zavetišča do zavetišča. Zato je nujno potrebno spremeniti tudi Pravilnik o pogojih za zavetišča za zapuščene živali s preglednim sistemom cen oskrbnega dne in jasno standardizirati protokol oskrbe. V Poslanski skupini DeSUS bomo predlog zakona podprli. Glede na prihajajočo božično-novoletni čas, ki prinaša obilico pokanja pirotehničnih sredstev, pa želim zaključiti stališče Poslanske skupine DeSUS z apelom, da naj ti lepi prazniki minejo brez petard in raket ter da naj tisti, ki še imajo toliko denarja, da ga lahko zapravljajo za pirotehnična sredstva, ta denar rajši namenijo v dobrodelne namene. Hvala.
V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije gospod Janez Vasle.
Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani predsednik, gospod minister, gospa direktorica, gospa sodelavka, lepo pozdravljeni! Slovenija z novelo Zakona o zaščiti živali končno prevzema evropske standarde na področju zaščite živali in, kar je vsaj tako pomembno, tudi varnosti ljudi, pri čemer merimo predvsem na ureditev registrov nevarnih psov in obveznosti glede vpisovanja v centrali register. Naj izpostavim le nekaj po mnenju Poslanske skupine Nove Slovenije dobrih rešitev, ki so predlagane. Zaščita živali, ki se uporabljajo v poskusih, prinaša usmeritev k čim manjšemu ogrožanju dobrobiti živali po načelu treh R. To so angleške kratice, pomenijo replacement, refinement, reduction. To se pravi, da zagovarja strategijo, po kateri je treba metode, v katerih se živali uporabljajo, nadomestiti s tistimi, v katerih se živali ne uporablja. Če to ni mogoče, je treba metode prilagoditi tako, da živali v poskusih ne trpijo. Če tudi to ni mogoče, je treba zmanjšati število živali v poskusih na minimum, ki še zagotavlja doseganje ustreznih rezultatov. Predlog zakona med drugim tudi podrobneje določa obveznosti lastnika v zvezi z označevanjem, prijavo in spremembami lastništva psa, določa pa tudi obveznosti veterinarske organizacije oziroma zavetišč v zvezi z vnašanjem teh podatkov v centralni register psov. Po novem se bo v centralni register psov kot lastnik lahko vpisala le polnoletna oseba. S to spremembo se bodo predvidevamo rešile težave v zvezi z odgovornostjo za morebitno škodo, ki jo povzroči pes, saj bo po novem lahko lastnik oseba s polno opravilno sposobnostjo. V Novi Sloveniji menimo, da je skrajni čas, da se na tem področju vzpostavi tudi delujoči sistem odgovornosti lastnikov, da znane zgodbe napadenih ljudi v bližnji preteklosti niso v ponos naši državi. V zvezi s tem naj omenim tudi določbo, ki prepoveduje vsakršno spolno dejanje med človekom in živaljo zaradi zadovoljevanja človekovih spolnih potreb. Tukaj se spomnim, to ni sedaj neka noviteta, znano je že nekaj tisoč let iz Stare zaveze, kjer je v eni Mojzesovi knjigi prav dobesedno napisano, da mora biti tisti, ki občuje z živalmi, pokončan, tako da to izgleda, da tovrstne praktike človeštvo spremljajo zelo dolgo. Upamo, da bo zakon zadostna podlaga za preprečevanje tovrstnih mučenj živali in po našem mnenju je predlog zakona dober in ga bomo v Novi Sloveniji podprli. Hvala lepa.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Pozitivne Slovenije gospa Tamara Vonta.
Hvala lepa. Predlog zakona prinaša, kot smo že nekajkrat slišali – in mislim, da si bomo kar edini – številne rešitve, je pa še nekaj nedorečenosti oziroma nekaj mankov, za katere upam, da jih bomo zapolnili in bomo predlagali tudi amandma. Najprej bi govorila o tistem, kar je v zakonu zelo dobro. V zakonu posebej pozdravljamo prepoved obrednega klanja brez predhodnega omamljanja. Slovenija se z namero prepovedi zgleduje po Švedski, kar je odlično. Pričakujemo, da bo rešitev obstala takšna, kot je, kljub temu da se bodo vršili določeni pritiski nekaterih verskih skupnosti. Pod 2. točko je pomembna novost pri sistemu registracije in označevanja psa tako imenovani izvor psa, ki naj bi zaživel z januarjem 2015. S tem naj bi preprečili mnoge preprodaje in goljufije pri trgovini s psi. Žalostnih zgodb iz tega poglavja je veliko. Posebej zaskrbljujoče je, da se včasih celo ve, kdo to počne, kdo, kako, kje prekupčuje s pasjimi mladiči in se ne zgodi nič. Tako mladiči bolni, mučeni, prezgodaj odtrgani od mater, katerimi pa se brejosti v bistvu sledijo tako, da postanejo kot nekakšna omara za proizvajanje novih izdelkov, da tako rečem. Ob tem bi omenila, da se mi zdi smiselno, da bi bilo v register poleg psov vključene še nekatere druge živalske vrste. Tretja sprememba, ki bi jo pohvalila, je to, da bo občinam po novem omogočena uvedba prispevka za dobrobit živali z namenom zbiranja sredstev za skrb za zapuščeni živali. Plačevala naj bi ga vsa gospodinjstva, ki so zavezana za plačilo storitev zbiranje in odvoza komunalnih odpadkov. Tukaj verjamem, da bo prihajajo do pomislekov, drugačnih rešitev, ampak mislim, da je skrajni čas, da kot družba in kot posamezniki sprejmemo odgovornost in skrb za živali, s katerimi sobivamo – torej vsi. V praksi je namreč pogosto drugače. Že sedaj so občine odgovorne za sterilizacijo in kastracije živali, ki nimajo lastnika. V resničnem življenju so stroški zdravljenj in posegov pri teh živalih na plečnih ozaveščenih posameznikov – tam, kjer ni zavetišč itd., ker so tudi taki deli v Sloveniji, kjer zavetišč ni – oziroma na posameznih društvih, na njihovi iznajdljivosti in podobno. Kar je najbolj hudo spremljati, je dejansko spremljati odgovornost, kako odgovornost do svoje živali vidijo kar številni posamezniki. Obstajajo namreč države, ki zavetišč nimajo, pa ne zato, ker jih ne bi hotele ali želele imeti, ampak preprosto zato, ker jih ne potrebujejo. Zakaj jih ne potrebujejo? Zato, ker so lastniki do svojih živali odgovorni in tudi družba je do živali odgovorna in mislim, da je čas, da nekaj podobnega storimo tudi mi in zato se mi zdi ta zakon dober. Podpiramo torej vse korake v smeri večje odgovornosti lastnikov in družbe oziroma neke splošne skrbi za živali. In sedaj še k eni zadevi, ki pa jo v tem zakonu pogrešamo. Predlog zakona namreč ne vsebuje določbe o prepovedi cirkuških predstav, v katerih nastopajo žive živali. Popolna prepoved uporabe živali v cirkusu velja v Avstriji, Grčiji, na Hrvaškem, Bosni in Hercegovini in še nekaterih državah. Prepoved določenih vrst živali v cirkusu imajo, recimo, Češka, Danska, Finska, Portugalska, Belgija in tako naprej, da ne naštevam. Poljska je prepovedala nastope živali v cirkusu – živali, ki so bile vzete iz narave. Pri nas pa je tako, da dovoljenje za nastop cirkusa v Sloveniji izda pristojna upravna enota na podlagi soglasja Vursa. Ob tem bi rada omenila, da se je za pripoved takšnih cirkusov javno opredelil tudi predsednik Pozitivne Slovenije Zoran Janković, ki je izjavil – govorim zdaj o konkretnem primeru, za katerega mislim, da bi mu lahko sledile tudi druge občine –, da mestna občina nasprotuje takšni vrsti ujetništva živali, kot jo izvajajo cirkusi, o čemer je bila javnost seznanjena, vendar dokler bo zakonodaja dovoljevala vse prireditve v mestu, pa čeprav na zasebnem zemljišču, brez soglasja občine, na to mestna občina nima vpliva. Več kot da ne dovolimo cirkusa na zemljiščih, ki so v lasti občine, žal, ne moremo storiti. Zelo bi si želela, da se to spremeni, zato v Pozitivni Sloveniji napovedujejo amandma za urejanje tega področja, hkrati pa Vlado, pa tudi vse ostale, vas, pa tudi tiste, ki nas spremljajo preko televizije, pozivamo, da se pridružijo zavzemanju za prepoved cirkusov, v katerih nastopajo živali. Kolikor vem, ena takšna peticija že nekaj časa kroži in ima strahotno veliko podporo. Hvala lepa.
Hvala. In še v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratke stranke gospod Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Živali, s katerimi sobivamo, so čuteča bitja z vrsto specifičnih potreb, ki jih moramo spoštovati in upoštevati, če jim želimo omogočiti dostojno življenje brez trpljenja. V Slovenski demokratski stranki si vseskozi prizadevamo za ozaveščanje, informiranje in tudi za izobraževanje, da bi tako dolgoročno preprečili neodgovoren odnos do živali. Ta zakon določa odgovornost ljudi za zaščito živali, to je zaščito njihovega življenja, zdravja in dobrobiti. Določa, kaj se šteje za mučenje živali in katera ravnanja oziroma posegi na živalih so prepovedani. Določa pogoje, ki jih je treba za zaščito živali zagotoviti pri reji živali, prevozu in tudi pri poskusih na živalih. Sprememba zakona je potrebna predvsem zaradi usklajevanja z Direktivo 2010/63 Evropskega parlamenta. Spremembe pri ureditvi poskusov na živalih so potrebne na področju postopkov odobritev organizacij, ki se ukvarjajo z vzrejo, dobavo in uporabo laboratorijskih in drugih poskusih živali. Urejale bodo postopke za dodelitev dovoljenja za poskus, ki ga mora uporabniška organizacija pridobiti, preden začne z izvajanjem poskusa. V Sloveniji etične ocene poskusov že izvaja etična komisija za poskuse na živalih, smotrno je, da naloge, ki jih nalaga nova direktiva, prevzame že obstoječe svetovalno telo, katerega naloge se ustrezno dopolnijo. Direktiva z novimi nalogami povzroča določeno stopnjo povečanja administrativnih bremen, saj poslej predvideva ocene za vse poskuse in ne le bolj zahtevnih, kakor je to urejeno doslej. V zadnjem času je trgovina s plemenskimi psi in mačkami v Evropi skokovito narasla. Zelo pogosto prihaja do goljufij v smislu prodaje psov, ki niso čiste pasme in jih niti ne spremlja dokumentacija, ki bi dokazovala nasprotno. Na področju registracije psov je treba ukrepati na način, ki bo preprečeval ali vsaj omejeval preprodajo mladičev, ker je to glavni razlog trpljenja teh živali. V Sloveniji je na področju zaščite živali močno dejavna civilna družba. V Slovenski demokratski stranki to absolutno podpiramo. Slovenija ima trenutno deset zavetišč za zapuščene živali, ki so bodisi v lasti občin ali pa v privatni lasti in za občine izvajajo javno službo skrbi za zapuščene živali. Težave, ki se pojavljajo na področju tega sodelovanja, se tičejo predvsem financiranja te službe. Občine namreč nimajo jasno predpisanega načina za zagotavljanje sredstev za to dejavnost, kar bi bilo mogoče oziroma mogoče spremeniti z uvedbo možnosti predpisovanja občinskih dajatev v ta namen in o tem bo verjetno še tekla tudi diskusija. Kaj želimo z zakonom doseči? Najprej uskladitev z evropsko zakonodajo na področju zaščite živali v poizkusih; boljši sistem registracije psov in preprečevanje ilegalnega trgovanja z mladiči psov in mačk; zaščito živali, ki se uporabljajo na prireditvah in snemanjih, in seveda boljše definiranje dejavnosti društev, ki na področju zaščite živali delujejo v javnem interesu. Omogočiti je treba financiranje izvajanje javne službe, skrbi za zapuščene živali in drugih dejavnosti za zagotavljanje dobrobiti hišnih živali na občinski ravni. To so glavni poudarki tega zakona. Glede na vse navedeno bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ta zakon tudi podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Najprej ima besedo mag. Katarina Hočevar, za njo gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljam predstavnike Ministrstva za kmetijstvo in okolje in kolegice in kolege! Indijski voditelj Gandi je dejal, da je večino naroda in njegovega moralnega napredka mogoče presoditi na podlagi njegovega odnosa do živali. V času, ko pogosto ni zagotovljeno niti varstvo osnovnih človekovih pravic, pa se mnogim zdi področje zaščite živali nepotrebno, vendar so živali ranljiva bitja. Sami se za svoje pravice ne morejo boriti in zato potrebujejo zastopnika, ne glede na politično pripadnost. Zato sem vesela, da imamo danes na dnevnem redu zakon s tega področja, ki po mojem mnenju zvišuje raven zaščite živali. Ob tem je treba priznati, da smo to področje v Sloveniji izboljšali in normirali predvsem po vstopu Slovenije v Evropsko unijo in tudi tokratna sprememba zakona sledi sprememba v evropski zakonodaji, in sicer prilagajamo evropskim direktivam o zaščiti živali v poizkusih in zaščiti živali pri usmrtitvi. Kar se tiče zaščite živali v poizkusih, je bilo že danes poudarjeno načelo treh R. Tu se globoko strinjam s tem, da je pri poskusih treba najprej prevetriti, ali lahko te poskuse delamo z drugimi metodami in ne na živalih, če to ni mogoče, da pri tem uporabimo najmanjše mogoče število živali, če pa tudi to ne pride v poštev, pa da izboljšamo samo rejo oziroma pogoje oskrbe v teh poskusih. Kar se tiče zaščite živali pri usmrtitvi, je treba povedati, da stroka zatrjuje, da zakol živali brez omamljanja povzroča trpljenje, ki ga je mogoče preprečiti, ne da bi pri tem kakor koli trpela kakovost samega mesa. Že sedaj je bil po veljavni ureditvi obredni zakol brez omamljanja lahko dovoljen samo izjemoma in po podatkih Veterinarske uprave je v teh 12 letih ta organ dobil samo eno vlogo za takšno obredno klanje, pa še to v letošnjem oktobru, ko so bile že vložene spremembe zakonodaje. Zato tudi v Državljanski listi dejansko podpiramo prepoved obrednega zakola brez omamljanja. S predlaganimi spremembami se zasleduje tudi namen izboljšati stanje na področju registracije in označevanja psov, kakor tudi preprečiti preprodajo pasjih in mačjih mladičev, kar je pogosto dejavnost, ki zelo slabo vpliva na dobrobit teh živali. Z zakonom se v bistvu tudi daje možnost oziroma daje možnost vključevanja društev, ki delujejo v javnem interesu,da na to problematiko opozarjajo in ozaveščajo lastnike živali in tudi to umestitev določb v ta zakon, seveda, pozdravljamo. Danes je bilo v predstavitvah poslanskih skupin, predvsem opozicijskih, podanih kar nekaj predlogov za izboljšanje. V naši poslanski skupini bomo te vaše predloge skrbno preučili in če ne pomenijo novih birokratskih ovir in da zboljšujejo dobrobit živali, smo v bistvu v Državljanski listi vedno pripravljeni na tovrstno sodelovanje. Za konec bi dejala, da še tako dobra zakonodaja ne more rešiti problema dobrobiti živali, ne more preprečiti mučenja živali, če se sleherni lastnik ne zaveda svoje odgovornosti. Zato na koncu le moj apel, da ne kupujmo živali, če zanje nimamo časa ali če zanje nismo sposobni skrbeti. Hvala.
Gospoda Jurše ni v dvorani, zato zdaj dajem besedo gospodu Draganu Bosniću, potem pa mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo. Polemiziral bi na tistem mestu, kjer je moja strankarska kolegica končala, in sicer bi začel s cirkusom. Namreč cirkus je z našega vidika, z mojega osebnega, tudi zelo sporen iz več vzrokov. Opravil je zelo pomembno edukativno funkcijo v nekem času, mogoče ne toliko nazaj, nekateri se jih še spomnimo, kjer smo imeli prvič v življenju možnost videti neke divje živali, recimo leva, slona. Ampak zdaj te potrebe ni več, zdaj otroci s pomočjo Discoveryja, Animal Planeta in ne vem česa še lahko te živali opazujejo dosti bolj verodostojno, kot se jih tam. In še ena stvar, vodilni svetovni cirkus Cirque du Soleil iz Kanade, Montreala, ne vsebuje točk, kjer bi nastopale živali. Njihove točke so zelo atraktivne, svetovni sloves so dosegli z neko novo potjo, ki bi jo kazalo podpreti, pa mogoče bi bilo dobro, da bi pri tem Slovenija tudi to evolucijo na nek način vodila oziroma pri njej sodelovala. Mislim, da bi bilo to zelo dobro. Toliko o cirkusu. Laboratorijske živali so druga tema, kjer ta trojni R predstavlja velik izziv za tiste, ki bodo pravilnik [[...]]To bi mogoče kot apel dal, zlasti tisti zadnji, kjer govorimo o številu živali. Tu bi bilo eno skrb posebno treba poudariti, kajti vemo, da so ti eksperimenti, kot vsi eksperimenti, vezani na število zaradi efekta samega poskusa, praviloma se verificirajo s hi kvadratom in z ne vem kakšnimi testi. Kaj hočem s tem povedati? Hočem povedati, da pravzaprav bi bilo bolj kot potem polemizirati o številu, sploh polemizirati o utemeljitvi, o potrebi nekega eksperimenta, recimo, sušenje sluznice respiratornih organov, opekline zaradi raznih sredstev, ki te efekte manjšajo. Ves čas se je treba zavedati, da fiziologija vseh teh eksperimentov temelji na tem, da se ali praviloma motorika izključi, senzorika ostane popolna – grdo slišati –, ali pa se povzroča neka hiba, ki se potem spremlja. In nazadnje, ne bi želel, da bi skrb za živali zamenjala skrb za sočloveka. Gledam jo kot nek civilizacijski standard, kot neko dodano vrednost. Ne nazadnje spomnite se teh katastrofalnih poplav nekaj časa nazaj, spomnite se dveh fotografij, ki so obšle svet, gospoda, ki je reševal svojega rotvajlerja in tistega gospoda, ki je svojo mačko reševal. Imel sem, lahko rečem, celo čast spoznati tega gospoda, ki je reševal rotvajlerja. Hotel sem tudi pobožati rotvajlerja, pa je rekel, da raje ne, ne hoditi blizu. Njegova razlaga je bila v smislu, da ga je rešil dvakrat; prvič takrat, ko je bil zavržen in ga je pobral, drugič ga je zdaj med poplavami. To se njemu zdi čisto normalen standard, nekaj drv mu je ta čas, ko je reševal psa, odplavilo, ampak to bo uredil. Mislim, da je dober zgled za vse nas. Zelo preprosto dejanje. Hvala.
Mag. Majda Potrata, za njo gospod Rihard Braniselj.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavkama, kolegice in kolegi! Kar nekaj razpravljavcev je do zdaj izreklo zadovoljstvo s tem, da se ob tem zakonu strinjamo, je pa vsebina takšna, da imamo ljudje do živali zelo različen odnos. Eni jih imamo radi, drugi menijo, da je skrb marsikoga za živali pretirana, tretji se jih bojijo in še bi lahko naštevali. Mene pa živali zanima predvsem oziroma ta zakon predvsem s tega vidika, kako je sobivanje teh različnih odnosov do živali urejeno. Ker če me Mariborčan na cesti ustavi in reče: "Pa naredite vendarle nekaj, da bomo lahko v našem bloku živeli normalno, ker živi z nami v bloku tudi nekdo, ki ima toliko in toliko živali in postaja to za sostanovalce nevzdržno," je to problem ene vrste. Problem druge vrste je, če je pomembna predvolilna tema v nekem mestu bilo zavetišče za živali in se je potem zgodilo, da je to zavetišče bilo postavljeno, hkrati pa je pri upravljanju zavetišča kasneje prihajalo ali še prihaja do številnih težav, bodisi zaradi pokrivanja stroškov delovanja takšnega zavetišča ali, recimo, različne doktrine pri tem, kdaj usmrtiti žival in kdaj ne. In to je tudi eden od predlogov – razmislek o tem, ali ne bi vendarle bilo dobro podaljšati čas, ko se, če zapuščene živali nihče ne prevzame, dopusti, da je žival prepuščena skrajšanju svojega življenja. Mislim, da sem dovolj obzirno povedala. To je tudi tema, na katero je kolega Bosnić opozoril, da je tudi v najbolj eksistenčno izpostavljenih trenutkih lahko sobivanje človeka in živali zelo pomembno in človek kaže odgovornost za živali. Mene ob poplavah nista prevzela samo maček Džoni pa pes Rambo, ampak tudi fotografija gasilcev ali reševalcev, ki so srno reševali ob poplavah. Tako to ni neko nesmiselno govorjenje in ni mogoče kar tako, na pamet reči, kje se meja dopustnosti ali sprejemljivosti konča. Toliko glede tega, in to je moj prispevek nadaljevanju teme o zvišanju DDV na hrano za živali. Zdaj pa tisto, kar je s tem zakonom zvezano, pa se seveda spet ne bom lotila vseh tem, ampak samo nekaterih. Temeljna opredelitev je, da je to ureditev ali uskladitev z direktivo. Marsikdo opozarja, zlasti iz civilnih združenj, da bi poleg registra psov bilo treba imeti tudi register za mačke. Zdaj, kdo bo rekel, da so to birokratske ovire, mačke tudi imajo malo bolj demokratičen način življenja kot psi, ampak kakor koli že, dejstvo pa je vendarle, da so pripravljavci gradiva mačke upoštevali. Če naj bi vpeljali boljši sistem registracije psov in preprečevanje ilegalnega trgovanja z mladiči psov in mačk, tega ni mogoče storiti, če mi ne vemo, kdo so vzreditelji mačk. Nek register bo vendarle treba imeti. In to je pri ciljih zapisano in potem pri poglavitnih rešitvah tudi. To je prva taka stvar. Druga. Ko sem primerjala 1. člen veljavnega zakona in spremenjenega, sem opazila, da se vsebina členov loči po tem, da se predvsem zožuje ali skrajšuje besedilo predlaganega 1. člena, se opuščajo nekatere stvari, ki so v veljavnem zakonu zapisane, to pa potem povezujem tudi s 5. členom, zdaj v predlaganem spremenjenem zakonu z 2. členom, ki ob povečanem številu uporabljenih terminov vendarle opušča nekatere, ki v prejšnjem zakonu so. To povezujem s tem, da se odrekamo temu, da bi govorili o rejnih živalih in tako naprej, o etioloških normativih in še čem. No, saj nekateri izrazi so morebiti takšni, da so res potrebni natančne razlage, ampak ko sem si pogledala definicijo hišnih živali, ta pa ostaja enako. Jaz razumem pripravljavce gradiva, da so v veliki zadregi, ker če razmišljamo, katere živali zdaj postajajo tudi hišne živali, se nabor teh živali zelo povečuje. Zadnjič sem kot primer živali, ki jim iščejo novega lastnika videla par dihurjev – ali pa so kune tiste, ki jih imajo. Do nedavna je bilo nepredstavljivo, da bi imeli take živali doma, tudi kunci so, recimo, postali modna hišna žival in še bi kaj lahko navajali. Celo vzredili so posebne pasme, saj mislim, da bom prav rekla, pasme ali podvrste prašičkov, ki so majhni, da jih imajo lahko doma; in marsikaj bi se še dalo tukaj reči. Razumem, da nabor teh živali ni končan. Tisto, o čemer bi pa vendarle veljalo razmisliti, pa je to: če gledam na odnos med človekom in živaljo, je potrebno misliti o odgovornosti človeka do živali, do katere koli živali, in potem je zame smiseln tudi razmislek o tem, ali je izraz lastnik ustrezen izraz ali ne bi morebiti v vseh primerih bilo bolje, da bi imeli samo izraz skrbnik. Ta stvar je v druge členu sicer do neke mere zapisana, ker tu pod 22. točko je sicer zapisano, nimate posebej, če sem natančno gledala, lastnika omenjenega, skrbnika pa je in je pri skrbniku zapisano, da pokriva vse, ne glede na to, ali je to fizična oseba, ali je lastnik, skrbnik je tudi občina, kadar mora vstopati v skrb za najdeno ali izgubljeno žival. Tako mislim, da bi s tega vidika takega dinamičnega odnosa med človekom in živaljo bilo mogoče razmišljati tudi o tem, ali je izraz lastnik najustreznejši ali ni. Bi si pa želela, da bi imeli enako dober in odgovoren odnos, ki ga počasi skušamo uveljavljati ob hišnih živalih, tudi do divjih živali, ker me zgodbe o tem, kako smo rise pregnali, kako grozljivo ravnamo s populacijo volkov in jim spreminjamo te stvari, da bi tudi do divjih živali oblikovali strpnejši odnos in odgovoren odnos, ki bi omogočal sobivanje divjih živali in človeka. Kar zadeva ta zakon in odnos poslanske skupine, je bilo povedano v uvodu. Bi pa opozorila na to, da vendarle pričakujemo, da bodo nekatere pripombe v nadaljevanju obravnave upoštevane. Hvala.
Gospod Rihard Braniselj, potem Alenka Koren Gomboc.
Hvala, predsednik. Moja razprava bi šla oziroma razmišljanje v to smer, ali ni mogoče tudi cepljenje psov neke vrste mučenje živali – vsaj če govorimo, da je to prepogosto. Sedaj imamo s pravilnikom urejeno, da je to vsako leto. Mi vemo, da od leta 1952 v Republiki Sloveniji nimamo več pojava stekline pri ljudeh. Proizvajalci cepiv zagotavljajo, da cepivo deluje vsaj dve ali tri leta. Zato se pojavlja vprašanje, zakaj še vedno vztrajamo na tem, da mora biti cepljenje psov opravljeno vsako leto. To je vendarle nek stres tako za psa kot za denarnico, če tako rečem. Ali ni mogoče sedaj priložnost, da tudi o tem razmislimo? Druga stvar v tej zgodbi pa je tudi cena te veterinarske storitve. Kot je nekdo zapisal: ali je pes naš prijatelj ali je molzna krava. V tem primeru glede cen te storitve, pri nas je cena te storitve 31,42 – mislim, da je bila nazadnje –, ko se ozrem malo čez mejo, recimo, v Budimpešti, v zasebni veterinarski ambulanti pa to po mojih podatkih stane 15 evrov, pri čemer je cena cepiva 2,27 evra. Potem si lahko predstavljamo, kakšna je ta struktura cene in kaj to predstavlja, delo, marže in tako dalje. Mislim, da bi o tem veljalo razmisliti – ne posegati točno v ta zakon, vendar je pa sedaj priložnost, da tudi na to opozorimo. Druga stvar, na katero bi opozoril, pa je to – in mislim, da bi se morali tudi to pojasniti –, da v teh zgodbah vse prevečkrat imamo premalo neke kmečke pameti in vse prevečkrat odreagiramo strogo in preveč formalno. Samo citiral bom članek v časopisu, mislim, da so Slovenske novice, in sicer je pisalo takole: "V sredo popoldne so policisti prejeli prijavo glede odvezanega psa, ki se je potikal pri izviru reke Hubel v Ajdovščini. Kasneje je bilo ugotovljeno, da je pes pobegnil starejši lastnici. Na srečo pes ni ugriznil nikogar. Kljub temu bodo policisti zoper lastnico uvedli hitri postopek zaradi kršitve določil Zakona o zaščiti žvali." Nek pes je ušel neki starejši lastnici in predvidevamo, da se je potikal tam po neki gmajni in je to nekdo prijavil in policisti so ukrepali s plačilnim nalogom. Iz tega je nastala zgodba. Vprašajmo se, kaj v tej zgodbi manjka. Ali manjka mogoče še ena stopnja naprej, pa rečemo, da manjka še specialna policijska enota zaradi tega psa, ali pa manjka neko pomanjkanje zdrave kmečke pameti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Koren Gomboc, pripravi naj se gospod Jože Velikonja.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Lepo pozdravljena tudi minister in generalna direktorica Vursa! Razpravljati o odnosu do živali pomeni dobesedno razpravljati o učlovečenju človeka. Da z razumevanjem živali pripravljamo za življenje sebe, da z odnosom do živali odrejamo lasten odnos do sočloveka, so dopovedovali vsi veliki misleci; od Demokrita – ta pravi: "Ljudje smo za najvažnejše spretnosti učenci živali; tako pajka za tkanje in šivanje, lastovke za zidanje hiš, ptic pevk za petje" – do Kocbeka: "Nič mi ni ljubša soba od drevesa po oknom, nič raje ne gledam človeka od ponižane živali." Zamislimo se nad odnosom do živali in poglejmo predlog sprememb Zakona o zaščiti živali, katerega namen je uskladitev zakona s spremenjeno zakonodajo Evropske unije glede poskusov na živalih ter za izboljšanje zaščite živali na različnih področjih, glede preprečevanja ilegalne preprodaje plemenskih mladičev psov in mačk, boljšega sistema registracije živali, sodelovanja živali na prireditvah in sejmih, snemanjih, večje vloge občin, prepovedi posedovanja živali osebi, ki je bila pravnomočno obsojena zaradi kaznivega dejanja mučenja živali, in spremembe višin glob. Pristojne službe bi bolje opravljale svoje delo, če bi bilo prijav več, ob tem seveda ne pozabite, da sta bili v Sloveniji v zadnjem letu ravno na podlagi prijav izrečeni prvi dve zaporni kazni; v primeru Jurinčiča in v primeru Simoniška. Čeravno sta kazni po mnenju mnogih neustrezni oziroma prenizki, zagotovo pa žrtev nikoli več ne bodo vrnili njunim skrbnikom, lahko rečemo, da je tudi pri nas v tej smeri narejen korak naprej. Kriza po mojem ni oziroma ne bi smela biti razlog za to, da ljudje ne skrbijo za živali. Gre za presojo imetnikov, ali so sposobni poskrbeti za žival tudi tedaj, ko zboli in postane draga. Če denarja ni, pač nimajo živali. To ni nekaj ,brez česar ne gre, lahko tudi sami poiščejo novega lastnika, razlog je zagotovo prenizka stopnja odgovornosti. Nobena zakonodaja žal ne more preprečiti mučenja živali, ker v Sloveniji veliko premalo naredimo na področju izobraževanja za dobrobit živali, informiranja deležnikov, nadzora in sankcioniranja. Najpomembnejšo vlogo z vidika odnosa do živali imata zagotovo vzgoja in vrednostni sistem družbe, kar bi moralo biti visoko na lestvici prioritetnih nalog. Žal je v obstoječih šolskih programih na vseh ravneh vzgoje in izobraževanja tovrstnih vsebin premalo. Menim, da bi z ustreznim izobraževanjem osnovna znanja o odgovornem lastništvu in humanem odnosu do živali znotraj slovenskega šolskega sistema lahko prihranili precej denarja, ki ga sedaj država ali občine namenjajo za zapuščene živali. Kar se nadzora tiče, menim, da je v sedanji organizaciji slabo učinkovit in tudi zbirokratiziran. Za nadzor so odgovorni uradni veterinarji oziroma veterinarski inšpektorji, za katere nadzor nad mučenjem živali ni ravno med prednostnimi nalogami. Društva za zaščito živali ugotavljajo, da je v tem primeru veterinarska inšpekcija premalo učinkovita, močno pa je dejavna civilna družba, ki je na nek način moralni policaj organom nadzora. Predlagane spremembe zakona na področju dejavnosti občin v zvezi z zaščito živali, uvedba občinskih dajatev in redarstvo s pristojnostjo nadzora dveh določil zakona, in sicer fizičnega varstva živali in nadzor mikročipiranja psov, bodo seveda koristile. Občine bodo tako tudi dobile podlago oziroma način za zagotavljanje sredstev, ki jih bodo namenile za zaščito zapuščenih živali. V Sloveniji imamo 10 zavetišč in malo manj kot 215 občin. Dobro bi bilo preveriti, koliko jih ima sklenjeno pogodbo z zavetiščem. Tam, kjer pa imajo sklenjene pogodbe, pa se pojavljajo težave financiranja zavetišč oziroma plačevanje računov za zapuščeno žival s strani občine. Tudi ni čudno, ko pa za enega psa za 30 dni bivanja v azilu strošek lahko presega 600 evrov. Še bolj žalostno je pa to, da taisto žival lahko po 30 dneh evtanazirajo, če zanjo ne najdejo novih lastnikov. Cene za dnevno oskrbo živali v zavetiščih so odločno previsoke, ravno tako cene veterinarskih storitev, ki si jih ljudje težko privoščijo, še posebej ne sterilizacij in kastracij, kar privede do nezaželenih mladičev in posledičnega mučenja. V času, ki ga zaznamuje naraščajoča neobčutljivost do sočloveka, ko nas statistike vsak dan znova soočajo z žalostno resnico o stopnji nasilja v družinah, šolah, med mladostniki in ko oblike destruktivnega vedenja vse bolj prestopajo mejo predstavljivega, ostajajo živali še naprej nemočne žrtve, ki z nami delijo usodo časa razkrajanja temeljnih humanih vrednot. Vse predlagane spremembe temeljijo na načelih odgovornega lastništva in humanega ravnanja z živalmi, kar je pozitivno in spodbudno. Zato apeliram, da potrdimo vsak predlog, ki je v prid živalim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Velikonja. Pripravi naj se gospod Mirko Brulc.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani poslanke in poslanci, predstavniki Vlade! Poglavitni spremembi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zaščiti živali sta dodatna zaščita živali, ki se uporabljajo v znanstvene namene, in izboljšanje sistema označevanja in registracije živali. Tudi sam menim, da je dosledno in pravočasno označevanje in registracija živali osnova za predpisovanje odgovornosti lastniku živali. Naslednji dober korak je urejanje nadzora nad označevanjem, ki bo zaščito živali le še izboljšal. To pristojnost zakon dodeljuje občinskim redarjem. Zakon ima še vrsto dobrih rešitev, ki se dotikajo ravnanj z živalmi, pa tudi zaščite ljudi in živali pred živalmi. Seveda pa povzroča zakon dileme z nekaterimi rešitvami, kot je, na primer, podelitev možnosti občinam, da uvedejo posebno komunalno takso kot vir za skrb za zapuščene živali. To verjetno ni sistemska rešitev. Tudi pri pregledu poročila o stanju v zavetiščih za zapuščene živali smo zaznali, da na tem področju ni sistematike. Predvsem pa smo se pogovarjali o nameri, da lahko ravnanje v njih usmerja dobiček. Upam, da bo predvideno poročanje občinam in Vursu, za katere izvajajo zavetišča javno službo, zmanjšalo tveganje za nezakonita ravnanja z živalmi. Glede na to, da zakon ureja tudi pogoje za pridobitev statusa društva v javnem interesu, pogrešam usmeritev zakona tudi za področje izobraževanja, ki bi predvsem mlade seznanila s področjem vzgoje in zaščite živali. Tako bi lahko bodoči lastniki pravočasno izvedeli, kako pravilno in odgovorno ravnati z živalmi, še preden se za lastništvo odločijo. Sicer pa menim, da je predlog zakona z določenimi popravki in dopolnitvami primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Mirko Brulc ima besedo. Pripravi naj se, prosim, mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Gre seveda za pomemben zakon, čeprav v tej krizi, kot je bilo danes že slišati, so tudi otroci brez malice in še kaj, toda tu varujemo živali. Te živali nimajo sindikata, ne znajo se boriti za svoje pravice. Seveda pa je razpravljati po razpravi strankarske kolegice Majde Potrata malo težko, ker mi je pobrala kar nekaj iztočnic, ampak samo ponovil jih bom. Potrebe po registraciji drugih živali. Glejte, v stanovanjih so kače, pajki, v Združenih državah je ušel piton, ki je že dojenčka požiral – , da ne razlagam dalje. Torej, treba bo tudi na tej strani nekaj narediti, da ne bomo govorili samo o psih in mačkah. Nadalje, kar je bilo tudi rečeno, predlagam, da zamenjamo besedo lastnik z besedo skrbnik, ker tudi svoje žene jaz nisem lastnik ali pa ona ni lastnica mene in tako dalje. To lastništvo lahko imamo do predmetov, ne pa do živih bitij. Vem, da se v Evropi pripravlja še sodobnejšo zakonodajo glede zaščite živali. Med drugim tudi to, da pes ne bo smel biti na verigi, da bo moral biti v pesjaku, glede na težo živali in tako dalje. Torej nas čaka v kratkem verjetno še en popolnoma posodobljen zakon o zaščiti živali. Ko pa govorimo o cirkusu, da poenostavim stvari, dajmo pomisliti, kaj pa, ko lipicanec tam v maneži pleše, ko konj preskakuje ovire, ko policijskega psa učimo, da skoči tudi v ogenj in rešuje ter podobno – je to mučenje živali ali ni? Tako da kar počez odrezati: v cirkusu ne sme biti živali – ne vem, če se s tem strinjam. Je pa res naloga inšpekcij, veterinarjev in tako dalje, da skrbijo, da so te živali ustrezno hranjene, da imajo čas za počitek in tako dalje, da ne bom prepameten. Nam se dogaja, da domače živali, prašiči ali krave, živijo do trebuha v blatu, pa se nihče za to ne zgane – pred kratkim sem o tem bral v časopisih. Glede posebne komunalne takse. Premislimo malo. Ali bomo vsi državljani plačevali posebno komunalno takso, to je nov davek, zato da bodo zavetišča imela dovolj denarja za svojo dejavnost? Mi že plačujemo, saj gre iz davkoplačevalskega denarja občinski denar za zavetišča. Pa dajmo še pod neko posebno komunalno takso tudi to, da bo občina plačala javne sanitarije, in ko boš šel na minus ne bo treba plačati, ampak bodo te sanitarije obvezno v vsakem mestu pri roki, da ne bomo iskali lokalov, da greš na potrebo. To so stvari, o katerih je še treba voditi diskusijo, in se zmeniti: ja ali ne. Mislim, da je prav, da je ta zakon danes tukaj, da je v prvem branju in da bomo imeli še čas o tem razpravljati. Moj problem je tudi usmrtitev, evtanazija živali. Ko sem bil doma, sem vedno imel pse, tako da imam odnos do živali, brez skrbi, zelo dober. Srečam pa tukaj po mestu gospoda, za njim gre pes, komaj se vleče, ga vprašam: "Kaj pa je?" Reče: "Ja, veste, revmo ima, gluh je in že slep... ". Pa takšne živali – jaz vem, da ti priraste k srcu, ampak tudi takšna žival blazno trpi in ta je ne pelje k veterinarju. In ni redarja, ni nobenega, ki bi rekel: "Gospod, takšna žival rabi pomoč, takšno in drugačno." Tako to usmiljene [[...]]Veste, ko ti priraste k srcu in potem v tvoji postelji leži popolnoma bolan, shiran domači ljubljenček, to ne vodi nikamor, še posebej v blokih – okužbe, bolezni in podobno. Mislim, da je treba ta zakon s kakšnimi amandmaji še dopolniti ali pa v napovedi, mogoče ministrstva, da bo v kratkem še kaj bolj tehtno ali generalno obdelan ta zakon, takrat pripraviti nekatere zadeve, o katerih sem tudi zdaj razpravljal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Ivan Vogrin. Vidim, da ga ni v dvorani. Naslednji je na vrsti gospod Janko Veber, pripravi se mag. Borut Ambrožič.
Hvala za besedo. Glede zakona o zaščiti živali, moram povedati, da smo v poslanski skupini opravili številne pogovore z zainteresiranimi združenji, ki delajo res s srcem na tem področju in velikokrat potem prideš tudi do predlogov, ki mogoče do zdaj niso bili zapisani v zakonodaji ali pa jih tudi v tem predlogu ni. Menim pa, da je ena od pomembnih rešitev, ki smo jo poskušali nekako dogovoriti, vezana ravno na delovanje zavetišč. Namreč, vse prepogosto se dogaja, da so te stvari kar izjemno drage ali tudi organizirane na način, da tudi lokalne skupnosti, ki naj bi si zagotovile določeno število mest v teh zavetiščih v položaju, ko je ta kvota zasedena – pač tega problema enostavno ne morejo reševati. Seveda se potem posledice odražajo predvsem na stanju živali, ki nimajo ustrezne oskrbe in so prepuščene v milost in nemilost, usodi, tistim, ki so ali pristojni ali mogoče v nekem trenutku celo niti niso pristojni, pa si vzamejo takšna pooblastila sami v roke. Tako ta ideja o zavetiščih, ki bi lahko funkcionirala po principu socialnega podjetja, je nekaj, kar bi po mojem mnenju res moralo doživeti nadgradnjo, predvsem v tem smislu, da vendarle tudi pri oskrbi živali ne gre za tržno blago, ampak da gre za skrb za živo bitje, ki je prav, da ga zaupamo tistim, ki to dejavnosti tudi želijo opravljati z vso predanostjo. Ravno ta predanost je velikokrat tudi primer, ko srečamo primere v praksi, da si nekateri celo svoj način življenja podredijo temu, da skrbijo za živali. Očitno je to področje izjemno, izjemno občutljivo in pomembno je, kako pristopimo k reševanju skrbi za živali. Torej, ta poudarek socialnega podjetništva ne samo, da daje priložnost tistim, ki resnično želijo delovati na tem, je po našem mnenju tudi neka priložnost nove oblike zaposlovanja. Kajti, kakor koli pogledamo, se velikokrat tudi dogaja, da v okolju, kjer je že danes gospodarska kriza izjemno močno prizadela številna podjetja – in zaradi tega je nastala tudi visoka brezposelnost –, bodo težko zagotavljali tudi ustrezno takso ali pa dajatev, ki bi, recimo, omogočala lokalni skupnosti, da pobere določen denar ob komunalnih dajatvah. Še posebej ob tej priložnosti, ko se srečujemo z dejstvom, da naj bi Vlada sprostila cene po novem letu in obeta se nam 260-, 300-odstotno povišanje komunalnih storitev. Če temu dodamo še to dodatno dajatev, želim opozoriti, da v mnogih sredinah to ne bo enostavno uveljaviti. Zato je ta oblika socialnega podjetništva izjemno pomembna kategorija, ki jo je treba razviti in poskušati potem tudi ponuditi ne samo kot rešitev za zašito živali, ampak tudi sicer za zagotavljanje delovnih mest v okoljih, kjer je težko v nekem trenutku nadomestiti izgubljena delovna mesta, hkrati pa je ta skrb vedno prisotna, kajti tudi v vseh teh okoljih ljudje imajo svoje hišne ljubljenčke, če lahko tako rečemo, in prihajajo tudi trenutki, ko pa je treba prevzeti ali pa dati v oskrbo tudi v zavetišče, da ne prihaja do težav, mučenja in sicer trpljenja živali. Tako se mi zdi, da je ta vidik tisti, ki bi mu morali slediti ob vseh teh rešitvah, ki jih poslušamo, da se lahko tudi z davkom na dodano vrednost podraži hrana in da to ne bo imelo nobenih posledic na domače živali. Lahko se zgodi, da bo tudi zaradi tega večji interes, da nekdo enostavno pač ne bo imel domače živali pri sebi, ampak bo primoran iskati rešitev v zavetišču. Cel splet teh aktivnosti, ki ta hip potekajo, je takšne narave, da jih je treba analizirati, preden se sprejme končno besedilo zakona, ki ga imamo danes pred sabo. Mislim, da bomo v nadaljnjih razpravah zagotovo lahko oblikovali, če ne bo prišlo s strani ministrstva do ustreznih rešitev, tudi amandmaje, dopolnila k temu zakonu, ki bi se vsaj v veliki meri približala temu, na kar sem želel v svoji razpravi opozoriti. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Borut Ambrožič. Pripravi se mag. Barbara Žgajner Tavš.
Hvala za besedo, predsedujoča. Dovolite, da že na začetku izrazim mnenje, da je zakon primeren za nadaljnjo razpravo, kljub temu pa mi dovolite še nekaj svojih opažanj. Tudi sam podpiram nekatera določila, ki se jih predlagani zakon dotika; predvsem prepoved obrednega klanja brez predhodnega omamljanja, saj je bilo danes s strani nekaterih predgovornikov že povedano, da takšnega primera, razen enega, v Sloveniji še nismo zasledili. Tudi smiselna uvedba prispevka, ki ga bo imela posamezna občina na razpolago za oskrbo zapuščenih živali in ga uvaja ta zakon, pozdravljam. Tudi sam smatram, da je negativno, da ni prepovedi navedene glede nastopov živali v cirkusov. Tako kot je eden od predgovornikov, mislim, da je bil kolega Bosnić, upravičeno rekel, da v dobi, v kateri trenutno živimo, ki nam daje možnosti opazovanja takšnih in drugačnih živali na daljavo. Mogoče je tudi ta oblika pojavnosti živali v naši neposredni bližini neprimerna, zlasti z vidika njihovega trpljenja. V parlamentu torej imamo na mizi nov zakon, ki bi naj postavil boljše temelje za zaščito živali. Kljub temu pa je treba primerjalno povedati to, da če se že v mnogih primerih zgledujemo po drugih ureditvah, je mogoče treba razmisliti tudi o ureditvi, ki jo poznajo Američani v svoji zakonski ureditvi tega vprašanja, kjer poznajo celo tako imenovano policijo za zaščito živali ali pred kratkim ustanovljene forenzične enote, ki ugotavljajo krivdo v primeru trpinčenja ali zanemarjanja živali, kar je sicer v trenutni zakonodaji o zaščiti živali nekako pod jurisdikcijo ustreznega inšpektorata. Kljub temu v razmislek. Zato bom bodoče amandmaje, ki bodo ustrezno šli v smer izboljšanja stanja živali – ne samo hišnih ljubljenčkov, kot je bilo danes večkrat izpostavljeno, ampak tudi ostalih živih bitij v Sloveniji – podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo bi imela mag. Tavš, vendar [[...]]Naslednji na vrsti gospod Matevž Frangež. Pripravi se gospod Branko Ficko.
Zakon je pomemben korak v pravo smer. Vesel sem, da s tem na prenekaterem področju prihajamo do boljših standardov za učinkovito varstvo živali, na drugi strani za ustrezno in učinkovito sankcijo skupnosti napram tistim, ki za živali ne skrbijo po teh standardih. Še več jih v prepogosto videnih primerih celo mučijo, trpinčijo in s tem izkazujejo nizek nivo svoje lastne humanosti. Naš odnos do okolja, naš odnos do živali je odnos do nas samih in v tem pogledu sem vesel, da je tudi Vlada Republike Slovenije na veliko iniciativo civilne družbe, ki se je na to temo odlično organizirala in pred slovensko politiko postavila prenekatero zahtevo, da se je torej odzvala in tukaj našla na mnogih od teh področij skupni jezik. Nesporno pa je, da še prenekatera izrazito humana in napredna ideja civilne družbe tudi v tem predlogu zakona ni dobila svojega mesta v črki zakona. Prepričan sem, da bomo s poganjanjem te teme tudi v prihodnje, upam, dovolj kmalu doživeli tudi nadaljnje spremembe zakona. Tudi v tem zakonodajnem postopku bo zakon še mogoče izboljšati. Mi vidimo nekaj vrzeli, kjer je to mogoče. Ena od teh je zelo etično vprašanje, ki so ga moji predhodniki že omenjali, in to je vprašanje, ali je žival stvar ali je torej mogoče na živali, ki bi morale biti vendarle tudi subjekti, ne samo objekt prava, izvrševati lastninsko pravico, ali je torej to stvar, ki jo je mogoče imeti v lasti, ali pa je smiselno, da tukaj uvedemo naprednejši institut skrbništva, ki je sicer v sami koncepciji zakona povsod omenjen, le pri vprašanju registra se omenja tudi latnik živali. Recimo, ena od stvari, kjer nismo doživeli zadovoljive rešitve, je vprašanje priklenjenih psov. Prenekatera evropska država je tukaj že naredila pogumnejši korak naprej in takšno stalno pritrditev psa, običajno z jeklenimi verigami, prepovedala. Mislim, da je to naloga, ki nas še čaka. Res pa je, da marsikje, predvsem na podeželju, je to pogosto danes edini način za to, da se psa omeji in omeji njegovo potencialno gibanje. Mislim, da je prav, da recimo podobno kot Avstrija, kjer je danes ketna, če tako rečem, že prepovedana, da ta korak v prihodnje naredimo tudi pri nas. Vesel sem ene rešitve v zakonu, na katero smo nekateri opozarjali. No, kolega Ambrožič se bo spomnil, da sva o tej ideji že pred leti razpravljala kot sprehajalca psov po mariborskih ulicah. Namreč, potrebo po tem, da se znotraj lokalnih skupnosti zagotovijo primerne ograjene površine, kjer bo mogoče izključiti siceršnjo zapoved zakona, da mora pes vedno pripet, tudi omiliti. Dejstvo je, da psu pogosto ni dovolj samo sprehod, ampak če imate psa bolj živahnega karakterja, kot je, recimo, naš družinski pes, potrebuje ta bistveno več tekanja, potrebuje bistveno več gibanja kot le običajen, umirjen sprehod po mestnih ulicah. Skratka, mislim, da je Vlada tukaj znala prisluhniti civilni družbi. Čestitke tudi ministru Bogoviču. Dejstvo pa je, da naloge še ostajajo in Socialni demokrati bomo tudi kot eden od izrazov naše humanosti vztrajali na tem, da na tem področju napredujemo tudi v prihodnje. Naj pri tem, glede na razpravo moje kolegice Majda Potrate, s katero se v celoti strinjam, pa vendarle povem, da mislim, da so tudi psi demokratične živali.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Branko Ficko, pripravi naj se gospa Tamara Vonta.
Zakon je dober. To je redek zakon, kjer smo si vsi v tem hramu enotni, ne glede na politično opcijo. Če to seveda ne pomeni, da nas lahko samo še živali združijo, potem predlagam, da tisti, ki nimate še svojega ljubljenčka, to storite čim hitreje. S tem zakonom dajemo vsi vedeti, da čutimo odgovornost do živali. Enako bi se morali obnašati pri sprejemanju drugih zakonov, ki neposredno vplivajo na naše državljane in državljanke. Imam pa pripombo, ker predlog ne vsebuje določbe o prepovedi cirkuških predstav, v katerih nastopajo žive živali, in predlagam, da se zakon dopolni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Tamara Vonta. Pripravi naj se gospod Samo Bevk.
Hvala lepa. Že prej sem glavne stvari v bistvu bolj na skopo izpostavila; pač tiste zadeve, ki so se mi zdele najbolj dobre, in tisto, kar sem pač pogrešala. Verjetno ne bom povedala nič posebno novega, ampak bi želela, da bi se glede tega, o čemer je tudi govoril prej kolega, in sicer o privezovanju psov na verige. Zavedam se, da je čas in prostor takšen, kot je, in da so neki vzorci, ki se seveda vlečejo že desetletja, da se to večini ljudi, še posebej na podeželju, pa ne samo tam – ne mislim nič slabega –, zdi normalno sobivanje z živaljo. Ampak mislim, da bi morali tudi s kakšnimi preventivnimi akcijami – oziroma bolje rečeno – z nekim ozaveščanjem, da bi enostavno prišlo do tega, da bi ljudje začeli že v osnovi drugače razmišljati. Prepričana sem, da bi se, potem ko bi to spoznanje prišlo do ljudi samih, tudi obnašali bistveno drugače do svoje živali. Ne vem, da nek pes preživi celotno svoje pasje življenje, ki je res pasje v tem primeru, privezan na verigo, se mi zdi skrajno nedopustno. To je tudi tista zadeva, o kateri zakon piše – sama bi to uvrstila kot neprimeren bivalni pogoj. Torej, če je pes na verigi, je to zame neprimeren bivalni pogoj, še posebej, če gre za verigo, kratko en meter ali pa dva. Enako velja tudi za pesjake. Videla sem pesjake, v katerem se je pes komaj obrnil. To se mi tudi zdi neprimeren bivalni pogoj, če že govorimo o tem. To je ena stvar, na katero bi opozorila. Za cirkuse sem že tako ali tako omenila, da bomo pripravili – mislim, da smo se pripravljeni pogovarjati in da bomo pripravili v zvezi s tem amandma in seveda predlagamo prepoved gostovanja cirkusov z živalmi. Sedaj, v kakšni obliki in kakšni vsebini, o tem se lahko še pogovarjamo. Zavedam se, da je treba pri tem zakonu sprejeti celo vrsto kompromisov, jih tudi sama sprejemam, ker sama bi sprejela veliko strožji zakon, veliko veliko strožji [[...]]Ampak dobro, pač gremo postopno, tako kot sem rekla, potem ko bodo ljudje nekako ozavestili, da imeti psa, priklenjenega na verigo celo življenje, da je to dejstvo nesprejemljivo. Mogoče se bomo začeli vsi skupaj drugače obnašati in bomo sprejemali lahko še strožje zakone, kar se mi zdi nujno. Ena taka zadeva, ki je bila, je tudi nek pogum, ki smo ga videli – sama to označujem kot pogum – pri izreku sodbe. Mislim sicer, da še ni pravnomočna, da ne bom sedaj kakšne pravniške napake povzročila, ampak pri odločitvi sodišča glede mučenja v tisti občini, iz katerem prihajam in me je zaradi tega kar groza, se pravi, gre za precedens. Mislim, da bi v taki smeri morali iti tudi pri kaznovalni politiki, saj takih primerov resnično [[...]]Če bom rekla, da jih je preveč, nobenega itak ne bi smelo biti, ampak v tem primeru je šlo resnično za grozljivo dejanje. Potem naslednja zadeva. Velik problem so tako psi kot mačke, ampak v zadnjem času, pa tudi, kolikor se sama srečujem s temi zadevami – pa se kar pogosto –, so mačke tiste, ki so v še slabšem položaju. Dobro, imajo svobodo, za razliko od tistih psov na verigi, imajo mačke brez lastnikov še vedno svobodo, samo ta svoboda jim kaj malo koristi, ker vemo tudi, kako se množijo in imamo potem že cela mačja krdela ubogih revežev, ki se potem pritepejo k tistim hišam, kjer jih kdo prijazno sprejme, sicer pa –, saj veste, kako je s tem. Tako recimo vem, da bi bil register za mačke v tem primeru trd oreh, ampak vseeno bi razmišljala tudi v tej smeri. Kar se pa tiče samih društev in vsega, so že tudi kolegi iz SD veliko o tem povedali. Tudi jaz se bolj nagibam k tej spremembi, da bi besedo lastnik nadomestili z besedo skrbnik, se mi zdi ustreznejša, ne vem, pa kaj to pomeni za vso ostalo zakonodajo. Ne vem, kaj to vse prinaša, ampak se mi zdi smiselno. Na kar bi še opozorila, je to, če spet ostanem pri enem primeru, da je, recimo, človek, ki je zelo trpinčil svojo žival, bil pravnomočno tudi obsojen ali kaznovan – ne vem, tu gre za poseganje v neke druge okvire človekove svobode, ampak, morda je smiselno razmišljati tudi o tem, da ne more kar tako biti lastnik oziroma skrbnik neke druge živali. Ne vem, kako se to uredi, ampak sem prepričana, da boste, če ste bili sposobni sestaviti tako dober zakon, našli rešitve tudi za to; če pa so že, potem pa sploh. Zdi se mi, da bi bilo skoraj nujno, da je to nekje napisano. Potem še kar se društev tiče. Tudi predlogi, ki smo jih slišali, pa tudi sami vpleteni, da rečem, so predlagali. Gre za to, da bi društvo, ki pridobi status društva, ki deluje v javnem interesu, da bi dobilo položaj stranke v nekem inšpekcijskem postopku, v katerem je tudi podalo prijavo mučenja neke živali. Se pravi, da bi se lahko potem celo zadevo tudi spremljalo, da ne bi bil samo ta prvi korak. Kolikor vem, zdaj po novem anonimna prijava ne bo več mogoča, mislim, da gre zakon nekako v tej smeri. Se pravi, da boš moral mučenje živali prijaviti z imenom in priimkom, kolikor sem razumela iz zakona, sicer me pa popravite. Skratka, zdi se mi zelo pomembno, da bi društvo, ki je zaznalo mučenje živali, sodelovalo tudi v nadaljevanju postopka in bdelo nad tem, ker se mi zdi, da bi bil potem tudi končni učinek zagotovo veliko boljši. Kar se tiče živalske policije. Mislim, da so to želje številnih, tudi sama sem za tako rešitev. Vem pa, da je zdaj v tej situaciji kar koli takega verjetno že skoraj bogokletna misel – ampak nič hudega! To se da urediti tudi znotraj drugačnih institucij, ne ravno policije kot take, na primer, znotraj socialnega podjetništva, prostovoljstva ali česa podobnega. Ampak, jasno, v zvezi s tem bi bilo treba spet cel kup zadev urediti, poleg zakonske ureditve. Pa vendar se mi zdi, da je teh primerov pri nas veliko in da smo še zelo – ne vsi, ampak zelo velik del prebivalstva, populacije, še vedno ni dovolj občutljiv do takih kršitev, takega mučenja oziroma nečesa ne prepozna kot mučenje. Morda bi bilo smiselno tudi v tej smeri razmišljati. Predvsem pa, kot sem že prej povedala, ozaveščanje se mi zdi ključno, da ljudje sami pridejo do spoznanja, da je preprosto nepojmljivo in nesprejemljivo, da žival preživi svoje življenje na verigi. Mislim, to bi moralo biti vsakomur jasno, pa ni. Tako bi mogoče tudi v tej smeri lahko organizirali kakšne dejavnosti, ne mislim samo z brošurami ali z ne vem čim, pač pa se mi zdi, da je veliko boljši osebni stik, obisk, ki lahko pripomore k temu. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Samo Bevk. Pripravi naj se gospod Roman Žveglič.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Poslanke in poslanci smo dobili tudi pismo civilne iniciative, ki predstavlja več kot 30 tisoč državljank in državljanov Republike Slovenije, ki nas pozivajo, da ne sprejmemo tega zakona oziroma da ga zavrnemo. Obenem pa so se pripravili tudi na to, da bo zakon v Državnem zboru sprejet, in so predlagali tudi konkretne spremembe oziroma dopolnitve. Ministrstvo, ki je pristojno za to področje, pozivam, da temeljito prouči te predloge in jih v največji meri tudi upošteva. Nekatere so še posebej izpostavile tudi moje kolegice in kolegi. Recimo, namesto besede lastnik je lepša in bolj vsebinska beseda skrbnik in tako dalje. Obenem pa 18. člen predloga zakona omogoča tudi uvedbo posebnega prispevka, se pravi, posebne komunalne takse, ki bi jo plačevala vsa gospodinjstva v državi. To se mi pa zdi malo bolj sporno. En zakon o uravnoteženju javnih financ na eni strani, en tak zakon na drugi strani, ena komunalna taksa na eni, druga na tretji strani in ti stroški za gospodinjstva se kopičijo. Znižanje socialnih prispevkov, nižanje pokojnin in tako dalje. Zdaj smo slišali, da je ena izmed slovenskih občin za 100 odstotkov povišala komunalne storitve. Župani nekritično nasedajo raznim ponudnikom radarskih storitev v svojih mestih, da bodo tako povišali občinski proračun. Mislim, da to ne bi bilo smiselno, da se da na kakšen drug način urediti probleme, ki se dotikajo komunalne takse, ki bi bila za te stvari predpisana kar za vse državljanke in državljane. Za konec še nekaj. Bral sem nek članek, da sta se dva psa točno določene pasme in točno določenega legla izkazala tudi kot odlična policijska psa, specialista, iskalca mamil. Tudi jaz sem v nevednosti občudoval pamet teh psov, dokler nam ni pred leti upokojena profesorica anesteziologije razložila, da te pse prej naredijo za odvisnike od mamil in da potem, ko odkrijejo mamilo, dobijo ustrezno nagrado. To pa je seveda trpinčenje živali, podobno medicinskim poskusom na živih bitjih. Še posebej so takšni psi učinkoviti, ko so, kot z angleško besedo rečemo "in need", tako da tukaj gre res za neko dvomljivo zadevo in mislim, da bi lahko tudi to nekako z zakonom uredili in prepovedali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Roman Žveglič. Potem ima še predlagatelj, torej Vlada možnost besede.
Hvala za besedo. Spoštovana podpredsednica, dragi kolegi, spoštovane kolegice! S tem zakonom poskušamo urejati ta odnos med ljudmi in živalmi. Zdaj, hvala bogu, da ne poskušamo še med živaljo in živalmi, ker potem bi se začel spraševati, ali moj muc doma na kmetiji še lahko lovi miši in ostale glodavce ali ne. Tako se mi poraja misel, da je dobro, da na kmetijah ne orjemo več s konji – kaj bi bilo to opredeljeno, da danes trpinčimo sicer druge konjske sile v drugačnih oblikah? Prej je bilo veliko rečenega o verigah, o bivalnih prostorih in tako naprej. Sam sem sicer trdno prepričan, da vsak ni primeren za lastnika, še manj pa za skrbnika živali. Kajti smatram, da sta to različna pojma: lastnik lahko žival kupi in jo da nekomu v skrb. Tako te stvari ne moremo kar poenotiti. Seveda mora lastnik imeti tudi svoje obveznosti, skrbnik pa še marsikaj drugega. Pri tem moram povedati, da sem priposestvoval tri muce, ki jih je nekdo pripeljal in jih odvrgel blizu moje kmetije in so prišle noter. Sicer med seboj še uvajajo hierarhijo in je kar precej prask in tudi glasnega vpitja, ampak te stvari se bodo morale same urediti. Skušam pa jim pomagati, da so zadeve čim bolj naravne. Tudi psička Tačka, ki jo imamo na kmetiji – moram reči, da nikoli nismo imeli na kmetiji privezanih živali, psov smo seveda zamenjali že kar nekaj, ker so bile takšne in drugačne okoliščine –, tudi ona ima zdaj še eno poglavje do teh treh muc, ampak po moje se bodo kar kmalu vpeljali. Dva sta že tako [[...]], s tretjim imajo še nekaj dela. Okoli teh bivalnih prostorov; sicer smatram, da je kavč v dnevni sobi popolnoma neprimeren bivalni prostor, sploh za mačke in pse, ampak, to je moje mnenje, katero mnenje pa bo lahko drugačno. Res pa je, da je veriga popolnoma neprimerna. Treba bi bilo tudi pogledati, sploh te lastnike domačih živali, malih živali, ki so v urbanih naseljih – pač, ta žival marsikaj od lastnika in skrbnika zahteva. Druga stvar je tudi okoli teh stroškov, ki jih imajo občine za zapuščenega psa, ki pride v zavetišče. Ti stroški občine stanejo približno okoli 300 evrov za 30 dni. To je približno 10 evrov na dan. Za ilustracijo, jaz sam, ki redim tudi bike, dobim za oskrbovalni dan približno evro na dan. Se pravi, moram kupiti tele, moram zavarovati, mu moram nuditi kompletno zdravstveno oskrbo, veterinarja, če je treba, zagotoviti vso krmo in seveda, če ga dobro prodam, potem dobim približno bruto za oskrbovalni dan – en evro, če odbijem stroške nabave tega bika. To je pa trg. To je pa realnost! Dajmo se še o tem malo vprašati. Pri vseh teh zadevah, ki jih zakonsko prepisujemo itd., se pravi, se takoj najdejo lovci na proračunski denar ali pa na državne jasli. Okoli cirkusov. Moje mnenje je, da v cirkusih ne prihaja do nič večjega trpinčenja živali kot pri dresuri psov, kot pri treningih konjev za konjske dirke ali pa pri ostalih legalnih živalskih stvareh. Mogoče bi pa se obrnil še na nekaj, kar sem že prej omenil, to je tako imenovano obredno klanje. Iz poslanske skupine sem dobil že odziv, da so določeni državljani poklicali in me označili za surovino. Nisem nikakršna surovina, jaz v življenju nisem ubil živali, čeprav sem jih precej veliko že vzredil. Prva stvar je, da sem bil lani, pardon letos poleti v Italiji, ob prodaji enega mojega kamiona bikov – in pri mojem prijatelju – in smo šli pogledat, kako imajo to v Italiji narejeno, bolj smo šli gledat pogoje klanja, ker smo izvedeli, da bo to ena manjša klavnica, ampak tam je bilo še eno drugo presenečenje; to je bilo halal klanje za muslimane. Prišli so klavci, ki so bili za to usposobljeni, in ko sem gledal klanje [[...]]Nobeno klanje ali nobeno ubijanje živali ni humano. To mora biti jasno, ker mi imamo neke termine o humanem klanju; pač, klanje je klanje. V končni fazi ne bi rad bil grob, žival, če je namenjena, da gre na drugi svet za prehrano živali, je v končni fazi vseeno, kako konča. Tudi ta postopek klanja pri halalu se meni ni zdel nič bolj grozovit, kot je to, kar delajo naše klavnice, ki uporabljajo tako imenovano humano klanje. Res pa je, da je to lahko tudi neka tržna niša in za to tržno nišo bi pa povedal še eno zgodbo. Zanimiva je reportaža v reviji Kmetovalec – kasneje bom tudi ta članek dal ministru in direktorici Vursa, kako se v Porurju, ker je veliko Turkov v Nemčiji, pripadniki muslimanske verske skupnosti že vnaprej dogovorijo z lastnikom teh živali, odberejo žival, izberejo ušesno številko, se dogovorijo o času klanja, ki pa je 70. dan po končanem postu, po ramadanu, tako imenovani kurban bajram. Takrat na tej kmetiji, kjer imajo registrirano tudi klavnico in dovoljenje za razsek, sicer zelo v takih improviziranih zadevah, kar pri nas nikakor ne bi šlo, pač te živali pokoljejo. To je za tisto kmetijo tržna niša in tudi za pripadnike verske skupnosti, ki imajo lahko svojo tradicijo verovanja. O nečem podobnem bi se lahko tudi v Sloveniji dogovarjali z manjšim klavnicam, to bi lahko bila neka tržna niša, zato smatram, da bi verjetno bilo dobro še v zakonu imeti tisto določilo, da je za ta način klanja potrebno predhodno dovoljenje, v posebnih prostorih, kot to mora biti, in bi bila ta stvar za zainteresirane rejce in tudi za pripadnike verskih skupnosti dovoljena. Na koncu bom dodal še eno misel, sam sicer menim, da je v Republiki Sloveniji za male živali kar dobro poskrbljeno – zakonsko in ostalo, seveda odvisno od lastnikov. Smatram, da so velike živine, to pa sedaj ponavljam, živine in ne živali, pa preveč zaščitene.
Hvala lepa. Želi predlagatelj, to je Vlada, besedo? Izvolite.
Zelo na kratko. Najprej iskrena hvala za to enotno podporo, da je zakon primeren, kakor sem razbral iz stališča poslanskih skupin. Zahvala tudi za to razpravo in za predloge, ki so bili podani. Podobno kot se je doslej zakon pripravljal na takšen način, da se je resnično želelo prisluhniti čim večjemu številu tako strokovnih mnenj kakor tudi nevladnega sektorja in skupaj pripraviti čim boljši zakon, bomo to storili tudi v nadaljevanju. Verjamem, da bomo na koncu tudi lahko mirne vesti zakon sprejeli. Hvala lepa in mislim, da kakšne potrebe po posebnih komentarjev danes tudi ni, ker govorimo o splošni razpravi. V nadaljevanju na samem odboru Državnega zbora bomo spregovorili o podrobnostih.
Hvala lepa, gospod minister. Ker čas, določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ker ne vidim več interesa oziroma potrebe po dodatni razpravi, zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnji obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v sredo, 21. novembra 2012, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH DOLOČENIH ZAKONOV NA PODROČJU VARNE HRANE, VETERINARSTVA IN VARSTVA RASTLIN V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Francu Bogoviču, ministru za kmetijstvo in okolje.
Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov na področju varne hrane, veterinarstva in varstva rastlin je, kot ste dejali, ta naslednji zakon, ki ga želimo sprejeti za uresničitev racionalnega in celostnega pristopa na področju varne hrane. Predlagani zakon združuje Veterinarsko upravo in Fitosanitarno upravo, večji del Direktorata za varno hrano in del kmetijskega inšpektorata v enotno institucijo s statusno obliko organa v sestavi v okviru Ministrstva za kmetijstvo in okolje, ki se imenuje Uprava za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin. Naloge nove institucije bodo predvsem priprava predpisov s področja varne hrane, upravljanje s tveganji za zdravje ljudi, živali in rastlin, izvedba enotnega uradnega nadzora v verigi varne hrane, vključno s spremljanjem pojavov tveganja. Z zakonom je jasno določena linija poveljevanja, kar je ključnega pomena za hitro in učinkovito ukrepanje ob pojavu nevarnosti z zdravje ljudi, živali in rastlin oziroma varnost potrošnikov. Nova uprava bo pokrivala zdravje rastlin, fitofarmacevtska sredstva, semenarstvo, krmo, zdravje živali, zaščito živali, varnost in kakovost živil živalskega in rastlinskega izvora tako v upravnem kot v nadzornem delu, razen upravnih nalog na področju zaščite kmetijskih pridelkov in živil – tu govorim o shemi kakovosti, te ostanejo znotraj direktorata. Zaradi tega, ker ta zakon posega v toliko področij, je tudi predlagan na takšen način, da posega v deset zakonov. Želeli smo to narediti zato, da tudi zakon kot celota ostane konsistenten, kajti če bi en od zakonov ne bil sprejet, se v bistvu konsistentnost zakona poruši. Za uveljavitev predlaganega zakona bo iz štirih organov v novo upravo združenih skupaj nekaj manj kot 400 javnih uslužbencev – sem že omenil, kateri organi se združujejo. Nova uprava bo kot organ v sestavi v okviru svojih pristojnosti oblikovala enotno strategijo in pripravljala pravne podlage, izvajala specializirane strokovne naloge, upravljala uradni nadzor v okviru tega in tudi inšpekcijske preglede. To predstavlja racionalizacijo, ki je ob splošnem krčenju kadrovskih virov državne uprave zelo pomembna. V novi upravi je predvidena enotna inšpekcija, ki jo bodo izvajali uradni veterinarji, fitosanitarni inšpektorji, in inšpektorji za hrano. Z enotno zakonodajo ne bo več podvajanja ali sivih con v pristojnosti do zdaj različnih inšpekcij, s povezavo štirih obstoječih informacijskih sistemov se pričakuje racionalizacija delovnih procesov in izraba kadrovskih ter finančnih virov. Z ustanovitvijo nove uprave bo dosežen enoten način imenovanja laboratorijev. Petič, za nosilce dejavnosti je pomembna poenostavljena komunikacija; in to, kar je najpomembnejše, ocenjujemo, da je tudi komunikacija s potrošniki, ki sedaj poteka parcialno, po posameznih pristojnih organih, bo v novi upravi učinkovitejša. Na področju varne hrane torej sledimo racionalizaciji in hkrati zagotavljanju visoke ravni varovanja življenja in zdravja ljudi ob upoštevanju varovanja zdravja in zaščite živali, zdravja rastlin in ustrezne obveščenosti ter zaščite potrošnikov. Državni zbor je opravil prvo obravnavo zakona 25. 9. in 26. 9. je sprejel, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, dne 7. 11. je zakon obravnaval matični Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano in okolje in sprejel besedilo predloga zakona z vključenimi amandmaji. Državnemu zboru zato predlagam, da zakon sprejme.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano in okolje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku mag. Dejanu Židanu.
Hvala, predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci, gospod minister in ekipa, lep pozdrav! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano in okolje je predlog zakona obravnaval na 13. seji 7. novembra 2012. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za kmetijstvo in okolje, Zakonodajno-pravne službe, Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije in Konfederacije sindikatov Slovenije Pergam. Odboru je bilo priloženo in predstavljeno mnenje Zakonodajno-pravne službe. Imela je dve pripombi. Prva je bila na nomotehnični pristop, saj zakon deluje po načelu omnibusa, ki naj bi bil uporabljen izjemoma in restriktivno. Druga pripomba pa je pravnosistemske narave, saj zakon ureja področje, ki se da urediti tudi z uredbo Vlade. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Državnega sveta, ki zakon podpira, hkrati pa opozarja, da en del inšpektorata, to je Zdravstveni inšpektorat ostane na Ministrstvu za zdravje. Kmetijsko-gozdarska zbornica Slovenije je podpirala racionalizacijo in opozorila, da ni sodelovala pri pripravi zakona, in prav tako kakor Državni svet opozorila, da celotno področje živil ni v pristojnosti nove uprave, ampak ostaja del na Ministrstvu za zdravje. V razpravi je sodeloval tudi predstavnik Konfederacije sindikatov Slovenije Pergam, ki pa ocenjuje, da je zakon preuranjen in pomeni korak v napačno smer. V razpravi članov odbora so člani iz koalicijskih poslanskih skupin menili, da se s predlogom zakona vzpostavlja učinkovit sistem, ki preprečuje podvajanje in omogoča, da vsak sistem nosi svoj del odgovornosti. Poleg tega predvideva reorganizacijo, ki bo zagotovila transparentnejši pregled sistemizacije delovnih mest, omogoča racionalizacijo dela na upravnem in ostalih področjih, enotno in celovito strategijo obvladovanja tveganj, enoten in preglednejši način komuniciranja z nosilci dejavnosti, potrošniki, bolj enotno delovanje laboratorijev, večjo transparentnost rezultatov in zato podpirajo tovrstni zakon. Člani odbora s strani opozicije pa so nasprotno menili, da je tovrstna sprememba nepotrebna, saj ima Slovenija že vzpostavljen sistem nadzora, ki dobro deluje. Poleg tega pa novela ne rešuje vprašanj, kako izboljšati nadzor nad varno hrano. Po končani seji odbora se je odbor opredelil do vloženih amandmajev koalicijskih poslanskih skupin in jih sprejel. Odbor je odločal tudi o predlogu člana odbora, ki je pozval k amandmajskemu predlogu Pergama za amandma, da se črta 24. člen predloga zakona. Tega predloga odbor ni sprejel. V skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora je odbor glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih potrdil. Glede na to je Državnemu zboru posredovan predlog zakona z upoštevanimi amandmaji. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 6. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni mogoča. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 19. novembra 2012. Torej, v razpravo dajem 10. člen ter amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Prijavljena sta dva razpravljavca, prvi ima besedo [[...]]Vidim, da je bil interes. Mag. Židan, se boste kasneje prijavili? Prvi ima besedo gospod Branko Ficko. Izvolite.
Hvala za besedo. V Pozitivni Sloveniji smo že od samega začetka zagovarjali celovit pristop pri zagotavljanju varnosti hrane, vključevanje vseh področij v verigi od njive do potrošnika. Opozarjali smo tudi, da pri tej spremembi zakona ne gre za celovit pristop, ampak gre samo za združitev že obstoječih služb znotraj posameznega ministrstva. Opozarjali smo, da gre že pri predlogu za zavajanje vlade, ki je govorila o celovitem pristopu, kar to ni. Vlada je to z uredbo 2. 11. 2012 samo dokazala, ko je sprejela uredbo o spremembah o organih v sestavi ministrstva z uveljavitvijo 1. 1. 2013. Se pravi, da po našem mnenju ne gre za sistemsko ureditev varne hrane, temveč za izvajanje politično dogovorjene kadrovske politike. To po domače pomeni, da ne bomo naredili nič drugega kot sedanji Vurs, Fitosanitarno upravo, Direktorat za varno hrano in en del kmetijskega inšpektorata dali pod vodenje veterinarske oblasti in dobili bomo še enega super podministra. S tem je varna hrana za potrošnika, o kateri se je tudi v tem hramu obljubljalo, daleč od tega in potrošnik ne bo zaradi tega jedel nič bolj varno in boljšo hrano. Seveda bomo iz vseh teh razlogov temu zakonu nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Katarina Hočevar.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem skupaj! Sama amandmaja Socialnih demokratov k 10.a členu ne bom podprla, ampak bom podprla zakon v vsebini, kakor je predložen. To utemeljujem s tem, da ima minister v svoji pogodbi o zaposlitvi zapisano, da je odgovoren za delovanje resorja kmetijstva in okolja, da vodi in organizira delovne procese in upravlja s kadrovskimi viri v okviru svojega resorja. Minister s tem predlogom ne dela nič drugega, kot izvršuje svoja pooblastila oziroma izvaja dela in naloge, ki mu jih predpisuje njegova pogodba oziroma zakonodaja. Že leta 2009 je takratno Ministrstvo za javno upravo pripravilo spremembo Uredbe o notranji organizaciji, sistemizaciji, delovnih mestih in nazivih v organih državne uprave. Že takrat je bila ta težnja, da državno upravo racionaliziramo in tam so bile tudi končno določene omejitve in normativi, koliko delovnih mest ima lahko posamezen oddelek, sektor, organ v sestavi in direktorat, da ga sploh lahko ustanovimo. Z veseljem ugotavljam, da minister za kmetijstvo in okolje temu predlogu sledi, in upam, da bodo temu sledili tudi drugi ministri. Mislim, da se vsi strinjamo, pred volitvami so nas bila polna usta, koliko organov moramo ukiniti, kaj moramo vse v javnem sektorju racionalizirati in se ne morem strinjati, da je en organ, ki ima 18 zaposlenih, da se bo zdaj zgodila ne vem kakšna katastrofa, če ga prepojimo k drugemu organu. To se dela s Fitosanitarno upravo in pa tako z Direktoratom za varno hrano, ki po tem predlogu uredbe sploh ne bi, če bi se udejanjil in upam, da bomo tudi to, da bo to vlada dala na dnevni red, sploh ne bi imela pogojev, da obstajata. Poglejte, kmetijska politika je ena najkompleksnejših politik Evropske unije. Marsikaj se je naredilo ali pa marsikatere evropske zahteve, ko se je to v pravni red Slovenije vneslo, se je res mogoče delalo samo zato, da zadostimo zahtevam Bruslja. Zato se je tudi na področju kmetijstva dogodilo, da so različne organizacije enote implementirale iste direktive in zato se dogaja, da danes ušesno številko v naših slovenskih hlevih kontrolirata kar dva inšpektorja. S tem predlogom zakona je predvidena enotna inšpekcija, ki jo bodo izvajali uradni veterinarji, fitosanitarni inšpektorji in inšpektorji za varno hrano. Pri tem je pa bistveno to, da bodo prihajali iz iste institucije, z enotnimi navodili, kar bo seveda povečalo transparentnost poslovanja, sistemizacija in pristojnost delovnih mest bo bolj jasna, izboljšala se bo notranja komunikacija in – ja, zadnjič na odboru je spoštovani poslanec Gašpar Gašpar Mišič rekel, da je katastrofa, če so zdaj neenotne evidence. Ja, bile so in sedaj z združitvijo v eno upravo se bodo tudi računalniške evidence in registri združili in tudi tukaj je pričakovati kar dobršen del prihranka. Res je in priznam, da s tem zakonom ne urejujemo oziroma ne udejanjamo tiste teze od vil do vilic, jo pa od vil do krožnika. In prvi korak smo naredili že, ko je bilo 2009 velik del oziroma zdravstveni inšpektorji, ki se ukvarjajo z varno hrano, so bili premeščeni pod okrilje kmetijske inšpekcije. Danes delamo drugi pomemben korak, da bomo imeli to verigo popolnjeno, bo potreben še en korak, da bo še en del, manjši del, poudarjam manjši del, zdravstvenih inšpektorjev nekako pripojenih v to verigo. To ni razlog, da bi zakon, ki je dober in zasleduje racionalizacijo na tem področju, zavrnili. Zato ga bom danes podprla in hkrati dejansko čestitala ministru Bogoviču, da mu je uspelo to, za kar sta se trudila že dva njegova predhodnika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker vidim, da je še interes za razpravo, odpiram prijavo na razpravo k amandmaju k 10. a členu. Prijavljeni so trije razpravljavci. Prvi ima besedo gospod Janez Vasle.
Pozdravljeni še enkrat! Malo me je presenetila gospa Katarina Hočevar, ki je tako lepo razložila to zadevo in bi se z njo povsem strinjal. Moram pa vseeno reči, da smo tudi v Novi Sloveniji večkrat poudarili, da vidimo veliko dodano vrednost v tej združeni, enotni Upravi za varno hrano, kot jo predvideva novela zakona. Trenutno štiri službe skrbijo za to, da potrošniki uživamo neoporečno hrano. V tej novi obliki, recimo, ob nastopu kakšne krize, napake, infekcije, menimo, da bo ta pristop in odziv pristojnih hitrejši in učinkovitejši in bo ta komunikacija tudi bolje potekala. Pomembno se nam zdi tudi, da bodo kmetje razbremenjeni, saj bo inšpekcijskih nadzorov pri njih manj, s tem pa bodo tudi stroški manjši. Ni pa zanemariti dejstva, da je s tem dosežena manjša poraba proračunskih sredstev in se pri tem ohrani skupno število zaposlenih. Tudi mi smo že pozvali Vlado, da na področju varne hrane pri kadrih in denarju ne varčuje, in na tem mestu ponavljam ta poziv. Vendar pa, kot rečeno, tega amandmaja ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Dragan Bosnič ima besedo.
Hvala za besedo. Amandma, jasno, podpiram, kar je stališče tudi naše stranke, vendar pa zakona ne. Bi pa povedal, zakaj in kaj je tisto, kar me najbolj moti. Ideja zakona se mi zdi dobra, vendar pa me moti izvedba v smislu predvsem inšpekcijskega nadzora. Namreč, tu bi nekaj prebral oziroma citiral, zato ker je bilo javno objavljeno. Bob dneva, to je udarna misel dnevnika Večer, gospe ne bom imenoval, ker nisem vprašal za dovoljenje, je pa čistilka. Pravi: "Na kraj pameti mi ne pade, da bi pogledala, kaj na izdelku piše, je zdravo, ni zdravo, koliko konzervansov ima, je slovensko ali ni. Zame je pomembna samo cena. Kupujem tisto, kar je v akciji, in temu prilagajam svoj jedilnik." Namreč, mislim, da je odgovornost do teh ljudi tudi na zakonu. Se pravi, zakon se mora odgovorno postaviti do ljudi, in teh je vedno več, ki kupujejo to, kar zmorejo. To pomeni, da je naša odgovornost do njih večja. Zato vztrajam na tistih pomislekih, ki sem jih tudi na odboru izrazil, glede nadzora, glede inšpekcij. Ne govorim o ušesnih plombah, s tem se strinjam, absolutno ne, pač pa govorim o nadzoru – in vemo, kaj to pomeni, sploh za te, ki gledajo na ceno izdelka, zato da pač nekaj pojedo.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan.
Hvala, predsedujoča. Še enkrat lep pozdrav, spoštovani poslanke in poslanci, minister z ekipo! Ko sprejemamo tovrstne zakone, se vedno vprašamo precej preprosto: Ali bo zaradi tega slovenski potrošnik bolj varen? In tu moramo pogledati dogajanja kot celoto, kaj v tem trenutku opažamo. Po predlogu proračunov za leti 2013 in 2014, ki bosta, upam, spremenjena – in tu podpiram gospoda Vasleta iz Nove Slovenije –, opažamo, da se pomembno zmanjšujejo denarna sredstva za analize, ki bi jih moralo biti v naslednjem letu več. Namreč, zaradi vedno težjega stanja v Sloveniji se spreminjajo nakupovalne navade Slovenk in Slovencev. Pri hrani varčujejo, manj se kupuje in išče se najcenejše izdelke. To pomeni, da se tveganje na tem področju izrazito povečuje, država pa pristojnemu organu zmanjšuje sredstva za 12 % in ocena tveganja se poslabšuje. Torej, razumel bi, da bi se povečevala, se pa zmanjšuje. To je prvo dejstvo. Drugo dejstvo, ki je pomembno, je, da je zakon v bistvu korak naprej, to je treba priznati. Nekatere stvari se združujejo, kar je prav. Vendar ponovno je to eden izmed mnogih korakov, ki jih bomo očitno še morali narediti. Največja zamera temu zakonu je, da se verige ne sledi do konca. Nobenega razloga ni, da ne sledimo tujim modelom, kjer je združena tudi zdravstvena inšpekcija v celoti. Kot tretje pa se moramo zavedati, da bo ponovno sledila sprememba, zato ker se evropska doktrina na tem področju nadgrajuje. Imel smo možnost, da sem se ne dosti tednov nazaj pogovarjal s komisarjem za kmetijstvo Dacianom Cioloşom, ki trenutno sicer ni najbolj odgovoren za to področje, to je komisar Dalli, ki ga je odnesel nek škandal. Ampak tudi on je potrdil to, kar mi vemo v Sloveniji, sistem je v pregledu, sistem se mora nadgraditi, ker v Evropi deluje, na žalost, neenotno. Mi še vedno vemo, verjamemo in vemo, da v Sloveniji sistem zagotavljanja varne hrane, ki ga je v prvi vrsti že pred mnogo leti zelo učinkovito razvila Veterinarska uprava, dobro deluje. V zadnjih letih pa imamo tudi mnogo pozitivnih zgodb na področju zelene verige, ki jo je kmetijska inšpekcija do sedaj nadzorovala. Torej, sistem deluje. Vendar v Evropi se bo spremenil, šli bomo v bolj enotni sistem in temu bomo morali, na žalost, slediti tudi v Sloveniji. Zakaj predlagamo mi kot Socialni demokrati takšen amandma? Razlog je preprost. Če ste pregledali mnenje Zakonodajno-pravne službe, je, če povem preprosto, dosti enostavno. Govori, da tovrstna sprememba, ki nastaja, se da urediti z vladno uredbo. Vladna uredba omogoča, da se tovrstne spremembe organov znotraj istega ministrstva uredijo z vladno uredbo. Zato to, kot je sedaj napisano, mi razumemo, da v bistvu skuša vlada ali pa ministrstvo prenesti svoj del politične odgovornosti na Državni zbor. Da bo Državni zbor prevzel krivdo za morebitne afere, ki bodo nastale v naslednjih letih. Mi temu nasprotujemo, zato smo vložili ta amandma. Tisti, ki takšne spremembe predlaga, naj potem tudi legitimno prevzame odgovornost. Hvala.
Hvala lepa. Ali bi morebiti še kdo želel razpravljati? Vidim, da je interes za razpravo. Torej, odpiram prijavo na razpravo k 10.a členu ter amandmaju k temu členu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prijavljeni so trije razpravljavci. Prvi ima besedo gospod Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Veseli me, da je tudi bivši minister gospod Židan danes – mislim, da prvič – priznal, da je to korak v pravo smer. Sicer se z vsemi rešitvami ne strinja, ampak da pa je to korak naprej. Zakaj sem začel s tem? Zato, ker vem, da je tudi on v svojem mandatu pripravljal podoben zakon in mislim,da ga ni implementiral samo zaradi tega ne, ker mu je zmanjkalo časa. Drugače pa so bile rešitve zelo podobne tem rešitvam, ki jih imamo danes na mizi. Poglejte, združevanje področja nadzora nad varno hrano, mislim, da je dobra rešitev. Resda ni optimalna. Tudi sam sem si želel, da bi tudi zdravstveni resor prišel pod to okrilje. Ampak, potem ko človek razmišlja, ali bi bilo prav, da bi šli zdravstveni inšpektorji pod resor kmetijstva, je pa vprašanje, če bi bila to najboljša rešitev. Mislim, da v danih razmerah, da je tako, kot je, kar prav. Prepričan sem, da predlagani zakon sledi načelu smotrne porabe sredstev, predvsem pa se zasleduje namen, da se s čim manjšim obsegom sredstev doseže čim večji učinek pri izvajanju z zakoni določenih nalog v okviru tega enotnega programa. Ne nazadnje tudi v koalicijsko pogodbo smo takrat zapisali, poleg vseh teh splošnih ciljev, zagotavljanja varne hrane, prehranske varnosti in promocijo uravnotežene prehrane. Zapisali smo, da bo pozornost posvečena tudi združitvi področja celotne varne hrane, ki bo organizirano pod okriljem ene organizacijske enote. Mislim, da je bilo o tem zakonu povedanega že zelo veliko. Do tega, da je korak v pravo smer, smo sedaj prišli pravzaprav vsi, čas bo pokazal, če je to definitivno res tisti optimum. Ampak jaz verjamem v ljudi, ki to delo že sedaj opravljajo, ker sistem varovanja hrane je že ta trenutek dober. Mislim, da ga s tem samo nadgrajujemo. Isti ljudje bodo upravljali s temi nalogami. Tako ne bi strašil z nekimi aferami, ki se bodo v prihodnje dogajali, in se bojim takih napovedi oziroma takih napovedovanj nekoga, ki ta sistem zelo dobro pozna. Tega amandmaja ne bom podprl, podprl pa bom ta zakon, ki gre v pravo smer. Seveda pa bo čas pokazal, kdaj in kako ga bo treba še nadgrajevati in dograjevati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan, imate verjetno repliko? Izvolite.
Ker me je gospod poslanec ponovno vprašal, ponovno kot na odboru – hvala –, bom isto tudi odgovoril. Res je, strokovna skupina je pričela pripravljati spremembo zakonodaje, strokovna skupina je tudi obiskala nekaj referenčnih držav, tudi ugotovila, da je finski model, ki je malo drugačen kakor trenutni zakon, mogoče najboljši, ampak v nekem trenutku je bil proces zaustavljen lansko leto. Proces je bil namreč zaustavljen v tistem trenutku, ko je v Evropi izbruhnila afera escherichio coli na solati, pa potem še marsikje drugje. Evropski komisar za zdravje, sedaj že bivši gospod Dalli, je ugotovil tisto, kar smo mi tako ali tako vedeli v Sloveniji, ko smo se pritoževali, kako imamo nadstandard, drugje pa ne, da je sistem neenotno urejen, da se bo naredil scanning in na podlagi tega bo prišlo do enotnih smernic. Kakor koli, sistem v Sloveniji deluje zelo dobro, mogoče celo najboljše v tem trenutku v Evropski uniji, zato je bila takrat politična odločitev, da počakamo na nove usmeritve in ne kar naprej spreminjati organizacijsko strukturo organov, ki dobro delujejo. To je bil, spoštovani poslanec, razlog, ne pa to, da je vlada trajala, kakor dolgo je pač trajala. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Roman Žveglič.
Hvala za besedo. Amandmaja ne bom podprl, ker potem v bistvu tudi tega zakona kot takega skoraj ne rabimo in nima smisla, da je. Če se še jaz malo vključim v to polemiko. Po mojih vedenjih je bila takrat zadeva zaustavljena, ni bila vodena naprej iz podobnega razloga, kajti zdravstveno ministrstvo ni hotelo pristopiti k temu. Ampak to so govorice vaših bivših sodelavcev na ministrstvu. Potem verjetno oni mogoče meni govorijo drugače, kakor ste me pa vi, spoštovani bivši minister, informirali. Rad bi poudaril nekaj drugega, da imamo v Sloveniji relativno – po tem, kar sem videl živilskopredelovalnih obratov v Evropski uniji – najboljši sistem nadzora in kontrole nad živili. Sploh govorim za tiste, ki se pridelajo in predelajo v slovenskih živilskopredelovalnih obratih. Že prej sem povedal, da sem bil v Italiji. V eni klavnici, ko se je klalo 30 goved, je uradni veterinar prišel šele potem, ko se je začelo klati 26. žival. Pri nas v Sloveniji ne more biti zakola živali brez tega, da je uradni veterinar prisoten. To je seveda tudi že ena bistvena prednost v Sloveniji in tudi to je treba povedati slovenskim potrošnikom, kadar se odločajo o tem, ali kupujejo slovensko hrano ali ne. Druga stvar. Prednost slovenske tudi ne nazadnje primarne pridelave v kmetijstvu je tudi ta, da imamo majhne površine in ne nazadnje potem tudi majhne serije in tudi, če že pride do kakšnih problemov, se da lažje izslediti in tudi reakcija ni tako huda. Samo poglejmo, kakšen problem v Nemčiji so imeli z zmrznjenimi – kaj so bile, jagode ali maline –, se pravi v bivši DDR. Potem je bilo tam na 10 tisoče otrok, ker to je prišlo z velikih nasadov iz Španije, in dokler niso do tega prišli, so bile posledice katastrofalne. V Slovenji je ta sledljivost veliko lažja, je krajša in tudi produktov, ki pridejo z ene točke za prehrano ljudi, je manjše število. Se pravi, to je prednost. Druga stvar je okoli odgovornosti. Odgovoren mora biti, in tudi je, predvsem na prvem mestu tisti, ki proizvaja hrano za ljudi. Ta njegova odgovornost je največja; in tudi mora biti največja! Službe so pa za to, da te ljudi nadzirajo. Kakor sem že povedal, zaupanje, kar sem prej govoril, v slovenskega kmeta in slovensko predelovalno industrijo je sicer krasna, ampak to ne pomeni, da jih ni treba tudi nadzirati. V Sloveniji je ta nadzor večji, ostrejši, boljši kot v ostalih sosednjih državah v Evropski uniji. Zato bom zakon v celoti podprl, seveda ne bom podprl amandmaja k členu. Zakon bom, je korak naprej, v boljše. Tudi če pride potem še neka nova evropska direktiva, jo bomo lažje nadgradili takrat, kot pa če bi jo morali graditi od začetka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber ima besedo.
Hvala za besedo. Pridružil bi se tistim razpravam, kjer ste ugotavljali, da je ta zakon nepotreben, še posebej iz razloga, ker je dejansko Vlada že sprejela uredbo, s katero združuje Veterinarsko upravo Republike Slovenije in Fitosanitarno upravo Republike Slovenije v eno upravo. Če si je Vlada to lahko privoščila, preden je šla v spremembo tega zakona, potem menimo, da je resnično danes pravzaprav zapravljanje časa, ko sprejemamo zakon o nečem, o čemer je Vlada že sprejela odločitev. Še posebej je vendarle treba opozoriti tudi na dejstvo, da ni razlog za spremembo organiziranosti slabo delovanje Veterinarske uprave ali pa Fitosanitarne uprave. In če se pogovarjamo o področju varne hrane, potem bi se morali vprašati, ali je smiselno oblikovati zakon in ga poslati v državni zbor, če ne obstaja noben razlog, vsebinski razlog na področju izvajanja nadzora varne hrane, ampak je očitno nek administrativni razlog za to, da se gre v ta zakon. Vendar ta administrativni predlog pomeni naslednje, da se, če nič drugega, zamegljuje odgovornost, ne razčiščuje. Moramo vedeti, da ta uprava bo imela pristojnost, ne samo da izvaja strokovne naloge in upravne naloge, ampak bo imela tudi nadzor nad izvajanjem teh nalog. Po dosedanji ureditvi je takšen nadzor izvajalo ministrstvo oziroma je bil minister odgovoren za to, saj 72. člen Zakona o državni upravi to pristojnost ministru nalaga. Če bi bilo treba kaj odpraviti, če, recimo, v dosedanji ureditvi temu ni bilo tako, da minister ni opravljal tega nadzora, potem bi mogoče to pomanjkljivost bilo treba odpraviti na način, da se upošteva ta 72. člen Zakona o državni upravi in se ministru omogoči, da dejansko izvaja nadzor nad organi v sestavi ministrstva. Zdaj imamo pa občutek, da bo organ v sestavi ministrstva nadziral ministra. Torej, opozarjamo, da gre vendarle za manj pregledno ureditev, kar prinaša lahko številne nevšečnosti in če se pogovarjamo o temi varne hrane, je takšno ravnanje po našem mnenju nedopustno. Zato tudi vlagamo ta amandma, s katerim želimo opozoriti, da se iz tega zakona črta uprava kot taka, ki naj bi imela tako visoke pristojnosti, ki po našem mnenju presegajo celo pristojnosti ministra. Še enkrat pa poudarjam, če se je Vlada že z uredbo odločila, da bo to naredila, je to sicer v mnenju pristojnosti, ne vem pa, zakaj v ta okvir vpleta še Državni zbor. To počenja na način, da se ponovno loteva spremembe desetih zakonov z enim zakonom. Nesporno je, da to zmanjšuje tudi pravno varnost. Torej ne gre samo za vsebinski problem nadzora in funkcioniranja znotraj izvajanja nalog, ampak gre tudi za problem nepregledne ureditve zakonov, ki regulirajo področje varne hrane. Ta nepreglednost ponovno podira številna nova vprašanja, ki jih do sedaj, do danes, nismo imeli, ko pa bo ta zakon sprejet, če ga boste seveda potrdili, pa bodo te nove neznanke nastale. Takšen način sprejemanja zakonodaje predvsem zaradi nekih administrativnih želja, je povsem nepotreben tudi v tem času, ko dajemo prednost rešitvam, ali pa vsaj naj bi dajali prednost rešitvam, ki pomenijo čim manj nejasnosti pri izvajanju nalog, čim uspešnejše ukrepe, predvsem na področju gospodarstva in, če hočete, tudi na področju kmetijstva, tudi kmetijstvo je pomemben segment gospodarske dejavnosti, in če v ta segment gospodarske dejavnosti vnesemo neke nove neznanke, pravzaprav nismo prispevali ničesar k temu, da bi se Slovenija čim prej izvlekla iz gospodarske in finančne krize. Tako bom tudi sam podprl ta amandma, ki smo ga vložili tudi z namenom, da lahko še enkrat na glas opozorimo na vse te pomanjkljivosti, ki jih vidimo v tem zakonu, in z majhnim upanjem, da se mogoče ta zakon zavrne. Kajti, bistveno večja korist bo, če se ta zakon zavrne, kot če se ga sprejme in s tem povzročimo neko novo nepregledno stanje, ki pa ne prinese prav nobene dodane vrednosti in nove kakovosti. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod minister, potem pa zaključujemo razpravo. Izvolite.
Dovolite, da se še enkrat oglasim tudi po tej razpravi okoli tega amandmaja. V uvodu naj povem, da ga ne moremo podpreti, kajti sprejetje tega amandmaja pomeni, da ni tega zakona. Pripravili ga nismo zato, da ga ne bi sprejeli, niti zato, da bi imeli ambicije in želje po kadrovskih igricah, kajti kot je že bilo rečeno, govorimo o sistemu, ki je zelo odgovoren, in sistem, ki danes deluje. Zato tudi, ko so nekateri že tretjič, četrtič srečujemo in si ponavljamo argumentacije, ne razumem, da se še vedno vztrajno govori, da želimo s tem zakonom narediti kakršno koli zmedo. Govorimo o organih, ki so organi v sestavi ministrstva. To sta dva organa v sestavi ministrstva; govorimo tudi o inšpekciji in govorimo spet o direktoratu ministrstva. Ključna usmeritev tega – to, kar je bilo tudi strokovno skozi daljše obdobje pripravljeno, glede na analizo stanja –, je to, da se na tem področju naredi večja preglednost, jasno vodenje, enotne evidence, enoten način izbora laboratorijev, tudi informacijske sisteme se poveže in zato resnično ne vem, v čem lahko kdo tu argumentira, da bo zdaj na tem področju kakršna koli večja zmeda zaradi teh aktivnosti in nalog, ki smo si jih zadali s tem zakonom. Usmeritev je ravno obratna in trdno sem prepričan, da se bo tudi v bodoče pokazalo, da je ta usmeritev pravilna. Želimo, in kot je bilo tu že rečeno, vsi govorimo o tem, da je treba narediti to državno upravo čim bolj vitko, jo imeti jasno, pregledno. Mislim, da je to korak v to smer. Govorite, da ne vidite razloga, da bi o tem spregovorili, ker sistem deluje – sam smatram, da je vedno vsak sistem mogoče še izboljšati. Včeraj sem tu odgovarjal na poslanska vprašanja, ki so se nanašala na vodarski del. Napovedujem tudi s tega mesta, da se bomo naslednjo pomlad srečevali s podobnimi procesi na področju vodarstva; ampak zato, ker ocenjujem, da sistem ne deluje dobro, da nimamo jasnega odgovornega človeka, ki je za to odgovoren, ker imamo razdrobljene pristojnosti in je treba enostavno iti v poenotenje. V tem delu mislim, da imamo to veliko prednost, da smo evolucijsko nadgrajevali sistem, ki je že, bodimo pošteni in odkriti, tudi v prejšnji ureditvi dobro deloval. S spremembami tu nismo šli v rušenje tega sistema, ampak ga nadgrajujemo. Resursi za upravljanje in za javno upravo, vemo vsi, da so zelo omejeni. Tudi število ljudi v Vursu, kar je bilo tudi izpostavljeno, je skozi leta z dobrih 300 padel na slabih 300, se pravi, je skoraj za 40 ljudi manj. Mislimo, da bomo lahko s takšnimi racionalnimi potezami z enakimi ali pa manjšimi sredstvi, ki bodo očitno na razpolago, kvalitetno kos nalogam, katere moramo opravljati in so osnovno poslanstvo tudi te institucije. Tudi ne prihajamo v Državni zbor, ker bi želeli na kogar koli prevaliti kakršno koli odgovornost. V Državni zbor je bila vložena interpelacija, jaz sem tudi že nekaj časa v politiki, proti poslancu še ni bila nikoli, tako da je odgovornost v vsakem primeru jasna, kdo je odgovoren za to, in je zelo jasno, da je izvršilna veja oblasti odgovorna za svoje početje in tudi mora prevzeti odgovornosti. Kar se tiče pa določil Zakona o državni upravi, je zelo jasno. Prej je bil omenjen 72. člen, da je ministrstvo pristojno za nadzor, 21. člen tega istega zakona govori pa tudi o organih v sestavi ministrstva in mi dovolite, da ta 21. člen preberem – tri vrstice: "Z uredbo se lahko ustanovi upravni organ v sestavi ministrstva [[v nadaljnjem besedilu: organ v sestavi]] za opravljanje specializiranih strokovnih nalog, izvršilnih in razvojnih upravnih nalog, nalog inšpekcijskega in drugega nadzora in nalog na področju javnih služb." Se pravi, v skladu z Zakonom o državni upravi mi sedaj združujemo več teh organov v sestavi – kot smo že dejali, dva organa v sestavi, del inšpekcij, del direktorata – v enotno upravo in verjamemo, da s tem izboljšujemo ta nivo. Veseli me to, da se tudi v državnem zboru javno govori o enem od sistemov, podsistemov države, ki deluje in da se mu to prizna. Mislim, da je tudi pri tem treba poudariti, da tudi tista hrana, ki je glede na različne cenovne nivoje v nižjih cenovnih razredih, je varna hrana. O tem ni bilo nikoli polemike. Mi govorimo, kot smo tudi tukaj omenjali, o shemi kakovosti in podobne stvari. Govorimo o nadstandardih, o dvigu kakovosti, o shemah, v katerih se posamezni proizvajalci združujejo, na ta način se želijo tudi predstaviti potrošniku, potrošnik se pa odloča glede na svoje navade, tudi glede na finančne zmožnosti. Zagotovo pa je prav, da še enkrat več poudarim: vsa hrana, ki preide v obtok, ki je na razpolago potrošnikom, mora biti varna in kot vidimo, v Sloveniji je varna. Kar se tiče tudi relacije z Ministrstvom za zdravje, moram reči, da smo na začetku tega postopka veliko o tem tudi govorili, imeli različna mnenja, o tem smo se pogovarjali. Mislim, da se še spomnimo tudi razprav, ki so bile dve leti nazaj, ko so mnogi polemizirali o tem, ali lahko kmetijci, veterinarji dobro skrbijo za varnost. V tem delu je bila tudi s strani ministrstva za zdravje ena – pred seboj imam zabeležko s sestanka 19. julija, kjer smo z mojimi sodelavci bili na sestanku, na drugi strani pa sodelavci ministra Tomaža Gantarja in na koncu smo se strinjali, da pri tem poizkusu ne gremo v ta postopek. Eden od ključnih razlogov, ki ga je tudi minister omenil, je to, da bi to pomenilo, da iz šol, vrtcev, domov za starejše, zdravstvenih domov umikamo na nek način zdravstvene inšpektorje s tega področja, hkrati pa ti isti inšpektorji opravljajo v teh istih prostorih tudi druge naloge iz naslova preprečevanja širjenja nalezljivih bolezni, minimalnih sanitarno-zdravstvenih pogojev, omejevanje porabe alkohola in podobnih stvari, tobačnih izdelkov. Na koncu je prevladalo na osnovi tega sestanka tudi skupno stališče, da če govorimo o varni hrani, o varnosti, bi bil zagotovo napačen signal, da bi v tem delu, v kontekstu racionalizacije ali merjenja moči dveh organov posegali v to. Bili smo enotni, da to storimo, kajti v nasprotnem primeru bi tiste naloge, ki sem jih prej prebral in jih opravljajo njihovi inšpektorji, moral opravljati nekdo drug in tudi učinkovitost, če bi okrnili te naloge tistih nekaj inšpektorjev, ki so na tem področju, se zmanjša. Zato je bilo na koncu to stališče, da ne gremo s tem korakom naprej in da v takšni obliki zakon ni potreben. Zato mislimo, da je vredno ta zakon sprejeti in iz tega razloga tudi nasprotovati amandmaju, ki ima v bistvu v osnovi nasprotovanje zakonu v celoti. V tem delu je bilo pa večkrat omenjen ta pristop po ZUJF – deset zakonov na istem mestu. Govorimo, kot sem že prej rekel, o neki vezni posodi; če se eden od teh desetih zakonov ne sprejme, ne dobimo tega posega, ne dobimo te celote. Govorimo o podobni materiji, ne govorimo o različnih materijah, kot je bil ZUJF, predvsem pa: še enkrat želimo sam sistem narediti učinkovitejši in verjamemo, da ga bomo lahko izboljšali in v naslednjih korakih, če bo treba, enostavneje tudi sprejeli eventualne spremembe evropskega pravnega reda na tem področju.
Hvala lepa. Vidim, da je še interes za razpravo, zatorej, ali še kdo želi [[...]], razen gospoda Janka Vebra, ki se je že prijavil. Če ne, potem Janko Veber. Beseda je vaša.
Hvala za besedo. Stališče ministra, da je položaj poslancev zelo enostaven, saj proti poslancu ni mogoče vlagati interpelacije, je sicer zanimivo stališče, vendar moramo vedeti, da se običajno za neko slabo odločitev, ki je sprejeta, pa se pokaže potem v praksi kot slaba, vedno napiše, da je Državni zbor sprejel ta zakon in tudi v vladah in odgovorni ministri po navadi povedo, da je Državni zbor sprejel zakon in da oni samo izvajajo to, kar je Državni zbor sprejel. Tako je treba imeti pred očmi, ko se pogovarjamo o odgovornosti, tudi to, da je Državni zbor čudovit poligon za izgovor, ko želiš prevaliti odgovornost na nekoga drugega. In res si, gospod minister, ne želimo, da bi prišlo na področju varne hrane do takšnih razmer, da bi bilo treba vlagati interpelacijo proti ministru. Gre vendarle za ogrožanje zdravja ljudi. In če je kaj treba narediti na tem področju, je ravno zaradi tega potrebna zelo velika previdnost. Če povemo, da pri tem predlogu zakona ni sodelovala stroka in da ta zakon ni nastal na podlagi posvetovanja strokovnjakov znotraj področja, ki ureja varno hrano, potem lahko govorimo samo o tem, da gre za ozko politično odločitev. Na to pa opozarjam zaradi tega, ker smo tudi vsi poslanci zagotovo dobili dopis, iz katerega je razvidno, da pri tem postopku, pri teh predlogih za spremembo organiziranosti Veterinarske uprave in Fitosanitarne uprave, recimo, ni imel nobene možnosti sodelovanja vodja nacionalnega referenčnega laboratorija za parazite. Torej eden od najeminentnejših vodij znotraj nadzora sistema varne hrane sploh ni sodeloval pri pripravi teh rešitev. Opozoril je tudi na to, da tudi sicer zaposleni niso imeli možnost sodelovati pri strokovni razpravi, kajti tudi socialni partnerji, torej sindikati, niso bili povabljeni k temu, ali je smiselna ta sprememba ali ne in kaj pravzaprav prinese ta sprememba predvsem na področju kakovosti in varnosti, torej kakovosti upravne storitve in posledično varnosti hrane. Ne morem mimo dejstva, da tudi če se dva organa združujeta, bo prišlo do preselitve določenega števila ljudi, pa tudi če gre samo iz ene pisarne v drugo pisarno na istem hodniku, do preselitve, pomeni to določene težave pri sistemu izvajanja nadzora. Če samo spomnim na izjemno katastrofalno prakso z izgubo 36 strani pri referendumski pobudi, kjer se danes ukvarjamo tudi z vprašanjem interpelacije proti ministru, ki naj bi bil zagotovo tudi po našem mnenju objektivno odgovoren za izgubo 36 listov. S tem ko spreminjate po nepotrebnem, ker ni prav nobenih težav pri izvajanju teh nalog, Veterinarsko upravo in Fitosanitarno upravo, bo tudi v tem primeru prišlo do tega, da bo nek uradnik zapakiral določene liste, jih moral prenesti v drugo pisarno, tretji spet v drugo, tretjo, četrto in ni izključeno, da pri teh postopki, pri teh selitvah ne bo prišlo do izgube nekaterih pomembnih dokumentov, ki so lahko ključni za to, ali lahko pride v promet neko živilo, ki je lahko tudi sporno. Vse te stvari je danes treba imeti pred seboj in jih tudi obravnavati zelo resno in zato tudi uporabljam prispodobo z izgubljenimi podpisi, s tem da ponovno poudarjam, izgubljeni podpisi so velika sramota, zato ker smo ali pa se je poskušala onemogočiti tista osnovna možnost, ki pripada ljudem po ustavi, da tudi neposredno odločajo o nekem vprašanju. Ampak v tem primeru varne hrane – ponovno poudarjam, ne gre za to, da bi prizadeli človekovo dostojanstvo in pravico do odločanja, gre za to, da lahko celo ogrozimo življenje ali zdravje posameznika, to pa je še resnejše vprašanje po mojem mnenju, kot pa to, da nekomu kratiš pravico, da izrazi svojo voljo na referendumu in da podporo ali zavrne neko zakonsko rešitev, ki je bila sprejeta v Državnem zboru. Vse to danes moramo imeti pred očmi, še posebej poudarjam, iz razloga, ker resnično ni treba, da je ta zakon sploh v proceduri. In zakaj si komplicirati življenja tam, kjer ga ni treba komplicirati! Mislim, da bi Državni zbor naredil resnično veliko uslugo, predvsem ministru, tudi vladi, da ta zakon zavrne in ji prihrani številne težave ali pa bo tu samo ena težava, a bo ta dovolj velika, ki lahko nastane zaradi teh težav, ki jih prinese s seboj tudi to preseljevanje in zamenjava štampiljk, zamenjava oznak na vratih. Skratka, uradniki dobijo neke nove odločbe o zaposlitvi, cela vrsta administrativnih težav pri tem nastopi in s tem seveda veliko večja verjetnost, da pride do napak, kot pa je ta verjetnost danes, ko sistem funkcionira – napaka ni nikoli izključena, vendar verjetnost, da pride do napake je v tem sistemu, ki ga imamo danes, bistveno manjša, kot pa bo že zaradi same spremembe nastala s sprejemom tega zakona. Mislim, da bi bilo resnično v tem primeru modro se zavedati, kako pomembne odločitve sprejema Državni zbor, in da ne nazadnje tudi odgovornost pade na Državni zbor, ne pade na ministra. Ponovno poudarjam, če bo prišlo do težav, bodo najprej zapisali, da je Državni zbor sprejel takšen zakon in minister samo izvaja ali pa uprava samo to izvaja in nič drugega. Žal pri tem, ko se poroča o medijih, se ne govori na primer o tem, da je Poslanska skupina Socialnih demokratov ostro nasprotovala takšni zakonski rešitvi, tega pač v medijih ne zapišejo, ampak smo vsi, ki smo v parlamentu, tisti, ki nasprotujemo ti rešitvi, kot tudi tisti, ki naj bi ta zakon sprejeli, prav enako predstavljeni v javnosti in enako odgovornost nosimo. Resnično bistveno močnejše sporočilo javnosti bi bilo, če bi ta zakon zavrnili in povedali, da naj se ne ukvarjamo tudi v prihodnosti z zakoni, ki niso nujno potrebni, da jih ta hip sprejemamo, ki pa tudi po mnenju stroke poslabšujejo stanje v nekem področju, v tem primeru je celo področje varne hrane, ki je tako in tako že zaradi tega izjemno občutljivo in potrebuje še večjo odgovornost, kot sicer pri drugih področjih. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite. Potem še odpiram prijavo.
Mislim, da je treba na te trditve odgovoriti. Najprej kar se tiče odgovornosti in da naj se kdaj pove, kdo čemu nasprotuje. Pove se tudi, če kdaj kdo podpira, ko sem iz tistih klopi podprl pokojninsko reformo in se je večkrat to povedalo, da je Ljudska stranka to podprla v tistem mandatu. Volivke in volivci dobro vedo, kaj kdo podpira, čemu kdo nasprotuje in tudi, kakšni so razlogi za podporo oziroma nasprotovanje. Mislim, da tudi ločijo odgovornost koalicija-opozicija. Ko se pa govori o politični odgovornosti, pa resnici na ljubo je običajno izvršilna oblast tista, ki tudi z interpelacijo in podobnimi inštrumenti plača za svoje napake. Še enkrat, noben poligon za izgovor ni ta zakon. Sam sem v profesionalni politiki že kar nekaj let. Nisem znan po tem, da bi iskal izgovore in v drugih iskal krivce, zato tudi pri pripravi tega zakona na ministrstvu te namere nismo imeli. Ne vem, kateri izraz bi uporabil, ampak neprevidno je – recimo, da bo to mil izraz –, da pri tem zakonu govorimo sedaj o ogrožanju zdravja ljudi. Mislim, da ni potrebe po tej retoriki. Previdnostna metoda je bila ubrana, nismo šli v kopiranje nikakršnih sistemov, ampak nadgradnjo našega dobro delujočega sistema. Tu je zaman govoriti, da je ta zakon nastajal v okviru neke ozke politične skupine. Meni je bila študija, ki jo je mi izročil na primopredaji vaš poslanski kolega gospod Židan, osnova za to delo. Od tu naprej smo šli, ničesar nismo korigirali, povedal sem prej, kakšni so bili razlogi pri zdravstveni inšpekciji, kjer je delno odstopanje od tega, v osnovi pa so isti ljudje, kot so pripravljali to za njega, nadaljevali to zahtevno nalogo naprej v našem mandatu. O tem pa operirajmo tudi z imeni: vodja referenčnega laboratorija je o tem govoril, to je gospod Posedi, ki je govoril tudi z zornega kota sindikalista. Tudi kolegi, sam sem se pogovarjal z njim, štirikrat so bili doslej uradno povabljeni na te razgovore. Ravno včeraj je potekal intenziven pogovor okoli usklajevanja sistematizacije. Po tem, kar mi je tudi direktorica, ki je vodila ta pogovor, sem bil vesel, sporočila, da so več ali manj usklajeni ti pogovori. O stroki, okoli katere pa govorimo: zagotovo nihče nima namena oporekati strokovnosti gospodu Posediju, ki je vodja nacionalnega referenčnega laboratorija. Od ostalih strokovnjakov so pa sodelovali tudi predstavniki Veterinarske zbornice, Nacionalnega veterinarskega inštituta, potem dekan Veterinarske fakultete dr. Kosec, prof. dr. Hribar z Biotehniške fakultete, z živilskega sektorja – svoj čas je bil tudi znan dekan te fakultete. Zato mislim, da je resnično nepotrebno, da sedaj izostanek, pa neke manke, pa neke selitve povezujete tudi s temi – se strinjam, za Slovenijo sramotnim primerom izgube podpisov, ki se je zgodil na poti med Državnim zborom in ministrstvom, a povsem po nepotrebnem – vsebinami, ki zastrupljajo slovenski politični prostor, slovensko javnost, slovensko politiko delajo še manj vredno, kot je že vredna, obremenjujemo tudi ta zakon. Nameni so povsem drugi, mislim, da je tudi izvedba povsem profesionalna, korektna in v tem kontekstu tudi želim, da se obravnava tega zakona tudi nadaljuje.
Hvala lepa. Gospod Roman Žveglič je želel razpravo. Vidim, da je še interes. Odpiram prijavo na razpravo. Izvolite. Torej k 10.a členu ter amandmaju k temu členu. Prijava poteka. Prijavljena sta dva razpravljavca. Prvi je gospod Roman Žveglič.
Hvala za besedo. Marsikaj je bilo povedano. Sicer moram povedati, da tistih 36 izginulih pol podpisov ne bi prebavil, pa če jih začinite še s tako retoriko Socialnih demokratov. Toliko o dejstvu, ker govorimo o varni hrani. Če jih boste še tako zapoprali – jaz ne bom prebavil. Drugič, če smo že pri teh 36 ali 37 polah. Če bi sindikat teh 37 pol ali 300, koliko jih je bilo, cel pok prinesel v eno živilskopredelovalno industrijo, vam zagotavljam, da je tak sistem sledljivosti in sprejemanja in vsega, da se ne bi izgubili. Skladiščniki bi to opravili in tisti uradni nadzorniki v teh živilskopredelovalnih industrijah. To vam zagotavljam. Če ste kdaj imeli posel s kakšnimi sistemi [[...]]
O amandmaju, ne o podpisih, gospod Žveglič. Amandma, ne podpisi!
Se opravičujem, tudi to bom končal, ampak bi pričakoval to isto opozorilo že tudi malo prej in da imate enake vatle za vse.
Se strinjam.
Hočem povedati še nekaj okoli stroke .Zdaj vam je tudi že sam minister povedal, tudi sam sem hotel povedati, tudi izvedeli ste, da je vaš poslanski kolega, se pravi bivši minister, na tem projektu delal. Očitno ste mogoče bili užaljeni, da bi morali biti vi kot vodja poslanske skupine o tem projektu že prej seznanjeni. Hvala.
Besedo ima gospod Branko Ficko. Prosim, da se osredotočimo na 10.a člen ter amandma.
Hvala za besedo. Če se pogovarjamo že o odgovornosti, v Pozitivni Sloveniji smo opozarjali, da v tem primeru gre za nič drugega kot samokontrolo znotraj istega resorja. Se pravi, to pomeni, da lahko marsikaj spravimo tudi pod preprogo. V tem primeru bi me mogoče zanimal ta odgovor ministra ali pa verjetno nove direktorice varne hrane, kdo bo v tem primeru odgovarjal pri aferi – bog ne daj, da se zgodi –, kot je, recimo, bila nikoli pojasnjena kloramfenikolska afera ali pa množična okužba s salmonelo na kmetiji nad Topolšico. Če pridemo do takšnih zgodb – kdo od vaju bo v primeru tega novega zakona odgovarjal? Hvala lepa.
Hvala lepa. Odpiram prijavo na razpravo. Izvolite! Ker vidim, da je še interes. Mag. Majda Potrata ima besedo.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Saj ravno zaradi tega bom podprla črtanje novoustanovljene službe, kakor je zadevo utemeljeval gospod Ficko. Gre za to, da sem sledila pripombam stroke in samokontrola znotraj zaprtega sistema bi spomnila še na kakšno samokontrolo znotraj sistema, ki smo ji priča te dni. Samo toliko. Kar pa sledljivost zadeva, sem sitna, kadar sem nakupovalka živil in vse preberem, kar je napisano. In, recimo, na konzervah pri predelavi hrane sledljivost ni zagotovljena zaradi tega, ker je samo proizvajalec naveden ali pa proizvedeno v EU, v katerem delu EU – ne duha ne sluha! Ali je fižol iz kakšne od bivših republik bivše Sovjetske zveze ali iz Evrope, se ne ve. Na tržnici mi zagotavljajo, da so kakiji pridelani na Primorskem, da so s Primorske, ko pogledam na zabojčke, so zabojčki italijanski. Ne vem, ali je pridelovalec ali prodajalec samo zabojčke dobil ali je res iz Italije – no, tisti vaniljevi so tako navadno iz Španije. Ne mi govoriti, da imamo pri nas zagotovljeno sledljivost! Za cinizem sem štela pripombo sodelavke z Ministrstva za kmetijstvo, ki mi je ob eni takšni razpravi na seji odbora rekla: "Gospa Potrata, saj to ni problem, mi pa vse pridelamo doma." To je enako, kot mi je tista prodajalka v prodajalni z zelišči in dišavnicami rekla, da naj si pesto iz bazilike naredim sama, ker si lahko baziliko na balkonu posejem. Saj ne gre za to, kaj bi jaz lahko naredila – veste, kaj vse v tem življenju! Ampak gre preprosto za to, da se ne more človek zanesti na tisto, kar prebere, kar dobi kot informacijo, ker sledljivost ni popolnoma zagotovljena. Zdaj pa še k tisti prvi stvari, zaradi katere sem hotela replicirati gospodu Žvegliču. Ne vem, ali ste sedeli v dvorani ali niste, ko je moj poslanski kolega mag. Židan razlagal, zakaj je bil zakon v prejšnjem mandatu zaustavljen. Gre preprosto za to, da se za Evropo nove smernice pripravljajo in naj se ne bi zakonodaje spreminjalo do tistega časa. To je razlog, pa nobena druga stvar, ki bi bila povezana s hierarhijo, užaljenostjo ali še s čim drugim. V detajle njegovega pojasnjevanja ne bom zahajala, bo pa vse v magnetogramu vidno. Je pa to že drugič pojasnil, tako da ne bi bilo treba še tretjič pojasnjevati. Hvala.
Hvala lepa. Še gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Želim samo še enkrat pojasniti, ker me je kolega Žveglič narobe razumel. Trdim, da je danes sistem organiziranosti nadzora varne hrane tako dober, da se kaj takega, kot se je zgodilo s podpisi, po mojem mnenju ne more zgoditi ali pa obstaja minimalna verjetnost, da bi se lahko zgodilo. Če pa spremenimo to organiziranost, pa ponovno lahko odpremo nedoslednost, nepregleden sistem, ki sem ga ponazoril s temi podpisi, zgolj z namenom, da opozorim na to, da ni dobro spreminjati tega, kar funkcionira. Trdim, da ta sistem danes dobro funkcionira in nikar ne spreminjajmo tega, kar je res v redu, ker potem odpiramo neko novo neznanko, ki jo bomo preizkusili šele takrat, ko bo ta nova uprava začela s svojim delovanjem. Sprememba je res nepotrebna, še posebej iz razloga, ker ta sistem danes dobro funkcionira in ne more priti do takih težav, kot jih srečujemo, recimo, na drugih področjih. Samo to sem želel opozoriti. Upam, da pri tem slediva enakemu interesu in da je tako meni kot vam v interesu, da se take napake in nedoslednosti nikakor ne smejo zgoditi. Še posebej pa opozarjam, da če bi se kaj takega zgodilo na področju varne hrane, bi bilo to resnično zelo zaskrbljujoče tudi zaradi tega, ker s tem lahko ogrozimo zdravje ali pa tudi življenje posameznika, ki je lahko žrtev takšnih nepremišljenih odločitev. Hvala.
Hvala lepa. Minister je želel besedo. Izvolite.
Na direktno vprašanje gospoda Ficka. V praksi, ker je hrana živa stvar, je praktično nemogoče vnaprej preprečiti, da se nič ne bo zgodilo. Ključno pri celotni stvari je, da gradimo sistem, ki odkrije, kaj je narobe, odkrije, kdo je za to kriv, in da odpravimo to, kar smo narobe naredili. Tudi glede vašega vprašanja, kdo bo odgovarjal: upam, da imamo tako dober sistem, ki se je do sedaj dokazal, da najdemo vzroke, krivca, in da tisti, ki to povzroči, tudi odgovarja. Če imamo sistem, v katerem se dogajajo sistemske napake in zaradi nedelujočega sistema prihaja do težav, takrat je seveda na vrsti politična odgovornost. Upam pa, in zaenkrat je sistem pokazal, da deluje, ko je prišlo pri omenjeni kloramfenikolski aferi do določenih težav v sistemu, je tudi tisti, ki je ta sistem vodil takrat, plačal. Ta sistem od takrat naprej vodi nekdo drug, v veliki meri kot posledica odgovorne odločitve nadrejenih, da je tam bilo tudi kaj v sistemu narobe. Kar se tiče razlogov za sprejetje ali nesprejetje: vedno je vprašanje, kdaj se lotiš vložitve takšnega zakona. Kot sem že dejal, tudi mi se nismo lotili tega zakona oziroma sprememb zakona zato, ker bi bilo kaj narobe. V to smo šli zaradi tega, ker ga želimo izboljšati. Čas, da ni primeren, kot je omenil mag. Židan, se pa meri v letih [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, minister. Vladi je zmanjkalo časa. Še gospod Žveglič ima željo po razpravi. Samo trenutek gospod Žveglič. Morda še kdo drug, sicer bomo dali besedo gospodu Žvegliču.
Hvala za besedo. V celi razpravi in v samih zadevah nisem nikjer zasledil, da se sistem spreminja. Kolikor sem zadevo razumel in kakor je tudi pojasnjeno bilo, da se sistem dograjuje in se ga nadgrajuje. Če pridejo tudi nove smernice iz Evropske unije, ga bo še lažje in z manjšimi rezi pripeljati. Res pa je, da se na določenih evidencah sistem izboljšuje – enotne evidence; tudi točka 1, kontrola, prihaja z enega mesta in mislim, da bo v tej zadevi sistem boljše funkcioniral, nikakor pa ne slabše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nisem opazila, da bi bila še kakšna želja po razpravi, zato zaključujemo to razpravo in o tem amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločili jutri, v sredo, 21. novembra. S tem prekinjamo tudi to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENI DEJAVNOSTI Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada in za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Državna sekretarka, gospa Brigita Čokl, izvolite, imate besedo.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani poslanci! Ministrstvo za zdravje je pripravilo sistemsko rešitev na področju zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti v zvezi z organizacijo Inštituta za varovanje zdravja Republike Slovenije in devetih območnih zavodov za zdravstveno varstvo. Celotno problematiko je obravnaval matični odbor za zdravje, kjer smo imeli zelo plodno in dolgo peturno razpravo, tako da mislim, da smo pojasnili odprta vprašanja, bi pa tokrat izkoristila to priložnost oziroma obveznost, da podam glavne značilnosti teh sprememb. V okviru same priprave zakona smo pridobili številne predloge, ki smo jih upoštevali v največji mogoči meri, tako da mislim, da so tudi časovni roki in vse pripombe tistih, ki so imeli dvome v zvezi z nameravano reorganizacijo, pravzaprav dobili že vse odgovore. Dejavnost javnega zdravja je dejavnost v javnem interesu in njeno mora izvajanje zagotoviti država. Sedanja vsebina in organizacija dejavnosti v desetih samostojnih javnih zavodih, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija, je pravzaprav istovrstna dejavnost, ki ima določene pomanjkljivosti, ki so se pokazale skozi njihovo petdesetletno oziroma petinštiridesetletno delo, ko so ti zavodi izšli iz določene oblike sanitarnih služb. Cilj predlaganih sprememb Zakona o zdravstveni dejavnosti je predvsem okrepiti dejavnost javnega zdravja ob racionalnejši organiziranosti dejavnosti. S statusno spremembo združitvijo dejavnosti javnega zdravja iz sedanjih desetih samostojnih zavodov v dva javna zavoda bomo sledili naslednjim ciljem: povečali in okrepili kapacitete in strokovnost na področju javnega zdravja ter presegli sedanjo razdrobljenost dejavnosti in racionalizirali poslovanje, kjer je stroškovno in ekonomsko upravičeno. Poudarjam, da dejavnost ostaja na sedanjih lokacijah, spreminja se le statusna oblika delovanja zavoda, kar pomeni, da prihaja do določenih organizacijskih sprememb v strukturi in da službe kot take ne vodijo v popolno centralizacijo, kot se poskuša pri oponentih predloga pravzaprav izpostaviti. V inštitutu za javno zdravje republike Slovenije bodo združene vse dejavnosti Inštituta za varovanje zdravja in območnih zavodov za zdravstveno varstvo, ki se sedaj financirajo iz državnega proračuna, sredstev Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in drugih javnih virov. V zavodu se bodo izvajala jedrna dejavnost javnega zdravja, ki je danes dejansko podcenjena in mora dobiti svoje mesto v prostoru, kajti javno zdravje je edina veja, ki vodi v stroškovno učinkovitost našega zdravstvenega sistema. V tem okviru se bodo izvajala tudi vsa raziskovanja. Inštitut za javno zdravje bo na osnovi svoje organiziranosti pridobival tudi sredstva preko evropskih projektov in drugih kohezijskih sredstev. Vse ostale dejavnosti, ki jih sedaj opravljajo zavodi za zdravstveno varstvo in v manjši meri tudi Inštitut za varovanje zdravja, se bodo združile v nacionalnem javnozdravstvenem laboratoriju za okolje in hrano. Laboratorij bo opravljal storitve za potrebe države, predvsem za potrebe uradnih inšpekcijskih nadzorov Zdravstvenega inšpektorata Republike Slovenije, Inšpektorata za kmetijstvo in okolje, Ministrstva za zdravje, Ministrstva za kmetijstvo in okolje, proste kapacitete pa bo ponudil tudi naročnikom na prostem trgu. S tem bo zagotovljeno, da so izrabljene vse proste kapacitete in tako bo mogoče vplivati tudi na znižanje stroškov za analize, ki [[...]] [[znak za konec razprave]] Hvala lepa za pozornost.
Gospa državna sekretarka, lahko zaključite stavek, vendar zelo hitro.
V glavnem, povedala sem glavne namene pričujočega zakona in mislim, da je predlog dobra podlaga za delovanje javnega zdravstvenega sistema tudi v naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo mag. Lejli Hercegovac, predsednici odbora.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani predstavniki ministrstva, poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni tudi v mojem imenu! Odbor za zdravstvo je na svoji 2. seji dne 8. 11. 2012 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem predložila Vlada. Na seji so bili poleg predstavnikov Ministrstva za zdravje in Zakonodajno-pravne službe tudi predstavniki Državnega sveta Republike Slovenije, sodelovali so vsi predstavniki zavodov za zdravstveno varstvo, Inštituta za varovanje zdravja in združenja ZaNas. Člani odbor so poleg besedila predloga zakona kot gradivo na seji prejeli tudi še druga gradiva, ki so prispela na Odbor za zdravstvo. Obrazložitev k predlogu zakona je podala državna sekretarka z Ministrstva za zdravje in je poudarila, da je cilj predloga zakona racionalnejša organiziranost dejavnosti javnega zdravja in drugih dejavnosti, povezanih z javnim zdravjem. Razpršenost izvajanja dejavnosti v desetih javnih zavodov seveda pomeni tudi veliko število vodstvenih funkcij, administracije in drugih podpornih dejavnosti v samostojnih javnih zavodih. Predlagatelj zato predlaga ustanovitev dveh javnih zavodov, in sicer Nacionalnega inštituta za javno zdravje, ki bi združeval vse dejavnosti, in Nacionalnega laboratorija za zdravje, okolje in hrano. Potem je predstavnik Zakonodajno-pravne službe poudaril, da so vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin v pretežnem delu upoštevane, mnenje Državnega sveta je bilo, da predlog zakona podpira v smislu zastavitve prvega koraka, ampak da izraža začudenje, da se je tokrat vendarle parcialno in hitro poseglo v Zakon o zdravstveni dejavnosti, saj so bili do sedaj vsi predlogi za spremembo različnih perečih vprašanj na tem področju zavrnjeni z obrazložitvijo, da se bodo vse problematike reševale usklajeno preko celovite reforme zdravstvenega sistema. Na seji so svoje stališča in mnenja o predlogu zakona podali vsi prisotni predstavniki zavodov za zdravstveno varstvo. Svoje razloge proti združevanju so utemeljevali z uspehi, ki jih dosegajo pri svojem delu in ki se kaže tudi v pozitivnih rezultatih poslovanja, in se ne strinjajo s pristopom reševanja in načinom predlaganja reorganizacije področja javnega zdravja. V razpravi so bili opozicijski poslanci zelo kritični do načinov urejanja navedenega področja. Predlagatelju so očitali neprimeren, predvsem pa neusklajen pristop tako na področju zdravstva kot tudi na ostalih področjih. Pri pripravi zakonskih predlogov se niso upoštevala mnenja in stališča stroke. Poslanci iz vrste predlagatelja pa so nasprotno menili, da predlog zakona pomeni boljšo organiziranost dejavnosti in razvoj stroke ter boljše učinke in preglednost delovanja. Trenutna finančna in gospodarska situacija v državi zahteva prilagoditev in racionalizacijo tudi na področju javnega zdravja. Odbor je sprejel vse amandmaje, ki so jih vložile poslanske skupine koalicije. Hvala.
Hvala lepa predsednici odbora. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Državljanske liste, gospa Kristina Valenčič.
Hvala za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Zdravje je ena temeljnih prvin našega življenja, saj zadovoljuje potrebo po preživetju in kakovostnem življenju. Temeljni izziv sodobnih zdravstvenih sistemov, ki se financirajo iz obveznih dajatev, je maksimizirati zdravstveno korist ob ohranjanju načel solidarnosti, enakosti, pravičnosti ter finančne vzdržnosti. Dejstvo je, da slovenski zdravstveni sistem potrebuje reforme, potrebuje spremembe, saj tudi država doživlja demografske in družbene spremembe. Zato moramo okrepiti vzdržnost zdravstvenih storitev, spodbuditi inovacije v zdravstvu, izboljšati javno zdravje, zaščiti državljane pred zdravstvenimi tveganji. Zaostrene finančne razmere od nas zahtevajo in nam hkrati dajejo priložnost, da organiziranost javne uprave prilagodimo dejanskim potrebam in finančnim zmožnostim. Jasno je, da je naša javna uprava prevelika in pri tem še premalo učinkovita, zato so spremembe nujne na vseh področjih, tudi na področju zdravstva. Praksa je pokazala, da dosedanja organiziranost zdravstvenih zavodov ni prinesla optimalnih učinkov, zato je vlada predlagala novi predlog organizacije. Kaj nam ta prinaša? Gre za statusno preoblikovanje javnih zavodov s področja javnega zdravja, iz 10 samostojnih zavodov bomo dobili 2 nacionalna inštituta. Združujemo torej sorodne vsebine, pri tem pa mrežo po državi, ki dobro deluje, ohranjamo. Posamezna regija tako ne izgublja strokovnjakov, delovnih mest in, kar je najpomembneje, stroka ostaja na terenu, med ljudmi. Uvaja se transparentno ločevanje med javno financirano in tržno ponudbo zdravstvenih storitev. Pomembno je, da v čim večji meri zagotovimo, da ne bo prihajalo do manipulacije z zasebnimi prihodki in javnimi stroški. Povečujemo učinkovitost investicij in nabav; in ne nazadnje, takšna organiziranost bo vplivala na poenotenje laboratorijske dejavnosti, ki bo v bistveno manjši meri podvržena interesom plačnikov posameznih raziskav, s čimer se dviguje stopnja zaupanja državljanov v strokovnost opravljenih analiz, pa tudi v državne institucije kot take. V Državljanski listi predlog reorganizacije podpiramo. Zavedamo se, da je uspešnost reorganizacije odvisna od same izvedbe in ne od zakonskih okvirjev, zato razumemo skrb trenutnih direktorjev teh javnih zavodov in tudi nekaterih drugih strokovnjakov, ki opozarjajo na morebitne negativne učinke take reorganizacije. Vendar, ta strah izhaja zgolj iz slabih izkušenj s sodelovanjem teh zavodov z obstoječim inštitutom. Zato pozivamo ministrstvo in vse pristojne, da se ob tej reorganizaciji pripravi tudi ustrezna sistemizacija, katere cilj mora biti zmanjšanje števila vodstvenih koordinacijskih, administrativnih delovnih mest in okrepitev števila strokovnjakov. Pri tem naj se celovito pregleda ves nabor strokovnega kadra kot tudi vsi ustrezni strokovni profili in ne izključno obstoječi kader na IVZ. Do enotnih usmeritev enotne doktrine lahko pridemo le, če poznamo potrebe prebivalstva in upoštevamo specifike posameznega okolja. Zato so obstoječi strokovnjaki v regijskih zavodih še kako dragoceni. Naj torej vsi vpleteni s svojim vložkom pripomorejo, da s sinergijo dosežemo več za javno zdravje ljudi. Ta sprememba je prvi pomemben korak, ne pa tudi zadosten. Zato je treba tudi na drugih segmentih postoriti še marsikaj. S strani ministrstva oziroma vlade Državljanska lista v prihodnje pričakuje nove ukrepe v smeri odprtja trga obveznih zavarovanj, odprave čakalnih vrst, izboljšav pri javnih naročilih v zdravstvu in na področju finančnih kontrol, posodobitev na področju obračunavanja stroškov v zdravstvu, vzpostavitev standardov in normativov zdravniškega dela in povečati učinkovitost v investicijah v zdravstvu. Naj na koncu samo ponovno spomnim na temeljno poslanstvo stroke javnega zdravja; to je nenehno in vztrajno prizadevanje za zdravje vsakega posameznika in vsega prebivalstva. Prepričani smo, da poslanstvo uspešno živi tudi v praksi.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Državna sekretarka, spoštovani poslanke in poslanci! Poslanka in poslanci Slovenske ljudske stranke bomo podprli predlog zakona, s katerim bomo reorganizirali zavode javnega zdravja v Sloveniji. Z združitvijo dejavnosti Inštituta za varovanje zdravja in 9 območnih zavodov bomo ustanovili dva zavoda. Večina zavodov je organizirana tako, da ima tri oddelke ali centre, in sicer: higieno oziroma zdravstveno ekologijo, epidemiologijo nalezljivih bolezni in socialno medicino s promocijo zdravja. V večini zavodov v okviru oddelkov za epidemiologijo nalezljivih bolezni delujejo tudi mikrobiološki laboratoriji, v okviru oddelkov za higieno pa sanitarno in mikrobiološki in kemijski laboratoriji. O namenu, načinu združevanja in postopkov ter predvidenih učinkih takšnega načina združitve smo se v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zelo temeljito pozanimali in poučili ter se pogovarjali z različnimi strokovnjaki in predstavniki zavodov. Podprli bomo predlog zaradi ključnega razloga, ki je v dveh različnih konceptih izvajanja javne službe. Za izvajanje glavnega, bistvenega dela dejavnosti javnega zdravja niti ni zaželeno pridobivanje dodatnih virov s prodajo storitev na trgu, saj mora delovati neodvisno. Pri laboratorijski dejavnosti pa je bolj racionalno, da se odvečne kapacitete laboratorija ponudijo tudi posameznim naročnikom na prostem trgu. Zato je eden od namenov združitve v dva javna zavoda, da bi ločili laboratorijski in tržni del od javnega delovanja zavodov. S tem naj bi presegli sedanjo razdrobljenost dejavnosti, povečali in okrepili kapacitete in strokovnost na tem področju ter hkrati tudi racionalizirali poslovanje. Javno zdravje je velikega pomena in zato moramo zagotovi, da bo delovanje zavodov na tem področju boljše in bolj učinkovito. Zato je zelo pomembno, da bo postopek preoblikovanja v dva zavoda tekel strokovno in postopno, zato smo na odboru sprejeli amandmaje za daljši rok uveljavitve zakona. Tudi po združitvi mora ostati delovanje tako na področju regij kot tudi po celi državi usklajeno. Predvsem pa mora zagotavljati učinkovito preventivno delovanje in zanesljivo ukrepanje ob morebitnih epidemijah ali ob drugih nujnih ukrepih, pa tudi preprečiti, da bi laboratorijsko dejavnost privatizirali ali celo kupili tujci in tako oškodovali vložena javna sredstva in vložena sredstva regijskih zavodov. Tako kot v razpravi na matičnem odboru v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ponavljam tudi danes, da bomo skrbno spremljali, ali se združevanje in delovanje zavodov za javnost zdravje ureja in organizira, kot nam je bilo obljubljeno v razpravah. Cilji predloga zakona, kot so racionalnejša organiziranost javnega zdravja in drugih dejavnosti, povezanih z javnim zdravjem, ter z omejenimi sredstvi doseči kakovostno izvajanje javne službe ob doseganju maksimalnih koristi, in kot najpomembnejši cilj, ki seveda je zagotoviti zadovoljstvo uporabnikov, nas vse zavezuje, predvsem pristojno ministrstvo kot predlagatelja tega zakona, kot tudi Državni zbor in seveda same izvajalce, da s skupnimi močmi uresničimo izvedbo tega zakona na način, da bodo cilji čim prej uresničeni. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina DeSUS, gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je predlog novele Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki je močno razburil del strokovne javnosti s področja zdravstvene dejavnosti predvsem zaradi svojega cilja, ki je racionalnejša organiziranost dejavnosti javnega zdravja in drugih dejavnosti, povezanih z javnim zdravjem v Republiki Sloveniji. Predlagatelj želi namreč z omejenimi sredstvi doseči čim kakovostnejše izvajanje javne službe ob doseganju maksimalnih koristi in zadovoljstva vseh uporabnikov. Sedanja organiziranost dejavnosti v deset samostojnih zavodov, ki opravljajo isto vrsto dejavnosti na eni strani, in Inštituta za varovanje zdravja na drugi strani, ima številne pomanjkljivosti. Pojavlja se precejšnja drobitev strokovnih kapacitet in znanj, kar je ob pomanjkanju strokovnjakov na tem področju ovira za razvoj dejavnosti. Zaradi razdrobljenosti Inštitut za varovanje zdravja in zavodi za zdravstveno varstvo ne delujejo kot enoten strokovno-tehnološki sistem na podlagi metodološke in vsebinske povezanosti, saj vsak zavod deluje zase. Sedanja organiziranost je neracionalna tudi na področju zbiranja in obdelave podatkov ter dostopa do podatkov. Razdrobljenost delovanja in slabša učinkovitost se kažeta tudi na področju laboratorijske dejavnosti, prav tako prihaja do neracionalnosti in neučinkovite izrabe sredstev in opreme v mikrobioloških laboratorijih. Takšna organiziranost izvajanja dejavnosti javne službe, ki se financira iz javnih sredstev, kjer je tudi zahteven administrativni nadzor, kar pomeni veliko kadrovsko obremenitev za samo ministrstvo. Razpršenost izvajanja dejavnosti v desetih javnih zavodih pomeni tudi veliko število vodstvenih funkcij, administracije in drugih podpornih dejavnosti v samostojnih javnih zavodih. Tudi ustanoviteljske pravice se izvajajo preko desetih svetov zavodov. Vse navedeno povzroča velike stroške, ki bi se v primeru racionalizacije namenjali za izvajanje same dejavnosti. Z novelo zakona se zato predlaga ustanovitev dveh javnih zavodov. Tako se predvideva ustanovitev Nacionalnega inštituta za javno zdravje, ki bi združeval vse dejavnosti Inštituta za varovanje zdravja in območnih zavodov za zdravstveno varstvo, financiral pa bi se iz državnega proračuna, izvajal pa bi dejavnost javnega zdravja, kamor sodijo vse javnozdravstvene funkcije, ki jih mora zagotavljati država. Te funkcije so v javnem interesu in jih kot take opredeljuje Svetovna zdravstvena organizacija. Izvenproračunski viri financiranja pa se lahko zagotavljajo tudi iz naslova raziskovanja in pridobivanja sredstev iz evropskih skladov. V Nacionalni laboratorij za zdravje, okolje in hrano pa bi se združili vsi laboratoriji IVZ in zavodov za zdravstveno varstvo. Opravljal bi storitve za potrebe države, predvsem za potrebe spremljanja uradnih, inšpekcijskih nadzorov Zdravstvenega inšpektorata Republike Slovenije, Inšpektorata za kmetijstvo in okolje, Ministrstva za zdravje in Ministrstva za kmetijstvo in okolje. Ključni razlog za organizacijo dejavnosti v dveh ločenih javnih zavodih je v dveh različnih konceptih izvajanja javne službe. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije menimo, da predlog novele prinaša dobre rešitve, zato ga bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Nove Slovenije, gospod Janez Vasle.
Hvala za besedo, še enkrat. Poseben pozdrav gospe državni sekretarki in vsem ostalim. S spremembami in dopolnitvami Zakona o zdravstveni dejavnosti posegamo v organizacijske spremembe Inštituta Republike Slovenije za varovanje zdravja in območne zavode za zdravstveno varstvo. Predlog določa združitev inštituta, kar so že predgovorniki povedali in jaz ne bi tega ponavljal. Na Odboru za zdravstvo so imeli predstavniki zainteresirane javnosti, kar se tiče teh sprememb, možnost, da so opozorili tudi na morebitne težave, ki bi lahko nastale. Zaskrbljeni so bili predvsem zaradi določenih čezmejnih projektov, ki jih izvajajo in pri tem uspešno črpajo evropska sredstva, kot tudi čisto specifičnih programov v skrbi za javno zdravje, ki so za posamezno regijo bolj aktualni, na primer preprečevanje oziroma zmanjšanje samomorilnosti, pa tudi druga področja. V zvezi s tem so nas pomirile besede gospe državne sekretarke, da ne gre za ukinjanje, ampak statusno preoblikovanje območnih zavodov za zdravstveno varstvo, ki bodo po novem organizacijske enote. Torej regionalna mreža ostaja, še naprej bodo lahko neovirano izvajali tudi čezmejne projekte, saj je v uredbi zapisano, da je za kandidaturo namreč potrebno oziroma dovolj, da ima vodilni partner svoj sedež ali organizacijsko enoto znotraj območja sodelovanja operativnega programa. V Novi Sloveniji predlagano reorganizacijo podpiramo, saj se je s tem poleg racionalnega upravljanja in neposrednih finančnih prihrankov poenoti tudi doktrina dela. Hkrati pa v Novi Sloveniji opozarjamo, da se je treba organizacijskih sprememb lotiti z izjemno občutljivostjo. Pričakujemo izdatno podporo ministrstva predvsem pri pripravi ustanovitvenih aktov in v zagotavljanju ostalih podzakonskih predpisov, ki se tičejo navedene reorganizacije. Pričakujemo, da bo ta sprememba dodaten prispevek k stabilizaciji javnih financ, če bo preoblikovanje obstoječih pravnih oblik brezhibno izpeljano. Seveda pa se zavedamo tudi morebitnih pasti sprememb, ki so odvisne od menedžerskih sposobnostih in spretnosti menedžerjev, da z reorganizacijo ne bi poslabšali nivoja zagotavljanja storitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Darko Jazbec v imenu Poslanske skupine Pozitivne Slovenije.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! V Pozitivni Sloveniji menimo, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo in z njegovo uveljavitvijo bi prišlo do negativnih posledic za javno zdravje. Govorimo praktično o zdravi hrani, pitni vodi, zdravo okolje, zdrav način življenja, torej gre za lokalni interes in nacionalni pomen. Da bi ta sistem najbolje deloval smo v Sloveniji razvili Inštitut za varovanje zdravja in še devet območnih regionalnih zavodov, nekateri celo praznujejo 90 let svojega obstoja. Ti zavodi za zdravstveno varstvo pomenijo vstopna vrata vsem grožnjam zdravja ljudi v neki regiji, pomembno je njihovo lokalno, torej avtonomno delovanje. S tem zakonom se sedaj jemlje ta avtonomnost delovanja in, kot smo že slišali, se ustanovita dva zavoda; en za javno zdravje, en za nacionalni laboratorij – torej monopol in centralizacija. Spomnil bi, da smo nekoč se odcepili od neke skupne države, imeli smo željo po avtonomiji, vendar je takratni Beograd nudil večjo samostojnost teh zavodov, kot bi jih zdaj nudila Ljubljana, pa ne zaradi milosti, ampak ker so vedeli, da je strokovno delovanje mogoče le, če regionalni zavod deluje specifično za regijo, torej avtonomno. Na Odboru za zdravstvo smo imeli dve seji in vse skupaj je bilo kar 8 ur, danes je državna sekretarka rekla, plodne debate, jaz bi rekel žolčne debate, kjer smo v razpravi spoznali, da je stroka večinsko proti. Ker je država v zadnjih 15 letih za 50 % zmanjšala financiranje javnega zdravja, so bili ti zavodi primorani si poiskati z lastno iznajdljivostjo denar na trgu. Vsebina te tržne dejavnosti je še vedno javno zdravje in gre preprosto samo za finančno substitucijo, da se programi sploh lahko izvajajo. Sedaj s to organizacijsko spremembo tudi ne bo več denarja in logična posledica je padec kakovosti ter obseg programov preventive in promocije. Če bi okrepili javno zdravje, bi imeli manj kurative in znižanje stroškov v zdravstvu. Zdaj s tem zakonom garantirano delamo obratno – v enem do dveh letih se bodo kazalniki zdravja poslabšali, stroški v zdravstvu povečali, pa to ni vedeževanje, ampak strokovna napoved. Zato bi s tega mesta pozval predlagatelje zakona in poslance, ki bi glasovali za sprejetje tega zakona, da ob analizi in evalvaciji podatkov kazalnika zdravja prevzamejo vso odgovornost, ne samo moralno, mogoče tudi, na primer, 10 tisoč evrov kazni ali kaj takega, če bodo kazalniki slabši. S predlagano reorganizacijo se uničuje regijski pristop pri obravnavi javnozdravstvenih problemov in ponovno gre za centralizacijo, s čimer se v Pozitivni Sloveniji ne moremo strinjati. Predlog zakona ima samo strukturno organiziranost, vsebinska pa je prepuščena ustanovnemu aktu in v dosedanji razpravi nismo dobili, tudi v tistih 8 urah ne, odgovorov na številna vprašanja. Pa bi na kratko predstavil še naše stališče do vseh teh argumentov, ki smo jih slišali, za združitev. Največkrat je omenjena beseda racionalnost. Nima smisla! Prvič, govorimo, da ti zavodi dobijo 5,6 milijona evrov denarja na leto za delovanje, to je 1,6 % celotnega letnega budžeta za zdravstvo. In zdaj pri 1,6 % govoriti o neki racionalnosti, mislim, da nima smisla. Drugič nima smisla, ker tako ali tako vsi poslujejo pozitivno, nekateri mogoče ne, ampak v glavnem ne gre za problem finančnega primanjkljaja. Tretjič, zavodi so že letos 20 % denarja izgubili in so že polno racionalno organizirani. In glede tistega prihranka 1,5 milijona evrov, ki je naveden v predlogu zakona, tudi nismo dobili odgovora, kako je strukturiran, kako se pride do te številke, ker menimo, da bo celo izguba, ne pa prihranek. Naslednji najpogosteje uporabljen argument, je sinergija – da bo večja. Že zdaj ti zavodi dobro sodelujejo med seboj, sinergistično vplivajo, in zakon, ki predvideva generiranje sinergij zaradi enotnega vodenja, to je centralizem, to je proti modernemu menedžmentu. Poenotenje strokovne doktrine je naslednji razlog. Že zdaj je zakonsko določilo, da IVZ in zavodi delujejo kot enoten [[...]] [[znak za konec razprave]] Hvala lepa.
Hvala lepa. Vedno velja, da lahko vsak mirno zaključi svoj stavek; tudi za naprej. Gospod Štefan Tisel je še pred vami. Izvolite, mag. Tisel, v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Vsem lep pozdrav! Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, spoštovana državna sekretarka, poslanke in poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti je v Državni zbor poslala Vlada. Minister za zdravje, gospod Tomaž Gantar, se je odločil za težko nalogo, da združi regijske zavode za zdravstveno varstvo in Inštitut za varovanje zdravja. Nastala naj bi dva zavoda: Nacionalni inštitut za javno zdravje in Nacionalni laboratorij za zdravje, okolje in hrano. Regijski zavodi za zdravstveno varstvo so se razvijali samostojno, prilagojeni so regijskim potrebam in regijskim značilnostim in nekateri delujejo že 90 let. Inštitut za varovanje zdravja je vrh stroke, ki se ukvarja z javnim zdravjem, to je socialnomedicinska, higienska, epidemiološka in zdravstvenoekološka dejavnost. Že zdaj bi morali zavodi med seboj bolje sodelovati, da bi bil učinek večji in bi lahko Inštitut za varovanje zdravja vodil enotno doktrino in predlagal smernice Ministrstvu za zdravje. Na Odboru za zdravstvo smo dvakrat poslušali argumente direktorjev zavodov za zdravstveno varstvo in argumente Ministrstva za zdravje. Seveda ti argumenti so si diametralno nasprotni, tako da direktorji zavodov nekako zagovarjajo obstoječe organiziranje, seveda z nekaterimi nujnimi dopolnitvami, seveda ministrstvo pa zagovarja novo organizacijo. Tudi Združenje zdravstvenih zavodov kot tudi Državni svet, Državni svet zakon namreč podpira, ima pa številne pomisleke, kakor tudi združenje zavodov, in pripombe kako nadalje organizirati zavode, ki skrbijo za javno zdravje. Tudi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo imeli določene pomisleke. Zdravstveni sistem je zelo zahtevna organizacija, ki terja od vseh udeležencev maksimalno aktivnost in sodelovanje in tudi zaupanje. Tu mislim tako na načrtovalce zdravstvene politike, kot na izvajalce zdravstvene dejavnosti, kot tudi na ljudi, ki zdravstvo uporabljamo. Minister se je odločil, da bo skušal vse obstoječe potenciale bolje izkoristiti, seveda obstajajo bojazni o centralizaciji, izgube samostojnosti, padec strokovnosti. V predlogu ministra bodo regijske enote zavodov ostale, strokovnjaki posameznih področij pa naj bi bili bolj povezani in bolj poenoteni. Izvedena naj bi bila tudi boljša izkoriščenost laboratorijske dejavnosti. Ker pa je sprememba zakona le prvi korak pri reorganizaciji tako pomembnega segmenta, ki se ukvarja z javnim zdravjem, bodo potrebni številni nadaljnji koraki, ki so v rokah Ministrstva za zdravje in ki bodo dodelali podrobno organizacijo, ki bo omogočila, da se javno zdravje izboljša in da bodo strokovnjaki tudi v bodoče motivirani. Zato bomo na Odboru za zdravje spremljali tudi nadaljnje korake. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo zakon podprli. Hvala.
Zdaj pa še dr. Črnak Meglič, izvolite, Poslanska skupina Socialnih demokratov.
Spoštovani, prav lep pozdrav! Socialni demokrati smo v svojih programskih usmeritvah in dokumentih že v preteklosti ocenjevali, da je skrb za javno zdravje v naši državi nezadostna. Vprašanje javnega zdravja se le redko pojavijo v središču javnih razprav. Kljub temu da sprejemamo novelo Zakona o zdravstveni dejavnosti, s katero naj bi ustrezneje uredili področje javnega zdravja, Socialni demokrati ugotavljamo, da se aktualna vlada sprememb ne loteva na podlagi strateških izhodišč, ki bi opredelila sodoben koncept razvoja javnega zdravja in iz tega izhajajoče cilje. Predlog zakona se namreč osredotoča zgolj na organizacijske spremembe delovanja Inštituta za javno zdravje in regionalnih zavodov za zdravstveno varstvo ter določa združitev Inštituta za varovanje zdravja Republike Slovenije in devet območnih zavodov za zdravstveno varstvo v dva javna zavoda: Nacionalni inštitut za javno zdravje in Nacionalni laboratorij za zdravje, okolje in prehrano. Z združitvijo naj bi po trditvah predlagateljev presegli sedanjo razdrobljenost dejavnosti, povečali in okrepili kapacitete in strokovnost na tem področju ter hkrati racionalizirali poslovanje, kjer je to stroškovno in ekonomsko upravičeno. Vsebinsko izredno bogata razprava na kar dveh sejah, ki smo jo na Odboru za zdravje posvetili temu problemu, je sicer pokazala, da na ravni politike obstaja visoka stopnja strinjanja glede tega, da je reorganizacija področja javnega zdravja potrebna, vendar pa obstajajo velika konceptualna razhajanja v tem, na kakšen način se teh sprememb lotiti. Predlog novele zakona namreč ne predstavlja celovite sistemske rešitve, spodbuja pa izredno nasprotujoča si mnenja in poglede na predlagane rešitve. Predlogu združevanja dejavnosti Inštituta za varovanje zdravja in območnih zavodov za zdravstveno varstvo tako večinsko nasprotujejo predstavniki zavodov za zdravstveno varstvo, predvsem z argumentom prevelike centralizacije področja javnega zdravja in posledic, ki bi jih le-ta imela za odzivanje na specifične probleme v regijah, kar bi lahko zavrlo razvoj in skrb za javno zdravje ljudi na regionalni ravni. Na temeljne pomisleke glede predloga novele zakona je vlada odgovorila s pojasnilom, da se bo o vsebinskih rešitvah poskušalo s stroko uskladiti v roku enega leta. Narobe svet! Najprej se odločamo o formi, kasneje pa se bomo odločali o vsebini. Moralo bi biti obratno, mar ne?! Na podlagi temeljite vsebinske analize, strategije razvoja javnega zdravja v Sloveniji bi morali oblikovati najustreznejše organizacijske rešitve. Zakaj tako? Naj povem, da sem osebno naklonjena reorganizaciji tega področja zato, ker menim, da obstoječe stanje na področju javnega zdravja ne odgovarja več zahtevam, ki jih narekuje razvoj stroke, pa tudi specifične potrebe ljudi. Da pa bi vendarle prišli do neke sprejemljive rešitve, sem na Odboru za zdravje predlagala, da le-ta posvoji kompromisne rešitve in sprejme amandmaje v vsebini, kot so jo predlagali predstavniki regionalnih zavodov za zdravstveno zavarovanje. Na podlagi prvega kompromisa bi ohranili regijske enote kot organizacijske enote Nacionalnega inštituta za javno zdravje, drugi kompromisni predlog, pa bi znotraj Nacionalnega instituta ohranil določen del laboratorijske dejavnosti, kar je z vidika raziskav in razvoja na področju javnega zdravja strateškega pomena. Toda, tudi tokrat se je ob trmastem vztrajanju koalicijskih poslancev potrdilo, da za nobeno kompromisno rešitev, ki ne prihaja z njihove strani, ni mogoč dogovor. Posledice odločitev, ki se bodo lahko odrazile tudi na poslabševanju ravni javnega zdravja v naši državi, boste tako morali nositi, dragi koalicijski poslanci, sami. Poslanci Poslanske skupine SD se bomo ob glasovanju vzdržali.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujemo z drugo obravnavo predloga zakona. O njem bomo glasovali v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora, in sicer jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjamo to točko dnevnega reda in tudi današnjo sejo, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Nasvidenje.