Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 13. sejo Državnega zbora, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Maša Kociper, Ferenc Horváth, Matjaž Nemec od 17. ure dalje, Aljaž Kovačič od 14.30 dalje, Lidija Divjak Mirnik od 16. ure dalje in Anja Bah Žibert. Na sejo sem povabil predsednika Vlade, ministrice in ministre ter generalnega sekretarja Vlade k 1. točki dnevnega reda, predstavnika Državnega sveta k 15., 16. in 17. točki dnevnega reda, mag. Duško Godina, direktorico Agencije za energijo, k 20. točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Spoštovane in spoštovani, še enkrat vas vljudno pozdravljam. S tem prehajamo na določitev dnevnega reda 13. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 8. novembra 2019, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik posamezne točke z dnevnega reda oziroma predlogov za širitev dnevnega reda seje nisem prejel. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, ki ste ga prejeli s sklicem. S tem, spoštovani poslanke in poslanci, prehajamo na odločanje. Prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Hvala. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 13. seje Državnega zbora določen. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 58 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena in 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslank in poslancev opozicije ter na vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. Vsak poslanec oziroma poslanka ima za predstavitev vprašanja na voljo tri minute. Predsednik Vlade, ministrice in ministri odgovorijo na vprašanja v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo skupaj na razpolago pet minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministrice ali ministra. O tem odloči Državni zbor brez razprave in obrazložitve glasu. Ob tem vas še posebej opozarjam, da je treba takšen predlog izrecno podati in se pri tem osredotočiti le na njegovo obrazložitev, ne pa postopkovnega predloga uporabiti za vsebinsko razpravo v zvezi s postavljenim vprašanjem. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade, ministrica ali minister v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko so se za danes opravičili minister za kulturo mag. Zoran Poznič, minister, odgovoren za področje odnosov med Republiko Slovenijo in avtohtono slovensko narodno skupnostjo v sosednjih državah ter med Republiko Slovenijo in Slovenci po svetu, gospod Peter Jožef Česnik, minister za finance dr. Andrej Bertoncelj, minister za izobraževanje, znanost in šport dr. Jernej Pikalo od 18. ure dalje in ministrica za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandra Pivec. Na e-klopi je objavljen pregled poslanskih vprašanj, na katera v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, Vlada prehajamo na postavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovarjal predsednik Vlade gospod Marjan Šarec. Prvo vprašanje bo postavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa. V Sloveniji zelo mačehovsko oziroma čudno obravnavamo lastne državljane, medtem ko smo do tujcev zelo zelo dobrohotni. Če vzamemo število vzdrževanih družinskih članov v Sloveniji, vidimo, da je od leta 2009 število zahtevkov za obrazce za vzdrževane družinske člane padalo. Po letu 2015 pa zopet narašča. Tako je bilo lansko leto vloženih 4 tisoč 106 obrazcev, letos je skorajda toliko še dodatnih. Mene zanima: Kaj se bo storilo v zvezi s temi zadevami? Če bo Cantarutti pripeljal 3 tisoč Filipincev v Slovenijo, ali bomo še za njih skrbeli? Že tako ali tako skrbimo za razne predstavnike, za katere bi človek rekel, da ne vem, kako jih naša ministrstva uvrščajo, ko so že leta 2009 napisali v tej razpredelnici, da obstoja Republika Severna Makedonija, pa vendar je Republika Severna Makedonija šele od letošnjega leta. Ampak tukaj v razpredelnicah je zapisano, da je že v letu 2009, v letu 2010 in tako naprej. Hecno je to vse skupaj, kako se naši državni organi ukvarjajo s tem. Poleg tega imamo tukaj eno državo Bonaire, Sint Eustatius in Saba in leta je bilo 1912 pet otrok od tam, leta 2016 so bili štirje in potem kar na lepem leta 2018 jih je pa že devet. Kaj se gremo tukaj? Za slovenske državljane ne skrbimo, za otroke ne vem od kod pa skrbimo. To je v bistvu mačehovsko delovanje in skrb. Če pogledamo, koliko je bilo takšnih otrok, stalno in začasno naseljenih v Sloveniji, pridemo do številke 23 tisoč 410. To so otroci, ki so jih pripeljali ali pa jih niso pripeljali, ampak so pa na spiskih in za te otroke v Sloveniji porabimo oziroma za njihove dodatke dobimo približno 24 milijonov evrov. To ni malo. Okoli dva milijona evrov na mesec je to. Če pa pogledamo še prejemnike socialnih transferjev na splošno, pa vidimo, da gre mesečno za tujce okoli 8,3 milijona evrov. Skupaj znese okoli 100 milijonov evrov na leto. Sprašujem, gospod predsednik: Kaj mislite narediti na tem področju? Ali mislite te zadeve urediti tako, kot je treba, v korist slovenskih ljudi, slovenskih državljanov, ali mislite še naprej »futrati« tujce?
Hvala, gospod poslanec, za vaše vprašanje. Gospod predsednik Vlade, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala za vprašanje. Pričakovano vprašanje glede na to, da ste Slovenska nacionalna stranka in ste že leta 1992 prišli v parlament s podobnimi stališči, tako da vam čestitam za konsistentnost. Kar se pa tiče vašega vprašanja, pa bi porabila kar nekaj ur, da bi se prebila čez celo materijo, ki ste jo vi navedli. To, da ste omenili gospoda Cantaruttija in 3 tisoč Filipincev, to je najlažje tako povedati pa potem na okrog deliti in je za vas kot opozicijsko stranko zadeva zaključena. Vendar gre tukaj za vendarle nekoliko kompleksnejšo problematiko. Dejstvo je, da ima Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo v načrtu tudi ukrepe za lažje pridobivanje delovnih dovoljenj oziroma hitrejše za tiste, ki bi želeli tukaj delati, ker to potrebujejo podjetja. Vemo, da obstaja ta problem v nekaterih podjetjih, kajti delovne sile primanjkuje. Tam, kjer ni domače delovne sile, zagotovo je treba upoštevati tudi to in iti tudi po tej poti. Mogoče nekaj podatkov o veljavnih dovoljenjih za prebivanje. Na dan 31. 10. 2019 je imelo v Republiki Sloveniji 86 tisoč 710 državljanov tretjih držav veljavno dovoljenje za stalno prebivanje ter 76 tisoč 639 državljanov tretjih držav veljavno dovoljenje za začasno prebivanje. To je skupaj 163 tisoč 349. Med veljavnimi dovoljenji za začasno prebivanje je največ veljavnih enotnih dovoljenj za prebivanje in delo. Sledijo pa veljavna dovoljenja za začasno prebivanje zaradi združitve družine in študija. Največ veljavnih dovoljenj za prebivanje imajo državljani Bosne in Hercegovine, sledijo državljani Kosova in Srbije. Na dan 31. 10. 2019 je imelo v Republiki Sloveniji 12 tisoč 130 državljanov držav članic evropskega gospodarskega prostora veljavno potrdilo o prijavi stalnega prebivanja in 16 tisoč 145 državljanov držav članic evropskega gospodarskega prostora veljavno potrdilo o prijavi prebivanja. Torej skupaj 28 tisoč 275. Zagotovo, kot pravite, prihaja tudi do kakšnih zlorab. Tudi to je dejstvo. Tako kot je pri vsaki zadevi. Vendar se s tem tudi spopadamo že kar nekaj časa. Ne bi pa označil tega tako, kot ste vi označili, se pravi, vi ste rekli, da »futramo tujce, domačim pa ne damo«. To so nekoliko deplasirani izrazi. Pomanjkanje delovne sile je in tam, kjer ni dovolj delovne sile, je zagotovo treba pridobiti tudi ljudi iz tujine. To ni naša posebnost, to je še kje v Evropski uniji enako. Toliko bi vam odgovoril na to vprašanje, da vaše navedbe, da bo prišlo 3 tisoč Filipincev in da jih gospod Cantarutti že pelje, ne držijo. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik Vlade. Gospod poslanec, imate možnost zahtevati dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. No, glede Filipincev, ki jih namerava gospod Cantarutti pripeljati, mislim, da mi imamo celo vrsto Filipincev na zavodih za delo. Tam je kakšnih sto tisoč prijavljenih. Tako da lahko tam Filipince vzamemo. Glede zlorab je pa treba povedati, da so na ministrstvu čudne zadeve. Tukaj imate navedeno, da je iz neznane države tisoč 236 otrok in iz še enkrat neznane države dodatnih 17. Potem ne vem, od kdaj je palestinsko zasedeno ozemlje država. Potem imamo tukaj otroke iz ex Čehoslovaške. Čehoslovaške ni več od leta 1992. To se pravi, da ta otrok bi moral biti star več kot 26 let, da bi lahko bil še otrok. Vse to je navedeno v uradnih dokumentih, ki jih dajejo iz rok ministrstva. Res pa je, da tukaj gre tudi za upravne enote, ki ne delajo svojega dela. Mislim, da bi morali marsikaj »popucati«. Konec koncev če vzamemo samo Slovensko Bistrico, v Slovenski Bistrici so ljudje poročeni z Rusinjami, pa morajo vsake dva meseca dobiti en dodaten papir, pa potrdilo o znanju slovenskega jezika. Medtem ko Kosovarji, ki jih je tam vsak dan več, ne rabijo ničesar. V nekaj dneh dobijo vse dokumente in papirje in ljudje tam govorijo, da se v Slovenski Bistrici za denar dobi prav vse. Kdaj boste »porihtali« te upravne enote, ki jih je 58 in jih vezali nazaj na občine, kar bi bilo dosti bolj smiselno? Kako lahko centri za socialno delo enostavno dajejo štemplje za vse skupaj? Kdo pa je tukaj kriv? Ali je župan kriv na določenih mestih ali je upravna enota ali je mestni svet? Kaj delata Ministrstvo za notranje zadeve in Ministrstvo za zunanje zadeve? Saj niti ne kontrolirata, ali so ti otroci iz teh držav upravičeni do kakršnegakoli dodatka oziroma plačila.
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, ali želite odgovoriti? Izvolite.
Hvala za vaše mnenje.
To pa je eden najkrajših odgovorov v zgodovini tega parlamenta. Gospod poslanec, imate postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala za mnenje, vidim, da gospod premier ni seznanjen s to problematiko in verjetno mu ministrstva to prikrivajo, zagotovo pa to prikrivajo tudi ministrstvom določene upravne enote. Morda bi bilo res treba prevetriti vse te inštitucije, pregledati, kaj kdo dela. Mislim, da bi lahko tudi Ministrstvo za notranje zadeve pa Ministrstvo za javno upravo preverila, kdo dobiva določene denarje in kam se steka ta denar, kako se pridobivajo papirji, kdo jih dobi, kdo jih ne dobi in kako hitro jih kdo dobi, medtem ko jih nekdo drugi ne dobi. Recimo, če govorimo o Kosovarjih, ti zelo hitri dobijo dovoljenje, da pripeljejo sem družino. Medtem ko tisti, ki pa pridejo delat sem in se tukaj poročijo, pa imajo probleme. Verjetno so problemi zaradi tega, ker določeni ljudje, ki se držijo zakona, nočejo podkupovati uslužbencev. Morda je to največji problem. Mislim, da bi bilo smiselno, da se to odpre v eni širši razpravi, da se te zadeve odprejo, pokažejo se vsi podatki, da se prinese na mizo vse, kar je in kaj ni, da se morda tudi povpraša po teh upravnih enotah in se potem o tem razpravlja. Če ne bomo tega naredili, denarja zmanjkuje, in kar na lepem 100 milijonov tukaj, 25 milijonov tam, to je denar, ki ga mečemo skozi okno in ne poberemo tistega, kar bi lahko od Evrope, ampak raje damo to na ramena naših državljanov. Skratka ni dobro, kar se dogaja. Gospod premier, mislim, da vas čaka veliko dela na tem področju. V zvezi s tem tudi predlagam, da opravimo razpravo o tej tematiki v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. O vašem postopkovnem predlogu bomo glasovali v četrtek v sklopu glasovanj. Sedaj pa imate besedo gospa Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, vaša vlada je septembra na dan nastopa v lanskem letu štela ob vas štela še 16 ministrov. Sledili so odstopi, menjave, po dobrem letu vas je zapustilo kar pet ministrov, kar drugi pa za področje razvoja strateških projektov in kohezijo. Od odstopa dr. Iztoka Puriča je minilo skoraj dva meseca, pa v Državni zbor še vedno nismo prejeli vašega predloga z imenom novega ministra ali ministrice za to področje. Več kot očitno se vi ne zavedate, kako pomemben je ta resor. Gre za resor, od katerega je v največji mogoči meri odvisno, kako dobro mi črpamo evropska sredstva. Naj vas spomnim, spoštovani predsednik, ne gre nam dobro, niti najmanj ne. Smo šesti najslabši v Evropski uniji po črpanju evropskih sredstev. Če pogledamo številke, po šestih letih finančne perspektive smo počrpali do konca septembra zgolj 812 milijonov, kar pomeni od 3,1 milijarde nekaj več kot 26 %, tako da številke še zdaleč, da bi bile dobre. Jaz ocenjujem, gospod Šarec, da se vi več kot očitno ne zavedate, da so ta evropska sredstva, ki jih imamo na voljo še zmeraj kot neto prejemnica, tako rekoč edina razvojna sredstva za državo in tudi izjemno pomembna razvojna sredstva za lokalne skupnosti. Prav zaradi tega bi ravno vi kot predsednik Vlade morali narediti čisto vse, da bi dejansko ta sredstva tudi počrpali. Danes, če pogledamo, imamo v Bruslju še vedno okoli 2,3 milijarde evropskega denarja, ki ga žal še nismo uspeli dobiti v Slovenijo. In tudi to je denar, s katerim bi lahko zmanjšali razlike v razvoju posameznih regij, ampak več kot očitno to vam ni prioriteta. Več kot očitno se tudi ne zavedate dejstva, da je pred nami nova finančna perspektiva, da ravno sedaj potekajo izjemno pomembna pogajanja za novo finančno perspektivo 2021–2027. In ravno od tega je odvisno, koliko sredstev bomo dobili, za kaj jih bomo lahko porabili in kdaj jih bomo lahko začeli uporabljati. Spoštovani predsednik Vlade, če kaj, bi ravno to morala biti vaša prioriteta. Mene zanima: Kdaj bomo v Državni zbor dobili ime novega ministra, ki bo pokrival kohezijo? Predvsem pa me zanima: Zakaj z imenovanjem čakate toliko časa? Kaj boste naredili, da bomo dejansko med šestimi najboljšimi državami po črpanju sredstev? Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za vaše vprašanje. Beseda je vaša, gospod predsednik Vlade.
Hvala lepa za po enem mesecu ponovno vprašanje na to temo. Že prejšnji mesec sem odgovarjal poslancu Horvatu. Ne, ni res, da se ni nič spremenilo. Pred enim mesecem smo imeli nižji podatek, kot ga imamo danes. Se pravi, da smo v enem mesecu uspeli načrpati več. Hvala, da ste me podučili, da potekajo pogajanja za proračun, ker do zdaj tega nisem vedel. Hvala za to, ker do zdaj sem živel v nekem oblaku in sem mislil, da se to ne dogaja. Če bi vi rekli, da kot vlada delamo dobro, bi me začelo skrbeti, kaj je narobe. Žal mi je, da imate odgovore na vsa vprašanja in da vse veste, pa niste sestavili vlade, pa nič ne de. Kar se tiče ministra, ga bom predlagal Državnemu zboru, ko mi bo stranka SAB sporočila novo ime. Kot veste, prihaja iz kvote stranke SAB. Začasno vodi ministrstvo gospa Alenka Bratušek, tako da ministrstvo zagotovo ni brez vodenja. Ne nazadnje pa veste, kako to gre, saj ste leta 2012 s petimi ministri vodili na koncu 16 ali koliko resorjev, tako da o zapuščanju ministrov in teh zadevah ne bi izgubljal besed. Vsa ministrstva imajo svoje ministre in delujejo. Kar se pa tiče kohezijske politike, pa, ja, zagotovo je to ena izmed prioritet in zelo dobro se zavedamo, da je to evropski denar, ki je še kako pomemben. Ne nazadnje smo v prejšnji perspektivi reševali naknadno še 11 projektov, ki so bili potem uvrščeni še znotraj te perspektive. Do danes smo v Bruslju v novi perspektivi upravičili porabo v višini 848,3 milijone evrov, to so že certificirani izdatki, torej 27,6 % vsega, kar je Sloveniji na voljo. Kot sem rekel, prejšnji mesec je bil ta podatek nekoliko nižji. Konec leta 2018 smo bili na 24,2 %. Strinjam se, da napredek bi bil lahko višji, je pa napredek. Imeli smo veliko težav, se ne bi rad ponavljal, tudi z informacijskim sistemom in tako naprej. Izvajanje projektov in programov je pa ta hip v polnem teku. Trenutno se jih po Sloveniji izvaja 4 tisoč 624, izdanih je bilo za 2,54 milijarde evrov odločitev o finančni podpori za projekte, programe oziroma javne razpise, kar predstavlja 83 % razpoložljivih sredstev. Po izvedenih javnih razpisih posameznih ministrstev se na terenu izvajajo projekti in programi v skupni vrednosti 2,03 milijarde evrov oziroma 66 % razpoložljivih sredstev, iz državnega proračuna pa je bilo upravičencem izplačanih nekaj več kot 872 milijonov evrov, torej 28 % razpoložljivih sredstev. Težave z informacijskim sistemom so več ali manj odpravljene. Ne pomeni, da težav ni več, so obvladljive in ne ogrožajo črpanja in izvajanja kohezijske politike v Sloveniji. Z odstopom ministra Puriča se ni spremenilo nič, ministrstvo dela dalje. Kot sem rekel, ga začasno vodi gospa Alenka Bratušek. Projekti tečejo in tukaj verjamem, da bomo tudi v bodoče napravili še večji napredek. Je pa res, kot sem rekel že prej, da smo reševali projekte še iz prejšnje perspektive in da dobili tudi zatečeno stanje. Lahko pa naslednji mesec spet zastavite enako vprašanje, pa verjamem, da bo spet določen napredek. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik Vlade. Gospa poslanka, želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Ja, hvala. Z odgovorom nisem zadovoljna. Spoštovani predsednik Vlade, vseeno vladate že več kot eno leto in ne nazadnje ravno vam bi moralo biti v interesu, da imate popolnjeno ministrsko ekipo in od vaših koalicijskih partneric zahtevate, da dejansko to ime dobite prej, če je že to od njih odvisno. Vemo pa, da je bil tudi prejšnji minister iz te kvote. Če pogledamo datume, gospod Bandelli je odstopil 13. novembra, 3. decembra smo že imeli hearing na pristojnem odboru in 22. decembra že novega ministra. Tako je dejansko potekel zgolj en mesec do imenovanja novega ministra. Več kot očitno je, da bi tudi vi lahko te stvari malo pospešili, ker te stvari poznate. Kar se tiče pogajanj za novo finančno perspektivo, spoštovani predsednik Vlade, verjetno ni vseeno, kdo se udeležuje teh pogajanj. Verjetno je razlika, ali se udeležuje nekdo na nivoju ministra ali kdo izmed nižjih uradnikov. Sorazmerno s tem nas tudi Evropa jemlje in zato imamo na koncu rezultate, kakšne pač imamo. Naj vas še spomnim, ko ste omenili prejšnjo programsko obdobje, če primerjamo trenutno finančno perspektivo s prejšnjim, smo takrat v šestletnem obdobju počrpali 37 %, medtem ko zdaj zgolj 26 %. To pomeni, da smo bistveno bistveno slabši v tej finančni perspektivi. Naj vas še spomnim, morali smo vrniti 60 milijonov evrov, ker nismo počrpali sredstev v skladu z našimi izvedbenimi načrti. Gre se za četrto proračunsko leto te finančne perspektive v Evropsko unijo. Spoštovani minister, jaz vas ponovno prosim, da mi odgovorite na vprašanje: Kdaj boste imeli polno ekipo in kaj boste naredili, da bo črpanje bistveno boljše? Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala. Če se omejim na teh 60 milijonov, ki jih omenjate, Slovenija je Evropski komisiji letos vrnila 60,7 milijonov evrov neporabljenih letnih predplačil. Vračilo letnih predplačil pa seveda ne pomeni, da je Slovenija izgubila evropska sredstva. Pri teh vračilih gre za likvidnostna sredstva na podračunih pri Banki Sloveniji, ki še niso vezana na posamezne prednostne osi, saj denar, ki ga Slovenija iz naslova predplačil prejme na račune, odprte za namen izvajanja kohezijske politike, še ne predstavlja prihodka nacionalnega proračuna, dokler ta ni upravičeno porabljen za konkretne projekte in je predhodno založen iz nacionalnega proračuna, če govoriva o teh 60 milijonih. Kar se pa tiče konkretnih ukrepov, kot sem rekel, imeli smo težave z informacijskim sistemom, ki smo jih odpravili. Kar se tiče ministra, bo zagotovo imenovan pravočasno, če mu boste namenili glas. Pa verjetno mu ga vi ne boste. Nič ne skrbite, vse bo pravočasno, tako kot mora biti. Ko boste pa v vladi, boste pa tudi vi skrbeli za ministre. Danes je pa situacija takšna, kot je. Kot sem rekel, minister bo imenovan, ko dobim ime od stranke SAB, ker je v njeni kvoti. Tudi vi, ko ste imeli vlado ste imeli ministre iz različnih kvot, tako da brez skrbi, vse bo.
Hvala, gospod predsednik Vlade. Gospa poslanka, imate možnost za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz seveda predlagam, da to temo odpremo in o njej razpravljamo na naslednji seji Državnega zbora. To, kar smo danes slišali od predsednika Vlade, je resnično eno samo sprenevedanje ali se pa on dejansko ne zaveda, kako pomemben je ta resor in kaj dejansko bi tukaj bilo treba narediti. Omenili ste 60 milijonov, da smo jih morali vrniti. Res je. Ampak zakaj smo jih vrnili? Zaradi tega ker nismo izpolnili izvedenega načrta, ki smo si ga dejansko sami postavili v državi. Evropa nam da predplačila namensko, da ne obremenjujemo nacionalnih proračunov. Predplačila so dana glede na načrt, ki si ga mi sami postavimo, in tega ne znamo izvrševati. Kaj to pomeni? Da več kot očitno nismo sposobni črpati s hitrostjo, ki smo si jo sami določili. In ne me prepričevati, da je to dobro. Niti najmanj ni dobro. Dejansko so pomembne samo številke. Do danes smo počrpali nekaj več kot 26 %. Šteje tisti denar, ki ga dejansko nazaj tudi dobimo. V Bruslju imamo še vedno več kot 2 milijardi. In če to ni neka tema, o kateri bi morali prioritetno govoriti, potem pa tudi ne vem, kaj je tema za državni zbor in ne nazadnje tudi za vašo vlado. Zato, spoštovani poslanci, predsednik Državnega zbora, predlagam, da na naslednji seji opravimo razpravo na to temo. Hvala.
Hvala, gospa poslanka za vaš postopkovni predlog. Glasovali bomo v četrtek v sklopu glasovanj. Prehajamo na tretje ustno poslansko vprašanje za predsednika Vlade. Dr. Franc Trček, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Spoštovani predsednik trinajste vlade samostojne Republike Slovenije! V tej lepi knjižici, v Ustavi Republike Slovenije so dame in gospodje, ki so snovali našo samostojnost, zapisali tudi 78. člen, ki se glasi: »Država ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo primerno stanovanje. Resorske politike, ki naj bi se s tem ukvarjale, se imenujejo stanovanjske politike.« Zadnjih 30 let, odkrito povedano, ta družba in država ni imela resnih stanovanjskih politik. To ni osebno mnenje dr. Franca Trčka, to je stališče strokovno velike večine ljudi, ki se s to problematiko ukvarjamo. Lahko začnemo z Jazbinškovim zakonom, ko je stroka že takrat opozarjala, da ena tretjina lastnikov ne bo imela penez, kot jaz rečem, da bi vzdrževala stanovanjski fond, potem ko so se upokojili, so jih imeli še manj. Lahko nadaljujem s svojo generacijo, ko je ob tihem žegnu Banke Slovenije bila »nategnjena« s toksičnimi krediti v švicarjih. Lahko nadaljujem s Stanovanjskim skladom Republike Slovenije, ki gradi stanovanja in jih prodaja po več kot 3 tisoč evrov za kvadratni meter, kar pomeni, gospod predsednik Vlade, če si midva kupiva kvadratni meter, da nama za jogurt ne ostane. Si bova mogoče pri Karlu Erjavcu sposodila. Lahko gremo naprej. DUTB neprenosi, ki smo jih predlagali, ko smo še hoteli nekako resno sodelovati z vašo vlado, skratka, da dejansko država sama napihuje ceno flahe, po domače povedano. Ukinitev neprofitnih stanovanj brez razmisleka, ki se napoveduje, airbnbizacija zlasti Ljubljane in navsezadnje zadnji predlogi, kar me žalosti, tudi Mladinskega sveta Slovenije, ki so itak podmladki večinoma stare politike, dajmo za 30 let zakreditirati mlade za nek predrag beton. Dejansko to, kar naj bi bila stanovanjska politika v zadnjih 30 letih, ne moremo imenovati stanovanjska politika. Razen če ni stanovanjska politika, da nekomu delaš ekstra profite s predrago gradnjo običajno slabo finaliziranih stanovanj, pogosto tudi z neplačanimi podizvajalci. V bistvu imamo lahko nalogo, ker 30 let nič ni bilo narejenega, se moramo nekam premakniti in se končno začeti ukvarjati s stanovanjsko politiko, ker si ne želim naslednjo pomlad spet gledati šotorov pred Državnim zborom, ko nas mlade generacije dejansko opozarjajo, da mi stanovanjske politike nimamo, da ne izvajamo 78. člena Ustave. Upam, da bom sedaj dobil, gospod Šarec, vsebinski odgovor, ker po 110. členu Ustave katerakoli vlada odgovarja državnemu zboru. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Dobili boste odgovor. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala lepa. Ker to ni bilo mnenje bom odgovoril. V zadnjih 30 letih je bilo zagotovo storjeno premalo, drugače se ne bi o tem pogovarjali. Najprej pa, kako do več stanovanj. Nekaj pomembnih korakov je bilo že storjenih. Z DUTB smo na Stanovanjski sklad že prenesli tri zemljišča, in sicer v Ljubljani, Novem mestu in Novi Gorici, kjer bo zraslo skupaj 90 vrstnih hiš in kar 589 stanovanj, od tega največ, to je 372, v prestolnici. Sledil bo prenos dodatnih šestih zemljišč, treh v Ljubljani in enega na Vrhniki, v Zgornjih Gameljnah in Šmarju pri Kopru. Dve zemljišči sta za zidavo že primerni. Tu bo 188 novih stanovanj v prihodnjih dveh letih, na vseh šestih lokacijah je sicer predvidenih tisoč 170 novih stanovanj. Poteka tudi že graditev soseske – 500 najemnih stanovanj, Novo Brdo, ki bodo vseljiva leta 2021, prav tako pilotni projekt Skupnost za mlade Gerbičeva, ki prinaša 109 stanovanj. Če strnem podatke, napovedi Stanovanjskega sklada: tisoč 500 stanovanj je v gradnji, finančna sredstva so zagotovljena. Sklad trenutno izvaja investicije v skupni vrednosti več kot 200 milijonov evrov, hkrati se pripravlja na gradnjo še tisoč 500 stanovanj, torej skupaj 3 tisoč novih najemnih stanovanj. K tem številkam se lahko vrnem še v nadaljevanju. Potem je tukaj drugi sklop rešitev. To pa prinaša prenovljeni stanovanjski zakon. Še 10 dni je časa za javno razpravo, kar lahko razumete tudi kot nekakšno vabilo za konstruktivne predloge. Če naštejem zgolj nekaj najpomembnejših predvidenih zakonskih novosti. Stanovanjski sklad bo ustanovil javno najemniško službo, ki bo na trgu najemala stanovanja, jih oddajala kot javna, kar pomeni, da bo najemnina stroškovna in ne tržna. Lastniki stanovanj tako z oddajanjem ne bodo imeli opravka, zanje bo to počela ta služba. Zagotovila bi jim redne dohodke, trg pa izdatno okrepila z dodatnimi najemniškimi stanovanji, po ocenah Ministrstva za okolje in prostor ter Geodetske uprave celo z dodatnimi 20 tisoč stanovanji. Dobro, to je njihovo mnenje. Ko bomo to videli, bomo rekli, da je to res. Naprej. Zdajšnja neprofitna najemnina bo postopno postala stroškovna. Bo sicer višja, ampak te razlike ne bodo plačevali najemniki, zanje se ne bo spremenilo nič, pač pa jo bo pokril stanovanjski dodatek. S to višjo stroškovno najemnino bodo tako Stanovanjski sklad kot občinski skladi dobili več denarja, namenjenega za vzdrževanje obstoječih stanovanj in gradnjo novih. Rast najemnim bo omejena. V enem letu se bodo najemnine lahko zvišale do 10 %, v treh letih pa ne za več kot 15 %. Zakon še vedno predvideva tudi subvencijo najemnine. Dopušča pa tudi zvišanje zadolževanja tako Stanovanjskega sklada kot občinskih, in sicer z 10 na 50 % njihovega kapitala. Predvidena so tudi državna jamstva za posojila zadrugam ali državljanom, ki stanovanjsko vprašanje rešujejo prvič, pa jim oblika zaposlitve ali višina dohodka ne omogočata samostojne pridobitve kredita. Stanovanjski zakon pa daje zgolj podlago za jamstva, zato sem finančnemu ministrstvu že naložil, da naj v najkrajšem času pripravi poseben zakon o jamstveni shemi. Naj ob tem omenim še sprejeto dopolnilo k zakonu o izvrševanju proračunov, ki predvideva 200-milijonsko zvišanje sredstev za državna poroštva tako v prihodnjem letu kot v letu 2021, in sicer za reševanje stanovanjske problematike. To je hkrati tudi odgovor Vlade na nedavni ukrep Banke Slovenije glede stanovanjskih posojil. Če strnem. Ni res, da se nič ne premika. Premika se. Trg bo dobil prej omenjenih 3 tisoč novih najemnih stanovanj. Če k temu dodam še tista, ki bi jih oddajali preko javne najemniške službe, potem bi lahko trg okrepili s 5 tisoč dodatnimi najemnimi stanovanji, če napovedi Gursa in ministrstva damo nekako na polovico. Je pa v koalicijskem sporazumu zapisano: 10 tisoč najemniških dodatnih stanovanj, vendar v dveh mandatih, ne v enem.
Hvala, gospod predsednik. Gospod poslanec, imate možnost zahtevati dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Hvala za vsebinski odgovor, gospod predsednik Vlade. Lahko se strinjam z vami, da so narejeni neki nastavki, ampak jaz sem človek, ki res berem proračun, tudi do zadnje pike. In v proračunu dejansko, kot jaz rečem, teh penez ni. Samo za to, ker ste govorili, bi potrebovali v osnovi čez 50 milijonov, ki jih ni notri. Tudi žalobno je, če nekako izjavimo, da je 10 tisoč stanovanj to, kar je sposobna Slovenija dejansko narediti v dveh mandatih. Mogoče bi enkrat morala skupaj iti na Dunaj, da bi videli, kaj je najboljša stanovanjska politika na svetu. Osebno menim, da smo dovolj bogata družba, ne pa zrela, da bi dejansko morali vsaj 3 tisoč stanovanj letno biti sposobni ustvariti in tudi neka stanovanja, ki gredo skozi te sheme na trg, na način, da kvadratni meter ne bi presegal povprečne neto plače. Kar je seveda možno, če nekdo ne napihuje cen. To, da ima večji del slovenske politike rešeno stanovanjsko vprašanje, ali na način, da nekdo dobi poceni kredit, ali preprodaja zemljišča, da imate številni otroke zaposlene v paradržavnih, državnih firmah na dobrih penezih, zlasti energetike, še ne pomeni, da mi cele vrste težav nimamo, kar zlasti opozarjajo mladi. Niso pa tu samo mladi. Ko se govori o dolgotrajni oskrbi, se je treba pogovarjati tudi o avtonomiji bivanja sobivanja, o stanovanjskih skupnostih, o stanovanjskih zadrugah. Lahko rečem, da smo s sedanjim ministrom kar nekaj glede tega sedeli in se pogovarjali. Ampak od tega, kar se zapiše, kar se je delno zapisovalo že zadnjih 30 let, do tega, da bomo letno imeli v štartu 3, čez pet let pa vsaj 5 tisoč stanovanj, je nek velik razkorak. In mi smo tukaj, da iščemo odgovore. Nisem zadovoljen z vašim [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Gospod predsednik, izvolite.
No, verjamem, da niste čisto zadovoljni, ampak so pa vprašljive številke, koliko stanovanj smo sposobni letno zgraditi. Mislim, da te številke temeljijo tudi na realnih predpostavkah, upoštevajo tudi sposobnost gradbenih firm in tako naprej. Če sem prej zaključil tukaj, naj nadaljujem in še nekaj razmislekov. Prvi je povezan tudi z oddajanjem stanovanj prek bookinga in airbnb, ker zlasti v Ljubljani odžira postelje oziroma sobe tistim študentom, ki jih ne dobijo v domovih, hkrati pa napihuje najemnine. Ministrstvu sem naložil, naj najde odgovor na vprašanje, kako omejiti oddajanje v turistične namene. Eden od odgovorov je lahko časovna omejitev na določeno število dni v letu, pretežno čez poletje. S tem bi pomagali študentom, ki so jim bila minula leta dostopna tudi stanovanja oziroma sobe zasebnikov. In pa še en razmislek, to je nižja obdavčitev za tiste, ki stanovanje prepustijo v oddajanje javni najemniški službi. Tudi to bi mogoče lastnike spodbudilo, da prazna stanovanja dajo na trg. To je o šotorih, ki ste jih omenili, da jih ne bi radi gledali. Nihče ne bi rad gledal teh prizorov znova in znova. In mogoče so pa to tudi ukrepi v pravo smer. Ne morem se strinjati z vami, da se nič ne premika. Delamo v to smer in verjamem, da smo sposobni zgraditi stanovanja na tej številki, ki sem jo omenjal. Raje pa govorim o manjših številkah, pa je potem bolj realno, kot pa da bi zdajle govoril o nekih visokih številkah, potem bi se pa izkazalo, da tudi gradbena podjetja niso sposobna zgraditi toliko stanovanj. Toliko za razmislek o tem. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik. Gospod poslanec, imate možnost za postopkovni predlog. Izvolite.
Ja, seveda, ki ga moram vsebinsko opredeliti. Mi smo na neki proračunski seji. Proračun je, kot jaz vedno rečem, družbena pogodba, izražena v univerzalnem ekvivalentu. Nas 90 v osnovi določa proračun, vlada ga predlaga. Vsi smo enako soodgovorni, vseh 90. Gre za to, kaj so neke prioritete proračuna. Če se odločimo, da so prioritete proračuna ustrezno reševanje stanovanjske problematike ne le mladih, je nas 90 tistih, ki se dejansko tako odločimo in prevzamemo to odgovornost na veliko veselje resornega ministra. Drugič, ko se pogovarjamo o gradbenih podjetjih. Obstajajo tudi manjša gradbena podjetja, ki bi se lahko združevala, obstajajo tudi stanovanjske zadruge, imamo tudi neko zgodovino samogradenj, ko bi se te zadeve dale urejati. Tega, bom rekel, izgovora v bistvu ne moremo kupiti na takšen način. In obstaja še neka zadeva, ki sem jo prej omenjal. Zakaj na Dunaju več kot tri četrt ljudi živi v najemnih stanovanjih? Ker je to tudi makroekonomsko dobro. Ker nisi 30 let zakreditiran preko guše, kot rečemo v Beli krajini, za neke predrage zidove, ker to razliko v penezih lahko namenjaš za kaj drugega in s tem generiraš tudi boljša delovna mesta, delovna mesta z višjo dodano vrednostjo, če hočete. Norost je siliti ljudi v nakupe predragih stanovanj, isto kot je norost zaradi razpada oziroma izostanka resnih politik mobilnosti siliti ljudi v nakupovanje predragih avtomobilov. Hvalimo se na vse pretege, kako bomo zelena, ne vem kaj, gor, dol, destinacija. Če hočemo biti, potem moramo začeti tudi resno delati na teh politikah. Več kot očitno je, da po 30 letih pozabljanja 78. člena Ustave Republike Slovenije potrebujemo neko resno splošno, ampak usmerjeno razpravo o tej tematiki, in razpravo, ki tudi izhaja iz cele vrste praks, ki jih poznamo v evropskem prostoru. Sredi predhodnega mandata so tudi kakšni moji bivši študenti in še kdo organizirali zelo kvalitetno razpravo o vseh možnih oblikah stanovanjskih zadrug, ki jih poznamo po Evropi. Pa lahko bi šla, gospod Šarec, na kavo v Lipnico, pa tam do župana, pa bi se pogovarjali, kako se gredo oni stanovanjsko politiko. Saj sploh ne rabiva iti na Dunaj, če sva na kratkem s časom. Skrajni čas je, da se s to zadevo začnemo resno ukvarjati. Če gledate analize, zakaj mladi bežijo v tujino, ja, tudi zaradi tega, ker imajo te osnovne, ustavno zagotovljene politike poštimane. Hvala.
Dali ste mnenje, niste pa dali postopkovnega predloga. [[oglašanje iz dvorane]] Prehajamo na četrto vprašanje. Gospod Predrag Baković, izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, zadnji dogodki na jugovzhodnem delu naše države in tudi drugod so precej razburili javnost. Ljudje vedo povedati, da so v preteklih dneh na območju Kostela in tudi po ostalih krajih na južni meji opazili na pol ali pa v celoti organizirano vojaško formacijo, ki se je prosto gibala po državni meji, tamkaj taborila, izvajala neke postroje, urjenja. Jasno, gre za tako imenovano vardo. Njene aktivnosti polnijo tako domače kot tuje medije. Javnost še dodatno razburjajo posnetki, ki kažejo na to, da pripadniki te varde nosijo orožje, za katere sicer mediji trdijo, da gre za replike pravega orožja. Vrhunec tega dogajanja se je zgodil, ko se je ta skupina postrojila v Kočevski Reki na mestu, kjer je prvič zadišalo po Slovenski vojski. Pripadniki so se tam z orožjem v roki postrojili v uniformah, nekateri od njih so bili zamaskirani tako s kapami kot tudi s podkapami z izrezom za oči, in še več, postroj se je potem v tej polni formaciji z orožjem in vsem, kar so imeli, sprehodili tudi skozi vas. To je tamkajšnje prebivalce precej vznemirilo in mnogi od njih se sprašujejo, kaj se dogaja. Prisotnost take formacije v tem delu Slovenije po mojem mnenje ni naključje. Zaradi ilegalnih migracijskih tokov kot tudi zaradi splošnega varnostnega stanja ter nezakonitih ravnanj posameznika oziroma manjših skupin je varnostna situacija na tem območju slabša, kar je znano vsem. Varda se pojavlja tam, kjer imajo ljudje občutek ogroženosti, in na eni strani z namenom, da si pridobijo neki novi somišljeniki, in na drugi strani, da se občutek ogroženosti še poveča. Iz medijev lahko razberemo, da policija sicer zaznava prisotnost in spremlja to stanje, a ker prekrškov ali kaznivih dejanj ni zaznala, ukrepov ni bilo. To pa po mojem skromnem mnenju ni točno. Prepričan sem namreč, da so o vseh ravnanjih in postrojih te skupine oziroma varde najmanj izpolnjeni znaki prekrška po Zakonu o varstvu javnega reda in miru, morda celo po Zakonu o javnem zbiranju ali pa tudi kakšnega kaznivega dejanja po Kazenskem zakoniku. Seveda pozdravljam odločitev Sveta za nacionalno varnost, ki je prejšnji teden na svoji redni seji predlagala spremembe in predlaga spremembe Kazenskega zakonika in pa določbe prekrškovnih predpisov, a je do teh sprememb še daleč. Vsi vemo, koliko časa traja neka sprememba zakonodaje, časa za ukrepanje po mojem mnenju pa ni. Ustanavljanje takih formacij se namreč širi po vsej državi, in to me spominja na neke čase, čase 30. let prejšnjega stoletja. In to ne prinaša nič dobrega. Zlasti ker se monopol prisile, ki jo mora imeti le država, poskuša prenašati na neke druge skupine. To pa vodi v katastrofo in razpad. Zanima me: Kaj se bo storilo, da se to stanje prekine, da se ugotovijo kršitve, ki sem jih nakazal, ter da se zoper storilce in organizatorje uvedejo ustrezni postopki, da ljudje na tem kraju enkrat začnejo živeti v miru? Hvala lepa za vaš odgovor.
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala za vprašanje. Saj se lahko z vami strinjam. To, kar ste povedali, drži. Take zadeve tudi kvarijo ugled države. Policija, moram povedati, seveda ves čas spremlja te ljudi in ukrepa v tolikšni meri, kolikor ji dovoljuje zakonodaja. Policija ima ves čas nadzor nad njimi, se pravi, nikamor se ne gibljejo nenadzorovani. Vedno vemo, kje so, vemo, kaj delajo. Kot ste pa že sami pravilno ugotovili, pa dokler ne storijo prekrška, ki bi bil opredeljen v zakonodaji, jih ni moč oglobiti. Zato gre za določene pomanjkljivosti zakonodaje oziroma po domače, luknje v predpisih. Zato je pristojnima ministrstvoma, se pravi Ministrstvu za pravosodje in Ministrstvu za notranje zadeve že naročeno, naj v najkrajšem času pripravita spremembe Kazenskega zakonika in prekrškovnih predpisov. Naj vas pa tudi spomnim, da smo v nedavno sprejeto resolucijo o strategiji nacionalne varnosti zapisali možnost pridobitve dodatnih pooblastil Slovenski obveščevalno-varnostni agenciji za soočenje z različnimi ekstremizmi, s poudarkom na preventivnem delovanju. Pa se vsi spomnimo, katera koalicija je te določbe vrgla ven iz resolucije. Tukaj pridemo do enega vprašanja, kaj mi v Sloveniji sploh želimo. Ko smo imeli v zakonodaji predvideno prepoznavo tablic, kar imajo, mimogrede, vse države, nam je to Ustavno sodišče zavrnilo oziroma informacijska pooblaščenka. Ko smo imeli določbe o hišni preiskavi, je tudi bilo vrženo ven s strani neke druge inštitucije, tako da se potem ne smemo čuditi, če je naša zakonodaja precej benigna v določenih primerih. In se ne smemo tudi čuditi, da če policija dela po zakonih, da potem prehaja do takšnih stvari. Ključno sporočilo seje Sveta za nacionalno varnost je bilo, da se gre v spremembo zakonodaje, tukaj imata Ministrstvo za notranje zadeve in Ministrstvo za pravosodje nalogo, da bo v zakonodaji obstajala možnost ukrepanja ob aktivnostih samooklicanih vaških straž, ker to zagotovo, kot sva oba ugotovila, ni za nikamor, po domače povedano. In še en problem je pri tem, da policisti, ki bi delovali na meji, ki bi varovali šengensko mejo, se morajo zdaj ukvarjati s spremljanjem teh tako imenovanih enot. Kar se pa tiče uspešnosti branjenja meje, smo pa že povedali določene stvari. Ko se bo odločalo o tem, ali Hrvaška sodi v šengen ali ne, se vprašajmo, ali je 14 tisoč nezakonitih migrantov, kolikor smo jih letos že prestregli in vrnili na Hrvaško, uspešna zaščita hrvaško-bosansko-hercegovske meje. Če bi oni to izvajali tako, kot je potrebno, potem bi jih mi dobili čez mejo toliko, kot jih dobi Avstrija od nas. To je zanemarljiva številka. Tisti, ki nam očitajo, da slabo branimo mejo, bi hkrati Hrvaško takoj spustili v šengen. Tukaj so potem te disonance. Kot sem rekel, zakonodaja je v pripravi. Obe ministrstvi imata to nalogo in verjamem, da to zakonodajo oziroma popravke zakonodaje lahko Državni zbor sprejme v najkrajšem možnem času. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik Vlade. Gospod poslanec, izvolite.
Spoštovani predsednik, hvala za vaš odgovor. Drznil si bom malo izkoristiti neko svoje predznanje, ki sem ga imel, in razložiti. Zakon o varstvu javnega reda in miru opredeljuje kršitve, ki so se dogajale na zeleni meji, ki sem jo prej opisal. Ključno pri tem pa je, da se pridobi nekoga z imenom in priimkom, ki se je počutil ogroženega oziroma je pri njem vzbudilo nek občutek ogroženosti ali pa vznemirjenja. Kolikor sem seznanjen, policisti zaradi tega ker se nihče ne želi izpostavljati, niso dobili nikogar, ki bi se želel izpostaviti. Zato na tem mestu lahko povem, ko sem pa sam spremljal te posnetke in pa izjave v medijih, vam lahko povem, če je to seveda v pomoč policiji, da sem se sam počutil vznemirjenega in ogroženega, torej z imenom in priimkom. Verjamem, da tudi moji kolegi iz Poslanske skupine Socialnih demokratov so se v tem primeru počutili vznemirjene in ogrožene. Bi pa opozoril pravzaprav še na neko stvar. Pred nedavnim smo ob slabi varnostni situaciji v Kočevju apelirali na vse institucije in med drugim smo dobili odgovor vrhovnega državnega tožilca, ki je župana podučil v dopisu z naslednjim. Bom prebral: »Obstoj kakršnekoli organizirane, oborožene ali poloborožene skupine na ozemlju Republike Slovenije pomeni sam po sebi protiustavno stanje in tudi ni v skladu s pravom Evropske unije, katere polnopravna članica je tudi Slovenija. V primeru ogrožanja kogarkoli je v mirnem času protipravnost ali krivda lahko izključena le z uporabo pravnih institutov, kot sta skrajna sila ali celo silobran. Drugačno ravnanje pri ustanavljanju tako imenovanih vaških straž ali drugih oboroženih ali poloboroženih skupin bi lahko bilo prepoznano kot ščuvanje k nasilni spremembi ustavne ureditve po 359. členu KZ-1. Obstoj takih skupin pa že lahko predstavlja doseženo protiustavno stanje.« In temu, spoštovani predsednik, bi morali slediti po mojem mnenju tudi v tem primeru. Do sedaj nismo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod predsednik Vlade, želite besedo? Izvolite.
Ja, spoštovani poslanec, pravilno ste ugotovili. Če se ljudje počutijo ogrožene, če podajo prijavo, potem policija lahko ukrepa. Če pa policija pride potem k nekomu na dom, pa ta potem odstopi od prvotnega mišljenja, policija seveda ne more nič. Če se pa vi počutite ogrožene, boste verjetno prijavili ali pa ste mogoče celo zdajle javno prijavo naredili in verjamem, da bo policija tudi ukrepala. Veste, podobno je tudi pri družinskih sporih, pri nasilju v družini, pri podobnih primerih. Veliko je primerov, ko je klic na številko 113, policija pride na kraj dogodka, skuša ukrepati, potem se pa nenadoma vsi vpleteni odločijo drugače in policija ne more več ukrepati. Se je pa tukaj pri tem vprašanju pa še pri nekaterih treba vprašati širše, kaj želimo v tej državi. Ali želimo varnost, ali želimo, da bodo varnostni organi imeli dovolj pooblastil, da bodo lahko ustrezno ščitili državljanke in državljane, ali pa se bomo začeli ukvarjati ali pa bolj intenzivno ukvarjati predvsem s človekovimi pravicami žrtev? To se mi zdi bistveno. Ta razmislek bo treba opraviti v naši družbi na splošno. Ne pa, da, recimo policist, ki je izstrelil naboj, ker je bil prisiljen to narediti, verjetno ga ni izstrelil kar tako, vsaj v večini primerov ne, pa je potem obravnavan kot najhujši zločinec. To boste verjetno vedeli iz svoje prakse. Tako da vaše vprašanje je bilo še kako na mestu in o teh zadevah se bomo morali začeti spraševati. Ko nam bo nekdo s tovornjakov zapeljal v množico, takrat bo prepozno. Takrat bi dali potem organom in vsem vsa pooblastila, ampak takrat bo prepozno. Takrat se ne bo dalo ukrepati. Pa še nekaj je treba povedati. Če policija opravi svojo nalogo, in po mojem mnenju velikokrat jo dobro opravi, pa se zatakne bodisi na tožilstvu bodisi potem na sodnih inštancah. To pa veva oba. Tukaj si ne smemo zatiskati oči pred tem dejstvom. Imamo primere takšne in drugačne, in ni čudno, da ljudje potem ne zaupajo. Naša naloga v zvezi s tem vprašanje je, da spremenimo zakonodajo tako, da bo omogočala učinkovit pregon tovrstnih skupin, da se bodo ljudje počutili varne in da se bodo lahko policistke in policisti posvetili varovanju meje, ne pa spremljanju nekih vikend tabornikov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predsedniku Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. Nadaljujemo v skladu z 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Prehajamo na poslanska vprašanja, postavljena na 12. seji Državnega zbora. Minister za kulturo mag. Zoran Poznič bi moral odgovoriti na vprašanje gospoda Zvonka Černača v zvezi z upravljanjem in gospodarjenjem z nepremično kulturno dediščino, vendar je danes odsoten. Zato poslanca sprašujem, če vztraja pri ustnem odgovoru ali morda želi pisni odgovor. Gospod Černač, izvolite.
Hvala lepa. V skladu z 247. členom Poslovnika pričakujem, da bo minister za kulturo ustno odgovoril na moje poslansko vprašanje, postavljeno na 12. seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister bo na vaše vprašanje odgovoril na naslednji seji zbora. Minister za notranje zadeve gospod Boštjan Poklukar bo odgovoril na vprašanje gospe Nataše Sukič v zvezi s skupnimi stroki nakupa postavitve ter vzdrževanja žice in panelnih ograj na meji ter skupnih in mešanih patrulj. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Spoštovani poslanke in poslanci! Lep pozdrav tudi v mojem imenu, spoštovana gospa poslanka. Zadnjič sem bil službeno zadržan v tujini in dolžan podati odgovor v zvezi z vašim vprašanjem. Ministrstvo za notranje zadeve ni izvajalo postopkov nakupa rezilne žice in panelnih ograj, ampak je nakup in postavitve rezilne žice ter panelne ograje izvedel Zavod Republike Slovenije za blagovne rezerve. Za storitev postavitve rezilne žice je bilo res podjetju Minis, d. o. o., 12. 11. 2015 izdana naročilnica v vrednosti 24 tisoč evrov z davkom na dodano vrednost. Za potrebe postavitve pa je bila z istim podjetjem 26. 11. 2015 sklenjena tudi pogodba v vrednosti 250 tisoč evrov z DDV. Poraba finančnih sredstev na omenjeni pogodbi znaša 172 tisoč 396,89 evra, in sicer v letu 2016 139 tisoč 239,75 evra, v letu 2017 30 tisoč 328,96 evrov, v letu 2018 384,30 evra in v letu 2019 2 tisoč 444,15 evra. Za vzdrževanje rezilne žice in panelne ograje je bilo do sedaj porabljenih 524 tisoč 485,04 evra. Skupni stroški Ministrstva za notranje zadeve za storitve postavitve in vzdrževanja rezilne žice in panelne ograje znašajo 720 tisoč 882,02 evra. Podatkov o skupnih stroških, ki so jih imela ostala ministrstva, na primer Ministrstvo za obrambo, Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo in Ministrstvo za notranje zadeve, nimamo. V obdobju 2015–2019 je bilo za nakup opreme za potrebe nadzora državne meje iz skladov za zunanje meje in notranjo varnost, to so sredstva Evropske unije, porabljenih 11 milijonov 618 tisoč 943 evrov, iz katerih je bila nabavljena oprema za videonadzor, službena vozila, čolne, ročne termovizije, naprave za strojno branje potnih listin, šengenbus, naprave za lastno diagnostiko vozil, naprave za ugotavljanje pristnosti dokumentov, radarski sistem na morju in podobno. Prav tako je bilo v navedenem obdobju za nakup opreme za nadzor državne meje iz integralnih sredstev porabljenih 686 tisoč 966,10 evrov, in sicer za nakup kamer, opreme in snemalnikov na čolnih, čitalcev prstnih odtisov in podobne opreme. V letu 2020 za nakup nove opreme za nadzor državne meje Skladu Evropske unije namenjamo 2 milijona 50 tisoč evrov. V letu 2020 se načrtuje nabava naslednje opreme, in sicer kamer za pregled podvozij vozil, endoskopi, ogledala za pregled podvozij, lestve, prenosne GPS naprave, fotoaparati, droni, daljnogledi, vozila, svetilke, skratka oprema, ki jo policistke in policisti na državni meji potrebujejo. Za leto 2021 bo pripravljena nova finančna perspektiva na podlagi novih uredb EU, zato vam konkretnih podatkov žal še ne morem posredovati. Kar se tiče mešanih patrulj, dobro veste, da kot članica Odbora za notranje zadeve pravzaprav sodelujemo v mešanih patruljah tako s Hrvaško, Italijo, tudi delno z Madžarsko, kadar je to potrebno, in v stroških dela v mešanih patruljah se policistke in policisti ne evidentirajo posebej, saj gre zgolj za eno od oblik rednega dela. Policisti sicer delo opravijo v okviru rednega delovnega časa, kar pomeni, da dodatni stroški zaradi dela v mešanih patruljah ne nastajajo. Policistom v mešanih patruljah pripada samo tisti dodatek, do katerega so upravičeni ostali policisti pri svojem delu v enakih pogojih dela, to so dodatki za delo v manj ugodnem delovnem času, delovno uspešnost, dodatek za stalnost in delovno dobo. Kar se tiče podatkov, sem vam postregel z vsemi številkami, ki jih imamo na Ministrstvu za notranje zadeve in Policiji, predvidene za nadzor državne meje. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Gospa poslanka, imate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani minister, hvala za končno neke bolj konkretne številke. Na eno vprašanje izmed osmih ste mi sicer pozabili odgovoriti, pa vas zdajle sprašujem. Ko sem spraševala, kakšen je učinek teh mešanih patrulj oziroma če malo bolj ironično vprašam, kot bi kolega Grims vas vprašal: Koliko denarja konkretno gre za prijetje enega posameznika, ki nezakonito prečka mejo? Na to vprašanje bi tudi mogoče prosila odgovor, če ga imate danes ali pa čim prej. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Ja, spoštovana gospa poslanka, za prijetje enega migranta pravzaprav nimamo izračunov, ampak vseeno je treba le povedati, da je 14 tisoč 500 in še nekaj prijetih ilegalnih migrantov na slovensko-hrvaški meji, na naši šengenski meji uspeh slovenske policije. Po statistiki, ki jo beleži policija, je večina vrnjenih v Republiko Hrvaško na podlagi sporazuma z Republiko Hrvaško. Ne nazadnje Slovenija spoštuje Zakon o mednarodni zaščiti in direktorat Ministrstva za notranje zadeve pravzaprav tudi izvaja ta postopek. Nimamo tega izračuna, pa vendarle so te številke, ki sem vam jih predstavil, transparentne in verjamem da vam dajejo nek pregled, da je v zadnjih letih veliko sredstev proračuna, tako integralnega kot evropskih sredstev, bilo namenjenih za varovanje slovensko-hrvaške meje, šengenske meje, da Slovenija zagotavlja dobro varovanje šengenske meje, kar je pravzaprav tudi iz statistike prejetih ilegalnih migrantov razvidno. Verjamem, da pravzaprav tudi zaradi tega, ker slovenska policija dobro dela, je Slovenija varna, kajti v nasprotnem primeru bi imeli ilegalne migrante po mestih, vaseh in pravzaprav bi bila stopnja varnosti na nek način ogrožena. Še enkrat poudarjam, da Slovenija izvaja Zakon o mednarodni zaščiti in da vsi, ki se deklarirajo oziroma želijo azil in zaprosijo za azil, gredo tudi v azilni postopek. Vendar vam moram tukaj še enkrat povedati, da veliko prošenj prekinemo, kajti azilni postopek se še vedno na nek način zlorablja. Tudi na zadnjem srečanju na Dunaju nismo našli ustreznejših rešitev, čeprav se pravzaprav skoraj na vsem svetu ministri za notranje zadeve in vseh formatih ministrov za notranje zadeve Evropske unije o tem pogovarjamo. Verjamem, da delo policije ocenjujejo tako nevladne organizacije kot ustrezne državne inštitucije s področja nadzora in kontrole tega monitoringa. Če bodo konkretne kršitve, verjamem, da jih boste tudi izpostavili oziroma, da jih bodo tudi izpostavili, vendar za enkrat slovenska policija dela zakonito, strokovno in v skladu s svojimi pooblastili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister za obrambo, gospod Karl Erjavec bo odgovoril na vprašanje gospe Nataše Sukič v zvezi z neracionalnim trošenjem znatno povišanih proračunskih sredstev za obrambo v prihodnjem proračunskem obdobju. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Zahvaljujem se tudi poslanki Nataši Sukič za postavljeno vprašanje. Tukaj gre predvsem za vprašanje s področja raziskav in razvoja. Gre za konkretno naročilo. Ob tem ugotavljate, da s povečanjem proračunskih sredstev za obrambne izdatke se povečujejo tudi sredstva na področju raziskav in razvoja. Rad bi povedal, da s tem Ministrstvo za obrambo želi predvsem podpreti tista podjetja, ki imajo določena specifična znanja in so tudi koristna ne samo za zgraditev zmogljivosti Slovenske vojske, ampak tudi ko gre za področje civilne zaščite. Omenjate naročilo glede študije o nabavi brezpilotnih letal. Kot veste, ta sredstva se ne uporabljajo samo za obrambne namene, ampak se lahko tudi zelo koristno uporabljajo za področje zaščite in reševanja, ko lahko preko teh zmogljivosti ugotavljamo, kakšno je dejansko stanje, ko gre za posledice reševanja zaradi požarov v naravi, poplav in podobno. Če se vrnem sedaj na ta konkreten primer. Najprej bi rad povedal, da ne gre za naročilo študije o nabavi brezpilotnih letal, ampak gre za študijo o možnosti razvoja avtomatiziranih in avtonomnih sistemov s podporo za delovanje. Tukaj moram povedati, da na Ministrstvu za obrambo za tako zahtevne zadeve nimamo ustreznih strokovnjakov, zato si tukaj pomagamo z znanjem, ki je v slovenskem gospodarstvu. Ne glede na to, da gre za malo naročilo, smo izvedli ves postopek v skladu z Zakonom o javnih naročilih, to pomeni, da je postopek transparenten, da smo povabili različna podjetja, ki imajo ta znanja, Ministrstvo za obrambo pa tega znanja nima, da naj sodelujejo pri tem razpisu. Javilo se je pet podjetij. Ponudba je bila od 10 tisoč evrov in najdražja je bila ponudba nekaj več kot 58 tisoč 300 evrov. Izbrana je bila najnižja ponudba v višini 10 tisoč 700 evrov, in sicer je bilo izbrano podjetje OneDrone. Mi od njega pričakujemo ne samo da bo preverilo, katera podjetja na slovenskem trgu imajo ta znanje,ampak bo tudi pripravilo študijo, ki nam bo omogočila pravilno oblikovanje raziskovanih in razvojnih projektov na področju avtomatiziranih in avtonomnih sistemov za uporabo na kopnem, v zraku in v vodi. Kot rečeno, sedaj mi pričakujemo, da bo ta študija izdelana in na podlagi tega bomo oblikovali raziskavo s tega področja. Da gre res za zelo strokovno delo, naj povem, da naj bi to podjetje oblikovalo strokovne predloge v povezavi s ključnimi tehnologijami, kot so umetna inteligenca in delovanje v jati, komunikacijska oprema, odpornost na motenje in vdor – tukaj gre za kibernetsko varnost , potem senzorika za dnevno- nočno delovanje, potem za delovanje v ekstremnih pogojih, uporaba alternativnih virov energije, na primer alternativni pogonski sklop na podlagi vodikove tehnologije in gorivnih celic, razvoj naprednih algoritmov. Naj povem, da to sodelovanje Ministrstva za obrambo s slovenskimi podjetji na področju raziskav in razvoja je zelo uspešno. Mi smo v tem času na primer izdelali zložljivo turno smučko skupaj z Elanom, ki je tudi zelo uspešen produkt, potem taktično pištolo, brezpilotni letalniki, simulatorji, trenažerji za različne oborožitvene sisteme. Mislim, da ravno to področje, ki ga zastopamo – razvoj in raziskave – je dokaz, da lahko tudi Ministrstvo za obrambo uspešno sodeluje s slovenskim gospodarstvom.
Hvala lepa, gospod minister. Gospa poslanka, imate zahtevo za dopolnitev odgovora? Izvolite.
Spoštovani minister, hvala lepa. Jaz verjamem, da gre za kompleksne zadeve, sploh, ko gre za visoko tehnologijo in tako naprej. Ampak vendarle, zanimivo je, da v prvi fazi tega sodelovanja bo to izbrano podjetje OneDrone zgolj iskalec identifikator domačega znanja oziroma drugih slovenskih podjetij, ki naj bi takšno znanje imela. To me iskreno preseneča, da eno ministrstvo ni sposobno samo sestaviti seznama tistih nekaj domačih podjetij s tovrstnim znanjem, kot da bi bilo na stotine tovrstnih subjektov. Ta vaš odgovor je malo neprepričljiv sploh v luči tega, da država s tem istim podjetjem OneDrone sodeluje že od leta 2015 in je za različne storitve in produkte temu podjetju že bilo s strani države nakazanih 465 tisoč evrov. Samo vaše ministrstvo je že plačalo temu podjetju 14 tisoč 637,81 evrov. Sedaj ko se pogodba s tem podjetjem o preizkušanju dronov zaključuje, pa paše tukaj pač ta študija. V redu, razumem, je kompleksna, je visoko zahtevna, ampak vendarle prva faza študije je zgolj identifikacija, zgolj nabor domačega znanja tistih nekaj podjetij, ki so verjetno že identificirana, pa vendarle preseneča, da se taka stvar plačuje. Zanima me torej: Zakaj vedno znova to podjetje? Rekli ste, da je verjetno podalo najnižjo ceno , ampak, lepo vas prosim, vedno isto podjetje se znajde v tej sliki. Zanima me tudi: Kako komentirate dejstvo, da v drugih državah pri tako občutljivih zadevah, ko gre za razvojne zadeve pri vojaški opremi, vendarle izvajajo državne institucije takšne zadeve, sploh ko gre za identifikacijo? To je dejansko zelo čudno, da takšne storitve plačujemo. Razumem, da kaj bolj kompleksnega, ampak samo sestavo registra, nabora teh podjetij, lepo vas prosim, bi pa menda že bili sposobni na ministrstvu sami [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za to dodatno vprašanje. Še enkrat, tukaj ne gre za to, da bi izbrali podjetje, ki naj bi opravilo študijo o nabavi brezpilotnih letal, ampak gre za študijo z naslovom Možnosti razvoja avtomatiziranih in avtonomnih sistemov s podporo za delovanje. Povedal sem, da gre za zelo specifično strokovno področje. Tudi ne verjamem, da druge vojske ali pa ministrstva za obrambo imajo vsa ta znanja. Vedno je to sodelovanje z raziskovalnimi in razvojnimi inštitucijami. Oporekate, da je vedno to podjetje bilo na tem področju izbrano, vendar, kot rečeno, v skladu z Zakonom o javnem naročilu. Jaz bi se prej vprašal, zakaj je eno podjetje dalo 5-krat višjo ponudbo v višini 58 tisoč evrov za enako študijo in za enako delo. Zelo negospodarno bi bilo, če bi izbrali podjetje, ki je dražje. Kar se tiče državnih institucij, tudi oni so vezani na razpise, ko gre za znanstvene inštitucije. Kot rečeno, tukaj je bilo izbrano podjetje, ki ima to znanje, s katerim tudi lahko ugotovimo, da imamo dobro sodelovanje, da ni bilo nikdar nobenih problemov, recimo, da ne bi bilo kaj korektno opravljeno v skladu s podpisanimi pogodbami. Še enkrat, mislim, da ravno to področje raziskav in razvoja omogoča tudi tistim našim podjetjem, ki imajo neka posebna znanja, da jim damo neko podporo. Zame bi bilo bolj sporno, da bi bilo izbrano podjetje iz tujine, ki bi imelo enaka znanja, enake reference, ker se mi zdi, da je prav, če že namenjamo proračunski denar in ko gre za obrambne izdatke in za področje razvoja in raziskav, da se to nameni slovenskim podjetjem. Vesel sem, da je to podjetje uspelo. Seveda pa ne morem komentirati, zakaj je bilo to podjetje že kdaj izbrano. Moram pa reči, da na Ministrstvu za obrambo imamo veliko takih podjetij, ki so po navadi izbrana zaradi svoje kvalitete, zaradi strokovnosti, da ne govorim, ko nabavljamo materialna sredstva, ko gre za nabavo živil in ne vem česa, verjemite, da bomo ugotovili, da so po navadi ena in ista in podobna podjetja, ki so izbrana pri teh javnih naročilih.
Hvala, gospod minister. Nadaljujemo in prehajamo na vprašanja poslank in poslancev. Prvi bo mag. Marko Pogačnik postavil vprašanje ministru za finance dr. Andreju Bertonclju, ki je odsoten. Zato hkrati poslanca sprašujem, ali želi pisni ali ustni odgovor.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Rad bi zastavil vprašanje ministru za finance. Minister za finance je danes odsoten in glede na poslovnik pričakujem njegov pisni odgovor. Ministru za finance bi rad zastavil vprašanje. Zakon o Banki Slovenije, 33. člen, predvideva, da se minister za finance lahko udeležuje sej Sveta Banke Slovenije. Spoštovanega ministra za finance sprašujem, kolikokrat v letu 2019 se je udeležil sej Sveta Banke Slovenije. Vemo, da praviloma seja Sveta Banke Slovenije seja poteka dvakrat na mesec. Zanima me: Kolikokrat v letu 2019 se je minister za finance udeležil seje Sveta Banke Slovenija?. Zanima me tudi: Ali se je minister udeležil seje Sveta Banke Slovenije, ki je razpravljala o omejevanju stanovanjskih in potrošniških kreditov? V primeru, da se seje Sveta Banke Slovenije ni udeležil, me zanima: Zakaj se sej Sveta Banke Slovenije minister za finance ne udeležuje in kateri so ti razlogi? Kot sem že uvodoma povedal, pričakujem njegov pisni odgovor. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Lidija Divjak Mirnik bo postavila vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Lep pozdrav, spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani minister, ostali ministri in ministrice! Spoštovani minister! Ustanoviteljica javne srednje šole je država, državni organi so ministrstva in posledično Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport. Vsaka srednja šola prejme finančna sredstva, ki morajo zadostovati za izvajanje potrjenih vzgojno-izobraževalnih programov, hkrati stremeti k napredku, k strokovnosti in tudi h kvaliteti. Finančna sredstva se zagotavljajo za plače zaposlenih, nadomeščanja, vzdrževanje, materialne stroške, nakupe opreme, licenc, izobraževanja za učitelje, vodenja takšnih in drugačnih podatkovnih baz in tako naprej. Težava nastane, ko finančna sredstva za posamezne šole ne zadoščajo za izvajanje potrjenih vzgojno-izobraževalnih programov in z njimi povezanimi stroški. V Mariboru imamo primer, kjer se soočamo s težavo dviga najemnin za najem prostorov Športnih objektov Maribor za potrebe obveznega izvajanja športne vzgoje v javnih srednjih šolah brez telovadnice ali z neprimerno telovadnico. Zaradi tega so se name obrnili ravnatelji sedmih srednjih šol. Zato vas, spoštovani minister, sprašujem: Zakaj ministrstvo ne financira stroškov izvajanja obveznega programa športne vzgoje in zagotavljanja osnovnih pogojev za delo ter s tem deprivilegira šole, ki ne razpolagajo s primernimi prostori za športno vzgojo, v odnosu do tistih, ki to možnost imajo? Zakaj MIZŠ prelaga to odgovornost vsakoletnih pogajanj na ravnatelje, saj sami pravzaprav na ceno najema ustreznih prostorov pravzaprav nimajo nobenega vpliva?. Za odgovore se vam najlepše zahvaljujem.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Gospa podpredsednica, spoštovani gospe in gospodje, najprej dober dan vsem. Hvala za to poslansko vprašanje pa bom poskušal biti najprej čim bolj plastičen, za kaj tu pravzaprav gre. Gre za to, da je Mestna občina Maribor predlagala srednjim šolam, ki uporabljajo telovadnice v Mariboru, povišane najemnine. Če so moji podatki točni, gre za več kot 50-odstotno povišanje najemnine. Potem je nastal problem, ker bi to zadevo bilo treba rešiti vnaprej. In ta podatek je pomemben. Se pravi, da bi bilo treba zadevo rešiti vnaprej in ne kasneje. Zakaj? Zato ker imamo mi že od leta 2013 uveden sistem, ki se imenuje MOFAS. To je sistem financiranja srednjih šol, kjer se cena posameznega programa izračuna na dijaka. MOFAS je pravzaprav sistem uteži, ko potem različni programi imajo različno utež in s tem tudi različna finančna sredstva. Šole dobijo ta denar v kosu. Torej ne po posamičnih postavkah, kot ste jih vi opredelili, ampak dobijo srednje šole, kjer je ustanoviteljica Republika Slovenija, denar v kosu. To omogoča ravnateljem, vi ste sicer rekli prelaganje odgovornosti, ampak obenem jim daje orodje, da zadeve razporejajo tako, kot oni vidijo, da je najbolj prav, jasno, v skladu z vsemi zakonskimi, podzakonskimi in tako naprej predpisi in potem lahko s tem denarjem uspešno gospodarijo. Ravnatelji so tudi tisti, ki najbolj poznajo lokalno okolje. Cene najema posamičnih objektov, ki jih uporabljajo – v tem primeru telovadnic – so v veliki meri odvisne tudi od posameznega okolja. Ravnatelji dobesedno najbolje vedo, kdaj in kaj, kakšen strošek je opravičljiv. Ministrstvo od ravnateljev zahteva gospodarno poslovanje. In tako je edino prav. Če pa vendarle – in tu je tisto, kar sem vam rekel na samem začetku – pride do tega, da z denarjem, ki je bil neki srednji šoli odmerjen, ne uspejo pokriti vseh stroškov, potem lahko po nastanku stroška, še enkrat poudarjam, po nastanku stroška, zaprosijo za dodatno financiranje. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport redno dofinancira posamezne šole. Pač se znajdejo v takih ali drugačnih finančnih situacijah, ali imajo premalo dijakov, ali so neki specifični stroški višji in tako naprej. Ampak to ministrstvo počne po nastanku stroška, ne pa vnaprej. Informacija, ki ste jo podali, je vsaj do mene in moram reči, da smo bili vsaj v dveh komunikacijah z Mestno občino Maribor, pa tudi za prihodnji teden, če prav vem, imamo sklican dodaten sestanek. Je pa na zadnjem sestanku, ki smo ga imeli, Mestna občina Maribor ta problem predstavila. Dobili smo njihov dopis, kaj je razlog povišane cene, kot sem rekel, več kot 50 % je višja cena najema telovadnic. Večinoma je tako, da lokalno okolje in srednje šole so v nekem simbiotičnem razmerju in večinoma nimamo tu vprašanj. Zdaj ne govorim, da v Mariboru ni tega simbiotičnega razmerja. Je, dobro je in tudi sodelujejo. Je pa informacija, ki sem jo pa jaz dobil od ravnateljev, da oni ocenjujejo, da pa je vendarle to povišanje za neko lokalno okolje preveliko. Če kaj, potem bomo na naslednjem sestanku morali ugotoviti, prvič, kaj so razlogi za to, in, drugič, kako izpeljati modalitete zato, da bomo še naprej dobro sobivali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate zahtevo za dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, jaz se lahko z vami strinjam. Mogoče bi svoje vprašanje dopolnila še v tistem delu, ko bi dala v razmislek to uravnilovko po MOFAS-u. Mogoče bi tukaj bilo treba pogledali, ali spet imamo uravnilovko za vse enako. Vemo namreč, da niso vse šole enake, da nimajo vsi enakih pogojev, če govorimo o celi Sloveniji. To je prva zadeva. Mogoče še samo to, ker imam minutko, en pregled, kaj so mi napisali. V tem trenutku imamo problem, da 4 tisoč dijakov sedmih srednjih mariborskih šol nima telovadnice. Zima se približuje in verjetno bo tu neko rešitev treba najti. Zato bi vas jaz na tem mestu prosila, da še mogoče vi kot minister enkrat skličete sestanek, na njega povabite vse udeležence, se pravi tako ravnatelje srednjih šol kot Mestno občino Maribor in pri vas tiste odgovorne, ki jim morajo za to odgovarjati in poskušate najti neko rešitev. Rešitev bi lahko tudi bila, da mogoče vsak malce popusti, vsak mogoče tudi pogleda, če ima še kje kakšne prihranke in na ta način najdemo optimalno rešitev za vseh 4 tisoč dijakov. Meni se zdi grozno, da se v 21. stoletju moramo pogovarjati o tem, da bodo dijaki imeli kje na toplem telovaditi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Dijaki bodo imeli na toplem za telovaditi, tu naj ne bo nobenega dvoma. Kar se sestanka tiče, kot rečeno, imeli smo sestanek na to temo in dva termina, ki nekako nista šla skozi. Zadnji je bil med novembrskimi ali krompirjevimi počitnicami, torej pred kratkim. Ampak na žalost ni šel skozi, se pa dogovarjamo z mestno občino. Prav imate v tem smislu, dase je treba pogovoriti, kaj je to realna cena, treba se je dogovoriti, kaj so modalitete tega sodelovanja. Tudi tisti objekti, ki jih ima v lasti Mestna občina Maribor, so dopoldne včasih v veliki meri prazni, tako jim s poukom srednjih šol zagotavljamo tudi dodaten vir prihodkov. To naj bo jasno. Kar pa se MOFAS-a tiče, so glede tega vedno kritike. Ampak tako kot trenutno deluje, in tudi srednje šole so se zelo dobro prilagodile temu načinu financiranja, je veliko bolje, da tam, kjer vidimo, da so anomalije, pa ne anomalije, ki bi ji srednje šole same povzročile, ampak anomalije zaradi, ne vem, števila dijakov, tega, onega, tretjega, da tam dofinanciramo. Če je potrebno, dofinanciramo po nastanku stroška. In vsa leta, ne samo v tem mandatu, ampak vsa leta od leta 2013 smo dofinancirali, tako da še nikoli nikogar nismo pustili v finančno negativnem položaju. To je boljši način zato, da lahko ta sredstvarazporejamo bolj gospodarno. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Mag. Branko Grims bo postavil vprašanje ministru za notranje zadeve gospodu Boštjanu Poklukarju. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav. Spoštovani gospod minister, 4. člen Odloka o Svetu za nacionalno varnost je kristalno jasen. Predsednik Sveta za nacionalno varnost povabi na sejo predsednika republike in predsednika Državnega zbora ter predstavnika največje opozicijske stranke, kadar Svet za nacionalno varnost obravnava vprašanja s področja nacionalne varnosti. Zadnja seja je brez dvoma taka vprašanja obravnavala, tudi s tem, kar je bilo sporočeno javnosti, to nedvoumno sledi. Vendar največja opozicijska stranka ni prejela nobenega obvestila oziroma vabila na to sejo, kar pomeni, da je bila seja pravno, glede na citirani člen zakona, sporna, nedvomno pa povsem nelegitimna. In taka pravno sporna in nelegitimna seja Sveta za nacionalno varnost vas je kot ministra zadolžila, da, če citiram po medijih: »Pripravite zaostritve kazenske zakonodaje na področju, ki ureja združevanje posameznikov, katerih ravnanje bi lahko poseglo na področje pristojnosti državnih organov.« Jaz vas ne sprašujem to zaradi raznoraznih vard in podobnih, kjer je ogromno nastopaštva in kjer, to sem trdno prepričan, se bo prej ali slej izkazalo, da so na vrhu ali blizu vrha plačani sodelavci policije. Ni slučaj, da se vedno te varde in cirkus z njimi pojavijo takrat, kadar gre vladi za nohte oziroma kadar nelegitimna vlada nastaja. Če se spomnimo, kdaj je bilo prvič tovrstno ravnanje. Jaz vas sprašujem zaradi ljudi, ki so prepuščeni v veliki meri sami sebi, ki se samoorganizirajo, ker želijo uresničevati svojo pravico do samoobrambe. Ta pravica do samoobrambe je nedvoumno zapisana v mednarodnih aktih, od Ustanovne listine OZN naprej in izhaja tudi iz slovenske ustave, kjer je poleg tega zapisana tudi pravica do varnosti. Žal ljudje te varnosti ne prejmejo, zato ker vaša vlada, ki je po mojem trdnem prepričanju zato sklicala nelegalno in nelegitimno sejo Sveta za nacionalno varnost, neuspešna pri zagotavljanju varnosti, ji je povsem spodletelo, pa ne gre samo za to, da je neuspešna, trdim, da je tudi sokriva, kajti za hrbtom ljudi ste šli podpisat marakeško deklaracijo, od katere so odstopile prav vse sosednje države, ki mejijo na ozemlje Republike Slovenije, za povrh vsega pa še vedno vztrajate pri financiranju nevladnih organizacij, ki pomagajo ilegalnim migrantom pri ilegalnem vdoru preko slovenske meje in potem pri njihovem početju na ozemlju Republike Slovenije. Zato vas sprašujem : Kako boste uresničili to sejo oziroma [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica, za besedo. Spoštovani gospod poslanec! Že danes smo razpravljali o tem, da je Policijska uprava Kočevje pred časom prejela več klicev občanov, ki so opazili osebe, oblečene v enotna oblačila, ki so nosile imitacijo orožja ter javnost prepričevali, da pomagajo policiji pri nadzoru državne meje. Dejanja so pred lokalnim prebivalstvom vzbudila vznemirjenje. Izključni nadzor državne meje je v pristojnosti policije, tako da ga tudi policija izvaja z vsemi sredstvi. Do različnih pobud posameznikov ali skupin, ki bi prevzemali naloge, ki so v pristojnosti države, imamo tako na Ministrstvu za notranje zadeve kot v Policiji nično toleranco. Je pa res, kot smo danes tudi slišali predsednika Vlade, za vsak primer tovrstnega združevanja policija spremlja in presoja to zakonitost teh oseb in bo ukrepala v skladu z zakonom, ki ji to nalaga. Zakon o varstvu javnega reda in miru v določbi 11. člena samo nošenje imitacije orožja in ostalih predmetov, ki so orožju podobni, a se po določbah Zakona o orožju ne štejejo za orožje, ni prekršek. Prekršek je storjen šele, ko takšno dejanje nekomu povzroči vznemirjenje ali ogroženost. Pravzaprav imamo tukaj težave, ker obstoječa zakonodaja ni naravnana za tovrstno ukrepanje tako imenovanih samooklicanih vaških straž. Na Ministrstvu za notranje zadeve intenzivno pripravljamo spremembe zakonodaje, in sicer Zakona o varstvu javnega reda in miru, Zakona o nadzoru državne meje in Zakona o društvih, ki ga bomo čim prej poslali najprej na Vlado, ga sprejeli, potem naprej v Državni zbor. Verjamem, da zaradi, bom rekel, tovrstnih vaških straž, ki izvajajo naloge, ki so v pristojnosti države, bomo tudi sprejeli ustrezne zakonske popravke. Moram tudi povedati, da smo prejšnji teden Ministrstvu za pravosodje z Ministrstva za notranje zadeve poslali predlog sprememb Kazenskega zakonika in verjamem, da se bodo te določbe tudi upoštevale. Kar se tiče, spoštovanje človekovega dostojanstva in z njim neločljivo pravico o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah, je zato stalna naloga in dolžnost policije, da zagotavlja varnost tako posameznikom kot skupnosti in slovenska policija to počne. Če nima orodja, smo mi zato tukaj, da ta orodja pripravimo, predlagamo in seveda Državni zbor, da jih sprejme. Jaz apeliram na vse vas, spoštovani poslanke in poslanci, da to zakonodajo, tako Kazenski zakonik kot tudi ostale zakone, ki sem jih prej navedel, tudi podprete. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Gospod Grims, imate zahtevo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Ja, težave imate res, ampak prva težava so dvojna merila. Vsako leto dobite še pa še prijav, obvestil, tvitov, nekateri so tudi javni – jaz vem, da obstajajo – o tem, da raznorazne organizacije, in to s pravim orožjem, baje onesposobljenim, pod znakom rdeče zvezde paradirajo po dolgem in počez po slovenskih krajih. Kolikor je meni znano, policija nikoli ne ukrepa, še tega ne preveri, ali je tisto orožje res onesposobljeno ali ni. Toliko okoli dvojnih meril pa vznemirjanja javnosti, če je to pogoj. Drugo, kar pa je še veliko večji problem po mojem mnenju, pa je dejstvo, da je Vlada, kot sem že povedal, sokriva za sedanje stanje. To stanje je povzročila sama s pristopom k Marakeški deklaraciji, to ste storili v veliki meri za hrbtom ljudi, proti temu, kar so storile vse sosednje države, proti opozorilom opozicije. Po drugi strani financirate nevladnike, ki pospešujejo vdor ilegalnih migrantov na ozemlje Republike Slovenije in ga potem zavlačujejo in na različne načine tukaj omogočajo njihovo ravnanje. Kar se tiče zaostritve zakonodaje, ki ste jo napovedali, mi smo že nekajkrat predlagali zaostritev zakonodaje, pa ste jo doslej vedno zavrnili in ste s tem objektivno in subjektivno soodgovorni za sedanje stanje. Sedanje stanje pa je tako, da se poplava ilegalnih migrantov veča iz dneva v dan in ljudje se zato samoorganizirajo tako in drugače. Do tega imajo po mednarodnih aktih in po ustavi pravico. Gre za to, da ljudje želijo zgolj zaščititi tisto, kar je najdragocenejše – svoje življenje, svojo lastnino, svoje bližnje, ker jim to v zadostni meri ne omogoči oziroma očitno ni sposobna aktualna Vlada Republike Slovenije, ki je tako ravnanje povzročila s svojim napačnim ravnanjem, s svojo politiko, seveda ob upoštevanju, da je v določeni meri to storila že tudi njena predhodnica pod vodstvom dr. Mira Cerarja, ki je sedaj minister. Zato vas sprašujem: Kako boste ravnali pri uresničevanju [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, izvolite.
Še enkrat naj ponovim, da je policija tista, ki ima v tej državi izključno pravico izvajati naloge v imenu države. Prej ste tudi omenili, da so v vrhu oziroma v teh strukturah tako imenovanih vard, vaških straž, sodelavci policije. Jaz tega podatka nimam in bom to preveril v policiji. Ampak dvomim, da bi to tako bilo. Če je, bo policija to tudi sankcionirala. Kar se tiče sprememb zakonodaje, jo pripravljamo in tudi upoštevamo tiste skupine, ki nosijo neko orožje, ki pravzaprav dejavnost, to so razne viteške igre oziroma razni dogodki, kjer tudi nastopajo na nekih prireditvah. Vendar to je že na nek način drugje urejeno. Bomo pa tudi to pogledali in pravzaprav verjamem, da strokovnjaki na Ministrstvu za notranje zadeve in Policiji o teh stvareh tudi razmišljajo. Verjamem, da bo popravek zakona v redu in da bo v skladu s časi, ki so, da bodo tovrstne samoiniciativne posege posameznikov in pa skupin preprečile. Verjamem, da je to za to državo edino učinkovito. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Grims, izvolite, proceduralni predlog.
Vsekakor gre za zelo pomembno vprašanje, vprašanje samoobrambe in pa vprašanje, komu dajemo prednost: varnosti lastnih državljank in državljanov ali nekim imaginarnim pravicam tujcev. Zaradi tega predlagam, da opravimo o tem razpravo v Državnem zboru. Stvar, s katero se soočamo, je veliko širša, kot se sedaj banalno prikazuje v veliki večini slovenskih medijev. Ljudje se ob meji dejansko počutijo ogrožene, zato se organizirajo na različne načine, tudi na takšne, ki imajo lahko zelo hude posledice. Pred časom sem bil seznanjen s podatkom, da so nekateri poskušali nakupiti kavkaške ovčarje. Če kdo ve, kaj je kavkaški ovčar, ki je praktično neobvladljiv in česa je sposoben, potem je boljše, da se jim kar takoj razdeli orožje, ker bo manj hudih posledic iz takega ravnanja. Ampak zakaj ljudje tako ravnajo? Ker ta vlada, ne samo da očitno ni sposobna zagotoviti varnost državljank in državljanov, ampak ona celo sodeluje, je sokriva za sedanje stanje s popolnoma napačnim ravnanje in z ogromno dozo sprenevedanja, ki smo ji vedno znova priča. Ta vlada zavrača vse spremembe zaostritve zakonodaje, ko gre za vprašanje ilegalnih migrantov oziroma zlorab pravice do azila, ki je masoven. To bi dalo jasen signal ilegalnim migrantom, ki so zelo dobro obveščeni, da tukaj to ni več obljubljena dežela zanje. Ta vlada financira nevladnike, da pomagajo pri ilegalnem vdoru migrantov preko meje. In se s tem celo hvali. Na vladnih straneh piše, fino sodelujemo s Pravno-informacijskim centrom in z Mirovnim inštitutom. Ja, krasno. In potem ta vlada ne zagotavlja vsega tistega, kar bi morala, svojim državljankam in državljanom. Ta vlada je dala jasen signal migrantom, da naj pridejo sem, ko je pristopila k Marakeškemu sporazumu. Zaradi tega nas sosedje čedalje bolj odrivajo, čedalje bolj izolirajo. Po drugi strani pa vse to bremeni slovenske državljanke in državljane dvakrat. Prvič varnostno in drugič tudi materialno. Vse to, vsa ta neumnost, vsa ta napačna politika, vsa ta norost ogromno stane. Evropa se sooča v resnici z organizirano invazijo radikalnega islama v Evropo. Velik del tega toka, žal, prihaja po balkanski poti in s tem tudi preko Slovenije. Zaradi tega bi bilo še toliko bolj treba poskrbeti za ustrezno zaščito, za ustrezno število ljudi, za vse tiste korake, ki so preventivni, vključno s spremembami zakonodaje, ki bi dali jasen signal, da so se stvari spremenile. Toda vse to lahko dosežemo samo očitno ob taki vladi, kot je, z ustrezno razpravo v Državnem zboru, ki jo zato tudi predlagam. Tej razpravi pa morajo slediti tudi sklepi [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod poslanec. O vašem predlogu bomo odločali v četrtek, 21. novembra, v okviru glasovanj. Naslednji je na vrsti gospod Jožef Horvat. Postavil bo vprašanje ministru za finance dr. Andreju Bertonclju ter ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku. Izvolite, gospod poslanec.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Spoštovani gospodje ministri, kolegice in kolegi! Informacije iz medijev so me spodbudile, da danes postavim poslansko vprašanje kar dvema ministroma, in sicer ministru dr. Bertonclju, pristojnemu za finance, ki je službeno odsoten, in ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku, sem vesel, da je tukaj, ker ste pač vi moji sogovorniki. Pred kratkim smo spremljali zgodbo propada družbe Adria Airways. Vlada je takrat sprejela odločitev, da v Adrio Airways ne bo vlagala še dodatnega denarja, saj smo državljani v Adrio, ko je bila še v državni lasti, zmetali več kot 85 milijonov evrov in je ta družba propadla. Ko smo jo prodajali, smo v njo vložili še približno 3,1 milijona, da bi jo potem prodali za 0,1 milijon, se pravi za 100 tisoč. 7. novembra je Radio Slovenija poročal o domnevnih načrtih Družbe za upravljanje terjatev bank glede ustanovitve nove državne letalske družbe. Mi v Novi Sloveniji ocenjujemo, da država ni narejena za to, da bi z letali prevažala potnike in tovor. To drugi znajo narediti bolje in bolj ekonomično. Se pa tudi sprašujemo, kakšna vloga je zdaj tukaj Družbe za upravljanje terjatev bank, in to je moje vprašanje, gospod minister. Družba za upravljanje terjatev bank je nastala na podlagi zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepite stabilnosti sistemskih bank v Sloveniji. Sprašujem vas: Kje je zdaj zakonska osnova, da bi lahko DUTB morebiti, morebiti ne, ustanovila novo letalsko družbo, za katero pa se že na startu ve, da bomo potrebovali veliko denarja? Moje naslednje vprašanje je: Ali ga imamo v proračunu? Poleg tega je pa tudi vprašanje rentabilnosti tukaj zelo pomembno. Po mojih informacijah so te linije, ki so najbolj rentabilne, praktično že, dovolite izrazu, zasedene. Glede na to da se je rok za nezavezujoče ponudbe za nakup celote za Adrio Airways že iztekel na Martinovo, me zanima: Ali je tudi Družba za upravljanje terjatev bank oddala nezavezujočo ponudbo? Skratka, zanima me, kaj se dogaja na Vladi glede morebitne ustanovitve nove ali pa soustanovitve nove državen letalske družbe. Vam bom zelo hvaležen za vaše informacije in odgovore, gospod minister.
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, pet minut je vaših. Izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanec, poslanke, poslanci! Oba, gospod poslanec, veva, da medijem ni vsega za verjeti, tako mi dovolite, da kljub vsemu z naše strani podam tisto, kar počnemo na tem področju. Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo se zaveda nastalega položaja po sprožitvi stečajnega postopka, saj je bila letalska družba Adria Airways pomemben nacionalni, regionalni, čarterski prevoznik, ki je zagotavljal povezljivost slovenskega gospodarstva v okviru mednarodnih gospodarskih tokov. Še posebej to velja za njegov turistični sektor, ki je v zadnjem obdobju beležil izredno spodbudne rezultate na področju rasti prenočitev tujih turistov ter predvidljivo iz naslova izvoza potovanj. V sklopu možnih rešitev nastale situacije je Vlada Republike Slovenije skupaj z resornimi ministrstvi proučevala vse pravne in poslovno-organizacijske alternative, v katerih bo mogoče zapolniti vrzeli, ki so nastale po začetem stečajnem postopku nad družbo Adria Airways. Segale so od prepustitve razvoja dogodkov tržnim silam, to kar se danes dogaja, in možnega prevzema vseh letalskih linij Adrie Airways s strani evropske letalske konkurence, do samostojne vloge države pri ustanavljanju novega letalskega prevoznika. Ampak govorimo o proučevanju. Cilji proučevanja rešitev so in bodo tudi v prihodnje usmerjeni v povezljivost Slovenije s preostalim svetom v smislu zagotavljanja konkurenčne poslovno-investicijske in turističnoatraktivne destinacije. V ta namen smo bili na ministrstvu v obdobju zadnjih treh tednov še posebej intenzivno vključeni v konkretne pogovore z nekaterimi regionalnimi letalskimi prevozniki o sodelovanju privatne iniciative in države pri ustanavljanju novega slovenskega nacionalnega ali pa, če hočete, novega letalskega prevoznika. Žal bi bilo zdaj v tem trenutku v nasprotju s standardi poslovne etike in dobrega korporativnega upravljanja, če bi informacije o teh pogovorih razkrival brez privolitve vseh deležnikov, ki so v te pogovore vključeni. Smo pa na ministrstvu trdno prepričani, da povezljivost naše države s svetom nikoli ne bo na najvišji možni ravni, če bi nastale razmere popolnoma prepustili spontanemu delovanju trga in bi se odrekli ideji o ustanovitvi novega letalskega prevoznika. To lahko še posebej potrdimo tudi pri preverjanju vplivov na razvoj turističnega sektorja, ki ustvarja 13 % bruto družbenega produkta kjer se že kažejo določeni negativni učinki izpada posameznih letalskih linij, še posebej je to opazno na področju kongresnega turizma. Zato vztrajamo na stališču, da je povezljivost Slovenije z mednarodnimi blagovnimi in prometnimi tokovi širom sveta v slovenskem nacionalnem interesu. V tem kontekstu tudi pri ustanavljanju nove letalske družbe z angažiranjem države ni na mestu diskusija o vstopanju oziroma umiku države iz politike in gospodarstva, enostavno gre za esencialno vlogo in pa vprašanje zagotovitve primerne prometno-transportne infrastrukture v podporo razvoju slovenskega gospodarstva. Hkrati pa pozdravljam tudi pobudo, ki se je rodila v zadnjem času, da bi nova letalska družba lahko nastala na podlagi samostojne podjetniške iniciative, ki izvira iz domačih podjetniških krogov. Ampak vse tiste, ki jih skrbi, da bo šla država na vrat na nos v neko neznano zgodbo, lahko potolažim s tem, da bomo v tako zgodbo kot parter vstopili le, če bo taka zgodba temeljila na vzdržnih številkah na ekonomskem področju. Vse ostalo in strah, da bomo šli v neznano, je odveč. Če ne bo možno drugače priti do takega cilja, potem bo našo povezljivost s svetom urejal trg. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, želite dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Hvala lepa vam, gospod minister, prvič za to, ker sva skupaj, ker zadeva mnenje, da se morava midva pogovarjati, se pravi, poslanec–minister, minister– poslanec. Jaz tukaj vmes med nama ne potrebujem medijev, zato sem mu postavil to poslansko vprašanje. V Novi Sloveniji smo imeli neko krajšo razpravo na to temo in poleg vsega, kar ste povedali, se strinjamo, ampak mi tukaj postavljamo tudi ekonomičnost. Če ne bo ekonomije, potem jaz kot davkoplačevalec, najbrž tudi vi, ne želim plačevati niti pol evra na leto zato, da bomo imeli spet neko novo nerentabilno državno letalsko družbo. Niste mi odgovorili: Ali je DUTB oddal nezavezujočo ponudbo? Najbrž ne, saj se je rok, kot rečeno, iztekel na Martinovo. Nekaj poslovnih subjektov smo spet preko medijev videli, da so to naredili oziroma poslovne zadeve celote Adrie Airways. To me še zanima. Jaz se strinjam glede na to, da nam sedaj letalski promet ni dobro funkcioniral v tem času propadanja Adrie Airways, da turistični del gospodarstva beleži izpad prihodkov. Ali vi kot strokovnjak za to področje ocenjujete, da je to trenutne narave, ali mislite, da bo to trajno? Slišim pa tudi od nekaterih ponudnikov turističnih kapacitet, da se pravzaprav ne sekirajo zaradi tega, kar je nastalo na Slovenskem, torej propada letalske družbe Adrie Airways. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister sedaj imate tri minute na razpolago, izvolite.
Hvala. Čisto na kratko odgovorim. Nisem stečajni upravitelj, tako da ne vem, kdo je te ponudbe oddal. Jaz osebno moram reči, da smatram, da ne bomo nikoli več tako dobro povezani, če ne bomo imeli nekega podjetja, ki bo skrbelo posebej za povezljivost Slovenije. Ne sekiramo se, ko za funkcioniranje javnega prevoza Slovenskih železnic sodelujemo kot država, da sodelujemo tudi pri avtobusnih prevozih. Ocenjujemo, da je za slovensko gospodarstvo pomembno tudi, da je država kot taka po zračni poti povezana s svetom. Verjamemo, da bo trg veliko teh problemov rešil, ne bo pa rešil vseh. Ampak še enkrat, karkoli se bo zgodilo, država ne bo sodelovala pri ekonomsko nevzdržnih rešitvah. Država sama nikoli ne bo šla v to zgodbo, če bomo v pogovorih s partnerji, podjetji, zasebniki prišli do zgodbe, ki bi bila vzdržna, bomo v taki zgodbi sodelovali. Za to si jaz osebno tudi kot minister za gospodarski razvoj in tehnologijo prizadevam. Je pa na tem področju veliko informacijskih manipulacij, zato moramo biti previdni pri ocenah tega, kar se dogaja, ker je tudi v interesov veliko. Še enkrat, naš interes je, da je Slovenija tudi po zračni poti dobro povezana zaradi slovenskega gospodarstva, zaradi slovenskih ljudi in pa zaradi slovenskega turizma. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Poslanec mag. Marko Koprivc bo postavil ustno poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani minister! V koalicijsko pogodbo aktualne vlade smo zapisali kot eno izmed ključnih prioritet vprašanje dostopnosti stanovanj in ureditev stanovanjske politike kot celote. Trenutno je v javni obravnavi nov stanovanjski zakon, za katerega mislim, da je pomemben korak k ureditvi tega vprašanja. Namreč ta stanovanjski zakon ureja več pomembnih vprašanj in področij. Na zadnji seji sva o tem že razpravljala, in sicer o novem modelu izračunavanja stroškovne najemnine ter uredbi stanovanjskega dodatka za tiste, ki te najemnine ne bi zmogli plačati. Poleg stanovanjskih najemnih razmerij so pomembni tudi odnosi med etažnimi lastniki ter njihov odnos z upravniki. Pomembno pa je tudi tretje področje, ki je sicer tema mojega današnjega vprašanja, in sicer vprašanje stanovanjske preskrbe, ki zahteva še mnogo višja sredstva, kot je okvirnih 30 milijonov, kolikor jih bo letno potrebno zagotoviti za stanovanjski dodatek. Zato vas želim, spoštovani minister, prioritetno pozvati, da rešitve na tem področju usmerite v oblikovanje trajnega fonda najemnih stanovanj, ki bi prebivalkam in prebivalcem pomenil možnost varnega in cenovno ugodnega najema stanovanja v vseh življenjskih obdobjih. Namreč, lastništvo stanovanja sicer pomembno vpliva na možnosti posameznika, vendar pa to nikakor ni primerna rešitev za veliko število ljudi. Promocija in omogočanje varnega dostopnega najema stanovanja bi morali predstavljati hrbtenico stanovanjske politike države, šele za tem pa je smiselno tudi spodbujanje oziroma pomoč prebivalkam in prebivalcem, da postanejo lastniki stanovanj. Predlog stanovanjskega zakona, ki je trenutno v javni obravnavi, je sicer eden od pomembnejših premikov, kot sem že rekel, ki pa se morajo zgoditi na področju stanovanjske politike. Zato vas v zvezi z modelom zagotavljanja najemnih stanovanj sprašujem sledeče: S kakšnimi ukrepi nameravate zasledovati vzpostavitev trajnega javnega fonda najemnih stanovanj? Kako boste zagotovili dostopnost najemnih stanovanj ljudem v vseh življenjskih obdobjih in v vseh situacijah? Kakšen je po vašem mnenju ustrezen obseg sredstev za vzpostavitev takega fonda v prihodnjih desetih letih? Kakšne vire financiranja predvidevate za vzpostavitev takega fonda? Prosim vas, da poleg skupnega obsega sredstev navedete še, koliko bi lahko v ta namen zagotovili iz posameznih naslovov, na primer iz naslova povečanja stopnje zadolžitve stanovanjskih skladov. Glede na to, da so sredstva potrebna za zagon takega programa kljub smiselni vključitvi zasebnih virov zagotovo velika, me v zvezi s tem zanima še: Ali ste morda razmišljali tudi o kakšni dodatni dajatvi, ki bi bila namensko zagotovljena za področje stanovanjske politike? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Hvala za vprašanje. Stanovanjski zakon, ki je ta trenutek v javni obravnavi, v javni obravnavi bo še do 28. novembra, do takrat je še čas za vse predloge, je eden najpomembnejših zakonov, ki jih bom v tem mandatu pripeljal k vam v Državni zbor, pa imamo kar nekaj zakonov še, ki jih ta trenutek pripravljamo, ampak stanovanjska politika, stanovanjska problematika je ena tistih, ki jo vsi občutimo, zaradi tega je še kako pomembna in se ji zaradi tega tudi z vso pozornostjo in z vso resnostjo v tem trenutku posvečamo. Kako bomo prišli do povečanja fonda javnih najemnih stanovanj? Prvi tak ukrep, ki sledi, je ta, da Javni stanovanjski sklad ne bo več gradil stanovanj za prodajo. Vsa stanovanja, ki jih bo Javni stanovanjski sklad gradil, bodo namenjena oddaji, da imamo kot država tudi nek mehanizem, neko možnost, da posežemo oziroma da uravnavamo ta trg najemnih stanovanj nasploh. V koalicijski pogodbi smo si zadali v dveh mandatih 10 tisoč novih stanovanj. To zdaj v tem trenutku pomeni v naslednjih 7 letih nekje 10 tisoč teh. Ta stanovanja bi radi pridobili tako z gradnjo novih stanovanj kot z novim ukrepom, ki ga imamo predvidenega v tem stanovanjskem zakonu, to je pa javna najemniška služba. Ta javna najemniška služba ima v resnici zelo velik potencial, je pa res tisto, kar je bilo danes že pri vprašanju predsedniku Vlade izpostavljeno, da nekaj je v zakone napisati, nekaj drugega pa je to, kako potem to zaživi. Ta javna najemniška služba bo seveda za to, da bo zaživela, da vsa ta prazna stanovanja, ki danes obstajajo na trgu in se ne oddajajo, da se jih da na trg. Da pridemo do tega cilja, bo seveda potrebno nekoliko časa, predvsem zato, da tisti, ki danes imajo ta prazna stanovanja, ugotovijo, da se pa to splača in da je to dokaj preprosto storiti. Namreč mi ciljamo na tista stanovanja, ki so danes prazna zaradi tega, ker se lastniki iz različnih razlogov, ker so mogoče prestari, ker se ne spoznajo na to, ker se jim zdijo birokratske ovire prevelike, ne odločijo za to, da bi ta svoja stanovanja dali na trg. Vsa ta bremena, vse te rizike bo prevzel naš Javni stanovanjski sklad skozi to javno najemniško službo. Torej vse strahove, kako bo z najemnikom, ki noče ven, vse strahove, kaj se zgodi, če se kaj poškoduje, vse strahove, koliko denarja se izgubi v tistem času, ko je stanovanje prazno, vse to bo prevzela nase javna najemniška služba. Mislim pa, da je tisto, kar je pa še pomembno za to, da se bodo ljudje v večjem številu odločali, da sodelujejo z javno najemniško službo, je pa to, da moramo doseči tudi to, da se tistim, ki dajejo stanovanje javni najemniški službi, to pozna pri davščinah. In ravno zaradi tega in zaradi vseh ostalih finančnih ukrepov , ki še sledijo iz tega zakona, že zdaj v tem trenutku tudi naša ekipa in ekipa z Ministrstva za finance sedita skupaj, da se od zadaj pripelje, torej pomladi, ko bo zakon nekje po naših predvidevanjih pri vas na klopeh, da bomo takrat tudi že povedali, takšna bo davčna olajšava, takšna finančna sredstva planiramo za stalni vir, bo kakšna nova dajatev ali ne. Tega zdaj v tem trenutku še ne upam napovedat oziroma ne znam napovedat, ampak do takrat si pa želim, da se z Ministrstvom za finance do pomladi do te mere uskladimo in pripravimo tudi ukrepe, iz kje bodo dodatni finančni viri. Zdajšnji finančni viri, kako se bodo povečali, ki jih ta zakon predvideva, je pa ravno to, da neprofitno najemnino zamenjamo za stroškovno. Čeprav tukaj moram priznati, da smo nekoliko nerodno to poimenovali, ker tudi stroškovna najemnina, je neprofitna najemnina. V bistvu bo ostala neprofitna najemnina še naprej, s tem da se bo indeksirala, ker zdajšnja neprofitna se od 2003 ni več indeksirala in je seveda prenizka za to, da bi lastniki, se pravi javni stanovanjski skladi, recimo, v 20 letih lahko povrnili svoje vložke, zdaj to traja 40 let. Torej samo to neprofitno najemnino, ki ni indeksirana, spreminjamo za neprofitno najemnino, ki je indeksirana. Še vedno bo neprofitna, čeprav se ji bo reklo stroškovna. Povečujemo možnost zadolževanja skladom na 50 %, kar je še en od teh ukrepov. Potem so pa viri še različni, od tega, da se prenaša parcele iz DUTB na Javni stanovanjski sklad, do tega, da bomo, recimo, tudi iz podnebnega sklada dajali sredstva za to, da bodo javni stanovanjski skladi, tako občinski kot naš državni, gradili trajnostno. Torej virov financiranja bo več. Tisti namenski, ki pa bo, pa upam oziroma želim, moja želja je [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želite dopolniti vprašanje? Izvolite.
Hvala lepa. Zelo na kratko. Najprej bi želel izraziti zadovoljstvo, da me veseli, da se je ta vlada končno začela očitno resno ukvarjati s tem vprašanjem. Namreč, v Sloveniji res od leta 1991 praktično nismo imeli neke konkretne stanovanjske politike. Imeli smo sicer do leta 1990 zelo kvaliteten stanovanjski fond, ki se je potem z Jazbinškovim zakonom in pa s privatizacijo dobesedno razprodal in sprivatiziral, po tistem pa nekih konkretnih ukrepov žal več ni bilo. Tako da jaz verjamem, da je sprejetje tega zakona na nek način, upam da sprejetje v kratkem, začetek prave poti k reševanju tega vprašanja. Verjamem tudi, da so ukrepi, ki so konkretno zastavljeni v zakonu, pravi. Me pa nekoliko skrbi vendarle še vedno to, kar sem že rekel, finančni vir. Namreč proračun je res, da ni edini vir, je pa zelo pomemben vir. In v proračunih, ki jih sprejemamo za prihodnji dve leti, ni videti nekih bistvenih povečanj ali pa zadostnega števila denarja, da bi se te zadeve lahko speljale. Je pa res, da je s tem, ko omogočamo tudi lokalnim, občinskim stanovanjskim skladom višje zadolževanje, narejen velik korak in še številni drugi ukrepi. Gospod minister, mislim da smo na pravi poti, upam pa, da mi boste lahko v kratkem odgovorili tudi na vprašanja, na katera mi danes še niste odgovorili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister, želite še dodatno odgovoriti? Izvolite.
Kot sem povedal, takrat, ko boste imeli zakon na mizah, pričakujem, da bom imel tudi z ministrom za finance usklajen ta način še enega vira. Imeli so pa seveda, kot smo rekli, zadolževanje. Poleg tega bo tudi to, da bomo zdaj indeksirali neprofitno najemnino, se pravi, da bo stroškovna, omogočalo tem skladom, da bo te investicije, ki jih bodo storili, prej povrnjene, to se pravi, že v dvajsetih letih in ne v štiridesetih, kar pomeni, da se bo tudi potreba pa zadolževanju zmanjšala. Potem je tukaj naš podnebni sklad. Tisti novi vir bo pa potrebno še doreči. Naša ocena nekje po podatkih, ki smo jih pridobili iz Stanovanjskega sklada, da bomo za to, da zgradimo in pa za javno najemniško službo, za naš cilji, da 10 tisoč novih najemnih stanovanj damo na trg, potrebovali nekje milijardo in pol evrov, ki bodo pač morali priti iz različnih smeri. Kot sem pa že rekel, zdaj sedimo z ministrom za finance, da tudi te ukrepe potem finančno podpremo, da boste, ko boste zakon sprejemali, nekje imeli občutek zelo dober. Na kakšen način nameravamo to financirati v sedanjem proračunu za 2020 in 2021, tega seveda še ni toliko vidnega, ker zakon tudi še ne velja, smo pa postavko za ta stanovanjski dodatek že vnesli, ostalo pa seveda sledi, ko bo zakon sprejet. Za investicije, za katere ima Stanovanjski sklad že gradbena dovoljenja, so sredstva zagotovljena že sedaj, torej nekje 200 milijonov evrov je sklad za te projekte, ki tečejo oziroma se bodo začele odvijati v kratkem. Ta sredstva so zagotovljena v tem trenutku.
Hvala lepa. Poslanec Jožef Lenart bo postavil vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani ministri, spoštovani vsi prisotni kolegi in kolegice, spoštovani gospod minister za izobraževanje gospod Pikalo! Kvalitetno načrtovanje visokošolskega izobraževanja je izjemnega pomena za ustvarjanje znanja, razvoj in napredek gospodarstva ter družbe. Mladi diplomanti ter pozneje raziskovalci so v razvitih državah gonilna sila na področju raziskav in razvoja inovacij ter napredka države. Imam pa občutek, da se tega tako v prejšnji vladi pa tudi v tej, vključno z vašim resorjem, nihče ne zaveda ali pa se zadev pač ne loti tako, kot bi se morali. Poglejva, če si predstavljate podjetje, ki proizvaja in nič ne proda ter svoje neprodane izdelke že več kot kopiči v skladišču, verjetno mu v naslednjih letih grozi propad. Sedaj si pa predstavljajte še našo državo in njene fakultete, ki svoje diplomante več let kopičijo na zavodu za zaposlovanje, za kar je pa odgovorno tudi vaše ministrstvo, ki slabo načrtuje izobraževalne potrebe. Menim torej, da nam zaradi vas ne sledi nič drugega. Tako imamo med poklici take, ki jih primanjkuje, torej deficitarne, ter tiste, ki jih je preveč. Drastično nam v Sloveniji primanjkuje zdravnikov, fizioterapevtov, diplomiranih medicinskih sester, programerjev, inženirjev za IKT, preveč pa imamo učiteljev, profesorjev, pravnikov, ekonomistov ter na splošno družboslovnih diplomantov. Zanima me: Kako določate stopnjo zaposljivosti za diplomante? Ali se stopnja zaposljivosti upošteva pri določanju števila vpisnih mest na fakultete? V svojem odgovoru na moje nedavno pisno poslansko vprašanje ste celo priznali, da med leti 2013 pa vse do vašega ponovnega imenovanja niste imeli sledljivih kazalcev stopnje zaposljivosti diplomantov. Torej v vmesnem času v Sloveniji nismo imeli pregleda povpraševanja delodajalcev po kadrovskih profilih, delavcih. To je pa resnično amaterstvo in ena mala loterija je, kako naj potem kvalitetno načrtujete, povečujete oziroma omejujete število vpisov na posamezne fakultete. Ali kar tako na lepe oči dekanov in profesorskih zborov, morda? Kako je z pripravo prve celovite analize zaposljivosti visokošolskih diplomantov v obdobju od leta 2005 do 2018, ki ga pripravljate na ministrstvu? Kaj torej nameravate ukreniti glede reševanja problema deficitov kadrov in uravnoteženega zagotavljanja diplomantov v gospodarstvu in javnem sektorju?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Vprašanje je do neke mere bolj kompleksno, čeprav če želite seveda, vam lahko odgovorim samo na vaše čisto konkretno, v konkretnem delu glede projekta. Ampak da razložimo javnosti, vpisi v visokošolske programe univerz in samostojnih visokošolskih zavodov se seveda dogajajo na osnovi analize, je pa res, da mi do sedaj celokupne analize, ki bi združevala različne baze podatkov in seveda tudi različne vire vse od Zavoda za zaposlovanje, naših lastnih baz, Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, potem evidence brezposelnih Zavoda Republike Slovenije za izobraževanje, evidence štipendistov Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, nismo imeli. In ta projekt, o katerem ste govorili in poteka med leti 2018 in 2020, bo te podatke zdaj potegnil skupaj. Pomembno pri tej zadevi je, da bomo prvič zares imeli celotno sistemsko informacijo glede trenutnega stanja. Poudarek pa je na trenutnem stanju. Zakaj? Zato ker moramo pri izobraževanju vedno gledati naprej. Potrebe zaposlovalcev, pa naj bodo to podjetja ali pa javni sektor, so vedno trenutne. Vedno rabijo kadre sedaj. Za to, da pa se nekdo samo v visokošolskem delu izobrazi, pa traja minimalno 5 let. Včasih se potem mogoče zgodi, in 2008 se je to celo zgodilo, pa ne samo 2008, na ravni srednje šole se je to zgodilo letos pri tovarni Lek na Prevaljah, ko je Ministrstvo za izobraževanje razmestilo dodaten program farmacevta, ampak še preden, da so pravzaprav prvi dijaki končali program farmacevta, tovarne Lek na Prevaljah ni več, s tem seveda tudi več ni nobene potrebe po tem, da bi imeli srednješolsko izobražene farmacevte. Vedno imamo torej škarje in te škarje so na eni strani dolgosteznost izobraževanja, ki, kot rečeno, traja vsaj 5 let in še praksa pa tako naprej, preden začneš, in seveda na drugi strani takojšnja potreba visokega šolstva. Ampak mi vemo tudi iz sedanjih analiz, da nam neki določeni profili, ki ste jih omenjali, seveda manjkajo. Zaradi tega, to vam tudi lahko povem, smo v preteklih mesecih opravili nekaj pogovorov, recimo z obema medicinskima fakultetama, prisotna sta bila tudi direktorja obeh kliničnih centrov, kajti, če hočete vzgajat zdravnike, potem ni dovolj samo medicinska fakulteta, ampak potrebujete zraven tudi učno bolnico, in to oba naša klinična centra tudi sta. Mi vlagamo napore, pred poletjem smo začeli, vsekakor pa intenzivirali septembra, zato ker seveda te vpisne številke morajo biti sporočene ministrstvu in potem kasneje da Vlada za to soglasje do konca decembra. Tako da, kar se zdravnikov tiče, ukrepamo. Nekaj podobnega se dogaja, recimo, z logopedi. Logopedija je taka veda, kjer nam kronično primanjkuje diplomantov. Tudi s Pedagoško fakulteto Univerze v Ljubljani, ki ta program izvaja, smo že govorili, jih spodbujamo k temu in jim govorimo, da naj dvignejo vpisna mesta. Je pa seveda tako, da zaradi ustavno zagotovljene avtonomije univerz ministrstvo ni v direktni pozicijo naročati, kaj in koliko vpisnih mest naj posamezen program ima. Druga stvar je pa seveda to, da mora biti v interesu programov, tokrat pa programov in pa visokošolskih ustanov, da so seveda njihovi diplomanti zaposljivi, kajti sicer jim pada vpis. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolniti vprašanje? Izvolite.
Hvala lepa še enkrat. Kompleksen problem. Glede tega se seveda strinjam z vami. Osnova za moje današnje ustno poslansko vprašanje je bilo nekako tisto pisno poslansko vprašanje, na katerega ste mi odgovorili na približno treh straneh. Moram reči, da so me nekatere stvari notri tudi zmotile. Se pravi, zavedamo se, da imajo sosedje odlične izobraževalne sisteme, pa ni tako daleč stran, recimo, Avstrija, da ne bi mogli nekaterih stvari tudi še malo od njih kopirati, če se tako izrazim. V odgovoru ste mi navedli tudi, da se univerze trudijo premostiti opisane vrzeli o potrebnih podatkih v prihodnih dolgoročnih potrebah, kot ste tudi sedaj dejali, da ni vse v tem trenutku možno rešiti. Ampak če se dotaknemo, da iz tega načrtovanja izobraževanja v tej državi potem ti mladi, ki dejansko vegetirajo na zavodu za zaposlovanje, ker pač s svojo fakulteto ali niso zaposljivi ali ta moment je kakšen drug vzrok, iz tega razloga tudi prihaja do velikega bega možganov. Iz tega naslove izgubi država cirka 7 tisoč ljudi letno, če odide s terciarno izobrazbo, država z njimi izgubi 700 milijonov, ki smo jih porabili za izobraževanje. Problem je torej dokaj pereč. Za večjo zaposljivost in lažji vstop na trg dela potrebujemo praktično in ciljno usmerjen izobraževalni sistem, bolj prilagodljiv, kot ga imamo sedaj. In iz tega naslova seveda želimo, da so odzivi ministra hitrejši, ker je pripomb veliko.
Hvala lepa. Želite kaj dopolniti v odgovoru? Izvolite, minister.
Hvala lepa. Poleg tistega projekta, ki ste ga navajali, je nek drug, ki se izvaja v okviru SRIP in gre za sodelovanje Gospodarske zbornice, visokošolskih zavodov in tako naprej. Zakaj omenjam ta projekt z Gospodarsko zbornico? Zaradi tega, ker je eden od redkih, ki gleda naprej. Pogovarja se z visokošolskimi zavodi, kaj je tisto, kar bodo diplomanti potrebovali v naslednjih 20 do 30 letih, katera znanja, katere veščine. Zato ker, veste, tisti, ki so bo danes izobrazil, bo na trgu delovne sile nadaljnjih 40 let. In zaradi tega je pomembno, da danes identificiramo, katera so tista znanja, tiste veščine in tako naprej, ki jih bodo diplomanti, ki danes vstopajo v visokošolski sistem, kasneje potrebovali. In to je eden od redkih, ki se pravzaprav ukvarja na ta način dolgostezno z zadevo. Kar pa se tistega prvega tiče, ki ste ga vi omenjali, res, s kombinacijo teh različnih virov podatkov nam bo dal, jaz mislim da, bolj sistemske in predvsem bolj celovite podatke za pripravo analiz o zaposljivosti. To pa bo potem v naslednjem koraku služilo za karierno usmerjanje, ker to je pa tisto, o čemer vi govorite. Torej če ugotovimo skozi to analizo, da pač potrebujemo teh, onih več in tako naprej, potem lahko tudi pri kariernem svetovanju v srednji šoli že sugeriramo svojim šolskim svetovalnim delavcev, v katero smer, če je seveda taka želja dijaka, vedno je treba upoštevati željo dijaka, če je taka želja dijaka, v katero smer jih lahko usmerjamo. In na ta način bomo te škarje, ki so sicer razprte, lahko tudi bolj zapirali in imeli manj razkoraka. Ampak glejte, ko se pogovarjam tudi z drugimi kolegi ministri, so sicer sistemi, kjer je manj razkoraka, pa sistemi, kjer je več razkoraka, ampak v čisto vsakem sistemu je razkorak, zato ker ne morete in tudi ne veste za naslednjih 30, 40 let, kaj boste pravzaprav potrebovali na trgu delovne sile. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite postaviti postopkovnih predlog? Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za te odgovore, spoštovani gospod minister. Imamo torej veliko pripomb glede načrtovanja. Imamo tudi veliko pripomb glede tega, kaj se danes dogaja v šolstvu, s strani vodij fakultet, visokošolskih, zasebnih visokošolskih zavodov, delodajalcev. Mislim, da je tema vredna razprave. Zaradi tega v skladu s poslovnikom predlagam, da na to temo opravimo obširno razpravo na eni izmed naslednjih sej.
Hvala lepa, gospod poslanec. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 21. Novembra, v okviru glasovanj. Poslanec Dušan Šiško bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! Ministrstvo za okolje in prostor je konec oktobra dalo v javno obravnavo Odlok o programu porabe sredstev Sklada za podnebne spremembe v letu 2020. Kot je najavljeno, bo skupna vrednost sklada za naslednje leto znašala kar 184 milijonov evrov. Pri tem je zanimivo, da se tako velik znesek načrtuje, čeprav je v lanskem letu na tej postavki ostalo neporabljenih kar 114 milijonov evrov. Ob objavi odloka je sicer zapisanih nekaj nalog oziroma ciljev, ki naj bi jih dosegli s tem denarjem, na primer financiranje investicij občanov preko Eko sklada. Vendar v Slovenski nacionalni stranki menimo, da se tudi v tem primeru načrtuje poraba previsokih javnih sredstev za zelo nedorečene namene. Iz opisa namenov in ukrepov je namreč jasno, da bo na ta način nekaterim ponovno dana priložnost za to, da si dobro napolnijo žepe. Sprašujem: Zakaj so sredstva, ki so načrtovana za boj proti podnebnim spremembam v letu 2020, tako visoka, če pa v lanskem letu niso bila porabljena? Kaj konkretno bo Slovenija pridobila za ta denar? Kako boste izmerili učinke boja proti podnebnim spremembam, ki jih boste dosegli s tem denarjem?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Hvala za vprašanje. V zadnjem času se je bilo moč razbrati, da je glede sredstev na podnebnem skladu in samega programa o porabi podnebnih sredstev podnebnega sklada kar nekaj nejasnosti. Mogoče so te nejasnosti v naš slovenski prostor tudi namenoma vnesene v smislu, da namenjamo sredstva za neke kvazi podnebne spremembe, ki v resnici ne obstajajo, ko bi lahko ta sredstva dajali za kakšne socialne ukrepe. Za začetek bi rad povedal, da so sredstva, ki se natekajo v podnebni sklad, namenska sredstva. To niso sredstva, ki jih pobiramo z davščinami, ampak so to sredstva, ki jih Slovenija pridobi čez dražbo emisijskih kuponov. Torej ne gre za neke davščine, gre za namenska sredstva, ki jih moramo porabiti za namen blaženja in pa prilagajanja podnebnim spremembam. Res je, da so v tem programu sredstva kar visoka, je pa tukaj treba povedati eno stvar. Vrednost investicijskih kuponov je pred dvema letoma skokovito narastla. Še dve leti nazaj je bila vrednost kupona 5 evrov, danes je to 25 evrov. Temu skoku pa potem niso sledile sposobnosti institucij, kot je, recimo, tudi naše ministrstvo, da bi ta sredstva lahko zares plasirala po teh ukrepih v slovenski prostor. Naj povem, da je bila, ko sem prišel na to ministrstvo, ena oseba zadolžena za podnebni sklad, kar je za tako zahtevno področje in za tako visoka sredstva premalo. Zdaj smo nekako okrepili ta sektor, tako da pričakujem, da bomo pri samem plasiranju in koriščenju teh sredstev v prihodnosti bolj uspešni. Mogoče za občutek tudi, za kaj namenjamo ta sredstva. Ta sredstva namenjamo tako za sodelovanje z gospodarstvom. Mi iz podnebnega sklada namenjamo sredstva podjetjem zato, da se prilagajajo, da svojo produkcijo prilagajajo bolj trajnostnim načinom. Sredstva namenjamo tudi za zmanjševanje emisij v prometu, za spodbujanje rabe obnovljivih virov energije, za prilagajanje podnebnim spremembam. Iz tega financiramo tudi, ko imamo poplave. Tisti, ki ne verjamete v podnebne spremembe v Sloveniji, naj vam povem, da je v prvih letih veljave Zakona o odpravi posledic po naravnih nesrečah, ki določa, da če škoda po naravnih nesrečah preseže 0,3 promila predvidenih prihodkov proračuna, da država pripravi program sanacije, se je v začetku ta program sprožil nekje enkrat do dvakrat na leto ali pa tudi nikoli. Danes, v zadnjih letih ga sprožimo štiri do petkrat. In sanacijo, tudi v vaših krajih, od vseh, kjerkoli prihajate, to krijemo tudi iz podnebnega sklada. Torej ne gre za neke namišljene podnebne spremembe, te podnebne spremembe obstajajo in jih iz teh sredstev tudi saniramo. Potem so tukaj še raziskave, razvoj, inovacije. Vsi upravičeni nameni porabe sredstev sklada za podnebne spremembe pa morajo biti seveda v skladu z Zakonom o varstvu okolja določeni na podlagi določenih meril. Teh meril je 6. Prvo tako merilo je prispevek k ciljem na področju podnebnih sprememb, drugo merilo je izpolnjevanje mednarodnih obveznosti, tretje je dodana vrednost, četrto doseganje sinergij, peto merilo učinkovitosti in šesto pripravljenost ukrepov za izvedbo. Res je, da je mogoče smiselno vprašanje, zakaj takšno povečanje sredstev, če jih v preteklem letu nismo bili sposobni porabiti. Ampak naj vam povem, zakaj za kakšne ukrepe tudi dlje kot eno leto traja, da sploh vse pripraviš. Vam dam primer priprave javnih naročil, pozivov in razpisov, ki je trajal nekaj mesecev. To je, recimo, primer javnih pozivov za nakup vozil za prevoz potnikov. Pa vam povem samo, kako vse skupaj poteka, da si bomo znali predstavljat, zakaj v lanskem letu nismo vsega počrpali. Po sprejemu odloka na Vladi, torej porabe programov sredstev, se sklene pogodba z Eko skladom za izvedbo ukrepov. Potrebno je pripraviti tehnične pogoje, besedila poziva medresorsko uskladiti. Poziv mora potrditi potem nadzorni svet Eko sklada in na koncu je potreben še en teden do objave v Uradnem listu. Ko je poziv odprt, pričnejo občine pripravljati dokumentacijo za prijavo na poziv, kar zopet traja nekaj mesecev. Ko se prijavijo na razpis, ima Eko sklad do odločbe čas še en mesec. Ko sprejme odločbo, se občine lotijo javnega naročila vozil. Rok za zaključek naložbe je 18 mesecev, zato se potegne v naslednje leto.
Hvala lepa. Gospod poslanec, želite dopolniti vprašanje? Izvolite.
Spoštovani minister, verjamem, da imate vi dober namen, ampak naj vam povem, da so ljudje ne le razočarani, pač pa besni in obupani, ko gledajo, kaj se v tej državi dogaja. Zato opozarjam povsod tam, kjer vidim, da je prostor za manipulacije in neracionalno trošenje denarja. V četrtek smo imeli tukaj posvet o podnebnem dogovoru, za kar mimogrede tudi čestitam predsedniku Državnega zbora gospodu Židanu, da je to organiziral. Priznam, da nisem bil ves čas prisoten, ker sem imel tudi druge odbore, ampak tisto, kar sem slišal, je samo še potrdilo moje mnenje. V tej državi se 15 let ne moremo dogovorit, kako bomo šli naprej glede klimatskih sprememb in glede gradnje elektrarn. Tudi v četrtek so tam poznavalci trdili, da so zelo zaskrbljeni in da je treba najti skupno rešitev, vsak pa je spet trdil svoje. Eden je proti vetrnim elektrarnam. Druga, ji bom kar rekel ribica, je proti hidroelektrarnam. Tretji proti jedrskim, tudi sončne so predrage, ker ne shranjujejo elektrike. Zato še enkrat povem, da ne verjamem, da bo ta denar racionalno porabljen, pač pa bo služil za nove in nove študije, rešitve pa ne bo prinesel. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Mi smo, kar se tiče porabe sredstev podnebnega sklada, zelo natančni, zato tudi postopki trajajo tako dolgo, ker je treba vrsto potrditev, ker hočemo doseči, da sredstva, ki se porabijo iz podnebnega sklada, dosežejo svoje učinke. Zdaj smo v obdobju, ko v Sloveniji sprejemamo kar nekaj zelo pomembnih strateških dokumentov. Tako so tako nacionalni energetski in podnebni načrt, naša dolgoročna podnebna strategija in tudi energetski koncept. Zakaj so ti dokumenti tako pomembni za nas? Zaradi tega, ker si bomo morali ob sprejemanju teh dokumentov v Sloveniji odgovoriti na kar nekaj ključnih vprašanj. In tukaj se strinjam z vami, hitro se pokaže, da ko začnemo govoriti, od kje bomo pridobivali električno energijo, da je veliko nekih nasprotujočih mnenj in da še nismo nekje na takšni stopnji, da bi se znali pogovarjati in slišati argumente. Ampak če kot država želimo biti kar se da energetsko neodvisni in samostojni, bo potrebno narediti nekaj kompromisov. Vemo, kje imamo možnosti. Velik neizkoriščen potencial je sončna energija. Sončna energija pa ima seveda svoje pomanjkljivosti, ker ko govorimo o pridobivanju električne energije, ne govorimo le o kilovatnih urah, ampak tudi o stabilnosti elektro omrežja, kar pomeni, da bo poleg sončne energije potrebno imeti tudi zanesljive vire energije, ki niso tako odvisni od vremena pa od dnevna oziroma od časa v dnevu. To pomeni za Slovenijo, glede na to, da smo glede vetra relativno omejeni, da potem ostane seveda tukaj še hidroenergija in pa jedrska energija. Na ta vprašanja si bomo morali odgovoriti kot država, ali bomo postavili novo jedrsko energijo, če ne, od kje bomo to energijo pridobili, bomo postavili nove hidroelektrarne, če ne, zakaj ne, in če ne, od kje bomo to energijo pridobili. Na ta vprašanja si bomo zdaj morali odgovoriti. Mislim, da bomo morali vsi skupaj ugotoviti tudi, da bo pri nekaterih vprašanjih moral zdaj eden, zdaj drug narediti kakšen korak nazaj. Mislim pa, da je za državo zelo pomembno, da smo energetsko karseda samooskrbni, da smo samooskrbni kar se tiče ravnanja z odpadki in pa seveda, da smo karseda samooskrbni, ko govorimo o predelavi hrane.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Poslanka Janja Sluga bo postavila vprašanje ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek. Izvolite.
Hvala lepa. Na 12. seji Državnega zbora smo poslanci opravili splošno razpravo o tako imenovanem poroštvenem zakonu, kjer se za družbo Dars sprejema poroštvo za izgradnjo tretje razvojne osi, torej severnega in pa južnega dela, v višini 360 milijonov. Nismo pa nič govorili v tem času o tem vmesnem delu, se pravi, o osrednjem delu tretje razvojne osi, ki poteka od Celja proti Novemu mestu. Mi smo imeli približno pred letom in pol sestanek na to temo, torej župani in poslanci tistega območja, kjer smo dejansko razveseljivo ugotovili, da obstaja soglasje o tej umestitvi in predvsem obstaja soglasje o tem, kako potrebna je ta razvojna os v osrednjem delu. Jaz sem šla malo nazaj gledati tudi dokumentacijo in sem ugotovila, da že leta 2006 je bilo v programu priprave državnega lokacijskega načrta navedeno naslednje, citiram: »Na obstoječem cestnem omrežju je zaradi velike vrednosti povprečnega letnega dnevnega prometa kar nekaj odsekov glavne ceste G1-5, ki s svojo sedanjo prepustnostjo ne zagotavljajo normalnih prometnih in varnostnih razmer za sodobni cestni promet. Slika je še bistveno slabša, ker večina odsekov te ceste poteka skozi naselja, posebno kritična so območja Celja, Laškega in Krškega.« Torej že leta 2006 je bilo tako. Treba pa je seveda povedati v osvetlitev teh okoliščin, da promet dnevno in letno narašča. Predvsem narašča tovorni promet, kar je še posebej problematično. Ta relacija je tudi izpostavljena v vseh poročilih Postaje prometne policije Celje, ker izstopa po številu prometnih nesreč s tragičnim, torej smrtnim izidom. V mandatu prejšnje vlade je nekako za to področje obstajalo neko soglasje, da bi se ob izvedbi seveda morala dati prioriteta ravno tej relaciji iz Celja proti Laškemu in naprej Zidanemu Mostu iz teh razlogov, ki sem jih že naštela. Ministrica, sprašujem vas: Kakšni so zdaj načrti pod vašim vodstvom? Kakšna je časovnica? Kako se pristopa k aktivnostim in ali bomo preskočili vse te ovire na poti? Ne bi si pa želela, da bi bila izvedba osrednjega dela v celoti odvisna tudi po zamikanju od severnega dela tretje razvojne osi. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Najlepša hvala za besedo, najlepša hvala tudi za vprašanje. Tretja razvojna os vsekakor je prioriteta ministrstva, odkar ga vodim, in jaz verjamem tudi te vlade, te koalicije. Dejstvo pa je, da se ta projekt ni začel z mojim mandatom, ampak daleč daleč nazaj. Drugo dejstvo, v Državnem zboru imate poroštveni zakon tudi za tretjo razvojno os, in sicer samo za dele, ki imajo potrjen investicijski program. To ne pomeni, da ostali deli tretje osi niso pomembni ali da jih zanemarjamo, ampak ta dva dela, en del na severu in en del na jugu, sta pač najdlje pripravljena, zato smo jih lahko zdaj uvrstili v ta zakon. Kar se tiče tega, bom rekla, osrednjega dela tretje razvojne osi, ki poteka od Celja do Novega mesta, je bilo v letu 2008, ko so se oblikovale variante za celoten projekt od Avstrije do Hrvaške, vrednoteno in primerjano deset variant, vse različice so se začele na avtocesti A1 pri Celju in končale z navezavo na avtocesto A2 pri Novem mestu. Potekale so v treh seveda različnih koridorjih, zahodnem, sredinskem in vzhodnem. Varianta v sredinskem koridorju je bila ocenjena kot najustreznejša, s potekom od avtoceste A1 preko Celja, Laškega in Zidanega Mostu, nadalje preko Tržišča, Mokronoga in Šmarjeških Toplic do Novega mesta. Tako kot je že malo navade, je bil bistveni problem te rešitve seveda v njeni ekonomski upravičenosti in tudi družbeni sprejemljivosti na posameznih območjih. Predlagana je bila redefinicija načrtovalskih izhodišč. V letu 2016 se je dopolnila študija variant in izvedla primerjava aktualne variante še z dvema minimalnima variantama, ki se nanašata na sanacijo obstoječega omrežja. Dopolnjena študija je bila v letu 2016 tudi javno razgrnjena. V avgustu 2017 so bila javno objavljena stališča do pripomb in predlogov, podanih v času javne razgrnitve, na podlagi katerih se zaključuje, da je z dopolnjeno študijo ponovno predlagana varianta, tako imenovana OPNVR, najustreznejša. Predlagana rešitev po tej varianti je novogradnja dvopasovne ceste, ki v bodoče omogoča širitev v štiripasovnice, dolžine približno 57 kilometrov. Njena okvirna investicijska vrednost po zdaj znanih podatkih znaša nekaj več kot milijardo evrov. Mi pričakujemo, da bi odločitev o najustreznejši varianti na Vladi lahko sprejeli predvidoma v letu 2020, in seveda se bo na podlagi te odločitve nadaljevala priprava državnega prostorskega načrta, s katerim bo lahko bolj podrobno, ne bo lahko, bo morala biti bolj podrobno opredeljena faznost in etapnost tega projekta. Bo pa že v tej fazi potrebno doreči tudi način financiranja projekta, če bo ta drugačen od tistega, ki je predlagan v tem trenutku za tretjo razvojno os. Skratka, nikakor na ta del nismo pozabili. Je pa res, da ni tako daleč pripravljen, kot sta bila dela tretje razvojne osi, ki sta vključena zdaj v poroštveni zakon. Dokler ne bo cela os narejena, ne moremo govoriti o celotni tretji razvojni osi.
Hvala lepa. Želite dopolniti vprašanje? Izvolite.
Jaz bi mogoče izpostavila samo še nekaj podatkov, da poudarim, kako pomembne so aktivnosti v tej smeri, da se do te rešitve in izgradnje tudi v tem delu čim prej pride, ne zgolj z vidika celotne umestitve tretje razvojne osi. Namreč, tu gre za en zelo zelo kritičen odsek, ki sem ga šla prav posebej preverjati in ga tudi ves čas spremljam, na katerem dnevni promet znaša 14 tisoč 492 vozil. To je v Košnici, to je najožji, najslabši in najbolj nevaren del te relacije, če govorimo zgolj o osmih kilometrih od celjske železniške postaje pa do naselja Debro pri Laškem. Še enkrat poudarjam, gre zgolj za osem kilometrov. In na teh osmih kilometrih dnevno pelje 14 tisoč 500 vozil, kot sem rekla, to je tisoč 208 na uro. In od teh 14 tisoč 500 govorimo o tisoč 836 avtobusih in tovornjakih, lahko si predstavljate, kaj to pomeni za lokalno prebivalstvo in kaj to pomeni predvsem v delu, kjer še vedno ni pločnika in kolesarke steze, kaj to pomeni za te otroke, ki hodijo zjutraj po tem delu v šolo, in kaj pomeni za kolesarje. To je 153 tovornih vozil na uro, se zdaj pogovarjamo. Želela bi pa izpostaviti še eno stvar, na teh osmih kilometrih so vse te smrtne žrtve, ki so v okviru policijske postaje Celje, torej na teh osmih kilometrih vsako leto dve. In zato apeliram na vas, da resnično aktivnosti pohitrite, kolikor se da. In še en poudarek, ob vsaki prometni nesreči je ta cesta 3 do 4 ure zaprta, obvoza ni ne za gasilce, ne za reševalce in ne za policijo. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Kljub temu da ni bilo dodatnega vprašanja, bom povedala, da veliko pozornosti na ministrstvu dajemo kritičnim odsekom. Ni to edini kritični odsek. Zakaj je pa v bistvu v preteklosti ta srednji del tretje razvojne osi bil nekako mogoče tudi zapostavljen, pa jaz težko komentiram. Mislim, da stvari, kot so zdaj zastavljene pri tretji razvojni osi, dejansko tečejo tako, kot je prav, da tečejo. Tam, kjer se gradnja lahko začenja, se začenja. Finančno konstrukcijo bomo zapirali po teh posameznih etapah. Tako da jaz zaenkrat ne vidim razlogov, da osnova za pripravo državnega prostorskega načrta tudi za ta del ne bi bila v naslednjem letu, tako kot sem povedala, sprejeta na Vladi. Seveda pa to ne pomeni, da bo ta odsek rešen jutri oziroma pojutrišnjem. Kar nekaj časa terja tudi priprava državnih prostorih načrtov. Ampak stvari se po moji oceni premikajo, premikajo se v pravo smer in verjamem, da bomo skupaj tudi pri tretji razvojni osi naredili piko.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Poslanec Franc Rosec bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem skupaj zbranim! Z ministrom se vrtimo v začaranem krogu v radiju dveh kilometrov, ko imamo neka vprašanja pa neke težke odgovore oziroma še odgovorov nekaj nimamo. Današnje vprašanje se pa dotika odlagališča za nevarne in strupene odpadke, ki je zaprto. To odlagališče je v preteklosti imelo vsa dovoljenja za obratovanje in je bilo v neki fazi zaprto. To odlagališče leži v ozadju dveh jezer, Velenjskega in Šoštanjskega jezera. Vprašanje tega odlagališča, ali imamo mi ta sredstva, kako se vzdržuje, je to zelo tehtno. Obstajajo neka tveganja, da ta vsebina priteče v jezero, zato bi morali temu več pozornosti posvetiti. Največja težava je pa v tem, da niti nimamo mi dokumentov, kaj vse je na tem odlagališču. Vemo, da so nanj vozili in Gorenje in Tovarna usnja Šoštanj, tudi najbrž Termoelektrarna Šoštanj in še mogoče kateri dejavnik. Znano je tudi tisto dejstvo, 2002, ko se je podirala Tovarna usnja Šoštanj, vsi ti objekti, bazeni, je bila vsa ta gmota pripeljana na to odlagališče. Kontrola nad tem odlagališčem, nad nekim iztekanjem, je pa bolj, bi rekel, vprašljiva. Minister, zanima me: Kakšno je vaše mnenje oziroma vašega ministrstva glede stanja tega odlagališča? Ali je trenutno stanje odlagališča takšno, da niso možni škodljivi vplivi na okolje? Poraja se vprašanje, ker ni nobene dokumentacije: Ali je bilo tudi to odlagališče zaprto v skladu z vsemi tedaj veljavnimi standardi in predpisi? Potem me zanima še nekaj: Ali menite, da je lokacija odlagališče, ki je na samem območju, kjer premogovnik pridobiva premog, primerna v smislu, da v prihodnosti ne more priti do neke ekološke katastrofe? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. S problematiko tega opuščenega odlagališča Ležen je bil MOP v letu 2017 seznanjen s strani Občine Šoštanj, Mestne občine Velenje in pa Premogovnika Velenje. Odlagališče je prenehalo z obratovanjem v letu 1989. Odlagališča naše ministrstvo ne vodi v seznamu zaprtih obstoječih odlagališč. V zvezi s tem je bilo na Ministrstvu za okolje in prostor več sestankov, na katerih so bile dogovorjene posamezne aktivnosti občin in Premogovnika Velenje glede izvajanja ukrepov na območju izkoriščevalnega prostora premogovnika. Na sestanku, ki je potekal 12. 6. 2018, kjer so bili poleg predstavnikov občin in ministrstva prisotni tudi inšpektorji za okolje in rudarstvo, smo problematiko opuščenega odlagališča podrobno obravnavali. Ministrstvo za okolje in prostor nima dejanske pristojnosti na območju pridelovalnega prostora. MOP ima pristojnost le takrat, kadar so kršene določbe koncesijske pogodbe o delu, ki opredeljujejo področje varstva okolja. Te kršitve morajo biti zaznane s strani pristojne okoljske inšpekcije. Koncesija je podeljena do leta 2022. Na podlagi priporočila MOP je Premogovnik Velenje v letu 2017 naročil projektno nalogo za raziskave in pripravo rešitev v zvezi z vplivi na okolje. Na podlagi te naloge je bilo ugotovljeno, da je zavezanec za vse aktivnosti v zvezi s spremljanjem stanja opuščenega odlagališča Premogovnik Velenje, ker opuščeno odlagališče leži na območju izkoriščevalnega prostora rudnika. Izkoriščanje premoga je predvideno do leta 2054. Koncesija za koriščenje premoga je podeljena do 2022. Analiza morfoloških in geoloških podatkov kaže, da je odlagališče locirano v takem geomorfološkem in geološkem okolju, da je zadrževalna in zaviralna sposobnost geološke podlage za gibanje potencialnih onesnaževal velika. V času gradnje odlagališča, torej 1980, so bila tovrstna tla na splošno prepoznana kot ustrezna in samozaščitna za gradnjo odlagališč. Volumni odloženih odpadkov na odlagališču iz uradnih zapisov znašajo 10 tisoč kubičnih metrov. Vprašanja, povezana z delovanjem Premogovnika Velenje in z njimi povezanimi objekti in napravami, so predmet Zakona o rudarstvu in koncesijskih aktov, ki urejajo rudarsko pravico in z njo povezanimi obveznostmi koncesionarja. Okoljska problematika opuščenega odlagališča je obvladljiva v okviru rednega vzdrževanja pridelovalnega prostora Premogovnika Velenje. Premogovnik Velenje bo monitoring, ki ga izvaja na podlagi Zakona o rudarstvu in določb koncesijske pogodbe, za rudnik izvajal tudi na tem odlagališču. Pristojnosti glede nadzora ima v večji meri rudarska inšpekcija, okoljska pa le v delu, ki se nanaša na področje varovanja okolja. Na to odlagališče so odlagali odpadke prvenstveno s takratne industrije in odpadki z gospodarstva. Za vse odpadke so bile plačane ustrezne pristojbine, ki so se zbirale na račun takratnega komunalnega podjetja, ki je bilo v lasti občine. Za sanacijske postopke je odgovorna naslednica takratne skupne občine Velenje in Premogovnik Velenje, na katerem leži že sedaj delujoči prostor.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate predlog za dopolnitev vprašanja. Izvolite.
Hvala za odgovor, gospod minister. Vi ste tudi povedali eno letnico, da je bilo odlagališče zaprto 1989. leta, če se prav spomnim. Tovarno usnja Šoštanj smo pa podirali 2002. leta, se pravi, odlagališče je bilo že zaprto, pa so se ostanki od predelav vseh teh čevljarskih kož, kjer so tudi težke kovine in elementi, pripeljali na to odlagališče. Se pravi, 13 let po zaprtju. To mene zanima in tudi, danes sem zvedel, da bo premogovnik nosil stroške in naloge, kje ima pa premogovnik ta sredstva? V ceni premoga? Ali bo dobil kakšna sredstva iz podnebnega sklada? Ker vemo, da iz naše doline v ta podnebni sklad pride veliko sredstev na račun CO₂ kuponov. Zdaj bi bilo pa dobro, da se nekaj tega tudi nazaj povrne. Če govorimo o nekih razvojno naravnanih in podnebnih spremembah, dajmo še malo na ekologijo pogledat. Sploh če gledamo ta jezera, kot prvič so v njih ribe, je hrana, kot drugo so pa namenjena za turizem. In zdaj imeti nek turizem, se iti neko zgodbo, zadaj imaš pa neko zadevo, ki ni v redu – to je malo sporno. To v medije hitro pride in potem turista težko dobiš, izgubiš ga pa zelo hitro. Zato me zanima konkretno: Kakšno je vaše mnenje o tem, da so vozili na odlagališče Ležen po zaprtju le-tega? Kje bo premogovnik dobil sredstva za sanacijo odlagališča? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala. Kot sem prej odgovarjal kolegu poslancu Šišku, sredstva iz podnebnega sklada so namenska in so namenjena za blaženje in prilagajanje podnebnim spremembam. Se pa lahko oba strinjava, da to, da smo ljudje, da je industrija nekam vozila odpadke, to pa niso posledice podnebnih sprememb. Zaradi tega iz podnebnega sklada za to odlagališče ne moremo nameniti sredstev. Poleg tega pa bi rad še enkrat poudaril, da za vse odpadke so bile plačane ustrezne pristojbine, ki so se zbirale na račun takratnega komunalnega podjetja, ki je bilo v lasti občine. To se pravi, za to so bila sredstva že plačana in nekje so. Naše ministrstvo nadzira samo, kar se tiče vplivov na okolje skozi okoljsko inšpekcijo, za monitoring in za ukrepe pa je zadolžen Premogovnik Velenje. Zadolžen je tudi za to, da sprejme in financira ustrezne ukrepe. Teh ukrepov pa ne moremo financirati iz podnebnega sklada, ker so tista sredstva namenska, to odlagališče pa ni posledica podnebnih sprememb, ampak je posledica človeškega delovanja.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog? Izvolite.
Ja. Rekel bi, da je teža tega vprašanja malo širša, saj ni primer samo Velenje, imamo še več takih odlagališč po Sloveniji. Me pa malo čudi, ker je bil amandma vložen prav na to temo, da se zagotovijo sredstva, da se ta zadeva uredi, ampak ni bilo iz ministrstva nobenega kontakta oziroma ali to rabite ali ne rabite. Očitno ste polni denarja. To me zanima. Pa zanima me še enkrat tisto, ker mislim, da more biti opravljena neka razprava. Če je bilo odlagališče zaprto, potem pa nekdo po 13 letih tja nekaj pripelje, to ni v redu. In to se je v Sloveniji dogajalo, ne samo v Velenju, tudi kje drugje se še to dogaja, se je in se še mogoče dogaja. Zato mislim, da bi bilo dobro, da neko razpravo opravimo v parlamentu ravno na to temo. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek v okviru glasovanj. Poslanec Miha Kordiš bo postavil vprašanje ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Škofja Loki na Trati železnica in infrastruktura zapirata prehod čez železniško progo. Ta prehod je življenjska žila za vse prebivalce vasi Trata in celotna lokalna skupnost nasprotuje zaprtju tega železniškega predloga. Prejšnji teden v četrtek je bilo sklicano tudi zborovanja krajanov, ki so se ga med drugimi udeležili, gospa Bratušek, tudi predstavniki vašega ministrstva. Tudi sam sem prišel na ta zbor krajanov prisluhniti, za kaj sploh gre, in ta zbor me je prepričal s svojimi argumenti v nasprotovanju zapiranja tega prehoda. Namreč uradna razlaga pravi, da je ta prehod potrebno zapreti iz naslova varnosti. Kolikor smo lahko na zboru ugotovili, dejansko drži. Po parametrih, ki so jih predstavniki Ministrstva za infrastrukturo pripravili, ta prehod nekako standardom ne ustreza, ampak tukaj je pa keč. Odkar živim v Škofja Loki in pomnim, ta prehod tam obstaja in za njim je vas Trata, ki je od njega odvisna. Drži, da se je nekaj kilometrov naprej naredil podvoz pod železniško progo. To naj bi bila tista caka, zakaj je ravno sedaj na vsak način potrebno ta železniški prehod zapreti. Ampak tisti podvoz pod železnico je bil narejen za potrebe industrije, za kamione, ki peljejo do industrijske cone, in ne za prebivalce, ki bi se s takim obvodom soočili s tisoč in enim problemov v svojih življenjih, od banalnih do precej resnih. Ravno na to temo morda, če ostanemo znotraj okvirja varnosti, najbolj se tukaj kaže, da gre v resnici za prenagljen, zelo birokratski in parcialni ukrep. Gasilci, ki so na zboru sodelovali, so vedeli povedati, da se jim, če se ta prehod zapre, s tem podvozom pod železnico intervencijska pot podaljša za štiri do pet minut. Cesta, po kateri bi se morali pripeljati, ki pelje skozi vas oziroma ob vasi, je v resnici preozka, zato da je oni lahko normalno spravijo skozi tovornjake, poleg tega bi se pa v kakšni rizični situaciji zelo hitro tam pojavil še dodatni zamašek. V teh štirih petih minutah se kaj lahko zgodi, da zgori cela hiša. Tukaj niso na delu le bivališča, zraven je tudi okoljsko vprašljiva, zagotovo pa rizična fabrika. Sedaj se v imenu varnosti zapira prehod čez železnico, na kateri v resnici nihče ne pomni kakšne omembe vredne nesreče, hkrati se pa odpirajo vrata možnost ali pa stopnjevanju možnosti, da v zrak zleti cela fabrika pa nekomu pogori hiša. Moje vprašanje je v resnici pobuda – moratorij na zaprtje tega prehoda dokler se ne sprovede celotna prenova gorenjske proge in v sklopu tega priskrbi alternativa [[izklop mikrofona]].
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite, imate besedo za odgovor.
Hvala za vprašanje, gospod Kordiš. Zadeva ni tako enostavna, kot ste jo zdaj predstavili. Prav iz vaše poslanske skupine največkrat dobivam kritike, kako so naši vlaki prepočasni, kako je naše železniško omrežje preslabo in tako naprej. Če želimo pohitriti železniške povezave, bo treba kar nekaj teh nivojskih prehodov v naši državi ukiniti. Ja, zaradi varnosti. Lahko verjamete, lahko ne verjamete, tega se nisem spomnila jaz. Že leta 2008, 24. 11. je bila podpisana odločba ministra o ureditvi tega prehoda. Aprila 2019 si je Komisija za nivojske prehode še enkrat ugledala to ureditev, gre za križanje proge Ljubljana–Jesenice z lokalno cesto, in ta komisija je ugotovila neskladnost ureditve glede na določila Zakona o varnosti v železniškem prometu, Pravilnika o nivojskih prehodih in Pravilnika o zgornjem ustroju. Jaz kot ministrica sem prisegla, da bom delala v skladu z zakonu, in jaz mislim, da je moja naloga, to je prva stvar. Druga stvar, varnost in ljudje so na prvem mestu. Na kaj se nanašajo ta neskladja v teh treh točkah? Na bližino kretnic, neustrezno razdaljo med nivojskimi prehodi, signalnimi oznakami za zaustavitev vlakov. Jaz poznam problematiko, tudi sama sem govorila ne z županom, ampak podžupanom. Kot sem rekla, če želimo stvari spravit v red in če bo potem vsak poslanec povedal svojo željo, kje naj ta nivojski prehod ostane odprt, kljub temu da z vidika varnosti to ni okej, potem bomo pač imel še naprej železniško omrežje iz časov, jaz pravim, Marije Terezije. Ja, tako na žalost je. Jaz ne bom delala v nasprotju z zakoni. Dobivamo se z občinami, vedno kjer lahko, verjemite, gremo nasproti občinam. Ampak če želimo, da se naši vlaki lahko vozijo hitreje, ker vsak nivojski prehod pomeni zaustavitev, in če je tega toliko, da se vlaki peljejo 40 na uro, potem me ne naslednjič vprašati, zakaj nimamo hitrejših povezav in zakaj se naši ljudje z vlaki ne marajo vozit. Odgovor na vaše vprašanje je, da se to dogaja izključno z vidika varnosti.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za dopolnitev vprašanja, izvolite.
Hvala. Kot prvo, ni Marija Terezija gradila železnic, pri nas, konkretno za gorenjske proge, se je zgradila v času Franca Jožefa, takratnega avstroogrskega cesarja, to kot prvo stvar. Kot druga stvar, vlaki pri nas so res počasni, ampak to ne zaradi tistega enega nivojskega prehoda na Trati v Škofji Loki, ampak zaradi tega, ker so prekratki prehitevalni tiri na gorenjski progi, zaradi tega, ker ima signalizacija 40 let in tako naprej in tako naprej. Zdaj jaz ne pravim, da ta prehod sam po sebi morda ni rizičen. Pravim pa, prvič, če se gibljemo v sferi vprašanja varnosti, je potrebno vedeti, če ta prehod zapremo, se podaljša intervencijska pot za 4 do 5 minut, da je ta intervencijska pot speljana po preozkih cestah, in smo v resnici, pod črto postavili prebivalce vasi Trata v večjo nevarnost, kot so izpostavljeni sedaj s tem železniškim prehodom, katerega statistika nevarnosti ne prepoznava. Verjamem pa, da bi ta železniški prehod lahko bil varnejši, zato ne pravim, da naj ostane kar odprt v nedogled. Pravim le, da se bodo železnice pohitrile samo s celovitimi prenovami in za gorenjsko progo je taka prenova predvidena in upam, da bo sprejet amandma, ki jo bo omogočal še v letih 2020, 2021, pri proračunu, pravim pa le, da naj se ne gre v zapiranje tega prehoda na vrat na nos, kot je zdaj predvideno, in da se to dela iz čiste birokratske kaprice, ampak naj se na to zaprtje vpelje moratorij, naj se počaka, da bo izvedena prenova gorenjske proge, v sklopu tega naj se za prebivalce vpelje alternativa, nadvoz, podvoz, kakorkoli, nisem inženir, da bi vam vedel tu detajle razlagat, do takrat se naj pa tistim vaščanom omogoča uporaba tega prehoda, ki ga uporabljajo že desetletja. To je vse.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Ja, gospod Kordiš, tudi če so, pa vem, iz časa Franca Jožefa, verjetno na to prav hudo ponosni ne moremo biti. Mi delamo vse, da se železniško omrežje po celi državi v nekem doglednem času obnovi, seveda to ne gre čez noč. Težko rečem, da se na tem nivojskem prehodu dela – kako ste rekli? Na vrat na nos. Saj se dela že od leta 2008 in jaz ne bom ministrica, ki bom odgovorna, da se na tem prehodu komurkoli karkoli naredi. Če boste vi to vzeli na svoj hrbet, okej, jaz gotovo ne bom. Povedala sem, da se to dela z vidika varnosti. Kar se tiče gorenjke, ja, absolutno je smiselno in jo bomo začeli obnavljati, ker je tudi predor Karavanke zaprt, kar pomeni, da bo za velik del prometa onemogočen. Kar se tiče pa amandmajev, ki ste jih omenili, so pa popolnoma nepotrebni, ker v naslednjem letu toliko denarja, kot ste ga namenili za to gorenjko, sploh ni mogoče realizirat, na žalost, mislim, da je bilo to kasneje tudi na odboru pojasnjeno. Tako da, mojo zavezo imate, da bomo v naslednjem letu za toliko, kolikor se v naslednjem letu da speljati, denarja zagotovili. Kot veste, imamo namensko postavko. En del, ki v letošnjem letu ne bo porabljen, bo porabljen točno za to gorenjsko progo. Prav je, da se jo naredi. Pa mogoče še ena stvar. Tudi dva amandmaja mislim, da sta bila tukaj sprejeta, 90 milijonov evrov bi zagotovili v naslednjem letu za ta odsek, rabimo nekaj več kot desetino tega. Pa še denar, ki ste ga želeli prerazporejati, ste prerazporedili iz virov, ki niso proračunski. Tako da amandma sploh ne pije vode, ampak tudi če amandma ne bo sprejet, bo v naslednjem letu obnova gorenjke stekla. Kar se tiče nivojskega prehoda pa še enkrat prosim, da razumete, da se stvari dogajajo zaradi varnosti, nikakor na vrat na nos, ker se dogajajo od leta 2008, veliko sestankov je bilo, jaz verjamem, da bodo še. Ampak če bomo želeli naše vlake narediti hitrejše, bo treba več takšnih, še več takšnih nivojskih prehodov ukinjati. In vem, da ljudje, ko so na nekaj navajeni, se težko odvadijo, ampak na koncu, ko ugotovijo, da je to pravzaprav zaradi njih in njihove varnosti, to na nek način tudi kupijo.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate postopkovni predlog, izvolite.
Hvala, ja nisem zadovoljen z odgovorom ministrice in bi želel razpravo na to temo v Državnem zboru. Seveda bi želel, da se nasploh več pogovarjamo o tem, da je potrebno posodobiti železniško omrežje. Ampak zelo konkretno z vašim odgovorom, gospa ministrica, si prebivalci, ki jih zadeva zaprtje tega železniškega prehoda v Škofji Loki na Trati, znajo pomagati bore malo oziroma nič. Lahko rečete, da se zapira zaradi varnosti, lahko postavite retorično vprašanje, če bom sam prevzel potencialno nesrečo na svoja pleča, ampak enako se da vprašanje tudi obrniti. Vaši akti, vaši pravilniki – ali predvidevajo to, da se intervencijska pot za gasilce podaljša? Boste vi prevzeli na svoja pleča, če zaradi zaprtja tega železniška prehoda v zrak zleti kisikarna pa odnese pol vasi s sabo? O tem govorim. Seveda lahko kupim argument in ga razumem, da je po PS, po aktih ta prehod čez železnico rizičen. Ampak, kot rečeno, prvič, ljudje ne pomnijo, da bi tam prišlo kadarkoli do kakšne resne nesreče, in drugič, z zaprtjem tega železniškega prehoda so povezane tudi druge posledice, konkretno to, da se intervencijska pot podaljša. In pod črto, ko vse to seštejemo, smo ugotovili, da nismo prispevali k varnosti prebivalcev Trate že ne, ampak smo jim varnosti odvzeli in jih izpostavili še bistveno večjem riziku. Tudi drži, da je zgodba tega prehoda taka, da se piše nekaj časa, ima že dolgo brado, ampak kljub temu se je nemogoče izogniti vtisu, da gre ravno iz naslova varnosti, na koncu dneva za birokratsko umišljotino, ki se dela na vrat na nos. Ta prehod je tam že desetletja, tako res ni potrebe, da se ga zapre zdaj pa danes. Sploh če je predvidena nadgradnja železniške proge, v sklopu katere se lahko priskrbi alternativa. Podvoz, recimo, če je že treba ta linijski prehod zapreti. Ni nobenega razloga, da temu ne bi bilo tako. Tudi so vedeli krajani Trate na zboru povedati, da jim je bila neke vrste alternativa obljubljena. Ko se že pogovarjamo o tem, da se zapiranje tega prehoda že dogaja, je kakšen izmed sodelujočih tam razpolagal z informacija, da jim je bila obljubljena alternativa namesto tega linijskega prehoda. Skratka, jaz ne pravim, da je potrebno kršiti zakone, narediti nekaj v nasprotju s svojo vestjo, kar bi povečalo nevarnost za prebivalce, pravim v resnici ravno nasprotno. Prvič, da bo zaradi zaprtja tega prehoda nevarnost večja, kakor je, če je odprt, in drugič, da se zapiranje tega prehoda zato zadrži do trenutka, ko se vzpostavi alternativa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek v okviru glasovanja. Poslanec Marko Bandelli bo postavil vprašanje ministru za finance dr. Andreju Bertonclju. Minister je odsoten. Izvolite.
Hvala, predsednik, za besedo. Obžalujem, da ni ministra za finance. Na šestih sejah je bil samo enkrat tukaj, tako da bi jim lahko tudi povedali, da je pomembno za ta vprašanja biti tukaj na tem mestu. V glavnem, spoštovani gospod minister, v medijih že nekaj tednov odmeva zamenjava treh članov uprave Petrola. Kot vzrok so najprej navedli razhajanja v strategiji med upravo in nadzornim svetom, nato pa so se pojavila številna ugibanja, kaj zares stoji v ozadju. V ospredju je bilo vprašanje, ali je bil nadzorni svet Petrola pri odločanju neodvisen ali pa je bila v zamenjavo treh članov uprave vpletena politika. Dejstvo je, da je uprava naše največje energetske družbe delovala dobro, kar kažejo tudi rezultati. Skupina je namreč v prvi polovici letošnjega leta povečala čisti dobiček za 4 %, dobiček iz poslovanja pa za kar 23 %. Iz teh razlogov je bila zamenjava uprave na prvi pogled nenavadna in nelogična poteza. Na temo upravljanja z državnimi podjetji in političnim kadrovanjem je bila 7. novembra sklicana nujna seja Komisije za nadzor javnih financ, na kateri so se poslanci seznanili s podrobnejšimi pojasnili o razlogih za odhod uprave Petrola. Nekateri poslanci so po koncu seje izrazili zadovoljstvo nad odgovori predsednice nadzornega sveta in ravnanje nadzornega sveta ocenili za ustrezno. Konkretnih komentarjev po seji žal ni bilo, saj je bila seja v tem delu zaprta za javnost. Naj spomnim, da je nedavno ministrica za infrastrukturo Alenka Bratušek Vladi predlagala, da bi bilo treba pri imenovanju direktorjev državnih podjetij pridobiti soglasje Vlade. Takrat je bila deležna tako medijskega linča kot nezadovoljstva s strani koalicijskih partnerjev. Pri zamenjavi uprave Petrola pa se širša javnost in mediji čudijo, kako to, da je celotno dogajanje potekalo brez vednosti oziroma mimo politike. Sprašujem vas, spoštovani minister: Kako vi komentirate celotno dogajanje v zadevi Petrol? Kakšno je vaše stališče o vmešavanju politike v tovrstno kadrovanje? Bi bilo prav, da izrazi soglasje ob imenovanju direktorjev državnih podjetij ali ne? Po razpletu dogodkov v zadnjih mesecih se namreč zdi, da niti predlog soglasja niti razrešitev mimo vednosti politike nista sprejemljiva. Hvala za odgovori, ki ga bom želel ustno.
Hvala lepa. Na naslednji seji boste, upam, dobili ustni odgovor ministra. Naslednji bo na vrsti mag. Dejan Kaloh, ki bo postavil vprašanje ministrici za pravosodje Andreji Katič. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi poslanci, spoštovana gospa ministrica Andreja Katič! Računsko sodišče je v tej zadnji reviziji, vam je znano, glede učinkovitosti sistema opravljanja nujnih procesnih dejanj v pravosodnih organih, na več mestih opozorilo, da je zadeva delno učinkovita in da šepa tudi izvajanje nadzora nad nujnimi procesnimi dejanji. Ta revizija, kot vam je znano, se opravlja tudi na Ministrstvu, ki ga vodite, in na Vrhovnem državnem tožilstvu, Vrhovnem sodišču, Okrožnem sodišču v Celju ter Okrožnem državnem tožilstvu v Celju. Revizije je zajemalo obdobje dveh let in pol, takrat ne govorimo o vašem mandatu, o kakšni morebitni vaši odgovornosti, ker je bilo namreč od 1. januarja 2014 do 31. maja 2016, vendarle pa ugotavljam, da gre za neko časovno precej široko revizijo, ki seveda lahko marsikaj pokaže. Verjamem, da ste si to revizijo pogledali, od pomanjkljivega normativnega okvirja, ki sem ga omenjal, do neskladja pri poslovnem času sodišč, kjer so zadeve različno urejene. Kar se pa tiče samega ministrstva, pa očitni Računskega sodišča letijo predvsem na to, da v tem obdobju, ko se je revizija opravljala, ni vzpostavilo službe za nadzor in ni opravilo pravosodnega nadzora nad tožilstvi. V dveh letih in pol niso uporabili niti enega pravosodnega nadzora pri tožilcih. Že pri teh perečih zadevah, kot so nerešene zadeve, bi veljalo kakšen pravosodni nadzor vendarle opraviti. Zanima me: Ali ste vi v vašem mandatu že opravili kakšen posredni ali neposredni pravosodni nadzor? Skrbi pa me tudi to, da ste vi edini od naštetih organov med revizijo sicer sodelovali, vi pravite, da tvorno, ampak po drugi strani Računsko sodišče zahteva predložitev odzivnega poročila, ravno zaradi tega, ker so ustrezne popravljalne ukrepe sprejeli drugi organi, vaše ministrstvo ne. Pa me zdaj zanima: Kakšno je to tvorno sodelovanje, da samo ministrstvo med revizijo ne odpravi pomanjkljivosti? Kje so bili ti vaši zadržki oziroma če rečem po domače, v navednicah, kje je štekalo? Zaenkrat hvala, gospa ministrica.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Hvala, spoštovani gospod poslanec, za to vprašanje. Res je, revizija je bila opravljena v času od leta 2014 do 2016, ampak tudi kasneje se žal temu področju ni posvečalo dovolj velike pozornosti. Res pa je, da je to povezano ne samo z delom na Ministrstvu za pravosodje, ampak tako v sodelovanju z Vrhovnim sodiščem, kar se tiče sodstva, z Vrhovnim državnim tožilstvom, kar se tiče tožilstva, pa seveda tudi posredno z drugimi deležniki, v mislih imam Ministrstvo za javno upravo, Ministrstvo za notranje zadeve, Ministrstvo za finance. V sklopu tega smo mi že od vsega začetka vedeli, da so izzivi na tem področju, zato smo v tem času pripravili tudi potrebne spremembe sodnega reda, ki pa žal še niso bile sprejete zaradi tega, ker na nekem določenem drugem delu ni bilo popolne usklajenosti z Vrhovnim sodiščem. Tako da verjamem, da bomo s tem nadaljevali. Zadeva pa ni tako preprosta. Zakaj? Mi imamo zdaj 90 dni časa, da damo odzivno poročilo, v tem času bomo mi pripravili natančen načrt, za katerega upam, da se ga bomo tudi uspeli držati. Gre namreč za zahtevno materijo, potrebne so spremembe Zakona o državnem tožilstvu, Zakona o sodiščih, Zakona o sodniških službah, najmanj kar je še, so spremembe Sodnega reda in spremembe Državnotožilskega reda, to je potrebno uskladiti tako z vsemi pravosodnimi deležniki kot tudi z drugimi ministrstvi, ki sem jih že naštela. To, kar se tiče samega Ministrstva za pravosodje, to verjamem, da bomo relativno hitro lahko uskladili z drugimi deležniki. Res pa je, da imajo že, ko se primerjajo tožilstvo in sodstvo med sabo, različne poglede na to, kako bi moralo biti kaj urejeno. Govorim tudi o področju e-poslovanja, tudi druge delovnopravne zakonodaje in tako imamo že, mislim da, 18. en sestanek na Ministrstvu za javno upravo, kjer verjamemo, da bomo lahko dosegli neko smer, v kateri lahko tudi razmišljamo. Se zahvaljujem za to vprašanje. Res je, poskušali se bomo držati rokovnika, ki ga bomo tudi predložili Računskemu sodišču kot odzivno poročilo. Res pa je glede na to, kakšno je stanje, da je zahtevna materija, da se dotoka tudi drugih materij, govorimo o prenovi sodne mreže na sploh, uvedbi enovitega sodnika. Zakon o državnem tožilstvu bo, mislim da, nekoliko lažji zalogaj. Državnotožilski red in Sodni red pa verjamem, da bomo relativno hitro uspeli z deležniki tudi uskladiti.
Hvala lepa. Želite dopolniti vprašanje? Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa. Gospa ministrica, hvala za ta del vaših odgovorov. Pa vendarle niste omenili tega, kar sem vas sicer že spraševal na enih odborih za pravosodje, glede enotnega informacijskega sistema na ravni vseh sodišč, to je zelo pomembno. Enkrat ste mi celo dejali, ko sem vas spraševal, sem rekel, kdaj bo to optimalno, pa ste tako odgovorili, da verjetno ne bo nikoli optimalno. Jaz pa vendarle mislim, da neki približek tej optimalnosti pa mora biti ravno zaradi teh razporedov sodnikov in državnih tožilcev, da to nekako potem vsaj optimalno teče. Zanima me: Kaj ste vi do zdaj, v tem vašem letu dni mandata, naredili za vzpostavitev enotnega informacijskega sistema? Vem, da to dela Vrhovno državno tožilstvo. Kakšna je bila tu vaša vloga oziroma prispevek k večji enotnosti na ravni vseh sodišč in državnih tožilcev? Govorili ste, da morate v treh mesecih pripraviti načrt aktivnosti, to vam je dalo zdaj Računsko sodišče. Pravo vprašanje pa je znotraj tega roka: Kako dolgo bodo dejansko tekli ti popravljalni ukrepi, da se ne bo to zdaj spet raztegnilo v neko nedoločeno prihodnost? Zakon o sodniški službi in Zakon o državnem tožilstvu predvidevata ta nujna procesna dejanja. Ali boste konkretno pri teh nujnih procesnih dejanjih, ki so normirani v teh dveh zakonih, tudi sami predlagali kakšne zakonske spremembe, ker največ očitka je bilo ravno za ta nujna procesna dejanja, da zelo šepajo? To me še zanima. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za odgovor, izvolite.
Hvala. Mislim, da smo kar se tiče elektronskega poslovanja, vzpostavili dialog. Bilo je že kar nekaj sestankov in v zaključni fazi je tudi pravilnik, ki mora biti usklajen z vsemi deležniki, tako da verjamem, da bomo tukaj pospešeno šli naprej. Seveda je to tako na sodišču kot na tožilstvu vezano tudi na črpanje sredstev iz učinkovitega pravosodja, to je ena izmed naših prioritet. Kot sem takrat povedala, smo imeli težave pri zagotavljanju ustreznega kadra na Ministrstvu za pravosodje. Izzive imamo še vedno, ampak premike smo naredili in verjamem, da je vzpostavljeno to sodelovanje med vsemi deležniki, tako da bodo projekti tekli naprej. Zdajle na pamet ne bi vedela, kakšne so časovnice, kar se tiče elektronskega poslovanja, povezanega tudi z projekti črpanja evropskih sredstev. Kar se tiče pa priprave materije vseh zakonov, mi smo najprej želeli neko mini novelo Zakona o sodiščih oziroma Zakona o sodniški službi, kar se tiče dodelitev sodnika, vendar smo dobili precej negativno stališče s strani Sodnega sveta. Zdaj imam namen načrtovati sestanek, že se dobim s predsednikom Sodnega sveta, potem tudi z predsednikom Vrhovnega sodišča, da vidimo, kako, na kakšen način dobiti neko usklajeno rešitev, kajti zavedam se, da če pride v parlament in rešitev ne bo usklajena z vsemi pravosodnimi deležniki, da je verjetno ne boste podprli niti vi, spoštovani poslanci in poslanke. Enako se na to navezuje tudi Zakon o sodiščih, Zakon o sodniški službi, kot celotna nova zakona, in tudi Zakon o državnem tožilstvu, jaz mislim, da bomo to v drugem letu pripeljali nekako tako daleč, da jih bomo lahko tudi predložili v Državni zbor. Je pa seveda to odvisno od vseh pravosodnih deležnikov, tudi od medsebojne komunikacije, predvsem pa sposobnosti usklajevanja, popuščanja, sodelovanja, kot sem rekla, tudi z drugimi ministrstvi. Kajti, recimo, Ministrstvo za javno upravo ima zagotovo tudi velik del besede prav na tem področju, ki je tukaj v tem poročilu najbolj omenjeno. Sodni red pa Državnotožilski svet pa verjamem, da bosta pred tem že usklajena. Prej še nisem odgovorila, kar se tiče nadzorov. Natančno ne vem, ampak pospešeno deluje služba, ki opravlja nadzor nad delovanjem sodne uprave, tisto, kar je v naši pristojnosti. NI pa bilo iz tega poročila Računskega sodišča popolnoma jasno razvidno oziroma se mešajo, kje so pristojnosti Ministrstva za pravosodje, kje pa gre za pristojnost predstojnikov, se pravi predsednika Vrhovnega sodišča in generalnega državnega tožilca.
Hvala lepa. Poslanec Blaž Pavlin bo postavil vprašanje ministrici za pravosodje Andreji Katič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Spoštovana gospa ministrica, že dalj časa lahko spremljamo težave pri zagotavljanju ustreznih bivanjskih razmer v slovenskih zaporih, ki so pomembne tako za spoštovanje dostojanstva priprtih in zaprtih oseb kot tudi za zagotavljanje varnosti ter delovnih pogojev zaposlenih. Zanima me: Kolikšna je zasedenost kapacitet v slovenskih zaporih? Kolikšno je število vseh zapornikov v posameznih zavodih? Koliko zapornikov lahko vsak zavod sprejme? Ali držijo navedbe nekaterih medijev, da so nekateri zapori tako natrpani, da zaporniki v njih nimajo postelj in da spijo na žimnicah na tleh? Ali lahko zagotovite, da Slovenija na tem področju izpolnjuje standarde Evropske unije? Ali drži podatek, da od 2. septembra letošnjega leta na spletu ni več mogoče dobiti podatkov o strukturi zapornikov in pripornikov? Za vaše odgovore se vam zahvaljujem.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala za to vprašanje. Na to čisto zadnje vprašanje glede strukture zapornikov na pamet ne znam povedati, ampak res je, ko smo mi mislili, da smo v letošnjem letu, v kar smo vložili zelo veliko truda, tako začasno vodstvo Uprave Republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij, skupaj z predstavniki sindikatov, tako vodstva kot sindikalni zaupniki v posameznih zaporih, se v zadnjem času soočamo z preveliko prezasedenostjo posameznih zaporov. Če pogledamo samo številke na 15. 11. 2019, je v slovenskih zaporih skupaj zaprtih tisoč 500 oseb. Če pogledamo konkretne številke, ki pa so na datum 6. 11., ker vas je zanimalo stanje: Dob kapacitete 449, številčno stanje 486; Celje 98, številčno stanje 120; Nova Gorica 28, številčno stanje 36; Ljubljana 135, 193; Novo mesto 35, 46; Maribor 146, 178. Izpostavila sem samo tiste, kjer številke najbolj vpijejo v nebo. Res je, da se je največ pripada povečalo zaradi pripora, in to večinoma vse po 308. členu, se pravi na 13. 11. imamo kar 106 obsojencev in 194 pripornikov prav zaradi tega člena, govorim o tihotapljenju, tako da se soočamo z veliko problematiko. In če pogledamo število tujcev v primerjavi s prejšnjim letom, se je povečala nominalna številka iz 646 na 874, to pomeni iz prejšnjih 18 % na kar 23,5 %, kar za nas predstavlja zelo zelo velike izzive. Vi sami kot predsednik Odbora za pravosodje veste, da še vedno nismo zapolnili vseh razpoložljivih kvot, kar se tiče zaposlitve pravosodnih policistov, da imamo izzive tako v Kopru kot tudi v Ljubljani dobiti kadre, ki bi želeli vstopiti v ta poklic. To, da imamo tolikšno število tujcev iz različnih držav, pa prinaša tudi še druga varnostna tveganja. Govorim o tem, da imamo jezikovno bariero, to se postavlja kot največja težava, se pravi te težave pri sporazumevanju. Ko ste govorili, mi smo se trudili in se še vedno trudimo, da omogočamo primerne pogoje, kakršne zahtevajo od nas tudi evropski standardi, vendar se žal že v vseh preteklih letih soočamo s tem, da je potrebno plačati tudi določene odškodnine. Dokler ne bosta zgrajena nov moški zapor in ženski zapor na Igu, bomo te standarde verjetno tudi težko zagotovili. Zagotavljamo jih pa na takšen način, da se trudimo premeščati osebe iz enega zapora v drug zapor glede na to, kakšno je pač razpoložljivo stanje. In res je, v vseh zaporih, kjer je bilo potrebno, smo vse razpoložljive prostore preuredili, tako da lahko pripornike tudi nameščamo. Zagotovo se trudimo. Kot možne ukrepe smo že tudi identificirali neke rešitve, nekatere so bolj kratkoročne, nekatere so dolgoročne, vse niti niso povezane z našimi možnostmi. Omenila sem že redno premeščanje obsojencev v odprte oddelke, kar je, kot sem rekla, redna praska, seveda odvisno. Podali smo tudi možnosti, da bi preučili delno amnestijo oziroma pomilostitve. To je materija, ki je zelo zahtevna in zahteva tudi več usklajevanj in traja dlje časa. Potem možnosti hitre adaptacije, kjerkoli je že, na obstoječih lokacijah. Recimo, na Dobu smo dali predloge, da bi namestili neke začasne objekte, kontejnerje, da bi mogoče tudi tako dobili dodatne prostorske kapacitete. Dogovarjamo se že s policijo, kar se tiče njihove pomoči, zaradi tega, ker ta kadrovska stiska ne samo pri pravosodnih policistih, temveč tudi pri strokovnih sodelavcih, ki imajo tako še več dela, pomeni tudi, da mi velikokrat odpovemo spremstvo na sodišče, tako da se tukaj že pogovarjamo s policijo. In recimo, v Kopru je bilo to že izvedeno, da nam tudi policija pomaga pri tem. Mislim, da bo tega v prihodnosti potrebno vse več, vsaj dokler mi ne bomo dobili zadostnega števila pravosodnih policistov, tukaj obstoječe kvote ne bodo dovolj, prav tako nimamo dodatnih kvot za strokovne sodelavce. Drugo, kar je pa še dolgoročnejše, je pa preučitev zakonodaje glede spremembe kaznovalne politike. Mi veliko računamo tudi na Upravo za probacijo, ki zelo dobro izvaja svoje naloge, in verjamem, da bo s tem tudi nadaljevala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev vprašanja? Izvolite.
Hvala ponovno za besedo. Tudi na zadnji seji Odbora za notranjo politiko, javno upravo in lokalno samoupravo smo od predstavnikov Ministrstva za notranje zadeve in policije izvedeli, da se je število kaznivih dejanj prepovedanega prehajanja meje oziroma ozemlja države v obdobju od januarja do oktobra 2019 povečalo v primerjavi z lanskim letom za 71 %. Najbolj pri tem so se, kar za 582 %, povečala kazniva dejanja tihotapljenje v okviru kriminalnih združb. Tako je slovenska policija obravnavala po navedbah na odboru 272 primerov, v katerih je bilo prijetih 395 tihotapcev ljudi, od tega 365 tujcev in 40 slovenskih državljanov. Za večino je bil odrejen pripor. Po navedbah Ministrstva za notranje zadeve gre tukaj predvsem za tuje državljane, ki imajo status urejen v državah Evropske unije. Zanima me: Ali ste mogoče na Ministrstvu za pravosodje razmišljali tudi o izgonu oziroma hitrejšem vračanju priprtih tujcev v matične države?
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Kar se tiče odločitev sodišč mi zelo pozdravljamo tiste primer dobre prakse, navezane predvsem na te »fast track« postopke, nekatera sodišča oziroma posamezni sodniki jih že uspešno izvajajo. To pomeni v bistvu najhitrejši čas, ko imamo pri nas pripornika oziroma zaprto osebo v Sloveniji in potem, ko sledi plačilo denarne kazni in izgon. Seveda bo tukaj, v tej fazi, kako to še pospešiti ob upoštevanju vseh pravic, ki jih imajo osebe v postopkih, potrebnega še veliko napora, tako z različnimi sodišči, predvsem temi ob meji, če tako rečem, ki se največ soočajo s tem. Ampak vse te pogovore smo s predsedniki sodišč že začeli. Seznanjamo jih s primeri dobre prakse. Tudi ko sem govorila o spremembi kaznovalne politike, o spremembi posameznih zakonov, bomo naslovili prav to, na kakšen način v bistvu doseči to, da lahko ne samo v Sloveniji, ampak jih čim prej damo tudi v njihove matične države, tam, kjer pač, seveda ob upoštevanju vseh standardov, lahko.
Hvala lepa. Poslanec Franc Jurša bo postavil vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravku Počivalšku. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani gospod minister! Zakon o razvojni podpori Pomurju je bil sprejet z namenom, da bo ustavil in ustvaril pogoje za začetek prestrukturiranja in razvojnega dohitevanja drugih slovenskih regij ter ublažil posledice finančne in gospodarske krize. Glede izvajanja tega zakona sem zasledil, da se je kar nekaj denarja, ki je bilo namenjenega za izvajanje Zakona o razvojni podpori Pomurja, naše regije, 2010–2019 izgubilo. Podjetja so šla v stečaj, delovnih mest pa ni več. Naj ponazorim primer okrepčevalnice Tropicano, ki pa ni samo okrepčevalnica, je nekaj več na gostinskem področju, je leta 2015 prejela 310 tisoč evrov nepovratnih sredstev. Sedaj je zaprta. Kar 15 podjetij, ki so v desetih letih dobila državno pomoč, je že izbrisanih iz sodnega registra, osem pa jih je končalo v stečaju. Potrebno je povedati, da so očitno lastniki iz večjih mest ustanovitelji votlih podjetij samo za koriščenje olajšave in državnih pomoči za razvoj Pomurja, na koncu pa od tega niso ostala delovna mesta v Pomurju, pa še država je izgubila davkoplačevalski denar. Tako je v stečaj prišlo 600 tisoč evrov davkoplačevalskega denarja. Z izbrisom podjetij pa se je izgubil učinek državnih pomoči za skoraj 2 milijona evrov. Sprašujem: Kako na ministrstvu, odgovornem za izvajanje tega zakona, nadzirate izvajanje Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji 2010–2019, saj je iz zgoraj navedenega jasno, da denar dejansko ni bil porabljen za razvojno podporo Pomurju oziroma regiji v obdobju 2010–2019? Prosim za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Predsedujoči, poslanec Franc Jurša, poslanke in poslanci! Zakon o razvojni podpori Pomurski regiji je bil sprejet 22. 10. 2009 in se je začel uporabljati 1. 10. 2010. Zakon z vsemi svojimi spremembami določa, da se za program spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije v obdobju 2010–2019 kot osnovni ukrep razvojne podpore namenijo iz proračuna Republike Slovenije dodatna sredstva v višini 33 milijonov evrov. Zakon je bil sprejet kot del ukrepov za reševanje zaostrene gospodarske situacije v Pomurski regiji po stečaju več ključnih podjetij, med njimi tudi Mura, d. d. Pomurje je bilo v času sprejetja tega zakona tudi daleč najmanj razvita slovenska regija, z velikimi primanjkljaji na področju infrastrukture, še posebej vodooskrbe in razvojne infrastrukture. Zakon bo do konca leta 2019 realiziran v celoti. Gospodarski rezultati v pomurski regiji se v zadnjih letih izboljšujejo, stopnja registrirane brezposelnosti je precej nižja od kritične 17%. Sprejeti ukrepi in spodbude so pozitivno vplivali na Pomursko regijo. Podjetja, ki so prejela spodbude za investicije, so se tehnološko posodobila hitreje, kot bi se sicer. Delovna mesta so se ohranila ter ustvarila so se nova delovna mesta. Samo v okviru prvega inštrumenta, v okviru programa Spodbujanje konkurenčnosti Pomurske regije, bo na območju zakona ustvarjenih čez 900 novih delovnih mest. O izvajanju zakona Vlada vsako leto pripravi letno poročilo za Državni zbor, ki vsebuje podrobnejše podatke o vseh izvedenih ukrepih zakona in njihovih učinkih. Doslej pripravljena poročila so zbrana in javno dostopna na spletni strani našega ministrstva. V desetih letih veljave zakona je bilo odobreno 231 projektov, sofinancirano 224 projektov za skupno 151 podjetij. MGRT nima vpliva na odločitve, ki zadevajo poslovanje podjetij, katerim je bilo odobreno sofinanciranje investicij, aktivno pa spremljamo realizacijo vseh pogodbenih obveznosti, izpolnjevanje kazalnikov. Še tri leta po zaključku posameznega projekta počnemo to, vse v skladu s predpisi o dodeljevanju državnih pomoči. Konkretno glede podjetja, ki ste ga navedli kot primer, je MGRT kot projekt sofinanciral obnovo picerije Zvezda v Ljutomeru v višini 310 tisoč 742 evrov. Skupna investicija je bila 842 tisoč 456 evrov. Podjetje Cigan, d. o. o, investitor, se je po pogodbi zavezalo zaposlitvi deset ljudi. V skladu s predpisi o dodeljevanju državnih pomoči je bilo podjetje dolžno ohraniti delovna mesta tri leta po zaključku investicije, to je do konca leta 2018. Vse pogodbene obveznosti so bile izpolnjene. Po navedenih informacijah sedaj lastnik nepremičnino, v kateri se nahaja lokal, prodaja, vendar formalno ministrstvo po preteku triletnega obdobja nad tem nima več kontrole. Ko bo objekt prodan, je dejstvo, da bo tudi nov lastnik posloval in zaposloval na tej isti lokaciji. Menimo, da se moramo usmeriti v to, da je s pomočjo te investicije objekt v Ljutomeru obnovljen, kar je takrat pomenilo multiplikativni učinek v območju, deloval je več kot tri leta, picerija, kavarna in prenočišča, in bo po prodaji tudi z novim lastnikom ta obnovljeni objekt zaposloval na področju turizma, kjer beležimo rast in tako pričakujemo nadaljnje uspešno delovanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate dopolnitev vprašanja, izvolite.
Hvala tudi za ta del odgovora, gospod minister. Saj v celoti soglašam s tem, kar ste povedali, ampak za mene je bolj ključno to, kaj tista podjetja, se pravi 15 jih je, ki sem jih omenjal v mojem vprašanju, ena so bila kot slamnata podjetja, bile so v Pomurju, dejansko pa so prihajale od drugod in so samo izkoristila sredstva, in osem, ki jih je šlo enostavno v stečaj Za ta podjetja mi dajte prosim, gospod minister, odgovor. In seveda me zanima: Ali na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo razmišljate o tem, da bi tudi v prihodnje pomagali Pomurju? Pomurje je namreč naredilo nek preboj v veliki meri predvsem zaradi tega, ker so tudi podjetja začela dobro poslovati, ker precej se izvaža tudi v tujino. Nekatera podjetja so kar dobra podjetja, boljša podjetja v pomurskem prostoru. Ja, tega se zavedamo. Prosil bi vas ravno, da še dopolnite odgovor na vprašanje, ki sem ga zastavil okrog teh 15 plus 8 podjetij.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Najprej na to zadnje, kar ste rekli. Pomurju pomagamo tudi mimo tega zakona, v okviru, recimo, Zakona o spodbujanju investicij smo v zadnjih dveh letih odprli kar nekaj pomembnih novih investicijskih projektov na celem območju Pomurja, in mislim, da gre za večmilijonske zneske. Zadnjo zgodbo smo odprli pred kakim mesecem oziroma dvema. Za vaša konkretna podjetja lahko rečem, da so vsa ta podjetja svojo funkcijo opravljala tri leta, toliko, kolikor je po zakonu. Dvomim, da lahko takim podjetjem rečemo, da so slamnata ali pa votla podjetja, če so tri leta vršila svoje delovanje. Potem lahko rečemo, da smo imeli v osnovi napačno zastavljene pogoje za dodelitev te pomoči, ampak to smo podedovali, tega se držimo. Tako kot sem povedal, zakon je bil oziroma bo do konca letošnjega leta v celoti realiziran in vsa ta podjetja so ta tri leta izpolnjevala pogoje. Bom pa še enkrat za teh konkretnih osem, ki pa jih tukaj v vprašanju nimam naštetih, prečekiral te zadeve in tudi za onih dodatnih šest, ki ste jih omenjali. Ampak po naših podatkih so tisto, kar mi kontroliramo, ta podjetja realizirala.
Hvala lepa. Poslanec Franci Kepa bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljam ministrico, ministra, kolegice in kolege! Dandanes je pridobitev prostorov v domu za ostarele velika težava, zato je na tem področju potrebno postoriti več za naše najbližje, ki so potrebni nege in pomoči. V Sloveniji trenutno na prostor v domu za ostarele čaka nekaj manj kot 10 tisoč ljudi, kar je približno 40 do 50 novih domov. Zadnji, ki ga je pomagala zgraditi država, je bil pred 20 leti v celoti. Zadeve se vmesno blažijo s podelitvami koncesij zasebnikom, ki pa so 30 procentov dražji kot javni zavodi. Dodatna pomoč je tudi oskrba na domu, dnevna oskrba v domovih, individualno najetje pomoči doma in tako dalje. Tudi sam sem bil skoraj dva mandata član sveta DSO, nekaj časa tudi predsednik, zato kar dobro razumem problematiko. Problem domov za ostarele predstavlja enega največjih razvojnih izzivov, ki se tiče nas vseh, saj bomo prej ali slej tovrstne storitve potrebovali sami ali naši najbližji. Zelo pereča problematika je tudi preureditev sob z velikim številom postelj v enoposteljne in dvoposteljne sobe v že obstoječih domovih. Najbolj izstopa pojav dementnosti v družbi in s tem tudi potreba po posebnih storitvah in prostorih v domovih. Ministrstvo je namenilo dodatna sredstva, pet milijonov evrov drugo leto, kar še približno ne zadostuje niti za en sam dom. Nujno bi bilo treba dobiti še dodaten denar za izgradnjo le-teh. Prepotrebna bi bila tudi sredstva iz kohezijskih evropskih shem v naslednji perspektivi, druge države to bolj smelo izkoriščajo. Prihodnost je verjetno tudi v transformaciji domov za starejše. Kaj boste storili za izboljšanje stanja na tem področju? Kje boste dobili potrebna sredstva za izgradnjo? Ali boste kako drugače reševali pereče zadeve? Hvala.
Hvala lepa. Gospoda ministrica, izvolite. Se odjavite, prosim.
Predsedujoči, hvala za besedo. In hvala lepa za vprašanje. Dodatne kapacitete domskega varstva za starejše so potrebne, treba pa je tudi izpostaviti, da glede ponudbe storitev za starejše v Sloveniji še vedno prevladujejo prav storitve domskega oziroma institucionalnega varstva starejših. V preteklosti se je v Sloveniji podpiralo predvsem razvoj institucionalnega varstva starejših, mnogo manj pa razvoj storitev v skupnosti. Tudi trenutno se javna razprava osredotoča na institucionalizacijo. Prav nezadosten razvoj storitev skupnosti pa povečuje pritisk na institucionalno varstvo, kar se odraža tudi v povečanem številu vloženih vlog na zalogo za bivanje v domovih za starejše. V javni razpravi glede razvoja storitev za starejše bi si želeli tudi večje vloge socialnovarstvene stroke. Fokus Slovenije v prihodnjem obdobju glede na evropske trende razvoja dolgotrajne oskrbe, zlasti pa glede na želje starejših in njihovih svojcev, ni v dvigu stopnje institucionalizacije starejših, temveč predvsem v razvoju skupnostnih storitev, da starejšim omogočimo izbiro in čim daljše bivanje v domačem okolju. Prav na področju prehoda z institucionalnega na skupnostne storitve v tem letu delamo pomembne premike. Iz evropskih kohezijskih sredstev se bo financiral projekt transformacije dveh socialnovarstvenih zavodov – doma na Krasu in CUDV Črna, kje se bo zagotovilo prehod institucionalnih na skupnostne storitve za skupnost od 30 do 140 stanovalcev iz obeh zavodov. Za starejše načrtujemo projekt sofinanciranje infrastrukture za dnevne centre za starejše, v okviru katerega je predvidena zagotovitev 30 enot. Število upravičencev bo odvisno od velikosti posamezne enote. Te oblike dnevnega varstva, ki jih bodo izvajali domovi za starejše, bodo omogočile, da starejši ob ustrezni podpori svojcev čim dlje ostanejo v domači oskrbi. Zavedamo se, da so kljub navedenemu dodatne kapacitete potrebne. Večino dodatnih kapacitet oziroma novih domov za starejše zgradijo koncesionarji. Na podlagi razpisa, objavljenega v letu 2017, je bilo podeljenih 928 koncesijskih mest. Do konca leta 2020 bo predvidoma zagotovljenih oziroma zgrajenih še 574 mest. Novi domovi za starejše bodo zgrajeni še v naslednjih občinah: Komenda, Loška dolina, Žiri, Železniki, Maribor, Hoče-Slivnica in Lenart. V občini Sveti Tomaž pa je bil nov sistem za starejše, medgeneracijski center, odprt prejšnji teden. Otvoritev je bila 14. 11. V prihodnje imamo od Ministrstva za zdravje že odobritev za nadaljnjo širitev javne službe institucionalnega varstva za starejše za dodatnih 700 mest; bodisi v okviru gradnje novih enot obstoječih javnih zavodov v sodelovanju z zasebnimi vlagatelji in občinami v obliki javno-zasebnega partnerstva v okviru novega javnega razpisa bodisi za dodelitev koncesij. Dodatne kapacitete bomo v okviru razpoložljivih proračunskih sredstev zagotavljali tudi z neposrednimi investicijami pri javnih zavodih. V letošnjem letu sofinanciramo gradnjo nove enote Doma upokojencev Center na Regentovi cesti v Ljubljani – v novi enoti bo 44 mest za stanovalce z demenco –, dve gospodinjski skupini z demenco tudi v Domu upokojencev Postojna. Financira se tudi gradnja novega varovanega oddelka v posebnem socialnovarstvenem zavodu Dom Lukavci, ki bo zaključena do konca letošnjega leta. Z odprtjem dodatnega varovanega oddelka se bo odpravilo težave in zaznavanje kršitev pri nastanitvi oseb v varovane oddelke posebnih socialnovarstvenih zavodov. Kapacitete institucionalnega varstva v Sloveniji povečujemo, gradijo se nove enote domov za starejše, gradijo se novi oddelki za demenco, dejstvo pa je, da novih javnih zavodov pa ne ustanavljamo. V proračunih za leti 2020 in 2021 načrtujemo višja sredstva, in sicer v višini 5 milijonov evrov letno za vlaganje v domove v starejše. Za primerjavo, v letu 2016 je država za domove za starejše namenila zgolj 345 tisoč evrov. Tako predvideni ukrepi oziroma možne rešitve bodo šle v smer zagotovitve dodatnih sredstev za gradnjo domov za starejše, razpis oziroma podelitev koncesij oziroma javno-zasebnega partnerstva, predvsem pa zagotovitev evropskih sredstev v programskem obdobju 2021–2027. Tukaj res prioritetno pripravljamo že novi operativni program. Namreč, želeli bi, da bi se s pomočjo evropskih sredstev zgradila infrastruktura domov za starejše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za dopolnitev vprašanja. Izvolite.
Hvala za odgovor, ministrica. Sami ste omenili, da je problem zelo pereč, zato bi se dotaknil še predvsem obstoječih domov za ostarele. Tukaj ste dali tudi normativ, da se do leta 2021 tudi zmanjša število postelj v sobah – edino, če se ga bo podaljšalo. So obstoječi domovi, ki imajo po pet postelj v sobah. Naj bi bili največ dve, eventuelno tri. Sami domovi tega denarja nimajo, da bi to preuredili oziroma zelo težko. Tudi v našem kraju – to je ta zadnji dom, ki ste ga naredili pred 20 leti –, v Trebnjem je takih sob veliko. Sam dom nima denarja, da se to preuredi oziroma zelo težko. Država bi morala prav za take namene tudi nabrati oziroma rezervirati denar, da se pomaga. Tudi za DIP vam je bilo poslano, pa ni bilo odgovora, da bo kdaj kasneje. Zato glede na čakajoče v Sloveniji mislim, da mora biti poudarek zelo velik, da se na vseh področjih, na vseh koncih oziroma v več smereh pomaga, da se to zmanjša. Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Glede konkretnega doma za Trebnje vam težko odgovorim, ker konkretne situacije ne poznam, lahko pa vam naknadno pisno posredujemo, kako je s planiranjem sredstev za dotični dom. Dejstvo je, da Pravilnik o minimalni tehničnih standardih zahteva od domov za starejše, da te sobe preuredijo. Mi bomo to tehnično zahtevo podaljšali, to prehodno obdobje; namreč, v tem trenutku država nima pripravljenih sredstev za spreminjanje teh kapacitet. Vedeti moramo, kadar mi spreminjamo število postelj, triposteljne v enoposteljne ali petposteljne v dvoposteljne, zgubimo določeno število kapacitet. V tem trenutku vidimo bolj smiselno rešitev, da podaljšamo to prehodno obdobje in postopno, tudi ko bomo lahko zagotavljali dodatna sredstva s pomočjo evropskih sredstev, zagotovimo tem tehničnim zahtevam. Kot pa sem že uvodoma rekla, bomo poskušali iskati različne situacije tudi s pomočjo javno-zasebnega partnerstva. Namreč, pritiski na institucionalno varstvo so veliki tudi z razlogom, ker nismo razvijali istočasno deinstitucionalnih oblik. Mi bi si želeli po zgledu, na primer Nizozemske, tako imenovane domove pete generacije, ki so s svojimi storitvami popolnoma odprti v lokalno okolje, kar pomeni, da omogočajo posamezniku, da čim dlje biva doma – jaz pravim na svojem kavču –, vendar, če biva doma, mora kvalitetno bivati, kar pomeni, da morajo biti razvite deinstitucionalizacijske storitve. Če to konkretiziram: pomoč na domu v obliki prehrane, da se posamezniku omogoči čiščenje stanovanja, pranje perila in tudi socialno vključenost, kajti zelo velik problem starejših je tudi osamljenost. Ugotavljamo, da je v domovih za starejše kar 25 odstotkov takih, ki bi lahko, če bi imeli razvite vse te storitve, bivali doma. Tako bomo istočasno poskušali razvijati tako institucionalno infrastrukturo kot vse deinstitucionalizacijske storitve. Hvala lepa.
Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala za odgovor, ministrica. Težava je problematična po celi državi. Tudi sami ste omenili, da jih je dobro imeti na domu in jim pomagati, ampak vsak ne more biti doma. Če je dementen, je treba takega sprejeti v neko institucijo ali pa, da ga neguje nekdo od sorodnikov ali nekdo tretji. Mislim, to je bilo omenjeno, da je treba več pomoči, saj v 20 letih je bilo to premalo poudarjeno in zato se bodo morala sredstva najti na vseh področjih. Po poslovniku bi rad, da se v Državnem zboru opravi razprava. Hvala.
Hvala lepa. V skladu s poslovnikom bomo o vašem predlogu odločali jutri oziroma v četrtek v okviru glasovanj. Poslanka Lidija Ivanuša bo postavila vprašanje ministrici za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandri Pivec. Ministrica je odstotna. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa. Lep pozdrav vsem! V zadnjem mesecu se spet srečujemo s primerom oporečne hrane, ki se je znašla na policah različnih trgovskih verig. Naj omenim samo tri primere, in sicer mesni pripravki, kamor so dodajali alergene aditive iz skupine sulfitov, žveplov dioksid, sporno meso iz avstrijskih klavnic, ki se je pojavljajo v izdelkih slovenskih proizvajalcev, in zadnja afera glede medu, v katerem so našli sledi antibiotikov. To so samo zadnji primeri, za katere je javnost izvedela, in še to v nekaterih primerih prepozno. Namesto da bi se inšpekcija ubadala s problemom uvoza živil sumljivega porekla in ščitila domače proizvajalce, lovi in kaznuje poštenega slovenskega kmeta, ki za golo preživetje sosedu proda nekaj jajc ali litrov mleka. Glede na to, da je bilo na dan 12. 3. 2019 na Upravi za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin zaposlenih 422 javnih uslužbencev, od tega 288 inšpektorjev, me zanima: Koliko inšpekcijskih nadzorov je bilo skupaj opravljenih v letu 2019? Katera živila so najbolj pogost predmet inšpekcijskega nadzora? Zakaj je v primeru uporabe sulfitov v mesnih pripravkih inšpekcija potrebovala 3 mesece, da je pričela s posebnim poostrenim nadzorom, v katerem je bila ugotovljena uporaba sulfitov tudi v mesnicah drugih trgovskih verig? Ali je inšpekcija predvidevala, da v času povečanega povpraševanja po mesnih pripravkih mesnice ne bodo uporabljale sulfita? Ali med zaposlenimi ni ustreznega kadra, ki bi skrbel za pravočasno obveščanje javnosti ali morebiti težava tiči kje drugje? Je morda 288 inšpektorjev premalo za delo med poletnimi meseci oziroma ali so vsi v tem času že na dopustu? Želela bi od ministrice ustni odgovor. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo, naslednji bo postavil vprašanje gospod Primož Siter, in sicer ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica, za besedo. Ministrica, pozdravljeni, kolegice in kolegi! V Državnem zboru smo v zadnjem času, v zadnji dobri polovici ali pa slabem letu, na dolgo in široko govorili o problematiki v domovih za starejše občane. Eden od ključnih problemov, ki smo ga izpostavljali, je prezasedenost v domovih in pogoji bivanja v domovih. Seveda novice s terena so slabe, Skupnost socialnih zavodov Slovenije pa tudi poroča o podatku 11 tisoč čakajočih starostnikov in nič prostih postelj. Nočem risati preveč črnih scenarijev, ampak vseeno, takšno katastrofalno situacijo lahko pripisujemo dejstvu, da se je država, recimo, pred dobrim desetletjem odločila, da ne bo strateško vlagala v to področje, da ne bo gradila močne in kakovostne mreže javnih domov za starejše. Vrata je odprla koncesionarjem, s tem trgu in tržni logiki. Situacija danes pa je več kot črna oziroma katastrofalna, skrb za starejše je tako rekoč namesto javnega interesa postala posel. Ne bom se ponavljal z vsemi statistikami, ki smo jih resnično zadnje pol leta na dolgo in široko premlevali v tej instituciji, ampak dejstvo je, da ključna težava je, da ni kakovostne mreže javnih domov. V Levici smo prepričani, da je tako rekoč edina pot, torej pot naprej pri reševanju tega problema, da kakovostno mrežo javnih domov zgradimo in da za to namenimo dovolj proračunskih sredstev. Ker smo na proračunski seji, je treba nujno povedati, da smo z amandmaji k proračunoma za naslednje in 2021 leto namenili v ta namen 65 milijonov evrov. Trenutni razrez, 14 milijonov, je dovolj samo za neke manjše sprotne vzdrževalne posege po tej mreže domov za starejše. Zato sprašujem: Zakaj v zadnjem desetletju in pol Slovenija ni zgradila niti enega doma? Zakaj v proračunu ni denarja za gradnjo niti enega doma za starejše občane, če pa se že celo leto pogovarjamo in ugotavljamo, da država mora začeti z gradnjo novih javnih domov? Ali ocenjujete, da država lahko z obstoječim sistemom koncesioniranja zagotovi dostopnost domske oskrbe za skoraj 12 tisoč čakajočih starostnikov? Ali se strinjate, da bi morala Slovenija po vsem tem času zopet začeti graditi javne domove za starejše občane? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za vprašanje. Ministrstvo je aktivno pristopilo k pripravi rešitev za izzive na področju domov za starejše in širše na področju skrbi za starejše. Kot smo poudarili pred mesecem dni v okviru izredne seje Državnega zbora, dveh sej Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide ter Komisije za peticije človekove pravice in enake možnosti, ministrstvo pripravlja ukrepe glede na ugotovitve Računskega sodišča in odzive s terena. V okviru priprave ukrepov smo zavezani, da poiščemo rešitve za obstoječe težave in izzive. Pri tem bi opozorila na pripravo predloga nove zakonodajne ureditve na področju dolgotrajne oskrbe. Na področju pomoči starejših moramo izboljšati dostopnost storitev, kar lahko zagotovimo le z oblikovanjem novega stebra socialne varnosti v obliki zakona o dolgotrajni oskrbi. Dodatne kapacitete domskega varstva za starejše so potrebne. Treba je tudi izpostaviti, da glede ponudbe storitev za starejše v Sloveniji, še vedno prevladujejo prav storitve domskega oziroma institucionalnega varstva starejših. V preteklosti se je v Sloveniji podpiral predvsem razvoj institucionalnega varstva, mnogo manj pa razvoj storitev v skupnosti. Tudi trenutno se javna razprava osredotoča na institucionalizacijo. Prav nezadosten pojav razvoja storitev v skupnosti pa povečuje pritisk na institucionalno varstvo, kar se odraža tudi v povečanem številu vloženih vlog na zalogo za bivanje v domovih za starejše. V javni razpravi glede razvoja storitev za starejše bi si želeli tudi večje vloge socialnovarstvene stroke. Fokus Slovenije v prihodnjem obdobju, upoštevajoč evropske trende razvoja dolgotrajne oskrbe, zlasti pa glede na želje starejših in njihovih svojcev, ni v dvigu stopnje institucionalizacije starejših, temveč v povečanem razvoju skupnostnih storitev, da starejšim omogočimo izbiro in čim daljše bivanje v domačem okolju. Prav na področju prehoda z institucionalnih na skupnostne storitve v tem letu delamo pomembne premike. Iz evropskih kohezijskih sredstev se financira projekt transformacije dveh socialnovarstvenih zavodov, to je doma na Krasu in CUDV Črna, kjer se bo zagotovil prehod institucionalnih na skupnostne storitve za skupno 130 do 140 stanovalcev iz obeh zavodov. Za starejše načrtujemo projekt sofinanciranja infrastrukture za dnevne centre za starejše, v okviru katerega je predvidena zagotovitev 30 enot. Število upravičencev bo odvisno od velikosti posamezne enote. Te oblike dnevnega varstva, ki jih bojo izvajali domovi za starejše, bodo omogočile, da starejši ob ustrezni podpori svojcev dlje ostanejo v domači oskrbi. Zavedamo se, da so kljub navedenemu dodatne kapacitete potrebne. Večino dodatnih kapacitet oziroma novih domov za starejše zgradijo koncesionarji. Na podlagi razpisa, objavljenega v letu 2017, je bilo podeljenih 928 koncesijskih mest. Do konca leta 2020 bo predvidoma zagotovljenih in zgrajenih še 574. Novi domovi za starejše bodo zgrajeni še v naslednjih občinah: Komenda, Loška dolina, Žiri, Železniki, Maribor, Hoče-Slivnica in Lenart. V Občini Sveti Tomaž pa je bil nov dom za starejše in medgeneracijski center odprt prejšnji teden. V prihodnje imamo od Ministrstva za zdravje odobrenih za nadaljnjo širitev javne službe institucionalnega varstva za starejše še dodatnih 700 mest, bodisi v okviru gradnje novih enot, obstoječih javnih zavodov, v sodelovanju z zasebnimi vlagatelji in občinami v obliki javno-zasebnega partnerstva bodisi v okviru novega razpisa. Dodatne kapacitete bomo v okviru razpoložljivih proračunskih sredstev zagotavljali tudi z neposrednimi investicijami pri javnih zavodih. V letošnjem letu sofinanciramo gradnjo nove enote doma upokojencev Center na Regentovi cesti v Ljubljani, dve gospodinjski skupini za stanovalce z demenco sofinanciramo tudi v domu upokojencev Postojna. Financira se tudi gradnja novega varovanega dela v posebnem socialnovarstvenem zavodu Dom Lukavci, ki bo zaključena do konca letošnjega leta. Z odprtjem dodatnega varovanega oddelka se bodo odpravile težave in zaznavanje kršitev pri nastanitvi oseb v varovane oddelke posebnih socialnovarstvenih zavodov. Kapacitete institucionalnega varstva v Sloveniji povečujemo, gradijo se nove enote domov za starejše, gradijo se novi oddelki za demenco, dejstvo pa je, da novih javnih zavodov ne ustanavljamo. V proračunih za leto 2020 in 2021 načrtujemo višja sredstva, in sicer v višini 5 milijonov letno za vlaganje v domove za starejše. Za primerjavo, v letu 2016 je država za domove za starejše namenila zgolj 345 tisoč evrov.
Hvala lepa. Zahtevo za dopolnitev odgovora imate gospod Siter, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana ministrica, iz tega razberem, da načeloma je ministrstvo na tej točki bolj naklonjeno, če vas citiram, sodelovanju z zasebnimi vlagatelji kot gradnji javne mreže javnih ustanov, kar se mi zdi strašansko problematično, zato ker se je praksa izkazala za neplodno. Ker, kot je ugotovilo tudi Računsko sodišče, kar so ta podjetja počela, je, da so na položnice ljudi, ki so bili v domovih, zaračunavala investicijske stroške. Se pravi, tako rekoč ta podjetja niso investirala svojega denarja, kot bi to po neki logični poslovni metodi moralo iti, ampak so investirala denar teh ljudi, uporabnic in uporabnikov domov za starejše, njihovih lokalnih skupnosti ali pa svojcev, ki za njih plačujejo. Zato tu ne gre za neko javno-zasebno partnerstvo, tukaj gre za izkoriščanje stanovalk in stanovalcev teh domov za starejše, ki pa so potem v najslabšem scenariju morali pa še preplačevati za svoje osnovne storitve. Ker je moj čas omejen, poudarim: v Levici ne nasprotujemo tem nekim alternativnim, ali pa peti generaciji domov v povezavi z lokalno skupnostjo, ali kakorkoli, me pa zanima in še enkrat poudarim vprašanje: Prosim vas, da se opredelite do amandmaja Levice k proračunu, ki gradnji domov za starejše v naslednjih dveh letih nameni dodatnih 65 milijonov evrov, kar bi vsaj približno nagovorilo problematiko, ki jo imamo – 11 tisoč čakajočih oseb. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Mogoče nekaj besed povem o teh 11 tisoč pa še nekaj čakajočih. Vedeti moramo, da upravičenci pogosto dajejo vloge tudi na zalogo. Ves čas smo na zvezi z javnimi zavodi in z direktorji, od teh 11 tisoč je nujnih za sprejem približno deset odstotkov oziroma nekaj čez tisoč. Na kakšen način vidimo rešitve oziroma predvidene ukrepe? Absolutno se strinjamo in bi si želeli zagotovitev dodatnih sredstev za gradnjo domov za starejše, torej za investicije. Vidimo rešitve tako v javno-zasebnem partnerstvu in zagotavljanju evropskih sredstev v novem programskem obdobju 2021–2027. Moram povedati, da sem bila sama zelo presenečena, na ministrstvu, ko so mi povedali, da v sedanji finančni perspektivi ni bilo mogoče evropskih sredstev nameniti za gradnjo institucij, torej za gradnjo infrastrukture, ampak samo za mehke vsebine. Sama se s tem ne strinjam, ker pravim, da mehke vsebine lahko izvajamo šele, ko imamo zgrajeno infrastrukturo. Tako bomo, kar se tiče novega operativnega programa, vse napore usmerili, da lahko zagotovimo evropska sredstva za gradnjo infrastrukture. Kar se tiče tržne logike, bi mogoče opozorila na eno dejstvo. Primerjali smo cene koncesionarjev in koncesije in cene v javnih zavodih. Mogoče povem, ko smo primerjali najcenejši koncesijski zavod z najdražjim javnim zavodom, ugotovili, da je javni zavod za trideset odstotkov dražji od najcenejšega koncesijskega zavoda. Problem koncesij, predvsem v Ljubljani, je ravno zaradi dražjega zemljišča. Medtem ko v drugem, bolj ruralnem okolju pa ugotavljamo, da razlik med cenami ni. Smo pa že na ministrstvu, to bi pa želela posebej poudariti, tudi v skladu z ugotovitvami Računskega sodišča, oblikovali delovno skupino za Pravilnik o metodologiji za oblikovanje cen socialnovarstvenih storitev. Pripravila bo možne rešitve ravno v tem pravilniku, ki določa cene, glede uveljavljane višine stroškov financiranja z vidika ugotavljanja sistemskih slabosti omenjenega pravilnika, v katerem so omejitve višine stroškov financiranja predvidene, vendar niso opredeljeni pogoji načina, kakšen način se omejitev lahko izvede. Skratka, da bomo lahko te stvari nadzorovali, moramo najprej popraviti pravilnik. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Siter, imate postopkovni predlog.
Prosil bom Državni zbor, da opravi razpravo na to temo, še posebej ker: prvič – tako kot ste, ministrica, zdaj nazadnje rekli. Problem je v tem, da je določanje cen prepuščeno vsakemu zavodu posebej, da ni enotnih smernic, v tistem delu, ki pa so, si jih domovi razlagajo po svoje. Zdaj pa tako; podatek, da v Sloveniji čaka na mesto v domu za starejše občane 11 tisoč ljudi, je podatek Skupnosti socialnih zavodov in je resničen. Da imamo nič postelj na razpolago, je tudi resničen podatek, da država novih gradenj javnih domov očitno ne načrtuje, je tudi podatek, ki stoji. Da zasebna podjetja služijo na račun starejših, tudi drži. Računsko sodišče je ugotovilo, da Ministrstvo za delo tako rekoč nekaterim domovom dopušča, da svojim varovankam in varovancem zaračunavajo fiktivne stroške – tudi to je dejstvo. Podeljevanje koncesij se je izkazalo za neplodno metodo, ki bolj škoduje sistemu, kot da karkoli rešuje. V seštevku vsega tega smo v Levici predlagali amandma, ki temu področju poklanja dodatnih 65 milijonov; nekaj v prvem letu, nekaj v drugem proračunskem letu. Vlada očitno nima strategije za razvoj tega področja, ta zakon o dolgotrajni oskrbi – enkrat nam ga Vlada obljublja, enkrat bo prišel na koncu mandata, enkrat na koncu leta, enkrat spomladi in tako naprej. In vse, kar državi na tej točki ostane, je, da odpira vrata podjetjem, ki služijo na račun starejših. To je nedopustno. Nedopustno je to, da Vlada nima strategije, da strategije razvoja tako perečega problema, ki je tako jasno pogojen s staranjem populacije, ne naslavlja v proračunu za 2020, ne naslavlja v proračunu za 2021. To je dovolj alarmanten podatek in dovolj dober material, da Državni zbor vsaj državo usmeri, če ne drugega, z odprto razpravo. Zato še enkrat, spoštovana podpredsednica, pozivam Državni zbor, da opravi razpravo na to temo na naslednji seji. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo odločali v okviru glasovanja 21. novembra. Nadaljujemo pa z vprašanjem, ki ga bo postavil gospod Aleksander Reberšek, in sicer ministru za zdravje gospodu Alešu Šebedru ter ministru za javno upravo gospodu Rudiju Medvedu. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Spoštovana ministra, Agencija za komunikacijska omrežja in storitve je do konca leta 2019 napovedala izvedbo razpisa za frekvence 5G. S tem v zvezi želimo opozoriti na mednarodno peticijo za ustavitev vzpostavljanja 5G omrežij. Številni znanstveniki opozarjajo na potencialno škodljive posledice postavitve 5. generacije brezžičnega omrežja. Pod peticijo podpisani znanstveniki opozarjajo na resno grožnjo ljudem, živalim in vsem ekosistemom na planetu Zemlja. Navajajo tudi neizogibno prisilno izpostavljenost brezžičnemu sevanju. Od predhodnih generacij se 5G razlikuje predvsem po tem, da bo delovalo na bistveno višjih frekvencah, zaradi česar bodo imeli oddajniki krajši domet – do 100 metrov. Potrebna bo veliko bolj gosta postavitev oddajnikov, ki bodo locirani tako rekoč na vsaki ulični svetilki. Večje frekvence imajo dokazano večji učinek na organizme, prav tako vpliva tudi oddaljenost od vira sevanja. Izpostavljenost nižjim sevalnim obremenitvam pri manjši oddaljenosti oddajnika je bolj nevarna od večjih moči oddajnikov, ki so bolj oddaljeni. Spoštovana ministra, sprašujem vaju: Kakšno je vaše stališče do ugotovitev znanstvenikov? Ali je Slovenija tem opozorilom namenila kakršnokoli resno pozornost? Ali so pristojne slovenske institucije izdelale kakršnokoli študijo, ki bi bodisi ovrgla bodisi potrdila omenjene navedbe? Ali bo Akos pri podeljevanju frekvenc za izgradnjo 5G omrežij upošteval morebitne vplive na življenje in zdravje ljudi ter živali? Za odgovore se vama iskreno zahvaljujem.
Hvala lepa. Gospod minister, kateri izmed vaju bo začel? Izvolite, gospod Bertoncelj.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Spoštovani poslanec, hvala za vprašanje. Omrežje 5G generacije mobilne telefonije je pravzaprav v neki začetni fazi implementacije, kot ste tudi sami omenili. Razvoj in širitev tehnologije v nove frekvenčne pasove, to je tako imenovane milimetrske valove, s seboj prinaša številna vprašanja o sevalnih obremenitvah, vplivih na zdravje in okolje, umeščanju v prostor ter zagotavljanju skladnosti z mednarodnimi standardi. Zaradi številnih opozoril o potencialnih škodljivih posledicah postavitve 5. generacije mobilne telefonije je Uprava za varstvo pred sevanji Ministrstva za zdravje 17. oktobra letošnjega leta soorganizirala mednarodni posvet z naslovom 5G in zdravje. Seminarja, katerega namen je bil predstavitev najnovejših ugotovitev na tem področju, se je udeležilo preko 140 udeležencev iz 21 držav. Predavatelji so predstavili stanje na področju razvoja nove tehnologije 5G, nove raziskave o zdravstvenih tveganjih zaradi izpostavljenosti elektromagnetnim poljem v milimetrskem območju ter nove metodologije in standardizirane postopke za ugotavljanje skladnosti naprav in sistemov, ki se bodo uporabljali tako za bazne postaje kot za prenosne naprave nove generacije mobilne telefonije. Na seminarju so bile predstavljene tudi ugotovitve ključnih mednarodnih organizacij s področja zagotavljanja varstva pred sevanji, in sicer Svetovne zdravstvene organizacije in Mednarodne komisije za varstvo pred sevanji. Predsednik Mednarodne komisije za varstvo pred sevanji je poudaril, da nove smernice, ki bodo uradno objavljene do konca tega leta, temeljijo na trenutnem stanju znanosti in obsegajo tudi raziskave o vplivu nove tehnologije 5G na človeka. Mejne vrednosti so izoblikovane tako, da varujejo pred negativnimi vplivi na zdravje zaradi izpostavljenosti elektromagnetnim poljem in imajo vgrajen varnostni faktor. Vse dokler mejne vrednosti smernic niso presežene, ne obstaja nobeden razlog za sum, da bi izpostavljenost 5G lahko predstavljala tveganje ta zdravje. Vodja programa varstva pred sevanji pri Svetovni zdravstveni organizaciji je v okviru seminarja podala tudi pregled nad izvedenimi znanstvenimi študijami o tveganjih, povezanih s frekvenčnim območjem, ki jih uporablja tudi 5G tehnologija. Poudarila je, da se znanje iz že izvedenih študij lahko uporabi na področju 5G biofizikalni mehanizem segrevanja, ki je znanstveno dobro pojasnjen, je podlaga za izoblikovanje mejnih vrednosti, ki jih določajo mednarodne smernice. Pri višjih frekvencah, ki naj bi jih 5G uporabljala v prihodnosti, pa manjša vdorna globina v telesna tkiva in absorpcija energije postaneta omejeni zgolj na površino telesa. Ugotavlja, da pod pogojem, da je izpostavljenost ljudi nižja od mejnih vrednosti, ki jih določajo mednarodne smernice, ni pričakovati posledic za javno zdravje. Ministrstvo za zdravje bo pri oceni tveganj za zdravje zaradi vpeljave 5G omrežja kot do sedaj sledilo priporočilom mednarodnih strokovnih organizacij, kot so Svetovna zdravstvena organizacija, Mednarodna komisija za varstvo pred sevanji in Evropska unija. Vse do sedaj izvedene in ovrednotene raziskave namreč kažejo, da izpostavljenost pod vrednostmi, ki so določene z navedenimi priporočili, ne povzroča negativnih vplivov na zdravje ljudi. Ne glede na navedeno, pa bo zaradi razširjenosti uporabe mobilne telefonije in izvajanja novih raziskav tudi v bodoče aktivno spremljanje najnovejše ugotovitve v državah, kjer je tehnologija 5G pravzaprav že vpeljana. Hvala.
Hvala lepa, gospod Šabeder in sprejmite moje opravičilo za prejšnjo pomoto. Gospod Rudi Medved, izvolite.
V imenu Ministrstva za javno upravo lahko dodam še nekaj podatkov. Seveda gre pri uvajanju 5G tehnologije v prvi vrsti za izrazito medresorsko delovanje s strani Vlade, torej vsaj tri ministrstva; poleg Ministrstva za zdravje, še Ministrstvo za okolje in prostor smo izrazito vpeta v ta proces ob hkratnem – in to bi rad posebej poudaril – ob hkratnem izrazito tesnem sodelovanju z vsemi strokovnjaki z najrazličnejših področij, ki se ukvarjajo in ki lahko razsvetlijo nekatera, do zdaj še neodgovorjena vprašanja v zvezi s škodljivimi posledicami uvajanja te tehnologije. Zato, kot je omenil minister za zdravje, je tudi Ministrstvo za javno upravo sodelovalo pri organizaciji te mednarodne konference prav s ciljem, da skušamo dobiti čim več informacij od strokovnjakov praktično z vsega sveta in da se na podlagi vseh teh informacij v prihodnje tudi odločamo. Zdaj smo, kot rečeno, v pričakovanju objave posodobljenih varnostnih smernic Mednarodne komisije za zaščito pred neionizirnimi sevanji. To bo objavljeno predvidoma še pred koncem leta. [[znak za konec razprave]] Nadaljeval bom, če bo še priložnost.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, želite dopolnitev svojega vprašanja? Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana ministra, da ne bom narobe razumljen. Zagovarjam digitalizacijo, saj ta prinaša manj birokracije, manj korupcije in več transparentnosti; ampak tisto, kar je najbolj pomembno – ne na račun zdravja. Morate vedeti, da se name obrača precejšnje število naših državljanov, ki imajo številne pomisleke glede uvedbe nove tehnologije 5G zaradi morebitnih zdravstvenih tveganj. Opozarjajo me, da obstajajo študije, ki izpostavljajo vsa ta morebitna tveganja. Bojijo se, da če pride do uveljavitve 5G omrežja oziroma tehnologije, bomo 24 ur na dan, 365 dni na leto izpostavljeni deset do stokrat večjemu sevanju od že zdajšnjega, obstoječega sevanja. Da se bo povečala tudi gostota vseh teh oddajnikov, ki bodo na zelo kratki razdalji praktično okoli naših hiš, stanovanj, mnenja so pa tudi, da to omrežje 5G ne bo nadomestilo omrežij brezžičnih tehnologij 3G in pa 4G, ampak bo samo še dodatno povečalo sevanje. Opozarjajo me tudi, da obstajajo tudi prepričljivi dokazi za osem različnih vrst poškodb, ki nastanejo ob izpostavljenosti elektromagnetnim poljem. Govorimo o napadu na živčne sisteme, motijo hormonski sistemi, potem napadajo celice naših teles in na ta način povzročajo rak, nižajo moško in žensko plodnost. Zato vaju, spoštovana ministra, sprašujem: Kaj bosta naredila, da bosta ob uvajanju novih tehnologij, ki so seveda same po sebi dobrodošle, zaščitila zdravje naših državljanov? Ne smemo pozabiti, da je zdravje naše največje bogastvo in da je zdravje na našem prvem mestu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Vsekakor bomo sledili vsem smernicam, vsem smernicam, ki so in še bodo na voljo v zvezi s tem. Mi imamo sicer slovensko uredbo, ki temelji na trenutnih priporočilih, in so natančno določa največja dovoljena sevanja. Dodatno so zaščitena najbolj občutljiva območja, bivalno okolje, šole, vrtci, bolnišnice, kjer zanje veljajo že zdaj 10-krat strožje omejitve, kot to določajo mednarodne smernice in priporočilo Evropske unije. Če dovolite, bi pa vam morda predstavil samo še na kratko mnenje vodje programa varstva pred sevanjem pri Svetovni zdravstveni organizaciji. Ta je med drugim povedala, da nobena raziskava še ni pokazala povezave med rakavimi obolenji in bližino baznih postaj. To je stališče Svetovne zdravstvene organizacije. Klasifikacija »morebiti rakotvorno za ljudi« je najnižja od treh, tako pravi in sporoča – ta klasifikacija –, da nekaj sicer vidimo, vendar nismo prepričani, ali ta povezava tudi obstaja. Jaz samo povem, kakšni so trenutno izsledki Svetovne zdravstvene organizacije na tem področju. Sicer bi povedal še svoje mnenje, da glede na mnoga opozorila, ki pa sicer spremljajo vsako uvajanje nove tehnologije, glede na mnoga opozorila bomo pri uvajanju te tehnologije zagovarjali konservativni pristop. Torej, ne bomo v Sloveniji poskusni zajci. Res pa je, da doslej neke študije oziroma raziskave ni bilo še nikjer opravljene, ker tudi še izpostavljenosti tej tehnologiji ni bilo. Tudi to pojasnjujejo pri Svetovni zdravstveni organizaciji. Vsekakor bo Akos, ki bo pristojen za uvajanje te tehnologije, sledil vsem tem smernicam, ki jim bo sledila tudi Vlada Republike Slovenije, seveda v skladu s tesnim sodelovanjem z vsemi strokovnjaki. Nikakor pa ne bomo skakali nekam v neznano. Ponekod se sicer na lokalnih nivojih, Ženeva je tak primer, recimo, uvajajo moratorij na uvajanje 5G tehnologije. Vendar to so politične odločitve, trenutno ne morejo bazirati na nekih znanstvenih dognanjih oziroma raziskavah, ker teh praktično [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod minister. Čas se vam je iztekel. Nadaljujemo z vprašanji. Ali imate, gospod Reberšek, postopkovni predlog? Izvolite.
Hvala lepa še enkrat. Kar se tiče študije, je zelo odvisno, kdo to študijo naredi: ali jo naredi industrija ali pa imamo res neke neodvisne študije. Dobro veste, da zdrav človek ima tisoč želja, bolan človek ima samo eno željo. V tej državi bi si morali želeti, da bi imeli čim več zdravega prebivalstva, da bi čim manj zdravstvenih težav imeli naši državljani. Zdravje je le naše največje bogastvo, zdravje bi moralo biti vedno na prvem mestu, zato se mi zdi še kako pomembno, da bi o tej temi opravili razpravo v skladu s poslovnikom na eni izmed prihodnjih sej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Tudi o vašem predlogu bomo odločali v četrtek, 21. novembra, v okviru glasovanj. Nadaljujemo. Mag. Bojana Muršič bo postavila vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovani ministri, spoštovana ministrica! V moji poslanski pisarni se tedensko obračajo obupani državljani in državljanke, ki so kratko malo pozabljeni. Govorim o skupini ljudi, ki so postali delovni invalidi tako druge kot tretje kategorije. Marsikateri med njimi je postal delovni invalid na delovnem mestu, nekateri so uspeli ohraniti zaposlitev, drugi so se pa znašli na Zavodu za zaposlovanje kot iskalci zaposlitve – z vsemi možnimi omejitvami. Kljub temu da bi si neizmerno želeli, da bi ostali delovno aktivni, vendar njihovo zdravstveno stanje tega ne dopušča. Ti državljani so prejemali najprej delovno nadomestilo, ki je bilo še dokaj sprejemljivo, a še vedno je bilo nižje od praga tveganja revščine. Ob prenehanju tega obdobja prejemanja pa se marsikateremu postavlja vprašanje, ko je prejel izračun, koliko bo prejemal tega denarnega nadomestila, vprašanje, kako živeti naprej, kajti zneski se gibljejo med 250 pa tja nekaj čez 300 evrov. V pokojninsko blagajno so marsikateri plačevali več kot dvajset let, imam pa tudi primere, s katerimi sem se soočila in so plačevali več kot 35 let, njihovo nadomestilo za invalidnost pa znaša zgolj cirka 280 evrov. Za nameček še ti državljanke in državljani plačujejo tudi dodatno zdravstveno zavarovanje, kajti ti so še bolj zdravstveno izpostavljeni, velikokrat obiskujejo zdravnike in enostavno brez dodatnega zdravstvenega zavarovanja ne morejo živeti. Med tem govorimo tudi o teh, ki imajo denarno socialno pomoč, pa tega stroška dodatnega zdravstvenega zavarovanja nimajo, saj jim ob pridobitvi pravice do denarne pomoči pripada tudi pravica do dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, pa je denarna socialna pomoč kar nekaj evrov višja kot to denarno nadomestilo, ki ga prejemajo. Ob tem pa še imajo vrsto drugih ugodnosti, pa nihče jim tega ne osporava, vendar enostavno smo na te najbolj ranljive skupine pozabili. Na vas, ministrica, naslavljam naslednja vprašanja: Ali lahko osebe, o katerih sem vam govorila, pričakujejo izboljšanje svojega finančnega stanja, ki bo primerljivo z denarno socialno pomočjo? S kakšnimi ukrepi Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve spodbuja zaposlovanje delovnih invalidov? Kakšne možnosti ima delovni invalid s prejemkom denarnega nadomestila za invalidnost v višini 250 evrov in več? Ali Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve razmišlja o tem, da bi določenim skupinam oseb, ki imajo dohodke pod pragom revščine, zagotovili pokrivanje dodatnega zdravstvenega zavarovanja, saj marsikateri tega ne zmore plačevati?
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala za besedo in hvala za vprašanje. V zvezi z vašim vprašanjem bi uvodoma želela pojasniti, da so nadomestila iz invalidskega zavarovanja del pokojninskega sistema ter enako kot pokojnine odvisna od predhodnega zavarovanja pokojninske dobe ter osnov, od katerih so bili plačani prispevki. Pri prejemkih nadomestil iz invalidskega zavarovanja gre za zavarovance, ki nimajo izgubljene celotne delovne sposobnosti, ampak imajo priznane določene omejitve pri delu. Če gre za prejemnike nadomestil iz invalidskega zavarovanja, morajo le-ti ves čas tudi biti prijavljeni na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje kot aktivni iskalci zaposlitve. Želela bi izpostaviti, da se v letu 2019 socialni položaj prejemnikov nadomestil iz invalidskega zavarovanja izboljševal z redno uskladitvijo v skladu s sistemskih zakonom ter izredno uskladitvijo v decembru. V februarja 2020 bo prišlo do ponovne redne uskladitve še za dodatnih 3,5 odstotka, skupaj v višini 7,7 odstotka. V primeru, da nadomestilo za invalidnost ne zadošča za preživetje, lahko delovni invalid zaprosi za denarne socialne pomoči. V tem primeru osebi pripada tudi pravica do kritja razlike do polne vrednosti zdravstvenih storitev, kar pomeni, da delovnemu invalidu in njegovemu zakoncu za obdobje priznane pravice ni potrebno plačevati dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. V primeru, da invalidna oseba izkazuje izredne stroške, ki so vezani na preživljanje, in jih z lastnim dohodkom ali lastnim dohodkom družine ne more pokriti, lahko zaprosi za izredno denarno socialno pomoč. Naj še omenim, da se s predlogom novele ZPIZ-2, ki je trenutno v zakonodajnem postopku, izboljšuje socialni položaj bodočih upokojencev ter uživalcev pravic iz invalidskega zavarovanja. Se je pa treba zavedati, da je tem osebam najlažje zagotoviti višjo socialno varnost, če bi le-ti lahko ponovno stopili nazaj v zaposlitev. Država zato spodbuja zaposlovanje brezposelnih invalidnih oseb tudi z ukrepi aktivne politike zaposlovanja, s katerimi odpravlja neskladja na trgu dela in zmanjšuje ovire za zaposlovanje, še posebej težje zaposljivih oseb. Tako je v prvih treh četrtletjih leta 2019 v različne programe aktivne politike zaposlovanja vključenih skoraj 2 tisoč brezposelnih invalidnih oseb, kar predstavlja 11 odstotkov vseh vključenih. Največ brezposelnih invalidnih oseb je bilo vključenih v programe javnih del in učne delavnice, različne programe usposabljanja in izobraževanja. Od vseh odjav brezposelnih oseb v letu 2018 zaradi zaposlitve se je zaposlilo 3 tisoč 100 invalidov, v 8 mesecih leta 2019 pa se iz evidence zaradi zaposlitve odjavilo 2 tisoč 333 brezposelnih invalidov. Brezposelni invalidi so na zavodu, vključujejo jih tudi v zaposlitveno rehabilitacijo v okviru javne mreže izvajalcev zaposlitvene rehabilitacije. Za pomoč pri zaposlovanju brezposelnih invalidov na Zavodu za zaposlovanje skrbijo rehabilitacijski svetovalci na območnih službah zavoda. Zavod za zaposlovanje intenzivno sodeluje z različnimi invalidskimi organizacijami in združenji in izvajalci zaposlitvene rehabilitacije. Pospeševanje vključevanja invalidov v zaposlitev je ena od prioritetnih področjih za zmanjševanje socialne izključenosti z invalidnostjo. Vsekakor bo tudi v prihodnje naša pozornost namenjena čim hitrejši integraciji invalidov na trg dela. Na ministrstvu bomo nadaljevali tudi s pripravami na prenovo invalidskega zavarovanja, katere cilj mora biti ustrezna socialna varnost vseh, ki se jim zmanjša delovna zmožnost, s poudarkom na poklicni rehabilitaciji. Takšna zaveza izhaja tudi iz koalicijskega sporazuma o sodelovanju Vlade Republike Slovenije za mandatno obdobje 2018–2022. Preko prenovljenega instituta poklicne rehabilitacije bo potrebno zagotoviti, da se osebe z zmanjšano delovno zmožnostjo čim prej usposobijo za drugo delo ali poklic, s katerim si lahko prvenstveno same zagotovijo socialno varnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Muršič, izvolite.
Hvala lepa, ministrica, za ta del odgovora. Resnično vse navedeno absolutno drži, vendar ne smemo pozabiti na to, da so posamezniki resnično dolgo vlagali v pokojninsko blagajno, na koncu ste mi pa rekli, da lahko za razliko zaprosijo za denarno socialno pomoč. Moram reči, da sem jim tudi sama to predlagala, ampak ljudje se čutijo manj vredne, da po tolikih letih morajo hoditi od vrat do vrat, plus tega pa se v dohodek šteje celoten dohodek družine. Velikokrat se zgodi to, da so si nek dohodek ustvarili vsa ta leta oziroma da ima svojec malce višji dohodek in potem te pravice enostavno nimajo. Te družine oziroma ti posamezniki si izjemno želijo ponovno aktivirati, se integrirati na trg dela, vendar v marsikaterem primeru, vsaj tisti, s katerimi sem se jaz soočala tudi kot delodajalec, sem imela velike težave. Z veseljem bi jih vključila v programe aktivne politike zaposlovanja, vendar zaradi teh omejitev, ki so jih posamezniki imeli, enostavno ni bilo možnosti. Kajti, ko sem ga vzela v delovno razmerje – tega sem se tudi zavedala –, je zadaj sledila bolniška odsotnost, kajti njihova zdravstvena stanja so tako težka, da si jih enostavno niti ne znamo predstavljati. Žal sem imela to srečo – žal ali pa ne žal –, da sem z njimi tudi delala. Marsikateremu bi želela pomagati, in smo jim tudi pomagali, vendar ko sem ga imela vključenega v aktivno politiko zaposlovanja, nisem imela dodane vrednosti v tem programu, v katerega sem ga vključila, kajti težave so bile z njegovo bolniško odsotnostjo. Tudi resnično so vsi ti aktivni iskalci zaposlitve, vendar mislim, da bi bilo treba razmisliti, da bi te socialno ogrožene skupine res imele vsaj to pravico do dopolnilnega [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa še za to vašo dopolnitev mnenja. Sama rešitev vidim tudi v preoblikovanju določenih programov aktivne politike zaposlovanja in na tem tudi prioritetno delamo. Ugotavljamo, da nekateri programi niso dobri, prav tako ne dajejo pravih izhodov, ko bi si jih želeli. Evalviramo programe in tukaj bi res želeli okrepiti ravno tiste s področja invalidov in dolgotrajne brezposelnosti. Namreč, ugotavljamo, da te osebe, ki so sedaj na Zavodu za zaposlovanje, so ravno te, ki so najtežje zaposljive – to so invalidi, osebe, običajno z nižjo izobrazbo, in pa starejši. To je fokus v prihodnje. Za vse te programe za aktivno politiko zaposlovanja bomo v prihodnjem letu namenili kar 90 milijonov, od tega 60 milijonov evropskih sredstev. Bi si pa tukaj želeli predvsem prenove programov aktivne politike zaposlovanja, da bodo dejansko ljudje imeli tiste prave programe; programe, ki jih potrebujejo, zato da jih bomo opolnomočili, da bodo lahko zanimivi tudi za delodajalce. Tudi s programi poklicne rehabilitacije. Bo pa na drugi strani treba spreminjati tudi miselnost delodajalcev – namreč danes, v prejšnjih časih, ko je bila recesija, so si delodajalci lahko izbirali delavce, danes je seveda situacija drugačna. Kadrov primanjkuje, ampak ugotavljamo še vedno, da delodajalci na razpisu – vsi bi imeli mlade z izkušnjami. Žal tega seveda ni mogoče zagotavljati, sigurno pa vidimo veliko potenciala tudi v takih osebah. Ravno zaradi tega bi si želeli okrepiti te programe, zato da bodo lahko vstopili na trg dela, seveda opolnomočeni. Ni nobena rešitev, da nekomu najdemo zaposlitev, kot sami lepo ugotavljate, potem pa gre v dolgotrajno bolniško. To so potem tudi izkušnje na strani delodajalcev in se izogibajo takemu zaposlovanju. Zato se mi zdi zelo ključno in individualna dela – to, kar zdaj na operativni ravni delamo tako na centrih za socialno delo kot na zavodih za zaposlovanje, da se individualno dela z vsakim posameznikom, da se ugotovi, kaj potrebuje, v kak program ga vključimo, da se bo lahko uspešno vključil na trg dela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Gospod Jani Ivanuša bo postavil vprašanje ministru za zdravje gospodu Alešu Šabedru. Izvolite.
Lep dober dan vsem skupaj prisotnim, še posebej ministrom, ki so tukaj prisotnim, pa še seveda moj minister Šabeder, ki ga sprašujem v zvezi z delom zdravnikov v Sloveniji. Uvodoma pa bi vseeno, če lahko, malo repliciral gospe Muršičevi s prejšnjega vprašanja ministrici za delo. Imeli so svojo ministrico, lahko bi njo spraševala. Govorila je o tistih invalidih, ki imajo male dohodke. V zakonu je opozicija predlagala, tam ste nasprotovali, ste bili proti temu zakonu, tako da mi ne gre v glavo – sprašujete to, delate pa drugače. Toliko za uvod, pa brez zamere. Ministrstvo nam je januarja 2019 poslalo evidenco delovnih ur za 6 tisoč 403 zdravnike. Prvi na lestvici naj bi imel opravljenih 450 ur – govorim za mesec januar, imam podatke. To pomeni, da je delal 14 ur in pol na dan. Mislim, halo! Mislim, da se nekdo malo dela norca. Mogoče pa. Navadni smrtniki smo utrujeni, če delamo 40 ur na teden. Vsi vemo, da nihče, ampak res nihče ne more delati toliko, kot kažejo evidence. Upam, da je Inšpektorat za delo seznanjen s temi evidencami. Gre za hude delovnopravne kršitve. Več kot 2 tisoč zdravnikov naj bi imelo več kot 200 ur. Če bi bilo res temu tako, ne bi imeli čakalnih vrst. Zdi se kot, da so zdravniki edini v tej državi, ki res kaj delajo. Zdravniki se pogosto pritožujejo tudi, da so preobremenjeni – če so utrujeni, naj počivajo, saj nekateri bi celo imeli kar 60 dni dopusta. Ampak utrujeni so samo takrat, ko delajo v javnem sektorju. Prepričan sem, da ni zdravnika, ki bi v zasebni ambulanti jamral, da je preutrujen. S tem, ko delajo pri zasebnikih, sami sebe postavljajo na laž o preobremenjenosti. Zanima me: Koliko zdravnikov ima sklenjeno delovno razmerje z enim javnim zdravstvenim zavodom in poleg tega ima še pogodbo za dopolnilno delovno razmerje? S katerimi organizacijami imajo sklenjeno pogodbo za dopolnilno delovno razmerje? Govorimo o podjemnih pogodbah. Na UKC Ljubljana naj bi imelo od 830 zdravnikov specialistov kar 750 soglasij za delo zunaj matične ustanove. Koliko zdravnikov ima v Sloveniji soglasje za delo zunaj matične ustanove? Za katere organizacije sploh delajo? Pojavljajo se tudi očitki, da številni zdravniki med delovnim časom v javnem sektorju delajo pri privatnikih. S tem podaljšujejo čakalne dobe, hkrati pa se vse več ljudi odloči za obisk pri zasebnikih, kar je spet voda na mlin – njim seveda! Kdo nadzoruje zdravnike med delovnim časom v javnih zavodih? To pa še ni vse, poleg 300 delovnih ur so zdravniki zaposleni še na fakultetah, na institutih, pa predavajo pri farmacevtih, pa obiskujejo tudi lepe otoke po svetu. [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod poslanec. Vaš čas je potekel, morda bi vam ostal, če bi na začetku svoje razprave postavili vprašanje, ne pa replicirali kolegici, kar seveda po poslovniku ni dovoljeno. Sedaj pa dajem besedo gospodu ministru za odgovor. Izvolite.
Hvala za besedo. Hvala za vprašanje, spoštovani gospod poslanec. Mesečna delovna obveznost zdravnikov je urejena v delovnopravni zakonodaji, in sicer v Zakonu o zdravniški službi, Zakonu o zdravstveni dejavnosti in Zakonu o delovnih razmerjih. Osnovni nadzor izvajala delodajalec, ker je v bistvu avtonomna pristojnost poslovodstva zavoda. Inšpektorat za javni sektor in posredno tudi Inšpektorat za delo, Ministrstvo za zdravje, pa ne vodi evidenc o številu ur, ki jih zdravniki opravijo mesečno. Vodenje navedenih evidenc spada pod pristojnost poslovodstev zavodov. V vseh bolnišnicah je bilo skupaj na dan 31. 12. 2018 zaposlenih 4 tisoč 182 zdravnikov, od tega 3 tisoč 554 za polni delovni čas, 328 za skrajšan delovni čas in 27 jih je melo pogodbo za dopolnilno delovno razmerje. Zdravniki, ki so zaposleni v javnem zdravstvenem zavodu, lahko na podlagi Zakona o zdravstveni dejavnosti po 53.b členu delajo pri drugem izvajalcu zdravstvene dejavnosti in opravljajo to delo na podlagi predhodnega pisnega soglasja, ki ga izda delodajalec. S podatki o tem, koliko je takih zdravnikov, Ministrstvo za zdravje ne razpolage, ampak razpolagajo posamezni zavodi oziroma posamezna vodstva javnih zdravstvenih zavodov. Evidenco izdanih soglasij in sklenjenih pogodb mora skladno z določili Zakona o zdravstveni dejavnosti voditi javni zdravstveni zavod ali drug javni zavod iz šestega odstavka 8. člena Zakona o zdravstveni dejavnosti. Zakon o zdravstveni dejavnosti je namreč pred novelo zakona, torej pred 17. 12. 2017, določal, da lahko zdravstveni delavec delo pri drugem javnem zdravstvenem zavodu oziroma pri drugi pravni ali fizični osebi opravlja le na podlagi pisnega soglasja. Za javne zdravstvene zavode, katerih ustanovitelj je država, je izdajal soglasja svet javnega zdravstvenega zavoda s predhodnim soglasjem ministra za zdravje, za javne zdravstvene zavode, katerih ustanovitelj je pa občina, pa je izdajal soglasje svet javnega zavoda s predhodnim soglasjem župana. To je pomenilo, da je Ministrstvo za zdravje imelo evidenco zgolj za podana soglasja za bolnišnice. Od konca leta 2017, kot sem že povedal, torej soglasja ne izdaja več minister za zdravje, evidenco teh soglasij vodi pa javni zdravstveni zavod. Glede stimulacije zdravnikov za delo pa bi vam želel pojasniti, da za vse javne uslužbence velja Zakon o sistemu plač v javnem sektorju, ki v svojem 21. členu določa delovne uspešnosti, do katerih so lahko upravičeni javni uslužbenci. In sicer: redne delovne uspešnosti, delovne uspešnosti iz naslova povečanega obsega dela in delovne uspešnosti iz naslova prodaje blaga in storitev na trgu. Delovna uspešnost iz naslova povečanega obsega dela za opravljeno delo, ki presega pričakovane rezultate dela v posameznem mesecu, se lahko izplača po Uredbi o delovni uspešnosti iz naslova povečanega obsega dela za javne uslužbence. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za dopolnitev vašega vprašanja. Izvolite.
Nadaljeval bom tam, kjer sem prej končal. Hvala lepa, minister, za informacije, ampak ste mi že malo nekaj vnaprej glede stimulacij povedali. Samo sprašujem, ali je to pač res, da je to edini način, da stimulirate delavce oziroma zdravnike s plačo. Ali jim je res samo do denarja? Po mojem mnenju ne bodo nič manj razbremenjeni, če bodo imeli višje plače, čakalne vrste pa bodo vseeno ostajale. Zdravstvo potrebuje take zdravnike, ki delajo tudi pro bono, se pravi malenkost tudi kaj zastonj. Zanima me: Ali ste bili kdaj v kontaktu z gospodom Aleksandrom Dopliharjem – vi veste, kdo je to, zdravnik, ki dela pro bono? Ali ste ga mogoče vprašali za kakšen nasvet? Ali imate sploh kontakt z njim? To me seveda najbolj zanima. Pa še bi nekaj spraševal. Gospod minister, imeli ste sestanek s predstavniki obeh medicinskih fakultet in z Zavodom za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Kolikor imam informacije pa kolikor sem razumel, zahtevajo od vas nekaj nemogočega. Recimo, v Mariboru denar za novo stavbo, v Ljubljani denar samo za plače. Že tako ali tako gre za enega specializanta v povprečju 225 tisoč evrov za dobo šolanja. Ta sredstva si razdelijo pa profesorji na medicinskih fakultetah. Imam občutek ali pa bi rekel, da se kopajo v denarju. A ti zdravniki nimajo nikoli dovolj denarja, se sprašujem. Povejte mi, gospod minister, na glas: Kdo vas izsiljuje? Kdo so ti, ki to izsiljevanje izvajajo? Če imam prav, prosim, da mi jih navedete. Toliko, hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Z navedenim zdravnikom, ki dela v pro bono ambulanti, nisem imel še osebnega kontakta, tako da se osebno ne poznava. Seveda pa se bom z veseljem tudi z njim srečal in pogovoril. Kar se tiče sestanka z vodstvi medicinskih fakultet in rektorjem obeh univerz – na tem sestanku ni bilo Zavoda za zdravstveno zavarovanje –, je bilo govora o povečanem vpisu študentov tako na mariborski kot na ljubljanski fakulteti. Seveda so bile s strani vodstva obeh fakultet izražene tudi nekatere dodatne potrebe, ki jih bo po njihovem mnenju treba izpolniti, da bodo lahko te vpise povečali – tako eni kot drugi. Seveda, med temi, če temu rečem, zahtevami ali pa potrebami so tudi finance oziroma povečanje finančnih sredstev. Tako pogovori z obema fakultetama še vedno potekajo, upam, da bomo tukaj našli konsenz, saj kot sem že večkrat tudi na tem mestu povedal, je to eden izmed pomembnejših ukrepov za zagotavljanje dovolj velikega števila zdravnikov v našem zdravstvenem sistemu. Kar se tiče pa stroškov specializantov, vam pa lahko povem, da večino teh stroškov specializantov oziroma plač za specializante nosi Ministrstvo za zdravje, tako da ocenjujemo, da bo letos teh stroškov približno 80 milijonov. En del bo v letošnjem letu še financiral Zavod za zdravstveno zavarovanje, mislim, da 20 odstotkov teh stroškov, 80 odstotkov pa prevzema oziroma pokriva Ministrstvo za zdravje. Tako je to po obsegu kar velik strošek. So pa specializanti, ne smemo pozabiti, zelo pomemben dejavnik v zdravstvenem sistemu, predvsem pri izvajanju zdravstvene dejavnosti. Tako oddelajo velik del dela tudi v zdravstvenem sistemu oziroma pripomorejo tam, kjer imamo dejansko manko kadra, torej manko zdravnikov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate postopkovni predlog. Izvolite.
Seveda imam, pa tudi bi se še malo navezal. Hvala, minister, za vaše informacije. Kakor sem razbral iz vaših odgovorov, očitno vseeno nastaja neko izsiljevanje na tem področju glede teh fakultet. Kar se pa tiče uvodoma mojega vprašanja, se pravi teh ur, ki jih zabeležijo zdravniki v Sloveniji mesečno ali kakorkoli, če bi to bilo vse res, kar piše, potem mi čakalnih dob mi sploh ne bi imeli. Tako tu ne grejo neke stvari skupaj. To je zanimiva tema oziroma je najbolj problematična. Če ne bomo zdravstva uredili, bo še vedno problem. Tako predlagam, ker je razprava dobrodošla v Državnem zboru, tako da si želim širše razprave, da lahko dobimo še več informacij in da enkrat za vselej uredimo to naše zdravstvo, za katerega vidimo, kakšno je. Hvala lepa. Seveda po 276. členu predlagam širšo razpravo v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. O vašem predlogu bomo odločali v okviru glasovanj 21. novembra. Nadaljujemo. Gospa Mateja Udovč bo postavila vprašanje ministrici za pravosodje Andreji Katič ter ministru za notranje zadeve gospodu Boštjanu Poklukarju. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovani minister! Moje poslansko vprašanje se nanaša na postopek občinskih redarjev ob ugotovitvah in obravnavanju cestnoprometnih prekrškov, ki so neznatnega pomena in za katere je mogoče ob določenih pogojih izreči opozorilo. Veljavni predpisi določajo, da se obvestilo o prekršku za kršitelje predpisov o ustavitvi in parkiranju vozil, o katerem kršitelja ni bilo mogoče seznaniti na kraju prekrška, pritrdi na primernem mestu na vozilo. Obvestilo o prekršku omogoča kršitelju takojšne plačilo globe oziroma polovico predpisane globe v osmih dneh brez naknadne izdaje plačilnega naloga, brez plačila stroškov postopka in vpisov prekrška v evidenco prekrškov. S pravočasnim plačilom globe na obvestilo o prekršku se šteje, da je bil plačniku izdan plačilni nalog za prekršek, ki je označen na obvestilu in da je ta postal pravnomočen, ker se je plačnik odpovedal ugovoru in zahtevi za sodno varstvo. V primeru, da globa v osmih dneh ni plačana, se izvede običajni prekrškovni postopek za izdajo plačilnega naloga. Obvestilo o prekršku pa je neobvezni del postopka in kršitelj ne nosi pravnih posledic. Obvestilo o prekršku je torej le informacija kršitelju, da je storil prekršek, kar pomeni, da rok za plačilo globe še ne teče. Rok za plačilo globe bo začel teči, ko mu bo vročen plačilni nalog po določbi Zakona o splošnem upravnem postopku. Pri izvajanju tega obvestila pa v praksi nastajajo odstopanja po posameznih redarstvih, zato vaju sprašujem: Ali lahko pooblaščena uradna oseba prekrškovnega organa občinskega redarstva po že izdanem obvestilo o prekršku na podlagi osmega odstavka 57. člena Zakona o prekršku I, le-tega spremeni v opozorilo, potem ko na kraju prekrška izve za dodatna dejstva in okoliščine prekrška, ob dejstvu, da je storjen prekršek neznatnega pomena, pooblaščena uradna oseba pa oceni, da je glede na pomen dejanja opozorilo zadosten ukrep? Kakšno pravno naravo ima obvestilo o prekršku? Ali je obvestilo o prekršku že ukrep, glede na to, da nima pravnih posledic niti možnosti ugovora? Zakaj ni enotne prakse na tem področju? Zakaj občinski redarji na določenih območjih po že izdanih obvestilih o prekršku lahko ob upoštevajo zakonskih pogojih le-te spremenijo v opozorilo takoj, na kraju samem, na drugih območjih pa to ni mogoče in s tem dodatno obremenjujejo vse akterje v postopku? Najlepša hvala za odgovore.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Spoštovana poslanka! Veliko ste že sami povedali o sami naravi obvestila o prekršku. Res je, pisno obvestilo o prekršku ureja osmi odstavek 57. člena Zakona o prekrških in se lahko pritrdi na vozilo, če sta kumulativno izpolnjena dva pogoja; to je, če gre izključno za kršitev predpisov o ustavitvi in parkiranju vozil in če kršitelja z navedenim prekrškom ni mogoče seznaniti na kraju prekrška. Se pravi, če ni kršitelja tam. Zakon tako storilcu prekrškov omogoča, da takoj po prejemu obvestila prostovoljno poravna polovico izrečene globe in pri tem predhodno obvestilo, se pravi, če ga on poravna, velja kot plačilni nalog in to, kot ste sami povedali, potem ni vpisano v evidenco prekrškovnega organa, ne računajo se nobeni stroški postopka in sam postopek je na tak način zaključen. Ta institut obvestila o prekršku je bil najprej namenjen razbremenitvi prekrškovnih organov pri obravnavi najbolj bagatelnih prekrškov. Morebitno neplačilo globe, kot ste rekli, nima pravnih posledic, v tem primeru se po preteku roka za plačilo postopek zaradi prekrška nadaljuje zoper lastnika ali imetnika pravice uporabe vozila z izdajo plačilnega naloga po Zakonu o prekrških. Obvestila o prekršku iz tega osmega odstavka 57. člena ni mogoče šteti za odločbo o prekršku v smislu 46. člena Zakona o prekrških, zato tudi menimo, da ni nobenih zakonskih ovir, da pristojni prekrškovni organ, se pravi, v tem primeru občinski ali mestni redar, ne bi v primeru, če je že na primernem mestu vozila pritrdil to obvestilo o prekršku in se še nahaja ob samem vozilu, do njega pa stopi dejanski storilec prekrška in mu pove, recimo, da je imel sopotnika, ki je doživel kap in ga je peljal k zdravniku, je potem verjetno drugačen zaključek tega postopka, kot pa če rečeš, šla sem v trgovino pa sem mi ni dalo iskati prostega parkirišča. Se pravi, v takem primeru, če občinski redar sam presodi, lahko izdano obvestilo o prekršku spremeni tudi v opozorilo kot nadomestni alternativni ukrep, ki se izvedbe na mestu uvedbe prekrškovnega postopka. Prekrškovni organ, namreč zunaj okvirov prekrškovnega postopka, se prepriča, da je oseba izpolnila zakonske znake prekrška in da so pogoji podani za izrek opozorila, kot ga ureja 53. člen Zakona o prekrških. Ob tem pa mora kršitelju hkrati z opozorilom predstaviti tudi storjeni prekršek. To je preprosto, hitro reševanje zadev, zakaj pa so različne prakse prekrškovnih organov, bi pa težko komentirali, zaradi tega ker je verjetno na tisoče različnih postopkov oziroma dejanskih situacij. Da bi imeli neko analizo tega, kaj se dogaja po vseh občinah, če govorimo o občinskih redarjih, tega nimamo, je pa to, kot sem povedala, da vsak posamezni prekrškovni organ v konkretnem primeru presoja, če pride storilec, in da lahko potem tudi, če je opravičilo tako, kot sem navedla primer, spremeni tudi v samo opozorilo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovana gospa poslanka! V skladu z določbami Zakona o občinskem redarstvu je Ministrstvo za notranje zadeve pristojno za nadzor nad zakonitostjo dela občinskih organov, občinskih uprav in občinskih redarstev pri izvrševanju tega zakona. Ministrstvo na podlagi navedenega predvsem izvaja nadzor nad oblikovanjem in sprejemanjem občinskega programa varnosti. Organizaciji občinskega redarstva zagotavljamo usposobljenost pooblaščenih oseb pri izvrševanju posameznih pooblastil občinskih redarstev, ki spadajo v pristojnosti Ministrstva za notranje zadeve. Zakon o občinskem redarstvu sicer spada pod izvirno pristojnost Ministrstva za javno upravo. Ministrstvo za notranje zadeve ni pristojno za izvajanje nadzora nad izvrševanjem pooblastil prekrškovnih organov občinskih redarstev, ki so s posebnimi predpisi pooblaščeni za izvajanje nadzorstva nad izvrševanjem posameznih zakonov in odlokov samoupravnih lokalnih skupnosti. Ministrstvo za notranje zadeve ni pristojno za podajo mnenja o delu občinskih redarjev s področja prekrškovnega prava, ker je za to pristojno Ministrstvo za pravosodje, in ministrica vam je ta del odgovora že podala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate zahtevo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa za odgovore. Veseli me, da smo vsi skupaj ugotovili, da ima redar pravico spremeniti samo v ukrep, ampak v praksi se pojavljajo situacije, ko od redarjev nadrejeni to preprečujejo svojim redarjem in onemogočajo v njihovem programskem sistemu. Zato bi vprašala, tako kot je sicer gospod minister mi že odgovoril, da je za to pristojno Ministrstvo za javno upravo. To se pravi, prav razumem, da nadaljevanje tega mojega vprašanja bo sledilo ministru za javno upravo? Ja? Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Gospa ministrica, izvolite.
Nisem čisto razumela. Govorimo o situaciji, ki se zgodi, ko redar stoji ob avtomobilu, da gor listek, obvestilo o prekršku, hoče oditi, pa pride storilec prekrška in pove, nepravilno sem parkiral zaradi tega in tega. V tem primeru redar, če je to res nek upravičen razlog, lahko spremeni to v opozorilo, zraven pa prekrškarju vseeno pove, nepravilno si parkiral, naredil si prekršek po tem pa tem členu tega pa tega občinskega odloka ali kakorkoli že. Ne vem pa, ni mi poznano to, kar ste rekli, da potem naknadno, čez ne vem koliko časa kdo v kakšnem sistemu spreminja. Tega pa ne bi smelo biti.
Hvala lepa. Nadaljujemo z vprašanji. Gospa Nataša Sukič bo postavila vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovana predsedujoča. Žal ministra ta trenutek ni tukaj, ampak bom vseeno postavila vprašanje. Namreč, Slovenija je po ocenah prva zelena država na svetu in kot taka seveda izjemno zaželena zelena turistična destinacija. Namreč, po celostnem ocenjevanju ji je od 100 kriterijev uspelo zadovoljiti kar 96 in to je zares velik dosežek. Da bi se naš turizem še bolj razcvetel, je Vlada pred dvema letoma pod taktirko spoštovanega ministra, ki ga danes sicer zdajle tukaj ni, sprejela strategijo njegove trajnostne rasti s ciljem, da bi leta 2021 dosegli celo 4 milijarde prilivov od izvoza potovanj. Kot je videti, se nahajamo pred novo veliko privatizacijsko zgodbo, kajti za to strategijo se namreč skriva – kaj? Skriva se ideja, da je hotele v delni državni lasti ali pa v državni lasti treba najprej spraviti pod neko skupno streho, se pravi, jih prenesti na nek poseben državni sklad v okviru SDH. Skratka, gre za nekako upravljavsko koncentracijo, če prav razumem. Trenutna vrednost vseh hotelov v državi znaša tam nekje po oceni okrog 400 milijonov evrov in lahko si samo predstavljamo velike apetite, ki se bodo zbudili v trenutku, ko se bo vzpostavil tak sklad; se pravi, velike apetite po vodenju takšnega sklada, ampak to je šele prvi korak. Spoštovani minister, namreč citiram vašo izjavo. Izjavili ste: »Najprej se bo v hotele investiralo, se izboljšalo rezultate poslovanja in nato se bo vso zgodbo sprivatiziralo. Nikjer na svetu država ni 70-odstotna lastnica. Ne govorimo o prodaji, ampak o privatizaciji.« Konec citata. Se pravi, v hotele se bo najprej investiralo in spet bomo seveda zapravljali. Ne vašega denarja, spoštovani minister, ampak naš skupni javni denar bomo vlagali v obnovo teh hotelov, da se bodo z njimi najprej okoristili seveda tisti, ki bodo upravljali ta sklad, in potem pa še kupci, bodoči privatni lastniki teh hotelov. Po vseh nasedlih zgodbah o privatizaciji, me pravzaprav preseneča takšna odločitev. Pravkar se namreč ukvarjate z reševanjem Adrie Airways, ki je bila prav tako privatizirana. Pa me zanima minister: Za kaj gre pri vaši turistični strategiji? Res menite, da je treba razprodati celotno državno premoženje, ki je bilo s trdnim delom prejšnjih generacij, generacij naših dedkov in babic, naših staršev, trdo prigarano? Je država res tako slaba lastnica, kot se to ves čas propagira? Ali se iz tega primera Adrie Airways resnično nismo nič naučili? Kako to, da ima ta država po eni strani polna usta [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospa poslanka. Izvolite, gospod minister.
Spoštovana podpredsednica, spoštovana poslanka gospa Nataša Sukič, spoštovane poslanke, poslanci! Najprej vam moram povedati, da ste bili nekorektni, pa ste citat odrezali spredaj in zadaj, ampak bom kljub vsemu poskušal korektno odgovoriti na vaše vprašanje. Drugič. Vprašanje oziroma strategija ni moja strategija. Strategija je strategija, ki jo je sprejela Vlada Republike Slovenije, niti približno pa ni vezana na ime in priimek enega od ministrov. Vlada je namreč pred dvema letoma sprejela Strategijo trajnostne rasti slovenskega turizma, kjer smo si smelo zastavili številne kvantitativne in kvalitativne cilje, ki jih želimo uresničiti do leta 2021. Kvantitativni cilji so vezani na obseg rasti turistične ekonomije in produktivnosti, s katero bi želeli ustvariti 4 milijarde evrov prilivov iz tujskega turizma, povečati število delovnih mest iz naslova turistične in gospodarske dejavnosti. Kvalitativni cilji pa so vezani na krepitev konkurenčnosti, prepoznavnosti slovenskega turizma kot petzvezdične destinacije, zelenega, aktivnega in zdravega turizma na mednarodnih trgih. Te cilje želimo uresničevati po scenariju pospešenega trajnostnega razvojnega koncepta in ob pospešenih naložbah v temeljno turistično infrastrukturo ter izboljšanje upravljanja turističnih podjetij v destinacijah. Za konkurenčnost in zadovoljivo produktivnost slovenskega turizma je pomembno, da je najprej zagotovljeno ustrezno in profesionalno upravljanje hotelskega portfelja – tako v lasti države kot tudi v zasebnem lastništvu. Pomemben lastnik turističnih družb in s tem turističnih kapacitet je posredno tudi slovenska država, kot veste, vendar je lastništvo in upravljanje razpršeno med več državnimi lastniki oziroma upravljavci. To je eden od ključnih razlogov, da želimo to upravljanje skoncentrirati na enem mestu pri ljudeh, ki to znajo. Država tako sicer lahko neposredno z lastniškimi vzvodi vpliva na uresničevanje ciljev svoje turistične strategije, to je trajnostne rasti in konkurenčnosti slovenskega turizma, vendar je tak cilj z državnolastniškimi vzvodi mogoče doseči le, če se v prvem koraku državno lastništvo oziroma upravljanje skoncentrira na enem mestu, tako kot sem povedal. Konsolidacija lastništva turističnih družb v državni lasti je zato zelo pomembna, po drugi strani pa je to prvi korak, ki vodi do uresničevanja skupaj zastavljenih ciljev trajnostne rasti slovenskega turizma. S konsolidacijo lastništva želimo doseči več ciljev, ki pa vodijo v premišljeno privatizacijo. V Sloveniji je 70 odstotkov turističnih prenočitvenih kapacitet oziroma hotelov v lasti države. Država ne more biti dolgoročni lastnik turističnih družb oziroma hotelov, saj je to v nasprotju s tržnim gospodarstvom, za katerega smo se opredelili. Ampak tudi državna podjetja so dokazala, da znajo biti dobra, eno od takih sem tudi jaz vodil in je še danes med tistimi, ki so najboljša v državi. K privatizaciji moramo torej pristopiti na strateški način in najprej povečati vrednost turističnih kapacitet. To bomo naredili z optimiziranjem njihovega upravljanja, kar bo zmanjšalo stroške in izboljšalo poslovne rezultate. Bilo bi izrazito neodgovorno, če bi slovenske hotele prodali prehitro, prepoceni ali pa napačnemu lastniku, katerega edini namen bi bil špekulativne narave. Prestrukturiranje turističnih podjetij v državni lasti in morebitno kasnejšo privatizacijo bomo izvedli odgovorno in v korist države na prvem mestu, podjetij in zaposlenih ter v korist slovenskega turizma. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate zahtevo za dopolnitev odgovora. Izvolite. Še mikrofon, gospa poslanka.
Se opravičujem. Spoštovani minister, poglejte. Priča smo kar nekaj nasedlim zgodbam o privatizaciji in vendarle izjavljate »k privatizaciji je treba pristopiti strateško, razumno, počasi, premišljeno« samo zato, ker smo pač sprejeli tržno gospodarstvo. Ampak mi nismo nujno zavezani čisto vsega razprodati, kar imamo. Resno sprašujem, zakaj bi nekaj, kar je res ena izmed paradnih disciplin pri nas – mislim, sami vidimo, da je Slovenija prva zelena država v svetu, ima neizmeren potencial: Zakaj bi bili prisiljeni na vsak način prodajati? To je ena stvar, ki me zanima. Druga, nekje sem zasledila, da ste rekli, da je v Sloveniji prostora za dva do tri velike igralce oziroma velika turistična podjetja. Se pravi, da v bistvu se bo na nek način monopole ustvarilo med dvema, največ tremi, se bo tukaj dogajala ta zgodba. Se pravi, vi boste te neizmerne kapacitete, ki jih imamo že zdaj, prodajali v nekakšnih paketih ali pa v paketu. Zanima me: Kako to komentirate? Ker to vodi pravzaprav k monopolom. Ne razumem, zakaj ne bi potemtakem [[…]]V redu, skoncentrirali bi pod eno streho vse skupaj, da bi usmerjeno upravljali, ampak saj lahko država prav tako uspešno upravlja. Sami ste rekli, da ste tak primer, da ste vi vodili državno podjetje, ki je bilo uspešno. Ne razumem, zakaj mora nujno biti to privatnik, pa mi prosim to razjasnite. Pa še razliko med privatizacijo in prodajo mi razložite, ker ste izjavili »ne govorim o prodaji, ampak privatizaciji«. Zanima me: Kakšna je razlika v tem primeru? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Težko komentiram, če pač iz mojih citatov vzamete izseke o dveh, treh igralcih. Če bi poslušali o tem, kar sem govoril, bi slišali, da je v turizmu treba imeti velike, srednje in male igralce. Znotraj velikih sem izrazil potrebo po tem, da imamo dva do tri velike, danes imamo pa 5 ali 6 invalidov, ki niso v stanju ničesar početi v Sloveniji in niti v tujini. To, kar želimo narediti, je, da želimo, da ne more 10 različnih državnih subjektov upravljati s 70 odstotki slovenskega turističnega hotelskega portfelja. Želimo skoncentrirati – vedno znova ponavljam – upravljanje tega na prvi stopnji v okviru državnega sklada. O nobeni privatizaciji ne govorimo! Ko govorimo o investicijah, govorimo o tem, da morajo ta podjetja investirati v sebe, ne, da se izčrpavajo, to, kar je zdaj primer. Pričakoval bi, da me kot poslanka podprete v teh prizadevanjih, da ta ogromen potencial državi da nekaj. Ko bomo vse to naredili, je pa prostor za premišljeno privatizacijo. Premišljena privatizacija pa pomeni – še enkrat – privatizacija v korist podjetja, ki se prodaja, v korist države in v korist turizma, ne pa v korist tistih, ki prodajajo. Danes se bije boj okoli te turistične strategije ravno na tem področju, ali bo ta silen potencial, ki ste ga vi uvodoma omenili, šel v korist nekoga, ki to počne, ali bo država od tega imela nekaj. Prosim, da skupaj prečekiramo še enkrat to turistično strategijo, pa boste videli, da je trajnostno, okoljsko in do države odgovorno naravnana. Nikoli pa nisem bil pristaš privatizacije za vsako ceno. O tem, prodaja ali pa privatizacija. Lahko analiziramo eno in drugo besedo, dejstvo je, da imamo težave z upravljanjem tako velikega državnega portfelja v državni lasti, zato ker je razpršen. Mi pa še do prvega koraka, v katerem želimo, da država odgovorno s tem upravlja, nismo smo prišli in bomo težko prišli pri tem, ko je veliko tistih, ki bi to radi preprečili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Sukič, imate postopkovni predlog.
Hvala lepa. Seveda imam postopkovni predlog, saj je sam minister nekako povedal, da bi bilo o tem dobro še razpravljati. Mislim, da je to vendarle tako zelo pomembna zadeva, če govorimo o morebitni nekoč privatizaciji, po tistem, ko bi se najprej skoncentriralo v SDH, potem bi se pa počasi, postopoma privatiziralo, vendar gre za tako pomembno zadevo, za turizem kot panogo, za eno naših paradnih disciplin, da mislim, da je še kako potrebna razprava, da bomo razumeli pravzaprav, poslanke in poslance, vsi po vrsti, vseh 90, kaj to pomeni za našo prihodnost. Navsezadnje smo vsi tukaj soodgovorni za te odločitve, kakšne bodo. Glede na to, da smo se že nekajkrat opekli ali pa hodili po zelo tankem ledu, ko smo privatizirali določena strateška podjetja, mislim, da je pri tako strateški panogi, kot je turizem, izjemno pomembno, da bi se o tem čim več pogovarjali, pa da potem vidimo, kam bomo šli v prihodnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo odločali v četrtek v okviru glasovanj. Nadaljujemo. Gospod Vojko Starović bo postavil vprašanje ministru za finance dr. Andreju Bertonclju, ki je odsoten, zato prosim gospoda poslanca, da se še izjasni, ali želite pisni ali ustni odgovor.
Prosil bi za ustni odgovor. Moje vprašanje se pa nanaša ministru za finance, se nanaša na neko nesprejemljivo prakso, ki se pojavlja v našem medijskem prostoru. V zadnjem času smo lahko zasledili več člankov in prispevkov, ki govorijo o tem, da podjetja plačujejo podporo z ene strani, z druge strani pa tudi varščino v obliki zakupovanja oglasnega prostora, rednih mesečnih pavšalov, da o njih lepo pišejo oziroma da jih ne napadajo. Ker je na seznamu teh podjetij, ki jih lahko zasledimo, tudi kar nekaj podjetij, v katerih ima država svoje premoženje, celo največji del ali pa celo 100-odstotni vložek v posameznih podjetjih, mislim, da tam, kjer ima država zraven svoje, da bi morala še posebej paziti, da ne pride do te nesprejemljive prakse, kajti za delovanje družbe in tudi demokracije je sila pomembno objektivno informiranje javnosti. Javnost na podlagi teh informacij oblikuje svoja stališča, mnenje in preference, če so pa mediji pod vplivom tega plačevanja, so te informacije nujno izkrivljene in popačijo sliko realnosti. Težava nastane zaradi tega, ker večina ljudi verjame, če ta medijska konstrukcija, ki jo delajo mediji na tak način, odgovarja dejanskemu stanju. Ko mediji prikažejo določeno novico, jo ljudje že zgolj zaradi tega prikaza sprejmejo kot realno – saj je pisalo v časopisu, saj je bilo po televiziji. Te izjave lahko poslušamo tudi v parlamentu dokaj pogosto. Zato pravim, da zaradi tega prikazovanja in ker ljudje tako jemljejo stvari, imajo mediji brezdvomno ključno vlogo pri konstrukciji, ki se v glavah ljudi oblikujejo o realnosti. Moje vprašanje se torej v tej smeri glasi: Ali so zaznali ta pojav tam, kjer ima država svoja sredstva? Ker država mora skrbeti za delovanje demokracije in objektivno informiranje. Kaj je ministrstvo na tem področju storilo oziroma kaj namerava storiti? Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister bo na vaše vprašanje odgovoril ustno na naslednji seji zbora. Gospod Zvonko Černač bo postavil vprašanje ministrici za infrastrukturo v funkciji ministrice brez resorja, pristojne za razvoj, strateške projekte in kohezijo magistrici Alenki Bratušek. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Na ministrico, ki upravlja tekoče posle ministra za razvoj, strateške projekte in kohezijo, naslavljam vprašanje v zvezi s finančnim okvirjem prihodnje finančne perspektive za obdobje od leta 2021 do 2027. V letu dni, torej konec prihodnjega leta, konec leta 2020, se zaključi sedanja finančna perspektiva 2014–2020 in nov sedemletni okvir začne teči 1. januarja 2021. Torej v tem zadnjem letu dni bi se morali ukvarjati oziroma se pripravljati predvsem na projekte za naprej, pa smo v glavnem poslušali o katastrofalnem načrtovanju in katastrofalni porabi sredstev iz obstoječe oziroma iztekajoče se finančne perspektive. Ta resor v mandatu Šarčeve vlade vodi Stranka Alenke Bratušek. V letu dni, kot vemo, sta odstopila dva ministra, ki sta bila pristojna za to področje, gospod Bandelli in gospod Purič. Že dva meseca, skoraj dva meseca pa ta resor vodi poleg svojega infrastrukturnega predsednica Stranke Alenke Bratušek gospa Alenka Bratušek. Na mizi torej bi mi morali danes, če ne že včeraj, imeti neko analizo; analizo slabosti, ki so jih vlade počele v obdobju 2014 do danes in biti na tej osnovi pripravljeni na boljšo, predvsem pa bolj gospodarno porabo evropskih sredstev v prihodnje, predvsem zato, da bo tudi dodana vrednost teh sredstev za ljudi največja. V letu dni je bilo zaradi slabega črpanja evropskih sredstev postavljenih veliko pisnih, pa tudi ustnih poslanskih vprašanj praktično iz vseh poslanskih skupin, imeli smo posebno sejo parlamenta na to temo, in po letu dni lahko ugotovimo, da stanje ni bistveno boljše, kot je bilo leto dni nazaj. Statistika tej vladi ni v prid, smo šesti najslabši v okviru Evropske unije. Danes je v odgovoru na poslansko vprašanje predsednik Vlade dejal, da imamo do danes realiziranih 848 milijonov evrov od treh milijard, ki so na voljo. Torej lahko ugotovimo, da sta bili Cerarjeva in sedanja reciklirana vlada v šestih letih sposobna izpeljati slabih 150 milijonov projektov na leto, zdaj pa naj bi v enem letu izpeljala za dobri 2 milijardi evrov projektov. Torej ni čudno, če nihče noče prevzeti tega vročega ministrskega stola, kajti odgovornost za fiasko pospešeno prihaja, vendar bolj kot preteklost nas mora v tem trenutku zanimati prihodnost. Zato me zanima, spoštovana ministrica: Kaj ste v zadnjih dveh mesecih in kaj še boste kot ministrica storili, da bo Slovenija bolje pripravljena na naslednjo finančno perspektivno? Ali ostaja finančni okvir na ravni 3 milijarde 58 milijonov, merjeno po stalnih cenah? Koliko glede na finančno perspektivo 2014–2020 izgubi zahodna regija in koliko pridobi vzhodna regija glede na sedanje stanje? Za katere konkretne projekte bodo v finančni perspektivi do leta 2027 namenjena ta sredstva?
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Najlepša hvala. Najprej naj povem, da je do konca obdobja črpanja ne samo eno leto, ampak najmanj do konca leta 2023. Strinjam se z vami, da bi številke glede realizacije črpanja lahko bile, da ne rečem morale biti boljše. Vsekakor pa to ni problem Službe Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko, ampak so to ministrstva tista, ki projektov ne izpeljejo. Zato je bil tudi naš predlog, da se na odbor, ki se ukvarja z vsem tem, povabi vsa, v narekovajih, problematična ministrstva, vse ministre oziroma ministrice, ki bodo znali po vsebini razložiti, kaj in zakaj. Jaz vam seveda lahko razložim samo za en del, to je prva stvar. Druga stvar, glede finančnega okvirja za novo finančno perspektivno. Pogajanja o tako imenovanem VFO, to je večletnem finančnem okvirju, za obdobje 2021–2027 so v pristojnosti Kabineta predsednika Vlade in Ministrstva za zunanje zadeve. Obstaja delovna skupina, ki se tudi naprej pogovarja, pogaja, ki jo vodi državni sekretar v Kabinetu predsednika Vlade. Kaj bo s številkami, kako velika ovojnica bo pripadla naši državi, v tem trenutku o tem težko govorimo, ker dobro veste, da tudi na nivoju Evropske unije so zaradi več dejavnikov – eno je prav gotovo tudi nedokončan, tako ali drugače, brexit, nov parlament, nova komisija – so na nek način zastala ta pogajanja. Tudi mi bi pričakovali, da glede na časovno stisko, ker relativno kmalu bo leto 2021, se bodo pospešeno, takoj, ko bo nova komisija dobila mandat, se bodo ta pogajanja, pogovori, kakorkoli to imenujemo, nadaljevali in čim prej prišli tudi do konca. Zaenkrat, po zadnjih podatkih, ki nam jih je Evropska komisija še posredovala, je za Slovenijo stanje pravzaprav takšno, kot je. Res pa je, da bi nam šlo na roko, če bi ta finančna perspektiva bila sprejeta v letošnjem letu in se pri pogajanjih ne bi upoštevalo novo, dodatno leto, gospodarska rast leta 2017, ker vemo, da je naša država takrat beležila v primerjavi z ostalimi državami Evropske unije visoko gospodarsko rast in seveda se tudi stanje v naši državi temu primerno izboljšuje. Ampak, kot rečeno, ne želim prejudicirati. Na mizi nimamo nič drugega, kot to, kar smo pred časom dobili; se pravi, se gibljemo še vedno okoli številke 3 milijarde. To je toliko, kot smo imeli na voljo ali pa imamo na voljo v tej finančni perspektivi, vse ostalo pa potem, ko bo kaj novega znanega. Kar se tiče izboljšav, se pa absolutno strinjam z vami, da bi bilo treba določene stvari poenostaviti, mogoče pogledati, kaj, delamo v tej finančni perspektivi, pa v nadaljevanju ne bi bilo potrebno, in na to tudi ves čas opozarjam. Pripravljamo tudi dokument, ki bo osnova, potem na drugi strani, za črpanje evropskih sredstev. To je tako imenovani dokument naložbenih prioritet za našo državo. Tukaj so razhajanja, če govorim o željah ministrstev, veliko večja kot tisto, kar bomo imeli na voljo. V nadaljevanju nas čaka še ogromno dela, da bomo znali povedati, kaj bomo iz evropskega denarja lahko počrpali, kaj bomo naredili. Treba je pa vedeti, da je Evropska unija in Evropska komisija vedno bolj osredotočena na doseganje ciljev, ki si jih zastavljamo mi sami, skupaj z Evropsko unijo, evalvacijo teh projektov, ali dosegajo ti projekti cilje, ali ne dosegajo ciljev. In enako bo verjetno tudi v naslednji finančni perspektivi, ampak o konkretnih številkah za novo finančno perspektivo pa je v tem trenutku res nemogoče govoriti.
Hvala lepa. Gospod Černač, imate zahtevo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Spoštovana ministrica, saj to vas sprašujem. Ali mi sploh vemo, kaj želimo s temi sredstvi narediti? To vas sprašujem in tega odgovora jaz danes nisem dobil. Tisto, kar ste povedali, izhaja iz odgovorov na številna poslanska vprašanja, pisna in ustna, ki so bila postavljena v zadnjem letu dni. Tudi vemo glede pravila n+3, ki naj bi nas rešilo pri katastrofalnem črpanju sedanje perspektive, ampak do konca leta morajo biti zgodbe zaprte. Potem se lahko še tri leta ta sredstva porabljajo, to pa ne pomeni, da je zaradi tega absorpcijska sposobnost kaj boljša, kot jo ugotavlja član Evropskega računskega sodišča gospod Jereb. Ampak če mi sami ne vemo, kaj bi želeli, potem nam bo zelo težko Evropska komisija povedala, kaj naj mi s temi sredstvi počnemo. Predvsem pa nam ne bo povedala, kako naj jih bolje, bolj koristno in bolj optimalno izkoristimo. Zaradi tega bi vseeno še enkrat želel slišati odgovore na moje vprašanje: Kaj ste v zadnjih dveh mesecih naredili na tem področju? Kakšen pregled je bil narejen, kakšna analiza stanja, ki naj bi odgovorila na vprašanje, česa ne smemo ponoviti v naslednji perspektivi, da ne bomo ponovno priča temu, čemur smo bili priča v perspektivi 2007–2013 in predvsem v perspektivi 2014–2020? Kateri so tisti postopki, ki bodo zagotovili, da bomo lahko začeli normalno črpati ta sredstva in da jih bomo črpali dejansko od 1. 1. 2021 dalje? Kaj to pomeni, kar ste sami povedali, da bo tudi leto 2017 vključeno v ta statistični pregled glede razvitosti? Koliko sredstev približno, procentualno, bo izgubila zahodna regija, koliko jih bo vzhodna pridobila? Ali jih bo ali ne? Katerim konkretnim področjem se bodo ta sredstva namenila? Vemo, da ima Evropa pet ključnih ciljev, in vsaj v okviru dveh bi lahko veliko naredili s temi sredstvi, in sicer glede pametnejše Evrope, podpora malim in srednjim podjetjem, spodbujanje obnovljivih virov energije, kjer vidim predvsem spodbude na vodni energiji, hidroelektrarnah in tako naprej, na dostopu do zdravstvenih storitev. Kaj od tega bomo naredili?
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Gospod Černač, saj jaz sem tako dolgo v politiki, da razumem, da vi imate svojo nalogo, jaz imam tukaj svojo nalogo. Težko mi povemo, kaj bomo naredili s tem sredstvi, če niti še nimamo dogovora, koliko jih bomo imeli. In tudi to, da bo leto 2017 vključeno, še ni dogovorjeno. Jaz sem povedala, kaj vse v tem trenutku je na mizi, kaj se lahko zgodi. Kaj dejansko pa se bo zgodilo, bomo pa v nadaljevanju skupaj ugotovili. Ampak vsi si želimo in vsi smo veseli, ponosni na to, da Slovenija raste, da imamo eno od višjih gospodarskih rasti. Številke, ki jih imamo na mizi, so pač dejstva. Ampak jaz nimam niti pravice prejudicirati, kaj bo, če bo, ko bo. Zaenkrat sem povedala, da vse, kar imamo na mizi, so številke, ki so bile dane že leta 2018 na mizo; to je finančni okvir približno v okvirjih, kot je v tej finančni perspektivi. Če mene vprašate, bi se dalo marsikateri postopek poenostaviti, tudi če gledamo to finančno perspektivo za naprej, ampak niti evropska pravila še niso napisana, vi bi pa želeli od mene, da vam povem, kako bodo napisana slovenska pravila na podlagi evropskih pravil. Vse države bomo imele zelo podoben problem, ne samo Slovenija, glede nove finančne perspektive. Jaz tukaj nimam kaj več posebnega dodati. Kot sem vam pa povedala, je za pogajanja o novi finančni perspektivi pristojen Kabinet predsednika Vlade in Ministrstvo za zunanje zadeve. Mislim, da ima naša služba samo enega člana v tej delovni skupini. Kaj smo v tem mesecu in pol naredili? Konec koncev tudi povečali črpanje evropskih sredstev, tudi to je bil eden od korakov. Ne dva meseca, od 7. oktobra do danes je mesec in deset dni. Ampak ko govorite o črpanju evropskih sredstev, jaz predlagam in vedno znova bom predlagala, da sprašujete resorne ministre in ministrice, zakaj na določenih projektih sredstva niso po črpana. SVRK je zadnji v verigi, ki naredi kljukico; in je ne more narediti, če ni pogodba podpisana, če projekt ni izveden, če projekt ni plačan. Šele potem pride na vrsto služba, za katero me sedaj sprašujete. Vsekakor pa je črpanje boljše in višje, kot je bilo pred mesecem in desetimi dnevi.
Hvala lepa. Gospod Černač, imate postopkovni predlog. Izvolite.
Kot vidite, spoštovani kolegice in kolegi, odgovorov ni. Gospa Alenka Bratušek je med drugim tudi podpredsednica Vlade, tako da te odgovornosti ne morete prevaliti na vladni nivo. Ste tudi podpredsednica Vlade, predsednica ene od koalicijskih strank, ki sodelujejo v tej vladi. To, da v funkciji sedanje ministrice te službe niste odgovorni za to področje, ne drži. Finančni okvir je znan, vemo, da 3 milijarde plus, minus nekaj procentov ta finančni okvir bo. To ni nobena neznanka. Na drugi strani vemo, da smo bili zelo slabi pri črpanju evropskih sredstev v tej perspektivi. Prej sem omenil gospoda Sama Jereba, člana Evropskega računskega sodišča, ki je povedal, da je bila konec leta 2018 stopnja črpanja 24,2 %. To je bilo peto leto izvajanja. Če to primerjaš s prejšnjo perspektivo, za katero smo ugotovili, da je bila katastrofalna in jo je druga Janševa vlada reševala leta 2012, je bila ta stopnja v letu 2011, peto leto izvajanja, 37 %. Torej bistveno boljša je bila prejšnja finančna perspektiva, za katero smo zadnje leto pred iztekom izvajali izjemne napore, da smo sredstva lahko do konca počrpali. In še neka prednost je bila takrat, ki je sedaj ni. Takrat smo imeli kar nekaj velikih projektov, kamor smo lahko ta sredstva usmerili. Po tistem, ko ste vi prevzeli vlado leta 2013, ste dober finančni okvir, ki ga je izpogajala druga Janševa vlada 8. februarja 2013, spremenili v takšnem smislu, da je bil večji poudarek večji množici projektov, mehkim vsebinam in tako naprej. Danes je predsednik Vlade v odgovoru na poslansko vprašanje povedal, da teče 4 tisoč 624 projektov. 4 tisoč 624 projektov za 850 milijonov, to je okoli 150 tisoč na vsak projekt. Ali veste, kakšna razdrobljenost je to in kakšno težavo predstavlja zagotovitev ustreznega koriščenja do konca te finančne perspektive preostalih dveh milijard sredstev? Tudi če ti 2 milijardi razporedimo do konca leta 2023, govorimo, da bo treba v naslednjih štirih letih počrpati najmanj 500 milijonov evrov letno. Do zdaj smo jih pa med 100 in 150 milijonov evrov letno. To vse predstavlja na eni strani velikansko težavo za nazaj in predstavlja prepreko za učinkovito pripravo projektov za naprej, o čemer bi morali govoriti danes in v naslednjih mesecih, in na to bi morali biti pripravljeni, pa nismo. Zaradi odsotnosti kakršnekoli vizije, odsotnosti kakršnekoli perspektive, kako in na kakšen način se bo izvajala naslednja finančna perspektiva, je nujno, da v skladu s Poslovnikom Državnega zbora Državni zbor opravi razpravo o tem vprašanju na naslednji seji, ker mislim, da je v odsotnosti ministra, ki bi polno pokrival to področje, ta težava še toliko večja. Ta parlament mora prevzeti neko vlogo, ki jo očitno Šarčeva vlada trenutno ne igra, in mora povedati, kaj in na katera področja od petih ciljnih prioritet, ki si jih je za naslednjo perspektivo zastavila Evropska unija, naj usmerimo svojo energijo, predvsem pa sredstva, da bodo optimalno porabljena v korist ljudi in da bo njihova dodana vrednost čim večja.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo odločali v četrtek v okviru glasovanj. Gospod Ivan Hršak bo postavil vprašanje ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovana ministrica, sprašujem vas: Kakšno je vaše mnenje glede predvidenega ukrepa Agencije za energijo, s katerim namerava podvojiti mesečne stroške samooskrbnim sončim elektrarnam? Takšen ukrep je predviden v noveli Akta o metodologiji za določitev regulativnega okvirja in metodologiji za obračunavanje omrežnine za elektrooperaterje. V skladu s predlogom naj bi se gospodinjskim odjemalcem, ki se samooskrbujejo z električno energijo, obračunska moč povečala kar za dvakratnik priključne moči naprave za samooskrbo; v primeru skupnostne samooskrbe pa za dvakratnik priključne moči naprave za samooskrbo, ki pripada končnemu odjemalcu, skladno s ključem delitve proizvodnje. Se vam kot pristojni ministrici zdi takšen ukrep primeren oziroma pravičen in ali je kot takšen naravnan za dosego zastavljenih ciljev glede deleža obnovljivih virov energije? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Najlepša hvala. Spoštovani poslanec, že sami ste povedali, da za ta akt nisem pristojna jaz kot ministrica, ampak je pristojna neodvisna agencija. Težko posegamo v delo neodvisne, samostojne agencije. Jaz lahko rečem, da se sama s tem ne strinjam. Lahko vam pa tudi povem, da nam je 14. 11. Agencija za energijo poslala dopis. Cel dopis je malo daljši, zato vam bom prebrala samo en stavek: »Ob ponovni preučitvi predloga akta in prejetih pripomb smo se odločili, da za obdobje tekočega regulativnega obdobja ohranimo ureditev, ki smo jo uveljavili z uveljavitvijo omrežniskega akta.« Jaz bi rekla tako, da začasno je ta predlog šel z mize, da pa je Agencija še vedno mnenja, da tudi ti, ki se sami oskrbujejo s sončno energijo, na nek način bremenijo sistem in bi zato nekaj morali prispevati. Kot rečeno, jaz kot ministrica se s tem predlogom ne strinjam. Nimam posebnega vpliva, da bi to lahko naredila drugače, ampak Agencija je v tem trenutku predlog dala z mize, skratka podražitve, povišanja te omrežnine ne bo.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za dopolnitev vprašanja. Izvolite.
Hvala za odgovor, ministrica. Moram reči, da sem zadovoljen. Nikjer nisem rekel, da ste vi tisti, ki lahko; ampak kako vi gledate na to, da bi Agencija za energijo to naredila. Mi lahko še poveste: Do kdaj, do katerega obdobja ne bo spremembe? Mislim, da tam potem nekaj piše. Jaz že razumem, da če so sončne elektrarne za samooskrbo vključene v elektroenergetski sistem, da to operaterjem povzroča določene težave in tudi stroške, ker je treba to zadevo prilagajati; ampak ne more država zdaj kaznovati tistih, ki rešujejo obnovljive vire energije. Da bi dosegali te mednarodne cilje, mednarodne obveznosti, bomo zdaj njih kaznovali. Mi oziroma Agencija za energijo moramo najti drugačen način, kako bo ta sredstva dobila, da bo sistem prilagodila. Ti, ki rešujejo to zadevo v Sloveniji, bi zdaj dobili po glavi. To se večkrat zgodi v naši državi, mislim, da je to nesprejemljivo. Sem vesel, da ste rekli, da tega ne podpirate. Bi mogoče samo odgovorili, do katerega obdobja je zdaj to; potem bom pa naprej spremljal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Jaz sem svoje mnenje povedala. Še enkrat poudarjam, to je v njihovi pristojnosti. Lahko bi to naredili ne glede na vse pripombe, ki jih imamo. Se pa strinjam, da če bi se to naredilo, potem tudi podpiranje teh sončnih elektrarn za samooskrbo nekako nima najbolj smisla. Nimam tukaj točnega podatka, lahko vam ga zagotovim, da vsaj eno leto tega ne bo. Potem pa bomo v tem obdobju videli, kaj agencija namerava. Še enkrat pa poudarjam, da so oni samostojni, oni bi to lahko in lahko naredijo ne glede na mnenje ministra oziroma ministrice. Seveda se pa mi trudimo, tudi ko se sprejema zakonodaja, povedati, kaj je bil cilj sprejetja te zakonodaje. Verjamem, upam, da bomo tudi v prihodnje našli skupni jezik v dobro vseh.
Hvala lepa. Tudi gospod Franc Breznik bo postavil vprašanje ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek. Gospod poslanec, izvolite.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala. Spoštovana ministrica, dvojna ministrica in podpredsednica Vlade! Moje naslednje vprašanje se glasi, v bistvu je tudi del moje pobude, ki sem jo izrazil že v dveh mandatih v Državnem zboru. Gre za hitrejšo železniško povezavo na relaciji Maribor–Ljubljana. Kot veste, kolegi, ki se dnevno, vsaj nekateri, vozite z vlaki v Ljubljano, da je trasa v bistvu še vedno trasa južne železnice. Ravno letos mineva 170 let, odkar je 18. avgusta 1849 v Ljubljano pripeljal vlak in takrat je izstopil iz tega vlaka tudi znameniti Franc Jožef I. Sprašujem ministrico, tudi kot ministrico za razvoj in kohezijo: Ali obstajajo neke namere, da postanemo del te železniške povezave? Imamo avtocesto, ob kateri bi lahko postavili železnico, imamo tri vlake ICS, ki dosegajo hitrosti več kot 250 kilometrov na uro, imamo test, hitrost vlaka celo več kot 207 kilometrov na uro, kjer so Slovenske železnice testirale relacijo Pragersko–Maribor. Kaj nas zadržuje, da ne postavimo ob slovenske avtoceste povezave? Sami ste bili na Kitajskem, kot sem videl. Peljali ste se 350 kilometrov na uro. Slovenija ne potrebuje teh super hitrih železnic, že s sedanjimi vlaki bi lahko povezali recimo Maribor s Celjem, nato Celje morda s predmestjem Ljubljane, kjer bi pobrali to veliko zaledje Domžal, Kamnika in vsega ostalega; in to potovanje bi trajalo približno 45 minut. Cena hitrih prog recimo v Nemčiji se giblje od 15 milijonov do 25 milijonov evrov po kilometru. Menim in predvidevam, da ob slovenski avtocesti, kjer imamo prostorsko načrtovanje, kjer imamo zakupljena zemljišča, da ta cena ne bi smela presegati okoli 17, 18 milijonov evrov po kilometru. Avtocestna razdalja med Mariborom in Ljubljano je približno 120 kilometrov, železnica ima razdaljo 155 km zaradi zastarele proge, ki je nekoč predvidevala tudi večjo porabo vode zaradi parnih lokomotiv in šla na relacijo Litija–Zidani most–Litija in se potem vračala v Ljubljano. Torej vas sprašujem: Ali imate kakršnekoli namere, da začnemo nov ambiciozni projekt tudi v Sloveniji, da postavimo relativno hitro železniško povezavo vsaj na relaciji dveh največjih mest v Sloveniji? Hvala za odgovor, gospa ministrica.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Najlepša hvala, gospod Breznik. Z veliko večino povedanega se strinjam, z eno stvarjo se vsekakor ne strinjam, in to je, da je Celje predmestje Ljubljane. To bo še malo trajalo, da bo tako. To je prva stvar. Druga stvar, verjetno ste me že slišali govoriti o tem, o moji ideji, da ne samo Slovenija, ampak Evropa potrebuje hitro železnico. Po moji oceni je graditi samo 70 ali pa tudi 150 kilometrov hitre železnice premalo, predrago. Treba bi bilo povezati evropske prestolnice s hitro železnico. Jaz sem že v tem državnem zboru rekla, če lahko Kitajci, zakaj ne bi mogli tudi Evropejci. Tudi v tem državnem zboru so mi nekateri – pa zdaj ne bom rekla, če so bili iz vaše poslanske skupine, ker sem pozabila – očitali, da sanjam, ko govorim o hitri železnici v naši državi. Se strinjam, da se ta pobuda prouči, ampak nekoliko v širšem kontekstu, omenjala sem povezavo Benetke–Ljubljana–Dunaj. Tudi zato sem konec septembra imenovala delovno skupino za pripravo predloga dolgoročne vizije razvoja in posodobitve železniške infrastrukture, ki bo v okviru dodeljenih pristojnosti obravnavala tudi to povezavo Ljubljana–Maribor in predlagane ukrepe. Jasno pa želim povedati, ker je bila omenjena prav relacija Maribor–Ljubljana, da bo obstoječa proga v naslednjem letu dokončno obnovljena in da se bomo že v naslednjem letu lahko z novim vlakom od Maribora do Ljubljane ali od Ljubljane do Maribora pripeljali v uri in pol. To je pa že kar primerljivo z vožnjo po cesti. Železniška infrastruktura je bila dolga leta zapostavljena. Velika prioriteta v zadnjih letih je bila tako imenovano TNT-omrežje. Seveda prihajajo na vrsto tudi regionalne proge, morajo priti. V naslednjem letu bo po dolgih petdesetih letih ponovno vzpostavljena proga Ljubljana–Kočevje. Novi vlaki, nov vozni park se bo vozil po teh progah. Ne moremo reči, da se ne dogaja nič; se pa v celoti strinjam z vami, da moramo narediti ambiciozen plan. To ni plan od danes do jutri, ampak je to plan tudi za kakšno desetletje ali še kaj več, kjer bi znali tudi Evropejci zagotoviti našim državljankam in državljanom hitre povezave.
Hvala lepa. Gospod Breznik, želite dopolnitev? Izvolite.
V zadnjih letih, če gledam, ste bili v vladah, bili ste ministrica, imeli smo celo evropsko komisarko za promet. Vse naše sosednje države so se v trenutku odločile za svoje velike infrastrukturne projekte, bili so izdatno plačani, celo do 80 % z evropskimi sredstvi. Evropski rekord pri hitrosti vlakov ima še vedno TGV, na testu je dosegel brez magnetne blazine celo 575 kilometrov na uro, trenutno je rekord na Japonskem na magnetni blazini približno 580, 581 kilometrov na uro. Ker je Slovenija relativno majhna in so kratke razdalje, takih hitrosti ne rabi. Jaz govorim o vlakih srednje hitrosti. Celje seveda ni predmestje Ljubljane, ste me narobe razumeli. Govoril sem o tistih predmestjih okoli Domžal in Kamnika. Da bi imel 2, 3 ali več postajališč pri hitrosti približno 190 do 210 kilometrov na uro, seveda ne pride v poštev, gre za velike gibalne količine in vse ostale zadeve. Še vedno dajem pobudo. Če gledam, kako črpate sredstva, koliko so vaši pogovori, koliko je nastopov v Bruslju, nisem zasledil enega večjega nastopa, pobude na evropskem nivoju, da bi to sprožili. Seveda je treba imeti tudi neko zaslombo politike v Bruslju, imeti nekaj partnerjev, ki bi to podprli. Slovenija to začne delati, dela Avstrija proge, dela Madžarska proge, da ne govorim o Švici, dobro, ni del Evropske unije, čeprav je v Evropi, Švica gradi dnevno kilometer prog. Poglejte, 127 tisoč ljudi vsak dan prihaja z vlakom v Ljubljano, kaj naj rečem, z veseljem sodelujem pri pobudi, ampak želimo, da konkretiziramo in da relativno hitro načrtujemo, ker to je proga ob avtocesti. Progo bi lahko načrtovali ob avtocesti, bila bi relativno poceni in brez velikih filozofij bi lahko to storili.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Vprašanja sicer ni bilo, kaj naj rečem, jaz se lahko strinjam z vami. Preteklosti se ne da izbrisati. Stvari, ki niso bile narejene v preteklosti, se jih ne da narediti. V tem enem letu, ko sem ministrica, smo na področju železnic premaknili kar nekaj stvari, da ne omenjam tudi največjega projekta, to je Divača–Koper. Upam, da ne bo tudi zaradi kakšne stranke v tem državnem zboru tudi ta železniški projekt padel v vodo. Treba je načrtovati, železniški projekti so dolgoročni, dejstvo je, da so tudi dragi. To je dejstvo. In predsedovanje Slovenije je možnost, da tudi hitro evropsko železnico damo na mizo in se o tem pogovarjamo. Verjamem, da bo delovna skupina, ki je bila za to ustanovljena, v doglednem času svoje delo opravila in bom tudi v Državni zbor lahko prišla z informacijo, kako strokovnjaki – ker je kar nekaj strokovnjakov v tej delovni skupini – vidijo možnost razvoja slovenske železniške infrastrukture. Ampak po dolgih letih zapostavljanja je treba povedati, da je v zadnjih treh, štirih letih obnova železniške infrastrukture stekla. Ne bom rekla, da z ne vem kako hitro, veliko dinamiko, ampak je stekla; in tudi to je razlog, da se boste lahko v naslednjem letu iz Maribora do Ljubljane pripeljali v uri in pol. To tudi z avtom ni vsak dan mogoče. In jaz si želim, da bi čim več ljudi uporabljalo železnice, ker s tem zmanjšamo promet na cestah, zmanjšamo zastoje in konec koncev znižamo tudi izpuste v zrak ter tako ugodno vplivamo na podnebne spremembe.
Hvala lepa, gospa ministrica. Gospod Breznik, imate postopkovni predlog.
Hvala za nekatere odgovore. Mislim, da je to res tema, o kateri bi lahko opravili javno razpravo, in da boste to kolegi tudi podprli. Jaz mislim, da je pozitivna tema. Kar se tiče drugega tira, nekih kazanj, kdo bo kriv, mi smo v opoziciji, imate, vsaj do zdaj ste imeli večino, jaz tudi sem pripadnik dela rešitev, ki jih je prof. dr. Duhovnik predstavil. Gre za vrhunske inženirske rešitve, kjer bi tudi ta drugi tir dvignili, spremenili tudi električno napajanje vlakov iz enosmerne napetosti 3 tisoč voltov na izmenično napetost 25 tisoč voltov, kar omogoča večje moči, večjo shrambo energije, večjo rekuperacijo tega vlaka na tem delu. V Sloveniji je problem, da je slovenska tehnična inteligenca vedno nekako skrita ali pa je izven strani odločanja. Tisto, kar pa je pomembno in s čimer se ne morem strinjati z ministrico, pa je naslednje. Prej sem približno govoril o cenah super hitrih železnic v Nemčiji ali pa v naši soseščini, ki stanejo največ do 25 milijonov evrov. Govorim za vlake, ki lahko na uro dosegajo do 300, 350 kilometrov. Torej gre za poseben režim dela, varnosti in vsega, super hitre avtomatike, elektronike in tako naprej; v Sloveniji pa stane drugi tir do sedaj, po sedanjih izračunih brez aneksov skoraj 45 milijonov evrov po kilometru. Zdaj si lahko predstavljate, kaj se v Sloveniji dogaja. In sprašujem, kilometer proge super hitre železnice stane 25 milijonov maksimalno, v Nemčiji celo, odvisno od relacije in zahtevnosti terena, od 15 do 25; v Sloveniji pa stane drugi tir 45 milijonov evrov. To je ta razlika slovenske realnosti in tujine ter konkurence gradbenih podjetij in vsega ostalega. Kolegi, mislim, da boste mojo pobudo podprli, večkrat sem jo že izražal; in da opravimo temeljito razpravo, ali si želimo tak tip železnice; ali po 170 letih – 18. avgusta 1849 je vlak s Francem Jožefom pripeljal v Ljubljano, Štajerci smo ga dobili celo nekaj let prej – postavimo neke nove temelje ambiciozne zelene Slovenije, kjer bi lahko železnice dobile nek primat ravno v tem zelenem preboju in tudi v zelenem prometu. Mislim, da to je pomembna tema in da boste, ko bo glasovanje o tem poslanskem vprašanju in moji pobudi za javno razpravo, to podprli. Najlepša hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo glasovali v četrtek v okviru glasovanj. Gospod Boris Doblekar bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Danes je bilo že kar nekaj poslanskih vprašanj na temo skrbi za starejše, gradnja domov za starejše in tako naprej. Tudi sam imam poslansko vprašanje na to temo, ker se mi zdi, da je tema še kako pomembna. In ker smo skozi leta zanemarjali to področje in je problematika vedno bolj pereča, v celotni državi 11 tisoč čakajočih in tako naprej, se bom osredotočil na gradnjo domov, in sicer na en primer slabe prakse, za katerega upam, da se v Sloveniji ne bo nikoli več zgodil. Da bo ministrstvo oziroma ministrica na te stvari gledala malce drugače, kot se je to gledalo doslej. V občini Litija smo se sami z občinskim proračunom lotili gradnje doma za starejše občane. To je bil velik socialnovarstveni center, medgeneracijski center, kjer je noter dom za starejše občane z 92 posteljami, 17 varovanimi stanovanji in tudi varstveno-delovni center. Za vse to bi mogla poskrbeti država. Ker pač ni, smo glede na to, da je bilo takšno povpraševanje na občini, poskrbeli za to sami iz lokalnega občinskega proračuna, za katerega pa vemo, da znaša okoli 11, 12 milijonov. Ta kompleks pa je stal krepko čez 12 milijonov. Mi smo takrat prosili državo za pomoč, pa je treba povedati, da država ni našla posluha za to. Nadejali smo si 7 milijonov evrov pomoči, pri tej gradnji te pomoči ni bilo od nikjer. Celo problematiko so povzročali na ministrstvu s tem, da so zahtevali pogoje gradnje in kaj vse mora biti. Kasneje je tudi Dom Tisje, ki je javni zavod v lasti države, kompliciral in se ni hotel v ta dom niti vseliti. Zanima me: Ali bo država v prihodnje pomagala občinam, ki se bodo same lotile takih projektov? Predvsem me zanima: Ali država sploh podpira takšen projekt, kot smo ga imeli v Litiji, da smo sami zgradili dom za starejše in varstveno-delovni center? Ker zadnje čase tudi poslanci iz vseh političnih strank venomer opozarjamo na to, da je treba resno pristopiti k tej težavi, to je institucionalnem varstvu za starejše občane, ali se lahko nadejamo kakršnekoli pomoči s strani države za nazaj? Recimo za primer, da se odkupi ta objekt ali pa del tega objekta, saj je 7 milijonov evrov za takšen proračun velika številka. Hvala za odgovor. Bom pa še v nadaljevanju zastavil podrobna vprašanja.
Hvala, gospod poslanec, za vaše vprašanje. Gospa ministrica mag. Ksenija Klampfer, prvih pet minut je vaših. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, in hvala lepa za to vprašanje. Danes sem že odgovorila na tri enaka poslanska vprašanja, in sicer kako bomo reševali težave z institucionalnim varstvom. Mogoče uvodoma na kratko še enkrat ponovim, na različne načine se bomo tega lotili. Eden od teh je absolutno tudi to, kar zdaj prioritetno in pospešeno pripravljamo v novem operativnem programu, da bi lahko zagotovili evropska sredstva za gradnjo infrastrukture, torej za gradnjo domov za starejše, poskušali bomo z javno-zasebnim partnerstvom. Občine se obračajo na nas, tudi na način, da pomagajo z zagotavljanjem komunalno opremljenih zemljišč. Iskali bomo vse možne rešitve. Z zagotavljanjem dodatnih sredstev za investicije v proračunu, kot rečeno, v letošnjem letu namenjamo 5 milijonov in v naslednjem letu 5 milijonov evrov. V preteklih letih ni bilo sredstev za investicije, v letu 2016 samo 345 tisoč, v letu 2017 nič; in nabralo se je veliko potreb po investicijah. To bo zelo težko v kratkem času nadoknaditi, bi bil pa fokus na evropskih sredstvih. Glede vprašanja, ali bo lahko Ministrstvo zagotavljalo poplačilo za nazaj, iskreno lahko na tem mestu povem, da trenutno bomo poskušali res vsak evro zagotoviti za pridobivanje novih kapacitet, kajti trenutno bi potrebovali vsaj tisoč novih postelj. V Sloveniji je čakalna vrsta vsak mesec daljša in to so ti glavni izzivi, s katerimi se bodo, bomo spopadali v prihodnje. Če pa odgovorim še na vaš konkretni primer, ki ga izpostavljate v Litiji, imam informacijo, da se je vodstvo zavoda skupaj z županom že dobilo z našimi na ministrstvu. Iščejo se rešitve, trenutno so na mizi tri. Katera bo prava, je v tem trenutku težko zagotoviti, sem pa prepričana, da se bo poskušala najti tista prava pot, kajti vsem je v interesu, da se seveda zadeve rešijo. Hvala lepa.
Hvala, gospa ministrica. Gospod poslanec, imate možnost zahtevati dopolnitev odgovora. Izvolite.
Ja, vsekakor. Hvala, ministrica, za te odgovore. Seveda sem želel še bolj konkretne odgovore oziroma nekaj več upanja. Ker pravite, da ni bilo v tistem obdobju denarja, smo se sami lotili tega problema. Kar je zatečenega stanja, slabega ravnanja države na tem področju, da se je občina v tistem času lotila tako smelega načrta, kot se ga je občina Litija, in za to dala toliko sredstev, za kar nam seveda ni bilo žal, ker vemo, za kaj smo dali za sredstva, mislim, da ne bi smeli zdaj tistega obdobja kar pozabiti, kot da ga ni bilo, da ga kar zbrišemo, ampak smo takrat sami reševali. Očitno bo država po teh pritiskih, ki se izvajajo vsakodnevno, zdaj le pristopila malo bolj resno k tej težavi. In mislim, da to za nazaj kar tako spregledati, da to ne gre. Še enkrat bi vprašal: Ali je država podpira oziroma ali lahko izjavite, da je država zadovoljna s tem, da smo sami šli v ta projekt? Kar se tiče najemnine, mi tudi subvencioniramo najemnine, plačujemo tudi subvencije našim varovancem in na tem področju bo treba sigurno nekaj narediti. Naš občinski proračun ni tako visok, da bi si lahko privoščili, se kreditirali in plačevali tako visoke obresti. In me še enkrat zanima vaš pogled na to: Ali boste kaj pomagali pri rešitvi te težave, te tegobe; tudi pri pogovorih? Pravite, da se že tudi župani pogovarjajo z ministrstvom, da bomo prišli do neke pametne rešitve, da ne bo vso to breme nosila zgolj občina, saj je to v prvi vrsti v domeni države. Tukaj vas res lepo prosim za vaše mnenje in tudi za vašo podporo. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za dopolnitev vprašanja. Prav gotovo je zelo pohvale vredno, da je občina tukaj priskočila državi velikodušno na pomoč z gradnjo takšnega centra, kot je v Litiji. Ne zatiskam si oči pred nastalim problemom, sem z njim seznanjena in, kot rečeno, vem, da pogovori na ministrstvu že potekajo. Na mizi so tri rešitve. Upam, da se bo ena lahko realizirala, na tem mestu trenutno težko govorim o že konkretnih zavezah, vsekakor bomo pa poskušali, kar je v naši moči, da k temu konkretnemu projektu tudi pristopimo, predvsem pa da v prihodnje na občinah, sploh takih manjših, ki imajo manjše proračune, do takšnih zagat ne bi prihajalo. Sigurno je to ena praksa, ki nas je nekaj naučila, tako da bomo z večjim razmislekom oziroma na druge načine poskušali najti rešitve. Hvala lepa.
Hvala, gospa ministrica. Kljub vsemu vidim, da je proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala, ministrica, tudi za te upanja vredne besede in tudi za to, da smo končno prvič dobili tudi s strani države pohvalo, zahvalo ali pa neko dobro besedo za to, da se je lokalna skupnost, torej vsi davkoplačevalci, da smo se sami lotili odprave težave institucionalnega varstva. Mi v Litiji imamo trenutno več kot 50 čakajočih, ta dom starejših je popolnoma poln, do zadnje postelje, in tudi povpraševanje okrog Litije, proti Ljubljani, proti Štajerski je ogromno. Mislim, da je to taka problematika, ki res potrebuje neko širšo razpravo. Tudi na moje poslansko vprašanje in na odgovor ministrice, ki je sicer nekako poln upanja, da se bodo stvari nekako rešile v pozitivno smer oziroma da bo država le morda z nekimi ukrepi glede Doma Tisje, ki je javni zavod v lasti države, pozitivno pristopila k reševanju te trenutne situacije, ko občina subvencionira najemnino. In ker je ta primer za starejše seveda odličen primer dobre prakse in hkrati za državo primer zelo slabe prakse, res pričakujem, da bi odprli tudi širšo razpravo in dejansko preprečili, da se v prihodnje kaj takega več ne bi zgodilo. Ker pa je ta problematika dolgotrajne oskrbe tako pereča in ker je bilo tudi veliko poslanskih vprašanj danes na to tematiko, ki se jo vsi seveda zelo zavedamo; in vsi z veliko, nadzvočno hitrostjo, z večjo hitrostjo kot drvi vlak iz Maribora v Ljubljano, drvimo proti tisti meji, proti tisti starosti, ko bomo tudi sami enkrat na tem, bi res predlagal, da opravimo širšo razpravo in morda s pomočjo razprave ter s pomočjo vprašanj in odgovorov dobimo le neke odgovore in tiste prave rešitve, ki bi tudi državi pomagale pri nadaljnjem ravnanju, kar se tiče dolgotrajne oskrbe starejših. V skladu s Poslovnikom predlagam, da na naslednji seji opravimo razpravo o tem problemu in odgovoru ministrice ter prosim za podporo. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. O vašem predlogu glasujemo v četrtek v okviru glasovanj. Gospa Violeta Tomić, vi pa imate vprašanje kar za dva ministra, in sicer za ministra za zunanje zadeve dr. Mira Cerarja ter ministrico za infrastrukturo mag. Alenko Bratušek. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Ministrica, minister ter kolegice in kolegi. V Odloku o strategiji prostorskega razvoja Slovenije je tretja prometna os opredeljena kot cestna povezava, ki se od avstrijske Koroške preko Slovenj Gradca in Velenja navezuje na avtocesto pri Celju ter se nato nadaljuje proti Novemu mestu in naprej proti Karlovcu oziroma navezavi na avtocesto Zagreb–Reka. Ta investicija je vključena v Resolucijo o nacionalnem programu razvoja prometa v Republiki Sloveniji za obdobje do leta 2030. Plansko podlago za južni del tretje razvojne osi predstavlja Uredba o državnem prostorskem načrtu (DPN) za državno cesto od avtoceste A2 Ljubljana–Obrežje pri Novem mestu do priključka Maline, ki je bila sprejeta 21. decembra 2012 in Uredba o državnem prostorskem načrtu za državno cesto od priključka Maline do mednarodnega mejnega prehoda Metlika in do priključka Črnomelj jug, ki je bila sprejeta 7. decembra 2017. Vse od takrat, od leta 2017 čakamo na določitev stične točke med Slovenijo in Hrvaško na mednarodnem mejnem prehodu Metlika, zato se tudi DPN konča nekaj deset metrov pred mejo. Prav tako je treba določiti tudi stično točko med Slovenijo in Hrvaško na mednarodnem mejnem prehodu Vinica, za katerega pa še ni izdelan DPN. Določitev te stične točke med Slovenijo in Hrvaško je za prebivalce Dolenjske in Bele krajine je ključnega pomena, saj to potem pomeni, da je tretja razvojna os jug del mednarodne povezave, ker se navezuje na Hrvaško, to je na avtocesto Zagreb–Reka in avtocesto Zagreb–Split, ter Bosno in Hercegovino, to je Unsko-sanski kanton. S tem pa je po našem mnenju možnost sofinanciranja gradnje te ceste z evropskimi finančnimi sredstvi. In v zvezi s tem sprašujem zunanjega ministra: Ker smo v Beli krajini v času vaše vlade kot edino investicijo dobili najprej rezilno žico, zdaj pa panelno ograjo, me zanima, zakaj še do danes niste skupaj s hrvaškimi kolegi določili stične točke teh dveh avtocest? Prebivalce Bele krajine tudi zanima: Ali je mogoče razlog za to v hrvaškem neupoštevanju arbitražne sodbe? Vendar vas moram opomniti, da s tem Hrvatom prav nič ne škodite, kajti oni imajo zelo dobro avtocestno povezavo; s tem škodite izključno prebivalcem jugovzhodne regije, ki so že tako ali tako zapostavljeni na vseh področjih. Nova varna cestna povezava z ostalo Slovenijo bi omogočila, da bi mladi ostali in zagnali razvoj Bele krajine. Pozneje bom pa nadaljevala še za ministrico, prosim.
Hvala, gospa poslanka. Gospa ministrica, gospod minister, skupaj imata na razpolago 5 minut. Izvolita.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana poslanka! Naj vam pojasnim, da Ministrstvo za zunanje zadeve, ki ga tu predstavljam, ne določa stičnih točk infrastrukturnih objektov, pač pa zgolj sodeluje v postopku določanja, ki je del opredelitve celotnega objekta na meji, kar pa je v pristojnosti nosilca projekta. Tu mi igramo pomožno vlogo, glede glavne vloge pa bo spregovorila kolegica ministrica Bratušek. Na omenjenih območjih ni razhajanj glede poteka meje, o katerih bi odločala arbitraža, in zato ne pričakujemo večjih zapletov pri določanju stične točke. Ministrstvo za zunanje zadeve bo v okviru svojih pristojnosti sodelovalo v teh postopkih, ko bodo le-ti v potrebni fazi. Bomo sodelovali skupaj z resornim ministrstvom. Tudi mi si seveda želimo, vsakdo si želi, da bi te ceste bile tudi čim prej zgrajene. Odločitev za postavljanje zaščitno-tehničnih ovir je odraz stanja na področju ilegalnih migracij, kot veste, ki jih Slovenija kot odgovorna članica šengenskega območja v dobro celotne Evropske unije, skladno z načeli varovanja zunanje meje šengenskega območja, nadzira in preprečuje. Predloge za postavitev teh zaščitno-tehničnih ovir dajeta policija in Ministrstvo za notranje zadeve, medtem ko Ministrstvo za zunanje zadeve zgolj sodeluje pri določanju trase postavitve na območjih z zapletenim ali drugače občutljivim potekom državne meje. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Gospa ministrica, izvolite.
Čeprav ustno še nisem dobila vprašanja, verjamem, da poslanka ne bo nasprotovala temu, da na tisto, kar smo dobili pisno, skušam odgovoriti, pa potem dopolnimo. Kot je povedal že kolega Cerar, stična točka tretje razvojne osi na jugu še ni določena, potekajo pa pogovori s sosednjo Hrvaško. In lahko rečem, da bomo vsekakor načrtovali takšno prometno povezavo, ki bo služila ljudem, prometnim potrebam tega območja in tudi čezmejnim povezavam. O tretji razvojni osi na splošno govorim na vsakih poslanskih vprašanjih, tudi danes bom, tudi vaš kolega mi postavlja vprašanja. Jaz lahko še enkrat zatrdim, da je tretja razvojna os vsekakor, absolutno prioriteten, velik infrastrukturni projekt. Na mizi imamo tudi poroštveni zakon, ki bo opredelil oziroma zagotovil cenejše vire financiranja tudi za ta delček južnega dela tretje razvojne osi. Seveda ta projekt ni poceni, to je prva stvar. Če pa se osredotočim na tretjo razvojno os jug, o kateri me vi sprašujete, lahko rečem, da bo gradnja potekala od A2 pri Novem mestu do Malin in naprej do Metlike in Črnomlja. Gradnja do Revoza je pred vrati in naj bi bila končana leta 2023, v tem času bo investitor, to je Dars, pripravil projektno dokumentacijo za odsek od Revoza do Malin, ki ga načrtujemo končati v letih 2026–2027. In dejstvo je, da bodo lahko z izgradnjo tega odseka prebivalci Bele krajine bistveno hitreje dostopali do avtocestnega križa. Ostalo pa mogoče v nadaljevanju.
Hvala, gospa ministrica. Gospa poslanka, imate možnost zahtevati dopolnitev odgovora. Izvolite.
Ja, seveda. Župani Novega mesta in Bele krajine so dobili dopis, da ministrstvo zavrača projekt z utemeljitvijo, da omenjeni projekt kljub jasnim izhodiščem v strateških dokumentih za razvoj prometa in prometne infrastrukture trenutno nima nosilca, zato so načrtovane aktivnosti, ki so bile dogovorjene s protokolom o načrtovanju in izgradnji južnega dela tretje razvojne osi z dne 6. 10. 2017, v fazi mirovanja. Moram reči, da je to za jugovzhodno regijo popolnoma nedopustno. Res je, da so bili Korošci glasni, Belokranjci ponavadi niso. Zato vas sprašujem: Ali je že izdelana študija možnih scenarijev izgradnje nove cestne povezave na koridorju južnega dela tretje razvojne osi za odseka Maline–Metlika in Maline–Črnomelj–Vinica? Ali je izdelan terminski plan priprave in izvedbe projektne dokumentacije za prioritetne odseke Maline–mednarodni mejni prehod Metlika–Črnomelj jug? Če ne, zakaj ne? Katere ukrepe boste sprejeli, da bo terminski plan sprejet v letu 2019? Imamo še zelo malo časa, ker se leto izteka. Kdaj boste naročili izdelavo državnega prostorskega načrta za prostorsko umestitev cestne povezave Črnomelj jug–Vinica s stično točko na meji pri Vinici? Ali se zavedate, da je Bela krajina s skrajno neprimerno cesto visokega tveganja čez Gorjance ali pa po partizanki popolnoma odrezana od preostalega dela Slovenije, kar onemogoča njen razvoj in investicije; to pa posledično sili mlade, da se izseljujejo v večja in bolj dostopna mesta. Hvala za vaše odgovore.
Hvala, gospa poslanka. Gospa ministrica, izvolite.
Najlepša hvala. Vsekakor se zavedam in neštetokrat sem že tukaj poudarila, da to je prioriteta. Dejstvo pa je, da v tem delu dokumentacija ni pripravljena do te faze, da bi lahko šli v državni prostorski načrt, da bi lahko do konca leta 2019 naredili terminski načrt. Projekti na severnem delu so bistveno bolj pripravljeni. Pa tudi tukaj lahko vidite, spoštovana poslanka, da ko pridemo čisto do konca, imajo nekateri idejo, kako bi traso spreminjali pa projekt spet zamikali za deset in več let. Dilema, okrog katere se pogovarjamo in je po vsej verjetnosti tudi razlog za dopis, ki ga sicer ne poznam in o katerem mi govorite, je ta, da se bo treba odločiti glede cestninjenja; ali je to cestninska cesta, ni cestninska cesta. Če bo padla odločitev, da bo celotna tretja razvojna os cestninska cesta, potem se ve, kdo je investitor, to bi lahko bil Dars. Ampak za ta del, o katerem se zdaj midve pogovarjava, to še ni natančno določeno oziroma dorečeno. Zato verjetno v tem dopisu piše, da bo najprej treba sprejeti odločitev, ali cestninska cesta ali ne bo cestninska cesta, to je pa to. V letu 2019 je nemogoče sprejeti terminski plan; povedala pa sem, v katerem delu se v južnem delu tretja razvojna os gradi, seveda ob pogoju, da bomo v Državnem zboru dobili potrditev poroštvenega zakona. Drugače bo pač tudi ta delček, v narekovajih, padel v vodo oziroma bo treba iskati nove vire financiranja.
Hvala, gospa ministrica. Ni želje po proceduralnem predlogu. Šalim se. Gospa poslanka, izvolite. Vedno dobite besedo, kadar le želite.
Spoštovani predsednik, vi ste en šaljivec. Seveda želim, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o tem, kajti ministrica je dejala, da o tem delu dokumentacija še ni pripravljena do te faze, da bi lahko projekt začeli leta 2019. Vaš predhodnik minister Gašperšič, ki je žal prestal našo interpelacijo, je rekel pred petimi leti, da je to najdlje izpeljan projekt, da potrebuje samo denar za gradbeno dovoljenje. In takrat smo se pogovarjali, da ko bodo okoli Revoza delali obvoznico, bi lahko zemljino celo kopali in delali tunel pod Gorjanci. Takrat je s kohezije dobil sredstva, preverite na svojem ministrstvu, v vrednosti, ne držite me za besedo, okoli 3 milijone štiristo za to dovoljenje. Točno za ta odsek jugovzhodne, ki je bil najdlje speljan. Tukaj je ogromno tranzita, tu so tovornjaki, turisti, delavci, ki se vračajo na jug. Ta odsek je zelo pomemben in žal mi je, da ne veste za dopis, ki ste ga dobili 9. 9. 2019, ministrica mag. Alenka Bratušek. Poiščite, na ministrstvu se vam je mogoče kje izgubilo. Če ne bi izpostavila tega dopisa, verjetno tudi ne bi vedeli, o čem govorim. Mislim, da je treba razpravljati o tem, ker očitno se neke stvari pri nas malo pometejo pod preprogo. Ko smo govorili o zakonu o poroštvu, sem slišala s tega koalicijskega konca – Joj, a nimajo prebivalci Koroške in Bele krajine pravice, da so povezani? Imajo. O Belokranjcih nihče, razen takrat, ko je treba dvigniti kakšno roko, nikoli ne spregovori. Veste, ceste so zelo slabe. Še ko smo bile v klubu parlamentark, sem poskušala peljati skupino parlamentark v Belo krajino, da vidijo, o čem se sploh pogovarjamo. In to seveda z avtom, kajti z vlakom traja več kot 3 ure in pol, če potujemo Ljubljana–Metlika. Čez Gorjance vam bo pa precej slabo pa vozili se boste za tovornjaki. Ampak nisem uspela dobiti poleg mene dveh poslank, se pravi da bi šle mogoče tri. Zato vas res prosim, da na naslednji seji opravimo razpravo o tem in da nikakor jugovzhodne regije ne pustimo tako zadaj, kot je že zdaj. Že zdaj je zelo nerazvita, mladi se masovno izseljujejo, ni investicij; kajti kdo bo investiral nekje, kjer mu eno padlo drevo lahko prepreči, da pripelje svoje stvari, ko je pod penali, do Ljubljane. Da ne govorim, da je zelo težko priti tudi na jug. Ja, prosim, imam zahtevo za javno razpravo. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Na povsem nešaljiv način bomo glasovali v četrtek v okviru glasovanj. S tem prehajamo na naslednje poslansko ustno vprašanje. Gospod Samo Bevk, imate vprašanje za ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Gospod minister, najprej se vam zahvaljujem za odgovor na pisno poslansko vprašanje, kjer ste mi odgovorili glede vzdrževanja nezalitega dela rudnika in monitoringa, ne pa glede sanacije rudarske škode v Idriji. Zaradi dolgoletnega rudarjenja je treba zavarovati območje neposredno nad rudnikom živega srebra v Idriji in obvarovati mesto Idrija pred posledico posedanja in drugimi posledicami, ki so nastale zaradi dolgoletnega rudarjenja in se odražajo v rudarski škodi, nastali v vplivnih območjih rudnika. Na podlagi Zakona o preprečevanju posledic rudarjenja v rudniku živega srebra Idrija in Zakona o rudarstvu se izvaja dejavnost vzdrževanja nezalitega dela jame, monitoringa vplivnih območij ter sanacije rudarske škode. Zaradi stalnega posedanja zemlje nad rudarskimi rovi je treba stalno izvajati monitoring v skladu z Zakonom o rudarstvu, prečrpavati podzemno vodo v rovih in sanirati poškodovane stavbe. Zaradi preteklega izkoriščanja rudnin v rudnikih v zapiranju je treba vzdrževati ustrezno urbano okolje pred ostalimi posledicami preteklega rudarjenja, ki se odražajo v rudarski škodi in zdravstvenem stanju nekdanjih rudarjev. Spoštovani gospod minister, tako se glasi utemeljitev proračunske postavke Zapiranje rudnikov in sanacija rudarske škode v okviru državnih proračunov za leti 2020 in 2021. Zato vas sprašujem: Koliko sredstev je v proračunih za leti 2020 in 2021 predvidenih za sanacijo rudarske škode v Idriji? Že vnaprej se vam zahvaljujem za vaš odgovor. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, pet minut je vaših. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovani poslanec gospod Samo Bevk, spoštovani poslanke, poslanci! Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo se zaveda pomena zavarovanja območja neposredno nad rudnikom živega srebra v Idriji in širše, to je samega mesta Idrija. Zato je bil leta 2011 ustanovljen Center za upravljanje z dediščino živega srebra Idrija, ki bo po dokončni likvidaciji rudnika živega srebra Idrija prevzel zaposlene ter dejavnost vzdrževanja nezalitega dela jame in monitoringa. Po sklepu Vlade Republike Slovenije iz leta 2014 sta financiranje dolžna zagotoviti Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo ter Ministrstvo za kulturo. Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo za vzdrževanje nezalitega dela rudnika in monitoring. In v preteklih letih je ministrstvo zagotavljalo po 480 tisoč evrov na leto, letos pa zaradi uskladitve plač 490 tisoč evrov. Enako ima ministrstvo za leti 2020 in 2021 za monitoring in vzdrževanje predvidena sredstva v višini 490 tisoč evrov na leto. Vzdrževanje nezalitega dela rudnika zajema jamsko vzdrževanje in prečrpavanje podtalnice. Monitoring pa zajema: vizualni monitoring, geodetski monitoring, geomehanski monitoring, okoljski monitoring in monitoring podtalnice. Ministrstvo tako financira 9,5 zaposlenih, ki delajo na vzdrževalnih delih in monitoringu. V primeru izrednih dogodkov, na primer plaz, zalitje, zasutje, pa bo ministrstvo ravnalo kot dober gospodar in zagotovilo dodatna namenska sredstva. V pogodbi pa niso specificirana posamezna dela med nami in med Centrom, temveč se pogodba sklicuje na program dela Centra, torej na vzdrževanje nezalitega dela rudnika in monitorig. Morebitne rudarske škode, o katerih vi govorite, na objektih in okolju, MGRT neposredno več ne financira. Pred sedanjo ureditvijo, ko so bili rudniki še aktivni, je ministrstvo zagotavljalo del sredstev za pokrivanje tako imenovane rudarske škode, nastale na objektih. Z likvidacijo rudnikov ne obstaja več subjekt, ki bi škodo neposredno povzročal. Pogoj za dokončno likvidacijo rudnika je bila namreč tudi dokončna sanacija okolja in objektov. Hvala.
Hvala, gospod minister, za vaš odgovor. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Hvala tudi vam, gospod minister, za odgovor. Rudarske škode ste se dotaknili zgolj na koncu. Seveda je dejavnost, ki jo izvaja Center za upravljanje z dediščino živega srebra, posebnega družbenega pomena in se dela v skladu z letnimi programi dela; ima pa nalogo, da zavaruje okolje, da izvaja ukrepe za preprečitev naravnih nesreč zaradi trajnega prenehanja rudarjenja in druge naloge, povezane z zagotavljanjem varnosti za ljudi in okolje. To je tudi njegova naloga. Vlada oziroma vaše ministrstvo, kot ste sami povedali, že nekaj let po likvidaciji podjetja ne namenja več nobenih sredstev za sanacijo rudarske škode, kljub temu pa se izvaja monitoring. Poročilo o ponovnem inženirsko-geološkem kartiranju terena nad idrijskim rudiščem v oktobru 2018 obravnava že popisane pojave v letu 2011, ki v večini niso bili sanirani do časa ponovnega kartiranja, in tudi novonastale terenske spremembe. V poročilu so opisani pojavi plazenja, različni zdrsi, hidrološki problemi in drugi pojavi, ki ponekod ogrožajo prebivalce in infrastrukturo. V poročilu so podani tudi predlogi za sanacijske ukrepe. Občina Idrija bo zato pripravila novelacijo projekta rudarske škode in z novim projektom od Vlade Republike Slovenije zahtevala nadaljevanje sanacije rudarske škode v mestu Idrija. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, želite odgovoriti?
Hvala. Sedaj tako, kot sem povedal. Ministrstvo vsako leto glede na sprejet in potrjen program dela Centra za upravljanje z dediščino živega srebra Idrija sklene s Centrom pogodbo o vzdrževanju nezalitega dela rudnika in monitoringu vplivnih območij. To, zakaj morebitne rudarske škode ni več v pogodbi, sem že prej povedal. Drugo, delovanje Centra financira Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo. Ministrstvo za kulturo pa skladno z njegovim področjem delovanja financira rudnik, v letu 2019 ima namenjenih 160 tisoč evrov za dva in pol zaposlena, programske stroške in stroške poslovanja. Še nekaj o rezultatih meritev in analiz, vzeto iz poročila Centra za upravljanje z dediščino živega srebra Idrija o rezultatih meritev in analiz, ki kažejo, da so v okviru pričakovanih že nekaj let bolj ali manj konstantni, ter potrjujejo, da se onesnaženost zraka v Idriji in okolici zmanjšuje. Koncentracija živega srebra v zemlji ostaja na ravni preteklih let, rezultati so primerljivi z vrednostjo, izmerjeno v zadnjem petnajstletnem obdobju, ko se je končalo pridobivanje in predelava živega srebra oziroma živosrebrne rude. Z raziskavami, opazovanji in meritvami je treba nadaljevati, saj ekoloških posledic rudarjenja in vpliva starih rudarskih bremen na okolje v Idriji trenutno ni mogoče odpraviti; pač pa lahko z ustreznimi sanacijskimi programi njihov vpliv na okolje in zdravje ljudi zmanjšamo. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gremo na 42. od 61 poslanskih vprašanj. Besedo imate gospod Igor Zorčič za ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenijo Klampfer. Saj ne bo težko vprašanje. Izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovani ministrici, spoštovani ministri, kolegice, kolegi! K današnjemu vprašanju me je spodbudila nedavna debata, ko smo v tej hiši se pogovarjali o medkrajevnem linijskem prometu. Če se spomnimo, je tekla debata o tem, kdo vse naj bo upravičen do brezplačnega medkrajevnega linijskega prometa. In veseli me, da je Državni zbor podprl predlog Stranke modernega centra, da se brezplačni prevoz uvede tudi za vojne veterane. S poglabljanjem zgodovinskega spomina na nastanek države se vedno znova aktualizira vprašanje vloge in pomena veteranskih organizacij, takrat so se nekateri tudi spraševali, zakaj bi nekaterim dopustili možnost brezplačnega prometa. S priznavanjem teh organizacij in predvsem primernim odnosom do veteranov se namreč država nekako oddolži posameznikom, ki so v preteklosti služili državi, bodisi so se borili za njo bodisi kako drugače pomagali v kakšnih ključnih trenutkih. Odnos do veteranov je tako dober pokazatelj odnosa do nacionalne zgodovine, do njenega spoštovanja in tudi do priznanja vloge posameznikov – tistih, ki so člani ali pa tudi ne veteranskih organizacij – pri nastanku države pri nas in tudi pri osamosvojitvenih procesih. Ključni predpis, ki prepoznava pomembno vlogo vojnih veteranov in iz nje izhajajočih pravic, je Zakon o vojnih veteranih. Mogoče na tem mestu ni odveč omeniti še Zakona o vojnih invalidih in Zakona o žrtvah vojnega nasilja. Pa vendarle veteranske organizacije opozarjajo, da bi vsaj Zakon o vojnih veteranih moral biti deležen določenih sprememb, saj se pri uresničevanju nekaterih določb pojavljajo težave, na primer pri pridobivanju statusa veteranskih organizacij ter pri določanju pogojev za pridobitev statusa vojnih veteranov. Teh odprtih vprašanj je še več. Zanima me: Ali ste seznanjeni s temi pobudami za spremembo veljavne zakonodaje s strani veteranskih organizacij? Kako boste pristopili k reševanju njihove problematike? Ali so predvidene kakšne normativne spremembe oziroma na kakšen način boste preučili in oblikovali možne predloge sprememb na področju varstva vojnih veteranov? Hvala lepa.
Gospa ministrica, pet minut je vaših. Izvolite.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Hvala za vprašanje. Vojnim veteranom se po Ustavi Republike Slovenije zagotavlja posebno ustavno varstvo. Slednje se uresničuje v okviru Zakona o vojnih veteranih. Spoštujemo in zavedamo se doprinosa vojnih veteranov k uspehu osamosvojitvenih procesov in samostojnosti Republike Slovenije. Drži, da je bila temeljna zakonodaja že večkrat spremenjena in dopolnjena, kot zadnje v širšem obsegu z določitvijo novih kategorij vojnih veteranov v letu 2006. S spremembo v letu 2014 pa so nevladne organizacije, ki uresničujejo javni interes, na področju vojnih veteranov prešle pod pristojnost Ministrstva za obrambo. Ministrstvo je seznanjeno s pobudami s strani veteranskih organizacij glede predlogov po določitvi novih pogojev za pridobitev statusa vojnih veteranov in tudi glede pridobivanja statusa nevladne organizacije na tem področju. Ministrstvo se je že sestalo s predstavniki nekaterih nevladnih organizacij in za nadaljevanje dela je bila že ustanovljena posebna delovna skupina, v kateri so predstavniki nevladnih organizacij, to so Združenje Sever, Zveza veteranov vojne za Slovenijo, Zveza združenj borcev za vrednote NOB Slovenije, in predstavniki ministrstev, to je ministrstva za delo, ministrstva za obrambo in ministrstva za notranje zadeve. Delovna skupina se bo sestala že takoj v začetku meseca decembra, ravno s ciljem preučitve in oblikovanja možnih sprememb na področju varstva vojnih veteranov. Hvala lepa.
Hvala, gospa ministrica. Ugotavljam, da vas ne želijo spraševati naprej, zato prehajamo na 43. poslansko vprašanje. Poslanec Boštjan Koražija bo postavil vprašanje ministru za notranje zadeve gospodu Boštjanu Poklukarju ter ministrici za pravosodje gospe Andreji Katič. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. V zadnjih dveh mesecih sta nas v Sloveniji pretresla dva nasilna napada na istospolne osebe in skupnost LGBTI s homofobnim ozadjem. To sta bila napada v Murski Soboti na istospolno osebo in na Klub Tiffany v Ljubljani. To je bil tudi opomin oziroma opozorilo, da vseeno nismo tako vključujoča družba, kot se stalno predstavljamo, tudi dostikrat na zunaj. Evropska komisija proti rasizmu in nestrpnosti, ki deluje pri Svetu Evrope, je v svojem poročilu za Slovenijo za obdobje od 2014 do 2018, ki je bilo sprejeto spomladi letos, poudarila, da ima Slovenija resen problem, ker ne preganja sovražnega govora. Tega obravnavamo zgolj kot vznemirjanje javnosti, ne pa kot grožnjo varnosti in miru, kar v resnici je. Povedano drugače, šele ko sovražni govor neposredno ogrozi javni red in mir, ga je tudi mogoče preganjati. Kar pa posledično pomeni, da imamo pomembno vrzel v zakonodaji, ki pomeni sistemsko nekaznovanje in nepreganjanje; oziroma sistemsko dopuščanje sovražnega govora. Kot istospolna oseba in kot poslanec Državnega zbora sem tudi sam izkusil veliko napadov sovražnega govora, politične homofobije ter tudi poskusov fizičnega obračunavanja. Od sovražnosti v besedah do sovražnih dejanj in fizičnih napadov je žal le majhen korak, zato postavljam vprašanje obema ministroma, gospe ministrici in gospodu ministru. Zanima me: Ali policija poleg primerov fizičnega nasilja nad skupnostjo LGBTI in istospolnimi osebami preiskuje tudi širjenje in spodbujanje nestrpnosti oziroma hujskanje k stopnjevanju nasilja nad pripadniki LGBTI? Koliko prijav ste prejeli? Koliko postopkov ste začeli po uradni dolžnosti? Koliko postopkov od začetih ste zavrgli? Koliko jih je začelo procesiranje na tožilstvu, koliko od procesiranih se je končalo z obsodbo? Koliko teh sodb je bilo tudi pravnomočno potrjenih in koliko pravnomočnih sodb je bilo tudi dejansko izvedenih? Ali se sploh vodijo evidence oziroma statistike kaznivih dejanj iz sovraštva na osnovi osebne okoliščine žrtve, v tem primeru spolne usmerjenosti in spolne identitete? Katere dejanske aktivnosti izvaja Republika Slovenija na tem področju in so namenjene ozaveščanju o raznolikosti, strpnosti in odpravi homofobije? Kako je z zaznavanjem homofobije na primer med uslužbenci policije; prijave, naloženi ukrepi? Katere dodatne ukrepe načrtujeta vaši ministrstvi za ozaveščanje javnosti glede nevarnosti sovražnega govora in kaznivih dejanj, motiviranih s sovraštvom, ter opolnomočenja in podpore žrtvam, ker so očitno dosedanji ukrepi premalo učinkoviti? Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospa ministrica, gospod minister, na razpolago imata pet minut. Izvolita. Kakor želite, vrstni red je vajin.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani poslanec, hvala za vaša vprašanja. Kar se tiče Ministrstva za notranje zadeve, vam lahko povem, da policija evidence kaznivih dejanj ne vodi po strukturah ranljivih skupin. Vsa kazniva dejanja in ravnanja, pri katerih so prepoznani elementi, ki spodbujajo nestrpnost in sovraštvo, opredeljuje tudi 297. člen Kazenskega zakonika in 20. člen Zakona o varstvu javnega reda in miru, policija obravnava resno in dosledno. Lahko vam povem podatek, da je policija v prvih desetih mesecih letošnjega leta obravnavala 33 prekrškov, lani v istem obdobju 19, in sicer po 20. členu Zakona o varstvu javnega reda in miru. Jaz ne vem, katere primere ste imeli še v mislih. Najbolj odmeven je ta primer, ko so neznanci poškodovali Klub Tiffany v Ljubljani. V javnosti se dogodek povezuje s strukturo gostov, ki se običajno zadržujejo v lokalu in naj bi pripadali skupnosti LGBT, ampak zaenkrat tega primera še ne moremo komentirati, kajti policija še izvaja preiskavo in preiskava še ni zaključena. Če me vprašate, kaj bo policija naredila. Policija pravzaprav že dela, in sicer se izvajajo usposabljanja policistov na področju prepoznave in obravnave prekrškov z elementi nestrpnosti. Za obravnavo ranljivih skupin, med njimi tudi LGBT, se policisti dodatno usposabljajo, tudi za nudenje ustrezne pomoči žrtvam kaznivih dejanj in seveda za vodenje učinkovite preiskave tovrstnih kaznivih dejanj. Moram tudi povedati, da se slovenska policija pogosto odziva na vabila te skupnosti, kjer predstavlja preventivne in vse varnostne mehanizme ter se s skupnostjo tudi pogovarja in dogovarja, na kakšen način zmanjšati tveganja teh kaznivih dejanj oziroma prekrškov ter učinkovito preganjati kazniva dejanja z elementi nestrpnosti in sovražnega govora, da se lahko zavarujejo žrtve tovrstnih kaznivih dejanj. Moram vam tudi povedati, da je slovenska policija dobila tudi evropski projekt, skupaj z Legibitro sodeluje v evroprojektu Trust Coop, katerega namen je krepitev zaupanja in sodelovanja med policijo in to skupnostjo. Projekt se bo začel izvajati 15. 1. 2020, trajal naj bi dve leti. In verjamem, da bo policija tudi v konkretnem primeru v lokalu Tiffany uspešna in bo preiskala to kaznivo dejanje. Hvala lepa.
Ministrici ste pustili dve minuti. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani poslanec, jaz bi odgovorila še v tistem delu, kar se nanaša na Ministrstvo za pravosodje. Tudi mi v zvezi s statističnim spremljanjem podatkov pojasnjujemo, da se v evidencah, ki so povezane s kazenskim postopkom in izvrševanjem kazenskih sankcij, ne vodijo občutljivi osebni podatki, kot so recimo podatek o spolni usmerjenosti žrtve. Da sem pa pred kratkim imela sestanek z zagovornikom načela enakosti, ki je izpostavil, tudi glede na to, kaj sami opažamo kot pomanjkljivosti v slovenski zakonodaji oziroma na kar nas opozarjajo tudi mednarodne institucije, da bi morali tukaj narediti določen napredek. Je pa res, da moramo to uskladiti tudi z informacijsko pooblaščenko. Tukaj je treba tehtati, da s tem ne delamo še dodatnega določenega razlikovanja. Kar se tiče sovražnega govora, jaz sem vesela, da je Vrhovno sodišče v zahtevi tožilstva sprejelo stališče, da ni treba tako restriktivno razlagati 297. člena Kazenskega zakonika, ampak da je kaznivo dejanje storjeno že, če je storjeno bodisi na način, ki lahko potencialno ogrozi ali moti javni red in mir, bodisi z uporabo grožnje, zmerjanja in žalitve. Ni treba, da že pride do konkretne nevarnosti, kot je bilo tolmačeno do sedaj, zato mislimo, da bo tukaj narejen bistveni napredek. Kar se tiče sovražnega govora, mislim, da bo veliko pripomogla k temu tudi nova medijska zakonodaja, tudi tukaj je Ministrstvo za pravosodje sodelovalo z Ministrstvom za kulturo. Seveda bo odvisno od tega, kakšna bo še potem razprava strokovne javnosti in tudi javnosti v parlamentu ter kakšna bo končna oblika. Sami pa se pogovarjamo tudi o tem, kaj je treba narediti še na področju druge prekrškovne zakonodaje in dati organom tudi ustrezna pooblastila, da se lahko na primeren način soočajo z preganjanjem sovražnega govora. Govorim o tem, da se preganja sovražni govor na internetu, pri posameznih objavah na Facebooku in vse ostalo. Kar se tiče drugih kaznivih dejanj, ki jih imamo opredeljene v našem kazenskem zakoniku, bi pa izpostavila to, da tam, kjer je kaznivo dejanje, recimo umora, storjeno zaradi posebnih okoliščin, da v okoliščine, v katerih je bilo dejanje storjeno, sodijo tudi elementi sovraštva ali podobni motivi, se lahko storilca kaznuje z višjo kaznijo kot pa za neka druga kazniva dejanja, kjer te okoliščine ni bilo.
Hvala, gospa ministrica. Sem mislil, da vas bo gospod poslanec presenetil in ne bo imel zahteve za dopolnitev odgovora, vendar ne bo tako. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo. Kljub pomanjkanju statistik bi vam pa kljub temu predstavil nekaj raziskav, ki obstajajo; in le-te ne rišejo neke spodbudne slike, in sicer 55 % vprašanih LGBTI oseb v Sloveniji meni, da se kljub prijavi nasilja in sovražnega govora ne bi nič zgodilo tem povzročiteljem. Potem 44 % meni, da se nasilja ne splača prijavljati, ker se neprestano dogaja. Tretjina slovenske populacije LGBTI poroča o grožnjah z nasiljem ter izpostavljenosti nasilju. 60 % vseh istospolnih oseb in tudi oseb v skupnosti LGBTI pa poroča, da so že bili deležni takšnega in drugačnega nasilja oziroma sovražnega govora. Vemo, da je bilo na področju sovražnega govora dosti predlogov, da se je treba lotevati sovražnega govora s tresočo roko. In žal na račun tega potem dobimo mi, ki smo člani skupnosti LGBTI oziroma istospolne osebe, svoj delež zaradi teh zadev. Imam pa še dodatno vprašanje oziroma me še zanima. Evropska komisija za boj proti rasizmu in nestrpnosti priporoča, da naši organi oblasti spremenijo in dopolnijo zakonodajo na področju sovražnega govora, kar je že prej gospa Katič tudi razlagala. Evropska komisija za boj proti rasizmu in nestrpnosti je v poročilu ugotovila, da Slovenija zelo neredno posreduje zanesljive informacije in statistike o kaznivih dejanjih iz sovraštva. Zato me zanima: Zakaj Slovenija teh informacij in statistik ne posreduje bolj redno Uradu za demokratične institucije in človekove pravice pri OVSE? Zakaj so te statistike in informacije tako nepopolne? Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Izvolita, gospa ministrica, gospod minister.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani gospod poslanec, hvala lepa, kar se tiče ankete oziroma teh vaših podatkov, ki ste jih predstavili. Res je, policija evidence o kaznivih dejanjih ne vodi po strukturah ranljivih skupin, vodi pa tudi po kakšnih drugih kaznivih dejanjih, kjer se lahko kvalificirajo določena kazniva dejanja. Te podatke smo že posredovali vaši poslanski skupini, tudi za nekatere druge zadeve. Verjamem, da če boste želeli oziroma zahtevali, bomo tudi za te. Še enkrat, kaznivih dejanji ne vodimo po strukturah ranljivih skupin. Verjamem, da boste v sodelovanju policije s to skupnostjo LGBT prišli še do bolj učinkovitih odgovorov, kako preprečevati kakršnekoli grožnje, na kakšen način preprečevati sovražni govor oziroma ga tudi sankcionirati, pravni okvir za to obstaja, in tudi kako izboljšati samo komunikacijo prijavitelja oziroma prijavljanja tovrstnih prekrškov oziroma kaznivih dejanj. Kajti danes smo se že pogovarjali o tem, da žrtve ne prijavljajo na številko 113. Meni kot ministru za notranje zadeve je to nenavadno, kajti nekdo, ki je potreben pomoči, oziroma nekdo, ki je žrtev in oškodovan, da tega ne bi prijavil, je to milo rečeno nenavadno. Ampak verjamem, da boste znotraj teh okvirov našli tudi prave odgovore; in verjamem, da tudi ta dialog že teče in da bo stekel še bolj intenzivno, tudi po tem napadu na ta lokal v Ljubljani. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala. Če lahko dopolnim še to, da se mi zdi, da je bistveno boljši položaj žrtve dosežen z zadnjo novelo zakona o Kazenskem postopku, kjer mi je žal, da z Levico nismo našli nekega ustreznega dialoga in da ga niste podprli. Mi vedno tehtamo načelo sorazmernosti, načelo pravic vseh udeležencev v postopku, zlasti pa je treba poskrbeti za žrtev. S tem, ko bo v javnosti znano, kakšen je zdaj nov položaj žrtev, mislim, da bo tudi osveščanja več in da se bodo tudi žrtve prej odločile, da prijavijo kaznivo dejanje zoper njih tudi na tem področju. Verjamem, da bomo v kratkem predstavili tudi vsem poslanskim skupinam možne nadaljnje korake preprečevanje sovražnega govora, oglasila se bom tudi pri vas v vaši poslanski skupini. Res pa je treba vedno tehtati. Mi tehtamo načelo sorazmernosti. Zagovarjamo vse pravice vseh udeležencev v postopku. Če pa hočemo učinkovito preganjati posamezna kazniva dejanja in tukaj imam v mislih tudi kaznivo dejanje sovražnega govora, če uporabim ta laični izraz, je treba dati policiji ustrezna orodja, da se lahko s tem soočajo. Dokler policija nima nekih možnosti, potem tudi težko ukrepa zoper storilce, ki so velikokrat neznani in se skrivajo pod nekimi anonimnimi objavami na spletu.
Hvala, gospa ministrica. Gospod poslanec, imate možnost za postopkovni predlog. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo. Resnični razvoj družbe ni samo v tehnoloških pridobitvah, resnični razvoj družbe se meri po meri vključevanja in občutljivosti za pravice deprivilegiranih skupin. In pravice se začnejo na ravni govora, zato predlagam, da v Državnem zboru opravimo poglobljeno razpravo o teh nasilnih napadih na LGBTI in tudi o sovražnem govoru. Bi pa še na koncu samo rekel, istospolne osebe imamo iste sanje, dvome, želje, veselje, skrbi in čutimo isto ljubezen kot vsi ostali. Smo ljudje kot vsi vi in vsi ostali; ki pa tudi tako kot vi ne želimo živeti v družbi, kjer vas oziroma nas mora biti strah, da imamo nekoga radi, ga ljubimo oziroma mu pripadamo. In s tega stališča še enkrat, ne želimo si, da bi nas moralo biti strah zato, ker smo ljudje oziroma ker si želimo biti človek. Hvala.
Gospod poslanec, o vašem postopkovnem predlogu bomo glasovali v četrtek v okviru glasovanj. S tem prehajamo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospa ministrica, gospodje ministri, na vprašanje številka 44, ki ga boste postavili mag. Andrej Rajh, in sicer ministru za javno upravo gospodu Rudiju Medvedu. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani ministri in spoštovani minister za javno upravo! Na vas naslavljam poslansko vprašanje, ki sem ga prejšnjič zastavil dejansko ministru za okolje in prostor. Gre pa za navodilo, ki ga je Ministrstvo za okolje in prostor poslalo lani poleti upravnim enotam glede strokovnih kompetenc pooblaščenih inženirjev, teh je preko 6 tisoč, ki so lahko do takrat bili imenovani za vodjo projekta v fazi pridobivanja gradbenega dovoljenja. Ministrstvo za okolje in prostor je lani z eno odločbo, z dopisom oporekalo to možnost te strokovne kompetence, ki smo jih pooblaščeni inženirji pridobili med verificiranim šolanjem na legalnih univerzah v Sloveniji in po tujini ter s številnimi delovnimi izkušnjami. Na tak način dajejo seveda prednost arhitekturni stroki in vse inženirje postavljajo v podrejen položaj. Na mene kot pooblaščenega inženirja so se obrnili kolegi člani Inženirske zbornice Slovenije, ki so zaradi tega izgubili tudi priložnost do dela, pravico do dela. Zato vas dejansko sprašujem, ker mi in zbornica ocenjujemo, da so upravne enote pri izdaji gradbenih dovoljenj v skladu z navodili MOP pri svojem ravnanju presegla svoja pooblastila, dana v 43. členu Gradbenega zakona. Upravne enote namreč naj ne bi bile pristojne za presojanje o, v zakonu nedefiniranem pojmu, prevladujoči stroki. Zakon to nalogo jasno dodeljuje le projektantu. Torej projektant, firma je tista, ki izbere med pooblaščenimi inženirji ali pooblaščenim arhitektom enega, ki ga ima na voljo, za vodjo projekta. Zato me, spoštovani gospod minister, zanima: Ali so upravne enote glede na vsebino 43. člena Gradbenega zakona, ki določa pogoje za izdajo gradbenega dovoljenja, pristojne preverjati, ali je projektant za vodenje izdelave projektne dokumentacije določil pooblaščenega arhitekta ali pooblaščenega inženirja iz stroke, ki glede na namen gradnje prevladuje? Njihova naloga je namreč zgolj preveriti, ali je pooblaščeni arhitekt ali inženir vpisan v imenik pri pristojni zbornici. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za postavljeno vprašanje. Gospod minister, saj poznate, 5 minut je vaših. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Najprej, spoštovani gospod poslanec, nihče z nobenim navodilom nikomur iz stroke nič ne oporeka. Jaz sem se tudi zelo podrobno pozanimal na upravnih enotah, ali na terenu res obstaja problem v zvezi s tem. Tam tovrstnih problemov sploh ni oziroma mi ne poročajo o njih. Da pa je morda prišlo iz kakšne upravne enote zaprosilo na Ministrstvo za okolje in prostor za pojasnilo, pa se je to zgodilo predvsem zaradi pritiska inženirjev ali arhitektov. In uradniki so se pač znašli v nekem nehvaležnem položaju oziroma med kladivom in nakovalom ene ali druge stroke. Dejstvo je, da gre že od vsega začetka za nesoglasja med inženirji in arhitekti o tem, katera stroka je prevladujoča pri posameznih gradnjah. Jabolko spora je zdaj, kdo je lahko vodja projekta. Gradbeni zakon v 12. členu pravi, da mora projektant za vodenje izdelave projektne dokumentacije določiti pooblaščenega arhitekta ali pooblaščenega inženirja iz stroke, ki glede na namen gradnje prevladuje, ter da vodja projekta koordinira izdelavo projektne dokumentacije in jo potrdi. Tu je zakon zelo jasen. Torej projektant določi kot vodjo projekta ali arhitekta ali inženirja iz stroke, ki je prevladujoča glede na namen vrste gradnje. Tu je vprašanje interpretacije, katera stroka je pri kakšnih gradnji prevladujoča, in tega zakon ne določa. Upravna enota dobi projektno dokumentacijo, ki mora biti podpisana s strani projektanta in s strani vodje projekta. Ministrstvo za okolje in prostor je seveda v dobri veri in z dobrim namenom izdalo pojasnilo, ki bi se ga dalo lahko razlagati tudi na način, da mora upravni organ pri vprašanjih ustreznosti vodje projektov odločati vsebinsko, torej glede na to, katera je tista stroka, ki je pri projektiranju za sam objekt ključna. Je pa od uradnika zelo težko zahtevati, da bi bil tolikšen strokovnjak za vsa področja, ki jih zajema posamezen projekt, da bi lahko vsebinsko v precej zapletenih razmerah odločal o tem, kaj je prevladujoče v posameznem projektu. Mislim, da je zelo jasno napisano v 43. členu Gradbenega zakona, da sta dokumentacijo za pridobitev gradbenega dovoljenja podpisala projektant in vodja projekta, ki je bil v času izdelave dokumentacije vpisan v imenik pristojne poklicne zbornice, ter da je njen sestavni del njuna podpisana izjava. Tudi iz 43. člena zakona izhaja, da zakon uradniku ne nalaga, zakon ne določa takšne vloge uradnika, da bi vsebinsko presojal. Da je to res, izhaja tudi iz 12. člena Gradbenega zakona, ki jasno pravi, da pooblaščenega inženirja ali pooblaščenega arhitekta kot vodjo projekta določi projektant, in sicer iz stroke, ki je glede na namen gradnje prevladujoča. Menimo torej, da je projektant tisti, ki mora presoditi, katera stroka je prevladujoča, nato določi vodjo projekta, kar potrdi s svojim podpisom na projektu. Zakon je po mnenju uslužbencev na upravnih enotah zelo jasen, če ne bi prišlo pri posameznih projektih do nenehnega prepiranja med eno ali drugo stroko. Letos poleti je prišlo še eno navodilo z Ministrstva za okolje in prostor, ampak mislim, da bo najbolje, da delovna skupina upravnih enot in predstavniki Ministrstva za okolje in prostor sedemo za mizo in te stvari razjasnimo, da ne bi prihajalo do napačnih tolmačenj teh navodil.
Hvala, gospod minister. Ni želje po dodatnem vprašanju. In sedaj smo pri vprašanju 45 od gospoda Željka Ciglerja, in sicer ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu, ki pa je bil prisoten samo do 18. ure. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovanemu ministru za izobraževanje gospodu Pikalu postavljam vprašanje, vezano na investicije in investicijsko vzdrževanje osnovnih šol in vrtcev v Sloveniji. Na 13. zadnji seji, mislim, da je bila zadnja seja, Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino smo ugotovili na podlagi podatkov, ki so nam jih poslali iz občin in šol, da je pomanjkanje investicij v osnovnošolskem in vrtčevskem prostoru v Sloveniji zelo veliko, rekel bi alarmantno. Zakaj alarmantno? Država na področju predšolske vzgoje in osnovnih šol sprejema normative in standarde, po katerih je treba imeti zadovoljiv prostor. Tisti, ki pa morajo potem izvajati te sprejete odločitve države, pa so lokalne skupnosti. Povem vam, da je v moji občini, iz katere prihajam, investiranje v osnovne šole in vrtce praktično največja investicijska zadeva. To je pravilno. Vendar osebno mislim, in tako je bilo nekoč v tej državi urejeno še s šolskim tolarjem, če lahko rečem, še iz starih časov, ko je bil še tolar, da je država sofinancirala te dejavnosti. V prihodnosti se napoveduje za lokalne skupnosti, da bo treba zagotoviti 14 tisoč 251 dodatnih mest v osnovnih šolah oziroma 750 oddelkov. Od kod bodo občine za te investicije dobile denar, pri tem pa v letošnjem proračunu, za katerega pravimo, da je do zdaj največji in da prikazuje, katere usmeritve ta vlada, ta koalicija zastopa, denarja praktično ni. Zato je skladno z razpravo na Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino, ki so jo enotnega mnenja zastopali predstavniki vseh strank, Levica pripravila amandma, da se sredstva za investicije v osnovne šole in vrtce povečajo, ker že od leta 2001 teh sredstev država občinam ni zagotavljala. To je tista potreba, ki izhaja iz tega, da se naš minister, ki ga v Levici podpiramo, zavzema za dostopno, kvalitetno javno mrežo šol in vrtcev. Rad bi namreč povedal, da se je osnovnim šolam spremenil predmetnik, v osnovnih šolah se dela v manjših skupinah, vse več je otrok s posebnimi potrebami, vse več je otrok v podaljšanem bivanju, ker starši pač delajo popoldan, zato da lahko mlade družine preživijo. Pomanjkanje je pri učilnicah, pri jedilnicah, kuhinjah, specializiranih učilnicah in tako naprej. In država mora za ta namen občinam oziroma šolam, še posebej pa otrokom, ki so tudi neposredno prizadeti, in njihovim učiteljem zagotoviti sofinanciranje potrebnih investicij. To me zanima predvsem zato, ker na Odboru za finance so bili ti amandmaji Levice zavrnjeni, čeprav so vse stranke na Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino to podprle. Zanima me: Kako misli ministrstvo za izobraževanje nasloviti ta problem? Ali ministrstvo oziroma minister gospod Pikalo podpira proračunske amandmaje Levice, ki bi zagotavljali sredstva za povečanje osnovnošolskega in vrtčevskega prostora? Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Če dobro razumem, želite pisni odgovor.
Ustni odgovor.
Ustni odgovor na naslednji seji; in tako tudi bo. Besedo imate gospod Luka Mesec, in sicer za prav tako odsotno ministrico za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandro Pivec. Izvolite.
Hvala za besedo. Gospe ministrici za kmetijstvo Aleksandri Pivec bi postavil vprašanje glede zaščite dobrobiti živali. Pred nekaj meseci sem vam, gospa ministrica, postavil vprašanje o prevažanju živih živalih po morju iz Luke Koper, ki morajo več tednov preživeti na poti v klavnico v razmerah, ki so hujše od pekla. Pa ste mi takrat odgovorili, da temu pri nas ni tako, da pristojne inšpekcije opravljajo svoje delo in da težav ni. Le nekaj mesecev kasneje, letos poleti je oddaja Svet na Kanalu A objavila točno to, o čemer sem jaz govoril – posnetke lačnih, izstradanih, dehidriranih živali, prekritimi z živimi ranami in lastnimi iztrebki, ki so jih, natrpane na premajhnih kamionih, iz Latvije pripeljali v Luko Koper, od tam naprej pa z ladjo v Izrael. Od 361 telet in bikov, ki so jih v kamionih, ki so bili mogoče primerni za prevoz prašičev, ne pa goveda, pripeljali že v Luko Koper, številni niso preživeli poti. Kaj ste vi naredili; ste se odzvali na to? Nič niste naredili, čeprav je v koalicijski pogodbi jasno zapisano, da boste regulirali prevoz živih živali in da boste določili višje minimalne standarde. Kljub temu to, kar vam govorim, ni osamljena zgodba. Če boste pogledali posnetke po Youtubu in Facebooku, ki jih objavljajo aktivisti, boste našli nešteto posnetkov vsak dan, vsak teden, kako žive živali v nečloveških razmerah dnevno po Sloveniji potujejo v klavnicah. Ste zvišali normative? Niste. Obračate pogled proč, pogled javnosti, da bi se še naprej lahko delali, da smo civilizirana družba in da problema ni, medtem pa stotisoče živali trpijo v baterijski reji, v industrijski reji in tako naprej. Ministrstvo za kmetijstvo pa dela izključno v interesu mesne industrije. V koalicijski pogodbi je poglavje Dobrobit živali, kjer so bile dane številne zaveze; od prepovedi baterijske reje, regulacije prevoza živih živali do informiranja odraslih in otrok o škodljivost prekomernega uživanja mesa. Kaj dela ministrstvo? Na vseh področjih ravno obratno; promovira uživanje mesa, čeprav ga Slovenci dokazano pojemo bistveno več, kot bi bilo to zdravo za ljudi ali okolje. Na vse pretege spodbujate živinorejo, prašičerejo, lani je bilo danih 2 milijona evrov novih subvencij in tako naprej. Moje vprašanje je enostavno: Kdaj boste nehali na ministrstvu na živali gledati na način, kot da so samo živi kosi mesa? In kdaj boste začeli udejanjati poglavje v koalicijski pogodbi, ki se imenuje Dobrobit živali? Odgovor bi želel ustno na naslednji seji. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Ministrica bo imela možnost, da odgovori na naslednji redni seji pri ustnih poslanskih vprašanjih. Gospod Jani Prednik bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor gospodu Simonu Zajca. Izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovana oba prisotna ministra, kolegice, kolegi! Ob javni obravnavi predloga novega Stanovanjskega zakona se odpirajo tudi pomembna vprašanja, ki zadevajo tudi položaj vseh tistih, ki so upravičenci znižane oziroma subvencionirane najemnine. Že večkrat, spoštovani minister, ste korektno pojasnili, kako naj bi potekal prehod s sedanjih neprofitnih na bodoče stroškovne najemnine, ki bodo višje od dosedanjih, ker je vanje treba vključiti tudi vse stroške. Za tiste upravičence, ki s svojimi dohodki ne bi zmogli plačevanja stroškovne najemnine, se uvaja stanovanjski dodatek kot nov socialni transfer. Na zadnji seji ste kolegu mag. Koprivcu navedli, da se tudi cenzus za upravičenost širi, kar sam razumem kot vašo potrditev, da bo število upravičencev do subvencije oziroma stanovanjskega dodatka poslej višje. V isti sapi pa ste zatrdili tudi, da se za posameznika ne bo nič spremenilo, vsaj ne za tistega, ki bo po novem upravičen do tega stanovanjskega dodatka. Nekateri upravičenci do neprofitne oziroma stroškovne najemnine pa vendarle ne bodo upravičeni še do stanovanjskega dodatka; zanje se bo pa najemnina zagotovo povišala. Ker gre za resnične ljudi, v tej razpravi pogrešam predvsem konkretne številke o številu bodočih in sedanjih upravičencev ter o konkretnem znesku, ki ga bodo morali plačevati po novi ureditvi. Zato vas, spoštovani minister, sprašujem naslednje: Koliko je danes upravičencev dosedanje neprofitne oziroma bodoče stroškovne najemnine? Koliko od njih trenutno ne zmore plačevati te najemnine? Koliko bo, glede na predvidene vstopne cenzuse, upravičencev do stroškovne najemnine, ki hkrati ne bodo upravičenci do stanovanjskega dodatka? Kakšna bo razlika med novo stroškovno in dosedanjo neprofitno najemnino za tiste, ki ne bodo upravičeni do stanovanjskega dodatka? Na kakšen način boste reševali problem tistih, ki do dodatka ne bodo upravičeni, pa vseeno ne bodo zmogli plačevanja povišane najemnine? Na kakšen način ste določili cenzuse za upravičenost do stroškovne najemnine in stanovanjskega dodatka? Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vaše vprašanje. Gospod minister, izvolite.
Dober večer, hvala za to vprašanje. Mislim, da lahko mirno rečem, da je Stanovanjski zakon eden od pomembnejših zakonov, ki ga boste sprejeli v tem mandatu. Po moji oceni je zakon zelo dobro pripravljen, predvsem v tem delu, o katerem se bova sedaj pogovarjala, torej v delu, ki ureja javna najemniška stanovanja. Naš cilj in rezultat tega zakona bo to, da se bo povečal fond javnih najemnih stanovanj. To je tisto, kar nam v Sloveniji ta trenutek manjka. Mi imamo premalo javnih najemniških stanovanj, zato številni plačujejo zelo visoke najemnine za stanovanja, do katerih pridejo na trgu po tržnih najemninah. Ta zakon bo pripeljal to, da se bo število javnih najemnih stanovanj povečalo, to bomo zagotovili s pomočjo več ukrepov. Eden je pa ta, da bomo spremenili sedanjo neprofitno najemnino v stroškovno najemnino, čeprav stroškovna je po definiciji neprofitna. Sedanja neprofitna je tako nizka zaradi tega, ker se od leta 2003 ni več indeksirala in je ostala tako nizka, kar je po drugi strani povzročilo težave javnim stanovanjskim skladom. Ta najemnina ne pokriva stroškov, ki jih imajo, in tudi investicija se stanovanjskim skladom povrne šele po štiridesetih letih, kar pa moramo spremeniti. Zato bo sedaj nova neprofitna najemnina, ki ji sedaj rečemo stroškovna, samo indeksirana. Sedanja neprofitna bo omogočila to, da bodo stroški vzdrževanja teh stanovanj in stroški investicije, ki so jih javni stanovanjski skladi imeli v ta stanovanja, povrnjeni. Investicija bo povrnjena v dvajsetih letih, kar pomeni, da bo cikel gradnje lahko hitrejši in tudi da se bodo stanovanjski skladi manj zadolževali, ker bodo hitreje dobili svojo investicijo povrnjeno. Kljub temu pa dvigujemo procent, do katerega se javni stanovanjski skladi lahko zadolžijo, ker želimo povečati oziroma pospešiti gradnjo novih stanovanj. Ste pa dobro izpostavili problem, da mogoče premalo nazorno komuniciramo – in to bomo popravili –, kaj sedaj to pomeni za posameznika. Za stanovanjske sklade to pomeni, da bodo na boljšem, da bodo lahko več stanovanj dali na trg, kar pomeni, da je posledično bolje tudi za vse državljane. Kaj pa to sedaj pomeni za tiste, ki danes plačujejo neprofitno najemnino? Bi naredil en tak pregled zelo plastično, da si bomo lahko vsi predstavljali. Enočlansko gospodinjstvo – pa bom sedaj za primer vzel območje Ljubljana Bežigrad, novo stanovanje, 35 kvadratnih metrov za Bežigradom – danes plačuje neprofitno najemnino 105 evrov; po novem bo ta stroškovna 185 evrov. Kaj to pomeni za tega posameznika? Danes ta posameznik plača po subvenciji iz lastnega žepa še 21 evrov, po novem bo plačal manj, bo plačal 18,55 evra, če bo ugotovljen dohodek 600 evrov. Če bo ugotovljen dohodek te osebe 800 evrov, danes plača 105 evrov, po novem bo plačal 37 evrov, torej občutno manj. Kdaj bo plačal več? Če bo ugotovljen dohodek tisoč evrov, danes plača 105 evrov, po novem bo plačal 157 evrov, kar se mi pa zdi čisto pošteno. Če imaš tisoč evrov ugotovljenega dohodka in plačaš za novo stanovanje za Bežigradom za najemnino 157 evrov, se mi zdi, da je nekje pravično. Pravično tudi zaradi tega, da vračamo oziroma da imajo naši stanovanjski skladi sredstva za gradnjo novih. Dvočlansko gospodinjstvo, govorimo zopet za novo stanje za Bežigradom, 35 kvadratnih metrov. Danes je za tak par, recimo da je to mlad par, neprofitna najemnina 135 evrov; po novem bo stroškovna 238 evrov, ampak danes plača omenjeni par potem, ko dobi subvencijo, iz lastnega žepa 27 evrov, po novem bo 23, torej manj; v primeru, da je ugotovljen dohodek obeh 900 evrov. V primeru, da je ugotovljen dohodek obeh tisoč 100 evrov, danes plačata 135 evrov, po novem bosta 28 evrov, torej občutno manj. Kdaj plačata več? Če zaslužita oba skupaj tisoč 300 evrov, danes 135, po novem bosta 148, malenkost več. Ko pridemo na družine, se pravi tričlansko gospodinjstvo, danes je za novo stanovanje v velikosti 55 kvadratov za Bežigradom najemnina 165, po novem bo 291 evrov. Danes takšna družina plača 111 evrov, če ima ugotovljenega dohodka tisoč 400 evrov, po novem občutno manj – samo 29 evrov. Če ima ugotovljene dohodke tisoč 600, danes 165 evrov, po novem 91 evrov. Bova potem še eden krog naredila, ker mi bo zmanjkalo časa. Če gremo na štiričlansko gospodinjstvo, 65 kvadratov, isto novo stanovanje za Bežigradom. Danes takšna štiričlanska družina plača [[izklop mikrofona]]
Gospod minister, poslušalke in poslušalci vas ne slišijo, gledalke in gledalci vas ne vidijo. Ste pa eden redkih ministrov, ki prosi za dodatna vprašanja. To je kar lep zgled vladi. Gospod poslanec, dajte omogočiti ministru, prosim.
Ker je tako zelo lepo prosil, bom jaz to omogočil. Me pa še zanima [[…]]Sicer se zavedam, da je priprava tega zakona in strokovnih izhodišč naloga vašega ministrstva, ki ga vodite, se pravi Ministrstva za okolje in prostor. Ker ima sprejetje tega zakona možne posledice za socialni položaj ljudi, me zanima: Na kakšen način in ali sodelujete pri določanju cenzusov upravičenosti tudi z Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti? Hvala.
Dobili ste možnost, gospod minister. Potem pa samo odgovorite, ali želite tudi možnost za cel dan, da poda poslanec postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala. Mislim, da bomo o tem zakonu še veliko razpravljali. Pa naj nadaljujem, kjer sem nehal, mislim, da mi je pri štiričlanskem zmanjkalo časa. Torej, štiričlansko gospodinjstvo, 65 kvadratov, novo stanovanje za Bežigradom – lokacija enka kot do zdaj. Do zdaj je takšna družina plačevala 39 evrov, če je bilo ugotovljeno, da je dohodek gospodinjstva tisoč 600 evrov, po novem bo plačevala manj, torej 34 evrov iz lastnega žepa. Če je ugotovljen dohodek tisoč 900, danes plačuje 195, po novem občutno manj, samo 34 evrov. Kjer pa začne naraščati, je pa, če je ugotovljen dohodek 2 tisoč 200 evrov, danes 195 evrov, po novem 214, torej minimalno več. Mislim, da smo, to lestvico, ta prehod naredili zelo razumno in zelo upoštevajoč in zavedajoč se tega, da nočemo, da se posamezniku poslabša situacija. Hkrati se bo izboljšala situacija javnim stanovanjskim skladom, seveda pa bo treba iz proračuna izdatno nakazati oziroma nameniti proračunska sredstva, zato da se bo ta stanovanjski dodatek oziroma subvencija plačevala. Še en ukrep, ki ga predvidevamo in ki bo šel na račun države, je to, da bomo tudi občinam krili to subvencijo v tistih primerih, ko so osebe v javnih stanovanjih. Torej na ta način želimo tudi občine spodbuditi, da več gradijo, ker bodo posledično manj plačevale za subvencije stanovanj. Mi seveda pri tem zakonu sodelujemo tako z ministrstvom za delo kot z ministrstvom za finance. V tem zaključnem času javne razprave intenziviramo z ministrstvom za finance, ker naše ukrepe moramo seveda – v času, ko bomo prinesli ta zakon k vam v parlament, bi si želel, da imamo zelo dobro razdelano, od kod bodo finance tekle za vse te naše stanovanjske ukrepe. Mi do določene mere to stanovanjsko problematiko lahko rešujemo samo na Ministrstvu za okolje in prostor in mislim, da je s tem zakonom tudi zelo dobro, ampak na koncu jo je pa, da bo zaživela, seveda treba podkrepiti s sredstvi. Tudi cenzuse se mi zdi, da smo nastavili tako, da če nekdo ne bo upravičen do subvencije, pomeni, da toliko zasluži, da lahko plača in da je pošteno, da plača stroškovno najemnino. Vsako leto se bo tudi preverjalo dohodke in tisti, ki se jim bo materialno stanje izboljšalo, bodo seveda potem prešli na stroškovno, kar je pravično.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec ima še možnost za postopkovni predlog. Ne želite. Hvala. Mag. Meira Hot, imate vprašanje za ministrico za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandro Pivec, ki je odsotna. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani ministri, kolegice, kolegi! Na ministrico sem pred nekaj meseci naslovila pobudo v zvezi z nujno novelacijo Zakona o zaščiti živali in se med drugim zavzemala za sankcioniranje zanemarjanja in zavržnih dejanj zoper živali, višje kazni za mučitelje ter nekatere druge nujno potrebne sistemske rešitve za dobrobit živali. Sedaj se sprašujem, kaj se je sploh zgodilo z novelo Zakona o zaščiti živali. Ministrstvo je namreč letos spomladi pripravilo nek osnutek, vendar ga je kasneje umaknilo iz postopka. Spremembe pa so nujno potrebne, na kar opozarjajo tako društva za zaščito živali kot marsikateri ljubitelji živali. Sprašujem torej: Koliko časa bo še potrebnega, da bomo z zakonom izrecno prepovedali usmrtitev oziroma evtanazijo zdravih zapuščenih živali, ki jih po 30 dneh zavetišča ne morejo oddati? Že ob lanskoletnem zaslišanju ministrice Pivec ob začetku njenega mandata sem se jasno zavzela za prepoved evtanazije zdravih živali. Potrebno je sicer pohvaliti prakso nekaterih zavetišč, ki se še zdaj držijo načela No-Kill Policy, vendar je nujno, da zakon z določbo prepove usmrtitev zdravih živali. Zato sprašujem pristojno ministrstvo: Kdaj lahko pričakujemo novelo Zakona o zaščiti živali? Prav tako ponovno pozivam ministrstvo, da se v zakon jasno vnese določba, ki bo prepovedovala privezovanje psov na verige in zapiranje psov v neustrezne pesjake. Veriga je fizično in psihično mučenje psov. Spoštovana ministrica, aprila letos so vam predali 12 tisoč podpisov peticije proti privezovanju psov. Nekatere evropske države, kot so Avstrija, Nemčija, Španija, Portugalska, Nizozemska in ostale, so to že storile. V zakonu imajo zapisano pravico do svobode gibanja in psi v nobenem primeru ne smejo biti niti začasno privezani na verigo ali na kakršnokoli drugo obliko priveza. Privezovanje psov na povodec je dovoljeno med sprehodi in med veterinarskimi postopki. Zakoni teh držav določajo nove specifikacije za pesjake in ograjene dele dvorišča. Poleg prepovedi verig so prepovedani tudi premajhni pesjaki. Nadalje me, pristojna ministrica, zanima: Kaj menite o predlogu ukrepa, ki ga je recimo uvedla Velika Britanija, da se v klavnicah uvedejo nadzorne kamere, s katerimi bi imeli nadzor nad potencialno grozljivim ravnanjem, zanemarjenjem in neprimernim ravnanjem z živalmi v klavnicah? Ali podpirate spremembo zelo zastarele definicije živali v obstoječem zakonu in ali lahko pričakujemo spremembe tudi na tem področju? Prav tako pa apeliram, da se razmisli o spremembi pravne terminologije v povezavi z lastništvom nad živaljo po Zakonu o zaščiti živali, kajti termin lastnik nikakor ni več primeren. Prosim za ustni odgovor na naslednji seji.
Hvala, gospa poslanka. Ministrica bo imela možnost odgovarjati na naslednji, to je na 14. redni seji. S tem prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev, ki segajo od 50. do 61. vprašanja, s tem da sta dve odpovedani. 50. vprašanje boste postavili gospod Franc Breznik ministrici za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandri Pivec, ki je odsotna. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Kolegica Meira Hot, lahko vam zagotovim, da bom v začetku decembra sklical sejo ravno glede tega, vseh zakonov, ki bi morali biti v proceduri, pa jih ni. S strani ministrstva za kmetijstvo kot predsednik odbora za kmetijstvo nisem dobil niti enega predloga zakona. Se pa strinjam z vami, zato bomo decembra – zadaj je tudi kolega Prednik, udeležite se seje, mislim, da lahko odpremo, pospešimo zadeve, ker mislim, da je Zakon o zaščiti živali eden izmed pomembnejših zakonov. Upam, da smo še vedno neka evropska država, da imamo tudi etiko odnosa do živali na enem višjem nivoju. Zdi se mi sprejemljivo tudi, kar je kolega Mesec prej govoril glede mučenja živali pri prevozu skozi Slovenijo in tako naprej. Ampak da ne bom predolg [[…]] Ministrico za kmetijstvo sprašujem o najbolj žalostnem delu slovenske družbe, to so kmečki upokojenci. Govorim o populaciji 7 tisoč ljudi, ki jim je bilo zaradi prejšnjega režima onemogočeno, vsaj nekaj let, sploh plačevanje nekih prispevkov. Govorimo o kmečkih pokojninah, kjer ima 51 % kmetov za polno pokojninsko dobo, govorim za polno pokojninsko dobo, pokojnine, manjše od 250 evrov. Samo kot statistiko naj navedem, da ima 97 % vseh kmečkih upokojencev pokojnine manjše od 500 evrov. Zato sprašujem ministrico, tudi ministre, ki prihajajo v približno eno tretjino mandata, in vlado: Kaj mislite ob 2 milijardah in nekaj več v proračunu narediti za kmečke upokojence? Ti ljudje ne morejo čakati na naslednjo ugodno gospodarsko klimo, ki bo nastopila čez nekaj let, ker na žalost po naravni poti po vsej verjetnosti velike večine njih ne bo več z nami. Po vsej verjetnosti gre za kategorijo, ki je doživela veliko krivico. S pohodi, lahko rečemo, na terenu, obiskovanjem kmetij zasledujem njihove izredno žalostne zgodbe v njihovem zadnjem obdobju življenja, ob tem da imam številna pisma, lahko bi jih enkrat prečital. Ta kategorija upokojencev nima pravice niti do letnega regresa. Niti do letnega. Niti enega evra niso dobili. Zato javno sprašujem ministrico za kmetijstvo, ki je tudi članica stranke Desus: Kakšne načrte imate s kmečkimi pokojninami? Ali v prid vsemu temu, če želimo prenoviti slovensko kmetijstvo, narediti generacijsko prenovo? Kakšen zgled bodo starejši ljudje, ki so 50 let delali na podeželju, na njivah, so zgarani, mlajšim generacijam, ki naj bi se odločile, da bi prevzele kmetije? To je moj javni poziv, javno vprašanje ministrici za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Najlepša hvala za odgovor, ki naj bo ustni na naslednji seji.
Hvala, gospod poslanec. Gospa ministrica bo izzvana na naslednji, to je 14. redni seji, da vam ustno odgovori. Sedaj pa prihajamo do 52. poslanskega vprašanja, ki ga imate gospod Boris Doblekar za ministrico za infrastrukturo mag. Alenko Bratušek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovana ministrica Bratuškova, kolegice, kolegi! Spoštovana ministrica, jaz imam za vas eno poslansko vprašanje, ki se tiče distribucije predvsem električne energije po celotni državi. Zanima me: Kakšen je vaš pogled na energetski koncept Slovenije in predvsem na področje financiranja razvoja distribucijskega omrežja? Tukaj bi rad opozoril, da je glede na potrebe, ki se pojavljajo – in vedno več je potreb po vedno močnejši električni energiji, tudi z vidika okoljske problematike, brezogljične družbe in tako naprej, vsi nonstop o tem govorimo. Potrebe so vedno večje, omrežje je treba vedno bolj obnavljati, prav tako pa je potrebno še marsikam elektriko sploh pripeljati. Tudi tukaj bi se ustavil in vas vprašal: Ali bodo naselja, zaselki, večja strnjena naselja, predvsem na podeželju, kjer je stara električna napeljava, v čim krajšem času dobila boljšo elektriko, se pravi bolj kvalitetno oskrbo s strani distributerjev? Predvsem pa bi se tukaj naslonil na problem, ki sem ga tudi že večkrat izpostavil. Namreč, še vedno se dogaja, da se na posamezne kmetije, ki so se nekoč praznile, 50 tisoč je takih opuščenih kmetij, zdaj ljudje vračajo. Zanima me tudi: Ali bomo ljudem, ki se vračajo na opuščene kmetije, tudi s pomočjo države z več zagotovljenimi sredstvi v ta namen omogočili, da bodo prišli do prepotrebne električne energije, torej do priklopa na električno energijo? Ni dolgo nazaj, ko smo lahko brali o družini Štampek iz Hudenja doli pri Krškem, ker je bila družina brez elektrike. Pa seveda potem pomoč, zbiranje sredstev, ljudi, zato da bi njim priklopili elektriko. Prav tako sem že tudi večkrat omenil vse te kmetije, ki so brez in kamor se ljudje res zdaj nazaj vračajo. Sem omenil in bom v nadaljevanju potem posebej še enkrat izpostavil, ker mi bo zdaj časa zmanjkalo, razmere na kmetiji Mahlin na Širmanskem Hribu, kjer se ta kmetija nazaj oživlja, na njej pa ni električne energije. Zato me zanima: Ali menite, da država znatno pomaga in nameni več sredstev za to, da bodo takšne kmetije in družine, ki so še brez električne energije, elektriko dobile? Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospa ministrica, pet minut imate na razpolago. Izvolite.
Najlepša hvala. Hvala za vprašanje, spoštovani poslanec. Zame je nedopustno, da je leta 2019 kdorkoli brez električne energije ali brez čiste pitne vode iz vodovoda. Jaz mislim, da sem s tem povedala vse. Ni pa država tista, ki bi ta distribucijska omrežja gradila. Tudi to razpravo sva že, mislim da, enkrat prej imela. Nacionalni energetski in podnebni načrt je prvi dokument, ki bo nekoliko bolj srednjeročno ali pa vseeno malo bolj dolgoročno opredelil, kaj se bo s slovensko energetiko dogajalo v naslednjih letih ali pa do leta 2030. Energetski koncept Slovenije, o katerem me sprašujete, je dokument, ki pride na vrsto za NEPN in bo za več desetletij opredelil, kaj naša država potrebuje. Seveda je tudi elektrodistribucija del tega energetskega sistema. V NEPN, se pravi v Nacionalnem energetskem in podnebnem načrtu, želimo zelo jasno opredeliti slovenske cilje do leta 2030 in tudi, kako bomo te cilje lahko dosegli. Kar pomeni, da bomo opredelili tudi potrebna finančna sredstva za realizacijo bolj ali manj – ampak mi se nagibamo k bolj – ambicioznih ciljev, ko govorimo o obnovljivih virih energije, ko govorimo o izpustu in ko seveda govorimo o čim manjši porabi. Dejstvo je, da je potreba po električni energiji vedno večja, in večala se bo iz leta v leto. Zato je absolutno na mestu vprašanje, kako bomo ali pa kako bodo elektrodistribucijska podjetja to lahko zagotovila. V tem dokumentu, NEPN, bo jasno povedano, koliko bodo morali v nadaljevanju elektrodistributerji vložiti v to elektrodistribucijsko omrežje, da bo lahko sledilo potrebam, zahtevam, željam, kakorkoli to imenujemo. Zato vas prosim za razumevanje, da še teh nekaj mesecev potrpimo, in ko bomo imeli natančen dokument, pridem pred vas s temi številkami, ne da zdaj na pamet ugotavljamo, koliko denarja bo za to potrebno. Dejstvo pa je, da gre za kar – vsaj takšne ocene so – konkretne zneske. Ampak še enkrat, to je povezano s tem, da če želimo, in mi želimo, naše okolje imeti čim lepše, čim boljše, če se želimo spopasti s podnebnimi spremembami, ki so na vidiku, poraba električne energije bo v prihodnje še naraščala, bo temu moralo slediti elektrodistribucijsko omrežje. Ker če ne, ne bomo te elektrike spravili do končnih uporabnikov. Ampak kot rečeno, v NEPN, ki ga res aktivno pripravljamo zdaj v teh zadnjih mesecih, bodo natančni cilji in tudi natančno ovrednoteni ukrepi, tudi za ta del, o katerem me sprašujete. Zato še enkrat prosim za razumevanje, da se takrat, ko bo dokument dokončan, še enkrat o tem pogovorimo. V tem trenutku imamo na mizi okoljsko poročilo, ukvarjamo se s tem, kateri ukrepi, ki so navedeni v NEPN, so okoljsko sprejemljivi, katere se da z določenimi dodatnimi ukrepi spraviti do faze, da so okoljsko sprejemljivi. Tako da, kot sem že povedala, jaz verjamem, da bomo v začetku leta 2020 uspeli ta dokument spraviti tako daleč, da bo potrjen na Vladi, potem pa ga z velikim veseljem, kljub temu da to ni naša obveza, pridemo predstavit tudi v Državni zbor.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Spoštovana ministrica, me veseli, da se ti dokumenti pripravljajo, da bo vse, kot kaže, kar hitro zdaj steklo. Seveda se moram jaz tudi z vami strinjati, zato sem vas izzval, da v letu 2019 nekako ne izgleda, da je kakršnokoli gospodinjstvo ali pa predvsem podeželje, kmetije, ki se nekako oživljajo nazaj, brez elektrike. Z določenimi ukrepi ljudje prihajajo nazaj, hodijo v službo in doma želijo delati na kmetiji, na zemlji in se nekako vključujejo nazaj. Ampak na tistih kmetijah, ki so bile nekoč zapuščene s popolnoma zgrešenim, nedemokratičnim, v tistem demokratičnem sistemu, ko so se kmetije praznile in so ljudje odhajali v mesta, tam gori ni elektrike. Zdaj, tako je. Ljudje plačujemo položnice, kjer je omrežnina. Omrežnino se plačuje in iz naslova omrežnine se potem seveda gradi tudi električno omrežje, če prav vem. To se pravi, tukaj je nekako tudi država zraven. Upam, da ne bomo zdaj tega zanikali. Seveda so tukaj tudi razpisi, pa so evropska sredstva, pa je razvoj podeželja, kup naslovov je, kup možnosti, kjer bi se to dalo. In še enkrat, ta kmetija, ki sem jo prej omenil, na Širmanskem Hribu, je še vedno brez elektrike. Gori živi ženska brez luči, brez elektrike in je to res katastrofa. Občina tukaj ne sme pomagati nič in kdo drug bo pomagal, če ne elektrodistributerji? Ti pa so seveda omejeni s sredstvi. Gledajo, kje je komercialni interes, kje ga ni. Jaz vas še enkrat prosim, da svoj pogled predstavite tukaj še v tem delu odgovora, kjer imate možnost, da se zjasnite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala še enkrat. Predlagam, da mi daste konkreten naslov, bom preverila, kaj se dogaja. Ampak dejstvo je, da država ne gradi elektrodistribucijskih omrežij. Drugo dejstvo – je, ja, omrežnina je na nek način javni prihodek, ki ga pa ne pobira država, ampak podjetje, ki je bilo ustanovljeno za izvajanje te javne gospodarske službe, to je podjetje SODO. Svoje delo opravlja dobro, svojega dela ne opravlja dobro, bi ga lahko opravljalo ceneje, bi lahko bila omrežnina nižja – vse to so stvari, o katerih se lahko pogovarjamo. Verjetno se spomnite razprave nekaj časa nazaj, ko smo na nek način hoteli na Ministrstvu za infrastrukturo jasno opredeliti odgovornosti, tudi zaradi omrežnine, ki jo to podjetje pobira, pa nisem bila uslišana niti pri svojih koalicijskih partnerjih, ki očitno pač želijo, da vse ostane tako, kot je. Na položnici ljudje zelo jasno lahko vidijo, kolikšen delček – in to ni majhen delček, se strinjam z vami – odpade na to tako imenovano omrežnino, ki je namenjena ne samo novogradnjam, ampak mogoče predvsem obnovam. Tako da za ta konkretni primer vas prosim, če mi lahko daste naslov, priimek niti ni tako pomemben, lahko preverim, kaj in kako, in vam dam odgovor naslednjič. Kar se pa tiče glede omrežnine, pa ja, se strinjam – je in ni državni. Tako da ima država bolj malo vpliva na to. Lahko pa bi bilo drugače, ker gre za javno službo in bi verjetno res bilo prav, da ministrstvo na nek način nek vpliv pri tem ima. Danes ga pač nima.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala za besedo. Hvala, ministrica. Mene veseli, da sploh lahko o tem tukaj spregovorimo. To res ni osamljen primer, takih primerov je verjetno še več, prej sem omenil tudi družino Štampek iz Krškega, kjer smo morali zbirati denar, da so jim pripeljali elektriko. Veste, ta kmetija, ki sem jo omenjal, vam bom dal potem tud podatek, to je na zelo lepem področju v litijski občini, na Širmanskem Hribu se reče. Ta lastnik je to kmetijo kupil in jo želi naprej voditi, ukvarja se tudi s kmečkim turizmom, gor prihajajo ljudje, narava je neokrnjena, zagotavlja delo sebi, svoji družini, tudi ostalim in tako naprej, plačuje davke in seveda bi bilo prav, da ima tudi električno energijo. Ker je pa na tej kmetiji brez električne energije doma tudi njegova mati, pa to seveda nikamor ne pelje. Gori je treba imeti v takih objektih potem tudi agregat, ki pa seveda onesnažuje okolje, povzroča hrup, vznemirja tam okolico, prelepo naravo in tako naprej. Skratka, jaz se strinjam, da so omrežnine dokaj visoke, in seveda tudi ljudje pričakujejo, da iz teh omrežnin potem nekaj dobijo. Treba je zamenjati veliko transformatorskih postaj in tako naprej, stvari so stare, nadgradnje je potrebno delati. Ob tem me žalosti tudi to, da je tudi za gospodarstvo premalo poskrbljeno. Ne vem, pri nas si je moralo ogromno podjetje, predilnica potem tudi sama zagotoviti dodatno elektriko, ker je toliko večja poraba in tako naprej. Premalo je tukaj spodbud s strani države, bi rekel, ali pa porabe evropskih sredstev na tem področju. Ampak jaz verjamem, da se boste potrudili in da bo kaj boljše tudi na tem področju. Še enkrat pa poudarjam, da se mi zdi zelo pomembno, da bomo delali na razvoju podeželja, predvsem na področju razvoja posodobitve infrastrukture, kot so – v vsakem primeru danes osnovna zadeva – elektrika, voda, seveda mladi si želijo tudi interneta in tako naprej. Zato predlagam, glede na to, da sem sicer neke odgovore dobil, verjamem, da mi jih več zdajle trenutno niste mogli zagotoviti, da se o taki problematiki, kot je to, da ni nekega električnega priključka v kakršnemkoli gospodinjstvu oziroma na podeželju – se mi zdi, da je pa o tem le potrebno malce bolj spregovoriti in širšo razpravo udariti na to temo. In pa tudi prepričati vse odgovorne, da se bo več denarja namenilo za distribucijska omrežja, da se hitreje posodobi in zgradi tiste, ki še niso zgrajeni. Torej, podatek vam bom dal, predlagam pa v skladu s Poslovnikom Državnega zbora, da na prihodnji seji opravimo širšo razpravo o tej problematiki. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek 21. novembra 2019 v okviru glasovanj. Mag. Bojana Muršič bo postavila vprašanje ministru za zdravje Alešu Šabedru. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovana ministra, spoštovana ministrica, spoštovani kolegici in kolegi! Moje vprašanje bo naslovljeno na ministra, kajti zanima me, kolikšen je interes za promocijo zdravja, saj se vsi zavedamo, da je vsak vložen evro v preventivo dolgoročno največja naložba. Vendar ocenjujem, da je vlaganje v promocijo zdravja predvsem delo na sistemih, kot so šolska prehrana, tradicionalni zajtrk, ki smo ga imeli 15. novembra, v petek, ki poteka že vrsto let, študentska prehrana, usposabljanje kuharskega osebja, spodbujanje telesne aktivnosti. Vse te aktivnosti je potrebno še nadgrajevati, kar izhaja tudi iz Nacionalnega programa o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje 2015–2025, kar smo sprejeli v preteklem mandatu. Seveda je tudi prav, da se vlaga v skrajševanje čakalnih vrst, vendar se včasih vprašamo, ali bi se lahko čakalne vrste skrajšale tudi zaradi večjega vlaganja v krepitev zdravja. Zdrava družba s čim manj kroničnimi in drugimi boleznimi, ki so posledica nezdravega življenjskega sloga, zagotovo lahko prispeva k vzdržni porabi sredstev iz zdravstvene blagajne. To seveda velja za tiste bolezni, ki jih s sistematično preventivno dejavnostjo lahko omilimo ali pa celo preprečimo, da ne nastajajo kakšne hujše bolezni. V Sloveniji dobro delujejo trije uspešni presejalni programi, Zora, Dora in Svit. Odkriti so predznaki rakavih obolenj, zaradi odziva na preventivni pregled pa je marsikateremu prihranjeno dolgotrajno in nič kaj prijetno zdravljenje. Kvaliteta življenja se s tem posameznikom, ki so pravočasno naredili nekaj zase, bistveno izboljša. Žal smo tudi starajoča se družba in želja nas vseh in tudi države je, da posameznik ostane čim dlje delovno aktiven in hkrati s tem čim manjkrat koristi bolniški stalež. Prav tako pričakujemo, da bo starejši človek po odhodu v pokoj čim dlje ostal aktiven, samostojen in na žalost neobremenjujoč za družbo. Potrebno je torej okrepiti preventivne dejavnosti na vseh področjih, tudi duševnega zdravja. Zato, spoštovani minister, naslavljam na vas naslednje vprašanje: Katere programe bo sofinanciralo in koliko sredstev bo Ministrstvo za zdravje namenilo programu krepitve in varovanja zdravja? Hvala lepa za vaš odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana gospa poslanka! Ministrstvo za zdravje je za izvajanje Nacionalnega programa o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje za obdobje 2015–2025 in pripadajočega akcijskega načrta 2019–2022, ki je v javni obravnavi do 5. decembra 2019, junija objavilo javni razpis za sofinanciranje programov na področju prehrane in telesne dejavnosti za zdravje do leta 2022. Z javnim razpisom je razpisalo sredstva za tri leta v višini 2,4 milijona evrov za aktivnosti, ki se navezujejo na doseganje ciljev Nacionalnega programa o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje za obdobje 2015–2022. V okviru javnega razpisa bomo podprli izvedbo ukrepov in aktivnosti, ki se osredotočajo na doseganje naslednjih ciljev: povečati število otrok, ki se dojijo; povečati razpoložljivost zdravih živil in obrokov z vključevanjem zdrave ponudbe živil v pakete prejemnikov socialne pomoči in njihovo osveščanje; izboljšati sestavo živil, ki jih izdeluje nacionalna živilskopredelovalna industrija, ter osveščanje prebivalcev o koristnosti tovrstnih živil za zdravje; povečati delež redno telesno dejavnih prebivalcev s spodbujanjem redne telesne dejavnosti, aktivne mobilnosti na delovno mesto, šolo, po opravkih ter s povezovanjem prostorskih načrtovalcev z lokalnimi skupnostmi za izboljšanje pogojev za redno telesno dejavnost; zmanjšati delež podhranjenih in krhkih prebivalcev, zlasti v bolnišnicah in domovih, kjer se s podhranjenostjo pacienta močno povečujejo stroški zdravljenja in slabšajo zdravstveni izidi. Tozadevno gre predvsem za krepitev kompetenc kadra in poznejšo možnost uvedbe prehranske obravnave pacienta v okviru zdravljenja. Postopek izbora je tik pred zaključkom, zato konkretnejših podatkov o programih, ki jih bomo sofinancirali, še ne moremo podati. Prejemniki sredstev bodo obveščeni v kratkem, predvidoma do konca tega meseca, torej do konca meseca novembra, seznam sofinanciranih programov in prejemnikov sredstev bo pa tudi objavljen na spletni strani ministrstva. Lahko pa na tem mestu še podam informacijo, da smo ravno danes podpisali osem programov, in sicer dva programa za promocijo cepljenja in šest programov za preprečevanje spolno prenosljivih bolezni in virusa HIV. Hvala.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. Minister, nameravala sem, imava idealno priložnost, da pozoveva vse državljanke in državljane, da se udeležujejo teh presejalnih programov, ki so nam na voljo, kajti ti trije programi, Dora, Svit in Zora, so uspešni. Enostavno imava na tem mestu možnost, da nekako ostanejo ljudje, državljanke in državljani čim dlje zdravi, kajti zgodnje odkrivanje teh rakastih bolezni je ključnega pomena. Velikokrat se nam zgodi, da sicer bolezni pridejo s starostjo, vendar se vse bolj pojavlja, da rak ne izbira starosti in vse več mladih zboleva za rakom. Zato bi bilo mogoče smiselno, da bi se ti preventivni programi začeli izvajati tudi prej, ne po 50. letu, in ne samo za rizične skupine, ampak še tudi za koga drugega. Zato na tem mestu apeliram na ministrstvo, da tudi o tem razmišlja. Na drugi strani imamo dosti več dementnih obolenj. Tudi tukaj bi lahko marsikaj naredili, pri zgodnjem odkrivanju demence. Kajti demenco lahko nekako podaljšamo oziroma da ne pride do tistega kroničnega in končnega stanja, ko človek ne more več samostojno opravljati vseh svojih dejavnosti. Zato bi bilo smiselno, da bi tudi na tem mestu delali več na promociji. Vsekakor se vam pa zahvaljujem za informacije, ki ste mi jih podali v zvezi s tema dvema razpisoma. Verjamem, da bomo na področju promocije zdravja morali še veliko delati, da bo čim manj bolniških odsotnosti zaposlenih in vseh drugih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsi trije presejalni programi, torej Zora, Dora in Svit, dajejo zelo dobre rezultate. Pravzaprav z zgodnjimi odkrivanji raka A podaljšamo življenjsko dobo, možnost ali procent preživetja teh pacientov je bistveno večji. Moram pa povedati, da je v primerjavi z ostalimi državami, ko se pogovarjamo z drugimi kolegi, pravzaprav odzivnost prebivalstva na vse tri presejalne programe nadpovprečno velika napram drugam državam. In dejansko vlaganje v torej A, presejalne programe in pa potem tudi v programe za promocijo zdravja in zdrav življenjski slog na dolgi rok nosi pozitivne rezultate, saj spremljamo izide vseh teh programov. Tako da ja, vlaganje v preventivo, seveda v okviru zmožnosti, ki jih imamo, je zagotovo pomembno in daje pozitivne učinke, ne samo na dolgi rok, ampak tudi na srednji in kratki rok. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dušan Šiško bo postavil vprašanje ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek. Izvolite.
Predsednik, hvala. Lep pozdrav vsem prisotnim! Vlada je v mesecu marcu sprejela uredbo o samooskrbi iz obnovljivih virov energije, s čimer je uvedla tudi nove oblike samooskrbe, kot so tako imenovane skupnosti OVE. Gospa ministrica, po sprejetju uredbe so mediji objavili vašo izjavo, da bodo viški iz sončnih elektrarn odslej tudi plačani. Po mnenju lastnikov oziroma investitorjev je to sicer dobrodošla novost, vendar pa so me pred kratkim nekateri opozorili, da so na Sodu in pri distribuciji spraševali, kdaj in kako se bodo ti viški poračunali, toda odgovora niso dobili. Opozorili so me tudi, da je v pripravi dopolnitev Akta o metodologiji za določitev regulativnega okvira in metodologiji za obračunavanje omrežnine za elektrooperaterje. V zvezi s tem jih zanima: Ali se predvideva podražitev obračunske moči za samooskrbo? Če bo račun večji, potem namreč to ne bo v skladu z logiko, ki ste jo najavili glede plačevanja viškov. Zato jih zanima tudi: Kako in kdaj bodo plačani viški? V zvezi s sončnimi elektrarnami pa me zanima naslednje: Kako daleč je Slovenija s strategijo odlaganja oziroma razgradnje sončnih celic, panelov po zaključku njihove življenjske dobe? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala. Spoštovani poslanec, tistega dela, kar sem odgovarjala prej glede akta Agencije za energijo, verjetno ne rabim ponavljati – da imamo pisno zagotovilo agencije, da v tem trenutku tega dviga, o katerem me sprašujete, ne bo. Kar se tiče plačevanja viškov, moram pa najprej povedati, da je v skladu z določili Uredbe o samooskrbi. Že to pove, da so prvenstveno te sončne elektrarne namenjene samooskrbi. V skladu z določili Uredbe o samooskrbi lastnik naprave za samooskrbo ne sme tržiti oziroma prodajati električne energije, proizvedene v tej napravi. Kadar pa je v obračunskem obdobju količina oddane električne energije večja od količine prevzete električne energije, odjemalec presežno količino električne energije preda svojemu dobavitelju. Primarno gre pri tej ureditvi torej za samooskrbo z električno energijo, ne pa za njeno trženje v primeru eventualno proizvedenih viškov. Tudi pravila obračuna pri samooskrbi so taka, da se viški ne morejo sproti prodajati, na dobavitelja se lahko prenese le morebitni višek ob zaključku obračunskega obdobja, ki je praviloma koledarsko leto. Če bo ob koncu obračunskega obdobja do viškov prišlo, se viški predajo dobavitelju tako, kot sta se dogovorili, bodisi odplačno bodisi neodplačno. Za razliko od stare uredbe o samooskrbi, ki je izrecno določala, da se viški predajo zgolj neodplačno, so viški po novi uredbi, ko bo preteklo to obračunsko obdobje, lahko tudi plačani. Vse pa je stvar pogodbenega dogovora med odjemalcem in dobaviteljem. Uredba pa to možnost vsekakor dopušča.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala, ministrica. S tem prvim, kar ste povedali, sem, bom rekel, nekako zadovoljen, bom videl, kaj mi bodo še sporočili. Niste mi pa odgovorili o skladiščenju sončnih panelov. Če lahko zdaj dopolnite, da ne bom potem kršil, ker se ne bom prijavljal za 246. člen. To bi še rad vedel, prosim.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo.
Se opravičujem, res je to izostalo. Ampak pravzaprav tudi nisem ministrica, ki je pristojna za to področje. Ampak kakorkoli, vam bo navedla nekaj aktov, ki to urejajo. Fotonapetostni moduli spadajo v kategorijo električne in elektronske opreme z oznako EEO, za katero veljajo posebni predpisi, ki so vezani na pravila ravnanja s tovrstno opremo, to je Uredbo o odpadni električni in elektronski opremi. Nosilci obveznosti v zvezi z ravnanjem glede EEO so predvsem njeni proizvajalci, ki morajo zaradi preprečevanja nastajanja odpadkov na svoje stroške zagotoviti zbiranje in obdelavo, recikliranje vseh zbranih odpadnih stvari, to je električne in elektronske opreme, kot sem rekla, z oznako EEO. To je to, kar vam jaz lahko povem. Sicer je pa ta stvar pravzaprav v pristojnosti kolega z Ministrstva za okolje in prostor.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru. Izvolite.
Hvala. Čeprav mi je prej ostalo časa. Poglejte, saj to sem pričakoval. Mogoče bi moral najaviti tudi še drugega ministra, da bi mi dal odgovor, ampak iz izkušenj in iz dejstev, da vemo, da smo te sončne celice pri nas postavljali že kar nekaj let nazaj in bo kmalu rok potekel, te, ki so investirali v to, predvsem zanima, kje bodo lahko skladiščili. Ker do danes v Sloveniji še ni takega odlagališča. In to bo velika težava. Jaz ne bom rekel, da bo ista težava kot z jedrskimi odpadki, ker tam vemo, kakšne zadeve imamo s Hrvati. Ampak pri nas mi nekaj damo na trg, ljudje primejo, se jim subvencionira in na koncu, ko bo treba to nekam skladiščiti, ljudje ne vedo kam. Pa bi vseeno prosil, podpredsednik, če lahko minister ali pa ministrica da še kakšen odgovor na to, ker sem prej prosil še za dodatno vprašanje, ki ga nisem dobil. Hvala.
Žal, gospod poslanec, to ni po poslovniku. Bi pa prosil, da se opredelite, ali želite, da se opravi razprava na naslednji seji ali ne. Ker tega niste povedali, izkoristili ste pa te minute, ki so vam bile na voljo. Prosim.
Predsednik, tako kot sem že na začetku povedal – lahko najavim, čeprav vem, da vladni poslanci ne bodo [[…]]Pa spet ne bi tratil časa, ker sedimo tukaj že kar dosti dolgo. Bi pa vseeno prosil, če lahko dobim odgovor. Če ne, bom pač moral pisno poslati ministru ali ministrici. Vem, da ne bom, ker je pa malo hecno, nekaj je tukaj, nekaj je tam, in to bo enkrat treba tudi v tej državi urediti, da ne bo elektrika pod ministrico za energetiko, nekaj pa tam pod ministrom.
Gospod poslanec, povedal sem vam – odgovor ni možen. Svetujem vam, da mu postavite pisno vprašanje.
Hvala, saj mu bom.
Gremo naprej. Janja Sluga bo postavila vprašanje ministru za kulturo mag. Zoranu Pozniču. Izvolite.
Hvala lepa. Minister je sicer odsoten, tako da bom prosila za pisni odgovor na vprašanje. Etika javne besede je v naši državi – mislim, da se s tem lahko strinjamo – kar močno načeta. Ta pojav pa seveda ni nov, ampak se že kar nekaj časa pojavlja in bolj ali manj tudi sidra v naši družbi. Predvsem pa lahko rečemo tudi v političnem prostoru. In žal kot družba še vedno nismo sposobni postaviti jasne ločnice med sovražnim govorom in vsemi ostalimi dopustnimi in sprejemljivimi oblikami komuniciranja na eni strani, pa tudi tistimi nesprejemljivimi na drugi strani. Medijska zakonodaja sicer zelo jasno postavlja javni interes države na področju medijev, pri čemer bi se moralo podpirati tiste medije, ki so pri ustvarjanju in razširjanju programskih vsebin med drugim pomembni za kulturo javnega dialoga. Zakon o medijih poleg nekega temeljnega postulata svobode izražanja zelo jasno prepoveduje spodbujanje k neenakopravnosti in nestrpnosti. Z razširjanjem programskih vsebin je namreč prepovedano spodbujati k narodni, rasni, verski, spolni ali drugi neenakopravnosti, sovraštvu ali nestrpnosti. Kar je vsaj zame še posebej zaskrbljujoče, je sodelovanje državnih podjetij pri širjenju nestrpnosti s pomočjo oglaševanja v nekih določenih medijih. In ne samo to, soočamo se tudi s tem, da so določeni mediji še posebej aktivni pri širjenju lažnih novic in sovražnega govora, in to prav tisti mediji, ki so lastniško povezani z določenimi političnimi strankami. Trenutno stanje je po mojem mnenju preseglo možnosti reševanja tega problema s samoregulativnimi mehanizmi. Žal se nam dogaja tudi to, da nas na to opozarjajo državljanke in državljani in da so pri tem tudi zelo glasni in da se pristojni organi na njihove klice ne odzivajo. Tako imamo v tem trenutku kar dve peticiji v Državnem zboru, ki opozarjata na ta problem, pa se žal kolegici, ki vodi komisijo za peticije, ne zdita vredni obravnave. To seveda ni v pristojnosti ministra, se mi pa zdi pomembno to izpostaviti, da so državljanke in državljani s tem seznanjeni. Ministra sprašujem naslednje: Kako komentirate oziroma ocenjujete kulturo dialoga v aktualnem javnem in političnem prostoru? Kakšne ukrepe predvideva ministrstvo, da država ne bo več podpirala financiranja tistih medijev, ki velikokrat na podlagi politične motiviranosti širijo in spodbujajo sovraštvo? Ali podpirate širšo javno debato o teh zame pomembnih vprašanjih, ki so povezana z medijsko produkcijo sovraštva in nestrpnosti?
Hvala lepa. Odgovor boste prejeli v pisni obliki, tako kot ste želeli. Nataša Sukič bo postavila vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Slovenija je ena redkih držav, če ne pravzaprav celo edina v Evropski uniji, ki nima reguliranega oglaševanja na prostem. Oglaševanje je v bistvu najbolj viden element sodobnega marketinga, brez njega si mi kapitalizma oziroma neoliberalizma niti predstavljati ne moremo več, z njim promoviramo produkte, z njim tržimo produkte. Dobesedno bombardirani smo z oglasi. Marketinške službe pa v želji po dobičku vedno znova iznajdevajo neke nove tako imenovane inovativne prakse, prijeme, načine, kako nas, se pravi njihove potencialne potrošnike, čim bolj posiliti s svojimi produkti. Reklame vidimo tako rekoč povsod, so na ulici, celo v luknjah za golf, na sadju, v barih, na straniščih, po njih hodimo, mimo njih se vozimo. No in zdaj pridemo do bistva stvari. Septembra lani so ogromno črno škatlasto stavbo mariborskega kinokoncerna ob Dravi oblekli v velikanski barvni pano s trivialno reklamo nekega mednarodnega trgovskega giganta. To je bil eden bolj izstopajočih, v bistvu pa običajnih, vsakdanjih primerov sodobnega oglaševanja. Jumbo plakati ob cestah, na njivah, razni izveski, nalepke na stebrih, fasadah, prikolicah, avtobusih, svetlobne vitrine in druge podobe dobesedno mrgolijo oziroma kričijo povsod po slovenski krajini, ki se paradoksalno turistom prikazuje kot neokrnjen biser narave. Društvo mariborskih arhitektov je seveda odreagiralo takoj in opozorilo na ta deviantni, neokusni in nestrokovni poseg v prostor, ki uničuje urbano in arhitekturno kakovost stavbe, vendar se nihče ni zares odzval. Nobena inšpekcijska služba ni zaznala nobene kršitve. Zadevo se je zameglilo, nekako utišalo, odgovornost preložilo na sklicevanje na ohlapna pravila in zakone. Tovrstna taktika in filozofija pa še naprej omogočata oziroma dopuščata to intenzivno onesnaževanje oziroma smetenje okolja. Ker se s plakatov na veliko smejijo zlasti top akcije trgovcev in politiki, torej denar in oblast, najbrž ni zgrešen sklep, da bo neukrotljiva stihija Slovenijo z reklamami verjetno preplavljala in dušila še kar naprej. Kljub temu da je bivalno okolje bistveni del družbe in pravzaprav njeno ogledalo, navzven kaže njen razvoj in njeno kulturo. Zato vas sprašujem, minister: Ali boste ukrepali, kako, če sploh, boste ukrepali na tem področju? Ali razmišljate recimo o regulaciji oglaševanja na prostem, in če da, s kakšnimi ukrepi boste te nestrokovne, neokusne posege preprečili? Hvala zaenkrat.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala za besedo, hvala za vprašanje. Na našem ministrstvu se dobro zavedamo te problematike, ki marsikje res povzroča degradacijo odprtega prostora in krajine ter tudi mestnih prostorov. Na to problematiko moramo gledati z dveh vidikov, eden je regulacija, drugi, ki je pa v resnici težji, je nadzor. Oba pogleda bom malenkost osvetlil. V novem Zakonu o urejanju prostora in v novem Gradbenem zakonu so že vzpostavljeni precej boljši mehanizmi za urejanje tega področja, za izboljšanje podobe naših mest, naselij in krajine. Občine so z novim Zakonom o urejanju prostora pridobile možnost priprave odlokov o urejanju podobe naselij in krajine, ki so namenjeni ravno regulaciji tistih posegov, ki so enostavne gradnje in torej zanje ni potrebno pridobiti gradbenega dovoljenja ali pa sploh niso objekti. Na primer zeleni sistemi, urejanje javnih površin, osvetljevanje in seveda oglaševanje. Občine lahko sprejmejo odlok za celotno občino ali za posamezna območja. Zlasti seveda za tista območja, kjer našteti posegi sooblikujejo javni prostor, podobo naselja ali podobo krajine. Odloka o urejanju podobe naselij in krajine, to je res, še ni sprejela nobena občina, so pa v številnih občinah prepoznali možnosti. Res pa je, da so to novosti. To velja eno leto in pol, tako da upamo, da se to spremeni. Občine so prepoznale možnosti, ki jih odlok o urejanju podobe naselij in krajine daje na razpolago, in se odločile za sodelovanje v delovni skupini, ki bo pripravila konkreten primer odloka. V delovni skupini, ki jo organizira in vodi eno od občinskih združenj, so aktivni tudi sodelavci našega ministrstva, ZAPS in Urbanističnega inštituta. Ministrstvo bo po zaključku dela delovne skupine izdalo priporočila za pripravo odlokov kot delov državnega prostorskega reda konec leta 2020. Pričakujem, da se bodo, ko bodo občine imele jasno pripravljeno oziroma nek vzorec, kako tak odlok najbolje pripraviti, tega potem tudi bolj pogosto in bolj redno posluževale. Tudi državni prostorski red je nov instrument, ki ga uvaja Zakon o urejanju prostora. To je zbirka pravil, ki se jih upošteva pri načrtovanju in izvajanju posegov. Temljana pravila določa že sam zakon, podrobnejša pa lahko sprejme Vlada z uredbo. Podrobnejša pravila so lahko neprednostna podlaga za izdajo dovoljenj in izvajanje posegov v prostor. Del državnega prostorskega reda so tudi smernice in priporočila. Ministrstvo bo še v tem letu objavilo prva priporočila državnega prostorskega reda, in sicer tipologija stavb, zelenih sistemov v mestih in naseljih in regulacijski elementi in mirujoč promet. Kot rečeno, je pomemben tudi nadzor. Če bi naša gradbena inšpekcija hotela zares vzpostaviti red, mislim, da bi potrebovali okrog 100 novih inšpektorjev. Samo toliko, da si predstavljamo, kako smo podhranjeni na tem področju. Ampak so pa novosti, ki jih je nova gradbena zakonodaja prinesla, in sicer so občine z novim gradbenim zakonom dobile pristojnost za izvajanje inšpekcijskega nadzora glede skladnosti z občinskimi prostorskimi akti in drugimi predpisi nad tistimi gradnjami, za katere ni potrebno gradbeno dovoljenje, in to so velikokrat ravno ti panoji. To daje občinam pristojnost nad številnimi posegi v prostor, ki jih doslej niso mogle nadzirati in ki kljub svoji gradbenotehnični nezahtevnosti močno vplivajo na urbani prostor in krajino. Med njimi je seveda tudi oglaševanje. To je zelo smiselna ureditev, saj so v našem sistemu razmejitve pristojnosti med državno in lokalno ravnjo občine tiste, ki skrbijo za prostorski razvoj na svojem območju, za urejenost in podobo svojih mest, naselij in odprtega prostora. Je pa področje inšpekcijskega nadzora občin smiselno povezati v medobčinskem sodelovanju, ki je sicer značilno za redarske in druge nadzorne službe in ki se je v praksi izkazalo za učinkovito. V nekaterih občinah so občinski inšpektorji začeli izvajati nadzor in po nam znanih podatkih tudi že odstranili nekaj nezakonito postavljenih oglasnih objektov. Ob tem so nas občine opozorile, da zaznavajo primere, ko se na črno postavljajo objekti za oglaševanje, za katere bi morala biti pridobljena gradbena dovoljenja in katerih odstranitev mora odrediti državni Inšpektorat za okolje in prostor. Zato načrtujemo v prihodnjem letu tudi skupno akcijo državnih in občinskih inšpektorjev v eni oziroma v več občinah.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Minister, razumem, da se zavedate problema, ampak bojim se, da samo priporočila ne bodo dovolj. Poglejmo samo primer mesta Ljubljana, kjer je filozofija vodenja mesta takšna, da se mesto razumeva bolj kot podjetje kot mesto samo, in ravnokar razburjanje povzroča novi sakralni objekt švedskega giganta Ikea, recimo, ki se gradi v Ljubljani. Glede na občinski prostorski načrt je Mestna občina Ljubljana Ikei dovolila postavitev njihovega tipičnega označevalnega stebra višine kar 50 metrov, kar je recimo polovica višine dimnika toplarne v Mostah oziroma kar 10 metrov več od minareta, ki je tako razburjal javnost. Za nameček bo na vrhu stala še tristrana konstrukcija, stranica dolžine 18 metrov. Ta markacija bo potem vidna z Golovca, z ljubljanskega gradu, Šmarne gore, Janč, Krvavca, izostreno oko bo ta stolp zaznalo celo s Triglava. Tako daleč smo prišli. Da ne omenjam svetlobnih vitrin, posejanih po starem mestnem jedru, kjer rastejo kot gobe po dežju. Bojim se, spoštovani minister, da samo priporočila absolutno niso dovolj, ker nekateri župani bodo svoje odloke že naravnali tako, da bodo v prid njihovemu biznisu, ne pa v prid lepemu videzu okolja. Če to ni malodane perverzen marketinški poseg v okolje, kaj potem je? Res me zanima, spoštovani minister: Ali vendarle ni politične volje za kaj konkretnejšega, za nek zakon, ki bo zapovedal določene stvari tudi občinam, da si ne bodo dovolile takih perverzij, dobesedno? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Kot sem povedal, po zdajšnji ureditvi so za podobo mest, naselij in krajine zadolžene občine. Je pa za razmisliti, če se želimo na državni ravni tega lotiti in krovno prepovedati oziroma bolj podrobno določiti, kaj vse in na kakšen način se lahko oglašuje. Vendar so v tem trenutku naši prostorci zasuti s tremi zakoni, zato o tem trenutno ne razmišljamo oziroma ne pripravljamo take ureditve. Če pa bomo zastavljene zakone izpeljali skozi parlamentarni postopek v prihodnjem letu, pa potem mogoče v 2021 tudi razmislek v to smer.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Najlepša hvala. Seveda predlagam, da se v Državnem zboru vendarle posvetimo tej problematiki, o kateri pravzaprav nikoli ne govorimo, pa bi bilo potrebno, da se vsi skupaj poglobimo v onesnaževanje našega okolja, naše krajine z res pretirano poplavo reklamnih panojev in vse ostale navlake, ki sem jo prej naštevala. Predlagam, da se enkrat v Državnem zboru temu posvetimo in da potem sčasoma, ko se bo ministrstvo lahko tega lotilo – ne trdim, da mora čisto takoj – začnemo nekako s skupnimi močmi delati v to smer. Mislim, da bi bilo prav. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 21. novembra 2019, v okviru glasovanj. Mag. Andrej Rajh bo postavil vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ker ministra ni, bi želel na naslednji seji ustni odgovor. Moje vprašanje se nanaša na dr. Jerneja Pikala. V preteklih desetletjih je slovensko šolstvo doseglo zelo dobre, pravzaprav odlične rezultate, le-ti so bili posledica premišljenega in preudarnega ter skrbnega in temeljitega sistematičnega pristopa prenavljanja. Močno in kakovostno ter vsem dostopno javno šolstvo je za nas v SAB prioriteta, zato postavljam vprašanje, ki so mi ga zastavile prejšnji teden ob obisku srednje gradbene šole učiteljice praktičnih predmetov na Srednji gradbeni šoli in gimnaziji Maribor. Naj povem, da so bile vse učiteljice, kar razbija predsodek, da je gradbeništvo domena moških. To so bile gradbene inženirke. Postavile so mi naslednje vprašanje. Srednja gradbena šola in gimnazija Maribor kot edina šola v Sloveniji izvaja predmet opisna geometrija na srednješolskem nivoju. Pri tem predmetu dijaki nadgradijo tehnično risanje, razvijajo prostorske kompetence ter spoznavajo sporazumevanje in prikaz prostorskih zakonitosti risb, in to znanje je bogato orodje v vseh tehniških strokah. Žal pa je prihodnost tega predmeta negotova, saj naj bi ga država močno okrnila ali celo ukinila. Naj dodam, da je opisna geometrija v Avstriji in Nemčiji obvezen predmet v srednješolskem strokovnem tehničnem izobraževanju in prav tako dijaki v teh državah pridobivajo to znanje več let. Sam sem po izobrazbi gradbeni inženir in lahko samo potrdim pomembnost tega predmeta v učnem procesu. Zato me, spoštovani gospod minister, zanima: Kako ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport vidi prihodnost srednješolskega predmeta opisna geometrija, tudi v luči ohranjanja konkurenčnosti in mednarodne primerljivosti? Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister Jernej Pikalo vam bo podal ustni odgovor na naslednji redni seji Državnega zbora. Primož Siter bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Pozdravljeni, gospod minister! Prihajam z enim zasavskim vprašanjem. Zasavska regija, to ni skrivnost, je v zadnjih letih ali pa desetletjih na vrhu negativnih statistik tako z naslova okoljevarstva kot z naslova javnega zdravja. Seveda, leta rudarjenja, težke industrije, ta zgodba, ki jo vsi dobro poznamo, je prinesla nekaj infrastrukturnih rešitev, nekaj gospodarskega razvoja, je pa svoj davek plačala na okolju in na zdravju ljudi. Danes recimo smo Zasavčani, vsaj kar se tiče recimo umrljivosti zaradi bolezni dihal, daleč nad slovenskim povprečjem. Pa to ni vaša skrb ali pa skrb vašega resorja, je pa povezana z mojim vprašanjem. K okoljskim, da rečem kriznim razmeram ali pa k temu alarmantnemu stanju javnega zdravja in trenutnega položaja okolja, s katerim se srečujemo Zasavčani, je v veliki meri prispevala tudi nesmotrna privatizacija, ki se je prav malo brigala za okoljske standarde v preteklih desetletjih, v svoj fokus vzela dobiček, javno zdravje in stanje v okolju pa zanemarila. In zdaj smo tam, kjer smo. Zasavje je, lahko rečem, okoljsko osiromašeno. Na začetku me z neke krovne ravni najprej zanima: Ali kot minister za okolje poznate izzive, ki so rezultat let rudarjenja in težke industrije, s katerimi se Zasavje srečuje, ki so torej skrbi iz preteklosti, in tiste, ki Zasavje nažirajo danes, torej ki so aktualni? Na kakšen način se ministrstvo namerava teh okoljskih izzivov lotiti? Na kakšen način ministrstvo strateško pristopa k celovitemu reševanju okoljske problematike te dotrajane zasavske regije? Na kakšen način se v strategiji ministrstva za naslavljanje teh problemov odražajo bodisi Pariški sporazum, resni globalni dokument, bodisi detajli naslavljanja, reševanja okoljskih problemov iz vaše koalicijske pogodbe? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Če mi dovolite, se ne bom zamejil na Zasavje, ker regij in območij, kot jih imate pri vas, v resnici v Sloveniji sploh ne manjka, posledice preteklih obremenjevanj so vidne po vsej Sloveniji. Zato je moj plan takoj prihodnje leto, ko damo pod streho spremembo Zakona o varstvu okolja, kar se tiče odpadkov, priprava novega zakona o varstvu okolja, kjer se bomo lotili prav tega, sanacije v preteklosti onesnaženih področij. Ena od problematik, s katero se danes soočamo, ko želimo sanirati takšna območja, je, da, prvič, sanacija traja zelo dolgo, drugič, je takšna sanacija v resnici zelo draga. In ker smo odvisni od vsakoletnih dogovarjanj pri razporejanju sredstev, ko sestavljamo proračun, je tako sanacijo potem tudi težko načrtovati. Zato je ideja, ki jo imamo na ministrstvu za okolje, jo moramo pa seveda doreči z Ministrstvom za finance, glede na to, da imamo v Sloveniji integralni proračun in se namenskih sredstev načeloma izogibamo. Ampak glede na to, da je naše ministrstvo že zadolženo za namenski sklad, v resnici kar dva, si želimo spremeniti oziroma določiti še, da zdajšnji podnebni sklad nadgradimo in da gre del okoljskih dajatev v ta sklad na namensko postavko sanacije v preteklosti onesnaženih območij, kamor sodi tudi Zasavje. Na ta način bi dosegli to, da bi lahko takšne ukrepe, ki so dolgotrajni in dragi, v resnici planirali in jih peljali skozi več let, ob tem, da bi bili prepričani oziroma da bi imeli zagotovljeno tudi njihovo financiranje. Danes imamo problem, da imamo zaradi odvisnosti od vsakokratnega proračuna – recimo v preteklosti je odlok za Mežiško dolino vedno nihal. Težko smo tudi izvajali ukrepe, ker enkrat so bila sredstva, drugič ne. Temu se v prihodnosti želim izogniti ravno s tem novim zakonom, ki prihaja. Drugače pa že danes skozi sredstva podnebnega sklada financiramo ukrepe tudi v Zasavju. Kar se zraka tiče, so največji izziv trenutno male kurilne naprave. V ta namen dajemo kar veliko oziroma največji del podnebnega sklada gre ravno za to, mislim, da 30 milijonov, če se pravilno spominjam iz glave, namenjamo za to in tudi v Zasavje gre dobršen del teh sredstev. Namreč, dotrajane male kurilne naprave in nepravilno kurjenje oziroma priprava drv danes povzročajo, pa ne samo v Zasavju, še kje drugje, največje probleme s samim zrakom. Verjamem, da ko bodo ti ukrepi, ki jih bomo skozi leta še naprej izvajali, realizirani, bo zrak boljši. Če pa mi uspe doreči in tukaj v parlamentu tudi potrditi ta zakon, da bomo imeli stalno postavko za sanacijo, potem se pa lahko nadejamo, da bomo lahko tako v Celju, v Mežiški dolini, pri vas kot tudi v Ljubljani, saj imamo tudi tukaj degradirana območja, postavili programe, ki bodo imeli zagotovljeno financiranje in bodo tako lahko nemoteno tekli skozi daljša obdobja. Ker se je treba zavedati, da takšna sanacija traja in je draga. Ne samo pri nas, tudi v drugih državah, kjer to izvajajo, govorijo o zelo bajnih milijonih.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. V Zasavju sta dva glavna problematična izziva. Eno je preteklost, ki je za sabo pustila okoljsko razdejanje, zdravstveno razdejanje, skozi privatizacijo tudi gospodarsko in socialno razdejanje, ampak to ni edini problem. Problem so stvari, ki se danes tam počnejo. Mi imamo poleg, kot ste ugotovili, malih kurilnih naprav tri ključne izzive. Eno so degradirane površine Rudnika Trbovlje - Hrastnik, drugo je uporaba teh in nekih drugih zemljišč za deponije nevarnega elektrofiltrskega pepela sredi mesta, in potem imamo tukaj zaskrbljujoče novice o tem, da Lafarge Cement, cementarna, ki ima za sabo 15 let hvatanja krivin, formalnopravnih in okoljskih, zopet odpira svoja vrata. To so aktualni izzivi, s katerimi se Zasavčani zdaj, danes soočamo. To niso gospodarski projekti, kot nam jih poskušajo prodati, ali pa razvojne priložnosti za regijo, to so grožnje. To so okoljske in zdravstvene grožnje. In zdaj mene zanima konkretno. Če ste bili vi pavšalni, ali pa da tako rečem, ste odgovarjali na ravni države, mene zanima konkretno. Sprašujem vas: Ali ministrstvo ve, ali vi kot minister veste, kaj se dogaja na teh konkretnih področjih? Ali vesta Arso in Inšpektorat za okolje in prostor ali pač gledata stran, tako kot sta v preteklosti že gledala stran? Ali se ponavlja zgodba cementarne? Kakšen je vaš splošni komentar na to? Ali ima ministrstvo pripravljeno strategijo reševanja naštetih problemov? Ali bo sprememba Zakona o varstvu okolja to naslovila? Ali se zavedate tveganj, ki prihajajo s tem, ko zavlačujemo reševanje teh problemov? S katerimi lokalnimi deležniki se na tem področju Ministrstvo za okolje in prostor pogovarja oziroma se je pripravljeno pogovarjati, so to aktivisti, lokalne skupnosti, stroka ali morebiti zopet gospodarstvo? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Kar se pepela tiče, gre za skladiščenje pepela pred nadaljnjo obdelavo oziroma uporabo na lokaciji HSE – na to ste mislili, kajne? Ne gre za deponijo, ker nimajo dovoljenja za deponiranje, ampak samo za skladiščenje, in sicer toliko časa, dokler ne gre v nadaljnjo uporabo obdelanih odpadkov. Kot zbiralci odpadkov morajo imeti odločbo ministrstva o vpisu v evidenco zbiralcev za to vrsto odpadkov. Predhodno pa je dovoljeno skladiščiti odpadke največ 12 mesecev od njihovega prevzema, pri čemer njihova količina ne sme presegati količine odpadkov, ki jih zbiralec lahko hkrati predhodno skladišči v zbirnem centru glede na njegovo zmogljivost. Mi smo tja poslali inšpekcijo. Inšpekcijski pregled se je izvedel 25. 7. 2019. Takrat je bilo ugotovljeno, da je bil elektrofiltrski pepel iz podjetja Energetika Ljubljana predhodno skladiščen na objektu A in prekrit s plastično folijo. Glede na načrt zbiranja odpadkov in potrdilo o vpisu v evidenco zbiralcev – to je potrdilo s številko, ki je zdaj ne bom bral – z dne 29. 1. 2019 za zbiranje odpadkov s klasifikacijskimi številkami 10 01 01 in 10 01 02 in 10 01 03 lahko družba HSE – Energetska družba Trbovlje odpadke skladišči samo znotraj objektov v skupni količini 3 tisoč ton. Družba je začela s sprejemom elektrofiltrskega pepela iz podjetja Energetika Ljubljana dne 23. 7. 2019, pripeljanih je bilo devet tovornjakov v skupni količini 106 tisoč 700 kilogramov. Sprejemanje elektrofiltrskega pepela je bilo ustavljeno z dnem 25. 7. 2019. Na navedeni lokaciji predelava ali odlaganje ni dovoljeno. Dovoljeno je le predhodno skladiščenje odpadkov za dobo največ 12 mesecev. Inšpekcijski nadzor je Inšpekcija za okolje in naravo Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor nazadnje opravila 7. 8. 2019, ko se je preverjalo, ali je zavezanec izpolnil zahteve iz inšpekcijske odločbe o prepovedi predhodnega skladiščenja na prostem in odstranitvi elektrofiltrskega pepela z neutrjene površine. Zavezanec je izpolnil obveznosti iz odločbe. Težave s tem so nastale, ko se je pojavil problem v Termitu, takrat so potem v Trbovlje vozili. S podjetjem Energetika Ljubljana smo zato imeli s ciljem razrešitve problematike nadaljnjega ravnanja s temi odpadki dva sestanka, in sicer 13. 8. in 9. [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Eno dejstvo, ki ga vsaka laična glava razume, je, da Zasavje vsaj ta centralni del Slovenije obravnava kot smetišče, en pozabljen plac, kamor se nameče vsa nesnaga in kjer se to pač lahko lepo tolerira. Ljubljana je lepa – sami ste rekli, »elektrofiltrski papir iz Ljubljane vržemo v Zasavje«. Ker tam se da, ker tam je itak že vse uničeno in »ima se, može se«. Ampak tukaj imamo več stvari, kot samo ta pepel. Imamo degradirane površine RTH, v Rudnik Trbovlje - Hrastnik smo samo za sanacijo zmetali samo v prejšnjem letu 3 milijone, pa še v preteklih letih, ne vem, 25 ali 28 milijonov. In zdaj tam ni nič od nič. Imamo skladišče elektrofiltrskega pepela, lahko temu rečete skladišče ali deponija, tja se vozijo ti tovornjaki, nezaščiteni ljudje gledajo in se sprašujejo, kaj se dogaja. Če je to, »znotraj objektov«, terminologija – jaz vam lahko razložim, kaj »znotraj objektov« pomeni. En, kot v Trbovljah rečemo, hof pod hribom, kamor se vse to vrže. Ljudje slikajo in snemajo. Malo se lahko razgledate. In imamo sežigalnico nevarnih odpadkov. Najbolj perverzna okoljevarstvena zgodba zadnjih 15 let – Lafarge Cement, ki je izkoriščal politiko, izkoriščal lokalno skupnost. Na koncu, ko se pa ni več dalo hvatati krivin, so pa kratko potegnili – kdo? Delavci. Zaprli so vrata in oni so ostali na cesti. To je ta zgodba Zasavja – trije dramatični scenariji. In na vrhu tega, češnjica na torti, imamo ministra, oprostite, z vsem spoštovanjem, ki ne ve, kaj se dogaja, imamo ministrstvo, ki nima pojma, kaj se zares dogaja, imamo Arso, imamo inšpektorat, kjer ali ne vedo ali pa gledajo stran, ker se jim to bolj izplača, imamo neodzivno vlado na tem področju, imamo degradirano Zasavje in vlado, ki ne stori ničesar. Jaz ne vidim drugega, kot da državni zbor tukaj služi kot brca v rit vladi in opravi vsaj razpravo na to temo. Ker to vprašanje v bistvu ni zasavsko, Zasavje je tukaj, kot ste sami rekli, eno od področij, je samo generalka. Z isto ignoranco lahko politika napade Pomurje, Belo krajino, Kras, kogarkoli. Zasavje ali pa katerikoli del države bo smetišče, Ljubljana bo pa ostala lepa. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 21. novembra 2019, v okviru glasovanj. Željko Cigler bo postavil vprašanje ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek ter ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Spoštovani, hvala lepa. Govoril bom o drugem degradiranem področju, in to je Šaleška dolina. Pred mano je pred nekaj urami že en poslanec o tem govoril. Namreč, prejšnji teden je bil v Državnem zboru posvet o podnebnem dogovoru, v Sobotni prilogi pa so tudi slovenski znanstveniki izrazili jasno mnenje, da je potrebno brez odlašanja ukrepati za preprečitev še hujše podnebne krize. Del tretje razvojne osi, ki bo šel od Velenja proti Slovenj Gradcu, in že pred tem, hudo posega v gozdove in kmetijska zemljišča v Sloveniji. Postavljam vprašanja. Gospod minister Zajc, zanima me: Kako je pripravljena zaščita Šoštanja in sosednjega Velenja, to so za mene degradirana območja, ter drugih krajev v Šaleški dolini zaradi ugrezanja in zalivanja lignitokopa? Isti problem je pred mano izpostavil poslanec, ki je opozoril, da se na tem območju nahaja opustošeno odlagališče hudo strupenih, nevarnih odpadkov iz Industrije usnja Vrhnika in so podvrženi istim procesom. Zanima me tudi: Ali je za celotno območje izdelan evakuacijski načrt pred nenadzorovanim pogrezanjem okoliških površin in zgradb? Kako so upoštevane poškodbe objektov robne cone, na katerih po sedanji trasi teče hitra cesta, zaradi naklona plasti glede na zelo ozko vrisano območje lignitokopa? Poglejte, imam narisano, hitra cesta gre dejansko nad rudnikom, nad zemljiščem, ki se ugreza. In drugič, projekt državne ceste je načrtno načrtovan preko ugrezninskega polja lignitokopa, kjer so plasti nenosilne in se posedajo zaradi posledic večdesetletnega intenzivnega rudarjenja v globino več sto metrov. Imam z Google zemljevidov, kako se jezera širijo, zlasti Šoštanjsko, in kako se jezeri poglabljata. Vse to ni brez posledic. Spoštovana gospa ministrica Alenka Bratušek, sprašujem vas: Kakšna so zagotovila, da stroški sanacije posledic rudarjenja ne bodo bremenili Darsa in da posledično ne bosta sledila povišanje cestnin, cen vinjet in dodatni dvig javnega dolga za tretjo razvojno os v tem delu, na kar so vas v prvi obravnavi poroštvenega zakona opozarjali poslanci iz več strank? Ali mi lahko pojasnite, kako lahko imamo na Koroškem za 9 tisoč vozil predvideno štiripasovnico po gozdovih in po kmetijskih zemljiščih, na Dolenjskem pa za preko 20 tisoč vozil dvopasovnico? Jaz tega ne razumem. Ta zadeva ja zapisana v poroštvenem zakonu. Prosim, ker tega ne razumem, če se mi lahko dodatno obrazloži. Sprašujem tudi: Gospa ministrica, zakaj se ne odzovete na anomalijo, ki jo navaja tudi sam poroštveni zakon, na osrednjem in južnem delu tretje razvojne osi? To je za Dolenjsko, kjer dobesedno piše, da je, citiram, »bila v študiji variant proučena tudi varianta s potekom po zdajšnji cesti z delnim rekonstruiranjem ozkih grl in fazno ter etapno izgradnjo«. Konec navedka. Študija variant mora vključevati tudi proučitev možnosti nadgradnje obstoječih povezav.
Hvala lepa. Minister in ministrica imata skupaj na razpolago pet minut. Minister, izvolite.
Hvala. Jaz vas bom moral prositi, če se strinjate, da vam pisno odgovorim. Namreč, zelo na splošno ste najavili vprašanje, šli ste pa v zelo podrobno in zelo lokalno. Tako da zato, da vam bom lahko kvalitetno odgovoril, bi vas prosil, če vam lahko pisno, prosim, odgovorim. Za v prihodnje bi pa res pomagalo, če v najavi vsaj nekoliko več poveste o tem, kaj boste vprašali, da se mi lahko pripravimo, ker to je tako široka tema. Navedli ste: okoljski vidiki zakona o poroštvu. Ne vem pa v podrobnosti vsake stvari, tako da če se strinjate, bi vam na ta zastavljena vprašanja poslali pisni odgovor.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Jaz bom pa dodala, da se za vsak del te tretje razvojne osi sprejema državni prostorski načrt. Se pravi, sodelujejo vsi vpleteni in verjetno, verjetno je treba upoštevati tudi vidike, ki jih vi omenjate. Tudi zato sem prej vaši kolegici odgovorila, da ko na neki stvari, na nekem odseku naredimo piko, verjetno ne moremo vedno in vedno in vedno znova na začetek. Zdaj se ukvarjamo s tem delom, ki bi lahko bil že, vsaj na papirju, končan in bi lahko pospešeno delali tudi na drugih odsekih tretje razvojne osi. Tretja os ni samo cesta od Velenja do Šentruperta, ampak je od Koroške do Bele krajine. Zadeva še ni rešena v celoti, to sem prej povedala, dogaja se tudi na južnem delu, ampak tako te stvari pač so in tečejo. Tudi za južni del še ni dokončnega dogovora, ali dvo- ali štiripasovnica. To je tudi razlog, da težko v tem trenutku določamo, kdo je investitor in kdo bo peljal določene stvari naprej. Še vedno se delajo študije, na podlagi katerih bi se lahko odločali, kako naprej. V preteklosti so se odločili, da bo ta cesta štiripasovna. Jaz dvomim, da bo zdaj lahko, tudi vi, spoštovani poslanec, da bi lahko ljudi prepričali, da zdaj pa naj bodo kar zadovoljni s popravkom obstoječe ceste. Ta bo po mojem zelo zelo težka. Še enkrat pa dodajam, kar se tiče konkretnih vprašanj, vsa ta vprašanja morajo biti med postopkom, ko se cesta konkretno umešča v prostor, ko se pripravlja državni prostorski načrt, ko se pridobiva gradbeno dovoljenje – definitivno morajo biti vsa vprašanja takrat rešena. Saj zato, konec koncev, pa je pridobivanje gradbenega dovoljenja upravni postopek, kjer vsi sodelujejo. Jaz vam v tem trenutku drugače tudi ne znam povedati. Vsekakor še enkrat dodajam, tretja os je naša velika prioriteta. In če ne bomo gledali v prihodnost in delali na tem, da čim prej pridemo tudi z rešitvami konkretno do Bele krajine, in se bomo neprestano ukvarjali in vračali nazaj k rešitvam, ki so bile potrjene – in jaz nimam razloga, da ne verjamem, da strokovno potrjene – če bomo delali tako, potem naša infrastruktura ne bo niti mimo Velenja speljana, kaj šele do Bele krajine. Se pravi, bomo čez kakšnih 50 let na tak način lahko stvari reševali. Za vse to, za kar je minister sicer rekel, da vam bo odgovoril pisno, sem pa jaz skoraj trdno prepričana, da se preverja skozi vse te postopke pridobivanja dovoljenj. Veliko je teh postopkov, veliko soglasij je treba pridobiti in težko verjamem, da lahko karkoli od tega, kar ste omenili, pade ven in da ne bi bilo obravnavano. Je pa problematika rudnika, zapiranje rudnika tudi ena od nalog Ministrstva za infrastrukturo, s katero se ukvarjamo. Ni projekt od danes do jutri, ampak je projekt, s katerim se ukvarjamo. Tudi v okviru zapiranja rudnika bo marsikateri del, ki ste ga omenjali, naj gre za jezero, naj gre še za kaj drugega, prav gotovo moral biti naslovljen.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve.
Hvala lepa. Spoštovana, nobeden od vaju mi ni odgovoril. Jaz sem opozoril na resne težave in na resne probleme. Ko je bilo prej opozorjeno na odlagališče nevarnih odpadkov, je bilo rečeno, da to je pa problem rudnika Velenje, ker to tam leži. To zna biti nacionalna katastrofa, oprostite. Tu gre za hudo onesnažene odpadke! Drugič. Rad bi rekel tole. Jaz sem povedal, da gre cesta – gospa ministrica, vam bom dal zemljevid, da točno vidite – nad rudnikom, tam, kjer se stvari pogrezajo. To bo zaradi tega nevarno cestišče. Ključna napaka, sem tudi povedal, v študiji variant za hitre ceste, ki ste nam jo posredovali, je, da ni bila upoštevana tudi možnost nadgradnje obstoječe ceste, kar pa zdaj v poroštvenem zakonu piše, da za druge dele tretje razvojne osi se je pa naredilo. To je njena razširitev, izravnava ovinkov, izdelava predora skozi Hudo luknjo in tako naprej. To je leta 2011 predlagala vladna medresorska delovna skupina. Ta cesta bi bila že zdavnaj isto hitra, bistveno manj okolje obremenilna, že zdavnaj zgrajena. To vam jaz govorim. In kljub možni izgubi že vloženega v napačno izbrano varianto ob razkritju preteklih napak, ki vam jih skozi tukaj predstavljamo, tudi jaz vam o njih skozi govorim, ni dopustno nadaljevati na napačnih podlagah začeto delo brez ponovne presoje sedanjih možnosti in okoliščin. In še nekaj bi rad rekel, gospod minister. Vaše ministrstvo je umeščalo vse te trase v prostor. Ne morete zdaj reči, da boste preučili in ne veste, kaj se dogaja. To so hudi problemi, na katere opozarjamo, tega se ne sme preslišati in ne more preslišati. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Spoštovani poslanec, mislim, da danes tretjič obdelujeva to temo. Nimam problema, bova pač vsakič na poslanskih vprašanjih to delala. Zdaj ste sami povedali, MOP je delal presojo vplivov in še kaj, povezano s tem. Jaz težko verjamem, pa ne mi zameriti, če bom grobo zvenela, da ste vi edini strokovnjak, ki veste, kje bi tretja razvojna os od Velenja do avtoceste morala iti. Se opravičujem, ampak če so strokovnjaki to naredili, kot so naredili – lahko pa gremo še enkrat 10 let nazaj, ampak sem vam tudi že stokrat predlagala, da dajte v Državni zbor sklep, da gremo na novo. Pa bomo videli, če so poslanci za to, bodo za to, če ne, pa jaz nimam argumentov, da rečem, zdaj bomo pa projekt ustavili, zdaj se pa te stvari ne gremo več, zdaj bomo pa državo vrnili 10 let nazaj, ker gospod Cigler pravi, da je pač treba poiskati še ne vem koliko variant. Jaz drugim kot strokovnjakom na tem področju ne morem verjeti. Ne morem, ker bi bilo neodgovorno od mene. Nisem jaz določala trase, nisem jaz risala trase in ne vem, zakaj bi pa zdaj vam morala verjeti, da tisto, kar vi predlagate, je pa bolj strokovno. Potem bo prišel še en mimo, pa še en mimo, pa še tretji mimo in smo na začetku oziroma smo v začaranem krogu, tako da bo gospa Tomić, ki me je prej spraševala o drugem delu, prišla na vrsto čez kakšnih 50 let. Ni to odgovorno. Res ni odgovorno, če imamo stroko, imamo postopke, in sami ste povedali, da je MOP skozi vse te postopke sodeloval. In če so strokovnjaki na MOP, ki so pri veliki večini zadev zelo striktni, tukaj zdaj kaj spregledali, okej, ampak jaz mislim, da po navadi nas bolj opozarjajo, kot bi mogoče pri kakšni stvari bilo treba. Še enkrat vam predlagam, spoštovani poslanec, res iskreno, predlagajte sklep, da se projekt tretje razvojne osi ustavi in gremo iskat trase od začetka, tudi to je varianta. Tudi to je varianta, samo naredimo en korak naprej, ne da midva tukaj vedno tekmujeva, kdo ima bolj prav. Od tega ne bo imel pravzaprav nihče nič, še najmanj pa ljudje, ki na to cesto čakajo že 20 ali pa 30 let.
Hvala lepa. Gospod minister, imate nekaj več kot pol minute. Izvolite.
Za ta državni prostorski načrt je bila izvedena celovita presoja vplivov na okolje v skladu s predpisi, ki urejajo varstvo okolja in presojajo sprejemljivosti vplivov izvedbe planov na varovana območja v skladu s predpisi, ki urejajo ohranjanje narave. Okoljski vidiki so bili presojani v okviru presoje alternativ v celoviti presoji vplivov na okolje. Ugotovljeno je bilo, da je okoljsko sprejemljivih več variant, po optimizaciji predložene variante je bil postopek zaključen z odločbo o sprejemljivosti vplivov plana na okolje. Na MOP, Arsu je bilo za ta odsek izdano tudi okoljevarstveno soglasje. Takšni postopki so bili izpeljani. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica, zahteval bom obravnavo v Državnem zboru o teh zadevah. Rad bi samo to rekel. Kadarkoli midva diskutirava, bi vam rad rekel, da do zdaj vi na nobeno moje vsebinsko vprašanje, opomin ne odgovorite. Ponavljam pa samo stvari, ki jih je vseskozi izpostavljala stroka, ki je bila preslišana. To, da se strokovni argumenti niso upoštevali, sem povedal tudi na Komisiji za nadzor javnih financ, kjer ste bili tudi prisotni. Danes je bilo navedenih zopet nekaj novih. Vi samo rečete in vedno odgovorite, »tega nisem delala jaz«. Nasprotno. Vi ste ministrica za infrastrukturo, ki je zdajle odgovorna za projekt, ki ga postavljate, ki se ga želi realizirati, in na te pripombe in te opomine je treba reagirati, da se jih preveri in poda nazaj vsebinski odgovor. To ste kot ministrica dolžni odgovoriti in narediti. V nasprotnem primeru ne vem, zakaj imamo ministre, če naj bi bili poslanci tisti, ki moramo dokazovati in ne vem kakšne količine podatkov, argumentov nalagati, da pokažemo, da ena trasa, za katero je bilo ogromno strokovnih mnenj podanih, ni v redu. Zaradi različnih razlogov se ne preveri in pogleda, zakaj se obstoječa trasa ne gre posodobit in modernizirat. Kot sem vam že nekajkrat povedal, je medresorsko delovno telo, ki ga je pravzaprav postavila Vlada, to ugotovilo že leta 2011. Zadeva je bila bistveno cenejša, že zdavnaj bi stala, predvsem pa se ne bi posegalo v gozdove, na kmetijska zemljišča in rušilo domov. In za take projekte gotovo v Evropski uniji Slovenija ne bo dobila kreditov in finančnih podpor. O tem govorimo. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 21. novembra 2019, v okviru glasovanj. Prišli smo do številke 61, ko bo Violeta Tomić postavila vprašanje ministru za zdravje Alešu Šabedru. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Zadnje poslansko vprašanje na tej seji je namenjeno ministru za zdravje. Namreč, spoštovani minister, ministrstvo, ki ga vodite, je 8. novembra v vladni postopek podalo dopolnjen predlog Uredbe o razvrstitvi prepovedanih drog. S tem predlogom se sicer v slovensko zakonodajo prenašajo štiri snovi, ki jih je Komisija Združenih narodov za droge na letošnjem rednem marčnem zasedanju razvrstila na seznam mednarodno reguliranih psihoaktivnih snovi. V tej dopolnitvi uredbe pa še vedno ne zasledimo popravka v drugi skupini prepovedanih drog, kjer je na seznamu pod zaporedno številko 120 še vedno rastlina konoplja. Jože Hren z Ministrstva za zdravje je na nujni seji Odbora za zdravstvo že 7. 10. 2016 opozoril, da nimamo uradnega prevoda konvencije o mamilih iz leta 1961 in da so prosili, da se neuradna različica prevoda umakne iz javne objave in tudi uporabe. Iz odgovora Jureta Gašpariča z Ministrstva za zunanje zadeve na 12. seji Komisije Vlade Republike Slovenije za droge izhaja zelo verjetna domneva, da je bila rastlina konoplja vnesena v uredbo na podlagi napačnega neuradnega prevoda ključnih delov konvencije. Kajti v 9. členu v ZPPPD hkrati jasno piše, da je dovoljeno poleg maka za industrijske namene gojiti tudi rastlino konopljo. Torej, hkrati je na seznamu prepovedanih drog, po drugi strani pa se rastlina konoplja lahko goji celo za prehranske namene. Da bi razjasnili enega od temeljnih problemov, ki se zaradi takšne razvrstitve kaže v praksi, naj omenim zgolj 11. člen Zakona o pravilih cestnega prometa. Ta veleva, da minister za zdravje, torej vi, med drugim določi tudi listo prepovedanih drog. Ker je med prepovedanimi drogami iz omenjene uredbe tudi sama rastlina konoplja, se lahko pri pregledu udeležencev prometa ugotavljajo zgolj presnovki, ki pa niso psihoaktivni, kar je popolnoma nesprejemljivo. Te namreč prav tako lahko najdemo v konopljinem čaju ali pa konopljinem kruhu. Omenjena razvrstitev tako vsakodnevno pripomore k nepravičnemu oškodovanju državljanov, ki bi ga moralo Ministrstvo za zdravje odpraviti že v letu 2016, pa ga do danes še ni odpravilo. Zato vas, spoštovani minister, sprašujem: Na podlagi česa oziroma katerega uradnega dokumenta in sklepa ste sprejeli terminologijo in razvrstitev rastline konoplja, Cannabis sativa, na seznam prepovedanih drog v uredbi? Prosim.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovana gospa poslanka, hvala lepa za vaše vprašanje. Področje prepovedanih drog na mednarodni ravni urejajo konvencije Združenih narodov, in sicer Enotna konvencija o mamilih iz leta 1961, Konvencija o psihotropnih snoveh iz leta 1971 in Konvencija zoper nezakonit promet mamil in psihotropnih snovi iz leta 1988. Te konvencije je leta 1992 Slovenija z aktom o nasledstvu mednarodnih pogodb prenesla v svoj pravni red in se s tem zavezala k njihovemu uresničevanju. Enotna konvencija o mamilih v svojem 39. členu in Konvencija zoper nezakonit promet mamil in psihotropnih snovi v svojem 14. členu države med drugim zavezuje k uveljavitvi ukrepov, ki so potrebni za varovanje javnega zdravja in preprečevanje nezakonitega gojenja rastlin, kot so opijski mak, grm koke in konoplja. Država je, ko ratificira konvencijo, dolžna spoštovati njene določbe, ima pa skladno s priporočili konvencije pravico sprejeti strožjo ureditev, kot jo ta zahteva. Slovenija je določila teh členov upoštevala in uredila promet s konopljo leta 1999 v Zakonu o proizvodnji in prometu s prepovedanimi drogami. Terminologija in razvrstitev rastline konoplja sta skladni s tem zakonom. Za zakonodajo na področju drog je odgovorno Ministrstvo za zdravje. Strokovne službe na podlagi sklepov Sveta Evropska unije in Komisije Združenih narodov za droge ter pobud stroke pripravijo predlog dopolnitve oziroma sprememb Uredbe o razvrstitvi prepovedanih drog, ki jih sprejme Vlada Republike Slovenije. Pri pripravi navedenih sprememb ministrstvo sodeluje skupaj s strokovnjaki z Agencije za zdravila in medicinske pripomočke, Nacionalnega laboratorija za zdravje, okolje in hrano, Nacionalnega inštituta za javno zdravje in Policije ter na primer v primeru premestitve konoplje v drugo skupino tudi strokovnjaki različnih medicinskih strok. Uredbo o razvrstitvi prepovedanih drog sprejme Vlada Republike Slovenije. V letih 2016–2019 so pri pripravi tega dokumenta sodelovala naslednja ministrstva oziroma institucije: Ministrstvo za zdravje, Ministrstvo za notranje zadeve, Policija, Javna agencija za zdravila in medicinske pripomočke, Nacionalni forenzični laboratorij, Nacionalni inštitut za javno zdravje, Nacionalni laboratorij za zdravje, okolje in hrano, Agencija za varnost prometa. Sodelovali so tudi člani Sistema za zgodnje opozarjanje na pojav novih psihoaktivnih snovi, v katerem sodelujejo poleg večine prej omenjenih še predstavniki Inštituta za sodno medicino, centra za zastrupitve UKC Ljubljana, Fakultete za farmacijo in predstavniki nekaterih nevladnih organizacij. Strokovne službe ministrstva so od leta 2016 do danes pripravile pet dopolnitev oziroma sprememb. Industrijsko konopljo je v Sloveniji možno gojiti v industrijske in prehrambne namene skladno z Zakonom o proizvodnji in prometu s prepovedanimi drogami, ki dovoljuje takšno uporabo konoplje. V te namene se lahko gojijo usklajeno z zakonodajo Evropske unije zgolj tiste sorte konoplje, ki so uvrščene na evropsko sortno listo in vsebujejo manj kot 0,2 % THC. Takšna zakonska ureditev državam, tudi Sloveniji, omogoča gojenje konoplje kot tradicionalne rastline, seveda brez neželenih psihotropnih učinkov. Naj še enkrat poudarim. Uredbo o razvrstitvi prepovedanih drog sprejema Vlada, ne Komisija za droge. Bupropion je bil v procesu priprave uredbe pomotoma prestavljen v prvo skupino, kar bi pomenilo, da se zdravilo s to učinkovino ne bi več moglo uporabljati v medicini. Konoplja je bila leta 2017 premeščena v drugo skupino, da se lahko uporablja v medicini, še vedno pa se zaradi vsebnosti THC obravnava kot prepovedana droga. Ne glede na to, da vsi deli te rastline nimajo psihoaktivnih učinkov, s takšno ureditvijo nismo v neskladju s konvencijami. V zvezi s prevodom Enotne konvencije o mamilih želim pojasniti, da v uradnih delovnih procesih Ministrstva za zdravje nikoli ni bil uporabljen neuradni prevod Enotne konvencije o mamilih iz leta 1961. Uporablja se v Državnem zboru sprejeta zakonodaja, ki je skladna z leta 1992 v naš pravni red prenesenimi konvencijami. Pobuda predstavnikov nevladnih organizacij za uradni prevod je bila najprej obravnavana na Komisiji za droge, ki je predlagala Ministrstvu za zunanje zadeve, da pripravi prevod. Kot veste, je Odbor za zdravstvo na 11. nujni seji letos pozval Ministrstvo za zunanje zadeve, da pripravi uradni prevod.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, vaši uradniki so vam prav lepo napisali tele odgovore, vendar govorite na podlagi nekih dokumentov, ki jih sploh ni. V Sloveniji je opravilni jezik slovenščina. In če ni prevoda, na podlagi česa potem vsi ti zakoni, vas lepo vprašam. Ker mi je zmanjkalo časa, ste zelo na hitro odgovorili tudi na moja ostala vprašanja. Zanima me namreč: Kdo, imena prosim, na Ministrstvu za zdravje je bil konkretno odgovoren v letih 2016, 2017, 2018 in 2019 za pripravo teh dopolnitev oziroma sprememb, ki se nanašajo na razvrstitev prepovedanih drog v uredbi? Koliko dopolnitev oziroma sprememb, ki se nanašajo na razvrstitev prepovedanih drog v omenjeni uredbi, ste podali v vladno proceduro od 7. 10. 2016 do danes? Kako razlagate neskladje, da je po 9. členu ZPPPD rastlino konoplja možno gojiti v industrijske in prehranske namene, hkrati pa je na podlagi 3. člena ZPPPD konoplja kot rastlina uvrščena v drugo skupino prepovedanih drog? Zakaj Ministrstvo za zdravje na Komisijo Vlade Republike Slovenije za droge do zdaj še ni podalo predloga za umik rastline konoplja iz uredbe, kot je to naredilo na primer pri bupropionu na 12. seji Komisije Vlade Republike Slovenije za droge, kot ste prej omenili? Ali lahko, prosim, pojasnite, kdaj je bilo pojasnilo o nepravilnem prevodu konvencije o mamilih iz leta 1961 poslano in komu? Kdo je pripravljal stališča Slovenije za sejo UNODC, CND Združenih narodov, ki bo na Dunaju? Kakšna so ta stališča in kdo je v tej delegaciji? Kajti stališča bi morala pripravljati Komisija za droge, ki pa se ni sestala pet let. Prosim, razložite mi to.
Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za besedo. Veliko podatkov bi želela spoštovana gospa poslanka. Kar se tiče imen na ministrstvu, ki so bila v vseh teh letih zadolžena in so skrbela za to področje, vam jih bomo seveda v pisni obliki dostavili. Ta trenutek ne razpolagam z njimi. Naslednje vas je zanimalo, koliko dopolnitev je bilo v tem času. Če ste me pozorno poslušali, sem vam povedal tudi že v prvem odgovoru, da so strokovne službe ministrstva od leta 2016 pripravile pet dopolnitev oziroma sprememb. Kakšno je stališče in kdo je pripravljal stališče Republike Slovenije, vam bomo prav tako posredovali pisno, saj trenutno ne razpolagam s temi informacijami. Hvala.
Gospa poslanka, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala. Jaz mislim, da se moramo o tej zadevi resno pogovoriti in zato v skladu s poslovnikom predlagam, da na naslednji seji opravimo razpravo o tem. Kajti gre za izjemno velike kršitve človekovih pravic. Pravic bolnikov, stigmatizacije, zapiranje, in veste, mene bi zelo skrbelo, če bi bila ministrica vašega resorja in če bi videla na portalu Erar.si, da ima visoka uradnica, ki presoja o tem – tokrat ne bomo o imenih, pa si poglejte – svoj espe, kjer so med glavnimi plačniki Ministrstvo za zdravje in Javna agencija za varnost prometa. Prosim, da malo pogledate, kaj se zares dogaja. In me zanima tudi, kdo bo sprejel odgovornost za tožbe civilne družbe, ki se že pripravljajo. Kajti kolikor vem, zbirajo vse primere – je nemogoče, veste, po eni strani dovoliti hrano, po drugi strani pa ljudi ustavljati zaradi metabolitov, ker so jedli kruh pred nekaj dnevi. Veste, tu so stvari, ki so nedopustne. Zakaj pa imajo vaši uradniki espeje, kjer hkrati dobivajo honorarje z Javne agencije za varnost prometa in z Ministrstva za zdravje? Tukaj bi pa jaz iskala odgovore na vprašanja, ki sem vam jih postavila, in tukaj ste vi kot minister osebno odgovorni. Novinarji že govorijo, lahko si preberete, »Farmacevtski puč na uradniški pogon.« Uradnike, ki enostavno kršijo človekove pravice uporabnikov, stigmatizirajo bolnike, imate prav v vašem resorju. In enostavno zakonodaja ni usklajena. Na enem koncu Slovenije je nekaj samo prekršek, drugje ljudje morajo [[…]]A veste, koliko denarja se zapravi za pregon teh ubogih revežev? Namesto da bi policija, sodstvo, tožilstvo preganjali dejansko kriminalce in zločince, preganjajo prekrškarje, ki mogoče uporabljajo samo industrijsko konopljo. CBD, ki sploh ni psihoaktiven, bi zdaj na vašem ministrstvu radi imeli sintetičen. Dajte malo strokovnjake povprašati. Jaz nisem, ampak sem se zelo veliko pogovarjala z njimi. To, kar se dogaja, veste, je rdeči alarm, ki se bo razbil tudi ob vašem ministrstvu, če ne boste malo pogledali navzdol pa pogledali, kdo vam svetuje pa kaj počne. Zahtevam razpravo. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 21. novembra 2019, v okviru glasovanj. Na koncu se predsedniku Vlade, ministricam in ministrom zahvaljujem za podane odgovore. S tem prekinjam 1. točko dnevnega reda, sejo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa.