Hvala lijepo. Tražimo stanku vezano uz aktualne situacije na domaćem gospodarskom tržištu vezano uz najveću hrvatsku tvrtku.
Dobro. Hvala. Imamo još? Uvaženi zastupnik Sinčić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče tražim također stanku od 10 minuta kako bih progovorio o situaciju u Agrokoru.
Hvala lijepa. Uvaženi zastupnik Bulj.
Uvaženi predsjedavajući također u ime kluba MOST-a 10 minuta stanku po pitanju aktualne gospodarske situacije. Hvala.
Hvala. Imamo još koga? Ja se ne mogu javit za stanku. Dobro, onda nastavit ćemo u 10,00 sati. STANKA U 9,50 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 10,00 SATI]] Evo kolegice i kolege, stanka nam je završila pa ću zamoliti da u ime kluba SDP-a govori uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Nekoliko rečenica i poruka vezano uz situaciju koja se iz dana u dan komplicira i postaje dramatičnija. I naši građani opravdano pitaju i traže određene odgovore i ono što ovdje mogu reći da je klub SDP-a svjestan ozbiljnosti situacije i svjestan je da je na neki način simbolički ovu propast modela privatizacije koju je HDZ nominirao u devedesetim godinama. Sada više nije tu u prvom planu ni tko je vlasnik i ni da li on ostaje ni odlazi, naravno da odlazi to je sada već valjda svima jasno, ali ostaje briga za ljude koji tamo rade i ostaje briga za dobavljače i radnike koji rade kod dobavljača. On što želim ovdje reći vrlo jasno kada govorimo o zakonu koji se donosi vezano uz Agrokor, da SDP i Klub zastupnika SDP-a neće dozvoliti da niti jedna kuna duga padne na leđa naših sugrađana, to je vrlo bitna poruka. Niti jedna kuna duga, potencijalno ne smije pasti na leđa naših sugrađana. I zato nismo zadovoljni sa najavama gdje bi država trebala preuzeti rizik poslovanja tvrtke. Postojeće zakonodavstvo omogućuje određene dogovore vjerovnika koji se već i odvijaju i ako to postojeće zakonodavstvo treba doraditi neka se doradi, ali hrvatski građani ne smiju imati opterećenje da potencijalno u narednim godinama dug Agrokora može pasti na njihova leđa. Nažalost, izgleda da HDZ-u i MOST-u to nije najvažnija stvar jer da je onda se predsjednik MOST-a ne bi skoncentrirao populistički samo na jednu osobu nego bi sustavno rješavao probleme. Situacija koju danas imamo u Hrvatskoj i zato tražimo odgovore, znači MOST koji je podnio prijavu protiv gospodina Todorića Uprave Agrokora, očito ima informacije koja su se kaznena djela dešavala. I tražimo od gospodina Orepića, ministra policije, da izvijesti hrvatsku javnost kakva su se kaznena djela dešavala u toj tvrci ili sa druge strane se radi o čistom populizmu kako bi se zamaglila situacija i kako bi se donio zakon kojim bi se moguće stavilo na leđa dodatni trošak hrvatskim građanima. Ili još jedno pitanje, vidim da gospodin Miro Bulj govori iza mene, da li gospodin Zdravko Marić ministar financija RH uživa povjerenje MOST-a? Želim to čuti od predstavnika kluba MOST-a, stranke koja je prijavila Upravu Agrokora s kojim je blisko surađivao bio prvi u liniji i gospodin Marić i koji već godinu i nešto dana uživa povjerenje MOST-a. Želimo ovdje vrlo jasnu poruku od Kluba zastupnika MOST-a da li Zdravko Marić ima povjerenje MOST-a nakon šta je gospodin Petrov podnio kaznenu prijavu protiv Uprave Agrokora? To su pitanja koja zanimaju hrvatske građane i koja će nas odmaknuti od demagogije i populizma i koja će nas približiti konkretnom rješavanju problema. Ne može povjerenje MOST-a i Hrvatskog sabora imati osoba koja je do prije godinu i nešto dana blisko surađivala sa upravom koja je osumnjičena po MOST-u za kaznena djela. I sa te strane, još jednom ću reći, ne podržavamo zakone koji potencijalno zbog jedne tvrtke bilo koje u RH mogu staviti dodatno porezno opterećenje i trošak na leđa hrvatskih građana, pogotovo nakon jučerašnje rasprave kada smo vidjeli da nema volje da se podigne minimalna plaća. Znači sa jedne strane problem je dignuti minimalnu plaću za par stotina kuna HDZ-u i MOST-u, ali nije problem preuzeti milijarde kuna duga na leđa poreznih obveznika. Poruka ljudi kojima je najbitnije i najpotrebnije ništa, oni koji imaju najviše ostat će zaštićeni i za njih radimo zakone. To nije dobro i tako se ne treba ponašati. To smo već vidjeli od ove Vlade i na poreznoj reformi koja uz put budi rečeno opet je napravljena u režiji onih koji imaju najviše odnosno gospodina Marića. Još jednom ću ponoviti da gospodin Bulj ne zaboravi, recite nam sada gospodine Bulj, da li podržavate ministra financija kao Klub zastupnika MOST-a Zdravka Marića? Hvala lijepa.
Hvala. Sljedeći Klub zastupnika je onaj Živog zida i SNAGA-e u ime kojeg će govoriti uvaženi zastupnik Ivan Vilibor Sinčić. Izvolite.
Hvala vam potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolegice i kolege. Kao što znamo Agrokor nam je u krizi. Moram reći da je Agrokor država u državi, često se tako ponašao. Zakoni, standardi, propisi koji su vrijedili za sve ostale pogotovo za male i najslabije za Agrokor često nisu vrijedili. Kriza se nadzirala krajem prošle godine kada se šuškalo o otpuštanjima u Jamnici, o prodaji Jamnice i evo kulminirala je napokon. Agrokor kao takav je neodrživ već dugo vremena, previše je dugova, a preloše je poslovanje i kad-tad je moralo doći do sloma tog ekonomskoga modela. To je slom i postojeće monetarne politike i kreditne politike i fiskalne politike jer pokazuje da nitko ne može na taj način i vraćati kredite odnosno dobivati kredite pod takvim ogromnim kamatama, samo je pitanje vremena kada će doći do sloma. Ali lako je bilo poslovati godinama kada je država, to tek treba istražiti, pogodovala na sve moguće načine, kada su se otvarale bilance za proširenja dok su radnici radili za minimalne plaće, dok se plaćalo bonovima, dok su se opraštali porezi, upitno je jesu se naplaćivale koncesije. Lako je tak plutati. Zakoni očito dakle za Agrokor nisu važili. Što se tiče tih bonova, imamo izjave i ministara i HNB-a da je to protuzakonito. Kolegice i kolege zastupnici to je protuzakonito desetak godina, što se radilo 10-ak godina? Svi smo svjesno gledali, odnosno vi koji ste bili u vlasti ovdje kako se krši zakon i kako naše institucije kakve jesu, jesu govore da se krši zakon, da to ne smije, ništa se nije radilo, očito je Agrokor država u državi koja može što hoće, kada hoće. Trebalo bi također reći nešto kako je gospodin Todorić stekao imovinu, evo samo jedan primjer Jamnice. U ona čarobna vremena pretvorbe i privatizacije, tamo negdje '93. trebala je, jednostavno je došla direktiva sa vrha da se mora Todoriću dati Jamnica. U to vrijeme odmah nakon lokalnih izbora Branko Mikša bio je gradonačelnik Zagreba, Stjepan Vujanić je bio župan Županije Zagrebačke. I pošto su pogoni u Pisarovini, Županiji Zagrebačkoj, gospodin Vujanić je trebao potpisati da se to za sitan novac da Todoriću. On je to odbio, pazite što se radi. Ukida se tadašnja županija, spaja se sa gradom Zagrebom, sada je Mikša gradonačelnik a Vujanić dogradonačelnik jedne velike nove županije. Mikša potpisuje za Todorića, ovaj preuzima firmu. Nakon toga vraća se županija natrag na kartu ali ovaj puta ne kao Županija Zagrebačka nego sadašnjim imenom Zagrebačka Županija. To je samo jedan mali primjer. Možemo govoriti o PIK-ovima, o Belju. Dakle on je i ta cijela garnitura je imala svjesnu podršku države da radi što radi, da se širi na način na koji se širi i do krize je kada tada moralo doći. Što se tiče kaznene prijave gospodina Petrova protiv gospodina Todorića, O.K., ali pitam gdje je kaznena prijava za gospodina Marića i 5 drugih ministara koji sjede u Hrvatskoj banci za obnovu i razvoj. Sjetimo se HBOR je odobrio onaj božićni kredit gospodinu Todoriću znajući kakvo je stanje, znajući da se krše zakoni, znajući da neće moći vratiti. Pa evo pozivam vas, rješavajmo problem sustavno, gdje je kaznena prijava pored tih ministara koji su svjesno išli u nešto što su znali da neće uspjeti. Mogu zaključiti da je i na ovom pitanju također pao proračun koji se temeljio na rastu 3,2%, vjerujem da će se raditi rebalans. Naime zbog ovoga bismo mogli zapasti u jednu recesiju i jednostavno neodrživa je ovakva projekcija koju ste izglasali dugoročno. Mi smo nudili alternativu u obliku monetarne, kreditne fiskalne reforme, tada je to proglašavano populizmom. Pa dobro, zadužite se za kamate od 10% tuđim novcem. To je ono što je naš apsolutni prioritet ovdje je da se očuvaju polja, izvori vode, radna mjesta, ne smijemo dozvoliti da nekome kome nisu hrvatski interesi na srcu zasjedne na sve to. Također ovaj zakon će kad tada doći na raspravu. Mi ćemo inzistirati da se prije nego se aktivira ispita porijeklo imovine onima na koje će se primjenjivati. Hvala.
Hvala. I zadnji je u ime Kluba zastupnika MOST-a Nezavisnih lista uvaženi zastupnik Miro Bulj.
Hvala lijepa predsjedavajući. Uvažen kolegice i kolege, političke elite nisu štitile gospodarski suverenitet od privatizacije znači i u Domovinskom ratu i poslije Domovinskog rata. Sve Vlade su pogodovale političkim stvorenim tajkunima. Tako da opravdanje koje je izneseno malo prije od kolege Marasa apsolutno ne stoji a to možemo vidjeti sada u slučaju Agrokora, to možemo vidjeti u slučaju bijelih noći, to možemo vidjeti u slučaju INA-e, Telekomunikacija da i SDP-ove Vlade i HDZ-ove Vlade su bile sluge nečijih interesa u ovome slučaju pretežito stranih interesa a vidimo da je i Todorić strani interes. Jer dozvoliti zaduživanje Todoriću i zarobljavanje gospodarskog sustava i krvotoka svih bitnih resursa, voda, polja, prehrambene proizvodnje i trgovine dovodi državu do kolapsa. Onaj suverenitet za koji su se branitelji izborili ima ih ovdje u Parlamentu a ima ih sada i gledaju, sa takvim ponašanjem Vlada u kojima je bio i gospodin Maras, SDP i u kojima je bio HDZ su dovele suverenitet, u ovome slučaju gospodarski, monetarni, kompetan suverenitet pred bankrot. Znači država, RH na ovaj način kako je vođena, kako se pogodovalo tajkunima od onih koji su Splitu prodavali manistru od humanitarne pomoći do onih koji imaju sada dvore kao što je Todorić. Činjenica da se nije kontrolirao sustav zaduživanja Agrokora koji je složen kao krvotok gospodarski očito je planski vođen da bi netko drugi to preuzeo. Jučer sam bio u trgovini u Konzumu, pitaju me blagajnice što će biti. Marasa to nije briga, nije ga briga jer njegov ministar poljoprivrede Jakovina je 2 milijarde kuna koje su bile potrebite hrvatskim OPG-ovim u Slavoniji koje su iselile zbog toga otišle su Todoriću. Također … ako je HNB dala za Božić puste milijarde eura, netko mora odgovarati. Ivan Vilibor Sinčić ako to zna mora dignuti kaznenu prijavu kao što je hrabro digao Božo Petrov protiv Todorića i uprave. Dosta je demagogije za ovom govornicom, loše ste upravljali gospodine Maras, vi iz SDP-a i njihovi koalicijskih partneri kao i HDZ do sada ovim sustavom. To je pokazano na INA-i gdje je MOST branio nacionalne interese, gdje je pala Vlada a i u ovome slučaju ćemo braniti interese Agrokora, ljudi, [[Upadica predsjednik: Nemojmo dobacivati!]] znam da ste nervozni, da ste državu doveli pred bankrot gospodine Maras i zato prigovarate.
Kolega Maras, molim vas nemojte dobacivati iz klupe.
Dignite kaznenu prijavu protiv onih koji su loše upravljali … … [[Upadica se ne čuje.]] koji su loše upravljali.
Kolega Maras ja vas opominjem, ne dobacujte iz klupe. Molim vas! Ja vas opominjem kolega Maras ponovo.
Još jednom hvala lijepa gospodine predsjedavajući. Još jednom da ovo nije napravio Božo Petrov kao osoba ja bih osobno napravio prema Ivici Todoriću i upravi. To sam napravio i u Sinju za otuđeni novac, za naoružanje devedesete godine i bezbrojnim drugim situacijama. Demagogija koju se prosipa sa ove govornice je kraj. Hrvatsko gospodarstvo dovedeno je pod upitnik a i cijela Hrvatska država i krv koja je prolivena za ova suverenitet. Loš ste upravljali i pogodovali ste, punili ste džepove nekontrolirano Todoriću i ostalima, nekontrolirano. Ne morete se opravdati pred narodom, a MOST je onaj koji će znati štititi gospodarski sustav hrvatski a nikako Ivicu Todorića, Tedeskoga i druge koji su Kerume i ostale koji su uništavali ovaj sustav. Hvala lijepo.
Hvala. Kolega Maras je dignuo povredu Poslovnika. U čem je povrijeđen, koji članak?
Povrijeđen je 238. članak gdje je gospodin Bulj u ime kluba izravno uvrijedio i optužio mene da me nije briga za ljude i da smo punili nečije džepove, a u isto vrijeme najveći demagog koji ovdje postoji je on u ime MOST-a jer nije odgovorio. On prijavljuje Agrokor, a podržava Marića. Pet minuta ste imali gospodine Bulj da kažete da li podržavate Marića ili ne podržavate. Ni a niste rekli o tome. Pa nemojte se više javljati! Nemojte lagati ovdje ljude! Vi lažete gospodine Bulj! Vi ste demagog! Najveći demagog koji ovdje postoji. Recite podržavate li Marića ili ne podržavate.
Dobro. Procjenjujem da nije povrijeđen Poslovnik jer takve izjave se čuju svaki dan ovdje i to vi vrlo dobro znate. Često ih vi izričete upravo raznim drugim kolegama, prema tome to nije povreda Poslovnika. Povredu Poslovnika dignuo je i Miro Bulj, izvolite.
Povreda Poslovnika 238. kolege Marasa svojim upadicama i na drugi način ometa govornika. Ja znam da je on neurozan, da istina boli. Molim vas predsjedavajući da ga opomenete da sam cijelu svoju raspravu iskoristio kao svaki saborski zastupnik, tj. klub. Hvala lijepo.
Kolega Bulj, ja sam zbog toga [[Upadica Bulj: Evo opet.]] Ja sam zbog toga i opomenuo kolegu Marasa. Dobro, sad kad smo to odradili možemo prijeći na dnevni red. Dobro, sad kad smo to odradili možemo prijeći na dnevni red i prva točka dnevnog reda je - Prijedlog odluke o proglašenju „Nacionalnog dana osoba sa intelektualnim teškoćama“ Predlagatelj: Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku Predlagatelj je Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku na temelju članka 85. i 172. Poslovnika. Materijal je dostavljen u pretince. Raspravu je proveo Odbor za zakonodavstvo. Njegovo izvješće ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da. Uvažena predsjednica Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku Ines Strenja Linić, izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče, poštovani kolege zastupnici. Trebamo reći par riječi o proglašenju ovog dana i da to svi čuju zapravo našu poruku sa ove govornice, a to je da je Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku na svojoj 10. sjednici od 3. ožujka utvrdio Prijedlog odluke o proglašenju Nacionalnog dana osoba sa intelektualnim teškoćama koji bi se obilježavao 16. svibnja. Osobe sa intelektualnim teškoćama osjetljiva su društvena skupina kod kojih postoji povećani rizik od socijalne isključenosti, te je u tom smislu nužan angažman cjelokupnog našeg društva. Podizanje svijesti javnosti o ovoj društvenoj skupini uključuje borbu protiv stereotipa i predrasuda kao i promicanje i poštivanje njihovih prava, te aktivno sudjelovanje svih nadležnih tijela što ima veliko značenje za osobe sa intelektualnim teškoćama u svrhu podizanja kvalitete njihova života i punopravnog uključivanja u život zajednice. U Republici Hrvatskoj registrirano je 24662 osobe sa intelektualnim teškoćama. U skladu s tim učestalost ovih teškoća je 6 osoba na 1000 stanovnika, a grupacija osoba sa intelektualnim teškoćama čini 5% od ukupnog broja registriranih osoba sa invaliditetom u Republici Hrvatskoj. Intelektualne teškoće nisu bolest i ne mogu se liječiti. Pod pojmom intelektualne teškoće mislimo na složenu pojavu stanja osobe, odnosno djeteta što je teško jedinstveno odrediti jer sadrži medicinske, psihološke, pedagoške i socijalne odrednice. No, nema jedne, naime nema jedne zadovoljavajuće definicije koja bi izrazila svu njenu složenost. Međutim, jedino u zajednici koji prihvaća različitost i njeguje toleranciju osoba sa intelektualnim teškoćama ostvarit će sva svoja ljudska prava i temeljne slobode. Republika Hrvatska potpisnica je svih ključnih konvencija i standarda kojima je preuzela obvezu zaštite i promicanja ljudskih prava osoba sa invaliditetom. Prava osoba sa intelektualnim teškoćama ostvaruju se putem brojnih zakonskih i drugih propisa, putem međunarodnih dokumenata i Nacionalne strategije za prava osoba sa invaliditetom, a sve u cilju izjednačavanja mogućnost za osobe sa invaliditetom. Proglašenjem 16. svibnja Nacionalnim danom osoba sa intelektualnim teškoćama također odajemo priznanje Hrvatskom savezu udruga osoba sa intelektualnim teškoćama koji djeluje od davne 1957. godine i okuplja 31 udrugu u Republici Hrvatskoj a osnovan je savez u mjesecu svibnju. Kako su aktivnosti ovog Saveza usmjerene na zaštitu i ostvarivanje prava osoba sa intelektualnim teškoćama, ali i na pružanje podrške obiteljima dodatno je poticajno obilježavanje ovog dana neposredno nakon Dana obitelji 15. svibnja. Slijedom toga Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku Hrvatskog sabora podržava inicijativu i predlaže Hrvatskom saboru da 16. svibanj proglasi Nacionalnim danom osoba sa intelektualnim teškoćama.
Hvala vam lijepa. Imamo jednu repliku uvaženog zastupnika Ivana Ćelića. Izvolite.
Evo zahvaljujem doktorici Strenji-Linić kao predsjednici saborskog odbora za zdravstvo na jednom kratkom, ali sažetom i sveobuhvatnom prikazu. Dakle, danas govorimo o osobama s intelektualnim teškoćama i apsolutno podržavam inicijativu za održavanjem i obilježavanjem nacionalnog dana. Ono što isto tako treba imati na umu bilježe se određeni pomaci, ali treba neprestano govoriti o važnosti potpunost uključivanja i rehabilitacije i resocijalizacije osoba sa intelektualnim teškoćama. Ono što je prije bio problem, sada je to nekako ipak sve manje i manje toga, oduzimanje radne sposobnosti osoba sa intelektualnim teškoćama pod nekakvom krinkom dobivanja određenih socijalnih prava, nažalost su to ponekad i pokreću i sami članovi obitelji. Trebamo raditi da se omogući što bolje obrazovanje osoba s intelektualnim teškoćama kako bi mogle dobiti bolji posao i kako bi mogle ostvariti zaposlenje na otvorenom tržištu rada. Ponekad se čini s obzirom na stopu nezaposlenosti u RH da je to nemoguće, ali upravo obilježavanje ovakvoga dana može pripomoći da se situacija u RH promijeni. Hvala.
Hvala. Odgovorit će uvažena zastupnica Ines Strenja-Linić.
Ja se zahvaljujem. Imam diskusiju u ime kluba pa ću sve ovo odgovoriti u malo širem objašnjenju.
Hvala. Evo onda sada prelazimo na otvaram raspravu i prelazimo na prvo klubove. Prva je u ime Kluba zastupnika MOST-a Nezavisnih lista govoriti opet uvažena zastupnica Ines Strenja-Linić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Još jednom malo šire sa jednog drugog aspekta. Htjela bih reći da prema suvremenim spoznajama i pristupu Svjetske zdravstvene organizacije, a na temelju podataka dostupnih Američkom savezu za mentalnu retardaciju danas intelektualne teškoće definiramo kao značajno ograničenje ukupnom životu pojedinca karakterizirano bitnim ispod prosječnim intelektualnim funkcioniranjem koje je istodobno popraćeno smanjenom razinom u dvije ili više adaptivnih vještina. Područja adaptivnih vještina su komunikacija, briga o sebi, stanovanje, socijalne vještine, samo usmjeravanje, zdravlje i sigurnost, funkcionalna akademska znanja, slobodno vrijeme i rad. Intelektualne teškoće kao stanje utvrđuje se prije 18. godine života. Dakle brojni uspješno provedeni projekti unapređenja skrbi za osobe sa intelektualnim teškoćama, projekti izobrazbe stručnjaka, znanstvena postignuća edukacijsko rehabilitacijskih i komplementarnih znanosti, izdvojena financijska sredstva na razini gradova i županija kao i promptno ratificiranje Konvencija o pravima osoba s invaliditetom, kao i potpisivanje Memoranduma o socijalnom uključivanje ulijevali su povjerenje. Međutim, na izvanjskoj razini daju naslutiti spremnost na promjene, dobrohotnost i otvorenost relevantnih društvenih čimbenika prema populaciji osoba sa intelektualnim teškoćama. No u praksi ove se činjenice pokazuju u drugom svjetlu. Unatoč deklarativnom stavu odnos društva prema osobama s intelektualnim i psihičkim teškoćama još je uvijek daleko od otvorenog i pozitivnog. Intelektualne teškoće složeno su stanje koje je teško jedinstveno odrediti jer sadrži i medicinske i psihološke, pedagoške i socijalne odrednice. Nema jedne zadovoljavajuće definicije i jednu sam vam pročitala, ona je američka koja bi izrazila svu njezinu složenost. Intelektualne teškoće nisu bolest i ne mogu se liječiti. U Hrvatskoj postoje mnoge prepreke koje otežavaju zapošljavanje osoba sa intelektualnim teškoćama. Veliki broj njih nema priliku završiti redovnu školu, odabrati zanimanje s kojim se žele baviti već završe u specijalnim školama. Primjerice, ukoliko je po zanimanju pletač ima poteškoće s rukama, odrede ga da bude pletač i ima poteškoća s rukama oni i dalje inzistiraju da on završi za pletača. Isto je kao što danas i dalje upisuju djecu u knjigoveže koje zapravo danas u ovom načinu na koji se tiskaju knjige više nema mjesta i neće se moći zaposliti. Dakle u specijalnim školama osobe s intelektualnim teškoćama uče zastarjela zanimanja s kojima ne mogu naći posao. Redovne škole trebaju biti otvorene i za ove učenike gdje oni mogu dobiti bolje rezultate, a bolje obrazovanje značit će i bolji posao za njih. Učenici koji imaju poteškoće trebaju pomoć u učenju i prilagođeni školski program koji mi trebamo osigurati. Osobe s većim intelektualnim teškoćama jako teško dobivaju posao jer nemaju odgovarajući podršku i država ne brine dovoljno o njihovom zapošljavanju. Najvažnija stvar kod dobivanja i zadržavanja posla je dobra podrška jer ona omogućava osobama s većim intelektualnim teškoćama da rade i zadrže posao. Podrška je potrebna već kod traženja posla u pripremi za posao prilagodbi radnog mjesta i obavljanju samog posla. Uz kvalitetnu podršku gotovo svaka osoba sa intelektualnim teškoćama mogla bi obavljati neke radne zadatke i biti zaposlena na otvorenom tržištu rada. Nažalost, poslodavac zbog posla i gubitka vremena najčešće ne žele uvesti veće prilagodbe radnog mjesta koje su neophodne da bi zaposlenik obavljao posao. Često zaposleni s intelektualnim teškoćama imaju malo plaću koja je čak i manja od obiteljske mirovine i zbog toga spadaju u grupaciju vrlo siromašnih građana. Ako koriste usluge smještaja u centrima socijalne skrbi moraju davati svu zaradu za usluge smještaja. To znači da im ne ostaje ništa za njihove osobne potrebe. Osobe rade na slabije plaćenim mjestima od osoba bez invaliditeta. Zbog svega toga imaju i smanjenu motivaciju za rad. Mi smo ti koji im trebamo omogućiti veću podršku u pronalaženju i zadržavanju posla. Dakle društvo je potrebno dati veću suradnji, osigurati veću suradnju između obrazovnog sustava, državnih ustanova zaduženih za zapošljavanje i habilitaciju osoba sa intelektualnim teškoćama kako bi ih se što veći broj uključio na otvoreno tržište rada. Oduzimanje poslovne sposobnosti koje je kao pravna mjera trebalo poslužiti prvenstveno zaštiti ovih osoba u iznimno teškim, iznimno teškim životnim okolnostima preraslo je u sustavni, pravni mehanizam i izokrenulo iznimnu zaštitnu mjeru u paternazilam i dominaciju. Tvrdokornost i zatvorenost pravno birokratskog sustava prema svakom pokušaju procjene opravdanosti poduzetih mjera iskusili su u bolnoj i teškoj dugogodišnjoj borbi profesionalci koji su osobama sa intelektualnim teškoćama integriranim u lokalnu zajednicu davali stručnu podršku u ostvarenju njihovih prava na promjenu skrbnika, ponovno vještačenje sposobnosti za sklapanje braka, prava na roditeljstvo, djetetu kojem je protiv njihove volje oduzeto i predano na institucionalnu skrb. Hrabrošću i odlučnošću samih osoba sa intelektualnim teškoćama, svesrdnom podrškom stručnjaka koji su ih na tom trnovitom putu pratili svim svojim znanjem i svojom ljudskošću danas ipak imamo uspješne slučajeve promjene skrbnika, pozitivne ishode ponovnog vještačenja a sukladno tome i nekolicinu građanskih i crkveno sklopljenih brakova osoba sa intelektualnim teškoćama. No tih je slučajeva premalo da bi se moglo govoriti o značajnom pomaku. Sve veća otvorenost poslodavaca prema zapošljavanju osoba sa intelektualnim teškoćama posljednjih godina ipak je dobra i pozitivna činjenica. S druge strane provedena edukacijsko, rehabilitacijska istraživanja potvrđuju visok postotak pozitivnih stavova opće populacije kada je riječ o zapošljavanju no istovremeno drastičan pad pozitivnih stavova kada je riječ o pravima osoba sa intelektualnim teškoćama na ostvarivanju emotivnih veza, braka i roditeljstva. Za osobe koje žive u institucijama i nisu uključene u projekte postupne deinstitucionalizacije brak ostaje nemoguća stvarnost. Pa ipak se provode programi edukacije o spolnosti koji nažalost ne prekoračuju biološke okvire, čak i kada govore o zaštiti vlastitog dostojanstva. Pitanje je koliko stvarno znamo o životu unutar zatvorenih vrata institucija i koliko sami korisnici mogu utjecati na kvalitetu usluga i sustav skrbi koja im se tamo tako pruža. Zaključno. U suvremenom društvu posljednjim 30-ak godina teorije i prakse rehabilitacija osoba sa intelektualnim psihičkim i motoričkim teškoćama snažno je kao društvo usmjereno prema njihovom potpunijem uključivanju u životnu zajednicu. Naša je obaveza kao društvo omogućiti im potpunu socijalnu uključenost i raditi na modelima koji će omogućiti da doprinose sami svojim radom, svojem boljitku, svojem boljitku i proglašavanjem ovog dana želimo dakle na to skrenuti pažnju i dati doprinos njihovoj boljoj socijalnoj inkluziji. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku uvaženog zastupnika Marina Škibole. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče Sabora. Znamo za poslovicu koja kaže da je društvo jako toliko koliko u jake najslabije karike u društvu a osobe sa intelektualnim poteškoćama su definitivno jedne od tih osoba. Tu na portalu jednom piše da je jedan od velikih problema s kojima se susreću kada se zaposle je da ne mogu potpisati ugovor o radu. To se događa jer su lišene poslovne sposobnosti pa to umjesto njih odlučuje skrbnik. Kada je osoba lišena poslovne sposobnosti često je nemoguće i da se zaposli jer neki skrbnici često ne žele potpisati ugovor iz straha od gubitka nekih prava iz sustava socijalne skrbi. Mnogim osobama sa intelektualnim teškoćama često se oduzima i radna sposobnost posebno onima koji žive unutar svojih obitelji jer obitelji misle da će time dobiti neka socijalna prava. Pa evo čisto da malo prokomentirati to što sam naveo.
Hvala lijepo. Uvažena zastupnica Ines Strenja-Linić.
… [[Govornica se ne razumije.]] Kolega potpuno ste u pravu, dakle najveći problem je neselektivno oduzimanje poslovne sposobnosti koja onemogućava da se oni zaposle i da sklope ugovore. Taj problem je prepoznat i dijelom zapravo će se zakonski omogućiti da ne postoji i potpuna znači poslovna nesposobnost nego će se omogućiti da i dio tih osoba može sam odrađivati i biti kapacitiran da potpisuje neke ugovore. Ali je pitanje zapravo koliko mi činimo time što njih vraćamo u zajednicu i što su oni zapravo deinstitucionirani. Da li su te zajednice u kojima oni žive znači po nekoliko njih u jednom stanu gdje se netko o njima brine dobro rješenje. Smatramo da prema tome je trebalo ići ali ne na ovaj način na koji se dosta ubrzano išlo u Hrvatskoj. Ali isto tako jedan dio njih koji ostaje u obiteljima definitivno je van pogleda onih koji bi trebali imati kontrolu nad tim što se u tim obiteljima zapravo dešava i na koji način te osobe su potpuno socijalno isključene a dio obitelji koji su siromašni zapravo žive od njihovih socijalnih naknada. Mislim da su centri za socijalni rad tu ti koji imaju zapravo najveću ulogu u prepoznavanju takvih i sprječavanje bilo kakvih malverzacija odnosno zlostavljanja na neki način tih osoba jer znamo da neke od njih su i dosta u teškim situacijama, znači i ne dozvoljava im se da izlaze, nisu dovoljno zapravo, niti su u kontaktu sa okolinom, niti su, dovoljno su znači, niti ih se vodi na liječničke preglede. Znači puno je tih problema koje zapravo treba onaj koji ima nadzor a to je centar za socijalnu skrb imati nad tim uvida i pokušati intervenirati u određenim obiteljima.
Hvala lijepa. Sad bismo prešli na sljedeći klub zastupnika a to je onaj HDZ-a u ime kojeg će govoriti uvažena zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegica Strenja-Linić je doista vrlo, vrlo detaljno u svojoj raspravi govorila o osobama sa intelektualnim teškoćama. Ja kao osoba sa invaliditetom se već dugi niz godina susrećem i s ovom grupacijom osoba sa invaliditetom koja je doista mogu reći jedna od najosjetljivijih. Osobe sa intelektualnim teškoćama mogu reći da su jedna od kategorija osoba sa invaliditetom koja je u zadnjih nekoliko godina najviše obuhvaćena deinstitucionalizacijom. Svakako vidljivo je da se Republika Hrvatska opredijelila za deinstitucionalizaciju osoba sa invaliditetom. Međutim, moram ovdje napomenuti da koliko god je deinstitucionalizacija dobra i Republika Hrvatska kao što sam rekla opredijelila se upravo za deinstitucionalizaciju da mnogi roditelji ili obitelji osoba sa intelektualnim teškoćama i nadalje zagovaraju oblik institucionalizacije iz razloga što brinu o tome što će se s njihovim članovima obitelji dogoditi upravo kad njih više ne bude. Smatraju da je smještaj u nekoj od ustanova za njih puno bolji i kvalitetniji način življenja. Moje osobno mišljenje je da je za neke bolja deinstitucionalizacija, a za neke doista je bolji oblik smještaja u nekoj od ustanova. Upravo u ovom trenutku dok mi ovdje raspravljamo o donošenju ove odluke održava se radna skupina za izmjenu i dopunu Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji, zapošljavanju osoba sa invaliditetom. Ovaj zakon svakako se održava i na zapošljavanje osoba sa intelektualnim teškoćama. Kako bi se osobe sa intelektualnim teškoćama mogle doista zapošljavati i kvalitetno doprinositi za svoj život prije svega moraju biti kvalitetno obrazovane kao i sve osobe sa invaliditetom ukoliko nemaju kvalitetno obrazovanju o zapošljavanju mogu samo sanjati. Obrazovanje osoba sa invaliditetom kao što sam rekla izuzetno je važno, međutim već dugi niz godina mi se susrećemo sa zanimanjima koja nisu konkurentna na otvorenom tržištu rada i upravo se u Ministarstvu obrazovanja priprema dokumenat koji će govoriti o tome koja će to zanimanja biti konkurentna na otvorenom tržištu rada a da ih mogu završavati osobe sa invaliditetom, pa onda i osobe sa intelektualnim teškoćama. Vjerujem kako će i ovaj Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji, zapošljavanju osoba sa invaliditetom ipak malo bolje urediti zapošljavanje osoba sa invaliditetom nego što smo to imali do sada, pa će i osobe sa intelektualnim teškoćama moći lakše naći svoje mjesto kako u zaštitnim radionicama, a onda i na otvorenom tržištu rada. Ja osobno poznajem veliki broj osoba sa intelektualnim teškoćama koje su doživjele punu starosnu mirovinu. Dakle, zaradile su mirovinu. Pritom su zarađivale za svoj život i nisu bile na teret državi. To je interes svih osoba sa invaliditetom, međutim svi znamo da je Republika Hrvatska donijela Zakon o jedinstvenom tijelu vještačenja. To je ono što smo dugi niz godina željeli. Željeli smo da se vještačenje održava na jednom mjestu. Kad kažem na jednom mjestu ne mislim pritom samo u Zagrebu, nego mislim da osoba sa invaliditetom bude izvještačena jednom i da to vještačenje može koristiti u svim sustavima. Zakon o jedinstvenom tijelu vještačenja nije polučio najbolje rezultate, stoga će ova Vlada i njega uskoro morati mijenjati kako bismo zajedno, dakle Zakon o jedinstvenom tijelu vještačenja i Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom donio doista one rezultate koje smo dugi niz godina očekivali. O stavu društva prema osobama sa invaliditetom, pa tako i osobama sa intelektualnim teškoćama mogla bih govoriti jako puno. Međutim, danas ovdje nemam toliko vremena govoriti o tome. Reći ću samo to da koliko god se trudili, reći ću i to da je Republika Hrvatska treća zemlja u svijetu koja je potpisala Konvenciju Ujedinjenih naroda o pravima osoba sa invaliditetom. I kada su nam tada govorili možda prerano potpisujete Konvenciju jeste li svjesni da to izaziva određene troškove. Tada smo delegacija koja je bila u UN-u, evo ja sam hvala Bogu imala tu čast biti tamo nazočna, tada smo govorili da znamo da će to izazvati i određene troškove, ali da želimo da imamo vjetar u leđa da jednostavno krenemo što prije i što kvalitetnije prava osoba s invaliditetom prilagođavati nekakvim boljim i kvalitetnijim standardima. Mislim da smo u tome uspjeli. Naravno ne u potpunosti i nikad nismo zadovoljni u potpunosti, još je puno posla pred nama, ali osobno sam izuzetno zadovoljna da je ova Vlada u svoj program stavila osobe s invaliditetom, pa tako i osobe s intelektualnim teškoćama. I da od osobnih asistenata preko obrazovanja do zapošljavanja daje svoj maksimum kako bi osobe s invaliditetom u RH živjele na ravnopravnoj osnovi sa svim drugim građanima. 16. svibnja koji bismo trebali proglasiti nacionalnim danom osoba s intelektualnim teškoćama ima svoj značaj, da će se obilježavati poslije Dana obitelji. savezu je to bilo izuzetno važno da to bude baš taj dan iz razloga što kada govore o osobama s intelektualnim teškoćama i o njihovim problemima, govore ne samo o njima nego i o njihovim obiteljima. Izuzetno je važno senzibilizirati obitelji osoba s intelektualnim teškoćama. Njima je neću reći teško živjeti, teško im je možda dok ne nauče kako je to potrebno živjeti sa osobom s intelektualnim teškoćama i koje su to vrijednosti koje iz takvog života mogu izvući. Jedna educirana obitelj, educirani roditelji sigurno žive daleko lakše od obitelji koja nije educirana. Stoga upravo Savez osoba s intelektualnim teškoćama će ovoga dana ukazivati na probleme s kojima se susreću. Međutim, ja očekujem da će osim problema ukazivati i na one pozitivne primjere kojih sigurno ima. Vjerujem da ćemo kao i 3. prosinca kada se obilježava Međunarodni dan osoba s invaliditetom u budućnosti slušati sve više pozitivnih primjera s kojima se osobe s invaliditetom susreću, a vjerujte mi ima ih jako puno. Umjesto problema s kojima se jednako tako susreću i na koje ukazuju ja sam evo prije nekoliko dana bila nazočna na jednoj panel raspravi u Varaždinu gdje se upravo govorilo o problemima osoba s intelektualnim teškoćama i s ostalim invaliditetom, ali prvenstveno o intelektualnim teškoćama. Roditelji koji su tamo govorili neki od njih moram vam reći nisu čak vidjeli niti izlaz iz svoje situacije. Međutim zajedničkom raspravom došli smo do rješenja kako je potrebno osnovati jedan dnevni centar gdje bi roditelj mogli odvesti svoje dijete tijekom svog radnog vremena kako bi uspjeli zadovoljiti i svoje potrebe rada pa i sve druge potrebe, tako da im život u obitelji bude lakši i jednostavniji. Evo, stoga u ime kluba HDZ-a mogu reći da podržavamo donošenje ove odluke i veselim se obilježavanju ovoga dana, ove godine već na jedna poseban način, mogla bih reći spektakularno kako se to priprema i kako bi se upozorilo da i osobe s intelektualnim teškoćama imaju pravo živjeti na jedan način dostojan čovjeka. I vjerujem da ćemo u skorije vrijeme kako sam već i ranije napomenula slušati pozitivne primjere zahvaljujući ovoj Vladi i moram reći resornoj ministrici gospođi Nadi Murganić koja rekla bih čuda čini kako bi svim osobama s invaliditetom na neki način omogućila da žive ravnopravni u ovome društvu. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Vaše je izlaganje izazvalo nekoliko replika. Prva je ona uvaženog zastupnika Željka Glasnovića. Izvolite.
Poštovana kolegice, hvala vam što ste nam približili neke detalje. Pošto nisam ekspert ovdje to je složeni problem. Ja mislim da svaka civilizirana zemlja i društvo treba se brinuti o najnižim i najugroženijim skupinama, najslabijim skupinama u društvu i naravno to uvijek ovisi o jednoj riječi jel to je stresno to je novac. Sada ja se pitam ovdje ako Hrvatska očekuje do 2020. godine očekuje 14,8 milijardi eura iz EU za hrvatski proračun koji će doći ovdje, koliko toga će biti raspoređeno za osobe o kojima razgovaramo danas, o tim ljudima sa specijalnim potrebama? I drugo pitanje, mi očekujemo do 2020. godine 14,8 milijardi eura, ali od 2001. do 2010. iz Hrvatske je ukradeno, isisano 15,2 milijardi eura. Za to nitko ne odgovara tu legaliziranu pljačku, off shore tvrtke itd., kada će se to vratiti natrag? Tu svaki dan slušamo jeftine fore o humanizmu itd. ali ovaj vani, … [[Govornik se ne razumije.]] imate 14 obitelji podacima koji imaju ušteđevinu samo 14 obitelji 1,7 milijardi kuna na bankovni račun imamo vani i svake godine dobivaju samo za kamate 50 milijuni kuna godišnje. Šta je sa tom lovom? Šta je sa predstečajnim nagodbama itd.? I dok se taj novac ne vrati natrag, podatke sve ima USKOK. Taj bi se novac također mogao rasporediti tamo gdje je potrebno ali on još nije ovdje. I nas ako ovako radimo, nas čeka do 18 godine grčki … [[Govornik se ne razumije.]] kolaps. Onda neće biti novac ni za ove ljude o kojima danas razgovaramo ni za mirovine za branitelje itd…. Onda nas čeka implozija mirovinskog sustava i zdravstvenog sustava.
Hvala odgovor uvažene zastupnice Ljubice Lukačić.
Hala vam lijepa. Kolega ja se doista mogu složiti s vašom replikom ali moram reći da mi, osobe sa invaliditetom, već dugi niz godina želimo da se u RH prije svega pravna problematika, dakle zakoni koji reguliraju prava osoba sa invaliditetom, da se naprave na jedan kvalitetan način. Osobe sa invaliditetom su neka od svojih prava do sada ostvarivale putem projekata. I moram vam reći da se izvuklo dosta novaca iz EU, međutim, u tome su se pojavljivali i problemi. Kada projekt završi pitanje je što će dalje biti sa ostvarivanjem prava. Vjerojatno se imali priliku vidjeti i ovdje kako smo govorili o osobnom asistentima. Stoga želimo da se prava osoba sa invaliditetom reguliraju zakonom, da se odrede određena sredstva u proračun RH i vjerujem da ćemo to i uspjeti. Hvala vam.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je uvažene zastupnice Božice Makar. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedavajući. Pa uvažena kolegice stvarno se slažem s vašom raspravom, iznijeli ste nam niz podataka i ovaj dio gdje ću se osvrnuti to je pravo na život u zajednici svakoga jer je to temeljno pravo čovjeka. Ali slažem se i u onom dijelu da su situacije specifične. I mi kao osobe smo svaka specifična. Pa zato i treba kombinacija upravo ovoga gdje to moguće da bude život u zajednici, dakle u obitelji, da li su to stambene zajednice, što je isto dobro gdje je 400 ljudi u protekle 3 godine izašlo iz sustava zatvorenih ustanova. I nažalost tu moramo uvažiti i specifičnost određenu a to su i ustanove u kojima će uvijek biti potrebe za smještajem. Međutim, ono što bi me zanimalo je vaše mišljenje o zaštitnim radionicama. One su u neki periodima bile izrazito aktivne i zapošljavale puno osoba sa invaliditetom. Imale su i daleko veće povlastice odnosno stimulirali smo ih. U zadnje vrijeme je to malo stalo pa me zanima kakvo je vaše mišljenje s obzirom i na donošenje ovog novog zakona o profesionalnoj rehabilitaciji osoba sa invaliditetom. Slažem se, potrebno je u kompletnom školstvu promjena zanimanja a naročito i u ovom dijelu. Pa da čujem što vi razmišljate i kako vidite dalje te zaštitne radionice. Hvala.
Hvala. Odgovor uvažene zastupnice Lukačić.
Hvala vam lijepa. Uvažena kolegice, kratko ću vam samo reći što se stambenih zajednica tiče. One već postoje u RH. Ja osobno mislim da bi ih trebalo unaprijediti. Mislim da još uvijek to nije riješeno na najbolji mogući način iako ih ima. A što se zaštitnih radionica tiče, nažalost manje ih je nego što ih je nekad bilo u RH a rekla bih na sreću uspjeli smo održati i ovih 10-ak, 12, koliko ih postoji u RH. Što se poticaja tiče, Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom predvidio je poticaje za zaštitne radionice koje zapošljavaju osobe sa invaliditetom i to putem Zavoda za vještačenje, profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom. Svakako zaštitne radionice treba zadržati. Moram reći da je u jednom trenutku u RH prevladavao stav da one uopće nisu potrebne i da ih, i trebalo ih je iz zakona brisati. Jako smo se borili da zaštitne radionice ostanu zbog toga što u njima ne rade samo osobe sa invaliditetom. I nije dobro da rade samo osobe sa invaliditetom već rade i osobe sa invaliditetom i osobe koje nemaju invaliditeta, potrebno je da je najmanje 51% osoba sa invaliditetom. Svakako će ostati poticaji, njih se nećemo odreći, zaštitne radionice će se i dalje poticati jednako tako kao i poslodavci na otvorenom tržištu rada. Intencija ovog društva je da se što više osoba sa invaliditetom koliko je to moguće pokuša zaposliti na otvorenom tržištu rada a oni koji ne mogu da rade u zaštitnim radionicama. Vjerujem da ćemo to uspjeti i ostvariti i jedan dio toga već jesmo ali upravo zato što zakon baš i nije ni bio najbolji, zato ga i mijenjamo i vjerujem da ćemo novim rješenjima doći i do kvalitetnih zapošljavanja.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je uvaženog zastupnika Ivana Ćelića. Izvolite.
Uvažena zastupnice Lukačić, spomenuli ste kako još uvijek postoje, dakle one osobe kod kojih deinstitucionalizacija nije moguća. Kada govorimo o osobama sa intelektualnim teškoćama konkretno osobama kod kojih se dijagnosticira mentalna retardacija to je jedan široki dijapazon i postoji više stupnjeva čiji je zajednički nazivnik značajno ispod prosječno intelektualno funkcioniranje. Naravno da imamo situacije gdje treba se truditi da se potpuno uključe u širu društvenu zajednicu tako da bih se ja usudio reći, dakle s jedne strane ustanove koje više ne trebaju biti tako velike kao što su nekad bile i omogućavanje, dakle potpune inkluzije u društvo po mogućnosti da to bude unutar obitelji. Čitav koncept promjene od medicinskog prema socijalnom osoba sa intelektualnim teškoćama doprinosi tome, ali još uvijek moramo priznati da je odnos društva prema osobama sa intelektualnim teškoćama netolerantan, da je odnos zajednice negativan što povećava ranjivost osoba sa intelektualnim teškoćama i obitelji što se onda naravno reflektira na situaciju koju imamo, da još uvijek određene firme radije plaćaju novčane sankcije nego zapošljavaju osobe sa invaliditetom. I u kontekstu proglašavanja i obilježavanja dana osoba sa intelektualnim teškoćama očekujem i ulogu medija koji će na taj način povećavati svjesnost da svi zajedno doprinesemo kao društvo, da prikaz nekih svijetlih primjera, pojedinačnih slučajeva bude pravilo a ne izuzetak. Hvala.
Hvala. Odgovor uvažene zastupnice Ljubica Lukačić.
Hvala vam lijepa. Kolega Ćelić osobito mi je drago da ste u vašoj replici spomenuli vi kao liječnik da je dobro da smo od medicinskog modela krenuli prema socijalnom modelu. To je ono čemu smo dugi niz godina težili. A što se tiče društva prema osoba sa intelektualnim teškoćama kratko sam to spomenula i u svojoj raspravi. Da, ne možemo biti s time u potpunosti zadovoljni i ne samo prema osobama sa intelektualnim teškoćama nego općenito prema osobama sa invaliditetom. Na žalost većina, neću reći većina ali puno naših poslodavaca kao što ste i rekli rađe plaća naknadu umjesto da zaposli osobu sa invaliditetom. I imali smo priliku i čuti kako poslodavci ističu da je ta naknada namet. Trudimo se objasniti da to doista nije namet. Ja sam izuzetno zadovoljna da je i ministar rada prihvatio takvo obrazloženje i smatram da to doista nije namet. I ta naknada će ostati. Međutim, poslodavci doista i ne moraju plaćati tu naknadu ukoliko ne mogu ili ne žele zaposliti osobu sa invaliditetom imaju niz drugih mogućnosti kako bi putem zamjenskih kvota ispunili svoju zakonsku obvezu. To je problem, znate. Ne ispunjavaju se niti zamjenske kvote. A kad bi ispunili barem jednu od zamjenskih kvota, primili na praksu učenika sa teškoćama u razvoju, studenta ili zaključili ugovor sa nekom od zaštitnih radionica ako im nešto treba, pa trebaju kupiti, tada doista tu naknadu ne moraju niti plaćati. No međutim i ta naknada koristi nam u svrhu unapređivanja profesionalne rehabilitacije i isplaćivanja poticaja za osobe sa invaliditetom, tako da evo vjerujem da ćemo i novim zakonom i te stvari malo kvalitetnije riješiti. Hvala vam.
Hvala lijepa. I zadnja replika uvažene zastupnice Vesne Bedeković, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegice Lukačić, naravno prije svega bih rekla da u potpunosti podupirem, dakle odluku o donošenju odluke o danu obilježavanja osoba sa teškoćama, sa intelektualnim teškoćama i svakako smatram da će ovakva jedna odluka prije svega doprinijeti senzibiliziranju hrvatske javnosti i naravno hrvatskog društva prema osobama sa intelektualnim teškoćama i podizanju razine svijesti o važnosti posebnog, dakle pristupa takvim osobama. I na drugoj strani naravno smatram da će doprinijeti podizanju standarda u području inkluzije osoba sa intelektualnim teškoćama u društvo. I samo bih se kratko osvrnula na onaj dio rasprave o kojoj ste govorili o kvaliteti života u obitelji u kojoj žive osobe sa intelektualnim teškoćama i odnosu, dakle obitelji prema takvim osobama gdje u praksi usudila bih se reći još uvijek imamo dvije situacije potpuno suprotne jedna drugoj. Na jednoj strani imamo u dijelu, dakle takvih obitelji doista izraženu svijest o potrebi posebnog prilagođenog pristupa osobama pogotovo sa mentalnom retardacijom kako bi se potaknuli svi njihovi kapaciteti koji će utjecati na zadovoljavanje svih njihovih potreba, prije svega naravno potrebe i prava na dostojan život. Dok na drugoj strani na žalost još uvijek imamo primjere i obitelji, ali i lokalnih zajednica koje ovu potrebu još uvijek nisu osvijestile i koje na žalost još uvijek reagiraju na način da ovakve osobe stigmatiziraju osobito na žalost u našim ruralnim prostorima pogotovo u onim situacijama gdje imamo slučajeve od disfunkcionalnih obitelji, obitelji s pojavama alkoholizma itd. I stoga mislim da bi doista trebalo staviti naglasak na potrebu izobrazbe kako u institucionalnom, tako u izvan institucionalnom smislu kako bi se osnažila svijest upravo o pravu na dostojan život ovakvih osoba. Dakle, prije svega osnažila svijest poslodavaca o bitnom segmentu, dakle koji se odnosi na njihovo zapošljavanje kako bi razvili osjećaj pripadnosti zajednici u kojoj žive.
Hvala. Odgovor poštovane zastupnice Ljubice Lukačić.
Hvala vam lijepa. Pa uvažena kolegice da, sve ste dobro rekli ja sam uvjerena da će obilježavanje ovog nacionalnog dana za osobe s intelektualnim teškoćama doprinijeti i nešto boljem i kvalitetnijem životu njih samih, a i njihovih obitelji i vjerujem da će upravo na taj dan oni naći način kako educirati i ljude oko sebe. Neovisno da li se radi o nekoj maloj sredini ili o velikoj sredini, lakše je živjeti svakoj osobi s invaliditetom u velikoj sredini, zato što ima više mogućnosti. Kroz sam Savez osoba s intelektualnim teškoćama, a i kroz nacionalnu krovnu udrugu Zajednicu saveza osoba s invaliditetom nastoji se što veći broj malih sredina educirati da je život osoba s invaliditetom ne samo u Zagrebu, ne samo u Osijeku, Splitu ili Rijeci nego i u bilo kojem malom selu. Dakle, svaka osoba s invaliditetom mora imati mogućnost ići u školu u svojoj sredini jer je to za nju najmanje traumatično. Da li se radi o osobi s tjelesnim invaliditetom ili osobi s intelektualnim teškoćama, upravo zato postoje i asistenti u nastavi, da im se omogući lakše obrazovanje. Vjerujem da ćemo uskoro i na tome se u ovom trenutku radi, donijeti i pravilnik o osobni asistentima u nastavi koji će na pravičan način omogućiti svakoj osobi s invaliditetom ravnopravno školovanje. Hvala.
Hvala. Sada ćemo prijeći na sljedeći klub zastupnika, a to je onaj HNS-HSU-a u ime kojega će govoriti uvažena zastupnica Marija Puh. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege. I klub HNS-HSU-a podržava proglašenje 16. svibnja nacionalnim danom osoba s intelektualnim teškoćama. Već smo danas tu i čuli i svi mi znamo da intelektualne poteškoće nisu bolest i to nije neko stanje koje se može liječiti nego je jednostavno jedno jedinstveno, teško je jedinstveno odrediti to stanje zbog raznih medicinskih, psiholoških, pedagoških i socijalnih odrednica koje ih određuju. Ono što me poprilično žalosti je što su najčešće ta djeca prisiljena ići u specijalne škole u kojima uče zanimanja koja nažalost u današnje doba više uopće nisu konkurentna, uopće nema potrebe za njima i što ih se prisiljava da na neki način moraju ići u te škole. Ono što definitivno u današnje doba smatram da ih treba uključiti u redovne škole sa možda djelomično prilagođenim programom. I sami znamo da imamo osobne asistente koje djeci mogu pomoći i sama djeca će se osjećati puno bolje i puno korisnije u društvu svojih vršnjaka sa kojima su rasli od svojega rođenja. Smatram da osobe s intelektualnim poteškoćama moraju imati pravo na rad jer znate i vi sami da nam rad donosi neki osjećaj vrijednosti, osjećaj poštovanja samoga sebe i doprinosi boljem osjećaju u zajednici samih tih osoba. Nažalost kao što je već i ranije spomenuto kada osobe s intelektualnim poteškoćama uspiju pronaći posao tada imaju probleme ponekad sa svojim obiteljima odnosno skrbnicima koji im odbijaju potpisati ugovore jer se boje da će ostati bez raznih socijalnih naknada i drugih pomoći. A smatram da definitivno centri za socijalnu skrb trebaju više voditi brige o tome, trebaju više voditi brige na koji način se o tim osobama brine i eventualno intervenirati ukoliko dođu do zaključka da se nešto tako dešava sa tim osobama odnosno sa tim obiteljima u kojima se njihove obitelji trude im oduzeti njihovu radnu sposobnost. Definitivno smatram da uz kvalitetnu podršku ostatka društva i poslodavca svaka osoba s intelektualnim teškoćama mogla bi obavljati neke radne zadatke i mogla bi biti zaposlena na otvorenom tržištu rada, samo im treba pružiti priliku i trebamo svi mi raditi na tome da im se to omogući. Postoji jedan slučaj u mojoj županiji koji me je poprilično bio šokirao, to je već staro nekoliko godina vezano uz njihovu institucionalizaciju. Definitivno smatram da treba što više raditi na de institucionalizaciji i da oni mogu sami živjeti u zajednicama jer se oni mogu brinuti za sebe uz pomoć asistenata. Naime, u nekim socijalnim ustanovama postoje raznorazna dostavljanja i prijetnje osobama s intelektualnim poteškoćama i tu također apeliram na centre za socijalnu skrb da više voda pozornosti oko toga i da se sa zaposlenicima ustanova više radi jer osobe s intelektualnim poteškoćama još ako ih neko dodatno im prijeti i prisiljava ih na nešto to je definitivno u današnje doba nešto zastrašujuće. Hrvatska je do sada već jako puno napravila po pitanju prava osoba s invaliditetom, ali iako smo već dosta daleko došli ja mislim da nas čeka još jako, jako puno posla, moramo jako puno raditi na tome. I željela bih tu reći jednu rečenicu, nedavno sam gledala jedan mali video klip, doduše koji je bio napravljen povodom Dana osoba sa Downovim sindromom ali mislim da njihova poruka se također može prenijeti na osobe sa intelektualnih poteškoćama. A oni su rekli da ne traže ništa posebno. Znači njima ne treba neka posebna hrana tipa, oni su spomenuli ne jedu za doručak dinosaurova jaja, ne hodaju okolo u oklopima jedina stvar koja njima treba je obrazovanje, posao, da im se pruži prilika i ljubav i prijateljstvo baš kao što treba i nama svima i mislim da oni to zaslužuju i zbog toga podržavamo da se 16. svibnja proglasi Nacionalnim danom osoba sa intelektualnim teškoćama. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Imamo nekoliko replika. Prva je uvažene zastupnice Ljubice Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice spomenuli ste specijalne škole u koje pretežito idu, dakle koje pretežito pohađaju osobe sa intelektualnim teškoćama. Moramo znati da ima nekoliko razina intelektualnih teškoća. Stoga ja osobno a i svi u Hrvatskoj očekujemo od jedinstvenog tijela vještačenja da točno zna odrediti koja osoba ima koju razinu intelektualnih teškoća da nam se ne bi događalo što danas znate i nije rijedak slučaj koji nam stvara još veće probleme da osobu sa intelektualnim teškoćama upute u ekonomsku i upravnu školu. Ali osobu sa, npr. umjerenim intelektualnim teškoćama koja možda i nije sposobna i ne može zbog svojih teškoća završiti takvu školu. Međutim, ukoliko joj se na neki način prilagodi program pa joj se da osobnog asistenta misleći da će to biti uspješan završetak škole. Kod nekih osoba to i nije moguće. I zato sam ja govorila o tome da trebamo u ministarstvu napraviti, donijeti odluku o zanimanjima koje će završavati određene kategorije osoba sa invaliditetom. Jer nije jednom dogodilo se da vam dođe osoba sa intelektualnim teškoćama, osobno sam to doživjela i donese svjedodžbu da ima završenu upravnu školu a nažalost vi odmah vidite da taj posao ne može raditi. I onda se osjećate izuzetno grozno i nepravedno prema toj osobi jer joj morate zapravo dati ako je želite zaposliti nekakvo drugo rekla bih čak i pomoćno neko zanimanje jer ona nije u stanju raditi ovakav posao. Hvala.
Hvala. Odgovor uvažane zastupnice Marije Puh.
Poštovana zastupnice, u potpunosti se slažem s vama i treba postojati neka jedinstvena, jedinstveni način klasifikacije ali nažalost u mnogim mjestima je najjednostavnije i obitelji i liječnicima, iako je možda u pitanju blaga poteškoća oni sve to ajmo reći na neki način strpaju u isti koš i uopće ne daju toj djeci prilike. Znači definitivno treba odrediti kriterije, treba raditi određena, mislim ne istraživanja ali raditi sa djecom prije da se vidi čemu su ta djeca uopće sklona, što će oni moći obavljati. I definitivno se slažem s time, nema smisla da ih se stavi u neko zanimanje gdje će kasnije, jednostavno neće moći raditi ali isto tako nemojmo ih sve stavljati u neka zanimanja kao što su, to je sada ranije bilo spomenuto uvezivanje knjiga ili pletače, praktički zanimanja koja danas više gotovo pa i ne postoje i nisu potrebna na ovom tržištu rada.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je uvaženog Blaženka Bobana.
Hvala poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvažena kolegice Puh, slažem se s vama da je najveći problem pri zapošljavanju takvih osoba apsolutno ali mislim da lokalne razine, županijske pa i državne institucije moraju biti primjer u pokazivanju zapošljavanja takvih osoba jer na taj način će pokazati i privatnim subjektima kako je to korisno. Jedna kratka crtica, jedan, pa više kao poticaj svima a naravno invalidima poput ove male Marine ovdje, dokaz da uistinu su prihvatljivi u sredini i radnoj i lokalnoj i bilo kojoj drugoj. Marina je izuzetno dobra i poslušna, nikada nije zakasnila na posao, uvijek je nasmijana i sretna, postala je dio nas i teško nam je zamisliti da bismo više uopće mogli funkcionirati bez nje. Jednostavno rečeno volimo je, kazala je Marinina kolegica dodajući kako im se strah od dolaska osobe sa posebnim potrebama u radno okruženje raspršio istog prvog radnog dana njenog. O vrijednoj djelatnici s posebnim emocijama govori i ravnateljica tog vrtića koja se ovom prilikom prisjetila svog prvog susreta s Marinom. Upoznali smo se i pitala sam je kako joj je na poslu a ona mi je odgovorila da je sve super ali da joj tužno dođe kada dođe vikend jer ona ne može za vikend raditi. Ove riječi možda najbolje govore o tome koliko je Marina uistinu veliki, voli svoj posao. Dodala je ravnateljica, Marina nam je produktivnost radnog kolektiva povećala za 10 do 15%. Marina je bacila osmjeh svoj djeci koja dolaze u taj vrtić. Zato ne ustručavajte se zapošljavati osobe poput Marine jer oni će pomoći i vama i djeci u tom vrtiću, u tom radnom kolektivu a vama svima svakodnevno baciti osmjeh na lice. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovoriti će uvažena Marija Puh. Izvolite.
Kolega, slažem se s vama, iznimno mi je drago čuti tu priču. Ja se nadam da će i sve lokalne razine biti potaknute ovom vašom pričom i više raditi na tome da integriraju osobe sa intelektualnim poteškoćama, jer oni su stvarno vrijedni članovi naše zajednice. I sam rad i prilika da im se pruži da se radi u njima daje dodatan osjećaj vrijednosti. I htjeli si mi to priznati ili ne, oni kada dobe priliku se trude još i više da dokažu i da mogu opravdati svoje sposobnosti i svoju mogućnost. I evo drago mi je što ste podijelili ovu vašu priču. Nadam se da će što više ljudi čuti za nju i pružiti priliku osobama sa intelektualnim teškoćama, a i ostalim invalidnim osobama.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je uvažene zastupnice Vesne Bedeković, izvolite.
Evo kolegice, dakle slažem se naravno sa svime što ste, o čemu ste u svojoj raspravi govorili. Prije svega bih se ponovno vrlo kratko osvrnula na samo definiranje pojma, dakle intelektualne teškoće. I sami ste rekli da je pojam jako višeznačan, dakle da je priroda intelektualnih teškoća vrlo raznolika i teško je jednoznačno odrediti, dakle što sve tu spada. I jednako tako još je teže predvidjeti u kome će smjeru, dakle intelektualna teškoća u svom razvoju s obzirom na njeno intenziviranje tijekom života ići. I stoga, dakle i postoje o čemu je govorila i kolegica Lukačić različite kategorije, dakle osoba sa intelektualnim teškoćama na različitim razinama. Ja bih htjela se samo osvrnuti, a dijelom ste govorili o tome kako naš sustav reagira i kako naš sustav određuje i uređuje praćenje osobe sa intelektualnim teškoćama na vertikali od predškolskog odgoja do hajmo reći do zapošljavanja. Dakle, vi imate, dijete uđe na predškolsku razinu, završi, dakle izađe iz vrtića, tamo se tete s njime nekako snađu. Nakon toga dođe u osnovnu školu gdje sam i sama bila svjedok takvim situacijama gdje bude kategorizirano, dakle u najmanje dvije kategorije ili dobije prilagođeni program po članku 7. ili bude raspoređen u posebni odjel. I tako to na taj način negdje traje do 4. razreda. Kasnije od 5 do 8. I onda dođe u srednju školu, prati ga naravno asistent što je veliki napredak. Onda dođe u srednju školu gdje ga je potrebno ponovno nastaviti pratiti gdje najčešće dobije asistenta. Prilagođeni programi su rijetkost. Posebnih programa gotovo da i nema i upućuje ih se na završavanje, dakle neke srednje škole sukladno trenutnim sposobnostima da bi mogli ući na tržište rada. Najčešće su to zanimanja koja na žalost u današnje vrijeme [[Upadica Reiner: Hvala.]] ne završavaju. Ispričavam se, jednu rečenicu da završim. Stoga smatram da je ovo problem sistemske prirode i na takav način, dakle sistemski ga je potrebno i rješavati da bi se osobe sa poteškoćama, dakle mogle sustavno i kvalitetno pratiti tijekom života. Ispričavam se.
Odgovor uvažene zastupnice Marije Puh.
Zahvaljujem predsjedniče. Pa evo sve što ste rekli slažem se sa time. Još bih samo htjela dodatno napomenuti da u bilo kojem tom stupnju se ne smije olako pristupiti samoj toj ne znam kako da nazovem stupnju koji postoji oboljenja. Znači ako i u najmanjem, u jednom koraku možda se procijeni neki drugi stupanj toj osobi se značajno može život hajmo reći pogoršati i uputiti u krivom smjeru, a kasnije je to već poprilično teško ispraviti i vratiti na pravi smjer. Tako da kao što je i kolegica Lukačić rekla definitivno treba imati neko određeno vrednovanje kojega će se čvrsto držati i na taj način pomagati osobama sa intelektualnim teškoćama.
Hvala. I zadnja replika je uvaženog zastupnika Anđelka Stričaka, izvolite.
Hvala potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pažljivo sam slušao raspravu naše kolegice i moram naglasiti da se slažem sa raspravom. Između ostalog prošli tjedan je kandidat za gradonačelnika grada Varaždina gospodin Habijan organizirao jednu tribinu pod nazivom otvaranje dnevnog centra za mladež i osobe sa teškim intelektualnim i fizičkim teškoćama. Ta tribina je izazvala veliki interes i medija i javnosti, a radi se o sljedećem. Na području samo Varaždinske županije ima 177 osoba koje primaju osobnu invalidninu. Sve te osobe do starosti 21 godine života mogu polaziti školu Tomislav Špoljar. Nakon 21 godine oni, te osobe su doslovno zatvorene u krugu svojih obitelji ili najčešće unutar 4 zida. Sada s obzirom da i jedan i drugi dolazimo s područja 3. izborne jedinice smatram da bi bilo dobro da, a i vezano na ono što je govorio kolega Boban da se i općine i gradovi i županije kad su u pitanju te teme uključe da poduzmemo sve da se otvori jedan centar dnevnog karaktera, da se upravo i tim osobama, ali i njihovim obiteljima život učini kvalitetnijim i lakšim. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Odgovor uvažene zastupnice Marije Puh.
Pa evo kolega drago mi je što podržavate moju raspravu i što se slažete sa mojim razmišljanjima, s time da ste vi sad tu spomenuli lokalnu razinu moram vas obavijestiti da i mi u Krapinsko-zagorskoj županiji smo također društveno organizirani. I evo, ja sama sam inicirala prije 2 tjedna jednu tribinu na kojoj se govorilo tada o vršnjačkom nasilju. Ali i dalje ćemo raditi na svim temama, pa i u pomoći osobama sa invaliditetom. I to pozivam i sve naše kolegice i kolege da diljem Hrvatske rade na osvješćivanju i na upoznavanju građana sa društvenim problemima i da budu što više društveno angažirani.
Hvala lijepa. Budući da nema nikog više prijavljenog s time bih ja zaključio raspravu. Glasovat ćemo iza 12 sati i sad ćemo napraviti jednu malu stanku od pola sata i u 12 sati se nađemo ovdje radi glasovanja o točkama koje smo raspravili. Hvala. STANKA U 11,30 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 12,00 SATI]] Dio zastupnika ne može doći na glasovanje, pa ćemo nastaviti sa glasovanjem u 12,30. STANKA U 12,01 SATI.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Mislim da situacija zaslužuje samo kratko da vas ovdje sve skupa informiram, a i vas zamolim osobno za jednu uslugu. Radi se o tome da je tijekom jučerašnjeg dana gospodin predsjednik Sabora za kojeg sam mislio da će biti ovdje, podnio kaznenu prijavu protiv Uprave Agrokor. Kako je prethodno nego što je postao ministar financija RH gospodin Zdravko Marić dugi niz godina bio najbliži suradnik tih ljudi, ja molim da se gospodin predsjednik Sabora očituje da li je još uvijek gospodin Zdravko Marić kao ministar financija RH ima njegovo povjerenje pa vas molim da mu proslijedite moj upit.
Sada idemo na prijedlog Odluke o proglašenju nacionalnog dana osoba sa intelektualnim teškoćama, predlagatelj je Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku, rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o proglašenju nacionalnog dana osoba sa intelektualnim teškoćama. Molim glasujmo. Glasovanje je završeno, 112 glasova za, ni jedan protiv, ni jedan suzdržan. Utvrđujem da je jednoglasno donesena Odluka o proglašenju Nacionalnog dana osoba sa intelektulanim teškoćama u tekstu kako je predložio Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku.