Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zasutpnici. Pred vama je Nacrt konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. I dozvolite mi da kažem samo par riječi. Ovdje se radi o intervenciji u tri članka. Činjenica jeste da smo u travnju ove godine donijeli Izmjene i dopune zakona o poljoprivrednom zemljištu i da je intencija tih izmjena i dopuna bila da se ubrza proces raspolaganja poljoprivrednim zemljištem, da se utvrde dodatni kriteriji koji su sadržani u strateškim odrednicama razvoja poljoprivrede za naredno razdoblje i ukupno gledajući jedan od bitnih faktora daljnjeg strukturiranja kako poljoprivrednog gospodarstva tako i daljnjeg razvoja poljoprivrede je i pitanje rješavanja poljoprivrednog zemljišta. U međuvremenu se desilo da smo u članku 54., ako se ne varam, u članku 54. a je bilo predviđeno da su jedinice lokalne samouprave dužne donijeti programe raspolaganja u roku od 2 mjeseca. U međuvremenu upravo kada je Zakon bio objavljen je stupio na snagu, došlo je da su predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave bila raspuštena i da su bili lokalni izbori i period konstituiranja. Iz tih razloga i uvažavajući tu činjenicu mi predlažemo da se ovaj dio članka 54. zamijeni i da umjesto u roku od 2 mjeseca od stupanja na snagu ovoga Zakona da se zamijeni riječima do 30. rujna 2005. godine. Znači, uvažavajući činjenice koje su nastupile a opet u želji da ubrzamo provođenje zakona određujemo se ispred Ministarstva za utvrđivanje roka do 30 rujna 2005. godine. Druge dvije intervencije idu u članka 26.a i članak 33.a, odnose se na utvrđivanje i zaduživanje nadležne porezne uprave za utvrđivanje početnih cijena za prodaju i za zakup poljoprivrednog zemljišta. Zašto? Držimo opravdanim da ne bi došlo do bilo kakvih manipulacija da porezne uprave na najbolji, najkvalitetniji način i upravo bi trebale biti te i institucije koje bi trebale utvrditi početne cijene, kako za zakup, tako isto i za prodaju poljoprivrednog zemljišta. Evo, poštovani, gospođe i gospodo zastupnici, ovo su, rekao bih određene intervencije u Zakonu o poljoprivrednom zemljištu koje bi trebale ići u pravcu uspješnijeg provođenja kako zakona tako isto i rješavanja pitanja, raspolaganja i prodaje poljoprivrednog zemljišta. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Odbori za poljoprivredu i šumarstvo, lokalnu i područnu samoupravu? Zakonodavstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-PGS-a poštovani zastupnik Željko Kurtov, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Samo ova dopuna, u biti, Zakona sa ovim točkama će stvarno možda doprinijeti da ovaj Zakon prohoda jer on do sada to nije napravio. Međutim, ja se nisam javio toliko zbog toga nego sam se javio zbog toga što na terenu imamo probleme a koje sa ovim dodatnim točkama nećemo isto riješiti. Gospodine ministre mi imamo na terenu situaciju da raspolaganje poljoprivrednim zemljištem nije u mogućnosti napraviti se, općine nisu napravile program ili nije prihvaćen od Ministarstva. A sljedbenici bivših firmi, tj. tajkuni sade stalne nasade, znači vinograde a zemljište na kojem nemaju nikakva prava. Ja sam se obraćao Inspektoratu Republike Hrvatske, Ministarstvu poljoprivrede, meni je samo rečeno da oni ne rade po zakonu, i tu je točka. Međutim, što se dešava u praksi. Ako imamo tablu od 90, 100 hektara zemlje, tajkun posadi 20 hektara vinograda, budući da se table ne smiju cjepkati, on je ustvari sebi betonirao kompletnu tu tablu da će je on unaprijed dobiti, kupiti ili uzeti u najam. Intencija ovoga Zakona je bila da se poljoprivrednicima, tj. seljacima da zemlja da bi napravili proizvodnju koja bi počivala u Republici Hrvatskoj na poljoprivrednim domaćinstvima i obiteljima. Međutim s provedbom, do sada kako se ovaj Zakon sprovodi to ne vodi tome a naročito sada ova odredba kada više općine ne mogu napraviti program, tj. nisu u mogućnosti ili ne žele, to preuzima županija, sada će se odgovornost naročito di u općinama, manjim općinama gdje je mogućnost ili pritiska ili korupcije veća da će se ta odgovornost prebaciti na županije tako da je lokalna zajednica, tj. općine neće moći pristisak raditi, seljaci direktno na način kao općine nego će to biti prebačeno na županije što mislim da će zakomplicirati dodatno ovu situaciju. Ja upozoravam da ili Ministarstvo napravi jednu komisiju koja će ići po terenu, koja će obaviti razgovore prije s načelnicima općina i poljoprivrednicima barem onima koji su upisani u upisnik i obrtnicima jer postoji i već se događa velika manipulacija na terenu. Mislim da to nije naš cilj niti ovog Ministarstva niti ove Vlade, a niti Hrvatske države u cjelini pa očekujem od vas gospodine ministre da se osobno založite po tom pitanju i samo zbog toga sam se javio za ovu točku jer ova, samo nadopuna ove stvarno služe u svrhu mogučnosti uopće rada. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Vladimir Kurečić. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre, kolegice i kolege. Poljoprivredno zemljište bez dvojbe je jedno od najvećih bogatstava Republike Hrvatske. Stoga je Hrvatski sabor usvojio zakonske propise kojima se treba štititi kao i regulirati korištenje poljoprivrednog zemljišta. Još iz 2001. te manjim izmjenama i z 2002. godine zakonom se poljoprivredno zemljište definira kao dobro od interesa za Republiku Hrvatsku. Definira se što se to smatra poljoprivrednim zemljištem, regulira se zaštita poljoprivrednog zemljišta, korištenje kao i promjena namjene poljoprivrednog zemljišta. Spomenutim zakonskim rješenjima određuje se način raspolaganja poljoprivrednog zemljišta u vlasništvu države dakle prodaja, zakup i koncesija za korištenje. Nadalje raspodjela sredstava dobivenih nakon spomenutih pravnih radnji. Isto tako obavezuju je jedinice lokalne samouprave da u skladu sa strategijom gospodarenja poljoprivrednim zemljištem u vlasništvu država, a koju donosi Vlada Republike Hrvatske usvoje program raspolaganja poljoprivrednim zemljištem u vlasništvu države za svoje područje, a što je temelj za javni natječaj. Istim se zakonom utvrđuju poslovi nadzora poljoprivredne inspekcije u spomenutom području kao i kaznene odredbe. Kolegice i kolege, izmjene i dopune Zakona iz proljeća ove godine poboljšale su neke dotadašnje odredbe kao na primjer mogučnost davanja u zakup do 3 godine neobrađenog obradivog poljoprivrednog zemljišta u privatnom i državnom vlasništvu, a koju ovlast su dobile jedinice lokalne samouprave. Ta se odredba doduše vrlo rijetko koristi nažalost. Nadalje posljednjim izmjenama se stručni poslovi u svezi s postupcima prodaje i zakupa poljoprivrednog zemljišta u vlasništvu države iz županijskih ureda tj. ureda državne uprave sele u upravna tijela općina ili gradova. Nadalje na ljestvici prvenstva prava kupnje i zakupa državnog poljoprivrednog zemljišta na prvo se mjesto stavljaju obiteljska poljoprivredna gospodarstva upisana u registar obveznika poreza na dohodak kojima je poljoprivreda osnovna djelatnost i poljoprivredni obrt, a regulira se i situacija kod istog redoslijeda prvenstvenog prava kupnje i zakupa pri čemu prednost ima dosadašnji zakupac koji uredno ispunjava ugovorne obveze, vlasnik ili zakupac susjed, hrvatski branitelj, vlasnik izgrađenog proizvodnog objekta, farme i slično. Osoba koja se bavi stočarstvom, višegodišnjim nasadima ili povrtlarskom proizvodnjom svi pod uvjetom da prihvate najvišu ponuđenu cijenu. Uz to se traži gospodarski program korištenja poljoprivrednog zemljišta koji je sastavni dio ugovora pa ako se on ne provodi raskida se ugovor o zakupu državnog poljoprivrednog zemljišta. Spomenutim izmjenama zakona na sličan se način regulira i davanje državnog poljoprivrednog zemljišta u koncesiju. Kako bi proces raspolaganja tj. korištenja državnim poljoprivrednim zemljištem bio što efikasniji i pravičniji jedinice lokalne samouprave morale su u skladu sa strategijom donijeti program raspolaganja državnim poljoprivrednim zemljištem za svoje područje u kojem treba biti: ukupna površina zemljišta na dotičnom području, podaci o dosadašnjem raspolaganju, površine određene za povrat kao i površine određene za prodaju, koncesiju ili zakup. Prije donošenja programa raspolaganja jedinice lokalne samouprave nisu mogle i ne mogu raspolagati državnim poljoprivrednim zemljištem tj. ne mogu se provesti natječaji. Kako naredne odredbe nisu davale rokove u kojima jedinice lokalne samouprave moraju izraditi svoje programe pa se je po pitanju provedbe zakona tapkalo u mjestu jer neki zbog inercije i neučinkovitosti, a neki i zbog interesa zadržavanja statusa quo, izmjene i dopune zakona iz proljeća ove godine dale su rok od dva mjeseca od stupanja na snagu izmjena u kojem roku općinska i gradska vijeća moraju donijeti svoje programe raspolaganja državnim poljoprivrednim zemljištem a ukoliko to ne učine program će donijeti Županijsko poglavarstvo na ... [[Govornik se ne razumije.]] području. Isto je i s raspisivanjem natječaja temeljem odobrenog programa dakle rok dva mjeseca. Ovim izmjenama htjelo se potaknuti jedinice lokalne samouprave da u kratkom roku dakle 2 plus 2 mjeseca završe posao i da državno poljoprivredno zemljište kupnjom ili zakupom završi u rukama onih kod kojih štono bi se rekli po Bogu i zakonu i treba završiti. A to su hrvatski seljaci dakle naši poljoprivredni proizvođači. NO neposredno nakon usvajanja zakona i spomenutih rokova dogodili su se lokalni izbori pa kako konstituiranje vlasti u nekim sredinama traje i traje jasno je da od 2 plus 2 mjeseca ne može biti ništa. Zato se u interesu da se posao s raspolaganim državnim poljoprivrednim zemljištem što prije završi ovim izmjenama i dopunama predlaže rok 30. rujna 2005. godine u kojem jedinice lokalne samouprave moraju donijeti programe raspolaganja državnim poljoprivrednim zemljištem i nakon suglasnosti na iste moraju u roku od 2 mjeseca raspisati natječaje, a ukoliko to ne učine to će učiniti županijsko poglavarstvo. Usput rečeno molim da predlagatelj do usvajanja ovih izmjena razmisli ne bi li trebalo i ovdje zadati rokove. Kako se opet nakon nekoliko mjeseci ne bi tapkalo u mjestu ovaj puta čekajući županijska poglavarstva. Isto se tako ovim izmjenama i dopunama predlaže povratak nadležnosti porene uprave koja utvrđuje početnu cijenu u natječaju za prodaju i zakup državnog poljoprivrednog zemljišta na području gdje se zemljište nalazi. A koju nadležnost poreznoj upravi ruku na srce nije ni trebalo ukidati. Ukratko Klub Hrvatske demokratske zajednice drži da su predložene izmjene i dopune opravdane, da će doprinjeti efikasnosti zakona, da će se na taj način ova saga o državnom poljoprivrednom zemljištu moći lakše privoditi kraju tj. da će brzo i jednostavno do državnog poljoprivrednog zemljišta doći oni koji od zemljišta, uz zemljište i na tom zemljištu žive pa ćemo zato ove izmjene i dopune zakona po hitnom postupku i podržati. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Klub HSS-a. Poštovani zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre. Pa mislim da treba reći nekoliko rečenica o ovom Zakonu ali vrlo načelne prirode s obzirom da se zakon sastoji od 3 članka. Ni jedan od tih članaka nije upitan. Svi znamo da sva ta tri članka je potrebno staviti u zakon no međutim postavlja se načelno pitanje: zašto se to nije učinilo u travnju mjesecu kada je ovaj zakon bio pred Hrvatskim saborom nego se to čini dva mjeseca, tri mjeseca poslije toga, a znamo svi da je ministarstvo, predstavnici ministarstva na to bili jasno upozoreni. Možemo se podsjetiti da su neki zastupnici u raspravi govorili da je onaj rok od 60 dana neizvediv, da ga treba pomaknuti kao 3. članak u ovom dijelu koji se odnosi na pomak u dijelu na 30. rujan. Prema tome za mene se samo postavlja načelno pitanje. Zbog čega se ovaj Parlament dovodi u situaciju da ga se na neki način podcjenjuje, da bude i da služi za ispravke domaćih zadaća onih koji nisu sposobni napraviti u onom dijelu zakona što u njemu treba pisati. Ako to nije kriv gospodin ministar, ako su to krivi njegovi suradnici onda to treba jasno reći da ti ljudi, ako takve stvari ne stave u zakon ne mogu raditi dio svog posla, jer se sada dogodilo da se tri mjeseca po ovom zakonu nije moglo ništa raditi jer nitko nije mogao odrediti početnu cijenu jer nije bilo nekoga tko je bio zadužen. Da se to nije znalo, da to nije pisalo u onom prijašnjem zakonu onda bi se reklo ajde može se potkrasti neka greška pa se može to istumačiti na ovaj način kada se nešto izostavi a onemogućava rad samog zakona stvarno mislim da se treba dobro zamisliti. Možda je dobro ovo i prilika danas da se kaže nekoliko rečenica vezano uz samu provedbu ovog zakona i na ono o čemu smo govorili u travnju. Mislim da je dobro da se danas posjetimo da je cjelokupno pitanje poljoprivrednog zemljišta prevažno pitanje, ali na žalost pitanje koje ipak sada negdje stoji sa strane, ne rješava se, mnogi natječaji gotovo da stoje u ministarstvu, ne dolaze ja bih rekao u rješavanje kao da ajde mogu čak i reći da je bilo razumljivo pred izbore nismo imali općinska, gradska vijeća, ljudi nisu ulazili u određene stvari, no međutim s obzirom što je pred nama, s obzirom da se pripremamo svi zajedno za Europsku uniju mislim da je hitnost ovog ukupnog postupka i razrješavanja državnog poljoprivrednog zemljišta izuzetno bitno. Vjerujem da ćemo sada nakon donašanja ovih izmjena zasigurno moći ubrzati ovaj proces, ali on do sada nije išao na zadovoljavajući način, ali iskreno vjerujem da će se to popraviti. Hvala lijepa. HSS će podržati ovaj zakon.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani ministre. Ovo je očito jedno usklađivanje zakona koji bi trebalo omogućiti provedbu osnovnog zakona. Međutim meni se ovdje postavlja nekoliko drugih dilema koje utječu na provođenje zakona, a koje ne ovise samo od onoga na koje se odnosi gdje vidimo da su bile neke prepreke, a to je primjerice predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave. Ovdje prije svega prenosimo i dio odgovornosti na državu. Međutim ja moram s nezadovoljstvom konstatirati da država nije do sada funkcionirala efikasno kao što su funkcionirale pojedine ili većina predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave. Dakle ovdje se vrlo nedvosmisleno kaže da predstavničko tijelo jedinice lokalne samouprave mora do 30. rujna donijeti program raspolaganja poljoprivrednim zemljištem. Ima veliki broj jedinica lokalne samouprave koje su to učinile. Nismo čuli ovdje, a možda bi bilo dobro od ministra da čujemo koje to nisu učinile i zašto to nisu učinile, jer su već i prema temeljnom osnovnom zakonu bile obavezne to učiniti. Međutim šta i kad jedinice lokalne samouprave donesu program raspolaganja poljoprivrednim zemljištem, pošalju ga ministarstvu na davanje suglasnosti i onda administracija šuti godinama i onda se taj program nalazi u ministarstvu godinu-dvije dana a da ni na koji način jedinice lokalne samouprave ne mogu dobiti suglasnost na njega, ne da ne mogu dobiti suglasnost nego ne znaju da li je uopće dobar, da li ga treba dopuniti, izmijeniti ili nešto činiti, a cijelo to vrijeme državno zemljište se nelegalno koristi. Netko ostvaruje prihode i prinose sa tog zemljišta. Država i jedinice lokalne samouprave ne ostvaruju zakupninu ili cijenu koju bi dobili s osnove prodaje, a oni koji očekuju da kupe ili zakupe to zemljište ne mogu ući u posjed. Dakle bilo bi dobro da se ovaj zakon dopuni na način da se kaže o.k. kada predstavničko tijelo jedinice lokalne samouprave donese program raspolaganja zemljištem ministarstvo je obavezno u roku mjesec ili dva dana očitovati se o tom prijedlogu. Problem ne prestaje kada ministarstvo se očituje o tom prijedlogu, a moram konstatirati da je to sporo. Ne samo od kad ste vi ministar, to je još i od kad je vaš prethodnik bio ministar, taj segment očito je dovoljno spor da uspori sve te procese nego poslije toga morate još dobiti kada obavite, kada provedete natječaj morate dobiti suglasnost ministarstva za odluku o onome tko će kupiti ili zakupiti to zemljište. E pa sada ja dolazim iz jedinice lokalne samouprave koja je zatražila prije godinu i pol dana suglasnost na takvu odluku. U godinu i pol dana četiri puta smo slali požurnicu da nam se ministarstvo očituje da li je odluka dobra, da li je natječaj dobar, nije dobar, što trebamo učiniti. U godinu i pol dana ministarstvo šuti. Zemljište se koristi. Netko neovlašteno koristi to zemljište, taj očito ima nekakve dobiti ili prihode i prinose od toga, a svi ostali gube. Gubi država, gubi grad, gubi županija i gube oni koji su na natječaju prošli da bi zakupili to zemljište. Prema tome ovdje mi kažemo jedinice lokalne samouprave nešto moraju učiniti baš do tog trenutka i tada to prenesemo na Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo poljoprivredne, odnosno nadležni resor u ministarstvu može godinama to držati negdje u ladici. Čak i kada dobijete suglasnost na odluku o odabiru postavlja se pitanje kako postojećeg korisnika zemljišta maknuti i omogućiti onome tko je došao, tko je dobio tu zemlju, kupi ili zakupio, kako mu omogućiti da koristi to zemljište. Isto imate primjera na terenu gdje se praktično gotovo sukobljuju sa traktorima tko će orati zemlju zato jer netko misli da ima bezgranično pravo koristiti tu zemlju, a prema programu raspolaganja zemljišta i svoj provedenoj proceduri netko drugi bi trebao moći koristiti to zemljište. Dakle nije samo problem u tome da li će jedinice, predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave donijeti planove do 30. rujna, problem provedbe zakona je puno dublji, puno kompleksniji i ne ovisi samo o jedinicama lokalne samouprave. A budući da se prihodi zajednički raspodjeljuju, onda mislim da treba postojati i zajednički interes ministarstva i jedinice lokalne samouprave da taj proces bude maksimalno kratak i maksimalno efikasan. Ako postoje problemi u dokumentaciji u provedbi, u postupku onda treba netko to promptno reagirati i zatražiti da se to izmijeni i dopuni. Ali je nedopustivo da program stoji godinu dana u nečijoj ladici, da suglasnost na odluku stoji godinu dana u nečijoj ladici, a da netko ore, sije i žanje kulturu sa te zemlje. Drugo što bi želio ovdje napomenuti, to je jednako tako pitanje Porezne uprave. Mi ovdje definiramo da početnu cijenu utvrđuje Porezna uprava. Ja sam mišljenja da početnu cijenu bi trebalo utvrditi predstavničko, odnosno izvršno tijelo poglavarstvo jedinice lokalne samouprave a da ta početna cijena ne može biti niža od onoga što je utvrdila Porezna uprava. Iz dva razloga. Zato što porezna uprava ne određuje tržišnu cijenu nekog zemljišta, ona nema mehanizma kako utvrditi neku cijenu nekog zemljišta, ona to utvrđuje statičkom metodom povijesne analize. Dakle, uzme nekoliko ugovora koji su sklopljeni oko kupoprodaje zemljišta na tom području i odredi prosječnu cijenu i utvrdi da je ta prosječna cijena ustvari tržišna cijena, što nikako ne odgovara onome što ovaj Zakon kaže, da porezna uprava utvrđuje tržišnu cijenu zemljišta. U konačnici tržišna cijena će se utvrditi na kraju natječaja kada će biti ponuđeno iznos onoga koliko je netko spreman platiti i tržište određuje tržišnu cijenu. Ali dakle ovdje bi trebalo definirati način na koji se određuje ta početna cijena, ja mislim da poglavarstvo jedinica lokalne samouprave imaju bolju sliku o tome koliko je tržišna cijena ili pretpostavljena tržišna cijena zemljišta na nekom području i da ta pretpostavljena tržišna cijena ne može biti manje od procjene porezne uprave. Dakle, da porezna uprava kaže ok to košta x kuna a poglavarstvo kaže ne mi mislimo da to košta x +10, i onda je početna cijena x+10, a bit će plaćeno onoliko koliko se na natječaju dobije, ali ako se proda ta zemlja po početnoj cijeni koju definira porezna uprava a ona je niža od nečeg što je doista tržišno, onda je na gubitku i država i jedinica lokalna samouprave jer može biti situacija da se samo jedan ponuditelj javi. I jednako tako problem je ovdje što nema roka u kojem porezna uprava mora odrediti tržišnu cijenu, dakle vi nemate rok da porezna uprava primjerice u roku od 7 dana, 10, 30 dana mora dostaviti podatke o tržišnoj cijeni i drugo, da mora dostaviti argumente na osnovu kojih jest odredila tržišnu cijenu zemljišta koje se daje u zakup ili koje se prodaje. Dakle, neki mehanizmi koji nama ne moraju biti poznati porezna uprava procijeni da je tako. Ja ovdje govorim o situaciji kada država i jedinice lokalne samouprave gube zato jer ta nazovi tržišna cijena može biti niža što je u konačnici ostvari se na ovome, ali može biti i obrnuto da ta cijena bude viša od onoga što je bilo tko spreman ponuditi zato jer je porezna uprava procijenila da bi se za to moglo dobiti više. Dakle, ja apeliram da predlagatelj sasvim sigurno odredi i sebi rokove u kojima mora odgovorit na ono što predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave učine i drugo da odredi mehanizam dakle formulu po kojoj će se određivati ta početna cijena i odredi rok poreznoj upravi u kojoj će porezna uprava dostaviti tu tržišnu cijenu poglavarstvu jedinice lokalne samouprave koja nakon toga raspisuje natječaj. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik, replika, poštovani zastupnik Božidar Pankretić izvolite.
Pa želio sam replicirat kolegi iz jednostavnog razloga što je govorio vezno uz ovu cijenu. Ta cijena početna cijena postoji u zakonu od početka i bilo je puno promišljanja na koji način odrediti tu cijenu i odlučilo se ići prema poreznoj upravi. Moram reći da ta suradnja sa poreznom upravom prije i sada je bila dobra i ovo nije problem što se tiče vremena, dostavljanja u ovom dijelu ali mislim da kada bi se krenulo, da jedinica lokalne samouprave koja raspisuje natječaj određuje početnu cijenu, iskreno se bojim da ne bi to bila najbolja metoda. Međutim, kada ste spomenuli kolega Mršić u ovom dijelu da bi se izvršila određena kombinacija pa da porezna uprava uz određeni dio jedinice lokalne samouprave uskladi taj dio mislim da se o tome može promišljati ali vas uvjeravam da je porezna uprava do sada, barem iz onog iskustva kojeg ja imam korektno odradila ta dio početne cijene, a u najvećem dijelu je to bila uvijek samo početna cijena. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa kolega Pankretić, ja ne znam koliko ste vi programa napisali i proveli, ja govorim s ove druge strane, problemima s kojima se jedinice lokalne samouprave suočavaju kada komuniciraju sa poreznom upravom i sa ministarstvima. Dakle, ja sam vrlo konkretno predložio budući da odgovornost za raspisivanje natječaja, odnosno za upravljanjem zemljištem u državnom vlasništvu u potpunosti snosi jedinica lokalne samouprave, dakle predstavničko tijelo odnosno poglavarstvo da bi i poglavarstvo trebalo imati mogućnost odrediti početnu cijenu. Ja sam rekao da ta početna cijena ne bi smjela biti manja od onoga što odredi porezna uprava, dakle može biti jednaka ili veća jer mislim da poglavarstvo bolje prosuđuje tržišne odnose na pojedinom području, od porezne uprave koja ponavljam, to radi temeljem statičke metode analize povijesnih ugovora. Dakle, analize ugovora koji su sačinjeni u prošlom vremenu ali to je najmanji problem o kojem sam ja govorio mislim da je puno veći problem ovih probijanja rokova od strane ministarstva. Problem je što porezna uprava nekada doista to ne učini u roku koji je neprimjeren, nego taj rok je po nečem duži, jer primjerice sada će biti godišnji odmori, što ako je danas netko dao zahtjev za određivanje početne cijene, ljudi iz porezne uprave su otišli na godišnji i dati će cijenu 1. 9. Dakle, 2 mjeseca neće dobiti tu početnu cijenu, dakle ja mislim da treba odrediti i te rokove.
Hvala. Poštovani zastupnik Nenad Stazić, nema ga gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Ivan Kolar izvolite.
Hvala lijepa uvaženi gospodine predsjedniče, uvaženi ministri sa suradnicima, dame i gospodo zastupnici. Evo prilika je da stvarno podsjetimo da ovo nije prvi slučaj da iz Zakona nešto ispuštamo pa unosimo unatoč upozorenja da to treba biti, ali evo događa se i dobro da se osjeti da je to problem, nefunkcioniranje da to treba riješiti. Načelno o ova dva članka govorim gdje porezna uprava mora zapravo netko mora biti ovlašten dati početnu cijenu, je li ona dalje se podiže ili ne to je pitanje samoga natječaja. Međutim, rokove koje zadajemo ja sam u ovom Saboru, ja mislim da je ovo 4. rok koji prolongiramo gdje smo čak pod prijetnjom raspuštanja lokalne zajednice, znači predstavničkoga tijela obavještavali da se program mora donijeti u 2 godine, da je to obaveza itd. Sada govorimo nekakve još rujan rok, da je to zadnji rok. Gospodine ministre, ja vas uvjeravam da zadnjega roka nema jer opet prenosimo nadležnost više instance, to je županijsko poglavarstvo koje ne mora donesti isti taj program jer mu se ništa ne događa, a ja vjerujem da to županijsko poglavarstvo bilo koje, bilo čije bude sebi olakšalo posla zbog čega se zamjerati ako to nije lokalna zajednica mogla uz suradnju s vama, a vi ste jedna od kočnica i to odgovorno tvrdim Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva, vaš taj zemljišni odjel koji pod intervencijom na intervenciju nakon godinu dana napravi to je dobra stvar i nakon te godine dana još ništa nije riješeno jer i kada se program donese, i kada se raspišu natječaji kada se oni ponište ili prihvate, onaj tko je u posjedu zemljišta on se ne deposjedira, nego po vašem naputku naši načelnici još ostavljaju posjednika za kao jednu vegetativnu godinu da koristi, rauba tu istu zemlju koja nije njegova jer ju nije stekao, da ju je stekao ne bi nikada došla u opticaj da se o njoj raspravlja i da uopće ona bude predmet jer mi moramo biti svjesni 260 ili 300 tisuća hektara je zapravo državne zemlje koja može se privatizirati na ovaj i na onaj način. Ne govorimo o milijunima, ne govorimo o ne znam čemu, to je otprilike nekakve 3 tisuće domaćinstava koje ćemo stvoriti i ja sam siguran da ovo nije zakon koji bude stvorio hrvatsku poljoprivredu d bi bila konkurentna europskoj jer drugi segment o kojem ne govorimo a to je okrupnjavanje privatnoga posjeda na način da privatna zemlja počne kolati, da se počne stvarati veća obiteljska domaćinstva radi sustava poticaja itd. Nismo krenuli s mrtve točke jer se nismo usudili. … [[Govornik se ne razumije.]] da je Vlada zagrizla, to ponavljam već deseti put, ovu kiselu jabuku i sada je na sve načine opstruiramo da se nešto od toga dogodi. Ja vas uvjeravam da obiteljsko domaćinstvo koje bi se stvaralo i čekalo samo tu državnu zemlju vlak bude otišao za Europsku uniju, nema nas u Europi s tom zemljom. Zato treba sve druge procese. I onaj proces koji je krenuo, govorimo govedarskom programu, o trajnim nasadima, o ruralnom razvitku od kojega smo mogli očekivati napredak i to jedan bum na selu nema ga više u vašem ministarstvu jer ste vidjeli kakva su sredstva na kraju ostala. Vi i ja možemo samo sanjati o nekakvim drugim programima a od hiljadu i 200 farmi gospodine ministre ja i vi sigurno budemo svjedoci ako bude deset po sto to bude vaš i svih nas veliki napredak jer valjda vam dojavljuju vaši službenici da na terenu ima hiljadu i jedan problem. Ni Hamag ne pomaže, ni HBOR ne pomaže, ne pomaže nitko jer ako ga zadužimo ovako kako ga zadužujemo evo ja čitam baš jednoga našega vrloga poljoprivrednoga ekonomistu gdje govori način na koji odobravamo kredite i kako zadužujemo seljake ne jamči da oni mogu preživjeti jer nismo napravili agrarnu banku, nismo došli do povoljnih kredita, tako da od ovoga svega skupa neće biti ništa. Tako da ove kozmetičke promjene one zapravo u suštini ne mijenjaju ništa jer mi nismo zapravo u zakonu ušli u onaj problem kako deposjedirati dosadašnjega vlasnika i omogućiti lokalnoj zajednici da ona raspolaže ali stvarno raspolaže u jednom roku ako je to sada 30. rujna, još poglavarstvo neka ima do kraja godine, županijsko poglavarstvo. Nakon toga nema više nove vegetativne sezone, ajmo na raspolaganje zemljišta, javne natječaje ili zakup ili kupovinu. Koncesija kako se ostvaruje ne bi o njoj govorio, čujem razno razne priče na način tko bliže peče taj se bolje grije ali to je već naša stara boljka funkcioniranje sistema koji jednostavno ne bavi se onim problemom, životnim problemom koji seljaci očekuju. Ja ponavljam i sada da nije nužno rasparceliranje velikih parcela, da mi imamo model kako da seljaci ostanu u jednom dijelu, znači parcela da ostaje nedirnuta a da on samo ima svoj dio na ovom brodu pa čak i program treba biti taj koji mu ne dozvoljava da ju cijepa, da međe ostvaruje itd. Ali ja vas pitam tko pomaže tim seljacima, tko izlazi na teren i tko im zapravo pruža mogućnost. Ako sada odgovorno mogu reći ministarstvo koje ne daje suglasnosti, koje jednostavno nalazi, opet govorim, hiljadu i jednu zamjerku i samo da se program ne donese a da bivši vlasnik i dalje rauba zemlju onda ja vas pitam kad taj seljak bude došao do te zemlje. I zato ja bih stvarno imam dobru namjeru, već je gospodin Mršić rekao, ajmo zadati svima rokove, svima. Da ministarstvo u roku šest mjeseci mora se očitovati i to ne očitovati zato jer je nekome se to svidjelo da županijsko poglavarstvo još tri mjeseca nakon ova dva mjeseca ili tri koja dajemo sada u prijelaznom razdoblju jedinicama lokalne uprave mora donijeti. Ajmo svi biti odgovorni da vidimo je li od Nove godine moramo okrenuti novu stranicu i reći da li smo dali, prodali u najam ili da li, ja da govorim da li onda mislim da je stavljena zemlja u funkciju jer ja vas moram, evo zadnji podaci govore da se u Hrvatskoj oko milijun hektara ne obrađuje. Gospodine ministre, statistika govori, milijun hektara. Ja pitam sada zbog čega se ne obrađuje. Zato jer je poljoprivredna politika ekonomski isplativa, zato jer je ona ovakva kakva donosi ekstra dobit, zato jer je trajni nasadi sigurno dostižemo onaj maksimum koji nam treba u ovom srednjoročnom razdoblju, da govedarsku proizvodnju ovim programom mislimo podići da imamo dostatnost mlijeka. Ja sam siguran da ovi programi i radi zemljišta ali i radi cjelokupne politike koja se sada odvija nedostižni su i zapravo su mrtvo slovo na papiru jer jednim potezom kista ili olovke briše se nekakva nada onome koji krene s jednim određenim programom i onda ga se tu jednostavno stopira, dalje ne može ići. Ove su izmjene i dopune potrebne, daleko od toga, ali bi bilo dobro da vašom intervencijom rokove zadamo i županijskom poglavarstvu ali i ministarstvu kad bi ono trebalo dati svoj program. Ja znam kako je taj ured funkcionirao za bivše Vlade. Sad sam rjeđe, desetak puta bio ali isti neprobojni zid koji je bio i prije, jednostavno rekli smo, konstatirali da taj tim treba pojačati, da mu treba dati logistiku da bi on bio ekspeditivan i na usluzi seljacima. Ne znam zbog čega se to ne radi. Je li to ciljana opstrukcija ili to ne treba, a onda od ovakve politike gdje smo rekli da je obiteljsko domaćinstvo imperativ sigurno neće biti ništa. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Mato Gavran. Izvolite!
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Gospodo ministri, gospodo iz Vlade, kolegice i kolege! Pa neupitno je da svaki puta kad govorimo o poljoprivrednom zemljištu postoji znatan interes kako nas ovdje u sabornici tako i u ukupnoj javnosti, naročito onih koji su sudbinski zainteresirani za zemlju, dakle naših poljoprivrednika. Evo, prije dva mjeseca smo donijeli ili dva i pol mjeseca smo donijeli zakon koji evo ponovno siguran sam iz objektivnih razloga ponovo mijenjamo i tada smo govorili da su rokovi preambiciozni i da je trebalo uobziriti sve one aktivnosti koje se u jedinicama lokalne samouprave događaju, od izbora, pa konstituiranja novih predstavničkih i izvršnih tijela do sezone godišnjih odmora. No dobro. Danas je prilika da ovim izmjenama i dopunama zakona rokove popravimo i da preciznije definiramo obaveze svih u lancu. Moji prethodnici su puno toga već rekli i u većini se slažem s njima. Generalno mislim da nije problem samo u zakonodavnoj regulativi već ono što je rak rana u mnogim segmentima pa tako i u ovom. U pitanju je operacionalizacija odnosno provedba zakonskih rješenja i istrajnosti i upornosti onih koji su zaduženi za nadzor da doista dođemo do konačnog cilja onog kojeg smo samim zakonima i propisali. No, bojim se da će i sa ovim izmjenama zakona ponovno biti zadovoljena forma a ne sadržaj, da se ponovo samo stvara prividna slika fluidna da se u poljoprivredi nešto događa, da se stalno vodi briga a da ponovo uslijed nedorečenosti a prije svega mislim na nedorečenost rokovima i obvezama svih u lancu se ništa bitnije neće dogoditi. Svi mi a napose u jedinicama lokalne samouprave su nezadovoljni sporošću realizacije ovog velikog problema, ali rekao bih i znatnog resursa Hrvatske. Volio bih i sam čuti, gospodine ministre, koliko programa do sada nije donijeto i u kojim je to sredinama. I s druge strane i od vas čuti odgovor zbog čega oni programi koji su donijeti nisu u mogućnosti da se realiziraju. Naime nije dostatno samo propisati odgovornost i obaveze jedinica lokalne samouprave već svih u lancu. U ovom slučaju i porezne uprave da da rok sa cijenom, županijskih poglavarstava da nadomjeste ono što su propustila predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave, mada ponoviti ću nema velike logike da županijska poglavarstva nadomjeste predstavnička tijela jedinica lokalne samouprave, o tome smo govorili kod donošenja ovoga Zakona. Cijenim vašu prosudbu da će prije biti programi donijeti. No, velim, na području Brodsko-posavske županije svih 28 jedinica lokalne samouprave je donijelo na vrijeme čak i prije 2,5, 3 godine program raspolaganja poljoprivrednim zemljište, ali nažalost nismo došli do onog konačnog cilja, … [[Govornik se ne razumije.]] dođe do onih koji će iz nje izvući maksimum, bilo kroz zakup ili kroz prodaju što je intencija zakona a isto tako nisu niti koncesije riješene u onoj mjeri i na način kako je to objektivno potrebno i kako se može. Dakle, i ovaj puta ću izraziti nezadovoljstvo sporošću, primarno nezadovoljstvo sporošću vašeg Ministarstva gospodine ministre. I mislim da bi na tom tragu puno toga trebali mijenjati. Ja znam da je veliki problem što se tri puta Ministarstvo mora očitovati, prvo mora dati suglasnost na program raspolaganja, pa onda mora dati suglasnost na natječaj, pa onda mora dati suglasnost na ugovore. Ako je 550 jedinica lokalne samouprave nije teško izračunati koliko puta se treba Ministarstvo očitovati a očito da je nedostatak ljudi u vašem Ministarstvu ili nešto drugo, ne znam, to ćete vjerojatno vi odgovoriti gospodine ministre razlog zbog čega se i na državnom nivou ne rješavaju brže problemi a onda imamo refleksiju do onog zadnjeg. Nadalje, mislim da je još jedan problem o kojem danas samo usputno možemo razgovarati. Ovih dana smo donosili rebalans proračuna i tada smo svi bili svjedoci da se i na izmjeni poljoprivrednog zemljišta sredstva smanjuju. Veliki dio, naročito u Slavoniji je zemljišta koja nije stavljeno u funkciju i nije moguće ga staviti u punu funkciju iz razloga ne sređenosti zemljišnih knjiga, katastra i onoga što se događa, to je treće stanje na terenu. Samo na području Brodsko-posavske županije je 10 tisuća hektara koje čeka da se osiguraju prije svega na državnom nivou kvalitetna sredstva kako bismo i ta, to zemljište, vrlo kvalitetno zemljište moglo staviti u punom smislu riječi u funkciju, koliko znam, program raspolaganja i tih jedinica lokalne samouprave, većina od tog zemljišta je predviđena za prodaju. Prema informacijama kojima ja raspolažem, otprilike je 42 tisuće hektara samo na području Brodsko-posavske županije. Od toga je svega 10% dakle, 4000, 4200 hektara dobilo suglasnost od vašeg Ministarstva a sve ostale jedinice čekaju da se očitujete, odnosno da dođete u poziciju da možete realizirati program. I na koncu, neupitno je, podržati ću ovaj, ove Izmjene zakona. Još jednom ističući potrebu da definiramo rokove, da obvežemo sve u lancu od poreznih uprava, jedinica lokalne samouprave, poglavarstva do ministarstva jer ne bi bilo dobro ukoliko bismo ovdje donijeli odluku ili ne znam prijedlog da i ministarstvo dijeli sudbinu onog što smo imali u prethodnom zakonu ukoliko jedinice lokalne samouprave ne donesu program raspolaganja da idemo raspustiti predstavnička tijela. Ne bi bilo dobro kada bismo rekli da ministar ukoliko ne izvrši obavezu, odnosno Ministarstvo u roku 6 mjeseci mora podnijeti ostavku. Ima važnijih stvari zbog kojih bi vjerojatno ministar ili ministarstvo trebalo biti sankcionirano. Ali u svakom slučaju apeliram dakle da se i tu vrlo precizno definiraju rokovi i da se ubrza ovaj cjelokupan postupak a s druge strane da u okviru cjelokupne, razvoja poljoprivredne, odnosno strategija razvoja poljoprivredne proizvodnje, poljoprivrede općenito dođemo do ukupnog rješenja koje će zadovoljiti primarno sve one koji od zemlje žive. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi gospodine ministre. Pa zalažem se i ja osobno, zalaže se i Klub IDS-a za prodaju poljoprivrednog zemljišta jer smo svjesni da bez okrupnjavanja poljoprivrednog posjeda ne može biti i neće doći do razvoja poljoprivrede u Republici Hrvatskoj. Prosječni posjed u Republici Hrvatskoj iznosi nedostatnih 2,8 hektara. U Europskoj uniji to je 20 hektara i jasno je bez posjeda takve veličine ili približno takve veličine, Republika Hrvatska ili hrvatski seljak biti će poslovično nekonkurentan. U ovom trenutku, znači uz sve ove velike super markete, nedostatnu hrvatsku poljoprivrednu industriju, ogroman uvoz, godišnje se izvozi između milijarde i pol dolara poljoprivrednih roba, hrvatskih poljoprivrednih, hrvatska poljoprivreda nema šanse. Treba međutim, isto tako spomenuti da je u proteklih 15 godina trgovinski deficit Republike Hrvatske dosegao 60 milijardi dolara a na poljoprivredu negdje otpada oko 10 milijardi dolara. Znači poljoprivredniku valja pomoći a jedan od mehanizama kako mu pomoći može biti i ovaj Zakon o poljoprivrednom zemljištu. Znači kroz formu prodaje, odnosno kroz institut zakona. Međutim, zadnji puta je također IDS upozoravao, Klub IDS-a bio je glasao protiv Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o poljoprivrednom zemljištu jer se bojimo da se tim institutima može dogoditi potpuna rasprodaja poljoprivrednog zemljišta. Tada je zadnji puta prijetilo a prijeti i sada da se svo poljoprivredno zemljište a ja želim prije svega apostrofirati prilike u Istri, … [[Govornik se ne razumije.]] zašto ustupi, pod navodnicima "poljoprivrednicima" i da se pojedinci silno obogate. Znači prijetilo je i prijeti da nakon pretvorbe, nakon privatizacije što smo nazivali pljačkom stoljeća da se dogodi još jedna pljačka možda sada i gora od pljačke u pretvorbi i privatizaciji. U ovom zakonskom rješenju međutim ima jedan osigurač pod navodnicima to je tržišna cijena. Da pokušam objasniti zašto je Istra gospodo toliko osjetljiva. Dok u Hrvatskoj vi imate između 7 do 8% poljoprivrednog zemljišta u vlasništvu države u Istri je to između 30 i čak 50%. Na primjer na području Bujštine, Buje, Umag, Novigrad itd. imate gotovo 50% zemljišta u vlasništvu države. Zašto je tome tako? Kako se to dogodilo? Pa dogodilo se to zbog silnog egzodusa koji je Istru pogodio nakon II. svjetskog rata. Računa se da je prostore Istre plus Cres, Opatija, Lošinj, napustilo oko 140 tisuća ljudi, mahom talijanskog stanovništva, prostore Hrvatske oko 186 tisuća ljudi, prostora ex Jugoslavije oko 220 tisuća ljudi. E sad za njima je poštovana gospodo ostao silni broj poljoprivrednih imanja koji su zbog opcije, a opcija je mogučnost zadržavanja državljanstva promjenom mjesta boravka znači opcija je također sinonim za isplatu ratne štete Republike Italije, ex Jugoslaviji kroz upravo ta poljoprivredna dobra. Jasno je da danas obdanti nemaju što tražiti od Zagreba ili Ljubljane kad je ratna šteta posrijedi ne, ovaj, kada je ta naknada za njihovu imovine posrijedi već isključivo od Rima. Znači ta dobra se poštovana gospodo uglavnom nalaze na potezu od Savudrije do Pule odnosno Medulina tj. uz zapadnu obalu Istre, a svi ćete se složiti da je zapadna obala Istre ili da su ta dobra na tom prostoru najatraktivnija na prostoru Republike Hrvatske. Sigurno dostižu najveću cijenu. Znači bez kontrole tog zemljišta ja upozoravam da će se dogoditi svašta. Mi apsolutno tražimo da prioritet u kupnji ima domicilno stanovništvo. Ako tome ne bi bilo tako sve ostalo bi bilo gospodo kolonijalizacija. Svi znate da se prostorni planovi, to, na to treba staviti naglasak stalno mijenjaju, stalno dopunjavaju, da se građevinski prostori stalno šire. To je i logično jer Istra recimo 2005. ima 30 tisuća birača više no što ih je imala 1993. Četrdeset tisuća stanovnika više nego, nego što ih je doselilo praktički u tom prostoru. Ljudi su se doseljavali iz raznih krajeva i Hrvatske i Bosne i Hercegovine i Srbije i Crne Gore. Te ljude je nesreća dovela u jednom trenutku 1992., 1993. imali smo preko 50 tisuća što izbjeglica, što prognanika koncentriranih u izbjegličkim kampovima na prostoru Istre. Međutim protiv sam apsolutno da na primjer u jednoj Slavoniji netko ima prioritet pred Slavoncem. Da recimo Istrijan ili Dalmatinac može biti u povlaštenijoj poziciji ili da ima prioritet pred Slavoncem, ali jednako tako i obrnuto u Istri. To je, to bi bilo opasno. To bi bilo nepošteno. To bi bilo nemoralno. No ovaj Zakon u članku 1. odnosno 2. poznaje sada element tržne cijene koji prije nije poznavao. To je ipak element kakvog takvog nadzora, to je element kakvog, kakve takve zaštite. Međutim ja želim poštovani gospodine ministre upozoriti da se zlouporabe kada je poljoprivredno zemljište posrijedi kupnja tog zemljišta neće moći izbjeći jer oni koji imaju kupovat će, plačat će da za njih kupuju oni koji nemaju, a ti koji imaju pazite mogu čekati i deset i dvadeset godina da se ti prostori urbaniziraju. U trenutku kad se taj prostor urbanizira ti ljudi postat će multimilijuneri. Stoga u slučaju urbanizacije te nekretnine pod istim uvjetom pod kojim su stečene poljoprivrednici ili oni koji su ih kupili trebaju vratiti općini, gradu tj. državi. Sve ostalo gospodo vodi ka jednoj ciljanoj pljački da ne kažem jednoj projiciranoj pljački koja će se dogoditi negdje odmah, negdje za 5 godina, negdje za 10 godina, negdje za 20 godina i u tome IDS neće sudjelovati. Bez da se znači to ugradi u zakon, bez da se to ugradi u zakon da u slučaju urbanizacije i ako se tamo želi nešto graditi ponovo to pripadne državi mislim da smo na pomolu nečega što poznajemo a što se dešavalo kroz pretvorbu odnosno privatizaciju. Omogućujemo još jednu pljačku Republike Hrvatske, raslojavanje samo zbog toga što se netko u datom trenutku našao da može sudjelovati u kupnji tog zemljišta. Znači kao što su odabrani socijalistički direktori 1991. kroz pretvorbu u privatizaciju koju su vodili poduzeća došli u poziciju da postanu tajkuni kao i odabranici HDZ-ove vlasti tako će i ovdje netko postati veleposjednik i enormno će se obogatiti. Ja nisam protiv bogatog seljaka, dapače, ali sam protiv bogaćenja protiv ili preko prodaje poljoprivrednog zemljišta koje je do jučer bilo državno vlasništvo. Ja jesam da poljoprivrednik dobije zemlju, apsolutno bez toga nema kruha za našu poljoprivredu, ali u slučaju urbanizacije i gradnje na tim terenima to zemljište treba ponovo vratiti državi. Što se tiče ovog članka 3. da do 30. rujna 2005. godine treba sprovesti te planove to je također gospodine ministre nemoguće. 15.5. bili su oni sramotni lokalni izbori i sve ono što se dešavalo nakon toga. Sada se formiraju poglavarstva. Slijedi ljetna stanka ili pauza i do 30.9. 2005. lokalna samouprava taj posao ne može napraviti. Treba joj dati jedan primjereni rok recimo do 31.12. ove godine. Stoga za kraj, crveno je. Upozoravam IDS će glasati za ovaj Zakon ako u slučaju urbanizacije to zemljište ponovo pripadne onome tko je tom, pod navodnicima seljaku, samo pod navodnicima prodao zemlju. Mislim da sa te, na tim pozicijama je i gro naših seljaka u Istri uz sve ostalo pretvorit će se gospodo u jednu projiciranu pljačku koja će se dogoditi negdje odmah, negdje za 5, negdje za 10, negdje za 20 godina i u svemu tome ne želimo sudjelovati. Možda je ovaj Zakon, da parafraziram gospodina Markova koji je rekao za Zakon o PDV da je dobar za Istru. Možda je ovaj Zakon dobar za Slavoniju, loš je za Istru, loš je za Dalmaciju, loš je za one prostore oko velikih konglomerata i još jedanput upozoravam na ono što se može dogoditi. Upozoravam gospodine ministre na vama je ogromna odgovornost, na zastupnicima ovoga Doma da ne omoguće pljačku koja će biti razornija od one koju smo nazivali pljačkom stoljeća, a to je pretvorba i privatizacija.
Hvala. Ispravak netočnog navoda. Poštovani zastupnik Ivan Jarnjak.
Poštovani zastupnik je rekao da je HDZ pogodovao svojima u pretvorbi i privatizaciji u pljački. Netočno. Gospodine zastupniče kad ste spomenuli Istru, upravo u Istri je bilo nezakonitosti u kupovanju čitavih sela i čitavih kompleksa zemljišta i prenamjena, i pokušaja prenamjena toga u druge svrhe.
Replika. Poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi gospodin Kajin u prvi mah se čini je lijepo govorio. Ali je zaboravio na jedne, na jednu bitnu stvar odnosno dvije bitne stvari. Prva je bitna stvar ta da su općine i gradovi u Istri, a znači pod vodstvom IDS je mahom bio čelnici IDS-a su to napravili, oni su protupravno zaposjeli šumsko zemljište koje je državno vlasništvo i to šumsko zemljište su protuzakonito prenjeli u gruntovnici na sebe. Onda su parcelirali i prodali to šumsko zemljište zato što tadašnje pravobraniteljstvo uopće nije ništa poduzimalo. To vam je područje Barbarige i to je tek 2000. godine Državni inspektorat otkrio i vodi se sad postupak za povrat u državno vlasništvo. To je isto jedna eklatantna pljačka. Znači oni su zemljište koje je državno protupravno zaposjeli, protupravno se uknjižili u gruntovnicu i onda to prodali. I sad govorite o pljačkama. Sad napomenite i tu pljačku. … [[Upadica se ne čuje.]] U prvi mah se čini da je ovaj dio vezano za prvenstvo, vezano za Slavoniju i da tu trebaju biti Slavonci i vezano u Istri da moraju biti Istrijani, da je to onako nešto lijepo, krasno, a u biti riječ je o jednome suptilnom rasizmu. Ako gledamo Ustav svi su pred Ustavom i zakonom jednaki, svatko se može natjecati gdje hoće i nemojte govoriti takve teze. To su u biti, ne znam dal' ste svjesni, ali to je riječ o suptilnom rasizmu. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Pa ja ne znam tko je veći rasist u ovoj zemlji od tvojih prijatelja Kovačević, koji su sa uzdignutom rukom pozdravljali do pred neko vrijeme. Sav nemoral gospodo dogodio se ili počeo se događati …
Opominjem vas gospodine Kajin i kažnjavam opomenom zbog uvrede.
… gospodo u onome trenutku sa onom kućom u Nazorovoj.
Opomenuo sam vas zbog uvrede. Nastavite, ali u jednom korektnom tonu.
Gotovo da nema Istrijana gospodine Jarnjak, koji je sudjelovao u privatizaciji. Gotovo da nema. Da vam ja kažem recimo primjer mog Buzeta. Svi ljudi koji su došli su strani, svi do jednoga. A što se tiče Barbarige Dragonere ne radi se gospodine Kovačeviću o tome o čemu vi pričate. To je eklatantna neistina. Je da je općina Vodnjan 100 hektara prodala na javnom natječaju uz procjenu sudskog vještaka, uz suglasnost financijske uprave zemlju ne znam tim Austrijancima što ja također osuđujem, ali osim toga slobodno se može reći da ni jedan grad, ni jedna općina u Istri što je možda izuzetak, a tamo je i gospodin Peruško, nije prodala ni jedan hektar poljoprivrednog, šumskog ili građevinskog zemljišta. Gotovo niti jedan hektar. Gotovo niti jedan hektar. To je istina.
Gospodine Kajin ja vas ponovo podsjećam da je krajnje uvredljivo nazivati zastupnike ili pripadnike jedne stranke u Hrvatskom saboru rasistima. Vodite računa o tome što govorite. Replika, poštovani zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa prije svega htio bih kolegi Kajinu reći da ja ne znam kakvo je njegovo iskustvo, ali mislim da nije dobro da se u ovom Saboru govori da su neki izbori, a posebice lokalni izbori bili sramotni izbori. Ovi lokalni izbori su bili izbori sa najmanje nepravilnosti u povijesti. To što je netko poslije izbora otvorio politički dućan i trgovao s onim povjerenjem ili nepovjerenjem koje su mu građani dali, to je problem tih stranaka, ali izbori nisu bili sramotni. Ali nisam želio vam to replicirati, želio sam reći sljedeće. Dakle nemoguće je urbanizirati poljoprivredno zemljište. Zakonom se poljoprivredno zemljište može pretvarati u građevinsko samo prilikom donošenja prostornih planova i to do 5%. Dakle treba vam 20 godina da bi urbanizirali poljoprivredno zemljište i na to morate dobiti suglasnost ministarstva nadležnog za prostorno uređenje i graditeljstvo, dakle u svakom trenutku vam, i Ministarstva poljoprivrede. Dakle u svakom trenutku vam to može biti onemogućeno. Ali jest problem u tome što će oni koji danas kupuju zemlju prodati ju u trenutku kada će za nju moći dobiti veću cijenu i neće se baviti vrlo vjerojatno poljoprivredom. To je jedan sustavni problem koji se možda mogao ograničiti ili staviti nekakva prepreka u zakonu primjerice da se kaže da netko tko kupi državnu zemlju nju ne može prodati recimo 10 godina. I u konačnici ovaj zakon ne vodi okrupnjavanju posjeda, on vodi usitnjavanju posjeda, jer ogromne table koje su imali prehrambeni i poljoprivredni kombinati od tisuća hektara sada se parceliraju na desetak, 5 hektara i prodaju da bi se u konačnici možda nekad poslije mogli preprodati.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Ma jasno je da sam mislio, ne znam kako sam se izrazio dok sam govorio na postizborne koalicije, bolje rečeno na postizborne eksperimente. Ali složiti ćete se gospodine Mrkšiću da prostorni planovi se stalno mijenjaju. Mijenjaju se … … [[Upadica se ne čuje.]] Šta ste tako nervozni kada se spominje postizborna koalicija u Velikoj Gorici?
Gospodine Kajin nastavite.
Prostorni planovi se stalno mijenjaju. Mijenjaju se iz godine u godinu, a dovoljno je svake druge godine recimo urbanizirati pod navodnicima, odnosno u prostorne planove uključiti tih 5% recimo poljoprivrednog zemljišta. Kupite 5 hektara znači u startu možete i sami znate koliko toga urbanizirati, odnosno podvesti pod prostorne planove, a suglasnost ministarstva nadležnog ionako će stići tim više ukoliko se poklope interesi na lokalnoj i ovoj nacionalnoj razini.
Hvala. I 5-minutna rasprava u ime kluba HSS-a, poštovani zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo želio bih možda na kraju rasprave naglasiti ovdje možda nekoliko najbitnijih stvari koje vjerujem da će i u ministarstvu dobro razmisliti, a vjerujem da bi trebali i mi ako je moguće možda i amandmanima nametnut. Mislim da je ovdje bilo dovoljno čvrsto rečeno vezano uz rokove. Ako rokove stvarno određujemo općinama i gradovima postavlja se načelno pitanje, da nismo ništa učinili onda ako to nismo odredili i županijama. Prema tome koji ti rokovi trebaju biti, da li je to županijama dvostruko veći rok s obzirom da su uopće nepripremljeni za ovu zadaću koju stavljamo prema njima, ali moramo biti objektivni da u svakom slučaju neki rok mora postojati. Postavlja se stvarno načelno pitanje i kada se sada vidjelo u praksi, stvarno se moraju postaviti rokovi u ministarstvu vezano uz određene suglasnosti i mišljenja koja daje. S obzirom da imamo gotovo tri vrste suglasnosti i mišljenja koja ministarstvo daje stvarno se taj rok produžava na gotovo godine, ne odrađuje se gotovo određeni dio posla i mislim da moramo staviti određene rokove da i ministarstvo ima tu svoju obvezu na koji način da odradi posao. Ono što je po meni možda vrlo bitno, nije do sada rečeno u raspravi s obzirom da sam se i osobno puno bavio ovim problemima, je dio razgovora, dio poslova koji se mora obaviti sa seljačkim udrugama, koji se mora obaviti sa pravnim subjektima i jedino na taj način se može učiniti jedan korektan posao. To moraju biti, ja se sjećam bilo je puno razgovora da bi se došlo do kvalitetnog programa i u svakom slučaju udovoljilo i određenim seljačkim udrugama, a onda prvenstvo na obiteljskim gospodarstvima, ali da se ne napravi ni određena šteta rekao bih za one pravne subjekte posebice kao što je to i u zakonu određeno koji imaju određene proizvodne objekte prvenstveno farme ili se bave primjerice sjemenskom proizvodnjom. Ovdje je bilo možda riječi pa i nekih polemičkih tonova vezano uz domicilnost. Domicilnost je u Zakonu o poljoprivrednom zemljištu jasno određena i prednost imaju ona obiteljska gospodarstva koja se nalaze na određenom teritoriju što je jasno i nije to ne znam zbog čega dolazi do nekih prijepora oko toga. Ako ja imam farmu onda je logično da ako je državno zemljište negdje ovdje blizu, da ja imam prednost u odnosu na to zemljište nego netko drugi. Mislim da oni prijepori koji su se ovdje čuli ipak dovode do tog razmišljanja da određeni zakoni vrijede za određeno područje u Hrvatskoj, a za određeno područje ne vrijede. Mislim da to nije dobro i da se svi moraju držati zakona. Vjerujem da će ministarstvo razmisliti o ovim rokovima koji bi zasigurno onda doveli do mogućnosti da možemo ubrzati ovaj zakon. Mislim da je ovo usporavanje koje se sada događa vrlo loše, ne rješavaju se zahtjevi, nemamo programa raspolaganja, ne raspisuju se natječaji i mislim da će nas to dovesti u lošu situaciju, a ne prema onom cilju koji smo htjeli a to je okrupnjavanje obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava, jačanje njihove konkurentnosti za bitku koja je pred njima a to je sigurno Europska unija. Hvala.
Hvala lijepa. Završni osvrt, ministar Čobanković.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Ja se svima zahvaljujem rekao bih na ovoj iscrpnoj raspravi što u konačnici pokazuje da je ova problematika vrlo bitna. Ja ću pokušati ne odgovoriti nego kazati par stvari u dijelu vezano za određene intencije usmjeravanja ovog zakona od strane zastupnika. Kao prvo postavlja se pitanje utvrđivanja roka za izradu programa od strane županijskih poglavarstava. Činjenica jeste da smo imali određenih problema vezano za nedonošenja programa raspolaganja poljoprivrednim zemljištem što je u suštini osnova svekolikog raspolaganja jer bez programa raspolaganja nema ni jednog oblika raspolaganja poljoprivrednim zemljištem. Činjenica jeste da i od rasprava koja su krenula i od intencija izmjena i dopuna Zakona da se situacija znatno popravila, da se povećao broj programa koji su proslijeđeni u Ministarstvo i realno očekujem da do 30. 9. znači kada utvrdimo ovaj rok da će u prosjeku negdje preko 95% jedinica lokalne samouprave izvršiti svoje obveze. Znači, potaknut ćemo ih i držim da je najnormalnije i najlogičnije da svaka jedinica lokalne samouprave donese program raspolaganja za svoje poljoprivredno zemljište. To i jeste bila intencija zakonodavca kada je to ugradio u Zakon i apsolutno podržavam intenciju te decentralizacije i upravljanja svojim prirodnim bogatstvima a zemljište sigurno spada u jednu kategoriju prirodnog bogatstva i držimo najopravdanijim da upravo jedinice lokalne samouprave i njihova predstavnička tijela budu te koje će donijeti i program raspolaganja i sukladno programu raspolaganja raspolagati poljoprivrednim zemljištem. Znači, ne vidim potrebu da bi županijama određivali rokove jer objektivno držim da neće biti veliki broj slučajeva gdje će županije morati intervenirati. Druga stvar, županije imaju znatno jaču infrastrukturu, znatno jači potencijal i vjerujem da županijama neće biti nikakav problem sačiniti u relativno kratkom vremenskom roku program raspolaganja za pojedinu općinu. Druga stvar, postavlja se pitanje utvrđivanja rokova za davanje suglasnosti od strane Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva. U konačnici ne vidim tu razloga da bi utvrđivali rokove jer tijela državne uprave su dužna rješavati u roku od mjesec dana. Na žalost ja sam svjestan i činjenice me demantiraju, jer je činjenica da imamo programa, da imamo natječaja, da imamo odluka koje nisu riješene u vrlo dugim rokovima. Zašto nisu riješene? Praksa je bila da se ne daje negativno mišljenje. Da se kroz razgovore, dogovore pokušava sa jedinicama lokalne samouprave ishodovati određena rješenja programa i usklađivanje programa sa Zakonom. Ministarstvo nije to koje će određivati niti namjenu, niti oblike korištenja, niti površine koje će biti za koju namjenu, niti maksimalne površine koje će se uvjetno rečeno, što je govorio gospodin Kajin, što bi mogle biti pretpostavka tajkunizacije. Oprostite, jedinica lokalne samouprave ima mehanizme i ona donosi i oblike raspolaganja, jedinica lokalne samouprave utvrđuje maksimalne površine i za prodaju i za zakup, znači sve je u rukama jedinica lokalne samouprave. Ja i ovdje želim, jedinice lokalne samouprave su dobile mogućnost da raspolažu sa tim, da donose i odlučuje sa poljoprivrednim zemljištem ali isto tako moraju biti odgovorne za ono što na svom prostoru i donesu, to je intencija ovoga zakona. Znači, problem jeste kod davanja suglasnosti na programe zbog programa koji nisu usklađeni sa Zakonom a intencija naše suglasnosti unutar Ministarstva je samo praćenje da li je bilo program, bilo natječaj, a kasnije i odluka da li je samo sukladna važećim zakonskim odredbama. Naša nije intencija i naša nije zadaća da utvrđujemo da li je netko trebao dobiti zemljište, ovaj ili onaj, te odluke donosi općinska i gradska vijeća na području za koje je raspisan natječaj. Što se tiče drugih pitanja, normalno da nam je bitna politika provođenja problematike poljoprivrednog zemljišta jer ona je osnov za provođenje drugih programa, činjenica jeste da nema podizanja dugogodišnjih nasada na površinama koje nisu riješene, znači na zakonom propisan način raspolaganja, bilo dugogodišnji zakup, bilo koncesija, bilo kupovina. Činjenica jeste da ima slučajeva da se na takvom zemljištu, pa čak i uzurpiranom podižu dugogodišnji nasadi. Ali je isto tako činjenica da smo i Zakonom o potporama i pravilnikom utvrdili kriterije što mora ispunjavati i jedan od osnovnih kriterija da bi se ostvarila potpora za podizanje dugogodišnjih nasada da je zemljište ili vlasništvo ili u koncesiji ili u dugogodišnjem zakupu, što se mora argumentirati, znači onaj tko je uzurpirao zemljište, onaj tko nema propisane oblike raspolaganja na žalost neće moći ostvariti, potporu za podizanje dugogodišnjih nasada i u konačnici to koči naš program i našu intenciju da se povećaju površine pod vinogradima, voćnjacima i maslinicima. Sljedeće što bih želio kazati isto tako i za provođenje govedarskog programa, o kojem je ovdje bilo govora, normalno da bi se mogao odobriti i kredit i sve ono što ide uz to da se moraju priložiti i određene, dokumentirati određeno posjedovanje ili korištenje određenim površinama poljoprivrednog zemljišta. Jer normalno da u niti jednoj normalnoj zemlji, niti jedna normalna banka neće odobriti kredit na nešto što ne podliježe određenim kriterijima i to je činjenica. Iz tih razloga, a da ne govorimo o svim drugim razlozima je potrebito ubrzati ovaj proces. Ja kao ministar mogu kazati da će Ministarstvo i službe koje se bave pitanjem poljoprivrednog zemljišta da će znatno ubrzati izdavanje i pripremu izdavanja suglasnosti, da ćemo na sve one gdje ne možemo u normalnim rokovima izvršiti usklađivanje sa jedinicama lokalne samouprave da ćemo poslati negativna mišljenja i da ćemo se očitovati, a ne držati predmete jer činjenica jeste da ima predmeta koji stoji po više godina. Isto tako je činjenica da na žalost su te konzultacije i razgovori i pregovori sa jedinicama lokalne samouprave vršene u pravilu telefonski. Ja sam izdao strogi nalog da sva korespondencija mora ići pisano, da se moraju postavljati tragovi I da onda možemo argumentirati i nažalost morat ćemo negdje izdavati negativna, ne davati suglasnost za određene pravne radnje. Još jednom naglašavam, nije nam intencija da vodimo i da ministarstvo provodi i odlučuje tko će biti korisnik poljoprivrednog zemljišta. To je odgovornost jedinica lokalne samouprave i ovdje sa ove govornice jasno i glasno to naglašavam i tražim punu i odgovornost i ozbiljnost pri provedbi ovoga posla jer smo im ovim zakonom omogućili da oni budu ti koji će odlučivati i raspolagati o poljoprivrednom zemljištu. Ova rasprava je djelom iskorištena i za raspravu o poljoprivredi. Je ne bih se želio puno upuštati u ovu problematiku, u raspravu o problematici poljoprivrede ali nažalost radi šire hrvatske javnosti moram kazati par riječi i naglasiti da nisu točne priče da hrvatska poljoprivreda nema šanse, da hrvatska poljoprivreda ide u krivom pravcu i da hrvatska poljoprivreda nema što tražiti u Europskoj uniji. Hrvatska poljoprivreda u konačnici u ovoj godini poljoprivredna i prehrambena industrija ima povećanje izvoza za prvih pet mjeseci od cirka 30%. Činjenica jeste da imamo i povećanje uvoza od 12% ali ono što nas posebno raduje da je povećanje izvoza u zemlje Europske unije ima povećanje od 62% što znači da hrvatska poljoprivreda i prehrambena industrija može stvoriti proizvod koji može doći i na tržište Europske unije. Često nam kažu da je to povećanje na račun izvoza u Bosnu i Hercegovinu. Jeste, imamo značajan izvoz u Bosnu i Hercegovinu ali je činjenica da u prvih pet mjeseci povećanje izvoza u Bosnu i Hercegovinu je 13% a u zemlje Europske unije 62%. Znači, da su to u dijelu pokazatelji koji pokazuju da hrvatska poljoprivreda i prehrambena industrija ima što ponuditi i što prezentirati na to zahtjevno tržište. Isto tako, kad govorimo o vanjsko-trgovinskoj razmjeni nije na odmet napomenuti da razmjena poljoprivredno-prehrambenih proizvoda ima znatno veću pokrivenost uvoza izvozom nego što imaju drugi sektori u Republici Hrvatskoj. I u pravilu kada se govori o prekomjernim uvozima zanemaruje se izvoz, zanemaruje se kompariranje sa drugim sektorima i u pravilu je tu naglasak na prekomjerni uvoz poljoprivredno-prehrambenih proizvoda. Ja sam uvjeren da ćemo u ovom mandatnom razdoblju doći do pokrivenosti uvoza izvoza negdje do 75%. Znači da će uvoz biti pokriven sa našim izvozom. A s druge strane, kada isto u to uračunamo i potrebe za turističku sezonu odgovorno mogu kazati da poljoprivreda i prehrambena industrija će imati kompletnu pokrivenost uvoza izvoza. Hvala lijepo.
Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite!
Pa ja bi ispravio ministra da ministarstvo ne želi dati negativan odgovor. Dakle, konkretno više od godinu dana stoji zahtjev za davanje suglasnosti. U tih godinu dana ni pisma, ni glasa, ni slike iz ministarstva. Prema tome, a na odluku o suglasnosti za odabir ne može se popraviti. Može se prihvatiti ili odbaciti. Čini mi se da u ministarstvu postoje oni koji ne žele riješiti neke predmete jer možda čak i pogoduju onima koji sada bespravno koriste zemljište.
Drugi ispravak poštovani zastupnik Ivan Kolar. Izvolite!
Hvala lijepo. Uvaženi gospodine predsjedniče, dame i gospodo! Gospodin ministar je konstatirao da program raspolaganja je isključivo u nadležnosti jedinica lokalne uprave i samouprave. To je samo privid gospodine ministre. Vi dobro znate da ste arbitar, da ste vi oni koji kočite proces i tamo gdje je dobro napravljeno prođe šest mjeseci a gdje ima slučajno nekih nedostataka da ne možete adekvatno prepoznati je li je to livada, oranica, je li zelena, plava ili ne znam koja boja. To da ne govorim. A ako je eventualno još greška da se ne zna ni vlasnik onda je godina dana prošla. Dajte shvatite, vi ste taj neprobojni zid i ona točka gdje se jednostavno sve zaustavlja, ne ide proces radi vašega ureda tko god vodi i ne vodi taj ured jer smo mi koji smo krvarili kad smo neke općine napravili morali lupati šakom po stolu jer se štite oni koji su bespravno tuđu zemlju raubali. Deset puta to govorim. To su veze koje su ostale onoga sistema i još se nisu ispucale. To treba prekinuti i dajte molim vas da to jednom se i ostvari.
I treći ispravak poštovani zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite!
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Pa, ja bih rekao da je sada ministar na kraju iskoristio priliku pa se upustio u ovu raspravu vezano o poljoprivredi, o nekim stvarima pa želim tu ispraviti. Ono što je rekao da nema problema vezano uz položaj hrvatske poljoprivrede u Europi, da se mi tu dobro snalazimo i naveo je ministar neke primjere. Nažalost, moram ispraviti taj dio. Ako nastavimo u ovom smjeru mislim da ste i vi svjesni gospodine ministre da nas nažalost čekaju teške prilagodbe i ulazak u Europsku uniju, naročito ako se obistine one crne slutnje vezane uz uvođenje kvota, onda neće biti ni onih proizvoda o kojima ovdje sa ponosom govorite, koji dakako popravljaju našu bilancu. Ali ako dobijemo kvotu onda će nažalost nestati i njih. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Da iskoristimo prigodu i da o tri zakona na kojih nema amandmana ni primjedbi da odmah i glasujemo. To je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 79 glasova za i jednim suzdržanim i 2 protiv donesen predloženi Zakon.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Dame i gospodo zastupnici! Izaslanstvo Republike Hrvatske i Republike Slovenije sastala su se u prvom krugu pregovora u Ljubljani od 6. do 10. prosinca 1999. i onda je nažalost trebalo šest godina da bi se ponovo sastale od 31. svibnja do 2. lipnja 2005. godine i usuglašeni tekst ugovora je potpisan 10. lipnja 2005. godine na Brijunima. Ono što je vrlo bitno istaknuti da su ovim ugovorom postignute brojne olakšice pri oporezivanju svih vrsta prihoda, kao i poboljšanje uvjeta za poboljšanje međusobne razmjene dobara i usluga, te povećanje stupnja ukupne gospodarske aktivnosti obiju država na način kako to slijedi. Definiran je pojam rezidenta te se tako izbjegava dvostruko oporezivanje hrvatskih rezidenata ali sprječava izbjegavanje plaćanja poreza na dohodak. Omogućuje se hrvatskim građevinskim i sličnim društvima da ne plaćaju porez na dobit u Republici Sloveniji ako radovi traju kraće od 12 mjeseci. Omogućuje se hrvatskim zrakoplovnim, cestovnim i brodskim društvima koja obavljaju prijevoz robe između Republike Hrvatske i Republike Slovenije plaćanje poreza na ostvarenu dobit isključivo u Republici Hrvatskoj. U završnim odredbama ovog ugovora propisano je da će hrvatska društva u Republici Sloveniji imati isti status i pogodnosti kao društva te države. No, ono što bih želio posebno naglasiti i o tome je bilo rasprave u ovom Visokom domu bilo je i zastupničkih pitanja da sa s ovim Zakonom konačno rješavamo i traumu hrvatskih umirovljenika koji se nalaze na pograničnom području između Republike Hrvatske i Slovenije. Dakle, ono što stvarno treba posebno naglasiti je da se ovim ugovorom uređuje oporezivanje mirovine u državi rezidentnosti, primatelj mirovine, što znači da pravo oporezivanja mirovina hrvatskih građana ostvareno u Republici Sloveniji na temelju ugovora ima Republika Hrvatska kao država njihovog prebivališta. Stoga hrvatski građani koji su ostvarili mirovinu radom u Republici Sloveniji nakon stupanja ovog ugovora na snagu više neće trebati plaćati porez u Republici Sloveniji. Međutim, budući da je prema Zakonu o porezu na dohodak za mirovine ostvareno u inozemstvu u Hrvatskoj se ne smatraju dohotkom, te nakon početka primjene ovoga ugovora hrvatski građanin i u Republici Hrvatskoj neće više plaćati porez na mirovinu ostvaren u Republici Sloveniji. Ono što bih želio još reći da nakon donošenja odluka u ovom Visokom domu treba poduzeti diplomatske aktivnosti da i slovenski parlament čim prije parafira ovaj Sporazum. Iz razloga što odredbe ovoga sporazuma se primjenjuju što se tiče mirovina prvi sljedeći mjesec nakon ratifikacije ova dva parlamenta a sve ostale odredbe ovoga ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja primjenjuju se od 1. 1. sljedeće godine. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odbor za financije, državni proračun, zakonodavstvo? Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a, poštovani zastupnik Ivan Jarnjak, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, meni je jako drago da je taj Prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Hrvatske i Republike Slovenije o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja i sprječavanju izbjegavanja praćenja poreza na dohodak i na imovinu došao u proceduru i to moram reći zaista u rekordnom vremenu nakon što je cijeli postupak pokrenut. Naime, ono što je bitno još napomenuti da je Zakon o oporezivanju, a ja ću se isključivo zadržati na ovom dijelu, tu su u pitanju oporezivanje mirovina u Sloveniji stupio na snagu 1. 1. 2005. godine i umirovljenici koji stječu imovinu u Republici Sloveniji na osnovi svoga rada u Republici Sloveniji a to je najveći dio upravo uz pogranični dio, neki su ostali od 1. 1. 2005. godine i do trećine mirovine. Porez je izuzetno visok i ljudi su koji su bili godinama u mirovini svoj život dimenzionirali na osnovi onih primanja koje su imali sve te godine i odjednom su ostali bez trećine, kažem, do trećine tih primanja i sigurno da je to ogroman problem za te ljude, čak su neki došli u situaciju nemogućnost izvršavanja svojih životnih obveza koje imaju. Tada je pokrenut postupak i osobno sam pisao Ministarstvu vanjskih poslova i pokrenut je jedan postupak gdje se hrvatska Vlada uključila ali je bitno napomenuti da evo pregovori su počeli 99. godine i da je trebalo 6 godina da bi se čitav taj proces pokrenuo i to nama prva zemlja susjedna s kojom je naš promet, gdje naših ljudi ima najviše koji su radili tamo, znamo koliko ih je i … [[Govornik se ne razumije.]] prekinuti su njihovi poslovi i radni odnosi, odnosno, 90.-te i 91. i 2. godine. Koji su ostali bez posla, oni koji su i tamo zaslužili svoju mirovinu, danas su u izuzetno teškoj situaciji. Da ne duljim puno, stoga molim da se pokuša na sve moguće načine utjecati da Slovenski parlament što prije, možda čak i naš parlament da zamoli Slovenski parlament da se što prije krene u ratifikaciju donošenja toga Zakona i u Slovenskom parlamentu jer bi to značilo da toga trenutka kada se prihvati taj sporazum i u Slovenskom parlamentu on stupa na snagu a to znači da će ti umirovljenici i ti ljudi već naredni mjesec praktički dobiti trećinu mirovine veće nego što primaju sada u ovom trenutku. Bio sam na nekoliko skupova tih ljudi gdje je bilo stotine ljudi koji su time oštećeni, to nije mali broj ljudi, to je izuzetno veliki broj ljudi i još jednom apeliram i bilo bi dobro da se to što prije napravi i u slovenskom parlamentu jer na taj način mi izbjegavamo da ti ljudi budu u takvoj situaciji. To je i pouka da što prije sa ostalim susjednim zemljama s kojima nemamo ratificiran takav ugovor što prije isto tako ratificiramo, odnosno prihvatimo te ugovore, jer evo mi imamo 39 ukupno ugovora do sada prihvaćeno i niz ugovora koji su u postupku a posebno bi trebalo to sa susjednim zemljama tamo gdje bi mogli biti oštećeni naši građani. Hvala lijepa.
Hvala.
Da, zaboravio sam reći, Klub HDZ bu to podržao.
Klub IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni gospodine ministre, pa ovaj ugovor kojim su gospodin Sanader i gospodin Janjša, znači premijeri Republike Hrvatske, Republike Slovenije potpisali na Brijonima zasigurno je dobar ugovor. To je znak da se kreće i u hrvatsko-slovenskim odnosima, dobro, sada ja ne očekujem da će se tako skoro razriješiti sva ova otvorena pitanja od duga recimo Ljubljanske banke prema hrvatskim štedišama, Piranski zaljev itd., ali želim reći da ovaj ugovor o kojem mi danas raspravljamo zapravo život znači. Zašto? Znači prije svega njima, onoj brojci od gotovo 14 hiljada hrvatskih umirovljenika koji bi bez istog i ubuduće bili silno zakinuti. Točno je što je ministar primijetio da će ovaj Ugovor stupiti na snagu kada ga ratificira i slovenski parlament. Znači on će se početi primjenjivati kada su mirovine u pitanju mjesec dana naknadno ili 30 dana kasnije od dana posljednje ratifikacije i zato doista bi bilo dobro da Hrvatski parlament pozove svoje slovenske kolege da se to učini što je moguće prije, zapravo sada se više ni u Sloveniji ne može to učiniti prije 9 mjeseca. Pozivamo jednako tako i slovenske diplomate koji djeluju na prostoru Republike Hrvatske da apeliraju na svoju vladu da takav jedan ugovor proslijedi u njihovu parlamentarnu proceduru. Dok se to ne dogodi naši ljudi i u buduće će biti zakinuti. Međutim, bit je u sljedećem. Od 1. 1. 2005. do danas a najvjerojatnije do konca 10. mjeseca možda i čitavu ovu godinu, naši umirovljenici gubiti će između 16 i 33% mirovina koje bi im inače pripadale, koje su inače dobivali do 1. 1. 2005. To je sigurno nepravda jer se zasigurno radi o znatnim sredstvima kućnih buđeta tih ljudi. IDS je o tome stalno progovarao, upućivali smo i zastupnička pitanja i ministrima s prilikom aktualnog sata. Zato se i radujemo da je, da su hrvatsko-slovenska Vlada uslišali vapaje tih starih ljudi. Ovaj ugovor se ne odnosi međutim, samo na mirovine, on se odnosi na čitav niz drugih, gospodarskih, socijalnih itd., pitanja. Npr. ovdje se govori o stalnoj poslovnoj jedinici. Znači u svima onima koji na neki način gospodarski su angažirani bilo na teritoriju Republike Hrvatske, odnosno Republike Slovenije. Ovdje se regulira i pitanje tretiranja dohotka od nekretina, dobiti od poslovanja, međunarodnog prometa povezanih društva. Ovdje se tretira pitanje dividenda, kamata, autorskih naknada. Ovdje se govori o dobiti od otuđenja imovine ukoliko recimo dobit koju rezident državu ugovornicu ostvaruje ... [[Govornik se ne razumije.]] nekretnina navedenih u tom članku 6. a koji se nalazi u drugoj državi ugovornici. Ovdje se govori o dohotku od nesamostalnog rada, naknadama članovima uprave, umjetnicima, sportašima, mirovinama, državnoj službi. Ovdje se govori o studentima, o profesorima, istraživačima, o imovini i tako dalje i tako dalje. I ono što je najbitnije naglasak stavlja na jednako postupanje. Znači ovaj ugovor ima i jednu daleko širu dimenziju od samog tretiranja recimo mirovina. Međutim zasigurno su mirovine bit. Kod međunarodnih ugovora te ugovore možemo ili prihvatiti ili odbiti. Mi ih ne možemo jasno mijenjati u ovoj raspravi međutim želim reći da za ovaj ugovor treba dići obje ruke. Nažalost penzioneri koji su od 1.1. ove godine pa do danas zakinuti, a najvjerojatnije će biti i do konca 10. mjeseca ostat će bez tog novca kojega su izgubili, bez tih 16 odnosno 33%, ali barem ubuduće neće više biti prihvaćeni za ono što im objektivno pripada. Hrvatsko-slovenski odnosi su zasigurno bremeniti čitavim nizom neriješenih pitanja na primjer granica na moru, ne znam upadi slovenskih ribarica i slovenske policije su učestali u Piranskom zaljevu. To nije dobro. NO dobro je eto da se u punoj sezoni ne dešavaju sporovi. Inače želim reći da su hrvatsko-slovenski odnosi dobri odnosi, da zbog politike ti odnosi ne smiju trpiti pogotovo zbog politike ne smije trpjeti život uz granicu kao što ne smije trpjeti ni naša odnosno njihova ekonomija. Ja bih ministra eto pozvao, iskoristio ovu priliku da otvori granični prijelaz Jelovice na Ćićariji, slovenska strana ga je napravila. Dajte, učnimo taj napor da oživimo preko toga tu komunikaciju preko Ćićarije. Robna razmjena, ako se ne varam je gotovo dvije milijarde dolara. Slovenija u Hrvatsku izvozi preko milijardu i pol dolara roba. Hrvatska u Sloveniju izvozi nekih 600, 700 milijuna dolara roba. To će reći da 20 tisuća ljudi svakodnevno dolazi na posao u Sloveniji i radi za robe koje prodaju u Hrvatskoj i obrnuto 20 tisuća ljudi takoreći dnevno dolazi na posao i radi samo za one robe koje se proizvode, proizvode u Hrvatskoj i izvoze u Sloveniju. Od turizma Hrvatska ima ogroman suficit. Slovenci su nam ako se ne varam drugi ili treći gosti. To zasigurno valja cijeniti. Jasno da i mi trošimo na skijanju. Stoga pamet u glavu. Razriješimo sva ova otvorena pitanja. Slovenija je nama prijateljska država i kao takva Hrvatskoj može samo pomoći. Hvala.
Hvala. Klub HNS-a. Poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, ministre. Ja vjerujem da danas posebice i u Međimurju veliki broj ljudi pratit će ih ovu raspravu željno išćekuje trenutak vijesti kada će ovaj sporazum biti ratificiran jer zaista mi u Međimurju imamo veliki broj ljudi koji prima mirovinu iz Slovenije. I ono što je počelo 1.1. ove godine je bilo sve po zakonu u susjednoj Sloveniji, ali ono što je ljude najviše razljutilo je i činjenica da hrvatska diplomacija kroz našu državnu upravu ljudima na vrijeme nije dala informaciju o novim slovenskim propisima jer zakon nije donijet u zadnjem trenutku nego početkom godine, ali se počeo primjenjivati 1.1. ove godine i zbog nerazumijevanja propisa poreznih i u Sloveniji i u Hrvatskoj ljudi su bili prvo zbunjeni, a onda toga ljudi. Jer nisu mogli razumjeti zašto najedanput njihove mirovine se smanjuju 10, 15, 20 i 30% pa bi ovo možda bilo dobro iskustvo da nam se više ne bi smjelo desiti da zbog promjena propisa u državama gdje imamo ovakve građanske interese ne dobe ti ljudi na vrijeme kvalitetne, točne informacije i upute u mogučem zaštiti svojih prava. Pa zbog toga jesu bile i peticije iz Međimurja prema hrvatskoj Vladi o tome da se ovaj problem u kojem su pregovori započeli još 1999. što prije riješi. I točno je da ovo što danas mi ovdje radimo, a mi ćemo podržati ovaj Zakon je tek pola prvog koraka jer nakon naše ratifikacije treba uslijediti ratifikacija i u slovenskom Parlamentu. Ja i pozivam i predsjednika našeg Odbora za međuparlamentarnu suradnju da sa svojom kolegicom i kolegom u Parlamentu Slovenije pokuša vidjeti da i kolege u Sloveniji zaista što žurno stave ovo na dnevni red i da se izvrši ratifikacija i kod njih i ne želim vjerovati da će druga otvorena pitanja između Hrvatske i Slovenije biti povodom, opravdanjem ili bilo kojim drugim razlogom da to Ljubljana također što prije ne ratificira. Iza toga ići će razmjena nota pa kada diplomacija razmijeni nota i kada se dokumenti objave želim vjerovati da bude to učinjeno do kraja ove kalendarske godine kako bi sa 1.1. iduće godine išao u punu primjenu. Prva skupina onih koji mogu biti zadovoljni ovim međudržavnim ugovorom jesu i poduzetnici koji obavljaju dio svog posla i u Sloveniji posebice ako taj posao traje kraće od 12 mjeseci, a u toj skupini poduzetnika što se Hrvatske tiče najveća grupacija je iz građevinarstva, graditeljstva i to je dobro. Druga skupina zadovoljstva dijeli umirovljenici oko 14, 15 tisuća građana Hrvatske koji su nažalost dok god se ovo ne počinje primjenjivati izgubili dio svoje mirovine bez mogučnosti obeštećenja s bilo koje strane. Međutim postoji još jedna skupina hrvatskih građana za koje nisam siguran da li bi se trebali radovati ili tugovati. A radi se o radnicima državljanima Republike Hrvatske koji žive i prebivaju u Hrvatskoj, kojima članovi obitelji žive u Hrvatskoj a oni kao dnevni ili tjedni migranti rade u Sloveniji. Ja sam pokušao članak 14. Sporazuma prevesti na hrvatski jezik. Ovo je međunarodno pravo diplomatski izražaji i porezne finese, ali sam prije naučio japanski nego ovo uspio si prevesti na hrvatski jezik. Pa zato molim ministra ne zbog mene nego zaista oko 600 radnika s područja Međimurske županije koji rade u Sloveniji kao dnevni i tjedni migranti da si odgovorimo na sljedeće pitanje. Prema porezu na dohodak i u susjednoj Sloveniji postoji pravo na osobne odbitke i odbitke za uzdržavane članove obitelji. Kada radnik u Sloveniji iz Hrvatske primi plaću po sadašnjem i ovom novom slovenskom zakonu za uzdržavane članove obitelji koji žive u Hrvatskoj nemaju pravo na porezne odbitke. Dakle ako djeca i supruga ili suprug koji nisu zaposleni žive u Hrvatskoj na onaj porez dohodak u Sloveniji ne ostvaruje se pravo na porezni odbitak i njih se tretira kao samce. Na veći broj članova uzdržavanih obitelji taj porez na dohodak utječe na neto zaradu i do 16%. Dakle radi se o svim onim radnicima koji su dnevni ili tjedni migranti, koji u Sloveniji nemaju prijavljeno ni privremeno prebivalište niti status stranca na privremenom boravku, imaju radnu dozvolu ali iz Hrvatske svaki dan putuju na posao u Sloveniju. Gdje oni podnašaju, to je moje drugo pitanje, poreznu karticu na porez na dohodak? Plaća je iz Slovenije, u Sloveniji su porezni obveznici, ne ostvaruju pravo na porezni odbitak, a članovi obitelji žive u Hrvatskoj i oni ih uzdržavaju. Ova formulacija o tome da primatelj ne smije duže boraviti od 183 dana u jednom ili više razdoblja u poreznoj godini, da li tih 183 dana ne smije biti u Sloveniji ili u Hrvatskoj, broj radnih dana u kalendarskoj godini je od 250 do 260 zavisno od dana blagdana, praznika. Da li prijavljena adresa privremenog boravka u Sloveniji tjednom migrantu automatski ga prebacuje isključivo u porezni sustav Slovenije ili bi se još moglo učiniti dodatni napori da u suradnji sa Slovenskom poreznom upravom ova kategorija građana Republike Hrvatske, a radnika u Sloveniji i poreznika obveznika u Sloveniji bude riješena na način da im se porezni odbici priznaju za uzdržavane članove obitelji koji žive u Hrvatskoj. O ova dva odgovora, razjašnjenja dilema, vjerujte mi i njihov budući status ovisi i o mogućnosti opstanka, odnosno ostanka tih ljudi na radu u Sloveniji, a podsjećam da se radi o pograničnom području gdje broj radnih mjesta s Hrvatske strane, malih ili manjih od onoga u Sloveniji i da je ljudima jedini način da ostvaruju … da odlaze raditi u Sloveniju. Gospodine ministre ako je moguće ove dvije dileme raščistiti, razriješiti bilo bi jako značajno zbog tih ljudi. Hvala.
Hvala lijepo kolega zastupniče. U ime predlagatelja ministar Šuker izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, dame i gospodo zastupnici. Dakle u završnim pregovorima koji su se odvijali nakon 5 godina stanke mi smo bili svjesni ovoga problema jer takav problem ne postoji kada naši građani rade u nekim zemljama koje su udaljenije, onda mjesto boravišta uopće nije sporno. Međutim, ovdje je izuzetno teško utvrditi status rezidenta i nerezidenta i jednostavno s obzirom da oni rade u Republici Sloveniji, dakle oni se oporezuju prema zakonima Republike Slovenije, to što oni dolaze spavati da tako kažem u Republiku Hrvatsku, je taj problem utvrđivanja rezidentnosti i nerezidentnosti međutim, potpuno isti tretman imaju radnici iz Slovenije koji rade u Republici Hrvatskoj, dakle oni plaćaju porez prema zakonima koji vladaju u Republici Hrvatskoj. Ja gospodine Lesar da ova vaša priča lijepo politički zvuči, međutim, nju je zakonodavno i stručno praktički nemoguće provesti i utvrditi. Gledajte, što znači pojam rezidenta i nerezidenta on ako radi 8 sati u Sloveniji, to što je njegova kuća u blizini pa dođe kući spavati, međutim, pitanje je isto tako gdje se ostvaruju određena prava i trošak i svega skupa iz te plaće, to je niz pitanja na koje treba dati odgovor, i s obzirom da ista prava dakle, i iste obveze imaju građani Slovenije koji rade u Hrvatskoj, takav isti pravni status je ostavljen radnicima građanima Hrvatske koji rade u Sloveniji. NO, mislim da ovim sporazumom je riješeno praktički gro pitanja o oporezivanju između Republike Hrvatske i Republike Slovenije, no međutim, isto tako vi morate biti svjesni ako netko ode raditi u Sloveniju, to je njegov dobrovoljni čin i mora poštivati zakone Slovenije. To što možda oni njemu u određenim olakšicama, u odnosu na građane Slovenije su nepovoljniji, ponavljam to je problem utvrđivanje rezidenta i nerezdenta. I da je to tako jednostavno kao što ste vi rekli, onda bi vjerojatno ove komisije iz Republike Hrvatske i Republike Slovenije koje su obavile ove pregovore riješili taj problem, jer niti jednima niti drugima nije u interesu da ovaj Sporazum donese određena nezadovoljstva. Cilj ovoga Sporazuma je da se riješe problemi oko izbjegavanja dvostrukog oporezivanja i izbjegavanja neplaćanja poreza na dohodak, a nije bio cilj ovoga sporazuma da se nekoga zakine. Zato probajte to gledati s te strane da se postigao maksimum koji se u ovom trenutku mogao postići, ali kažem ono što je najbitnije isti status je i Slovenskih građana koji rade u Hrvatskoj i nemojmo reći da se možda sutra taj odnos onih koji rade iz Hrvatske u Sloveniji i oni koji rade iz Slovenije u Hrvatskoj neće promijeniti, pa što ćemo onda što više Slovenaca radi u Hrvatskoj inzistirati da se primjenjuju pravila kao što je sada zakon kao što je a recimo nama u ovom trenutku ne paše što možda malo više Hrvata radi u Sloveniji nego što radi u Hrvatskoj. Što se tiče podnošenja porezne prijave oni su obveznici podnošenja porezne prijave u Republici Sloveniji a ne u Hrvatskoj.
Hvala lijepo ministre. Za ispravak netočnog navoda javio se zastupnik Lesar, izvolite.
Pa, ispravljam navod poštovanog gospodina ministra da ovo što sam govorio je bila politička priča. Pohvalio sam vas, izrazio veliko zadovoljstvo u ime onih koji su pokriveni sporazumom i koji će njega profitirati i jako je dobro. Ali nije to moja politička priča, ja ću vam pismeno dostaviti adrese i imena ljudi koji su me i jutros zvali molivši da se ova dilema raščisti da znaju na čemu su da se tako protumači. Da je to politička priča, ja za ovaj problem nisam niti znao dok me građani o njemu nisu upoznali. Zato gospodine ministre, dobronamjerno tražimo u ime građana odgovore, kada pokušavamo dileme da ne bude novih … za raščistiti, nemojte mi pripisivati dobre političke priče, ja to nikada nisam radio.
U redu kolega zastupniče, iako je ovo više rasprava koja je mogla ići u drugom obliku nego sam ispravak netočnog navoda. Idemo dalje u raspravi. U ime Kluba SDP-a kolegica zastupnica Dragica Zgrebec, izvolite.
Gospođo potpredsjednice, ministri sa suradnicima, kolegice i kolege. Odmah da kažem na početku da će Klub SDP-a podržati i glasati o prihvaćanju ovoga zakona o ratifikaciji sporazuma o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja sa Republikom Slovenijom. Treba reći da je to standardni ugovor kojih ima, eto prije je kolega Jarnjak rekao, Hrvatska sa 39 zemalja, međutim, on je izuzetno važan za dosta veliki broj naših sugrađana o kojemu je već do sada kroz ove rasprave klubova bilo riječi. Naime, Hrvatska i Slovenija razvijaju dobrosusjedske i prijateljske odnose, međutim između nas i Republike Slovenije ima dosta još uvijek otvorenih pitanja. 90-tih godina imali smo dosta problema sa otkazom naših radnika u Republici Sloveniji i njihovim pravima koja su se isto dosta dugo rješavala i čini mi se tek 98. godine su riješeni neki od tih problema dakle gdje će ti radnici sa Hrvatske ili Slovenske strane ostvarivati svoja prava iz rada. Riješeni su i problemi oko zdravstvenog osiguranja i započet su pregovori oko izbjegavanja dvostrukog izlaganja što je ministar rekao u uvodnom u izlaganju 99. godine. Zaista postavlja se pitanje zašto nam je trebalo tako dugo vremena da taj Sporazum dođe na ratifikaciju u Parlament. Veliki problem javio se upravo kod naših umirovljenika primjenom novog Zakona o porezu na dohodak u Republici Sloveniji koji je stupi na snagu 1. siječnja 2005. godine. Mnogo naših sugrađana nam se obraćalo pogotovo u ovim dijelovima rubnim, reći ću da je to ukupno nešto više od 14 tisuća ljudi koji primaju mirovinu u Republici Sloveniji. Eto u mojoj Međimurskoj županiji je to nešto preko 3 tisuće ljudi koji su ostvarili pravo i primaju mirovinu iz Republike Slovenije. Dobro je što su se ti pregovori ubrzali i što je taj ugovor potpisan eto ovih prije nekoliko mjeseci, ili prije mjesec dana. Naime, mirovine po tom zakonu mirovine do 108 tisuća i 333 tolara oporezuju se sa 16%, a mirovine između tog razreda do 211 tisuća 666 tolara sa 32% a to su po prilici neke prosječne mirovine koje primaju naši građani koji su ih ostvarili u Republici Sloveniji. Dodatna otežavajuća okolnost za te ljude jeste što oni nemaju pravo na odbitke i olakšice tako da od one prve kune plaćaju tu stopu poreza i mislim da sada treba i to je sugestija našeg kluba, poduzeti sve diplomatske mjere pa i one susrete koje mi imamo kao parlamentarci da zaista osiguramo da se i u slovenskom Parlamentu što prije dođe do ratifikacije ovoga sporazuma, odnosno da se neposredno nakon što Parlament donese odluku o ratifikaciji dođe do izmjene diplomatskih nota kako bi ovaj zakon, odnosno ovaj sporazum čim prije stupio na snagu kako bi eto umirovljenici mogli ostvariti već idući mjesec nakon njegovog stupanja na snagu ovo pravo da ne plaćaju porez, odnosno da dobivaju mirovine kao što je to bilo prije 1. siječnja 2005. godine, a naravno tu bi trebalo onda doći i do određenih olakšanja i našim poduzetnicima jer ovaj sporazum regulira porezne odnose iz poslovnih odnosa, dakle iz gospodarskih odnosa, iz primanja koja ostvaruju naši građani u Republici Sloveniji i iz imovinskih transakcija. Dakle eto izražavajući nadu da ćemo uspjeti da ovaj sporazum već u 2005. godini stupi na snagu, mi ćemo podržati njegovo donošenje.
Hvala lijepo kolegice. U ime kluba Hrvatske seljačke stranke prijavljen je kolega zastupnik Ante Markov. Izvolite kolega zastupniče.
Poštovana gospođo potpredsjednice, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Naravno ohrabruje i raduje svako rješavanje otvorenih pitanja sa našim susjedima, sa Republikom Slovenijom i Prijedlog o potvrđivanju ovog Ugovora između Republike i Republike Slovenije o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja i sprječavanju izbjegavanja plaćanja poreza na dohodak i na imovinu je naravno dugo očekivano i naravno svi klubovi će podržati ovaj prijedlog sporazuma. A naravno treba koristiti priliku ukazati da će više skupina naših građana, a njih ima preko 14 tisuća kako je kazano u strukturi umirovljenika kojih ima po cijeloj hrvatskoj koji su svoj radni vijek proveli u Republici Sloveniji i sada ću se napokon moći izjednačiti sa svojim pravima i koristiti ono što im pripada. Naravno ne manje bitno je i otvaranje mogućnosti našim gospodarstvenicima da obavljaju na lakši način svoju djelatnost u Republici Sloveniji, odnosno obrnuto. Raduje i ohrabruje posebice što eto nakon dugog niza godina, dugog vremena ovo je jedan pozitivan iskorak u ukupnim odnosima Republike Slovenije i Republike Hrvatske, tim više zavređuje i pažnju i pozornost i dobro je da je Hrvatski sabor prvi potvrdio ovaj ugovor i ja vjerujem da svi skupa ćemo poslati i slovenskom Parlamentu jednu snažnu poruku o nužnosti isto takvog potvrđivanja i ratifikacije ovog ugovora iz razloga da se ostvare one pretpostavke i težnje svih onih građana koji su predmet ovog ugovora. Naravno ovo je ujedno prilika za kazati da i drugi građani i druge skupine očekuju rješavanje svojih problema koji se trebaju riješiti u bilateralnom odnosu sa Republikom Slovenijom prije svega štediše Ljubljanske banke koji također čekaju svoj dan da u potpunosti riješe ostvarenje povrata uloženih sredstava koje su imali u nekadašnjoj Ljubljanskoj banci. Naravno čitav niz političkih neriješenih pitanja i sporova između Hrvatske i Slovenije ukazuje na to da je ovo dobro, da je ovo dobra točka u smislu kretanja, dobar smjer kretanja i da jednoznačajnost svih rasprava u hrvatskom Parlamentu ukazuje na to da Hrvatska u potpunosti želi i riješiti sve otvorene odnose sa Slovenijom i dati primjer brzini jednoznačajnosti i iskrenosti u potvrđivanju ovih, ali i vjerujemo drugih sporazuma i rješavanju otvorenih pitanja pa i na neki način pozivanja Slovenije da i u pogledu hrvatskih nastojanja da cestovnu infrastrukturu dovede na razinu koja je primjerena za ovaj dio Europe, da i Slovenija pojača napore da tu cestovnu infrastrukturu prilagodi brzini kojom to radi i Hrvatska i da na taj način idemo u uspostavljanje onih odnosa koji zasigurno pripadaju dobrim susjedima, a mi zasigurno i jesmo i trebamo biti i biti ćemo u budućnosti susjedi koji međusobno ovisimo jedni o drugima, koji uz dobre gospodarske odnose, uz dobre odnose onih resursa koji nas povezuju moramo imati i dobre političke odnose, jer kao što sam rekao upućeni smo jedni na druge i naša budućnost će apsolutno biti opredijeljena tim činjenicama. Eto zbog svih tih razloga klub Hrvatske seljačke stranke se pridružuje potpori ovom potvrđivanju ovog ugovora i izražavamo našu želju, našu nadu da će slovenska strana čim prije ratificirati ovaj ugovor i time eto napraviti svi skupa prvi korak u rješavanju svih onih pitanja o kojima sam govorio.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Nema više prijavljenih predstavnika klubova. Krećemo na pojedinačnu raspravu u trajanju od 10 minuta. Prvi je prijavljen za 10-minutnu raspravu kolega zastupnik Nikola Sopčić. Izvolite kolega.
Gospođo potpredsjednice Hrvatskoga sabora, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici! Drago mi je što danas imam priliku raspravljati o Prijedlogu Zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Hrvatske i Republike Slovenije o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja. Ovaj prijedlog zakona primjenjuje se na poreze na dohodak i imovinu, no ja ću se u raspravi ograničiti na oporezivanje mirovina naših državljana koji su mirovinu ostvarili u susjednoj Sloveniji a žive uglavnom u pograničnom području. Na tu temu imao sam i zastupničko pitanje i drago mi je što je to već danas došlo na dnevni red. Takvih umirovljenika u pograničnim područjima pa i u mojoj općini, općini Žakanje ima praktički polovica od ukupne umirovljeničke populacije. Oni su izmjenom Zakona o porezu na dohodak u Republici Sloveniji od praktički od početka ove godine zakinuti za iznos, što je ovdje već spomenuto, za najmanje 16% pa čak do 1/3 svoje mirovine koje su dobivali do početka ove godine jer im je oporezovana kompletna mirovina, tako da su odnosu na svoje slovenske kolege koji su ostvarili mirovinu pod istim uvjetima zakinuti. Činjenica je da se u proteklom mandatu bivše Vlade a prvenstveno vjerujem i zbog narušenih međudržavnih odnosa sa susjednom državom ništa nije napravilo da se postigne ovaj sporazum i ratificira u Saboru i isto tako i u slovenskom Parlamentu. Tu svakako treba odati priznanje našoj Vladi, predsjedniku Sanaderu što je sporazum usklađen, što su sve nedoumice riješene i što je potpisan na zajedničkoj sjednici hrvatske i slovenske Vlade na Brijunima. Uvjeren sam da je to postignuto upravo zbog dobrih odnosa koji su uspostavljeni sa slovenskom Vladom što je u interesu svih nas koji živimo i radimo u pograničnom području sa susjednom državom Slovenijom i što treba naglasiti u tom pograničnom dijelu naši međusobni odnosi su uvijek bili vrlo korektni. Mogu navesti i primjer slovenskih poduzetnika i poduzeća koja posluju na teritoriju moje općine da su vrlo korektni, vrlo odgovorni i mi želimo i vjerujemo da će i ovaj sporazum tome doprinjeti da naša međusobna i razmjena i posao i dalje živi i da se razvija. Drago mi je što su svi klubovi zastupnika podržali ovaj prijedlog zakona i uvjeren sam da će on biti jednoglasno i prihvaćen. No, nadam se da će isto tako i slovenski Parlament vrlo brzo ratificirani ovaj sporazum tako da bi već tokom ove godine naši umirovljenici mogli dobivati puni iznos svoje mirovine koju su pošteno zaradili. Vjerujem da se neće ponoviti slučaj kao što je bio slučaj oko ratifikacije sporazuma sa Slovenijom oko pograničnog prometa i suradnje gdje smo nažalost čekali nekoliko godina ratifikaciju slovenskog Parlamenta pa ako se to uspije postići do kraja ove godine mislim da će to biti zadovoljavajuće i za naše umirovljenike. Na kraju, gospođo potpredsjednice, drago mi je što mogu u svoje ime podržati i ovaj sporazum. Hvala lijepo.
Hvala vama kolega zastupniče. Slijedeći prijavljeni zastupnik je kolega Željko Pavlic. Izvolite!
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo! Evo ja isto dopustite da se ukratko osvrnem na ovaj zakon već na prijedlog sporazuma. Na početku mogu reći da ga podržavam i da eto konačno nakon velikog dakle vremenskog razdoblja smo došli do toga da ga ovdje u Hrvatskom saboru i prihvatimo tj. ratificiramo. Moglo se to dakle uraditi i prije ali dobro je da je to napravljeno eto i danas ovdje u Hrvatskom saboru. Već smo i prije dakle do sada čuli da je u različitim krajevima Hrvatske došlo do određenih problema dijela našeg stanovništva koji su zbog provođenja zakona koji je donesen u Sloveniji, koji se primjenjuje od 1. siječnja ove godine po kojem su se počele oporezivati mirovine, da je došlo do smanjenja tih mirovina. Čuli smo dakle u Međimurju i Međimurskoj županiji dakle da ima puno takvih općina i gradova, dakle gdje ima mnogo takvih stanovnika. Kao primjer drastičan može nam poslužiti Opčina Sveti Martin na Muri gdje je više od 70% onih koji primaju mirovine prije radilo. Dakle, u Sloveniji dobiva slovensku mirovinu tako da im je ovaj propis donio velike poteškoće. Što to konkretno znači? Eto, jedan umirovljenik iz Vrhovljana koji je na primjer prije donošenja ovog zakona u Sloveniji dobivao 50 tisuća slovenskih tolara i od siječnja dobiva 40 tisuća tolara što je manje za oko 400 kuna. Jedna umirovljenica iz Svetog Martina na Muri koja je dobivala oko 220 eura što je oko tisuću i petsto kuna po novom dakle po primjeni ovog zakona dobiva oko tisuću i 200 kuna što je za 300 kuna manje. Jedan umirovljenik iz Murskog Središća koji je dobivao 6,5 tisuća kuna dobiva sada 4,5 tisuće kuna, dakle za 2 tisuće kuna manju mirovinu nego što je bilo prije. Dakle, riječ je o velikim sredstvima pogotovo za umirovljenike koji danas moraju preživljavati i svakako dakle da će im dobro doći povratak na staro. Dakle, ovaj povratak na staro ne ovisi dakle o odluci samo ovog našeg parlamenta Sabora, eto svi klubovi su se izjasnili da daju podršku ovom sporazumu i vjerujem da će on biti donesen jednoglasno ali nisam dakle siguran da će to biti isto tako u slovenskom parlamentu je nažalost u Sloveniji ima pogotovo iz oporbe mnogo političara ili stranaka koji koriste svaku priliku za nekakav obračun sa Hrvatskom, pa mislim da će to biti slučaj i ovdje. Dakle, siguran sam da u slovenskom parlamentu to neće biti donešeno jednoglasno ali se nadam da će to ipak biti donešeno i tu bi se zbilja morali svi angažirati od diplomacije pa do i našeg parlamenta, dakle da se to u slovenskom parlamentu ta rasprava i prihvaćanje održi što prije. Nažalost, rekao sam da neki političari u Sloveniji koriste ovakve i slične prilike za obračun dakle sa Hrvatskom. Svjedoci smo nažalost da imamo u zadnje vrijeme nekih takvih negativnih inicijativa i ne to samo od strane oporbenih stranaka, na primjer njihov zastupnik i predsjednik jedne njihove stranke Podobnik najavio je čak prijedlog za raspisivanje referenduma u Sloveniji o ulasku Hrvatske u Europsku uniju što mislim da je apsurdno. A nas je u Međimurju u zadnje vrijeme iznenadila inicijativa ministra prometa Republike Slovenije o smještavanju graničnog prijelaza između Hrvatske i Slovenije na novom mostu koji se gradi u Svetom Martinu na Muri što mi u Međimurju nismo dakako prihvatili jer to bi značilo promjenu granica, premještanje granice na sredinu rijeke Mure što je inicijativa sa slovenske strane ali mi u Međimurju u Hrvatskoj stojimo dakle na stanovištu da je granica između Hrvatske i Slovenije na starom toku rijeke Mure, to je granica stara nekoliko stotina godina. Mislimo dakle da je bespredmetno o tome i raspravljati. Dakle, to su samo neki primjeri koji nam govore o tome da u Sloveniji ima uvijek nekih političara dakle koji koriste svaku priliku da bi zaoštrili odnose sa Slovenijom ali ja se ipak nadam na kraju da neće to biti sa ovim zakonom i da će naši umirovljenici svi početi dobivati mirovinu onakvu kakvu i zaslužuju. Nadalje, raduje me dakle da ipak donosimo i da ćemo donijeti jedan zakon koji će popraviti ono što se desilo i da ćemo mi u Međimurskoj županiji ipak imati nekakve koristi od toga. Nažalost, to nije bio slučaj sa nekim drugim zakonima. Samo da posjetim da smo kolega Lesar i ja podnijeli zakone o Hrvatskoj radioteleviziji gdje smo predlagali da se našem stanovništvu u Međimurju, tako i o drugim mjestima uz slovensku granicu, olakša kako prijem programa Hrvatske radiotelevizije, tj. da ne plaćaju oni koji ne primaju program. A isto tako da se pri HRT pristojba obračunava po županijama to nije bilo dakle prihvaćeno, tako da se nadam dakle da će ovaj baš Zakon biti prihvaćen kako bi se bar u tom jednom malom dijelu olakšao život stanovnika u našem brdskom-području i području sa granicom sa Slovenijom. Evo, hvala lijepa.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Sljedeći je za raspravu prijavljen zastupnik Pero Kovačević, izvolite.
Poštovana potpredsjednice, kolegice i kolege, predstavnici Vlade, pa moram se podsjetiti da smo ovo pitanje, rješavanje pitanja umirovljenika, znači naših koje ostvaruju mirovinu iz Slovenije pokrenuli baš upravo mi zastupnici Hrvatske stranke prava u našem prijedlogu vezano u memorandumu o Savurdijskoj vali. I znači budući se ovaj ugovor konačno pojavljuje u Hrvatskome saboru mene veseli iz dva razloga. Prvi je razlog taj što očito počinjemo rješavati neka otvorena pitanja sa Slovenijom, znamo da ih je puno tih pitanja nagomilanih, samo su bili sporovi, konačno se nešto počinje rješavati. I drugi je najbitniji razlog taj što će se konačno, bar se započinje rješavanje pitanja naših umirovljenika koji mirovinu dobivaju iz Slovenije. Ali vezano za ovaj dio moram reći da mi se baš ne sviđa ovaj dio bojazni što se pojavljuje ovdje u Hrvatskome saboru, naime, riječi bojazni o otme kada će Slovenija ratificirati, znači njihov parlament ovaj međunarodni ugovor izrekao je također i ministar i ministar pledira da i mi tu pomognemo da se ovo pitanje riješi. Normalno, svi se tu moramo uključiti ali prvo napominjem da pitanje vanjske politike je u nadležnosti Vlade i predsjednika Države, normalno ima i Sabor taj dio i baš bi nam ministar, odnosno Vlada trebala reći što je ona učinila kako bi se, kako bi i slovenski parlament što prije ratificirao ovaj međunarodni ugovor jer postoji taj problem, znači da, i ta bojazan koju su ovdje svi izrekli da bi Slovenija mogla otezati ratificiranje svega ovoga, tako da bi se on primjenio tek recimo, što bi bilo žalosno, tek od 1. 1. iduće godine. Prema tome, znači vi ste vjerojatno gospodine ministre bili na sklapanju toga ugovora u ime Vlade koji je bio, pa vi najbolje možete znati i reći nama ovdje u Hrvatskom saboru što su vam rekli predstavnici, odnosno, bio je tu i predsjednik Vlade i naši iz Slovenije, što su oni rekli kada i kako će se to provesti ratificiranje u parlamentu Slovenije. A ne, mi možemo napraviti taj dio ali vi ipak znate bolju situaciju od nas. Vi ste bili u timu koji je pregovarao, vi ste bili na tome sastanku pa nam kažite šta su vam rekli Slovenci a nemojte na nas prevaljivati lopticu. Jer nas, to je riječ ipak od 15 tisuća umirovljenika, i tu moram radi javnosti ispraviti, vjerojatno vam je bio lapsuz da se ne odnosi samo na umirovljenike koji žive u pograničnom području, odnosni se na umirovljenike koji su ostvarili mirovinu u Sloveniji bez obzira gdje živjeli. Mogu oni živjeti i u Osijeku ali je riječ o mirovinu. Ali napravili ste lapsuz, ja ne znam, uzmite fonogram pa pogledajte. Prema tome, očekujem od vas da kažete kakvo jamstvo ste dobili od pregovarača iz Slovenije, znači slovenske Vlade tako da to znaju i umirovljenici, da i mi znamo odgovor, mi se zalažemo svi vjerojatno da uputimo jednom zaključak, zamolbu, parlamentu Slovenije da požuri sa ovim djelom ali vi znate najbolje odgovor šta su oni vama rekli kada i u kome roku će to napraviti. Jer normalno je da Vlada u Sloveniji ima podršku u parlamentu. Prema tome, ako Vlada je se dogovorila sa ovim Parlamentom to će biti, a nemojte nama bojazan i ovaj dio govoriti. Prema tome, hoću točan odgovor radi umirovljenika što su vam rekli. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Posljednji prijavljeni zastupnik za 10 minutnu raspravu je kolega zastupnik Velimir Plešo. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospođo potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege, pa naravno da ću svakako objeručke podržati ovakav prijedlog zakona o ugovoru o potvrđivanju i ratifikaciji ugovora između Republike Hrvatske i Republike Slovenije o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja. Podržati ću ga zbog toga jer od ukupno 14, 15 tisuća umirovljenika prije svega njih, znači o onoj kategoriji o kojoj govori članak 17 ovog ugovora i članak 18 nakon toga njih gotovo 25% živi na području Međimurja, znači iz županije iz koje ja dolazim, i ne želeći polemizirati ni na koji način sa gospodinom Kovačevićem koji je rekao da su upravo pravaši ti koji su pokrenuli pitanje da bi se ovakav Zakon našao pred Hrvatskim parlamentom, mogu reći da je iz Međimurja, odmah na početku i ove godine kada su prva rješenja počeli dobivati i prve mirovine umirovljenici došao signal prema hrvatskoj Vladi da nešto nije u redu i da bi trebao konačno nakon 6 godina pregovaranja razriješiti i ovaj primjer odnosa između Republike Hrvatske i Republike Slovenije. Ja sam budući da je već toliko toga rečeno po ovoj točci, također uvjeren ne samo da ministar Šuker je dobro upoznat sa time što je i kako bilo u ovim pregovorima i da je bio prisutan prilikom potpisivanja ovoga ugovora. On je potpisao taj ugovor zajedno sa svojim slovenskim kolegom tako da sigurno zna vrlo dobro situaciju kakva je što se tiče općenito svih stavaka u ugovoru kojega mi danas ratificiramo. Ja za razliku od nekih kolega ne želim izražavati bojaznost oko toga kada će i da li će taj ugovor biti ratificiran u slovenskom parlamentu. Naime, ja sam uvjeren da je Vlada dr. Sanadera pokazala sklapanjem u roku od 5 mjeseci nakon ovih događanja oko dvostrukog oporezivanja mirovina i problema koji se javio kod umirovljeničke populacije pokazalo još nešto. Pokazalo je kako se problemi koji se među susjedima neminovno pojavljuju ne mogu rješavati nikakvim klasičnim balkanskim metodama stavljanjem pred svršen čin već je pokazalo da je uključivanjem Slovenije jučer a Hrvatske sutra u Europsku uniju svakako dobro došlo da se obje države svoje međusobne odnose usklade sa europskim standardima. I to i Vlada dr. Sanadera i Vlada gospodina Janše također pokazuju da ti standardi su moguće primjenjivi u odnosima između Hrvatske i Slovenije a oni se očituju u tome da traže od susjeda da niti jedna strana ne može znači tražiti smanjenje ili odstupanje od stečenih prava koja su imali prije osamostaljenja. To vrijedi kako za pitanje granica, tako i za pitanja u imovinskim odnosima. A ti odnosi između Hrvatske i Slovenije jesu u nazad godinu dana najmanje možda godinu i pol dana u svakom slučaju dobri i oni su u poboljšanju i ne temelje se i ne ostvaruju samo u deklaracijama već prije svega ponašanjem i djelovanjem i jedne i druge Vlade. Zato vjerujem da je ovo prvi korak u rješavanju svih otvorenih pitanja međusobnih i međususjedskih odnosa Hrvatske i Slovenije i u svakom slučaju podržavam ovaj Prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega zastupniče. Nema više prijavljenih. Za završnu riječ ministar Šuker, izvolite, u ime Vlade.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, dame i gospodo zastupnici, ja bih samo htio izreći nekoliko konstatacija, niti sam ja u svom prvom i drugom javljanju rekao da bih želio prenesti odgovornost na hrvatski Parlament da utječe ili da se prenosi na njih odgovornost oko ratifikacije ovog sporazuma. Normalna stvar da i prilikom razgovora na Brijunima premijer Sanader i premijer Janša su izrazili obostranu želju da se ovaj sporazum čim prije ratificira u jednom i drugom parlamentu prije svega zbog umirovljenika i jednih i drugih jer se radi kažem o sudbinama ljudi. Normalna stvar da nikom nije u interesu da se to razvlači. I sigurno da će hrvatska Vlada u svojim diplomatskim kanalima i dakle i premijer Sanader i premije Janša isto tako kolegica Kolinda i njen kolega sa slovenske strane Rupel, a ja isto tako sa kolegom Biokom slovenskim ministrom financija pokuša sve da se ovaj sporazum ratificira što prije i normalna stvar da je ostalo nekoliko neriješenih pitanja. Nikada se nijednim ugovorom ne mogu riješiti sva pitanja, a isto tako problem oporezivanja trenutno uposlenih hrvatskih građana u Sloveniji, postavlja se samo jedno elementarno pitanje. Na temelju ovoga što oni sad uplaćuju u Sloveniji sutra će oni potraživati mirovine. I ne možemo baš u tančine sve urediti, kažem ali mislim da ovaj sporazum je riješio gro problema koje u ovom trenutku prije svega muči hrvatske poduzetnike i hrvatske umirovljenike. Recimo velika stvar je da hrvatske građevinske firme ako do 12 mjeseci rade u Sloveniji će biti oporezovano po hrvatskom zakonu i porez će plaćati u Hrvatskoj. Isto tako je velika stvar da će hrvatski poduzetnici praktički imati isti status kao i slovenski i ono što je najbitnije naši prijevoznici kako avio tako i u cestovnom prijevozu će isto se riješiti problemi. Dakle ovaj ugovor u ovom trenutku riješava, možemo reći najveći dio problema međutim ovaj dio koji ostaje oko trenutno uposlenih ljudi u Sloveniji to je jedna stvar koju je praktički nemoguće razriješiti, a radi se o tom definiciji boravišta i prebivališa što definira poreznu obvezu gdje je tko porezni obveznik. Uobičajeno je da u svim zakonima europskih država stoji da je tuzemni porezni obveznik onaj tko boravi 182 dana u toj državi. I sad se postavlja pitanje s obzirom na blizinu mjesta rada i blizinu stanovanja, a radi se o granici između ta dva mjesta jer je praktički nemoguće definriati tih 182 dana. Ali s obzirom da će s ovog osnova, ovog zapošljavanja sutra hrvatski građani ostvariti pravo na mirovinu u Sloveniji onda je logično i da oporezivanje bude u Sloveniji. Možda bi trebalo razmišljati o nekakvim budućim pregovorima s Republikom Slovenijom da, uz određenu potvrdu da se djeca školuju i tako dalje u Republici Hrvatskoj kao što je to slučaj starog još sporazuma o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja između bivše države Jugoslavije i Savezne Republike Njemačke, naši privremeno zaposleni ljudi u Njemačkoj su ostvarivali prava na osobne odbitke u Njemačkoj možda u tom smjeru u budućnosti obaviti razgovore i Slovenijom da riješimo i taj problem, ali kažem ostavimo to za buduće razgovore. To je izuzetno teško definirati tko je rezident, tko je nerezident. I nemojmo sad zbog toga gubiti tempo da 15 tisuća hrvatskih umirovljenika zbog možda nekoliko stotina ili tisuća plaća ispašta i prima daleko manju mirovinu pa zato predlažem eto uz preporuku da i Hrvatski sabor donošenjem odluke o ratifikaciji predloži slovenskim kolegama da i oni to naprave. Dakle ne želeći prenositi odgovornost sa Vlade na hrvatski Parlament ali s obzirom na dobru međuparlamentarnu suradnju između hrvatskog Parlamenta i slovenskog možda jedan takav zaključak ne bi bio suvišan. Dapače ja ga smatram samo kao jednom pozitivnom akcijom. Hvala lijepo.
Hvala lijepo ministre. Zaključujem raspravu. Nema više prijavljenih.
Drugo, Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju ugovora između Republike Hrvatske i Republike Slovenije o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja i sprečavanju izbjegavanja plaćanja poreza na dohodak i na imovinu. Dajem na glasovanje. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 93 plus 2 je 95. Jednoglasno je ovaj Prijedlog zakona usvojen. ... [[Upadica se ne razumije.]] Jednoglasno od onih koji su glasovali.
15. točka dnevnog reda: - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju ugovora o jamstvu između Republike Hrvatske i Europske banke za obnovu i razvoj za projekt izgradnje obalne infrastrukture luke Dubrovnik, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. br. 326; Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka kod donošenja zakona. Prijedlog akta ste primili u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika objedinjeno je prvo i drugo čitanje, amandmane po 164. članku Poslovnika možete podnositi do kraja rasprave. Rasprave su proveli i odbori za zakonodavstvo, finacije i državni proračun, Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu. Izvješća ste primili. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? U ime Vlade Republike Hrvatske ministar Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, dame i gospodo zastupnici! Ja mogu samo sa zadovoljstvom istaknuti da je ovo prvi od tri ugovora koji će se naći u ovom visokom Domu na ratificiranju jer vrlo sličan ugovor za razvoj i uređenje luka Ploča isto pred definiranjem. Isto tako i ugovor za luku Rijeka sa Svjetskom bankom. No ono što bih želio reći da ovim ugovorom će se Dubrovčani konačno riješiti traume sidrenja kruzera ispred hotela i Argentina i Excelsior jer sam u Dubrovniku rekao kad smo završili pregovore sa RBD-om da mi je žao onih svih turista koji u budućim godinama kad se probude ujutro neće im prvo pasti pogled na kruzer nego će im pasti ipak pogled na prekrasno naše Jadransko more. Dakle ovo je kredit na 26,5 milijuna EUR-a na 13 godina uz 3 godine počeka. U ožujku dakle u trenutku razgovora i pregovora kamatna stopa je bila 3,81%. Sve građevinske dozvole su pripremljene i ako Sabor potvrdi sad ovaj ugovor provedba projekta, izvedba građevinskih radova počela bi sa 15.9. i to sa 15.9. iz razloga što nije logično i pametno u jeku turističke sezone započimati jedan ovako veliki i obiman posao. Pa ja molim Hrvatski sabor da ratificira i potvrdi ovaj ugovor tako da bi ovaj jedan izuzetno važan projekat za grad Dubrovnik se mogao čim početi prije realizirati, ali ponavljam isto jedan ovakav sličan projekt je spreman i praktički već ispregovaran za luku Ploće i za luku Rijeka. Hvala lijepo.
Hvala vama ministre. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Odbori? Nijedan? Zakonodavstvo, finacije, proračun, gospodarstvo, razvoj, obnova? Ništa. Hvala lijepo. Idemo po klubovima. Prvi se prijavio kolega Frano Matušić u ime Kluba HDZ-a. Izvolite kolega zastupniče.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, gospodine ministre sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice pozdravlja i podržava ovaj Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju ugovora o jamstvu između Republike Hrvatske i Europske banke za obnovu i razvoj za projekt izgradnje lučke infrastrukture luke Dubrovnik. Ovim ugovorom Republika Hrvatska će u potpunosti kao jamac izvršavati sve financijske obveze koje proizlaze u svezi s provedbom ugovora ukoliko to lučka uprava Dubrovnik ne bude u mogučnosti. Riječ je o projektu poravnanja obale u dubrovačkoj luci Gruž kako bi ista bila osposobljena za prihvat do 3 velika turistička broda tzv. kruzera duljine do 300 metara. Naravno da bi ovaj prihvat odgovarao svjetskim standardima potrebno je izgraditi potpuno novu lučku infrastrukturnu instalacijsku mrežu kao što je vodovod, električne instalacije, telekomunikacije. Zatim izuzetno bitno rješenje za optadne vode sa tih istih brodova i tako dalje. Područje luke Gruž u Dubrovniku vjerojatno je još jedino mjesto gradnje unutar užeg gradskog područja na kojem bi se putem koncesijskog modela mogli izgraditi novi putnički terminal čak i hotel pa i prodajni centri kao i garaže i ostale druge sadržaje koji bi bili vezani naravno uz turističku ponudu. Ono što želim reći je da je danas Dubrovnik svakako jedna od najatraktivnijih destinacija za velike turističke brodove kojima dolazi doista izrazito velik broj turista. Da bi tad doista prihvat bio odgovarajući svjetskim standardima kao što sam već rekao doista je potrebno shvatiti da je riječ o broju koji danas već prelazi 450 tisuća turista u jednoj sezoni. Kad se to usporedi sa dolaskom turista preko Zračne luke Dubrovnik koja danas bilježi promet i veći, odnosno negdje na granici najvećeg predratnog prometa preko milijun putnika onda vam je sasvim jasno da je izuzetno značajan promet i u ovom dijelu, dakle putem turističkih brodova, velikih kruzera. Danas je riječ o preko 500 uplovljavanja tih istih brodova, dakle sa prometom od 450 tisuća turista. U sljedećem desetljeću, odnosno ovom desetljeću očekuje se značajan porast upravo ovog pomorskog turističkog prometa i očekuje se da će Dubrovnik kao jedna od najelitnijih destinacija na Mediteranu postati jedna od najznačajnijih, ona zapravo to već jest, luka uplovljavanja ovih brodova i sigurno da se očekuje godišnji rast u sljedećem ovom desetljeću od preko 10% za svaku sljedeću sezonu. Danas je Luka Gruž nakon stradanja u Domovinskom ratu koja su bila doista velika, zapravo jedno poluprazno područje i samim tim je i primjereno i za obnovu i neće biti nekih velikih rušenja. Naime riječ je o izravnanju obale. Danas ta obala nije dovoljno kvalitetna za takav prihvat i sasvim sigurno da će ovaj projekt značajno unaprijediti ovo područje. No treba imati na umu i treba uzeti u obzir da je i ovo područje bogato povijesnim naslijeđem, dakle Luka Gruž je također bogata povijesnim naslijeđem i trebati će uzeti to u obzir prije svega pri izradi urbanističkog plana uređenja, a naravno sami građani Dubrovnika će reći svoju riječ o tome kod javne rasprave. Dakle pozdravljamo doista ovu odluku hrvatske Vlade koja je prepoznala zapravo i nacionalni interes u ovom projektu, jer zapravo kad vam u ovom trenutku 500 tisuća turista dolazi preko ove luke onda je sasvim jasno da oni dolaze u doticaj sa hrvatskom kulturom, sa hrvatskom na jednom takvom značajnom mjestu i da to mjesto prihvata mora doista biti opremljeno sa svim onim s čime treba biti. Stoga evo u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice podržavamo ovaj Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Ugovora o jamstvu između Republike Hrvatske i Europske banke za obnovu i razvoj.
Hvala lijepo kolega zastupniče. U ime kluba Hrvatske seljačke stranke, kolega zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, gospodine ministre, kolegice i kolege. Naravno ovo je jedan od zakona koji se naprosto mora ne samo podržati nego on zaslužuje da e kaže nekoliko riječi o razlozima pa i tijeku naših odnosa sa EBRD, Europskom bankom za obnovu i razvoj, o našem najvažnijem ili jednom od najvažnijih partnera u pogledu odnosa infrastrukturnih sustava Republike Hrvatske, ekoloških sustava Republike Hrvatske pa od onih početnih linija koje smo imali u smislu kreditiranja za turizam ratom porušenih objekata hotela koji je krenuo davne 96. godine eto do danas EBRD se potvrdio kao solidan i pouzdan partner u realizaciji onih projekata naravno o kojima ovisi gospodarska budućnost svake zemlje pa tako i Hrvatske jer ulaganje u infrastrukturne sustave posebice autoceste i luke, obalu predstavlja okosnicu za generiranje razvoja ukupnog gospodarstva a istovremeno pokazuje i dokazuje opredijeljenost jedne zemlje prema onim resursima koje ona ima. Naravno raduje i ovo što je ministar kazao da je u tijeku realizacija, završna realizacija identičnih projekata u pogledu Luke Ploče, Rijeke, jer se i time potvrđuje jedna pomorska orijentacija Hrvatske, stvaraju se uvjeti za posebne oblike turističkog privređivanja ili posjećivanja koje nismo imali do sada. Dubrovnik je jasno vodeći, slažem se da on već jest vodeći i u cijeloj regiji na Mediteranu i da predstavlja naravno ogroman izazov, ali i jasno taj izazov treba pratiti određena infrastruktura kakva je ova, ali taj izazov treba pratiti i uređena infrastruktura djelovanja na tim prostorima jer sama Luka Dubrovnik je neprofitna organizacija i upravo je to prilika za uvođenje novih sustava komunikacije između javnog i privatnog partnerstva, javnog i privatnog odnosa i stvaranje onih poticajnih mogućnosti za razvoj čitavog niza naslonjenih gospodarskih grana, to je ta piramida koja se rađa na prostoru na kojem postoji turistički motiv i posjećivanja i dolaska i stvaranja nekih novih odnosa koji naravno nemaju svoje utemeljenje u nečemu prije. I Dubrovnik je uistinu jedan od najpozitivnijih primjera u tom smislu posjećivanja i dobro je da se i pomorska pozicija Republike Hrvatske na ovakav način potvrđuje, ali naravno nužno je u ovom momentu prići cjelovitoj raspravi izrade strategije o ukupnim potencijalima hrvatskog Jadrana kako u smislu ovih kružnih tura koje su postale sve popularnije što se tiče Hrvatske, ali i osmišljavanje odgovora na pitanje na koji način nove mega jahte koje su se približile već granici od 100-tinjak metara smjestiti u pojedine luke ili kako odgovoriti i na taj novi oblik turizma koji je izuzetno dohodovan, izuzetno je zahtjevan a u naravi se naslanja na ovakva kružna putovanja koja sa sobom donose veliki broj gostiju u jednom momentu znači otvara potencijal za široku razinu usluga koje se mogu dati, a ovaj drugi oblik turizma, turizam mega jahti također je nadovezan na ovakve sadržajne infrastrukture kao što je Luka Dubrovnik, kao što je Luka Rijeka, kao što je Zadar u posljednje vrijeme napravio iskorak. Ja se naravno gospodine ministre da budem na tragu onih Kajinovih riječi, što je dobro za Istru dobro je i za Hrvatsku, naravno što je dobro za Dubrovnik dobro je i za Hrvatsku, ali pritom jasno ja bi volio da se nađe mjesta i za Šibenik i za šibensku luku koja ima potencijale. Naravno ministre ne mislim da je to do vas, a ja sam siguran da ćete vi to podržati kada dođe do vas, ali naravno da u ovakvoj jednoj otvorenoj raspravi je ovo poziv svima da se uključe u mogućnost ostvarenja ovih projekata koji su visoko profitni jer stvaraju one okolnosti koje naprosto se ne mogu stvoriti nego ovako velikim investicijama koje će otvoriti vrata svega onoga što nama danas treba a to je stvaranje novih vrijednosti, otvaranje novih radnih mjesta ali i pozicioniranje Hrvatske kao ozbiljne turističke, pomorske zemlje na Mediteranu i u svijetu. Hvala lijepa. Naravno glasovati ćemo za ovaj prijedlog zakona.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Nema više prijavljenih za raspravu ni u 5-minutnom dijelu. Ministar nema potrebu obratiti se više.
A Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju ugovora o jamstvu između Republike Hrvatske i Europske banke za obnovu i razvoj za projekat, projekt izgradnje obalne infrastrukture luke Dubrovnik. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 88 na semaforu plus zastupnici Kramarić i Marko to je 90 za i 3 suzdržana. Donesen je taj zakon.
Idemo na sljedeću točku dnevnog reda - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z.E. br. 335 Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog ste primili u pretince. Sukladno članku 159. objedinjeno je prvo i drugo čitanje. Amandmani se podnose do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, za gospodarstvo, razvoj i obnovu, Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Predstavnik, ministar financija Ivan Šuker, izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, dame i gospodo zastupnici. Pred nama su vrlo važne izmjene Zakona o javnoj nabavi i ja bih prije svega htio istaći i zahvaliti Uredu za javnu nabavu koji je napravio jedan vrlo obiman i složen posao. I moram prije nego što počnem obrazlagati Zakon, da vjerojatno mnoge odredbe koje su predviđene ovim Zakonom su izazvale i određene nedoumice i mišljenja da to možda nije dobro. NO, isto tako bih htio reći da jedan od osnovnih razloga zašto su išle izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi je njegovo usklađenje sa pravnim stečevinama Europske unije, i onda tu kada usklađujemo Zakon sa pravnim stečevinama Europske unije onda nemojmo gledati da u Zakonu moraju biti i određene odredbe koje će riješiti naše probleme u upravljanju poduzećima u većinskom vlasništvu države. Mislim da odgovornost menađmenta u provođenju zakona i zakonskih propisa bi trebala postati neupitna i ne možemo tražiti određene odredbe da nam Europska unija prihvati zato što mi možda imamo loše riješen taj problem. Dakle, kao što sam rekao dva su razloga za ove izmjene, prvi je usklađenje Zakona sa pravnim stečevinama europske unije, a drugi je otklanjanje administrativnih zapreka i racionalizacija postupka javne nabave. Ono što je bitno istaknuti što čini izmjene ovog Zakona su u dijelu koji se odnosi na pojmove koji nisu bili dobro određeni Zakonom, naime zamjenjuju se temeljni pojmovi roba, radova i usluga novim pojmovima kao što su "ugovor o javnoj nabavi robe" ugovor o javnoj nabavi radovima i ugovor o javnim uslugama gospodarski subjekti i način nabave. Sukladno sa novim definicijama iz smjernica Europske unije do punog usuglašavanja osnovnog dijela zakonodavstva sa pravnim stečevinama Europske unije, koristit će se dosadašnji pojmovi i važeće nacionalne odredbe o klasifikaciji roba, radova i usluga. Također, mnoga trgovačka društva ubuduće neće biti obveznici primjene zakona bez obzira što u njima većinski dio u kapitalu ima Republika Hrvatska ili jedinice lokalne, područne (regionalne) samouprave pod uvjetom da na otvorenom tržištu obavljaju gospodarsku djelatnost koja nije od općeg interesa i koja nije posljedica dodijeljenih posebnih prava koja im omogućavaju položaj koji ima znatan utjecaj na mogućnost drugih subjekata u obavljanju takve djelatnosti. Stoga su obveznici zakona, državna i druga tijela, a to su tijela u državnom vlasništvu Republike Hrvatske, jedinice područne (regionalne) samouprave, jedinice lokalne samouprave. Pravne osobe koje se većim dijelom izravno i neizravno financiraju iz sredstava proračuna ili kojima su osnivači državna ili druga tijela iz točke 1. ovog članka koje obavljaju djelatnost od općeg interesa koje nisu komercijalne ili industrijske djelatnosti radi ostvarivanja dobiti, to su ustanove, agencija ili ravnateljstva i slično, pravne osobe osnovane zakonom radi obavljanja djelatnosti od općeg interesa utvrđenih zakonom koji nisu komercijalne ili industrijske djelatnosti radi ostvarenja dobiti u kojima državna ili druga tijela iz točke 1. ovog stavka imaju izravni ili neizravni većinski udio u kapitalu, odnosno poslovnom udjelu ili imaju većinsko pravu u odlučivanju ili izravnu ili neizravnu većinu glasačkih prava ili mogu imenovati više od polovice članova uprave i nadzornog odbora. Udruge osnovane od državnih i drugih tijela, pravne osobe koje obavljaju jednu ili više djelatnosti u vodoopskrbi i energetici, prometu, telekomunikacija prema članku 5. zakona, u svim članicama Europske unije što je obvezujuće prema smjernicama obvezna je objava popisa obveznika primjene zakona u protivnom nisu moguća točna razgraničenja obveznika što je u našim uvjetima u Republici hrvatskoj poseban problem, jer mnogi subjekti obavljaju osim djelatnosti od općeg interesa i druge komercijalne, industrijske i druge djelatnost s ciljem ostvarenja dobiti. Ti popisi nisu konačni, u pravilu nisu popisi subjekata po nazivu, već to su popisi djelatnosti od općeg interesa koji nemaju za cilj ostvarenja dobiti ili djelatnosti na temelju posebnih prava. Takvi popisi su u drugim zemljama najčešće u nadležnosti Ministarstva financija ili gospodarstva ali u našim uvjetima obzirom na specifičnosti to nije moguće, stoga je ovim nacrtom propisano i mislim da je ovo naročito bitno da će na prijedlog nadležnih ministarstva Vlada Republike Hrvatske u roku od 60 dana od stupanja na snagu ovog Zakona utvrditi popis obveznika primjene ovog zakona u slučaju nepotpunih popisa kao što je to u Sloveniji, državna i druga tijela kao i pravne osobe koje su obveznici primjene ovog zakona obvezni su primijeniti ovaj Zakon iako nisu navedeni u popisu obveznika. Novina su izmjene u dijelu izuzeća od primjene Zakona, brišu se odredbe o pravu vlade Republike Hrvatske o utvrđivanju posebnog interesa za nabavu i odredba neprimjenjivanja zakona o nabavi između subjekata koji nisu obveznici primjene Zakona. Zakonska novina je mogućnost rezervnih ugovora za posebne programe zapošljavanje invalidnih osoba. Ostaje pravo naručitelju da nabavu izravnom pogodbom uz brisanje dosadašnje obveze dobivanja prethodne suglasnosti ureda za javnu nabavu ali uz uvjet javne objave izravne pogodbe i punu kontrolu javnosti. Uvodi se mogućnost ulaganja žalbe za svake zainteresirane strane na izravnu pogodbu. Na taj način odgovornost za svoje odluke preuzimaju izravno naručitelji. Novi članak 12. propisuje slučajeve izravne pogodbe. Ovo je također jedna od često kritiziranih odredbi od strane međunarodnih institucija i javnosti, s ciljem izbjegavanja bilo kakvih primjedbi na ovaj članak odredbe se prenose potpuno prema opsegu i definiciji kako su određene smjernicama. Ostaje načelno dva načina izravne pogodbe, ali razvrstanih prema obveznicima, primjene zakona i prema vrsti predmeta nabave. S prethodnom objavom poziva za nadmetanje, bez prethodno objave poziva za nadmetanje u slučaju javnih radova javnih opskrba i davanja javnih usluga. Uvodi se potpuna kontrola javnosti i puna transparentnost svake izravne pogodbe njega objava u oglasniku javne nabave u Narodnim novinama, omogućava se pravo žalbe koje zaustavlja postupak osporene izravne pogodbe. Na taj se način ubrzava postupak nabave, a naručitelj izravno preuzimaju pravo odabira načina nabave ali i posljedice svojih odluka. Istovremeno se onemogućava dosadašnji skrivanje naručitelja iza suglasnosti Ureda za javnu nabavu. Naručitelji koji koriste postupak izravne pogodbe u pregovaračkom postupku bez objave poziva za nadmetanje obvezni su najmanje 15 dana prije sklapanja ugovora javno objaviti odluku o odabiru gospodarskih subjekata u Narodnim novinama, te navesti podatke o predmetu nabave, zakonskoj osnovi iz članka 12. ovoga Zakona, procijenjene vrijednosti nabave i gospodarskom subjektu s kojim namjeravaju sklopiti ugovor i omogućiti pravo žalbe svakoj zainteresiranoj strani koja bi mogla pretrpjeti štetu. Iznimka od objave su kalvarijska stanja, nesreće i druge opasnosti. Detaljno su određeni klasifikacijski postupak i kriterij kvalitetnog odabira ponude, što je neophodno za dobar i funkcionalni postupak nabave, a sa ciljem pojednostavljenja primjene odredbe općeg zakona, pa se uvodi i novina u dijelu koje se odnosi na dokazivanje sposobnosti ponuditelja. Državna komisija, iznimno na temelju zahtjeva naručitelja u slučaju mogućnosti nastanka nerazmjerne štete zbog zaustavljanja postupka nabave tijekom žalbenog postupka dobiva pravo odlučivanja o nastavku postupka nabave i usprkos uloženoj žalbi. Novina koja se uvodi u ovim izmjenama i dopunama Zakona je u tome da se zainteresiranim stranama daje pravo prigovora i pravo žalbe državnoj komisiji za kontrolu postupka javne nabave i na postupak izravne pogodbe također je novina da se na odluke o poništenju javnog nadmetanja daje pravo prigovora naručitelju. Evo dame i gospodo, ovo je osnovni sažetak izmjena Zakona o javnoj nabavi. Ja bih u ime predlagatelja htio reći da Vlada Republike Hrvatske prihvaća amandmane Odbora za zakonodavstvo koji su došli prije početka ovog uvodnog obrazloženja a koji su proistekli iz rasprave na Odboru za zakonodavstvo. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Odbor za zakonodavstvo, gospodarstvo razvoj i obnovu, financije i državni proračun? Predsjednik odbora poštovani zastupnik Šime Prtenjača. Izvolite!
Da, gospodine predsjedniče. S obzirom na značaj i novinu odbor je razmatrao i smatram potrebnim danas i izvijestiti, direktno razmatrao na 34. sjednici predmetni zakon i temeljem ovih prethodnih uvoda na samoj sjednici uvodno je predstavnik Vlade RH istakao kako se predloženim izmjenama i dopunama zakona o javnoj nabavci i sustavu za javne nabave RH značajno normativno i kvalitativno približava u odredbama zakonodavstva EU koji regulira ovu problematiku. Međutim, izmjene i dopune predmetnog zakona nisu obuhvatile sve promjene što ih donose nove smjernice kao što su elektronička nabava i elektronička dražba osim pilot projekta i drugo. Naime, razlog za samo djelomičnu prilagodbu smjernicama temelji se na preporukama tijela komisije EU da se prilagodba obavlja postupno u dva glavna koraka kojima će se kratkoročno usvojiti ograničeni broj temeljnih izmjena i dopuna kako bi se zajamčilo dobro funkcioniranje sustava do opsežne revizije predviđene za 2006. godinu. Odbor je podržao prijedlog Vlade RH da se sukladno članku 159. Poslovnika Hrvatskoga sabora predloženi zakon donese po hitnom postupku radi prilagodbe zakonodavstvu u području javne nabave u RH s pravnom stečevinom EU. Bilo je različitih mišljenja, tako iznosim neke. Izraženo je mišljenje da se predmetni zakon treba razmotriti po redovnoj proceduri a ne po hitnom postupku kao što je predloženo kako bi se ispravile brojne manjkavosti uočene u njegovoj primjeni posebno u provedbi postupaka javne nabave. Iduće, u svezi odredbe članka 3. konačnog prijedloga zakona podržan je prijedlog da Vlada RH utvrdi popise obveznika po djelatnostima ili nazivu na koje se primjenjuje ovaj zakon. Međutim, neprihvatljiva se formulacija kojom se država i druga tijela kao i pravne osobe koje su obveznici primjene ovog zakona obvezuju primjenjivati zakon i u slučaju kad nisu navedeni u popisu obveznika jer ta odredba otvara dodatna pitanja i stvara nepotrebnu nesigurnost kod potencijalnih obveznika. Idući stav, članak 5. stavak 1. konačnog prijedloga zakona potrebno je izmijeniti na način da se precizno utvrdi na koga se ne primjenjuju odredbe ovog zakona. Naime, teško je utvrditi što se smatra tajnom ili zaštitom bitnih interesa države. Zbog toga treba precizirati da se odredbe ovog zakona ne odnose na nabavu roba, usluga i radova koje su označene državnom tajnom, vojnom ili službenom tajnom ili kada to zahtijeva zaštita bitnih interesa države koje određuje Vlada RH na prijedlog nadležnog ministarstva. Nakon provedene rasprave odbor je podržao predmetni zakon te je odlučio većinom glasova 6 za i 1 protiv predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o javnoj nabavci. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HSLS-a, DC-a, LS-a poštovana zastupnica potpredsjednica Đurđa Adlešić. Izvolite!
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Gospodine ministre! Ja ću govoriti u ime našeg kluba iako sam prijedlog zakona prije nekoliko mjeseci predstavila i vama kolegice i kolege iako sam imala osjećaj da sam dobila potporu većine vas u raspravi ipak je donesena odluka da se pričeka zakon koji će predložiti Vlada Republike Hrvatske i koji bi trebao biti kvalitetniji od prijedloga koji sam iznijela. Međutim, držim da i ovaj zakon ima brojne nedostatke, naravno i neka poboljšanja. Međutim, da se može popraviti amandmanima kao što se mogao popraviti amandmanima i zakon koji sam ja predlagala. Nadam se dakle, ministre, da ćete prihvatiti neke amandmane i da će zakon biti bolji. Svakako već je bolji od postojećeg jer cilj i važećeg zakona je uređivanje područja javne nabave, jamčenje veće konkurentnosti, sprječavanje diskriminacije ponuditelja, veća transparentnost poslovanja, racionalno trošenje javnih sredstava i zapravo određena kontrola poreznih obveznika nad novcem koji svi zajedno uplaćujemo. Međutim, zakon nije ispunio očekivanja djela stručne javnosti pa i naručitelja, dugo smo ga čekali, bile su brojne iznimke u javnoj nabavi, bilo je određeno na koga se zakon ne odnosi ali smo mi ipak bili najveći majstori upravo u traženju onih rješenja kako zaobići pravu kontrolu i kako zaobići zakon. Nikako se to ne može pripisati samo jednoj Vladi nažalost nego vladama kako su se god izmjenjivale. Ja sam prijedlog zakona koji sam ponudila vama, kolegice i kolege, pisala nakon afere sa Bechtelom i bure koja se digla, zatim se digla kasnije još jedna bura krajem godine pa je intervenirao i predsjednik Republike. Prije toga ću podsjetiti na isto tako zasluženu buru bivše Vlade kada se radilo o nabavci vatrogasnih vozila. Dakle, očigledno smo znali zaobilaziti zakone dok na primjer naše susjede Slovence o kojima smo malo prije pričali nije smetalo da u jednom mandatu Vlade i šest puta promijene zakon ako treba kako bi zlouporaba bila što manja. Ovaj zakon dakle je poboljšan, nešto su jači mehanizmi kontrole. Međutim, također evo želim izreći neke određene rezerve ali na određene članke i zato ću i napisati izmjenu odnosno amandmane kojima se zakon može poboljšati. Naravno, upozorit ću na članke na koje će vjerojatno upozoriti i ostali kolege i kolegice, to je točka 3. članka 5. gdje postoji mogućnost određenih netransparentnosti, sumnju u ispravnost zaključenog posla i stoga mi je žao da je isključena mogućnost parlamentarne kontrole za koju sam se zalagala. Rečeno mi je tada da parlamentarna kontrola nije uobičajena u zemljama, međutim ako kontroliramo proračun na njega kao i na rebalans potrošimo čitave dane onda bi bilo logično da možemo kontrolirati i nešto što se može možda s pravom zvati i paralelni proračun. U zakonu koji sam predložila držim da bi bilo dobro da ga prihvatite kao amandman i zapravo nešto s čime se susreću svi koji idu na javnu nabavu a to je da je izvođač radova obavezan priložiti i izjavu ovjerenu kod javnog bilježnika kojom pod materijalnom i krivičnom odgovornošću potvrđuje da uredno isplaćuje neto iznose plaća svojim zaposlenicima. Jasno mi je da to mnoge zemlje nemaju jer mnogim zemljama sa nekakvom dužom tradicijom i boljom uređenošću je gotovo nevjerojatno ne plaćati svoje radnike. Kod nas to nažalost nisu prečesti izuzeti pa stoga držim da bi bilo potrebno upravo prinijeti takav jedan dokument jer se zna dogoditi da se sklopi ugovor sa jednom tvrtkom koja ne isplaćuje plaće svojim radnicima. Određena poboljšanja i približavanje pravne regulative europskoj postoje. Međutim, držim da smo možda mogli još malo osuvremeniti ovaj zakon a to je možda prihvatiti neke nove modalitete u nabavi kao što su elektronička nabava, elektronička dražba, kompetitivni razgovor, okvirni sporazum koji spadaju u međunarodne standarde. Međutim, vjerojatno će se i ovaj zakon mijenjati. Ono što svakako želim pohvaliti je mogućnost rezerviranih ugovora za posebne programe zapošljavanja invalidnih osoba koji su jedna kvalitetna novina, samo će ju trebati dobro nadzirati da se i pod takvim dobrim namjerama ne bi se kasnije otkrile određene zlouporabe.Postoje dakle, trgovačka društva koja se izuzimaju iz ovih zakona i ozbiljna zamjerka prijedloga je i što zapravo ne znam jesu li kvalitetno provedene konzultacije sa Hrvatskom gospodarskom komorom i posebno Hrvatskom udrugom poslodavaca koji su imali stanovite prijedloge i držim da bi zapravo i njihove sugestije bile korisne. Međutim, moram upozoriti na upravo ono što bi se kasnije moglo pokazati kao nužno upozorenje a to je da se Zakon neće primjenjivati na nabave kada to zahtjeva zaštita bitnih interesa države, citiram, a da pri tome nije precizno određeno, niti približno čak što spada u te bitne interese. Ili ono što je još bitnije, nije određeno tijelo koje će o tome, koje će odlučivati, odnosno može se ostaviti dojam nedorečenosti, mogućnost zlouporabe, ako je nešto od bitnih interesa države. Trebalo bi preciznije odrediti što je to i tko će kontrolirati upravo taj dio. Pa se ponovo vraćam da je zapravo parlamentarna kontrola možda i kod ovog dijela bila potrebna, za što sam se već i ranije zalagala. Ili izvještavanje parlamentu, parlamentarnom odboru, tromjesjećno, postojali su različiti modeli koje smo trebali primijeniti. Isto tako je članak 13. koji se također mijenja nije uvažio prijedlog za parlamentarnom kontrolom nabave, izostaju dakle, izvještavanja pa bi se moglo dogoditi da mi za vrijeme nekakvog našeg ljetnog raspusta ili određenog vremena pročitamo u Narodnim novinama o poslovima koje je sklopila Vlada. Vjerujem da će nam upravo radnici najviše zamjeriti mogućnost da se njihovi poslodavci javljaju na natječaj, ne samo javljaju nego i dobivaju poslove, od države da im plaće ne isplaćuju. Dakle zakon je poboljšan, međutim, mogao je biti suvremenije, mogao je imati jaču kontrolu, parlamentarnu kontrolu i u nekim elementima je nedorečen, podržati ćemo ga u ovome obliku uz amandmane a ja vjerujem da je ovaj Zakon podložan vrlo brzoj promjeni. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba SDP-a, poštovani zastupnik Josip Leko, izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodo iz Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Otkada sam dobio Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi pokušavam dobiti podatke, statistiku ili analizu, na temelju čega je izvršena ova novela. Da li, da li Vladina, Vladin ured ili državna komisija imaju podatke koliko se društvenog novca mora potrošiti primjenom Zakona o javnoj nabavi. U europskim zemljama prema statistici koju sam ja istražio između 15 i 18% bruto domaćeg proizvoda, dakle, troši se primjenom Zakona o javnoj nabavi. Ako se tome doda da organizacija europske sigurnosti i suradnje na visoko 6 mjesto stavlja elemenat javne nabave u borbi protiv korupcije onda se ovom Zakonu nije moglo, nije ni smjelo pristupiti bez valjane analize kakva je bila primjena važećeg zakona ni statistički ni analitički. Pođimo redom. Nacionalnim programom za borbu protiv korupcije i akcijskim planom u borbi protiv korupcije koju je Hrvatski sabor usvojio u ožujku 2002. godine konstatirane su štete i posljedice u hrvatskom gospodarstvu i hrvatskom društvu općenito. Istodobno utvrđene su i preuzete međunarodne obveze Republike Hrvatske u borbi svih oblika korupcije i pogodovanja. Prema izvješću ugledne međunarodne organizacije koja se bavi problemima korupcije u svijetu za 2004. godinu Republika Hrvatska je pala i zauzima sve lošije mjesto u međunarodnom indexu korupcije i sa 49 mjesta pala je na 67 mjesto ljestvice korumpiranih društava. To je izazvalo daljnji pad konkurentnosti hrvatskog gospodarstva i Hrvatske države općenito. Ovaj podatak je još više trend, mora nas zabrinuti i kroz ovu optiku treba promatrati Konačni prijedlog zakona o javnoj nabavi. U javnosti se nedavno plasirala ideja o uvođenju imovinskih kartica za sve hrvatske građane a kao razlog zamislite navedeno je zloupotreba u korištenju socijalnih, odnosno socijalne skrbi. Vladu je zabrinuo podatak o zloupotrebama u području socijalne skrbi a on u statističkom iznosu nije ni 1% bruto domaćeg proizvoda. Javna nabava se troši 15-20% u Europi a kod nas s obzirom da je riječ o zemlji u tranziciji gdje je još mnogo kapitala u vlasništvu države ili cijelih poduzeća u vlasništvu države od brodova, INE, šuma, brodogradnja, čak i osiguravajućih društava i šuma i cesta taj podatak nije bio važan za predlagatelja. Kod promatranja problema korupcije ne može se zaobići ni činjenica da se u hrvatski pravni i ekonomski sustav uvodi institut javnoprivatnog partnerstva a da nije reguliran propisom. Prema onome što su mi stručnjaci iz toga područja rekli, javno privatno partnerstvo više potpada pod Zakon o javnoj nabavi nego pod Zakon o privatizaciji. No, vratimo se samom prijedlogu. Vlada kao razloge za Izmjenu i dopunu Zakona o javnoj nabavi navodi dva, dva razloga, jedan je formalni. Dakle, usklađivanje hrvatskog zakonodavstva sa smjernicama Europske unije, dakle, iz 2004. godine i naravno da to formalno usklađivanje ne može biti samo slijepo prepisivanje. Drugi problem je kako Vlada navodi problem primjene važećeg Zakona o javnoj nabavi. I to skupno kaže administrativne barijere i formalizam u natječaju. Međutim, predlagatelj ne vodi računa o stanju pravosuđa i sporosti neefikasnosti pravosudnog sustava u Republici Hrvatskoj i dugotrajnosti sudskih postupaka. O slaboj društvenoj disciplini, o korumpiranosti u društvu i o visokom postotku gospodarstva još uvijek u vlasništvu države ili u poslovnom odnosu sa državom. Vlada ne navodi kao razlog za promjenu važećeg zakona o konkurentnosti da se nisu poštivala načela, načelo konkurentnosti u javnoj nabavi među ponuditeljima, načelo transparentnosti u postupku javne nabave, načelo pažljivog gospodarenja i učinkovite potrošnje javnih dobara koja su načela jednaka za sve zemlje u svijetu i Europskoj uniji pa s toga stajališta ne možemo ni kazati koje načelo nije primjenjivano do sada. Zato je po našem sudu preuranjena i neprihvatljiva namjera predlagatelja da se oslobodi primjene ovoga Zakona u javnoj nabavi i trgovačkih društava koja su u pretežitom ili u potpunom vlasništvu Republike Hrvatske društava koja su pretežito ili potpuno u vlasništvu Republike Hrvatske, jedinica lokalne, područne lokalne samouprave, pod uvjetom da pod navodnim znacima na otvorenom tržištu obavljaju gospodarsku djelatnost uz ograničenja da nemaju znatan utjecaj na druge gospodarske subjekte u obavljanju ovakvih djelatnosti. Prevedeno ovo znači, da nemaju obvezu primjenjivati Zakon o javnoj nabavi poduzeće u pretežitom ili većinskom vlasništvu Republike Hrvatske, kao što su Croatia osiguranje, HEP, INA, brodogradilišta sva ili većina ih, Hrvatske ceste, Hrvatske šume itd. Ako bi se ovo dodalo u procente koji se u Europi ističu kao trošak kroz Zakon o javnoj nabavi onda bi negdje do 25% Hrvatskog bruto-društvenog proizvoda podlijegalo propisima o javnoj nabavi. S obzirom da nam Vladina komisija a ni državna komisija nisu dali podlogu za ovakav Prijedlog izmjena i dopuna zakona ni statističku niti analitičku, možemo samo pouzdat se u svoje analize, i svoje pretpostavke i ocijeniti da zakon ima naravno od dobrih strana. Jedna od tih dobrih strana je što Zakon predviđa da i Vlada Republike Hrvatske potpada pod primjenu Zakona o javnoj nabavi. Zatim, zakon briše kućnu nabavu koja je do sada bila dozvoljena, sada je zabranjena. To drugim riječima, znači da je partner koji je u kućnoj nabavi opskrbljivao vladu ili druge subjekte, poslovao slobodno na tržištu i na taj način mogao je bez natječaja koristiti tu poziciju na tzv. otvorenom tržištu. Ukinute su i suglasnosti i za izravno nabavljanje, to naravno samo po sebi nije ni u plusu ni u minusu ali je u praksi to stvaralo značajne probleme, naprosto Ured Vlade Republike bio je zatrpan, a kada se uprava hoće ili kada se želi da se opstruira onda se uprava upravo mora zatrpati, to je klasičan način kako uprava opstruira rad. Sam upravni radnik kada želi opstruirati dođe kod šefa svoga i pita kako ću riješiti ovaj problem, to je klasika i socijalizmu i u svakom drugom društvu. Međutim, što zakon nije riješio a morao je riješiti pogotovo za tranzicijsku zemlju kao što je Republika Hrvatska. Trebao je kada je već imao riznicu uvesti ured za centralnu nabavu. Žalbeni postupak nije do kraja razrađen pa će ostati da državna komisija i Ured Vlade traže pravne standarde ili se dovinjavaju kako će riješiti taj postupak. I kada ga riješe Zakon nije predvidio tko će naknaditi štetu ako državna komisija dozvoli da se nastavi postupak javne nabave na koji je izražena žalba, a po žalbi utvrdi da je nezakonito ostvarena javna nabava, nema toga tko će naknaditi štetu žalitelju. Nema rješenja za javno-privatno partnerstvo što je logika jer upravo se tako nabavljaju stvari iz privatnog sektora, nema ni kriterija odabira za složene nabavke. Naime, čak i onoš to je bilo riješeno u 5 članaka, sada je riješeno samo jednim člankom, a poznato je za sve nas da složene nabavke nisu temeljene samo na jednom elementu koji se treba gledati to je cijena. Postoji tzv. ekonomski najpovoljnija ponuda što ubraja daleko više elemenata. Takva razrada u ovom članku nije, ili to je članak 46. Zakona. Sve u svemu treba reći da je u okvirima europske unije, postupak javne nabave sve više kompliciran a ne labavljen, ne liberalan, zbog toga sam mišljenja da se ne može poduprijeti donošenje ovakvog Zakona, tim više što ne znamo koji su efekti polučeni u prethodnim rješenjima, a nitko ne garantira da će ovakva liberalizacija javne nabave, dok traje privatizacija, a ona upravo bi trebala krenuti, pomoći u suzbijanju korupcije u Hrvatskom društvu a to je navodno bio cilj ovih izmjena i dopuna. Hvala lijepa.
Hvala vama kolega zastupniče. U ime Kluba HNS PGS-a kolega zastupnik Antun Kapraljević, izvolite kolega zastupniče.
Hvala gospođo potpredsjednice, kolege iz Vlade, kolegice i kolege. MI u Klubu HNS PGS-a u svakom slučaju pohvaljujemo nakanu predlagatelja da se javna nabava učini transparentnijom, jednostavnijom i pravednijom prema svim sudionicima. Sve troje ne samo da je potrebno već je i neminovno, a posebno u svjetlo činjenice da se ovim izmjenama i dopunama dobrim dijelom približavamo standardima Europske unije odnosno standardima postupanja koji barem djelomično trebaju biti slični takvima kakvi bi trebali biti. I to je u svakom slučaju dobro. Treba naglasiti poboljšanje u racionalnosti postupka i uklanjanje potrebe da se svi propisi, da se propisi izvrgavaju jer su neprimjenjivi, znači ovim se u svakom slučaju čini značajan doprinos tome da se ne mora propise koji su trenutno na snazi izvrdavati i stvarati mogućnost onoga svega što je u društvu jako zastupljeno a čitamo o tome svakodnevno u novinama. S druge strane uvažavajući činjenicu da nema nikakve logike da su pravne države, pravne osobe u vlasništvu države, a koje posluju profitno da one postupaju drugačije od istih takvih u privatnom vlasništvu, ovdje je potrebno voditi računa o dvije činjenice. Prva je da je temeljna svrha i nakana ovog zakona da se novac poreznih obveznika racionalno koristi i da se izbjegne manipulacija i korupcija. O našem rejtingu što se tiče same korupcije govorio je gospodin Leko, pa ne želim ponavljati tu priču na kojem smo mjestu i koje mjesto uvjerljivo držimo po pitanju korupcije, a druga istina je da je upravo u postupcima javne nabave i do sada dolazilo do čudnih situacija na rubu zakona kao i to da Izvješća o radu državne revizije najviše govore upravo o postupcima javne nabave. Ovo dvoje govori da je potrebno pored liberalizacije u sastavljanju lista obveznika primjene ovog Zakona voditi računa o tome da čitav sustav ne funkcionira bez učinkovitih mehanizama kontrole. I kad je potrebno u svakom slučaju treba u tim mehanizmima kontrole biti represije. Znamo što se dešavalo u pokušaju da se ugovori izgradnja jednog dijela autoceste bez javnog natječaja, a isto to se desilo znamo i pri nabavci nekih vojnih vozila i nadamo se da takvih afera nakon ovih izmjena ne bi trebalo biti. Prema ovom prijedlogu popis obveznika primjene ovog Zakona određuje Vlada. To je dobro no postavlja se pitanje tko će kontrolirati Vladu u postupku javne nabave? A znamo da je i tu bilo čudnih najblaže rečeno poslova. Nije mi jasna odredba po kojoj su obveznici primjene Zakona udruge koje je osnovala Vlada. To su neka vjerojatno para državna tijela i neke čudne pravne osobe i ne znam koje su to udruge i koga se to tiče jer definirano je kao udruge koje osniva Vlada. Zbilja ne znam koje bi to udruge trabale biti. Isto tako monopolisti u opskrbi toplinskom energijom, plinom i drugim energentima također su izuzeti od primjene ovog Zakona a sjećamo se dobro da smo nedavno donosili zakonske propise o distribuciji različitih vrsta energenata u kojima se s ponosom ističe da je to u skladu s najboljim direktivama Europske unije, komercijalne djelatnosti na kojima će i kod nas u potpunosti funkcionirati tržište. Sa ovim to baš ipak neće. Dobro je to što se razlozi za izuzeće od primjene ovog Zakona značajno sužuju. Popis je puno kraći, ali ne vidimo razloge zašto je institut poslovne tajne nešto među razlozima za izuzeće od primjene zakona. Mislimo da tu nije mjesto iz više razloga znamo na koji način se može neki dokument ili nekakav posao proglasiti poslovnom tajnom i mislimo da bi tu, da tu otvaramo mogučnost i prostor manipulaciji. Predlagatelj uvodi mehanizme dodatne zaštite svih sudionika u postupku javne nabave. Naručitelj se štiti proširenjem mogućnosti izvođenja i provođenja javne nabave što mu olakšava i pojeftinjuje posao dok se ponuditelj štiti prvenstveno jasnim određenjem uvjeta provođenjem postupka i povećanom transparentnošću postupka. Znamo da je javnost jedino ono što može biti lijek u suzbijanju malverzacija i korupcije i to je dobro da ti postupci u svakom slučaju budu transparentni i da se zna što, kako, tko se natječe i za šta se natječe? Jedan od zaštitnih mehanizama ugrađen je u članku 9. izmjena i dopuna i u stavku 3. a kojim se zabranjuje davanje informacija o uvjetima nabave na diskriminirajući način. Kako je to najčešći oblik manipulacije kod javne nabave bilo bi korisno razmisliti i o tome kakvim sankcijama bi trebalo ovakav čin sankcionirati. Znači ako netko nekom daje nekakvu informaciju o nekom poslu koji je predmet javne nabave taj koji dobije informaciju u svakom slučaju je u prednosti i u svakom slučaju ima mogučnost manipulirati u natječaju pa se postavlja pitanje ako netko da informaciju koje su sankcije prema tome tko je tu informaciju pustio u javnost? Dobro je definirano i pravo državne komisije na ukidanje suspenzivnosti žalbe na postupak. To je dobro jer ubrzava u svakom slučaju no postavlja se pitanje šta se događa ako je žalba bila opravdana odnosno tko odgovara u tom slučaju za štetu? Ne zaboravimo radi se o novcu poreskih obveznika a ne o privatnom kapitalu. Znači taj članak 30. mislim da otvara mogučnosti da se kad se nekakva žalba usvoji da se to prolongira a onda da ako se dokaže da je žaba osnovana da nikad ne bude obeštećenja. Način provođenja nabave uglavnom je prepušten volji i potrebama naručitelja i mislim da je to najznačajnija i najbolja izmjena zakona jer se na taj način uklanja potreba za fingiranjem nabava i razbijanjem većih nabava na par manjih što je normalno bila praksa. Tu bi bilo dobro još i da je svota od 200 tisuća podignuta na 500 tisuća što bi bilo realno i prihvatljivo sa stanovišta troškova nabave i ovaj bi se cilj po tome, u tom slučaju vjerojatno u potpunosti i ostvario. U članku 21. koji se mijenja članak 46. zakona govori se o sastavljanju izvješća o razlozima primjene dodatnih kriterija u nabavi no ne govori se o tome što s tim izvješćem? Gdje taj dokument treba završiti? Da li u ladici naručitelja? Da li ga treba baciti kroz prozor? Mislim ne, nije definirano zbog čega se to radi. Ustvari definirano je zbog čega se radi, ali nije jasno šta s tim treba napraviti? I ovdje bih htio u svakom slučaju naglasiti potrebu da se nazivlje u skladu u Zakonu uskladi sa standardnim hrvatskim jezikom i uobičajenom nomenklaturom. Ovako su neki izrazi sasvim nerazumljivi i nitko ih osim predlagača ili eventualno prevoditelja ne može pravino protumačiti ustvari ne zna o čemu se tu radi no to nije boljka samo ovog Zakona. Takvih smo imali jako puno gdje se nije znalo ni šta ni kako je prevedeno. Ističem članak 25. gdje se posebna pogodnost daje tvrtkama koje zapošljavaju invalide što smatram da je jako dobro i to u svakom slučaju podržavamo i sve u svemu Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o javnoj nabavi sročen je smisleno. Ima velike izglede da u ovom kratkom vremenu do donošenja novog Zakona ostvari zadane ciljeve. Nadam se da ovo donošenje novog zakona neće biti nekakav rok koji će, koji će biti nenormalno dug jer Vlada je najavila da će napraviti kompletan zakon. Sve to naravno pod uvjetom da kontrolni mehanizmi funkcioniranja, funkcioniraju mnogo bolje nego do sada. Naime Ured za javne nabave nije imao baš nikakve mogučnosti provjeriti nabavu osim po nalogu nadležnih organa ili po izričitom zahtjevu dobavljača koji se osjeća oštećenim. Državna revizija je bila ta koja je ustanovljavala da se propisi nisu poštivali. Međutim državna revizija dolazi kad je sve već gotovo i ona je u pravilu post festum. I zbog toga HNS, Klub HNS-a i PGS-a će podržati ove izmjene i dopune i nadam se da u svom govoru nisam nekog oklevetao ili slučajno uvrijedio.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Zastupnik Jure Bitunjac.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Kapraljević je rekao jednu tvrdnju koja ne stoji, a u smislu primjene ovog Zakona kad je riječ o poslovnoj tajni. Ovdje se poslovna tajna ne spominje. Spominje se tajna i odnosi se na nabavu roba i usluga kad je riječ o Ministarstvu unutarnjih poslova. Mislim da je na to predlagatelj mislio. Ministarstvo obrane obajveštajnim službama i slično. Prema tome onom, onom što predstavlja državnu tajnu, a ne poslovnu tajnu u smislu trgovačkih društava i slično. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Idemo dalje sa raspravom. U ime Kluba IDS-a kolega zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, cijenjeni predstavnici Ministarstva financija, uvažena gospodo zastupnici. Pa mislim da ćemo se svi složiti da što je manji izuzetak od primjene ovoga zakona to će svima nama biti bolje i što je transparentnija ta javna nabava također će nam biti bolje i što je veća učinkovitost javnosti ili bolje rečeno uključenost javnosti glede javne nabave to će biti bolje. Bez natječaja, jasno naručivalo se je i prije, a pokušavalo se i sada. Nisam mogao vjerovati, sada sam baš pročitao jedan podatak da prema nekim procjenama na razini jedinice lokalne uprave i samouprave samo grada Zagreba u sustavu zdravstva, socijalne skrbi nelegalno kaže otječe 80 milijuna kuna, a iz svih sredstava predviđenih za zdravstvo i socijalnu skrb na razini Republike Hrvatske u postupcima javne nabave nestaje negdje oko milijardu i 400 milijuna kuna godišnje. Možda je to tendenciozno, međutim i taj podatak je zasigurno upozoravajući. Rekoh da se bez javnog natječaja naručivalo prije, pokušavalo se sada, međutim ono što je dopušteno na neki način Bogu nije volu. Zamislite recimo da lokalne samouprave prekrše te odredbe, a zasigurno da toga ima i tamo, mi bi njih zgazili kao mrava, ko' države nikome ništa. A činjenica je, i bivša i sadašnja Vlada direktnom pogodbom sigurno su naručivale milijarde kuna novaca. E sada neke poslove obavljaju strogo određene tvrtke npr. nagibne vlakove rade dvije ili tri tvrtke i tu ne možete ili nemate bolje rečeno jako puno prostora. Međutim još jedanput ću reći, što je manje izuzetaka od pokušaja javne nabave to će svima u ovoj državi biti bolje. Što je to sada od bitnog interesa Republike Hrvatske za što nije potreban natječaj. Na primjer kod nekih vojnih nabava itd. o.k. to mogu razumjeti, kod civilnih međutim jako jako teško. Možda recimo kod nabave trajekata u hrvatskoj brodograđevnoj industriji. Međutim po meni je posve logično da mi ugovaramo, odnosno da preferiramo domaću industriju poglavito kada je nekima kao brodogradnji u ovom trenutku itekako potrebna pomoć. Konačno preferirati domaću tvrtku potrebno je što god o tome recimo mislili u Europskoj uniji. Jasno je i to da transparentnost doprinos i i konkurentnosti Republike Hrvatske. Prije je gospodin Leko nešto spominjao o padu konkurentnosti Republike Hrvatske i jasno je da neučinkovita birokracija, korupcija, uprava itd. tome dobrano doprinose iako je možda u ovom trenutku najveći razlog pada konkurentnosti trošak rada u Republici Hrvatskoj. Prosječna cijena troška rada u Republici Hrvatskoj prema promatranim ovim zemljama srednje i istočne Europe je negdje oko 950 eura za razliku recimo u jednoj Bugarskoj 230, Rumunjskoj oko 270 eura, međutim želim vjerovati barem što se tiče plaća da se ova zemlja neće približiti niti Rumunjskoj niti Bugarskoj pa i po cijenu same konkurentnosti. Međutim najveće zlouporabe gdje mogu biti? One mogu biti kod nabavki u javnim tvrtkama bilo u državnom bilo u vlasništvu lokalne samouprave. Mi držim kontroliramo relativno dobro, jasno posredstvom revizije naša ministarstva, ali tko s druge strane kontrolira ova velika državna poduzeća, ne znam npr. jednu brodogradnju, cestovne tvrtke, Jadroliniju, šume, HEP, Inu, Hrvatsku radioteleviziju i sada da ne nabrajam desetine i desetine drugih tvrtki. Nema straha kod ministarstva, imamo te mehanizme, svi zbog i te političke borbe uključit ćemo se u polemiku sa ljudima koja vode ista, ali što je recimo sa javnim poduzećima. Tu mi naprosto taj segment ispuštamo iz nadzora i prepuštamo tim ljudima da budu … da slobodno rade što god hoće. Njih istina je, nadzire revizija, ali taj nadzor je usuđujem se reći itekako fleksibilan i tu nema nikakve razlike država, lokalna samouprava isto je. Međutim opet s druge strane kada su ti gradovi i općine posrijedi onda njima nećemo ništa oprostiti, ali direktorima tih poduzeća sve će se recimo pogledati kroz prste zato jer tobože oni nisu politički angažirani pa ajde prijeđimo preko toga. Po meni kada su ovi zakoni posrijedi naglasak gospodo treba staviti na javna poduzeća, znači na brodogradnju. Sjetimo se da oni imaju preko 9 milijardi kuna nepodmirenih obveza na Inu, na HEP, Croatia osiguranje, na Hrvatske šume itd. i oni ne smiju ni na koji način biti izuzeti iz javne nabave pogotovo ako je ovaj podatak o kojem je govorio gospodin Leko točan, da recimo ta poduzeća u sustavu bruto društvenog proizvoda sudjeluju sa 20 pa sve tamo do 25%. Sada vidimo nešto što je nevjerojatno ako sam ja to dobro razumio, kućnu nabavu kako se to zove, zabranjujemo npr. kupnju toaletnog papira za Vladu bez natječaja, kruha za Sabor, sokova za naše gradove i općine, a sada s druge strane dopuštamo milijunske poslove bez nabave u Ini, u brodogradnji, u Hrvatskim šumama itd. itd. I stvarno se tu postavlja sada pitanje tko je tu lud. Zato želim još jedanput reći da naglasak treba staviti na pravne osobe u državnom vlasništvu, govorim sada na pamet i na sigurno obrne na godišnjoj razini možda 20, možda 30 milijuna kuna. HRT milijardu i pol kuna. Hrvatska elektroprivreda sigurno 10 do 15 milijardi kuna, šume sa osam hiljada zaposlenih također možda 10 milijardi kuna. Govorim na pamet te podatke, odnosno te brojke, ali pretpostavljam da je obrt tog njihovog kapitala negdje u tim vrijednostima, odnosno relacijama. Ono što isto tako treba činiti, preferirati domaću proizvodnju, odnosno domaću industriju kroz te javne natječaje, ali još jedanput ću reći kontrolirajmo ova velika javna poduzeća. Konačno nije moguće jasno isto tako činiti distinkciju kada je i lokalna samouprava posrijedi njihovi javni sustavi npr. toplinska energija, vodovod, autoprijevoznici itd. itd. Znači što je manje izuzetaka i na razini lokalne samouprave to će biti bolje kao što je transparentniji postupak javnog natječaja na državnoj razini također će biti bolje. Ono što je bit tu bi trebalo jamčiti jednu brzinu tih postupka, jer vrijeme je novac i u tome zapravo je riječ. Međutim evo sada sam baš dobio neku brošuru koju mi je dao Kramarić i jedna zanimljiva rečenica, da administrativni sustav prema autoru tog teksta je namjerno zakompliciran, nerazumljiv kako bi se izbjegla mogućnost utvrđivanja stvarne odgovornosti bilo nadležnih tijela ili osoba čime se omogućuje nelegalna zarada ili se legalizira moguće kažnjivo postupanje unutar javne administracije i to na svim razinama i to zasigurno odgovara istini. Dozvolite mi gospodo da prenesem i nekoliko stavova Hrvatske gospodarske komore. Oni kažu da Zakon o javnoj nabavi jedan je od zakona za koji postoji sigurno veliki interes, da je i prije donošenja zakona gospodarska komora ukazivala na njegove nedostatke, da trogodišnja primjena ovog zakona potvrdila je činjenicu da su odredbe zakona u velikom djelu nejasne i neadekvatne. Upozoravali su kažu Ured za javnu nabavku, Komisiju za nadzor postupka ali nisu ništa postigli. Oni bi također podsjetili da se još pri donošenju postojećeg zakona Hrvatska gospodarska komora zalagala da se u zakonu zadrže instituti nacionalne povlastice i upravo zbog toga čitam taj njihov tekst s obzirom da im to nije tada pošlo za rukom ili bolje rečeno da to nismo tada usvojili a da nam nije priječio taj institut nacionalne povlastice niti jedan međunarodni ugovor kojeg je sklopila Republika Hrvatska odnosno nije nam priječio taj institut nacionalne povlastice ni sporazum o pristupanju Svjetskoj trgovinskoj organizaciji kao ni Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju EU još uvijek ima prostora da se pokuša dati prioritet glede javnih poslova toj, nazovimo je tako, tzv. nacionalnoj industriji ili domaćem ponuditelju. Nažalost, to se nije realizirala te je Hrvatska tim stavom možda i preuranjeno nepotrebno izgubila taj makar sam po sebi jedan ograničeni mehanizam, jedan ograničeni instrument zaštite s brojnim i dugoročno možda negativnim posljedicama po strukturu hrvatskog gospodarstva. Želim samo primijetiti poštovana gospodo zastupnici da je od 1990. do 2004. Hrvatska kumulirala vanjsko-trgovinski deficit od 52 milijarde dolara. Zasigurno sa godinom 2005. ova zemlja će kumulirati vanjsko-trgovinski deficit od preko 60 milijardi dolara. Kada je bila rasprava o poljoprivredi rekao sam da od tih 60 milijardi dolara samo na hrvatsku poljoprivredu otpada oko 10 milijardi dolara. Dovoljno je samo spomenuti da je industrijska proizvodnja 2004. 78% one iz 90. godine a da u toj istoj industriji ove 2005. radi 39% zaposlenih u odnosu na onaj broj onih koji su radili u hrvatskoj industriji 1990. godine. I onda nije čudno zašto je stopa nezaposlenih sa 8,9% iz 90. godine dostigla danas 18 ili 19%, zašto se povećava javni dug i vanjski dug itd., itd. To je znači samo malo te jedne negativne statistike koja između ostalog rezultira što ne preferiramo, pod navodnicima, tu nacionalnu kako bi ja rekao ekonomiju a sve tobože zbog pokušaja da se nekome svidimo ili zbog možda mogućnosti da se neke provizije lakše ostvaruje kod trećih nego kod domaćih tvrtki. Ovaj prijedlog zakona iako ne sadrži neke izmjene članka 7. i 23. zakona članice Hrvatske gospodarske komore ukazuju da su u oba slučaja granični iznosi od 200 tisuća kuna preniski te da bi za primjenu odredba zakona možda to trebalo povećati na nekih 500 tisuća kuna o čemu je govorio i gospodin Kapraljevića i vi, a i meni je jasno da ako netko želi manipulirati taj će manipulirati i sa 200 i sa 500 tisuća kuna. Prema tome, tu je samo potrebno jasno maksimalno nadzirati sve te procese kako ne bi bilo preferiranja bilo kojeg poduzeća za neke sitne ili krupne interese onih koji daju nekome posao u ime lokalne samouprave, javnih poduzeća u vlasništvu države ili same države. Daljnje primjedbe gospodarstva odnose se na obvezu ponavljanja javnog nadmetanja u slučaju ako ne pristignu dvije prihvatljive ponude. Nadalje, rok od 30 dana za donošenje odluke o odabiru ponuditelja smatra se također prekratkim posebno za složenije nabavke i nabavke velike vrijednosti pa se predlaže ovdje rok od 45 dana, odredba o dokazima o sposobnosti ponuditelja trebalo bi također jasnije formulirati. U žalbenom postupku prema ocjeni članica Hrvatske gospodarske komore trebalo bi zakonom regulirati da komisija ocjenjuje samo osnovanost razloga navedenih u žalbi te da komisija može poništiti provedeni postupak nabavke samo ako se u postupku nabavke počine bitni propusti koji su utjecali na odabir najpovoljnijeg ponuditelja, propuste koji predstavljaju bitnu povredu propisa tog postupka nabavke trebalo bi zakonom taksativno navesti itd. Također bi trebalo povećati iznose koje je ponuditelj dužan uplatiti na ime troškova postupka prilikom podnošenja žalbe itd. Jednom riječju ja sam eto taj svoj govor pokušao oplemeniti tim dopisom Hrvatske gospodarske komore i možda bi bilo dobro da skinemo taj hitni postupak odnosno da ovaj zakonski tekst ide u toliko potrebno drugo čitanje jer se time zasigurno postiže na transparentnosti javne nabavke.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Obavještavam vas da je sukladno članku 207. stavku 2. isteklo vrijeme za raspravu u trajanju od deset minuta. Kolegice i kolege, 13,27. Predlažem stanku za ručak. Nastavak u 15 sati sa istom točkom dnevnog reda. Hvala lijepo.
Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa sjednicom i raspravom o Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi. U ime Kluba HSS-a poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, predstavniče predlagatelja, kolegice i kolege! Ja ću na samom početku postaviti jedno hipotetičko stajalište da je ovakav Prijedlog zakona došao na dnevni red u 2001. godini kad se donosio sadašnji Zakon kako bi ovaj, glasovala sadašnja vladajuća većina za njega. I da li bi glasovala? Naravno 2005. je godina pa će taj odgovor naravno neće dobiti pravo da se na njega odgovori. Ja bih kazao u ime Kluba HSS-a da javna vlast u javnom sektoru ima vrlo značajnu ulogu na tržištu. Ona je na jednoj strani prodavatelj i kupac. I upravo zbog toga, zbog te važne uloge koju javna vlast ima na tržištu neka opća načela u pogledu javne nabave koja se predstavljaju i u direktivama Europske unije, ali i svako normalno nacionalno zakonodavstvo i odnosi na tržištu i odgovornost javne vlasti nepromjenjeno govori o tim načelima. To su prije svega načelo transparentnosti, otvorenosti, nediskriminiranja i transparentnosti postupka. Kako u Europskoj uniji od samih početaka, a prije 25 godina su zemlje članice sadašnje Europske unije na svojevrsni način otvorili brigu i uvažavajući važnost javne nabave raspravu i o kriterijima u javnoj nabavi. Danas taj segment javne nabave u Eurospskoj zajednici čini nešto više između 16 i 18% bruto nacionalnog proizvoda ili 1500 bilijuna EUR-a. To samo govori o značaju koja javna nabava ima na tako snažne ekonomije kao što je Europska unija. Naravno u zemljama poput Hrvatske udio, udio javne nabave u bruto društvenom proizvodu je daleko veći. I rekao bih daleko značajniji za ukupno nacionalno gospodarstvo, daleko je zahtjevniji i daleko sadržajniji. I upravo zbog toga uvažavajući takve kriterije u Europskoj uniji postoje direktive koje su se donosile i odnosile na procese organizacije javne vlasti u pogledu javne nabave. Naravno da je cilj toga bio kvalitetna javna usluga, ekonomski rast, otvaranje novih radnih mjesta, ali naravno i borba protiv korupcije. Zahvaljujući takvom načinu pozicije cilja koje su postignute u desetak godina primjene određenih načela i direktiva su sadržani u izvještaju u okviru ekonomske reforme koja je objavljena 2004. godine, a koja govori da su cijene javne nabave u pogledu organizacije pojedinih zemalja članica Europske unije smanjene ili poboljšana je ukupna kvalitete za 30%. Znači ogroman napor su uložile zemlje da čim racionalnije, ali i jasnije, ja, znači javnije organiziraju javnu nabavu. Što je to što se događa u Hrvatskoj i što je to što je različito u Hrvatskoj i tko to čini sivu zonu u nabavi, u javnoj nabavi u Hrvatskoj? Naravno odmah na početku se kaže: loše zakonodavstvo može moguće poticati sivu zonu. Naravno. Ali i sustav uređenja javne uprave je dominantan na svim procesima pa tako i na ovom procesu. Znači moguće loše postavljeno zakonodavstvo može biti uvjet i razlog, ali ne može biti jedini. Drugo, nasljeđena praksa u tržišnoj komunikaciji neimanje jasnih pojmovnih razlika između slobodnog tržišta i pod navodnike, slobodnog tržišta dovode nas često u poziciju da gotovo nema zakonskog rješenja koje se ne može zaobići ako se želi zaobići. Vrlo je indikativno, vrlo je indikativno da se postojeći Zakon o javnoj nabavi koji je donesen 2001. godine pokušava proglasiti neusklađenim sa standardima, sa krediterima i sa direktivama Europske unije što naravno nije točno jer prilikom donošenja zakona 2001. godine on je u potpuosti bio usklađen sa razinom direktiva Europske unije ostavljajući prostor nacionalnom zakonodavstvu da ga uredi prema vlastitim potrebama. Naravno da je primjena Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju otvorila jedno novo poglavlje u smislu jednakih prava na tom tržnom natjecanju i za zemlje članice. Ali je također indikativno da je prošle godine od ukupnog broja a on je iznosio negdje 8 tisuća i 700 predmeta koji su prošli kroz javnu nabavu broj žalbi koji se odnosio na one koji su se žalili u povodu pojedinog natječaja za javnu nabavu iznosio je 9% slučajeva. Ostale, ostali dio koji se odnosio na Upravni sud nema informacija o njemu. Što govori da sustav i u pogledu postojećeg zakona može se provoditi, može funkcionirati ali ono zavisi od organizaciji javne uprave. Kažu da je jedan od najvažnijih zona, sivih zona u našem načinu poimanja javne nabave da se ne može provjeriti postupak pojedinih podataka, da ne postoji kvaliteta nadzora i tako dalje. Da imamo nerazvijene institucije što je također točno. Da se može vrlo lako u praksi i u jedinicama lokalne samouprave, ali i ne samo u njima da se posao koji prelazi 200 tisuća kuna pa je recimo milijun podijeli na mala 4 poslića pa za njega ne trebate to. Da se to prešutno na neki način tolerira i da na taj način se zakon može izigravati. Sve skupa to naravno ne daje pravo nikome da odmah i izrijekom proglasi zakonodavnu razinu isključivo odgovornom za stanje stvari. I zbog toga je prema nama u Klubu HSS-a dosta teško shvatiti onaj dio prijedloga izmjena i dopuna Zakona o javnoj nabavi koji se odnosi na konkretizaciju rješenja tih problema koji su nastajali u praksi. Umjesto da ih se pokušava riješiti upravo uvođenjem elemenata koji će pojačati sustav nadzora, koji će nepostojeće prakse uvesti kao prakse, koji ću uvesti da se postupci mogu provjeravati na bazi dokaza. Naprosto se lišava svih tih instrumenata i otvara slobodno i liberalno tržište u pogledu javne nabave koja usput rečeno u Hrvatskoj prelazi cifru 33% bruto društvenog proizvoda. Broj tvrtki u Hrvatskoj koji je u većinskom vlasništvu države ili u 100%-tnom vlasništvu države, a to su tvrtke koje na neki način dominiraju gospodarskim sustavom, one su još uvijek okosnica sustava, o njima ovisi i transparentnost, ali i pozicija ostalih gospodarskih grana i subjekata na tržištu. Oni su lokomotiva hrvatskog gospodarstva i još uvijek u većini slučajeva, posebno kada se radi o pojedinim granama. Zbog toga po nama u klubu HSS-a nije baš razumljivo, umjesto da se suočimo sa evidentno je problemima u sustavu javne nabave, problemima koji su rezultirali kroz razno-razne afere, ali prije svega problemima neefikasnosti, problemima što nemamo usporedbu kako su se pojedine robe nabavljale na tržištu da ih usporedimo sa najnižim mogućim cijenama, da imamo određene aplikacije, određene simulacije koje će pokazati kako se raspolagalo sa javnim novcem, kako se nabavljala roba, od koga se nabavljala roba, mislim da se u Hrvatskom saboru ne trebamo stidjeti i govoriti o tome da nije sve jedno pod istim uvjetima da li ste nabavili hrvatsku robu, hrvatski proizvod ili je nabavljena strana roba i strani proizvod. Nacionalno zakonodavstvo nama daje mogućnosti gospodo da vodimo brigu o našem gospodarstvu, o našoj proizvodnji, o našim zaposlenima, o našem bruto društvenom proizvodu a da ne vodimo brigu onu koju vodi MMF o tome kako će se vratiti duh onih koji su se zadužili. Prema tome mi ne trebamo pomagati one koji su nas zadužili da bi oni bili sigurniji da ćemo mi vratiti dug. Ne. Mi ćemo više čak i njima pomoći ako čim više pomažemo vlastitu proizvodnju, oslanjamo se na domaće resurse i na taj način funkcija javne nabave u javnoj službi je vrlo bitna. Ona je vrlo bitna kao stimulator rasta domaće proizvodnje. Prema tome ona načela koja su propisana u direktivama Europske unije su načela koja su prihvatljiva i za nas: načelo racionalnosti, načelo transparentnosti, načelo neprivilegiranja su načela koja su prihvatljiva i za nacionalno zakonodavstvo i za nacionalnu praksu u Republici Hrvatskoj. Prema tome mi nemamo razloga tražiti ono čega evidentno nemamo, ali ne smijemo ni bježati od problema ostavljajući slobodnom tržištu i povjerenju menadžera. Da li baš u javnim poduzećima, da li u onim tvrtkama koje su u većinskom vlasništvu države imamo menadžere, dobre menadžere ili dobre političare. To je vrlo otvorena tema, građani o tome imaju svoje mišljenje i evidentno je da poduzetništvo u javnim tvrtkama i nije se baš afirmiralo, nije se do kraja razvilo. Nema onu snagu i težinu koja bi garantirala ono što je ministar sa pravom kazao, pa pustimo menadžeru da argumentom svog znanja, umijeća, ali i odgovornosti koje ima prema Zakonu o trgovačkim društvima upravlja resursima koje ima. Apsolutno točna teza. Na žalost okolnosti i uvjeti u kojima živimo demantira nas da sa punoćom prihvatimo takav stav. Moramo imati rezerve, a rezerve su u kontroli i nadzoru koja mora biti uspostavljena kada sazrijemo kao društvo ne samo kroz vlastitu afirmaciju novih menadžera nego i kroz zdravlje nacije koje se ogleda u tome da se zakon sprovodi, da se čim manje krši. Prema tome naše rezerve nisu na tragu opiranja sustavu koji je potpuno prihvatljiv slobodnog poduzetništva, odgovornosti menadžera i činjenici jasno da nije bitan oblik vlasništva nego način upravljanja tim vlasništvom. Tu smo školu prošli, 90. smo mislili da ćemo promjenom vlasništva promijeniti svih nas, strukturu proizvodnje i da će sve skupa to teći med i mlijeko, na žalost nije tako. Promjena vlasništva ne donosi nužno i promjenu ponašanja i efikasnosti proizvodnje nego isključivo promjena načina upravljanja tvrtkama. Prema tome manje je bitno čije su tvrtke. Ne treba ići za modelom u kome će Hrvatska opstati, ostati bez važnih tvrtki i pozicija. Ne, što više, zalažemo se da država bude garant u hrvatskom gospodarstvu da se ima na koga osloniti, ali to nećemo gospodo postići ako sada preskočimo jedan dio puta i ja ne sumnjam u nikoga ni u dobre ni u loše menadžere, ali iskustvo nas uči da budemo potpuno osjetljivi na to i nemojmo prihvatiti da tim tvrtkama dademo liberalizaciju u sustavu nabave jer nemamo iskustva, nemamo institucionalizaciju našeg sustava niti su naše dosadašnja iskustva dali nam razlog da otvorimo tako liberalni pristup tako vrijednim resursima i tako velikim sredstvima koji se nameću. Ja sam za to da reguliramo ako država nekoga financira da se točno zna koliko taj treba kupiti u Hrvatskoj, da li je tu ograničenje možda moguće uvesti. Da ako već Hrvatska banka za obnovu i razvoj npr. financira domaćeg gospodarstvenika, da li on treba odmah potrčati u Italiju da kupi opremu ili to može izvršiti u Hrvatskoj, a takvih slučajeva imamo puno. A država Hrvatska ako daje novac ima pravo očekivati da taj gospodarstvenik nabavi makar robu, tolike pristojnosti bi trebalo biti, nabavi li robu u Hrvatskoj. Prema tome da zaključim. Zbog ovih razloga koji su po nama presudni jer liberalizacija u ovom procesu može nas dovesti u velike probleme …
Kolega molim vas zaključite raspravu.
… u velike probleme. Klub HSS-a isključivo iz tog razloga, a ne iz razloga ne shvaćanja potrebe poboljšanja zakona, jesmo za poboljšanje, ne može podržati ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime kluba HSP-a poštovani zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine ministre, gospođe i gospodo zastupnici ja ću uštediti dvije-tri minute koje je kolega Markov potrošio viška pa mu u ime kluba HSP-a doniramo. Dakle dostavljeni Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi po mišljenju kluba HSP-a prije svega sadrži toliko izmjena i dopuna da bi gospodine ministre bilo puno svrsishodnije da ste predložili novi zakon nego predložili ove izmjene i dopune. Drugo, sam prijedlog zakona imam osjećaj da je rađen otprilike jednakom brzinom kao što je i došao na dnevni red ove sjednice, jer obiluje doista nomotehničkim greškama kao rijetko koji prijedlog zakona koji je došao, dakako da ga niste vi pisali, ali ste odgovorni za nepismenost onih koji su ga sastavili, a to su različiti razmaci, zarezi, stavljanje navodnika, dvotočki, interpukcije sve gotovo u zakonu i sl. do te mjere da bi se na svaki članak trebalo samo iz nomotehničkih razloga dostaviti barem desetak amandmana da se isprave te greške. Upravo iz razloga koji ću navesti kasnije, ali i zbog ove brzopletosti kojom je očito zakon pisan, klub HSP-a predlaže zapravo da se ovaj zakon provede rasprava ili u prvom čitanju ili da se povuče iz procedure kako bi se otklonile sve greške i nelogičnosti, kako bi se nama saborskim zastupnicima dostavio tekst na Hrvatskom jeziku, doista na Hrvatskom jeziku i to sa Hrvatskim pravnim nazivljem i po hrvatskim normativnim pravnim standardima pa da tek tada o njemu raspravlja Hrvatski sabor. Na žalost činjenicu da to nije tako u sebi ima dublje razloge nego što je samo površnost ili brzopletost, a zanimljivo je da recimo mi u Klubu HSP-a te razloge nalazimo u jednoj simptomatičnoj činjenici da su i inicijatori ovih izmjena pa i vjerujemo sukreatori ovih izmjena zapravo stranci iz različitih svjetskih interesnih udruženja. Primjerice, jedno od takvih udruženja je čuvena SIGMA organizacija koja čak na svojoj web-stranici daje posve različite analize i ocjene stanja za zapadni Balkan, citiram ovo zapadni Balkan a među njihovim klijentima dakle tog interesnog udruženja SIGMA su kao što stoji na web-stranici Hrvatska, Bosna, Albanija, Srbija i Crna gora. Dakako da njihov interes za sve propise iz financijskog područja nije zanemariv i doista je nama zanimljiv, a kod javne nabave je njihova funkcija zapravo priprema terena za ulazak stranih tvrtki u poslove u Hrvatskoj, a nikako nije ili sasma sigurno njihov interes nije sređivanje stanja i efikasnije funkcioniranje državnog aparata u interesu korisnika tj. građana Republike Hrvatske. Pri tome dopušta se izvjesna sloboda nekim domaćim društvima ali ta sloboda koja se dopušta po našem je sudu posve neosnovana. Tako je naprimjer neosnovano uvođenje oslobođenja od primjene odredbi Zakona o javnoj nabavi na pravne osobe kojima su osnivači država, državna tijela ili jedinice lokalne uprave, a koje obavljaju komercijalnu djelatnost u cilju ostvarivanja dobiti. I u ovakvim slučajevima kada se pravne osobe ne financiraju doduše iz proračunskih sredstava, ali su osnovane državnim kapitalom itekako je od značaja da se kroz primjenu odredbi zakona o javnoj nabavi osigura što racionalnije trošenje sredstava za nabavu roba, radova i usluga što bi dakako izravno utjecalo na poslovni rezultat, odnosno na dobit a kroz to dakako i na porez, odnosno na dobit države kroz proračunski prihod. Naime, mi smo svjedoci i to je doista ovdje govorimo o Zakonu o javnoj nabavi ali doista je javna tajna da kada neki posao na javnom natječaju dobiju posao neke tvrtke koje su osnovane državnim kapitalom ili kapitalom jedinica lokalne samouprave, da onda ti poslovi unatoč tome što su dobiveni na javnom natječaju po niskim cijenama, kasnije aneksima postaju najskuplji poslove i tome se gleda kroz prste, iz jednostavnog razloga što su osnovane kapitalom jedinica lokalne samouprave. A to gledanje kroz prste, ne ide se na ruku tim tvrtkama, i ne ide se na ruku tim ljudima koji su zaposleni u tim tvrtkama, nego se ide na ruku zapravo, ide se na ruku zapravo otvaranju prostora za korupciju, za mito prilikom odlučivanja o sastavljanju tih aneksa ugovora koji su zapravo sastavljeni putem ovog Zakona. Prema tome, nerijetko se događa da bazen u gradu Zagrebu kojeg izrađuje neka gradska tvrtka košta dvostruko više nego što je koštao prema ugovoru koji je sklopljen po javnoj nabavi, nego znate kakva je uglavnom obrazloženje, obrazloženje u tim aneksima je ovakvo: tijekom radova naišlo se na nepredvidive poteškoće pa se onda sastavljaju aneksi, pa se sastave 3, 4 aneksa koji onda ukupno zapravo ta tri aneksa su zapravo u ukupnom iznosu financijskom dva puta veća nego što je bio osnovni ugovor koji je bio sastavljen po zakonu o javnoj nabavi. I tada se gleda kroz prste jer to je gradska tvrtka, to je županijska tvrtka, to je tvrtka osnovana kapitalom lokalne samouprave ili države ili ovoga ili onoga itd., a zapravo se radi o najobičnijoj pljački i to na osnovu zapravo pogodovanja ajmo reći tim tvrtkama koje su osnovane državnim kapitalom. Prema tome, to bi trebalo izbjeći ovdje a domaća društva bi trebalo zaštititi na drugačiji način. Primjerice evo nekoliko primjedbi na same članke. Na izmjenu članka 2. točke 7. i 8. koji upravo govori o tome da s obzirom da se nakon provedenog postupka nabave roba, radova i usluga u skladu s odredbama Zakona o javnoj nabavi, zaključuju ugovori, a iz daljnjih odredbi proizlazi da su to naplatno pravni poslovi i da moraju biti sastavljeni u pisanom obliku, neosnovano je propisivati da se radi o ugovorima o javnoj nabavi jer ugovor je uvijek izraz volje ugovornih strana, neovisno o postupku koji je zapravo prethodio zaključivanju tih ugovora. Zašto bi trebalo pisati da su to ugovori koji se sastavljaju na temelje javne nabave. Dostatna je po našem sudu dakle odredba da se radi o naplatno pravnom poslu i da ugovor mora biti zaključen u pisanom obliku, posve je nevažno da se u tom članku navodi da je tome prethodila javna nabava. S druge strane potrebno je precizirati i odrediti sadržaj predloženog članka 2. točke 20. S obzirom na okolnost da tijela u ovom slučaju misli se na tijela iz članka 4. Zakona ne mogu imati prevladavajući utjecaj u trgovačkom društvu u odnosu na kapital jer kapital može biti državni ili jedinica lokalne i regionalne samouprave. Nadalje, u postupku nadzora pravilnost primjene odredbi zakona o javnoj nabavi posebne poteškoće pojavljivali su se to svi znamo zbog odredbi članka 7. kojim je propisano da se odredbe ovog Zakona primjenjuju na nabavu istovrsne robe i usluga i radova. I u odredbama do sada važećeg zakona a ni u nacrtu teksta ovog novog Zakona nije definirano niti decidirano određeno ili opisano što se to smatra istovrsnom robom, odnosno istovrsnom uslugom i radovima i to bi se u svrhu izbjegavanja budućih dvojbi svakako trebalo puno temeljitije odrediti značenje tog pojma istovrsne robe, usluge i radovi iz jednostavnog razloga kako bismo izbjegli institucije tipa čuvenoga Bilića koji je kada bi došlo do dvojbe radi li se o istovrsnim ili ne istovrsnim robama i uslugama u Ministarstvu onda bi se njemu pisalo da on, tako je bilo za vrijeme prošle Vlade, da on da tumačenje Zakona, a onda bi on dao tumačenje zakona onako kako bi došlo sa narudžbom uz tumačenje. Dakle, čovjek se razvije u instituciju do te mjere, da kada se tražilo da se na neki način progura neki posao kroz javnu nabavu, onda se više uopće nije govorilo o natječaju, o uvjetima o kriterijima, pa se čak nije govorilo o tome da se traži mišljenje ministarstva nego se reklo ono poslat ćemo Biliću. I onda stvar on vraća sa odgovorom kako treba. Čovjek je dakle postao institucije per se. Prema tome, to su stvari koje bi trebalo izbjeći u ovom zakonu. Ono što bi se po našem sudu dakako kroz cijeli zakon trebalo provlačiti kao lait motiv i trebalo bi podvući jest dakle i zaštita hrvatskih trgovačkih društava a toga nažalost ili naravno u ovom prijedlogu zakona nema. Ovaj prijedlog zakona stoga je po našem sudu samo još jedan u nizu kojim se iskorištava naša želja za ulaskom u Europsku uniju i to se ta naša želja zapravo eksploatira na način da se stranom kapitalu zajamči i osigura dobar uspjeh i to unaprijed, unaprijed dakle da bi bili sigurni da će imati dobar uspjeh i da će se kapital dobro njihov oploditi. A naše želje, za naše želje i interese kao što se vidi iz ovog prijedloga očito ćemo morati napraviti još dosta ovakvih prilagodbi ovom zakonu da bi one došle na red. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Nije netočan navod nego je riječ o lapsusu, riječ je o gospodinu Bajiću a ne Biliću. Znači, nije Bilić nego Bajić a još dan danas radi.
U ime Kluba HDZ-a poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici! O Zakonu o javnoj nabavi dosta smo govorili prakse nikad dosta, nailazimo na niz slučajeva a evo slučajnost da sam član povjerenstva inspirirala me tako da bi mogao puno emotivnije još govoriti nego moji prethodnici ali ću svejedno ja nekoliko minuta još prepustiti valjda sljedećem mom govorniku. Dakle, nastojat ću stvarno to što kraće reći. Ovaj zakon je detaljan i to je dobro. Bilo je često dosta nedoumica koje smo rješavali ovako i onako, tumačenja je bilo svakakvih a zloupotreba uvijek koliko god hoćete. Svi se zaklinjemo da je najbolje objaviti oglas u nekom dnevnom listu plus Narodne novine normalne koje moraju ići jer onda će biti više ponuda i dalje. Sada ću vam reći kako to jedna lijepo komunalna firma, jedna velika komunalna firma radi milijunski natječaj raspiše se ali, pazite malo u natječaju, traži se građevinska firma koja ima 15 elektro inžinjera. Fenomenalno. [[Upadica se ne čuje.]] Pa, jednostavno nema. Dvije firme su se javile. Jednoj je po tiho sugerirano da ne bude napasna jer će dobiti posao drugi put i posao je prošao. Procjena je bila troškova izgradnje recimo takvog objekta 50% od licitiranog ali Bože dragi to je se bilo po zakonu. Dalje, imamo jednu firmu isto tako koja je dobila posao bez problema, pomela je sve svoje konkurente. Mislim da je bilo 6 milijuna negdje ponuda. Nedugo iza tog ne bi vjerovali anex od 3 milijuna kuna. 50% bez problema dozvola je išla, dakle sve je bilo opet legalno po zakonu. Dozvola jasno o direktnoj pogodbi i slično zaostatak. Dakle, sada postavljam pitanje. Šta je sa onim firmama koje su izgubile posao taj, kome se žaliti, kako se žaliti a jadni nisu vjerojatno ni pratili ni saznali jer je ono drugo se dogodilo nekoliko mjeseci kasnije. Pitanje dampinga. Pratimo malo, gledamo u jednom slučaju eliminira se neka beznačajna firma da bi dobila ona sljedeća posao a ista ta firma koja je dobila posao u tri, četiri natječaja nudi stvarno damping cijene i glatko prolazi. Dakle, tumačenje dampinga opet možemo ovako i onako. Dakle, ovisi o komisiji, ovisi o povjerenstvu koje to radi, jasno i o poslodavcima i slično. Ono što možda ovdje nije mijenjano a što smo očekivali da će se promijeniti to je nesretnih onih 20 tisuća do kojih ne treba ustvari nekakav postupak jer tih 20 tisuća je tako malo da jednostavno svaki kvar, ozbiljniji kvar je veći uz današnju sofisticiranu opremu i slično. Mislim da tu možda jednog dana na nekom konačnom zakonu ipak treba dići. Cijene su poprilične popravaka. Gospodarska komora prigovara, kaže da i onih 200 tisuća, limit 200 tisuća je premali, da su očekivali više. To je relativno, pokriti se da ali na vremenu se gubi. Pa prema tome, ja čak i zalažem se da tih 200 tisuća ostane nekakva međa. Mislim da bi bilo dobro i da bi zbog ovog što smo čuli da 33%, netko je od prethodnika govorio, mislim da je kolega Markov čak rekao da su poslodavci država i lokalne samouprave, da se jednostavno nekim zakonom onemogući dužnosnike da sudjeluju na javnim natječajima, bilo onima koje raspisuju ministarstva, bilo lokalna samouprava. Budite uvjereni da bi kršenja i zloupotreba bilo znatno, znatno manje. Ja sam prije dvije, tri godine bio u Savezu gradova i općina i ajde bila je nekakva, bili su zapravo novi izbori i sada slušam jer istovremeno je bila izmjena da umjesto tri ponude mora ići pet ponuda. Jedan gradonačelnik je glatko rekao ama baš me briga, do sada sam rekao čovjeku donesi mi tri ponude, sad ću mu reći donesi mi pet ponuda i gotovo. Dakle, zakon se može kršiti uz sve ove detalje o kojima mi ovdje pričamo. Kako se ugovori mogu isto tako i manipuliranje ugovora može biti razbijanjem ugovora. Može se, jako je teško govoriti o istovrsnosti ali onda možemo promijeniti riječ, dvije pa malo jedan ugovor do toliko, drugi do onoliko pa limiti se mogu i ovdje isto razbijati. Dakle, treba i tu itekako paziti. Izravna pogodba je uvijek vrlo, vrlo osjetljiva. Mogu se dobiti i dozvole. Dakle, možemo ići u takove izravne pogodbe, naći ćemo i opravdani razlog ali to je u svakom slučaju eliminacija mnogih onih koji su možda i povoljniji, koji bi tu itekako trebali sudjelovati u takvom natječaju jer znamo da dobar natječaj itekako snižava cijene. Govorimo da nema nadzora. Pa ja ne znam, kod nas je državna revizija stvarno bila učestala, bila je svaki čas, sve ugovore su nam pregledali do u detalje, dobili smo mišljenje dakle o lokalnoj samoupravi, to se itekako radi. Mislim da revizija nije bila tako revna, državna revizija kad je bila riječ o ministarstvima. Bilo je, sažeci su neki bili, preskakalo se, nismo dobili ni približno tako detaljni izvještaj kao što je u lokalnoj samoupravi. I konačno, slažem se da svaki, da postupak treba dobro opisati, da ga treba dobro pratiti, da ga treba dobro kontrolirati, da treba zaštititi, s prethodnicima se slažem, državne interese kako je god moguće i gdje je moguće. Pa ovaj zakon sadrži poprilično sve skupa precizirano pa će ga Klub HDZ-a podržati. Hvala.
Hvala lijepa. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite!
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani ministre, kolegice i kolege! Ovaj prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi uistinu ima nekoliko, zapravo ja bih rekla čitav niz jako dobrih rješenja koja su stvarala nedoumicu a onda i podozrenje prilikom primjene postojećeg Zakona o javnoj nabavi. To je prije svega ova novina gdje se brišu odredbe o pravu Vlade, o pravu Vlade, dosadašnjem pravu Vlade Republike Hrvatske, utvrđivanju posebnog interesa za nabavu dakle, i o neposrednoj pogodbi. Dakle i o čitavom nizu dobrih rješenja. Međutim, sva ova dobra rješenja pasti će u vodu ukoliko Vlada ostane kod ove novine koja anulira sve ove dobre pokušaje a to je da mnoga trgovačka društva koja su, odnosno sva trgovačka društva koja svoja, u kojima nema većinski udio u kapitalu Republika Hrvatska, dakle, on je kod onih poduzeća, kod onih tvrtki gdje Republika Hrvatska ima 49% … [[Govornik se ne razumije.]] na njih se ne odnosi ovaj Zakon odnosno Izmjena zakona o javnoj nabavi. I to je nešto što nije dobro. To je nešto što je u biti i opasno a nije dobro prije svega radi javnog mijenja koje ionako kod javne nabave sumnja. I zato je najbolji način transparentnost. I nema nikakve prepreke bez obzira jer sam način što se tiče ostalih dobrih odredbi dovoljno je i jamstvo da će javna nabava ići brzo, transparentno, jako je važno transparentno, prema tome, čemu ova odredba? Ona otvara ponovo nedoumice, ona otvara ponovo sumnje kod javnosti. To nije naročito dobro za Hrvatsku u ovom trenutku kada su oči naše javnosti a i drugih uprte u Hrvatsku glede suzbijanja korupcije. Imamo upravo ovaj jako nepovoljan podatak freedom house. Dakle, kuće koja svake godine daje cjelovitu analizu u 27 postkomunističkih zemalja, zemalja u tranziciji. I u tom izvješću Hrvatska je ove godine dobila najgoru ocjenu za korupciju od kada se ona promatra, zajedno uz bok Srbiji. Prema tome, mi ne možemo imati, dopustiti si ovakve odredbe u ovom trenutku kada su oči javnosti, kažem, i naročito je to važno naše domaće javnosti uprte u ovaj problem. Ovako otvaramo velike sumnje jer 51% ili 49% mogućnosti ovakvog djelovanja su velike. Isto tako dobro je, i ja bih rekla da je u sklopu ovoga dobro rješenje da žalba nema suspenzivno djelovanje. Ali već kada govorimo o žalbama u bilo kojem postupku onda ipak jedan mali apsurd da upravo zbog načela efikasnosti, brzine i brzine djelovanja na kraju krajeva i efikasnosti države pa i u ovom postupanju javne nabave da žalba ne odgađa izvršenje. Ali zašto smo onda vratili, evo ja se moram vratiti na taj ovršni zakon gdje ona u pravilu odgađa u praksi rješenje. Dakle kada se govori o građanima, … [[Govornik se ne razumije.]] ne zanima pa makar on bio vjerovnik, tamo nas ne zanima ekspeditivnost a ovdje pod parolom ekspeditivnosti i ažurnosti želimo upravo uvesti ovaj institut gdje žalba nema suspenzivno djelovanje. Što kažem da i samo po sebi ne mora biti ništa loše ukoliko je učinjeno na transparentan način i kažem podupirem čitav niz ovdje dobrih rješenja koji su zaista stvarali veliku nedoumicu ali apeliram da Vlada upravo zbog i ovakvog trenutka ne može si dopustiti niti je dobro rješenje sadržajno samo po sebi da takva poduzeća ukoliko vlasnik nije Republika Hrvatska preko 51% da se na njih ne odnosi ovaj Zakon. Na kraju krajeva to je već izazvalo veliku pomutnju i u javnosti i veliku osudu javnosti. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Kasnije, nakon što zastupnik iznese, već sam ga prozvao, vi se javite na vrijeme!
Poštovani predsjedniče, poštovani ministre. Smisao Zakona o javnoj nabavi je u suštini ima dva cilja, jedan cilj bi trebao biti da se njime osigura zaštita javnog, odnosno proračunskog novca a drugi temeljni cilj takvog zakona bi trebao biti da se osigura zaštita poštene i fer tržišne utakmice na nacionalnom tržištu. I onda govoreći o tome u svakom smislu je bilo kakav zakon bolji od nikakvog zakona. Budući da u Hrvatskoj nije postojala nekakva druga praksa javne nabave nego ona ima eto vijek trajanja od jednog desetljeća pa ne postoji niti istančana praksa kako se to čini a posebice kako se rješavaju određeni problemi koji nastaju unutar procesa javne nabave onda u svakom slučaju postoji potreba da se s vremena na vrijeme, dopunjuje i korigira zakon i pravila koja određuje postupak javne nabave a upravo temeljem iskustva koja imamo sa, iz postupka javne nabave ili u ovom slučaju sa iskustvima koja ima Europska unija, odnosno iskustva koja nam kroz smjernice ta Europska unija nameće da ih primjenjujemo. I to je sasvim sigurno dobro. Dobro je ako postižemo ova dva cilja i ako izmjene koje idu pri tome doprinose postizanju ta dva cilja. Što bi otprilike značilo da se zaštiti korištenje javnog novca? To bi značilo da taj javni novac možete upotrijebiti u onu svrhu za koju je on namjenjen da se to čini potpuno transparentno, da se to čini javnosti i građanima apsolutno dostupno. S druge pak strane zaštita tržišne utakmice trebala bi biti da svi pod jednakim kriterijima mogu aplicirati i biti oni koji će koristiti taj javni novac za zadovoljavanje potreba građana. Dakle, oni koji se natječu unutar Hrvatske i koji imaju sjedišta unutar Hrvatske ali i oni koji imaju sjedišta izvan Hrvatske ukoliko se radi o velikim međunarodnim natječajima. Ono što smo mi do sada imali problem i što ovim zakonom ne rješavamo to su javna nadmetanja koja iskljujuću Zakon o javnoj nabavi, odnosno nadmetanja koja idu temeljem raznih međunarodnih ugovora. Tada se nažalost ovaj Zakon o javnoj nabavi ne primjenjuje i tada nažalost domaći ponuditelji uglavnom su u diskriminirajućem položaju u odnosu na velike multinacionalne kompanije koje imaju puno referenci i kojima se otprilike i ugovorima već što bi rekli štelaju ti poslovi. Po meni je dobro rješenje da poduzeća koja su u većinskom pretežitom vlasništvu proračuna bez obzira da li je to proračun državni ili jedinica lokalne samouprave, više ne mogu temeljem članka 6. a dobivati posao. Međutim, mislim da je premalo vremena ostavljeno a to je dakle svega tri mjeseca da se ta poduzeća prilagode organizacijski, funkcijski, upravljački da odgovore ovom Zakonu odnosno da budu sposobna već 1. listopada nadmetati se na javnim natječajima koja će očito tada biti raspisivana za sve one poslove koji će doći nakon 1. listopada. Ja bih sugerirao predlagatelju da taj rok produži barem na 6 mjeseci, ili barem najmanje do početka sljedeće godine. Nisam siguran dakle da će poduzeća u većinskom vlasništvu države i jedinica lokalne samouprave biti u stanju u roku od 3 mjeseca prilagoditi se da odgovore i prijavljuju se na javne natječaje. U tim poduzećima jako puno je zaposlenih i mislimo da trebamo dati malo više vremena ali da onda primjenimo ovaj Zakon u tom smislu. Ono što je u primjeni postojećeg zakona bio problem, to su diskriminacijska prava neka, odnosno mogućnost koja su pojedini investitori primjenjivali. Prije svega to se odnosi na kriterije podobnosti. Ovdje se nešto čini na tome ali mislim da je opet ostalo postpuno nejasno što se podrazumjeva u članku 17. u stavku 3. točka 4. mijenja se i glasi: «da ponuditelj i natjecatelj zbog ozbiljnog profesionalnog propusta nije ispunio sve obaveze iz prethodnog ugovora.» Ja mislim da je to apsolutno nerazumljivo i da opet ostavlja potpuno diskrecijsko pravo onome koji izdaje svaku potvrdu da ju izda ili ne izda i s druge strane ostavlja mogučnost ponuditelju da se zbog toga žali da je na njega primjenjeno određeno diskriminacijsko, diskriminacija u dobivanju te potvrde. Mislim da bi trebalo točno reči što to znači ozbiljno, profesionalni, ozbiljni, profesionalni propust? Što znači ispunjavanje ugovora, a ne da ostavljamo mogučnost da se on slobodno, slobodno tumači. Jednako tako ja bih se založio da kod kriterija podobnosti izrijekom unesemo u članak 18. da se mora donijeti potvrda da ponuditelj ima sklopljen kolektivni ugovor ili ako nema da primjenjuje «granski» kolektivni ugovor za svoje zaposlenike. Dakle ne samo da li isplaćuje plaće što je tražila kolegica Adlešić nego ja mislim da mi kao zastupici moramo biti za to da naši radnici budu zaštićeni u potpunosti. Ne da ih poslodavac prijavljuje na minimalnu plaću, da im isplaćuje minimalne plaće, da im ne isplaćuje rad subotom i nedjeljom, da im ne isplaćuje prekovremene sate nego mi ako se investira proračunski novac i ako građani Hrvatske plaćaju neku robu i usluge moraju biti sigurni da će oni koji rade kod tog poslodavca biti plaćeni temeljem sklopljenog «granskog» kolektivnog ugovora ili ako je to povoljnije za zaposlenike da imaju svoj kolektivni ugovor za poduzeće. Ovdje je kad pogledate međunarodne ugovore i kad pogledate velike natječaje onda znate da se tamo sklapaju ugovori temeljem tzv. fidika. Fidik ima jedno cijelo poglavlje koje govori o odnosu radnika i poslodavca, o zaštiti radnika, o plaćama, o zaštiti na radu i tako dalje i tako dalje. Nikada im, imamo javni natječaj u nacionalnim okvirima onda vrlo lako to prešutimo, preskočimo i dozvolimo da netko dobije veliki, ogromni posao koji se financira iz gradskih, općinskih ili državnog proračuna, a da pri tom primjerice ima prijavljene radnike na minimalac. Koliko mi je poznato primjena članka, postojećeg članka 46. je do sada bila gotovo nemoguća u onom dijelu koji se odnosi na dodatne kriterije. Imam neku informaciju da je državna komisija za kontrolu postupka javne nabave srušila sve natječaje koji su primjenjivali dodatne kriterije, a gdje su bile, gdje su bile žalbe. Ja ne znam kako će komisija odgovoriti primjerice na to da ste rekli da ste primjenili nekoliko bodova ili dodatni kriterij za estetske kriterije prilikom primjerice izgradnje kanalizacione mreže. Vi po ovom Zakonu to možete učiniti. To ste mogli učiniti i po postojećem zakonu, ali ponavljam državna komisija je srušila sve takve natječaje kada se netko, netko žalio. Mislim da bi trebalo definirati dakle da ekonomski najpovoljnija ponuda doista nije ponuda sa najnižom cijenom ali reći što su to dodatni kriteriji i reći kako se oni mogu posebno vrednovati, a ne ostaviti mogučnost državnoj komisiji da ona kaže da li su u redu upotrebljeni ili nisu u redu upotrebljeni? I ono gdje je do sada bilo zloupotrebe to je upravo žalbeni postupak. Oni koji nisu dobili posao, oni koji nisu ni na koji način mogli dobiti posao žalili su se, opstruirali su natječajni postupak tri dana pa osam dana pa petnaest dana pa je onda Državna komisija za kontrolu postupka javne nabave to otegnula na dva mjeseca zato jer ima puno predmeta i u konačnici je možda i natječaj srušen pri čemu je došlo do opstrukcije jer nije mogao se iskoristiti proračunski novac za onu svrhu za koju je bio namijenjen. A ja vam imam konkretni recimo primjer gdje državna komisija nije priznala kao vjerodostojni dokument u ponudbenoj dokumentaciji isprintanu registraciju poduzeća sa web stranice Trgovačkog suda ovjerenog od javnog bilježnika jer je rekao da treba biti samo original ili preslika originala. Dakle u ovom trenutku kad govorimo o hitrokraciji državna komisija je rekla da to nije vjerodostojni dokument. Zbog tog je srušila natječaj. Dakle mislim da je, da ovdje treba razraditi puno bolje tko se i pod kojim uvjetima može žaliti i spriječiti one koji to čine reda radi. Dakle oni koji nisu imali nikakve šanse dobiti posao danas imaju priliku se na to žaliti. Posebice imaju se priliku žaliti na izravne sklopljene poslove jer se kaže da svaki gospodarski subjekt koji u toj nabavi ima interes, praktično svatko se može žaliti na takav postupak nabave i opstruirati takav postupak nabave. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik, pardon prije toga ministar financija Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici dozvolite mi da možda pokušam pojasniti određene stvari koje se mijenjaju u ovom Zakonu i temeljem i načelnih primjedbi i svega mislim da pitanje koje je možda ostalo najspornije je to da ovim Zakonom bi se omogučilo da mnoga trgovačka društva koja su i u većinskom vlasništvu Republike Hrvatske ne bi bili obveznici provođenja zapravo nabave putem, temeljem Zakona o javnoj nabavi ali pod uvjetom da na otvorenom tržištu obavljaju gospodarsku djelatnost koja nije od općeg interesa. I tu je sad stvarno, mi smo u jednoj da kažem i nedoumici bili kako i postupiti u tim uvjetima iz razloga što većina ima poduzeća koja su u većinskom državnom vlasništvu, koja se bave djelatnošću koja je na tržištu. Dakle nije monopol i sa tom pozicijom dakle provedbe javne nabave mnoga od tih poduzeća su došla u nepovoljan položaj. Međutim ono što je po meni suštinski problem je da kad pogledate recimo i sustav javne nabave u bankama koje su u većinskom vlasništvu stranaca budite uvjereni da oni imaju daleko strože kriterije javne nabave zapravo nabave nego što je propisano našim zakonom. Ali zašto? To su kriteriji koje je donio njihov menadžment. I mi ne možemo baš sve zakonski propiati, ali osnovni problem je da ljude koje je Vlada imenovala, koji su dobili povjerenje da upravljaju sa tvrtkama u većinskom državnom vlasništvu a te tvrtke se bave djelatnošću koja je konkurentna na tržištu dakle nemaju monopolni status oni bi trebali biti ti koji bi bili obveznici donošenja propisa kako će provoditi nabavu, ali nabavu koja ih neće kočiti da recimo uzmimo za izgradnju nekog objekta trgovačko društvo koje, uzmimo jednu benzinsku pumpu recimo. INA ili bilo koji, drugi koji, koji ima benzinske pumpe u svom vlasništvu INA je tu u daleko nepovoljnijem položaju. E sad je, nemojmo sad govoriti ako INA neće provesti natječaj po ovom Zakonu onda će se dogoditi kriminal ili nešto slično. Dakle menadžment mora ponuditi model javnog nadmetanja u takvim slučajevima koji će garantirati, mislim garantirati praktički skoro dovesti do nemogućeg da se dogode nekakve pronevjere, nekakve malverzacije. Ali isto tako ne možemo inzistirati na provođenju ovoga Zakona kod poduzeća u državnom vlasništvu koja će ih dovoditi u nepovoljniji položaj na tržištu. I dakle to su bile te dvije nedoumice kako se postaviti u takvoj situaciji. I to je osnovni problem. Dakle ja u potpunosti shvačam ovo što je uvažena zastupnica Antičević govorila međutim moramo raspraviti i o ovom problemu i sa drugog segmenta. Dakle o položaju tih tvrtki u vlasništvu države na tržištu. Koliko se oni mogu postaviti? Ali ponavljam kad bi vidjeli pravila za nabavu u društvima, recimo počnimo od banaka ili bilo kojih većih korporacija koje su u Hrvatskoj prisutne ili su većinski vlasnici stranci onda bi vidjeli da su ti kriteriji daleko oštriji, daleko sofisticiraniji od ovih koje smo mi predložili i jasno se znaju pravila igre. Dakle to je stvar od ljudi koji upravljaju sa trgovačkim društvima, na njima leži odgovornost da spriječe ovo o čemu se često čulo danas cijelo dopodne i ovaj dio popodnevne rasprave ovdje. Dakle na njima je odgovornost da to spriječe i nije Vlada išla u tom smjeru da bi njih oslobodila zbog toga da bi se događale određene malverzacije. Ćemo vjerojatno odlukom Vlade da su oni dužni u određenom roku dostaviti svoje interne akte oko provođenja javne nabave u onom dijelu u kojem se to odnosi na njih. No kažem i to je bila velika nedoumica Vlade kako riješiti taj problem u samom zakonu. Jer ako ih ostavimo u okviru Zakona o javnoj nabavi, na određen način im otežavamo položaj u jednoj tržišnoj utakmici, a s druge strane ako ih opet liberaliziramo da rade što hoće, dovodimo se u situaciju da se može dogoditi ono što ne želimo. Dakle sigurno je ono o čemu smo mi razgovarali i na Vladi kada smo donosili ovaj prijedlog zakona da će sve te tvrtke, dakle menadžment tih tvrtki mora donijeti svoj pravilnik o provođenju javne nabave, dakle neće moći raditi što hoće i na takav način smatramo da ćemo zadovoljiti oba dvije stvari, dakle da će se s jedne strane kontrolirati nabavaka u tim poduzećima, a s druge strane i da tržišno nećemo usporiti ta poduzeća koja se nalaze na samom tržištu. No ono što je vrlo bitno i što bi želio reći, ovo nije krajnja izmjena ovog zakona. Ona je u ovom trenutku, mi čekamo još određene smjernice Europske unije koje će se vjerojatno dogoditi do kraja godine i onda bi u potpunosti išli sa novim zakonom koji bi bio usklađen sa te dvije smjernice koje bi se trebale donijeti do kraja godine. Ja bih želio reći da, mislim da je kolega Rožić rekao, da ovaj zakon ima toliko izmjena da bi bilo bolje dan pravimo novi zakon. Mi jesmo razmišljali o novom zakonu međutim u onom trenutku kada smo saznali da dolaze nove smjernice iz Europske unije onda smo se odlučili na izmjenu zakona, a kada se donesu te smjernice onda ćemo vjerojatno ići na potpuno novi zakon koji će možda primjenom ovoga zakona nam omogućiti da napravimo još neke stvari koje su i kvalitetnije. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Jure Bitunjac.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ne samo u poslovnim krugovima već općenito u javnosti javna nabava izazivala je uvijek veliku pozornost, a česta politička prepucavanja kojih smo svjedoci već niz godina, vezano sa ugovorima o javnim poslovima i javnim radovima bacila su na neki način opću sumnju na sve razine bez obzira da li se radi o jedinicama lokalne samouprave, trgovačkim društvima u njihovom vlasništvu, da li se radi o županiji, da li se radi o državnoj razini i tvrtkama koje su i trgovačkim društvima koja su u vlasništvu države. Međutim takva jedna slika na neki način je rezultat često puta i određenih političkih odnosa i prepucavanja, ali smatram da u većini slučajeva, u ogromnoj slučajeva javne nabave na svim razinama su provedene u duhu zakona. To je moje mišljenje i mislim da trebamo poći od te činjenice. Ono što je bitno kada je riječ o zakonu koji je pred nama jest sljedeće. Da predložene izmjene i dopune koje Vlada predlaže usklađuju ovaj zakon sa zakonodavstvom Europske zajednice, Europske unije, znači europskim direktivama. S druge strane ovo je također jedan doprinos transparentnosti i javnosti nabave kao takove. Tu bi se složio sa kolegicom Antičević koja je rekla da sam zakon po sebi neće doprinijeti bez obzira kako on izgledao, neće doprinijeti uvjerenju javnosti da ono što radimo jest ispravno i točno nego ti podaci, način rada počevši od postupka nabave do zaključenja ugovora mora biti javan, mora biti na javnom uvidu svim zainteresiranim ali ne samo njima nego općenito javnosti. S druge strane bi svakako istakao da ove predložene izmjene idu u pravcu davanja većeg povjerenja ja bih rekao naručiteljima, kako državi i državnim poduzećima, državnim tvrtkama tako i nižim razinama jedinicama lokalne samouprave. To smatram pozitivnim. To ni u kojem slučaju nije liberalizacija javne nabave nego jedna nova šansa, ja bih rekao jedno povjerenje koje treba biti između naručitelja i davatelja usluge i koje treba biti na neki način prisutno među svima onima koji su konkurenti za određeni posao. Sam postupak koji je predložen ovim izmjenama i dopunama također ide u pravcu njene jednostavnosti, a ono što je najbitnije mislim da on poštiva temeljna načela javne nabave kao takove. S obzirom da ministarstvo, odnosno Vlada Republike Hrvatske ne samo što je rekao ministar nego to stoji i u materijalima, su iznijeli da bi negdje početkom sljedeće godine išlo se na Zakon o javnoj nabavi koji bi bio ajmo reći u potpunosti usklađen sa europskim stečevinama po tom pitanju. Na neki način elimira i neka razmišljanja u smislu da li ovo treba biti prvo ili drugo čitanje. Ja sam također na Odboru za gospodarstvo, skupa sa mojim kolegama smo bili u istim dilemama, ali sve skupa ako sagledamo i pođemo od primjedbi koje je dala Gospodarska komora mislim da nema uopće elemenata da oni ne diraju u bit predloženih izmjena i dopuna da se ide u drugo čitanje. Osobno imam neke primjedbe pa mi dopustite da pođem stanovitim redom. Mene interesira kada je riječ o članku 4. točka 1. plin i toplinska energija. Mislim da te dvije djelatnosti kada je riječ o proizvodnji i distribuciji plina da on postaje predmetom tržišne utakmice. On više nije komunalna, znači nije javna usluga i ne znam da li bi trebao biti tretiran u ovom zakonu. Svakako ću spomenuti da je u članku 7. postojećeg zakona nije predlagatelj išao na intervenciju u smislu graničnih vrijednosti kada je riječ o javnoj nabavi i kada je riječ o ograničenom i o prikupljanju ponuda. Moje je mišljenje da bi te granice trebalo dignuti poglavito granicu od 20 tisuća kuna kao donju granicu kada je naručitelj obvezan prikupiti 5 ili više ponuda. Svakako želim istaknuti dobre intervencije predlagatelja u način nabave i to u članke od 9. do 14. postojećeg zakona. Na ovaj način se omogućuje trgovačkim društvima i općenito naručiteljima, specijalizacija, tipizacija što je do sada bilo često puta nemoguće napraviti a da se ne bi ogriješilo o postojeći zakon. S druge strane se daje mogućnost svim razinama, znači naručiteljima da određene usluge robe mogu nabaviti i po daleko nižim cijenama nego što su to tržišne u smislu nekih priručnih prodaja. Također kada je riječ i o kupnji u stečaju i društvima koja su u likvidaciji tu postoji neposredna pogodba i mislim da je to, a ne do sada da bude formalno bilo koji menadžer u nekom komunalnom društvu ili u bilo kojoj ustanovi da bude vezan zakonom i da ne može iskoristiti priliku koja se ukaziva. To ni u kojem slučaju nije liberalizacija, a predlagatelj je dobro naveo, stavio, ugradio u ove predložene izmjene i dopune da svi ti poslovi moraju biti objavljeni 15 dana prije potpisa ugovora u "Narodnim novinama". Mislim da je to upravo ono načelo javnosti nabave kao takove. Također smatram gospodine ministre da u članku 18. predloženih izmjena u zadnjem u stavku gdje se govori o financijskim izvješćima, kada je riječ o prethodne tri godine, da bi trebalo brisati ako su navedeni podaci dostupni. Naime, tu mogu postojati stanovite dileme, znam da je to, da je mišljenje predlagatelja vezano uz datum osnivanja trgovačkog društva ali ja mislim, da samo po sebi, ja nisam pravnik ali mislim da tu mogu biti stanovite dileme kada je riječ o tome i da bi to trebalo brisati a mislim da je komora stavila određene primjedbe vezano s tim. Svakako kada je riječ o članku 21. izmjena i dopuna Zakona, drago mi je što su ovi kriteriji ekonomski i najpovoljnije ponude osim cijene, dodatni kriteriji da mogu imati presudnu ulogu, mislim da su oni jako bitni i da upravo najniža cijena ne mora značiti uvijek najpovoljniju ponudu, mislim da je to dobar pristup i da trebamo to svi skupa na neki način podržati. U članku 25., intervencija u članku 61. kada je riječ postojećeg Zakona, kada je riječ o odabiru ponuda, smatram također dobrom jer se daje prioritet pod uvjetom da su ponude u egalu, daje se prednost trgovačkim društvima koja zapošljavaju 51 ili više posto invalidnih osoba. Danas je bilo riječi i o nacionalnoj povlastiti, mislim da je deplasirano govoriti o zemlji koja planira biti članica Europske unije to uopće spominjati i da zaključim. Podržavam izmjene i dopune Zakona, smatram da će on pojednostaviti postupak i olakšati život svim onima koji sudjeluju, kako naručitelji tako ponuditelji koji sudjeluju u procesu javne nabave. Pozdravljam veće povjerenje na relaciji naručitelj i ponuditelj, i svakako ono što je po meni najbitnije kvalitetnija i bolja informiranost u javnosti koja je predložena u ovim izmjena i dopunama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, ja ću se priključiti svima onima koji podržavajući naravno svaku težnju naše Vlade da uredi područje koje vrlo osjetljivo ne samo u Hrvatskoj, nego ukupno u svijetu a kod nas posebice pa ću reći da ponavljam već ne znam koji puta dakle da smo mi u situaciji da je ovog trena država preko svojih ministarstava i svih svojih organizacija jedan od najvećih poslodavaca, dakle da je izuzetno interesantno tržište na kojem se mogu natjecati naši poduzetnici. Dakle, da su svi koji u tom sudjeluju, a ni zastupnici vjerojatno najviše zainteresirani da se uvede što više reda, što moguće manje zlouporaba a što jasniji i transparentniji način tržišne utakmice pa ja da tako kažem na neki način ovaj čas ću više se prikloniti i izložiti primjedbe onih koji žele se natjecati na pojedinim natječajima, a koji također žele da ti natječaji budu što pregledniji, da bude što lakše izabrati najboljeg ponuđača, a da onda uvjeti pod kojima su poslovi su ugovoreni budu svima dostupni, da nema dakle gubljenja vremena u rokovima, da nema dodatnih materijalnih troškova i onoga svega što onaj čas moramo reći imamo, pa bih samo na nekoliko članaka se osvrnula gdje se postavljaju određena pitanja, pa će mi pretpostavljam u završnoj riječi gospoda predlagači čak i pomoći razriješiti neke dileme. Dakle, nije mi jasno da li će se članak 3. primjenjivati i na one pravne subjekte u kojima država ima udjel ako se one bave komercijalnom djelatnošću pa se postavlja pitanje da li su i ti subjekti izloženi tržištu ili imaju pogodovanje na teret javnih sredstava. Dakle, da li su oni u rangu sa svima ostalima ili su povlašteni. Pitanje u članku 5. budući da se radi o osjetljivim temama međunarodnih ugovora, to se posebno odnosi na transparentnost postupka, pitam da li će se primjenjivati i na te postupke osnovna načela Zakona o javnoj nabavi ili će se totalno izuzeti i detaljno normirati nekim drugim propisima ili zakonima to mi nije jasno. U tom članku pretpostavljam da je došlo i do zabune, pa tako u članku 5. piše na poslove nabave koji obuhvaćaju opskrbu vodom ako naručitelj dakle, ja smatram da se ovdje radi ne o naručitelju nego o ponuditelju, vjerojatno taj pojam kod prijevoda ili ne znam čega krivo naveden, dakle ako ponuditelj se bavi jednom od djelatnostima koje su od komunalnog ili javnog značaja dakle ili opskrbe energijom ili plinom, ili vodom, onda je to u nekoj poziciji, a ne naručitelj, pretpostavljam da je tu došlo, dajte to pogledajte, samo do zamjene termina ili kod prijepisa, a da se odnosi na ponuditelja. Kod ovoga gdje je rečeno da se za ciljem daljnje prodaje ili najma, pružanje usluga ili izvođenja radova … može ugovoriti ako vrijednost nabave nije jednaka ili veća od vrijednosti za koju treba dati objavu u glasilu Europske unije, postavlja se pitanje i nedoumica koji se to radovi mogu smatrati izvršenim radi daljnje prodaje a koji ne, pretpostavljam da će se to nekim dodatnim pravilnikom urediti. Isto tako u članku 9. kada se govori o pregovaračkom postupku, pitanje moje vama jest da li će se još dodatno odrediti postupnim odredbama nekakvi postupak gdje bi se to detaljnije utvrđivalo jer bi po tome moglo doći do različitog nedopuštenog pogodovanja ako ne bude detaljno propisano što se smatra tim pregovaračkim postupkom koji je ovdje naveden kao jedna od mogućnosti. Isto tako, dopustite mi samo da se malo snađem budući da ima puno članaka, postavlja se pitanje kada treba osigurati posao nekim bankarskim ili drugim financijskim instrumentom, što se smatra pod tim drugim financijskim instrumentom. Ja mislim da je dovoljno reći odgovarajući bankarski da bi se ove riječi mogle brisati iz razloga što je taj pojam relativno preširok i omogućava izbjegavanje zakonskih odredbi koje diktiraju upravo, isključivo bi trebale diktirati da će samo službene bankarske dokumente. Isto tako kod izjava gdje bilo koji sudionik u natječaju se želi natjecati, i on daje izjave o svojoj poslovnosti i o svim onim podacima koji se traže, po meni trebalo bi inzistirati isključivo na službenim vjerodostojnim dokumentima odnosno potvrdama odgovarajućih tijela državne uprave koji ih izdaju i koji su jedini kriterij određenih sposobnosti koje se mogu provjeriti, egzaktno i dokazati a ne izjave kojima je moguće to i malo drugačije prikazati. Isto tako budite ljubazni, postavlja se pitanje, budući da smo govorili svi o liberalizaciji, i dobro je da se to radi mi smo otvoreno tržište, ali sustav vrednovanja dakle kod dokumentacije i uopće cijeli postupak bi trebalo tako napraviti da se što više objektivnih kriterija propiše za odabir ekonomski najpovoljnije ponude, jer ovdje je to ostavljeno na nekakvom nivou onoga tko raspisuje da sam procijeni koji su pokazatelji bolji a koji lošiji, a trebalo bi po meni biti objektivni kriterij za cijelu državu jednak. I ne bih više previše duljila, ja se nadam da ćete razriješiti i onu dilemu a koja danas izaziva upravo dodatne troškove i nekim našim ministarstvima jer on natječaji koji su bili u tijeku stjecajem okolnosti poznati su mi neki konkretni slučajevi, dakle gdje su bile određene žalbe, tužbe, posao je stajao, penali su tekli, kamate su obračunavane, država će ih morati platiti, dakle na šteti nije uvijek samo onaj koji se natjecao i koji je posao eventualno izgubio nego je na šteti i onaj koji je posao raspisivao pa u tom dijelu i država bi sebe trebala zaštititi, dakle onaj koji natječaj raspisuje što u slučaju kad se nakon žalbenog postupka sudskog ili bilo kojeg drugog upravnog ispostavi da je jedna od stranaka imala štetu a bila je u pravu. I ja se nadam da ćemo vrlo brzo imati na jesen već jedan novi Zakon o javnoj nabavi sa još detaljnije razrađenim ovim našim primjedbama koje bi sada mogle ići jedino u obliku amandmana. Ja te amandmane nisam davala ali se nadam dakle da će predlagač razriješiti dio dilema u svom obraćanju nakon naših istupa. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Zdravko Sočković.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre, kolegice i kolege! Danas razmatramo Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi gdje je evidentno da je Republika Hrvatska država sa vrlo kratkom tradicijom uređivanja tog područja. Ipak i za tako kratko vrijeme primjene vidljivi su učinci koji se javljaju kao posljedica uređenja sistema javnih nabava u praksi. Ovaj zakon svakako je jedan od zakona za koji vlada veliki interes šire društvene a pogotovo gospodarske javnosti onih koji su obveznici primjene propisanih postupaka kod nabave roba i usluga ili kod onih koji se javljaju kao ponuditelji navedenih roba i usluga. Posao na izradi Zakona o javnoj nabavi podijeljen je u dva dijela. U prvom dijelu su tu njegove izmjene i dopune, a u drugom dijelu to je prijedlog novog Zakona o javnoj nabavi kojeg očekujemo u proceduri do kraja godine. Svakako će se usvajanjem izmjena i dopuna zakona omogućiti pretpostavke za donošenje Vladinih uredbi koje će operacionalizirati njegove odredbe. Od novog zakona očekujemo da omogući pojačavanje transparentnosti samoga postupka javne nabave, zaštitu svih sudionika postupaka kao i njegovo pojednostavljenje. Na Odboru za gospodarstvo, razvoj i obnovu bila su različita stajališta o potrebi donošenja ovoga zakona po hitnom postupku da ili ne. Moje osobno mišljenje je da ovaj zakon treba ići u proceduru po hitnom postupku. Pojavom ovog zakona načinjen je jedan bitan odmak od dotadašnje prakse sklapanja ugovora između države i privatnog sektora. A zakonskim uređenjem toga područja pokušala se postići veća konkurentnost, omogućiti jednaki uvjeti svih ponuditelja te postići veću transparentnost poslovanja kod naručitelja. Ne smijemo zanemariti da se učinci javnih nabava istovremeno odražavaju i na druga značajna područja za funkcioniranje države ali i učvršćuje povjerenje javnosti prema radu države i sprječavanje korupcije. Svakako moramo biti objektivni pa reći da se izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi događaju u iznimno složenim okolnostima prijelaznog razdoblja ali i u vrijeme kada su ostale članice Europske zajednice u postupku prilagodbe svoga zakonodavstva u području javne nabave. Izmjene i dopune zakona odnose se na niz pojmova koji nisu bili određeni zakonom ali isto tako i mnoga trgovačka društva ubuduće neće biti obveznici primjene zakona makar u njima većinski udio u kapitalu imala država ili jedinice lokalne ili područne samouprave uz uvjet na tržištu obavljaju gospodarsku djelatnost koja nije od općeg interesa i nije posljedica posebno dodijeljenih prava koja im omogućavaju položaj koji ima znatan utjecaj na mogućnost drugih subjekata da obavljaju takvu djelatnost. Moramo uzeti u obzir i specifičnost Republike Hrvatske u odnosu na ostale zemlje Europske unije jer je Hrvatska daleko veći udio, jer u Hrvatskoj daleko veći udio državnog kapitala se nalazi u tvrtkama nego u državama Europske unije, tako da u Europsku uniju nešto više od 15% ukupnog novca troši se po ovome Zakonu o javnoj nabavi a u Hrvatskoj je taj iznos znatno veći i više od 1/3 ukupnog novca se troši putem Zakona o javnoj nabavi a time je i primjena ovoga zakona još važnija. Htio bih iskoristiti još jednu priliku pa skrenuti pažnju ne samo na domaće tvrtke sa kojima smo mi dosta rigorozni kod donošenja ovoga zakona. Htio bih reći da imamo međunarodne tendere na kojima se uglavnom zbog nesposobnosti i nekonkurentnosti naših poduzeća koje nisu u stanju čak ni konzorcijalno da ponude, da dadnu svoju ponudu za taj posao pa se događa da recimo, ja ću reći primjer, na izgradnji platforma koje natječaj raspisuje INA Ađip dobivaju posao uglavnom talijanske tvrtke koje su prema uvjetima natječaja dužne dati 50% poslova hrvatskim tvrtkama. Međutim, nakon što se više taj posao nije obavljao preko Viktora Lenca preko kojega se do tada uspjelo i do 53% udio hrvatskih tvrtki podići u gradnji platformi dogodilo se da evo sada naš udio je negdje između 10 i 12% a time se izigrava međunarodni tender kojim je raspisano ali zagarantirano da će pola posla dobiti hrvatske tvrtke. I na kraju, svakako trebamo podržati ovaj zakon, pa to ću učiniti i ja. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Miroslav Korenika.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, članovi Vlade! Moram reći da kada je ovaj zakon donošen 2001. godine velika se bitka i velika rasprava vodila o nacionalnoj povlastici. Tada su upravo zastupnici HDZ-a, ja sam si danas uzeo truda pa sam i pročitao fonogram koji je bio tada, današnja ministrica a ondašnja zastupnica gospođa Marina Matulović-Dropulić je govoreći u ime Kluba HDZ-a govorila da treba poraditi i treba ovaj zakon uvrstiti nacionalnu povlasticu. Ja koristim priliku da bih pitao predstavnika Vlade i ministra ovdje prisutnoga koji su to razlozi da nacionalna povlastica nije uvrštena u ovaj zakon? Tada se govorilo i to na velika vrata i velikim riječima o potrebi zaštite hrvatske industrije i hrvatske proizvodnje. Prema tome, razloga za uvrštenje nacionalne povlastice ima. Ili se jedno govori kada je stranka u opoziciji a nešto sasvim drugo radi kada je stranka na vlasti. Volio bih isto tako čuti obrazloženja s obzirom da je na Odbor za gospodarstvo došle su i primjedbe Hrvatske gospodarske komore, oni su dali nešto u prijedlozima amandmana, međutim tada se predstavnik Vlade odnosno Ureda za javnu nabavu zbog kratkoće vremena nije očitovao na te primjedbe. Ja bih ipak zbog javnosti i zbog toga da se o tome progovori koja rečenica rekao koje su neke od tih primjedbi koje i sam smatram važnim. Prva je stvar u članku 4. stavku 2. kada se govori da će Vlada na prijedlog ministarstava i zajedno sa Uredom za javnu nabavu napraviti popis ministarstava, pravnih tijela, pravnih osoba koje su obvezne postupati po ovom zakonu. Međutim, zanimljiva je rečenica koja kaže da državna i druga tijela kao i pravne osobe koji su obveznici primjene ovog zakona obvezni su primjenjivati ovaj zakon i u slučaju kada nisu navedeni u popisu obveznika. Želimo li mi na ovaj način napraviti ponovo da državna tijela, Ured za javnu nabavu Vlade jednostavno ne odrade svoj posao i unaprijed im dajemo zeleno svjetlo da ne odrade posao kako treba. Ja osobno smatram da ukoliko netko ili nekakva firma ili pravna osoba u većinskom državnom vlasništvu nije na popisu da se u tom slučaju izuzima, inače imamo pravnu nesigurnost i čini mi se da je došlo vrijeme kada ne smijemo odobravati da državna tijela šlampavo obavljaju svoj posao, ili da netko da ako ne obavi svoj posao za to snosi i posljedice. Druga stvar je na koju se želim osvrnuti to je članak 46. stavak 3. Svima nam je jasno i ove izmjene zakona ipak daju stanoviti po mom osobnom mišljenju ne i dovoljan napredak u postupku javne nabave jer slažem se da cijena ne može biti jedini kriterij kvalitete odnosno za dobivanje posla. Međutim, čini mi se da ovako strukturiran članak odnosno stavak 3. 46. stavka nije dovoljan i predlažem da se podzakonskim propisima, znači da se obveze Ministarstvo, odnosno ured za javnu nabavu zajedno sa Vladom da podzakonskim propisima detaljnije regulira ovo područje. Svjestan sam da se to ne može napraviti u jednom zakonu jer ukoliko se naručite i, gospodine potpredsjedniče, mislim da ipak bi trebalo malo mira više. Znači ukoliko se naručitelj hoće s nekim dogovoriti onda bez jasno preciziranih detalja oko pojedinih kriterija bojim se da ćemo se ponovno vratiti i da će ponovno biti sumnji u postupak javne nabave jer ukoliko se netko želi dogovoriti onda će si prilagoditi kriterije ukoliko oni podzakonskim propisima nisu jasnije propisane. Naravno ovdje imamo i imam primjedbu i na žalbe, to je dala i gospodarska komora. Čini mi se da bi rokovi za podnošenje prigovora odnosno žalbi na postupak javne nabave trebali ići po broju radnih dana a ne u broju dana od trenutka kada se dobije rješenje. Broj radnih dana je sasvim precizniji, bolji i kvalitetniji zbog toga što se može dogoditi da imamo bilo blagdane, bilo subotu, nedjelju kao neradne dane i tada dovodimo neke ili bilo ponuditelja, bilo često puta investitora u nepovoljni položaj što mislim da ako želimo kvalitetnije rješenje ovoga Zakona trebamo ga promijeniti. Ovo su samo neke od primjedaba, smatram da je ipak ovaj Prijedlog zakona korak naprijed. Međutim, volio bih čuti i dodatna izjašnjenja posebno vezano uz nacionalnu povlasticu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Slavko Linić.
Gospodine potpredsjedniče, ministre, kolegice i kolege. Priklanjam se onima koji cijene da je predloženi tekst zakona ono što je prihvatljivo i da je tekst zakona taj koji dorađuje, ja bih rekao, nedostatke ranijega, usklađuje nas sa europskom praksom i zaista u primjeni može dati daleko kvalitetnije efekte. Alki se isto tako moram na neki način okrenuti samo dvjema točkama koje su teško prihvatljive u ovom zakonu i kada budemo govorili da li ili osobno kada smo u dilemi da li podršku dati ili ne dati ovom Zakonu onda upravo zbog te jedne dileme ostaje pitanje da li ću ga osobno podržati. Koja je to dilema? Evidentno da je ta dilema ona koja govori o hrvatskim specifičnostima i zbog čega određene odredbe ovoga prijedloga ne bi možda bilo dobro primijeniti. Prema tome mislim da tko god govori o tržnoj ekonomiji neće osporiti prijedlog u kojem govori se da trgovačka društva i u većinskom vlasništvu Hrvatske države ako se bave konkurentskom djelatnošću, tržnom djelatnošću ne bi trebale primjenjivati odredbe ovoga zakona. Mislim da je to nešto što je u skladu i sa europskom praksom. Nešto što znači zaista kvalitetnije konkurentske odnose. Ali vratimo se na hrvatsku praksu. I tog trenutka jedna odredba koja je sasvim prihvatljiva kada se primjeni na hrvatsku praksu postaje suprotnost. A što je specifičnost hrvatske prakse? Najprije ocijenimo državna revizorska izvješća iz godine u godinu koja se odnose i na trgovačka društva i na državu. Najviše primjedbe državne revizije ima upravo na primjenu Zakona o javnoj nabavi. U isto vrijeme koje su konstatacije u mnogim primjedbama državne revizije i trgovačka društva i administracija neovisno da li je državna ili je lokana mijenja se, prihvaća sugestije iz godine u godinu, otklanja nedostatke, nažalost najsporije, najmanje upravo kod ovog problema primjene Zakona o javnoj nabavi. Što znači u primjeni i državna administracija i lokalna administracija i trgovačka društva pokazuju sklonost ka upotrebi korupciji. I to jasno vele izvješća državne revizije. Znači to je hrvatska praksa. Koja je još jedna hrvatska specifičnost u odnosu na europsku specifičnost? To je da je Hrvatska država još uvijek vlasnik iznad 50% i u … [[Govornik se ne razumije.]] društvima gdje imamo tržnu, komercijalnu djelatnost tih trgovačkih društava znači koja se ne bave samo pružanjem javnih usluga, pružanjem, ja bih rekao monopolnih djelatnosti nego nažalost i … [[Govornik se ne razumije.]] To se odnosi i na brodogradnje kada gledamo dio energetskog sektora koji se ne bavi distribucijama i naravno kada govorimo i dio o financijskom sektoru, kada govorimo o Croatia, osiguranju po osnovnoj banci odnosno poslovnoj banci i kako se zove Croatia banka. Evidentno je da smo vlasnici i daleko većeg paketa dionica nego što je to praksa u Europi. Znači moramo znati da je to hrvatska specifičnost. I zato kada Europa u biti pokušava reći da u trgovačkim društvima koje se bave monopolnim djelatnostima gdje su većinski vlasnici ili ja bih rekao pružanje javnih usluga pa se djelomično bave i komercijalnim poslovima u tom dijelu ili tržnim poslovima ne treba provoditi javnu nabavu, u Hrvatskoj je situacija sasvim druga jer nismo završili procese privatizacije. Pa je i to jedno pitanje da li onda ove odredbe koje su logične primijeniti s obzirom na hrvatske karakteristike, ja bih rekao s obzirom na hrvatske specifičnosti. I naravno evidentno je da moramo itekako ozbiljno promatrati izvješća koja govore o hrvatskom reitingu po pitanju mita i korupcije jer nije mito i korupcija samo, ja bih rekao optužba političara, nosioca izvršne parlamentarne vlasti nego je evidentno korupcija je ono što se dešava u trgovačkim društvima i da je to ono što također utjeće na ocjenu i rejting. I upravo zbog tih ja bih rekao karakteristika koje imamo u Hrvatskoj upravo iz razloga što Vlada ima program želi se boriti protiv korupcije ostaje pitanje da li treba inzistirati na onome što je za Europu sasvim prihvatljivo, što je i logički sasvim prihvatljivo. I zaista bi bilo šteta da ovaj Zakon kojemu se ne mogu naći veće primjedbe ima u sebi ja bih rekao ovu mogućnost da se gospodarskim subjektima u većinskom vlasništvu države da mogućnost da ne primjenjuju ovaj Zakon. Ovdje je rečeno da ozbiljna trgovačka društva, budimo iskreni i Croatia osiguranja i INA i Poštanska banka su zaista trgovačka društva koja bi morali imati svoje propise o javnoj nabavci, nemaju ih, ne vjerujem da će ih bitno ni donijeti. Ne vjerujem da će se ni bitno pridržavati toga, zašto? Jer kada promatramo realizaciju sadašnjeg zakona iz izvješća državne revizije vidimo da su zloupotrebe, ja bih rekao ne primjenjivanja zakona itekako prisutni kod tih trgovačkih društva. Prema tome, svjesni smo da neće se bitno promijeniti ponašanje u tim trgovačkim društvima, da će to opet utjecati na negativne ocjene o ja bih rekao bitci Vlade protiv tog zla koji se zove mito i korupcija. I zato ocjenjujući da neće biti niti doneseni a kamoli primjenjeni interni akti ali ako bi i donesu se interni akti tog trenutka procedure se bitno ne bi ni ja bih rekao promijenili. One bi opet bile dugotrajne. Opet bi to bile komisije. Poslije je samo pitanje naravno da li komisija za praćenje javne nabave bi, ne bi vjerojatno arbitrirala, ne bi bila prisutna pa bi se možda u toj zadnjoj fazi skratio neki rok, ali opet i natječaji i izbori i komisije i prvi natječaj, drugi pa onda vjerojatno ulogu komisije bi preuzeo neko nadzorno tijelo unutar kompanija. pet je to procedura koja bitno neće smanjiti rokove. Bitno neće smanjiti rokove. I to je razlog da teško da možemo reći da su oni nekonkurentni radi toga što primjenjuju Zakon o javnoj nabavi. I čak i interni akti kad bi došli opet bitno ne bi se ništa umanjili. I zato je moja sugestija i prijedlog predlagaču da zaista ovu kvalitetu zakona održi na taj način da u krajnjem slučaju primjenu možda ovoga pomakne za dvije godine. Za dvije godine vjerojatno i dio privatizacijskog ciklusa će se promijeniti. Mogu se donijeti ti interni akti pa se može opravdati da će se kroz interne akte voditi bitka protiv mita i korupcije, ali primjena trenutno ovih ja bih rekao članaka izazvat će sumnju da u biti nismo opet poduzeli potrebne mjere u borbi protiv jednog od najvećih zla u hrvatskom gospodarstvu ili ja bih rekao najvećih negativnih poruka koje šaljemo stranim investitorima a to je da nešto više, aktivnije ne radimo na tom dijelu. Pa je to na neki način upravo prijedlog da se u prijelaznim odredbama predlagač može samo u dijelu ovih odredbi možda odložiti primjenu za godinu, za dvije, možda samo za godinu pa ćemo nakon godinu dana probati ocjeniti da li se nešto bitno promjenilo i u našem rejtingu, a ja bih rekao i u donošenju internih akata? Dovoljno je spomenuti da će INA ići recimo u izgradnju i rekonstrukciju dviju rafinerija 500 do 800 milijuna dolara. To je enormni iznos koji više neće biti pod utjecajem novog Zakona. Govoriti o Croatii osiguranja koja ima preko 50% hrvatskog tržišta u osiguranju imovine. Govoriti o dvije poslovne banke i tako dalje to su ipak ja bih rekao upozorenja koja ne bi tek tako mogli propustiti. Prema tome osobno teško da ću moći dignuti ruku ukoliko ne nadjemo rješenje da se ipak ova dva, tri članka ne primjene trenutno jer će to biti negativni efekti ovog Zakona. Hvala.
Zahvaljujem. U ime predlagatelja ministar financija. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici pa evo ja bih vam se svima zahvalio na izuzetno korektnoj i nadasve dobroj raspravi jer puno je tu bilo primjedbi i raščišćavanja određenih načelnih nedoumica no s obzirom da je zastupnik Linić konkretno spomenuo neka poduzeća ja bih želio reći da ovaj Zakon će se odnositi i na INA-u i na FINA-u. Dakle INA za provođenje natječaja za rafinerije će morati ga provoditi sukladno ovom Zakonu o javnoj nabavi. Isto tako i FINA. Ovaj dio zakona se u principu neće odnositi na trgovačka društva koja su u portfelju Hrvatskog fonda za privatizaciju. Praktički sva ova društva, možemo govoriti o ovih 8 velikih društava koja nisu u portfelju Hrvatskog fonda za privatizaciju će u principu morati primjenjivati ovaj Zakon. Tako da ove nedoumice o kojima je govorila većina ... [[Govornik se ne razumije.]] zastupnika je izazvala nedoumice i kod članova Vlade. Da budemo iskreni. Jer svjesni smo činjenice prije svega ocjena naše zemlje što se tiče mita i korupcije dakle svjesni smo činjenica da jedna takva odredba koja je s jedne strane kad se gleda tržišni uvjeti poslovanja ide ka tome da ne bi trebali biti ovdje, a s druge strane i što je istaknula i većina zastupnika ovdje, gledajući specifične hrvatske primjere onda ne bi stvari ne bi trebale ići. Zato kažem čisto da pojasnim to da INA, FINA i tako dalje oni će biti obveznici provođenja Zakona o javnoj nabavi i mi ćemo do glasovanja razmotriti sve primjedbe i amandmane. Gledajući ove amandmane koje smo dobili tijekom rasprave većina tih amandmana je u principu bila možda zbog toga upravo što nije bilo jasno da li će INA i FINA i slične firme biti ovdje pa su ti amandmani i podnešeni tako, ali kažem ima tu nekakvih nomotehničkih izmjena i tako dalje pa prema tome možda je bila i moja greška u uvodnom dijelu da nisam spomenuo da INA i FINA neće biti izuzete i s ovim Zakonom, ali kažem evo hvala još jedanput svima na raspravi. Ja se nadam da ovaj Zakon o javnoj nabavi jedan korak naprijed do novog zakona jer očigledno je da i kao što je rekla većina zastupnika da je ovo jedno područje gdje moramo svi poraditi jer nalazi državne revizije nas bez obzira na ispravke iz godine u godinu ali nam upravo daju za to, a možda jednog dana napravimo politički konsenzus za imovinsku karticu pa će nam i ona pomoći da riješimo ove korupcijeske probleme. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. S ovim smo završili raspravu o ovoj točci dnevnog reda.
Idemo na glasovanje o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi. Imamo prvo Prijedlog zaključka zastupnika Zvonimira Mršića koji glasi: O Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi provedena je rasprava u prvom čitanju. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Za zaključak 32, 3 suzdržana, 64 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Idemo na glasovanje o amandmanima. Ministre Šuker izvolite. Idemo prvo na amandmane Odbora za zakonodavstvo. Amandman na članak 1.
... [[Govornik nije uključen, ne razumije se.]]
To je prihvačeno kroz ?
Kroz raspravu.
Dobro. ... [[Govornik se ne razumije.]] svi amandmani Odbora za zakonodavstvo su prihvačeni i postaju sastavni dio Zakona. Amandman, amandmani zastupnice, potpredsjednice Đurđe Adlešić, amandman 1.
Amandman 1. se ne prihvača. Nije ga moguće prihvatiti da su uvjeti i sposobnosti određeni direktivama 17. i 18. Europske zajednice i navedeni uvjeti iz amandmana je u suprotnosti sa člankom 45. stavkom e) i f) koji propisuju da uvjeti sposobnosti mogu biti plaćanje doprinosa za socijalno osiguranje i plaćanje poreza, a u skladu sa zakonskim odredbama.
Poštovana potpredsjednice izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Ja razumijem vaše argumente ali mora postojati mogučnost u zakonu u kojem se mogu osigurati radnici tvrtke koje mogu dobivati na ovakav način posao. Tražim glasovanje.
Hvala. Molim tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 2.
Vlada ne prihvača uz iste argumente kao i za amandman 1.
Amandman 2. povučen. Amandman 3.?
Vlada ne prihvača jer navedena odredba nije prihvatljiva budući da nisu prihvačene odredbe iz prethodna dva amandmana.
Povučen. Vratit ćemo se kasnije na vaš prijedlog zaključka. Amandman zastupnika Zvonimira Mršića.
Vlada ne prihvača jer smatramo da je razdoblje od 60 dana dovoljno za sve tehničke pripreme da se ovaj Zakon onda počne primjenjivati.
Mršić.
Ja mislim da nije dovoljno 60 dana dakle da se sve tvrtke koje se nalaze u vlasništvu proračuna što znači općina, gradova, županija i države prilagode da 1.10. budu spremne i sposobne natjecati se na natječajima za ono što će se nakon 1.10. događati. Mislim da zbog zaštite interesa tih ljudi i upravljačke strukture i Proračuna bi trebalo reći da do kraja ovog, do kraja ove proračunske godine im ostaviti mogučnost prilagodbe, a onda sa novim proračunom da naprosto i oni se natječu na tržištu. Tražim glasanje.
Hvala. Molim glasovanje za, u pogledu amandmana. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Imamo također amandman na članak 18. zastupnika Zvonimira Mršića.
Vlada ne prihvača jer su uvjeti i sposobnosti određeni direktivama 17., 18. i navedeni uvjeti iz amandmana nije u skladu sa člankom 45. direktive 18.
Zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa gospodine ministre. Direktive 17. i 18. su došle iz Europske unije. U Europskoj uniji je nepojmljivo da netko radi na minimalcu a da radi subotom, nedjeljom i prekovremeno i da mu poslodavac ne isplaćuje plaću. Kod nas ne da je to normalno nego je to uobičajeno. Prema tome mi tako dugo dok ne dođemo sa standardom inspekcije rada i rada na crno na nivo Europske unije mislim da je potrebno u socijalno osjetljivoj državi ugraditi da je kao kriterij sposobnosti nekog ponuditelja važno da on poštuje kriterije iz kolektivnog ugovora odnosno da ima sklopljen kolektivni ugovor, a ako ga nema da primjenjuje «granski» kolektivni ugovor grane u kojoj on posluje. Jer mi danas imamo situaciju da poreznim novcem tih ljudi koji su na minimalcu financiramo radove ili kupujemo robu od poslodavca koji njih plaća na minimalnu plaću a on ostvaruje na takav način ekstra profit. A istovremeno inspekcija rata ne reagira i ne kontrolira da li taj poslodavac uopće primjenjuje ne kolektivni ugovor, granski kolektivni ugovor nego osnovni, osnovne odredbe Zakona o radu, o prekovremenom radu, radu na crno. Radu subotom, nedjeljom i vikendom i mislim da je ovo potrebno i zbog toga tražim glasanje.
Hvala. Tko je za ovaj amanmdan? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 81 glas za, 4 suzdržana i 22 protiv donesen zakon u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Imamo dva prijedloga zaključaka. Jedan je Odbora za zakonodavstvo. Ovlašćuje se Stručna služba Hrvatskoga sabora da obavi redakciju teksta Zakona o izmjenama i dopunama prije njegove objave u "Narodnim novinama". Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 104 za i jedan suzdržan.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Dame i gospodo zastupnici, Vlada ne može prihvatiti ovaj zaključak iz jednostavnog razloga što se stajalište predlagatelja temelji na činjenicama da je Vlada već oformila radnu skupinu za izradu novog Zakona o javnoj nabavi koji će se temeljiti na novim direktivama Europske zajednice pa prema tome nema potrebe za prihvaćanjem ovakvog zaključka.
Poštovana potpredsjednica Đurđa Adlešić.
Moram priznati da mi se ovo čini duhovitim. Zapravo je ovo sjajna prilika da prihvatite ono što sam rekla i tražim glasovanje.
Tko je za ovaj prijedlog zaključka? Nije dobio potrebnu većinu.
Prelazimo na sljedeću: - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pošti, drugo čitanje, P.Z.E. broj 233. Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje Zakona, članak 155. do 157. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pomorstvo, promet i veze i Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Državni tajnik u Ministarstvu Dražen Breglec.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Uvažene zastupnice i zastupnici Hrvatskog sabora 25. veljače je provedena rasprava o Prijedlogu izmjena i dopuna Zakona o pošti. Tada je bilo zaključeno da se hitni postupak preinači i uputi u te izmjene zakona dakle da se upute u drugo, u drugo čitanje tj. u redovitu proceduru. Ja ne želim previše vremena oduzimati obrazlaganjem osnovnoj intencije Izmjena i dopuna Zakona o pošti već ću se prije svega skoncentrirati tek na razlike koje su nastale u međuvremenu i na, i referirati o prihvačenim odnosno neprihvačenim primjedbama iz prvog čitanja. Prije svega neki pojmovi koji su se u prvom čitanju pojavili kao nedovoljno dorečeni ili kao nedovoljno definirani uvedeni su i nanovo definirani u dijelu, dakle i u članku 2. gdje se definiraju pojmovi kao što je na primjer pojam univerzalna usluga koji je na novo, koji je, ima svoju novu definiciju u članku 2. Zatim smo jednu značajnu izmjenu u odnosu na prvu verziju izmjena i dopuna Zakona o pošti uvažili a to je definicija odnosno razdvajanje kurirskih i poštanksih usluga. Dakle ovom, ovim izmjenama i dopunama Zakona o pošti, konačnim prijedlogom predviđa se, posebno se tretiraju poštanski, a posebno se tretiraju i definiraju kururiske usluge. Na taj način smatramo da smo u doborm dijelu prihvatili i intenciju tada u paralelnoj raspravi upućenog u proceduru i Zakona o kurirskim uslugama. Istovremeno prihvačanjem ovog načela uvažili smo u dobrom dijelu i primjedbe saborskih zastupnika, gospodina Ferenčaka, gospodina Tadića kao i Kluba zastupnika IDS-a. Također su izvjesne razlike napravljene i u povećanju ovlasti i obveza Vijeća za poštanske usluge i to napose u obavljanju stručnog nadzora tog regulatornog tijela na području poštanskih usluga. Uvela se i mogućnost, odnosno predvidjela se mogućnost uvođenja poštanskih, odnosno nadzornika vijeća. Dakle praktički operativnog tijela regulatora na terenu. Obrazloženje unaprijed zašto poštanski inspektori nisu mogli biti kod regulatora je to što Zakon o sustavu državne uprave dozvoljava da poštanske, da inspekcijske službe obavljaju jedino državni službenici dok vijeće regulatorno tijelo nije u sustavu državne uprave i njihovi djelatnici nisu državni službenici. Zatim dopunjene su i izmijenjene kaznene odredbe i to na nekoliko mjesta. Prije svega potrebno je istaći da je prihvaćena primjedba o suspenziji odredbe koja je omogućavala inspektoru da izreče zaštitnu mjeru zabrane obavljanja djelatnosti u trajanju od tri mjeseca do dvije godine. Dakle ta odredba je brisana, suspendirana. Time su se prihvatile sugestije iz rasprave također saborskih zastupnika gospodina Korenike, Ferenčaka i Kluba zastupnika IDS-a, a isto tako predlaže se i određene promjene u izdvajanju u iznosima novčane kazne koje može izreći poštanski inspektor. Također se predlaže produljenje rokova zastare prekršajnog postupka na tri godine i provođena su još ostala neka manje važna tehnička usklađivanja. Želim unaprijed upozoriti da je i nekoliko amandmana, pet točnije amandmana Vlade s ciljem nomotehničkog usklađenja koji su vrlo benigni što ćete vidjeti iz samih amandmana, ali svi redom su isključivo iz nomotehničkog, iz razloga nomotehničkog usklađivanja. O ovom zakonu dakle zaključno mogu samo reći da očekujemo da njegovim prihvaćanjem omogući provođenje onog osnovnog načela koji definira osnovni zakon, Zakon o pošti, ali ovim izmjenama zakona zapravo namjeravamo implementirati i omogućiti instrumente kojima će se osnovni zakon provoditi. Nismo bili u mogućnosti u ova četiri mjeseca između prvog čitanja i konačnog prijedloga uvažiti one primjedbe, one sugestije koje bi i dalje omogućavale da isti posao koji se obavlja nazivamo sa dva različita imena. Upravo obrnuto intencija ovih izmjena zakona je bila točno definirati i precizirati što znači rezervirana usluga, što znači univerzalna usluga, što znači kurirska usluga kako bi na terenu se kroz te precizne definicije i kroz instrumente koje ove izmjene i dopune zakona predviđaju, moglo konačno dovesti tržište na onu razinu koju bi svi skupa željeli imati. Evo ja vam zahvaljujem na pažnji za ovaj uvodni dio i stojim na raspolaganju za sva pitanja. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Otvaram raspravu po klubovima. U ime kluba Hrvatske demokratske zajednice, uvaženi zastupnik Živko Nenadić.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. U čemu je zapravo bit ove izmjene i dopune Zakona o pošti? Radi se o zakonskom reguliranju tržišta kurirskih usluga. Poznato je da su bile dvije koncepcije ovoga rješenja. Prvo kroz poseban Zakon o kurirskim uslugama i drugo, kroz izmjene i dopune Zakona o pošti. I kako je došlo do ovoga? Zakon o pošti je stupio na snagu u studenome 2003. godine. Tim zakonom pošta je izgubila monopol sukladno direktivama Europske unije i ostavljeno joj je rezervirano područje nad poštanskim uslugama pismovnih pošiljaka do 100 grama koje je Hrvatska pošta kao javni operator imala ne samo pravo već i obvezu obavljati na cijelom području Republike Hrvatske i to pod jednakim uvjetima dok eventualno drugi javni operator ima to isto pravo ali nema tu obvezu. Kako su tim zakonom kurirske usluge definirane kao poštanske usluge, rekao bih sa dodatnom vrijednosti što znači i sa dodatnom uslugom prijevoza, vremena dostave, mogućnost praćenja pošiljke itd. a to će kaže se u zakonu, važiti do stupanja na snagu Zakona o kurirskim uslugama i kojeg se Sabor posebnim zaključkom, kojim je obvezao Vladu da u roku od šest mjeseci pusti u proceduru taj zakon. Kako to nije napravljeno Hrvatska udruga poslodavaca je inicirala, a Odbor za pomorstvo, promet i veze prihvatio i u saborsku proceduru uputio poseban prijedlog Zakona o kurirskim uslugama. U međuvremenu je i Vlada uputila u proceduru svoj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pošti evo o kojemu sada raspravljamo u drugom čitanju, i kao konačnom prijedlogu, a kojim se što je najvažnije, regulira tržište kurirskih usluga. Na žalost u međuvremenu pa i dan danas vlada usuđujem se reći, sivo tržište kurirskih usluga što je neodrživo i ne prihvatljivo za državu koja teži biti uređenom državom. Klub HDZ-a prihvaća i podržava ovu koncepciju koju je predložila Vlada što znači koncepciju da se problem kurirskih usluga riješi kroz izmjene i dopune postojećeg Zakona o pošti, a ne kroz poseban Zakon o kurirskim uslugama. Čemu dva zakona o istoj materiji? Predloženo rješenje iz poštanskih usluga izdvaja i posebno definira kurirske usluge. Propisuje način njihova obavljanja i kazne za prekršitelje. Evo zašto smo za ovu koncepciju? Zato što je to bolje i cjelovitije rješenje, teško je i nema smisla posebnim zakonom odvojiti poštanske usluge od kurirskih usluga jer su kurirske usluge zapravo poštanske usluge ali sa dodatnom uslugom. Uostalom ni jedna država članica Europske unije nema poseban Zakon o kurirskim uslugama. Sve su države to riješile kroz jedinstveni Zakon o pošti. I gotovo sve nacionalne pošte imaju monopol za pismovne pošiljke, kako-koje ali neke do 100 grama a neke do 350 grama. Kod nas je to za pošiljke do 100 grama težine što je smatramo vrlo prihvatljivo. Evo u tome jest rekao bih bit svih problema, nesporazuma, sukoba, lobiranja itd. tih 100 grama. Naime po zakonu je dovoljno vijeću za poštanske usluge prijaviti djelatnost poštanskih i/ili kurirskih usluga i dobiješ za to dozvolu, naravno uz zadovoljavanje određenih tehničkih uvjeta za rad. E sada svi bi vršili kurirske usluge u Zagrebu, Splitu i drugim urbanim sredinama gdje se to itekako isplati, a ostavlja se Hrvatskoj pošti neka obavlja tu djelatnost bez konkurencije naravno u ruralnim sredinama gdje se to nikako ne isplati. Evo je li to tržište? Smatramo da to nije. HDZ jest za liberalizaciju tržišta ali pod jednakim uvjetima, a ne da privatni operator pokriva smo isplativi teren" a da državnog operatora zakonom prisiljavamo da pokriva ili neisplativi teren. Dakako da to nije pravo tržište. I zato je potrebito kao što su to napravile zemlje Europske unije sa razvijenijim tržištem od našega. Ostaviti državnom operatoru Hrvatskoj pošti određeni monopol za pismovne pošiljke do realnih 100 grama težine, a kurirske se vrše za pošiljke preko 100 grama li naravno i neke ispod posebno. Uostalom do sada je 10 pravnih osoba temeljem postojećeg Zakona o pošti steklo uvjete za obavljanje uglavnom kurirskih usluga ali i nekih poštanskih. Velika većina njih radi sukladno postojećem zakonu o pošti, no neki debelo koriste određene nejasnoće, nedefiniranosti i loš represivni aparat, pa rade kao što sam blago rekao u tzv. sivoj zoni, i narodski rečeno nije im krivo, do kada tako. Poštovane kolegice i kolege, Klub HDZ-a podržava ovaj Konačni prijedlog izmjena i dopuna zakona o pošti i smatra da je konačno vrijeme urediti još jedno od sivih tržišta. Hvala lijepo.
U ime Kluba IDS-a uvažena zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, štovane kolegice i kolege. Klub IDS-a ne može podržati ovaj prijedlog zakona, dali smo zaključak da ovaj Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o pošti ide u treće čitanje. Ako se vratimo malo unatrag kada je bilo prvo čitanje Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama zakona o pošti, mi u Klubu IDS-a imali smo mnoge primjedbe, ali sada ću samo navesti neke i podsjetiti vas na njih a bojim se da sada ovim Zakonom u drugom čitanju rade se samo kozmetičke promjene, jer sa par malo ustupaka ostavlja se dojam da je postignuto rješenje na zadovoljstvo svih zainteresiranih strana. Odnosno da se kroz zakon ustupaju interesi i pošte i kurirskih poduzeća, zbog kojih je i nastao ovaj sav problem. NO, krenimo redom, prvo mi u IDS-u smo se zalagali a zalažemo se i sada u Republici Hrvatskoj moraju poštivati zakoni, tjeralo se tada nas zastupnike da ne poštuje vlastite zakone koje smo donijeli a Ministarstvo najblaže rečeno je bilo u tom trenutku neodgovorno. Kakvu mi poruku smo tada slali građanima Republike Hrvatske kada samo Ministarstvo ne mora poštivati zakone, niti mi zastupnici, zaključujemo isto tako da ni građani Republike Hrvatske ne moraju poštivati zakone. Zakone koje ne poštujemo samo je dokaz nesposobnosti pravne države i još jedan dokaz da pravna država ne funkcionira. DA preciziram, Zakon o pošti P.Z.E. 780. koji je izglasan još 2003. godine ima članak 14. gdje se reguliraju kurirske usluge a u članku 65. kaže se da će taj članak 14. biti na snazi dok se ne donese Zakon o kurirskim uslugama. Drugim zaključkom također se obvezuje Vlada da u roku od 60 dana izradi prijedloge zakona o kurirskim uslugama, što dobro znamo svi da to oni nisu učinili i nisu poštivali pa je Odbor za pomorstvo, promet i veze bio predlagač Zakona o kurirskim uslugama. Kada je Odbor bio predlagač jednog takvog zakona onda je Vlada brže bolje, predložila Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o pošti sa svega 14 odnosno 17 članaka, i pod oznakom P.Z.E. 233. Znači u tom trenutku bez usklađenja sa Europskom unijom što je bila obaveza po bazičnom zakonu, a ponukani time što je HUPIS koristio mogućnost naravno da se preko Odbora za pomorstvo i promet založi da se u proceduru uputi Zakon o kurirskim uslugama. Naravno sada je ovaj Zakon P.Z. ponovno dobio E. a to samo potvrđuje da se zakon u prvom čitanju radio na brzinu, stihijski i bez utemeljenih stavova. Trebalo je samo na bilo koji način zaštititi poštu i njen monopol. Isto tako nam se predlaže zakon onda a i sada koji je u koliziji sa drugim zakonima u Republici Hrvatskoj odnosno Zakona o trgovačkim društvima te nacionalnoj klasifikaciji djelatnosti. A isto tako je malo toga usklađeno sa Europskom unijom, malo se usklađivalo pa nije, pa sada je opet recimo usklađeno sa Europskom unijom. Drugo, sljedeći propusti kod … je čak i ovog drugog čitanja jest nepoštivanje Ministarstva pravosuđa, Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva te Ministarstva vanjskih poslova i Europskih integracija. Nije važno niti mišljenje agencije za tržišno natjecanje, te nacionalnog vijeća za konkurentnost. SA time se na neki način obmanjuju zastupnici da ne znaju pravo stanje stvari. A o tome kako je materijal došao na gospodarsko-socijalno vijeće o tome neću niti govoriti. Treće, upozoravamo da je 1. veljače 2005. godine stupio na snagu Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju te da moramo se pridržavati potpisanog, odnosno da nakon tog datuma ne možemo više donositi zakone koji su restriktivniji i diskriminirajući u odnosu na one prijašnje, članak 56. i 57. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Četvrto, u prvom čitanju bilo je govora o poslovanju Hrvatske pošte, o toj temi dalo bi se i sada puno govoriti jer je sigurno dsa se teško prilagoditi onima koji su "zaštićeni kao lički medvjedi" a sada ih se tjera na tržišne uvjete mogu vam samo navesti primjer koliko košta poštanska marka u nama susjednoj Sloveniji 1 kunu i 40, a u Hrvatskoj najjeftinija je 2 kune i 30. A o tome da Hrvatske pošte uzimaju isto tako najveće provizije na plaćanje računa i drugih novčanih transakcija. Osim ovog financijskog dijela znakovito je pogodovanje isto tako HP Expressu koje je također kurirska tvrtka, odnosno kćer tvrtka Hrvatske pošte, i koji posluju pod njihovom zaštitom i sa njihovim materijalnim sredstvima. Znači u jednom trenutku imate poštansko vozilo i kurirsko vozilo u istom trenutku i onaj koji vozi taj kombi u jednom trenutku je poštar a u drugom trenutku je kurir. Tako da ima tu jako puno nelogičnosti koje treba razriješiti. Čulo se ovdje malo prije da se štiti monopol radi to da jer da Hrvatska pošta mora raznositi poštu po cijeloj Republici Hrvatskoj i po otocima i gdje nije isplativo, a ja ću vam reći da na takva područja otpada svega 5% teritorija. A koliko sam vidjela neke druge kurirske firme su otvorili po otocima svoja predstavništva. Da li je slučajno ili ne ali ako idemo gledati strukturu uprave pošte ne znam da li je slučajno ali HP je u rukama HSLS-a, isto tako naš državni tajnik je iz iste te stranke i bojim se da sav ovaj zakon ide za ove 4 ruke koje se dižu ovdje u Saboru. Zato mi u IDS-u ne možemo prihvatiti ovakva rigidna zakonska rješenja sa kojima se zatire tržišna utakmica, a ovo je očiti primjer da se ovo radi kako bi se nekome moglo omogućiti monopolističku tvrtku prodati naravno sa vrlo pozitivnom bilancom. U zakonu se ne želi precizno definirati što je to poslovna dokumentacija. Želi se pojavno ostaviti nerazriješenih odredbi koje bi se mogle tumačiti na razne načine i za koje u konačnici nitko ne bi odgovarao. Važno je naglasiti da za razliku od nas Europa ima definirano pa tako se kaže u direktivi Europske unije da usluge prometa poslovne dokumentacije ne mogu biti rezervirane. Što je važno reći kod definiranja poštanske i kurirske usluge i u čemu se te dvije usluge uopće razlikuje? To je bio prijepor i u prvom čitanju, a vidimo da u drugom isto tako nije razriješeno. Znači, usluge se razlikuju po težini, po sadržaju i po načinu prikupljanja i distribucije. Poštanska usluga rezervirana je do 100 grama. Ja se slažem da pošta može imati monopol na to ali na individualne pošiljke, razglednice, dopisnice isključivo univerzalna je usluga. Poštanska usluga po direktivi Europske unije smatra se uslugom prijema, prijenosa i uručenja pismovnih pošiljaka i paketa dok je za razliku od toga kurirska usluga se smatra uslugom prikupljanja, prijenosa i uručenja pismovnih pošiljaka i paketa. Iz svega ovoga vidi se da ključna razlika nije samo u težini pa da se mi sporimo da li je to 50 grama ili 100 grama nego je razlika u tome na koji način se pošiljka preuzima. Kod poštanske usluge je to da vi sami morate otići u poštu i predati pismo ili kupiti poštansku markicu i ubaciti pismo u sandučić. Za razliku od pošte kuriri nemaju svoje marke, nemaju sandučiće ni poštanske urede već moraju otići, prikupiti na adresu onoga koji šalje. Iako je ovaj Visoki dom zadužio Vladu svojim zaključkom da se zakoni i zainteresirane strane pokušaju nagoditi i doći do zajedničkog rješenja do čega naravno nije došlo jer je ministarstvo nezainteresirano za sudbinu preko 3 tisuće djelatnika u poduzećima koja se bave kurirskim uslugama. Gospodin državni tajnik je na našem Odboru za pomorstvo, promet i veze rekao da je dva puta razgovarao sa predstavnikom kurirskih usluga. To samo pokazuje ozbiljnost u pristupu izrade jednog zakona. Ja sam u najmanju ruku očekivala da će se formirati nekakva radna skupina koja će pokušati približiti suprotstavljene strane. Međutim, do toga naravno nije došlo. Na kraju, kada si je pošta namjestila sve pogodnosti uz pomoć resornog ministarstva to nije dovoljno već i ministarstvo mora imati svoju inspekciju. Istina je da oni sad ne mogu više zatvoriti poduzeće ali čak zadiru u neke stavke prekršajnog zakona. Znači, usprkos svim inicijativama kao i zakonskim odredbama postojećeg Zakona o pošti predlagatelj je samovoljno uputio konačni prijedlog zakona grubo ignorirajući transparentnu raspravu bez obzira na inicijative i domaćih i inozemnih institucija. Bez obzira na takvo predlaganje zakona isključivo podobnog ostvarenju interesa samo jednog sudionika tj. Hrvatske pošte predlagatelj se oglušio na primjedbe Vladinih ministarstava koje ja imam i mogu vam ih dati od Ministarstva vanjskih poslova, gospodarstva i Ministarstva pravosuđa. Bez obzira na primjedbe tih Vladinih tijela predlagatelj upućuje neupitno restriktivniji zakon pri tom ignorirajući sporazum kojeg sam prije navela. Takvo netransparentno mijenjanje zakona bez uključivanja zainteresiranih strana kao i stručnjaka u tom području dovodi do zaključka da Vlada mijenja zakon samo radi interesa poduzeća u njezinom vlasništvu a nikako radi usklađenja sa Europskom unijom. Definicijom kurirskih usluga kao uslugama izravnog prijenosa pošiljaka koje nadzire poštanski inspektor resornog ministarstva ujedno i predlagatelja dovodi se u pitanje ustavna prava poduzetničkih sloboda kao opredjeljenje Republike Hrvatske o uvjetima slobodnog tržišta. Za kraj, što se može reći? Iz svega ovoga proizlazi gospodine državni tajniče da vi samo potvrđujete da od dobre i efikasne državne administracije nema ništa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSS-a poštovani zastupnik Luka Roić. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege! Prvo čitanje ovog prijedloga zakona i rasprava od prije nekoliko mjeseci izazvala je pravu buru u ovoj dvorani. A podsjetit ću vas i još više izvan nje za razliku od ove današnje. Zašto je tomu tako ne znam. Sindikati šute, nema ih na ulicama ni ispred Hrvatskoga sabora. Možda je to posljedica zakona koji smo prekjučer ili preksinoć donijeli. Ne znam. Novine i ostali mediji također šute što navodi na zaključak da su svi zadovoljni. Glavna zamjerka Zakonu o izmjenama i dopunama Zakona je monopolna uloga Hrvatskih pošta. Vlada tvrdi kako se rukovodila europskim zakonodavstvom po kojemu Hrvatska pošta kao javni operator po zakonu imaju obvezu obavljati određenu razinu poštanskih usluga na cijelom teritoriju Hrvatske države. I zato u Hrvatskoj postoji rezervirano područje poštanskih usluga koje može obavljati samo javni operator a to je dostava pošiljaka do 100 grama. Ja se sjećam a i podsjetit ću vas rasprave u prvom čitanju o ovom prijedlogu zakona koji je izazvao veliki interes prije svega medija. Navest ću samo neke naslove iz dnevnog tiska koji su se tada pojavljivali. Citiram, Vlada ne uništava kurire nego provodi zakon, stajalo je u Jutarnjem listu. A u listu Dnevnik objavljen je tekst pod naslovom U ime ministarstva City express potkopava poštanski sustav, dok u Slobodnoj Dalmaciji to naslovljuju Rat za poštanske usluge do 100 grama. Pred ulazom u Hrvatski sabor tada sindikati kurirskih i dostavnih službi dijele letke ovakvog sadržaja, kuriri i dostavljači u Hrvatskoj su ugrožena vrsta. Citiram dalje, zar su naša mjesta manje važna. Uz njih stoje aktivisti Hrvatskih sindikata pošte i dijele svoje letke kojim traže uređenje tržišta poštanskih usluga po uzoru na zemlje Europske unije. Poštanski djelatnici izjavljuju, citiram, zbog nelojalne konkurencije na kurirskom tržištu gubimo od 50 do 60 milijuna kuna. Iz kurirske službe iz City expressa odgovaraju Hrvatske pošte u sprezi sa nadležnim ministarstvom žele uništiti City express. Iz svega ovoga vidljivo je da su suprotstavljene strane imali suprotne stavove o ovim izmjenama zakona. I u tome možda vidim glavni nedostatak ovog prijedloga zakona jer mi se čini da onaj zaključak koji smo imali nije ispoštovan, da se zainteresirane strane sjednu za isti stol i da urede svoje odnose na najbolji mogući način. Bit spora je vrlo jednostavan, govore nam u ministarstvu. Obavljanje poštanskih usluga isplativo je u urbanim sredinama a stvara gubitke u ruralnim i u udaljenim i slabo naseljenim mjestima. Hrvatske pošte kao javni operator po zakonu imaju obvezu obavljati određenu razinu poštanskih usluga na cijelom teritoriju Republike Hrvatske. Zbog toga u Hrvatskoj kao i u ostalom u Europi postoje tzv. rezervirano područje poštanskih usluga koje može obavljati samo javni operater a to su dostave pošiljke mase do 100 grama. Zato Ministarstvo smatra da City express krši zakon raznoseći poštu ali samo u većim gradovima gdje je taj posao isplativ . To po njihovom mišljenju potkopava poštanski sustav a kao posljedicu može imati zatvaranje manjih i nerentabilnih poštanskih ureda u manjim sredinama ili pokrivanje gubitaka Hrvatske pošte iz državnog proračuna. Dalje iz Ministarstva tvrde da Izmjene i dopune Zakona o pošti ne sadrže niti jedan restriktivniji članak u odnosu na postojeći zakon. Dapače u Ministarstvu tvrde da smanjenje opsega univerzalnih usluga zakon postaje još liberalniji dok s druge strane u City expressu tvrde što je također došlo da Hrvatski sabor pri usvajanju aktualnog Zakona o pošti obavezao Vladu na donošenje Zakona o kurirskim uslugama u roku od 60 dana ali Vlada to nije ispoštivala čime i dalje potvrđuje marginaliziranje i ignoriranje uloge Hrvatskoga sabora. U ovom ratu argumenata za i protiv na kvalifikaciju kako je riječ o tvrtci koja je jedina od kurirskih tvrtki u Hrvatskoj krši zakon i protiv koje je zbog toga podneseno nekoliko prekršajnih prijava i kako je jedina koja se buni protiv zakona u City expressu odgovaraju kako se oni ne bave raznošenjem pošte već prijenosom poslovne dokumentacije a svoje usluge obavljaju na zahtjev naručitelja na teritoriju cijene Hrvatske. Od 150 tisuća isporuka koje obavlja Citiy express niti jedna nije bila pisana rukom i individualna poruka u ovitku, ni razglednica ni pismovna pošiljka sa markom a uporno se pokušava pokazati kako Citiy express vrši dostavu i takvih pošiljaka. U City expressu navode kako su nekoliko puta nadzirani od gospodarske inspekcije državnog inspektorata koji je jedini nadležan za njegovo poslovanje ali nikada nije nađena niti jedna nepravilnost ni dokaz o kršenju bilo koje zakonske odredbe. Kao najveća hrvatska … [[Govornik se ne razumije.]] tvrtka za dostavu žele upozoriti na to kako su Izmjene i dopune Zakona o pošti pokušaj širenja monopola Hrvatske pošte i onemogućavanje daljnjeg rada kurirskih i dostavnih službi. Naime, zbog nedovoljnih preciznih odredbi dosadašnjih zakona nije bilo jasno imaju li pravo privatna kurirska poduzeća poslovati sa pošiljkom ispod 100 grama u slučajevima kada na njih ne ide poštanska marka. Privatna kurirska poduzeća koristila su tu nepreciznost, u stanju su ponuditi gotovo u pola niže cijene od Hrvatskih pošta jer su koncentrirani samo na veće gradove. U Hrvatskoj pošti takav način poslovanja nazivaju nelojalnom konkurencijom, do se u City expressu pozivaju na pravo na konkurenciju i demonopolizaciju poštanskih usluga. Kako se predloženim izmjenama i dopunama Zakona o pošti narušavaju preuzete obveze Republike Hrvatske u kontekstu ulaska u Europsku uniju jer se stupanjem na snagu Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju Hrvatska obveza da neće uvoditi restriktivnije mjere na tržištu od već postojećih što predloženim izmjenama i dopunama zakona ne baš svjedoči u potpunosti. Zbog svega ovoga mi u Hrvatskoj seljačkoj stranci predložiti ćemo da se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pošti promijeni u dijelu rezerviranih pošiljki na 50 grama zbog toga što i tako je obveza da se 2006. to regulira na takav način, a ukoliko ne da se primjena ovoga zakona odgodi od 1. 1. 2006. godine. Mi u Klubu HSS-a smo za daljnju liberalizaciju na tržištu poštanskog prometa, tko je bolji, uspješniji i jeftiniji neka opstane na tržištu. U ovom poslu ne bi trebalo biti povlaštenih i zato neka njihov rad bude jedino mjerilo njihove učinkovitosti. I to je stav HSS-a, mi ćemo ga podržati ukoliko ocjenimo da ovaj Prijedlog zakona upravo na taj način regulira ovu materiju. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici sada bi za čas prekinuli sa ovom raspravom i predložio bih dopunu dnevnog reda ove sjednice Nastavljamo sa raspravom o izmjenama i dopunama Zakona o pošti i dvije obavijesti. Predsjednik Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo sazvao je sjednicu odbora za danas u 18,00 sati u dvorani "Ivan Kukuljević" sa dnevnim redom ovih zakona koje smo uvrstili u dnevni red. I predsjednik Odbora za zakonodavstvo, sa istim dnevnim redom sazvao je sjednicu odbora isto danas u 18,00 sati u dvorani "Josipa bana Jelačića". Nastavljamo sa raspravom o Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pošti. U ime kluba SDP-a, poštovani zastupnik Miroslav Korenika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče.
Treba nekome propisati aparat slušni? Je li neki ne čuju uistinu tamo? Vrijeme se stopira gospodine predsjedniče Kluba HDZ-a, vrijeme se ne može zaustaviti, osim u ovome slučaju. Kolega izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče. Moram reći da mi u klubu SDP-a smatramo da ovaj Zakon ipak mira radi u kući treba poslati na treće čitanje kako bi se još uskladili prijeporni momenti u ovome zakonu. Ja ću vas podsjetiti poštovani kolega da kada je taj zakon donošen koncem 2003. godine da je tada i to ukazuje na našu principijelnost u ovim klupama da jedno radimo i pričamo kada smo u opoziciji, drugo pričamo i radimo kada smo na vlasti. Tada je u raspravu u donošenju ovog Zakona najveći prijepor bilo definiranje kurirskih usluga i upravo zbog toga su i Klubovi HDZ-a i HSLS-a govorili da treba zaštititi ustavno pravo gospodarskih subjekata, odnosno da članak 49. Ustava kaže citiram " ne može se zakonom o jednoj vrsti usluga definirati i ograničiti druga vrsta usluga" i tada smo se zalagali za liberalizaciju tržišta poštanskih usluga u Republici Hrvatskoj. Samo da vas podsjetim, negdje početkom 2000. godine Hrvatska je pristupila i potpisala, pristupila je Marakeškom sporazumu i potpisala je ugovor sa Svjetskom trgovinskom organizacijom kada smo definirali da ćemo u potpunosti liberalizirati kurirske usluge. Moram priznati da je ovaj tekst zakona koji dolazi u drugo čitanje ipak kvalitetniji od teksta zakona koji smo imali u prvom čitanju i koji smo tada poslali na popravak odnosno na drugo čitanje. Moram reći da ovoga trenutka glavni prijepor u ovome Zakonu možemo govoriti s obzirom da govorim u ime Kluba, to je definiranje kurirskih usluga i ja ću odmah moliti da možda u svom nastupu gospodin državni tajnik kaže ono što bi moglo biti prijepor i što može izazvati kod trgovačkih društava koje se bave kurirskim uslugama što je to izravni prijenos poštanske pošiljke. U tumačenjima koja se ovih dana čuju u našim saborskim klupama, saborskim kuloarima govori se po mom dubokom uvjerenju jednom nakaradnom razmišljanju da je izravni prijenos od trenutka kada određeni kurir preuzme pošiljku da taj isti kurir bi neprekidno trebao putovati i isporučiti tu istu pošiljku. Meni se čini da ipak treba voditi brigu i računa o tome da kurirska usluga pod naravno financijski drugačijim uvjetima osigurava naravno uslugu sa dodanom vrijednošću da je to usluga koja osigurava brži prijenos određenih pošiljaka ali isto tako veću sigurnost da se onaj koji dostavlja tu pošiljku ali i naručitelj u svakom trenutku mogu znati gdje je ta pošiljka i može se na drugi način urediti manipulacija takve pošiljke. To je prvi prijepor koji može biti u donošenju ovoga Zakona. Druga stvar koju smatramo u Klubu SDP-a prijeporom to je mogućnost inspektorskog nadzora, čini mi se da je manje kvalitetno rješenje da poštanski inspektor vrši nadzor i nad kurirskim službama. MI smatramo da bi nadzor nad kurirskim službama trebao vršiti državni inspektorat kao što je to ovoga časa. Treći prijepor koji može biti to je onaj članak koji ide pod kaznenim odredbama to je što je to protupravno stečena dobit i može li se protupravno stečena dobit oduzeti rješenjem. Ja ovdje imam i mišljenje koje je u kreiranju ovoga Zakona dostavilo i Ministarstvo pravosuđa znači ono koje je unutar Vlade Republike Hrvatske gdje ministrica Vesna Škare-Ožbolt tvrdi, ujedno navodimo da je u važećem članku 59. stavku 3. zakona o pošti propuštena mogućnost izricanja zaštitne mjere oduzimanja imovinske koristi ostvarene prekršajem što bi trebalo ispraviti jer oduzimanje imovinske koristi nije zaštitna mjera po zakonu o prekršajima. Čini mi se da ako je kolizija i ako to Ministarstvo tvrdi da bi o tome itekako trebalo povesti računa. Isto tako, čini mi se što jedan dio kolega ne razlikuje kada je počela rasprava u ime klubova a to je koja je razlika između usluga koje pružaju Hrvatske pošte kao javni operator i kurirske usluge, kurirska poduzeća, odnosno kurirske tvrtke, moramo reći da ove Hrvatske pošte koje ovoga časa su jedini operator a liberalizacijom usluga moći će biti više operatora koji će pružati građanima Hrvatske poštanske usluge, poštanske znači Hrvatske pošte između ostaloga daju mogućnost, znači pružaju univerzalne poštanske usluge, one su skup poštanskih usluga određene kvalitete koje su uz pristupačnu cijenu dostupne uz kupovinu markice ili uz predaju bilo u poštanski sandučić, bilo u poštanski ured na cijelom području Republike Hrvatske. Upravo zbog toga Hrvatske pošte imaju mogućnost u slučaju da ostvare gubitak, dobivanje subvencije iz državnog proračuna. Druga stvar su i isto tako one imaju rezervirane poštanske usluge koje može pružati jedino javni operator. Kurirske usluge pak to su usluge sa dodanom vrijednosti, ovdje imamo cijeli jedan članak koji definira što su to kurirske usluge međutim, ono što je izuzetno važno znači da se one tijekom određenog tehnološkog slijeda od trenutka prijema, odnosno prikupa jer moramo znati da kurirskim uslugama, one se prikupljaju na poštanskoj adresi pošiljatelja po posebnoj tarifi, i naravno one su uvijek sigurnije, brže i u svakom trenutku kurir mora znati po želji naručitelja što će napraviti s takvom pošiljkom. Moram reći, kao što sam napomenuo znači da je ovaj Zakon koji je došao u drugo čitanje ipak nešto kvalitetniji, međutim, s obzirom da su prijepori vezani uz mogućnost da kuriri dođu u nepovoljniji položaje nego što su to bili u proteklih 10-tak godina koliko oni rade na Hrvatskom području, moramo napomenuti da se priča ili govori da postoji nered na tržištu kurirskih usluga je li tome tako. Činjenica da je Vlada, Ministarstvo koje se bavilo i poštom ili Hrvatskim poštama i poštanskim uslugama, ali i kurirskim uslugama propustilo u prošlih 10 godina definirati što su to kurirske usluge, Zakonom o trgovačkim društvima mi smo dopustili i takve firme, takva poduzeća djeluju i rade na Hrvatskim prostorima, vjerojatno jednim dijelom nije bilo sve pokriveno zakonskom regulativom ali to nije krivnja onih koji su otvorili firme, nego je to krivnja nas kao države, državnog inspektorata ukoliko je našao da nešto u radu tih službi, odnosno kurirskih trgovačkih društava nije u redu. Upravo zbog toga, mislim da bismo trebali voditi brigu, odnosno dopisu nacionalnog vijeća za konkurentnost koji je Hrvatskoj udruzi poslodavaca dostavilo dopis gdje se zalaže da se provede šira i sveobuhvatna rasprava kako bi se došlo do kvalitetnijeg i boljeg Zakona o pošti, kada već nismo ispunili obvezu koju je Hrvatski sabor 2003. godine dao i zadao hrvatskoj Vladi da se predloži Hrvatskom saboru poseban Zakon o kurirskim uslugama. Na žalost ni ova Vlada još uvijek smatra das ne treba donesti zakon o kurirskim službama nego da se sve može definirati zakonom o poštama. Ako je to već tako zašto se nije ispoštovao i zaključak kojeg smo imali prilikom donošenja u veljači ove godine odnosno prvog čitanja ovog zakona zašto se nije ispoštovao zaključak ovoga Visokoga doma i zašto nisu svi zainteresirani sjeli za jedan stol, raspravili i došli sa najboljim i najkvalitetnijim mogućim rješenjem koje će pomoći da izađemo iz ove zavrzlame. Upravo to i jest razlog zašto SDP predlaže da se o ovom zakonu provede treće čitanje. Što je razlog da predlažemo treće čitanje? Na jednoj strani je još uvijek prijepor oko definiranja kurirskih usluga s jedne strane. Na drugoj strani svjesni smo da Hrvatske pošte još uvijek nisu krenule punim plućima, punom snagom u restrukturiranje. Ako znamo broj ljudi koji radi u Hrvatskim poštama, čini mi se oko 10 tisuća ali nemojmo zaboraviti niti da u kurirskim tvrtkama radi oko 3 tisuće ljudi. Sigurno da nikome u ovome Visokome domu nije cilj da bilo tko od ovih ljudi ostane bez posla. Upravo zbog toga predlažemo da prelaskom i idući u treće čitanje ovog zakona pokušamo ako je to ikako može, a osobno smatram da jest bez ovih fraza je li netko iz HSLS-a, SDP-a ili HDZ-a doći do rješenja koje će biti na korist svih zainteresiranih. Kada kažem na korist svih zainteresiranih sasvim sigurno ako imamo jeftinije na jednoj strani poštanske usluge, na drugoj strani kurirske usluge i to može biti nauštrb da naše gospodarstvo bude konkurentnije. Procjenjuje se da otprilike kompletan set poštanskih i kurirskih usluga je oko 3 milijarde kuna godišnje. Sigurno da na takvom tržištu ima prostora za sve. Zalažemo se znači da bude red, da se poštuje zakon ali ne na način da donošenjem jednog restriktivnijeg zakona idemo na uštrb i zatvaranja radnih mjesta u bilo kojem dijelu, bilo Hrvatskih pošta bilo kurirskih tvrtki. Ono što je još zanimljivo u prijedlogu ovoga zakona to je da kada govorimo o kurirskim uslugama definiranja kao što sam već znači rekao često puta se u prijedlogu ovog zakona, možda griješim ali čini mi se brkaju poštanske usluge jer znamo da već od 1. siječnja sljedeće godine dolazi do daljnje liberalizacije tržišta unutar Hrvatskih pošta kada pismene, znači pismovne pošiljke se štite samo do 50 grama. Ja bih volio čuti ovdje od državnoga tajnika jer mislim da je to zanimljivo za sve nas u kojoj fazi je i restrukturiranje Hrvatskih pošta. Na koji način se ono može i mora do kraja izvesti jer čini mi se i kada se ide u donošenje ovakvih zakona da bi ipak trebalo reći i kakav je to segment cijelog tržišta u Hrvatskoj. Naravna stvar da Hrvatske pošte kao javni i zasad jedini operator imaju obvezu imati svoje urede i na udaljenim otocima i u malim mjestima gdje sasvim sigurno njihov rad nije do kraja profitabilan. Međutim, Hrvatske pošte imaju jedan veliki resurs da u njihovim uredima kojih ima izuzetno puno u Hrvatskoj znamo da je manji broj takvih poštanskih ureda profitabilan, međutim oni su na neki način, ti poštanski uredi su u jednom dobrom dijelu posebno seoskih sredina izlaz u svijet. Tamo postoji šalteri Hrvatske poštanske banke. Prema tome, nema razloga da uz naravno pomoć države u ovom dijelu univerzalnih poštanskih usluga Hrvatske pošte ne rade kvalitetnije i bolje. Naravna stvar da i do sada su se Hrvatske pošte borile i to treba pohvaliti i naglasiti da su, imamo usluge HP expressa, prema tome očito da i Hrvatske pošte su shvatile da su kurirske usluge i taj kolač, taj segment hrvatskoga tržišta izuzetno značajne, važne, profitabilne. Prema tome, ovoga časa i Hrvatske pošte ako već govorimo ili ako želimo reći da kurirske tvrtke rade nezakonito sasvim sigurno da u tom slučaju i Hrvatske pošte putem svog HP expressa rade nezakonito, pogotovo stoga, ovdje je već u raspravama i naglašeno da se događa da Hrvatske pošte i ove univerzalne pošiljke, znači one usluge za koje jesu javni operator često puta koriste ista vozila, isto osoblje da rade i uslugu HP expressa. Upravo zbog toga i na kraju ovaj prijedlog zakona jest iskorak u odnosu na prvo čitanje. Međutim, to nije dovoljan korak i upravo zbog toga, zbog očuvanja radnih mjesta kako u Hrvatskim poštama tako i u tvrtkama koje se bave kurirskim uslugama predlažemo da se ide u treće čitanje, da se ispoštuje zaključak koji smo imali nakon prvog čitanja ovoga zakona, da sjednu svi zainteresirani Hrvatska udruga poslodavaca, Hrvatska gospodarska komora, Hrvatske pošte, sindikati pa i naravno predstavnici ministarstva da se dogovore i da u trećem čitanju donesemo zakon koji će biti puno kvalitetniji, ne restriktivan nego koji će omogućiti na jednoj strani da imamo moderan, kvalitetan, liberalan Zakon o poštama ali isto tako da ne uništimo niti jedno radno mjesto u Republici Hrvatskoj. I na kraju krajeva, da kao produkt svega toga budu jeftinije kako poštanske tako i kurirske usluge. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Prelazimo na raspravu pojedinačnu. Prva je gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite!
Hvala, poštovani gospodine predsjedniče. Mislim da ovaj zakon odnosno ovaj konačni prijedlog ponovo je na tragu kritizirane već i izražene u javnosti tvrdnje da se ovim u biti učvršćuje državni monopol. I vidjeli smo ondje ali i jasno je zbog čega se negdje pošto poto inzistira na državnom monopolu a recimo konkretno kod Jadrolinije bez ikakvih skrupula i ogradama riješili smo se tog monopola, pa evo konkretno o čemu su naši mediji i pisali da li koncesije čak tvrtkama koje ni iz daleka u konkretnim slučajevima ne mogu konkurirati državnoj tvrtci Jadroliniji. Prema tome, ovdje se postavlja pitanje. Da je netko tko je vlasnik kurirskih službi slučajno bio na izborima, ja bi preporučila svima njima da se jave na slijedećim izborima, i onda neće biti problema što se tiče monopola pogotovo ako negdje budu u prevazi da bi vladajući ostali ili dobili vlast u određenoj lokalnoj samoupravi jer to imamo na djelu. Dakle, dva aršina ima država. Ovdje je nije, tamo je za Jadroliniju nije bilo briga ali ovdje poštu grčevito brani i to nemamo ništa protiv čak da, u konkretnom slučaju ću samo što se tiče jednog segmenta osvrnuti, nešto što izaziva opće ja bi rekla zgražanje i konkretne struke kada se radi o dostavi, poštanskoj dostavi koju pošta uporno ne želi vršiti iako je obvezna po Zakonu o parničnom postupku, počesto i po Zakonu o upravnom postupku a da ne govorimo i o Zakonu o kaznenom postupku. Jedna petina proračuna Ministarstva pravosuđa odlazi na nedostavljene pošiljke koje provodi pošta. Po deset i dvanaest preporučenih pošiljki u konkretnom slučaju iako stranke govore da se osoba nalazi na određenoj adresi. I postavlja se uporno pitanje i uporno odbijanje pošte da za nju ne vrijedi samo Zakon o pošti nego da za nju vrijede propisi koji vrijede za sve građane a to su odredbe o dostavi Zakona o kaznenom postupku, Zakona o upravnom postupku, Zakona o parničnom postupku i svih postupaka koji reguliraju dakle dostavu u Republici Hrvatskoj. I to je lex specialis a u svakom slučaju zakon višeg ranga kojeg se ima povinuti i pošta. Kurirske službe se ponašaju i provode ali pošta počesto ne. I to onda blokira, vidite kako je to povezano, da država državi čini štetu. Njezino poduzeće čini trećoj grani vlasti a i vlasti u cjelini ogromnu štetu jer neće da provede reda u dostavama. I što onda može sud kada ima neuručenu pošiljku nego odgoditi raspravu. Ali to javnost više jednostavno ne prihvaća, ne prihvaćaju stranke, ne prihvaćaju susjedi koji vide da je susjed bio kod kuće a da mu pošiljka nije uručena. Dakle tu ima i različitih malverzacija. Ja ne bih htjela ovdje povrijediti sve jer većina ipak radi svoj posao ali jedan dio čini štetu pošti, čini štetu državi. Mogu čak reći da od kada je konkurencija i od kada kurirske službe također obavljaju i tu vrstu dostave da se i stanje poboljšalo ali opet ne u dovoljnoj mjeri i sada ćemo ponovno vratiti stanje ono prvobitno što će ponovno izazvati onda da se ponovno pošta ponaša u ovim dostavama naročito kada su ove dostave u pitanju kako god hoće monopolistički jer nitko drugi ne može takvu dostavu izvršiti. Ali upozoravam i to. Čak i kada bi i prošao ovakav Zakon da jednostavno Zakon o pošti ne može suspendirati odredbe Zakona o kaznenom postupku i Zakona o paričnom postupku koji ne dozvoljava u ovim slučajevima monopol pošte. Eto, toliko i hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospodin Nenad Stazić. Nema ga. Gubi pravo rasprave. Gospodin Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa. Ovo je zapravo, moglo bi se reći predložak hrvatske privatizacije upravo način kako se u Hrvatskoj događa privatizacija. Sukob, ma koga sukob u ovoj djelatnosti. Vlada je vlasnik pošte, dakle, država, društvo i nije učinila ništa da se pošta osposobi za tržišnu utakmicu ili je malo učinila da bi pošta mogla biti konkurentna na tržištu ili je nedovoljno učinila da je ne bi konkurencija popapala. I onda sada mi moramo tražiti solomunska rješenja kako bi vuk bio sit i ovce na broju a to nije moguće. Razvoj tržišta ili ne u poštanskim i kurirskim uslugama je lažna dilema mi u tržište moramo ići. Mi u tržište moramo ići napravo jer je tržište sustav koji mi razvijamo na svim područjima. Ali kada područje nije uređeno onda caruje tko je jači i moćniji. Onda i neodgovornost caruje. Zbog toga svi pokušaji da se osnuju vijeća za nadzor ili da se pokuša sa inspekcijama neće uspjeti i neće dati rezultate dok se u pošti ne uvede stalno dežurstvo i reorganizacija pošte da može konkurirati na tržištu. Da bude racionalna, da bude odgovorna. Onoliko koliko ja znam kao građanin poštu treba modernizirati, osigurati joj da bude sposobna za konkurenciju, vrlo precizno definirati područje za koje je zadužena kao državna ustanova, državna firma a ostalo što je na tržištu također omogućiti da i pošta djeluje na tržištu. Pa ona već i djeluje ima kako se zove City express, HP ili ne znam ni ja kako se već zove, dakle, ona ima kurirsku dostavu. Prema tome ni ovaj Zakon teško da je moguće na temelju neke, nekih preciznih podataka koji govore u kojoj poziciji je pošta, gdje zaostaje, niti koliki je promet u pošti kao poduzeću državnom, koliki promet se obavlja sa kurirskim službama, koliki je prihod i kakva je konkurencija, niti znamo kakva je situacija sa kurirskim službama šta one rade, koliko obavljaju i koliko pokrivaju terena i koliko pokrivaju tog područja te djelatnosti. Pa onda bismo mogli govoriti kome treba sada omogućiti da Zakon bude pravedan prema svima. Pa navoditi, navoditi primjere ne bih htio, naravno da ih i ja imam, jer mogu zavesti i mene i druge, ali ja zaista mislim da ovo nije sposobno da se sudi mačem nego analizom pa bi bilo dobro da se dođe do trećeg čitanja gdje bismo mi imali zaista kvalitetne podatke o broju zaposlenih, dostavljenih pošiljaka, strukturi pošiljaka, šta radi HP express, kakva je konkurencija, koliko se pošiljaka vraća, koliko je pokriveno … [[Govornik se ne razumije.]] jednima, drugima, a onda bismo mogli kao Sabor izvršiti svoju funkciju i tražiti od Vlada da djeluje na razvoju poštanskih usluga i usluga kurirskog dostavljanja. Ovako ja zaista neću glasovati za donošenje ovoga Zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Miroslav Korenika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Ne mogu i ne začuditi se jer ovdje kao zastupnik imam daleko veću slobodu rasprave nego kada govorim u ime Kluba i moram reći sa punim pravom da se čudim kako su pojedini klubovi zastupnik promijenili svoja razmišljanja u nepunih godinu i pol do dvije dana. Kada smo raspravljali o tome Zakonu 2003. godine, tada je upravo ondašnja opozicija, današnja pozicija lila krokodilske suze kako Zakon nije dovoljno liberalan, kako se žele uništiti kurirske tvrtke, kako su Hrvatske pošte loše i kako ono što je loše treba na neki način uništiti. Ovo kada kažem uništiti, molim vas to shvatite ne u doslovnom smislu nego na način da se poboljša kvaliteta rada. Tada je rečeno, evo ja ću citirati u ime Kluba zastupnika HSLS-a, rečeno je da se upravo Klub HSLS-a zalaže za potpunu liberalizaciju ovih usluga posebno kurirskih usluga. Ja mogu pitati državnog, gospodina državnog tajnika s obzirom da je on iz te stranke, kako to da je i on osobno i njegova stranka tako drastično promijenila mišljenje? Jer želi se po svaku cijenu osigurati jedna vrsta monopola? Mislim da svi se moramo zalagati protiv monopola jer imamo i mišljenje, agenciju za zaštitu tržišnog natjecanja koja govori u tom smislu. Nije ništa bolji bio tada ni HDZ. Ministar je na kraju krajeva iz te stranke koji se isto tako zalagao da se, jer se sve ovo što se veže uz kurirske službe kosi sa direktivama Europske unije i zalagali su se, znači da odredba članka 14. ovoga Zakona koji sada imamo, koja regulira kurirske službe ostane na snazi do stupanja na snagu Zakona o kurirskim uslugama. Ja mogu vas kolege iz HDZ-a pitati samo otkuda sada odjednom takva promjena razmišljanja, tada je i na vaše inzistiranje izglasan zaključak da se Vlada dostavi u saborsku proceduru Zakon o kurirskim uslugama. Sada odjednom smatramo da takva dva zakona ne trebaju. Ja mogu prihvatiti da nam ne treba i Zakon o pošti i zakon o kurirskim uslugama ali bi mi bilo normalno tada da bude malo više liberalizacije jer kao što sam i sam naglasio 1. siječnja 2006. godine mora nastupiti daljnja liberalizacija kada će se štiti samo pismovne pošiljke do 50 grama. Nemojmo zaboraviti isto tako da smo ulaskom u svjetsku trgovinsku organizaciju potpisujući taj ugovor dali do znanja da ćemo poštivati liberalizaciju kurirskih usluga. Sada odjednom odstupamo od toga ili barem u jednom dijelu. Upravo zbog toga, ja podržavam mišljenje Kluba SDP-a da ovaj Zakon ipak treba ići u treće čitanje. Mislim da je previše toga u igri, previše je radnih mjesta u igri.I zbog toga na jednoj strani treba zaštititi radna mjesta u Hrvatskim poštama. Na drugoj strani treba zaštititi radna mjesta u tvrtkama koje se bave kurirskim uslugama. Ja još jedanputa molim gospodina državnog tajnika da mi pojasni do kraja što je to znači kakva je to izravna usluga odnosno kakav je to izravni, izravni prijenos? Ja pretpstavljam da to tumačenje nije tako rigidno međutim ukoliko jest tako onda ono dovodi, može nas sve skupa zabrinuti jer u tom slučaju kurirske službe neće poslovati sasvim sigurno profitabilno. U tom slučaju neće profitabilno sasvim sigurno raditi niti HP eksepres kojeg imamo i kjoeg su osnovale i to s pravom Hrvatske pošte jer nešto što je profitabilno na tome treba raditi. Mislim isto tako da u cijelom ovom Zakonu koji jest napredak međutim smatram da bi trebalo gospodine državni tajniče vidjeti i zašto on nije u skladu sa Prekršajnim zakonom? Meni se čini iluzorno i s pravom se mogu, mogu prihvatiti razmišljanja o kurirskim tvrtkama da ukoliko im bude poštanski inspektor nadležan za njihov rad tada će on vjerojatno više štititi Hrvatske pošte kao operatora jer ipak je Vlada vlasnik Hrvatskih pošta i Vlada neće naći interesa da štiti privatne, privatne tvrtke nego je valjda interes da zaštiti svoju tvrtku. Pri tome moram naglasiti da početak restrukturiranja Hrvatskih pošta jest dobar međutim mogu ovdje postaviti javno pitanje vama gospodine državni tajniče ali i svima nama. Imamo priliku ovih dana i čitati ponovo o nekakvim aferama u Hrvatskim poštama. Da se ponovo, imali smo 4 središta pošta u Zagrebu, Osijeku, Splitu i Rijeci. Sad ponovo imamo 21 središte državnih pošta. Bojim se da to nije dobar put u racionalizaciji rada i djelovanja Hrvatskih pošta. Ponovo uvodimo znači imamo vjerojatno zaslužne kojima treba dati položaj, a mislim da u jednoj takvoj tvrtki treba naći najoptimalniju organizacijsku shemu, najoptimalniju organizaciju koja će jednim dijelom i porezne obveznike ako saniraju gubitke u Hrvatskim poštama sasvim sigurno koštati. Ja bih volio znati zašto je do toga došlo. Siguran sam s obzirom da iz Ministarstva koje je nadležno za rad Hrvatskih pošta, na kraju krajeva ministar Kalmeta je ako se ja dobro sjećam jedini član skupštine toga trgovačkoga društva. I vi ste gospodine državni tajniče član Nadzornoga odbora. Ja bih volio čuti što je to vodilo i vas da se proširi da imamo 21 središte pošte. U najmanju ruku moram priznati možda se željela slijediti što može biti isto tako ajde jedno od rješenja regionalni odnosno ustroj Hrvatske po županijama. Međutim bojim se da to nije dobro. Bojim se da nije ni dobro kada se na mjesta direktora ili ravnatelja tih središta pošta ponovo vraćaju ljudi koji su dokazano protuzakonito ljudima djelili otkaze. Ljudi koji se vraćaju na direktorska mjesta, koji ne žele provoditi sudske odluke. Oprostite, ako to dopuštamo mi kao Hrvatski sabor. Na kraju krajeva preko Vlade smo i mi vlasnici Hrvatskih pošta. Kuda to vodi? Kako zaštititi ljude koji rade u Hrvatskim poštama od šikaniranja ljudi koje smo ponovo doveli na položaje? Upravo zbog toga poštovani gospodine potpredsjedniče mislim da treba podržati da ovaj Zakon ide u treće čitanje na jednoj strani kako bismo došli do kvalitetnijeg rješenja, riješili prijepore koji postoje. Ima ovdje i dosta moram priznati terminoloških neusklađenosti u ovome Zakonu i osobno sam dao nekoliko amandmana. Ja se nadam da eventualnim prihvačanjem tih amandmana možda bi se i dao poboljšati sam tekst, ali ja osobno smatram da je najbolje rješenje treće čitanje ovoga Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Obavještavam da je u 17,52 prošlo vrijeme za prijavu 10 minuta. U ime predlagača gospodin državni tajnik u Ministarstvu mora, turizma, prometa i razvitka gospodin Dražen Breglec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Moram krenuti od samog početka, od izjašnjavanja klubova. Procijenio sam da je potrebno sada, da je krajnje vrijeme da se neke primjedbe koje su učestale i ponavljaju se, da se da na njih odgovor kako bi možda bili racionalniji u daljnjim raspravama i kako se iste primjedbe ne bi ponavljale. Krenut ću redom od primjedbe Kluba IDS-a. Nemoguće je dati odgovor na sve što je bilo rečeno. Svaka rečenica je gotovo bila netočna u svojoj suštini. Moram to nažalost ponoviti ponovo kao što sam i ponovio prošli puta a elaborirat ću samo najvažnije. Nije točno da se nisu poštovala mišljenja pravosuđa, Ministarstva gospodarstva, Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija. Konačno Vlada je predlagač ovog Prijedloga zakona. Vlada je objedinila osnovni prijedlog i sva mišljenja. Prvo sva mišljenja su pozitivna i na kraju Vlada je predlagač stoga pravljenje distinkcije između pojedinih mišljenja čak i da su ona različita ne bi bilo primjereno. U svakom slučaju jesu pozitivna. Bilo je rečeno od strane predstavnika izlagača Kluba ... [[Govornik se ne razumije.]] da se ne može donositi zakon koji je restriktivniji prema SSP-u i to je točno. Tvrdim da ovaj Zakon ni u jednom svom elementu nije restriktivniji od osnovnog zakona kojega je tada donjela prošla saborska većina dakle predložila prošla Vlada. Ovaj Zakon ima osnovnu intenciju implementirati instrumente za provođenje tog osnovnog zakona. Nema nijednog elementa koji je resstriktivniji u odnosu na osnovni zakon. Dapače ima dokazivo nekoliko elemenata koji vode daljnjoj liberalizaciji kao što je smanjenje opsega univerzalnih usluga, kao što sam to također naveo prošli puta, a isto tako i jačanje regulatornog tijela ide u, ka istom cilju. Sljedeća netočnost, HP ekspres nije tvrtka kćer Hrvatskih pošta već je samo jedna usluga koju Hrvatske pošte pružaju. Dakle ponovno je potpuno pogrešno adresirano i interpretirano ovdje, a članak 25. zakona obvezuje Hrvatsku poštu na razdvojeno prikazivanje, na razdvojeno računovodstveno prikazivanje poslovanja, usluga univerzalnih, rezerviranih i ostalih. Dakle to je obaveza koju Hrvatska pošta mora dosljedno obaviti i mi smo ju na to kao resorno Ministarstvo nadležno za kontrolu i za poštivanje zakona na to i upozorili. Taj vrlo obuhvatan, sveobuhvatan posao prema očitovanju Hrvatskih pošta bit će gotov do kraja ove godine. Pogrešno je bilo rečeno da su kurirske tvrtke otvorile ispostave na otocima. Nijedna kurirska tvrtka nije otvorila ni jedan ured na otocima. Odgovorno tvrdim. Potpuno pogrešno je adresirana politička konotacija vlasništva odnosno utjecaja jedne stranke konkretno HSLS-a na Hrvatske pošte. Točno je bilo rečeno naknadno od uvaženog zastupnika Korenike da je predsjednik Skupštine ministar, ne trebam dalje tumačiti abecedu strankama i isto tako ne bih želio etiketirati ili iznositi stranačku pripadnost pojedinih članova uprave jer to nije u, potrebno ali svakako koliko je meni potrebno jedan član od tri člana uprave je član HSLS-a. «Usluge razmjene, usluga razmjene dokumenata ne mogu biti rezervirane», citat je iz izlaganja predstavnice Kluba IDS-a, članak 12., stavak 4. govori izričito razmjena dokumenata ne smatra se rezerviranom uslugom. Mogu samo konstatirati da vam je ovo promaklo kada ste se pripremali za ovu raspravu. Preko 3 tisuće djelatnika kurirskih tvrtki je ugroženo, bilo je rečeno. Pogrešno, kurirske tvrtke nemaju 3 tisuće djelatnika, a ona, ni jedno radno mjesto u kurirskim tvrtkama nije ugroženo. Ni jedno jedino. Posjedujem pisanu podršku predstavnika kurirskih tvrtki dapače u ubrzanju i implementaciji čak i one prve nešto jače, odnosno nešto rigidnije verzije izmjena zakona gdje se predviđala zaštitna mjera zabrane djelatnosti od tri mjeseca do dvije godine. Čak u tom trenutku kurirske tvrtke, desetak njih velika većina one najveće svjetske koje znaju kako se radi, četiri od njih u pisanoj formi dale su podršku onoj verziji zakona. Ministarstvo je, odnosno Vlada je napravila određeni kompromis uvažavajući primjedbe iz prvog čitanja i ovu odredbu maknula kako ne bi bilo apriori nekakvih zlih primisli. Dalje predstavnik kluba HSS-a je iznio prijedlog, odnosno uputio pitanje, pardon ispričavam se, iznio je prijedlog da se ograniči monopol na 50 grama. Točno je da direktiva Europske unije govori i obvezuje članice na određivanje maksimalnog rezerviranog područja sa težinskim cenzusom do 50 grama od 1. siječnja sljedeće godine .Zbog čega u ovom trenutku je Vlada procijenila da to ne bi bilo dobro rješenje. Prije svega zbog stanja na tržištu. Odredba od 50 grama omogućava i otvara prostor i određenoj manipulaciji, jer razlika između 25 i 30 grama koliko teži prosječna pošiljka i 50 grama je vrlo mala i sadašnje stanje još bi se teže kontroliralo, mogli bi se teoretski napraviti nešto teže koverte i prema tome u potpunosti se raditi jedna usluga koja nije poštanska i tako bi se eskivirala intencija ovog zaštitnog mehanizma 50%-tnog rezerviranog područja. Dalje što se tiče prijedloga u ime kluba SDP-a što je izravni prijenos poštanske pošiljke bilo je direktno pitanje adresirano na mene. Dakle i u mediju i u ovom pitanju uglavnom se referira na stavak 3. članka 14. Zakona koji govori da se poštanske pošiljke izravno prenose i uručuju na adresi primatelja. Međutim ovim izmjenama izbačeno je prijašnja rigidnija formulacija u jednom tehnološkom postupku. Dakle ove izmjene otvaraju mogućnost da se izravni prijenos tumači upravo onako kakav i jest, a to je jedan ili više načina prijevoza izričito stoji u članku 4. nakon toga, dakle treba čitati stavak 3. koji veli izravno prenosi ali i stavak 4. koji dalje govori što znači izravni prijevoz. On izričito omogućava jedan ili više načina prijevoza, dakle onemogućena je ova teza koja se provlači potpuno pogrešno kroz medije da se mora uzeti pismo i kao neki pismonoša nositi npr. u Dubrovnik i onda je to kurirska usluga. Dakle ne, to nije, sve je potpuno jasno i uopće o tome nema govora da bi se svaka suprotna radnja osim upravo navedene, sankcionirala. Treće čitanje koje se predlaže uvjeren sam da neće približiti nepomirljive stavove jer približavanje pomirljivih stavova značilo bi dozvoljavanje ili jedino što bi bilo prihvaćeno od strane kurirskih tvrtki imam osjećaj duboki, ne kurirskih tvrtki nego jedne tvrtke koja se ne želi deklarirati kao kurirska pa je ne mogu nazvati kao kurirskom ali je najglasnija, bilo bi definiranje poštanske usluge sa dva imena i dozvoljavanje da se isti posao obavlja po dva različita imena pod jednim imenom gdje se ne bi moga sankcionirati i pod drugim imenom gdje bi Hrvatsku poštu obvezao da se obavlja. Evo ja se na žalost s obzirom na svjetlo koje svijetli moram zahvaliti na strpljenju u ovoj raspravi. Ukoliko bude prilike naravno referirat ću se i na još daljnje primjedbe iz vaših rasprava. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak. Gospođa Dorotea Pešić-Bukoac. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo ja bih htjela ispraviti samo dva netočna navoda, a tiče se prvo oko toga da je HP-express samo jedna usluga poštanska što znamo i sami da HP-express vrši kurirske usluge a ne poštanske usluge. I zanima me kako se može razdvojiti računovodstveno, da li se pobroje paketi pa podijeli koliko goriva se potrošilo za jednu poštansku uslugu ili za kurirsku uslugu ili koliki udio plaće ima onaj vozač koji to vozi što se tiče kurirskog dijela ili poštanskog dijela. To je vrlo teško objasniti i mislim da vam ta teza ne stoji, a čak što više što ste imali obvezu da se te dvije tvrtke razdvoje. Znači da HP-express mora poslovati samostalno. Drugo, ja ne znam za druge otoke, ali ja sam vidjela osobno na Krku i na Cresu poslovnice kurirskih poduzeća prije 15 dana kad sam bila na odmoru, ja sam vidjela kad sam prolazila da nije bio poštanski ured nego je bila jedna kurirska firma. Ja neću imenovati koja, ali tamo postoji.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Ivo Lončar. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo. U svakoj civiliziranoj zemlji postoje dvije svetinje, to je državni i nacionalni interes. Imamo li mi u hrvatskoj državni i nacionalni interes ili je sve obojeno ideologijama i politikama? Prije nego počnem svoju raspravu moram kritizirati vladajuću stranku što je uopće dopustila da ovaj zakon ide u drugo čitanje, a to ću i obrazložiti. Netko se sa mnom može složiti i ne složiti, to je njegovo pravo, ali ja ću iznijeti neke argumente. Jer eto tada se je previše kalkuliralo i došli smo tu. Hrvatska pošta je poduzeće od posebnog društvenog, državnog i nacionalnog interesa kao što su pošte svugdje u cijelomu svijetu. Međutim, mi ovdje i od toga želimo napraviti lakrdiju. Hrvatska pošta je rasprostranjena na cijelom državnom teritoriju i ona mora biti u funkciji čovjeka. Ja sam govorio i u svom, kad smo govorili u prvom čitanju, u svom izlaganju i u svojim brojnim replikama i ispravcima netočnog navoda zalažem se za tržište i sada ću reći zalažem se za tržište. Kome ne odgovara tržište? Tržište ne odgovara City expressu i onima koji ga brane. Ako smo imalo pravna država onda Državno odvjetništvo hitno mora poduzeti određene mjere i bar revidirati što je ta tvrtka radila primjerice u posljednje dvije godine. Kolegice i kolege da je politika ona razbarušena dama o kojoj pričamo kada govorimo metaforički ili kada nešto nemoralno prispodobljujemo, govori i rasprava o Hrvatskim poštama u prvomu čitanju kao i ova danas. Zamislite sada hipotetski da napravimo jednu malu anketu ovdje i da postavimo sljedeća pitanja. Jeste li za tržište? Odgovor bi svih nas bio da. A imamo li mi danas tržište i tko to tržište narušava? Kada bismo postavili pitanje jesmo li protiv monopola, svi bismo odgovorili da protiv monopola smo. A tko je ovdje imao monopol? Kada bismo postavili pitanje jesmo li protiv kršenja zakona, svi bismo odgovorili da smo za poštivanje zakona? Međutim ta kurirska tzv. kurirska tvrtka City express u posljednjih nekoliko godina neviđeno je kršila zakon i kada bismo postavili pitanje jesmo li protiv kriminala onda bi svi rekli da jesmo, a ja još jedanput pozivam Državno odvjetništvo i sve nadležne službe da se pozabave što je radila ta tvrtka u posljednjih nekoliko godina. Vidite kolegice i kolege pogledajte u posljednjih nekoliko mjeseci tvrtka City express je na Hrvatskim prostorima imala veću reklamu nego Coca-Cola. To je nevjerojatno, ja bih predložio Hrvatskim poštama i hrvatskoj Vladi koja upravlja tim poštama jer je to državno poduzeće u 100%-tnom vlasništvu da gospodina vlasnika City expressa postavi za glasnogovornika Hrvatskih pošta i da mu da mjesečnu plaću od milijun eura jer je nevjerojatno vješt u obmanjivanju javnosti i u kršenju zakona. I sada ću vam nešto reći, i ovo što kažem za to postoji 10 svjedoka, neki ljudi koji su se sada razišli sa vladajućom strankom a budući da njihovi ljudi drže monopol u jednoj velikoj Hrvatskoj regiji onda taj gospodin je dolazio u moju sobu, pred 10 ljudi, pred 10 svjedoka ja to mogu posvjedočiti pitao me koliko ja koštam. Ja sam rekao imam i ja svoju cijenu, 100 milijuna dolara, pa nemojte gospodine Lončar tako, 100 milijuna dolara imam svoju cijenu jer je on znao da sam ja veliki zagovornik ovoga Zakona koji uvodi red na Hrvatskom poštanskom tržištu, znao je da sam ja član nadzornog odbora, a mene je tamo postavila Hrvatska vlast da štitim Hrvatske državne i nacionalne interese, a mene privatnik koji krši taj zakon, pita pred 10 svjedoka bez imalo stida i srama kolika je moja cijena. I ta je priča danas o moralu, taje priča da mi trebamo imati tržište, taj govori i sada prije 10 dana jeste vidjeli kada je drugi put ovaj zakon išao u proceduru sve novine, državna televizija, komercijalne televizije svi pišu evo njega ponovno, hoda po Europi, laže Europe jer Europa ne razumije nesretnu Hrvatsku i naše sve zgode i nezgode koje se ovdje događa a nije riječ o tržištu, on se treba prilagoditi ovome. Gospodo, svatko ima pravo da misli što hoće svatko ima pravo da govori što hoće, imam dokaze zato treći put prozivam državno odvjetništvo da počne raditi svoj posao. SA vlakom u velikim vrećama šalju u Split pošiljke, u Rijeku i u druge velike gradove, čak i poštom bez imalo stida i srama, tamo njihovi ljudi dočekuju pošiljke i onda uzimaju to i okolo dijele, je li to tržište, je li to Europa je li se za to borimo, je li nam treba takva Hrvatska. Ovi gospodin koji je na čelu te tzv. kurirske službe kaže evo ga, počeli smo mi uvoditi i na ona mjesta koja nisu isplativa svoje podružnice, pa gdje su do sada bili. Koliko su nosili pošiljke primjerice po Hrvatskim otocima, po Dalmatinskoj zagori, po Banovini, Lici, Kordunu, po Žumberku, nego gdje nose, nose tu u Zagrebu. Koga imaju, općinski sud, gospodo znadete li vi koliko svaki dan iz Općinskog suda ide pošiljki na određene adrese, iz Županijskog suda, Privredna banka, zagrebačka banka, javna poduzeća, pa molim vas lijepo o čemu mi govorimo, pa je li to tržište, je li to nečiji monopol, a ovaj zakon neke stvari uređuje, ovaj Zakon nije sveta krava, vjerojatno će i on za neko vrijeme biti opet promijenjen ali mi moramo na neki način postaviti pravila igre, uzmite samo primjerice nogometni teren. Pa ne možemo reći znade se u pravilu igre kada lopta svojim opsegom prođe polovicu ona je izvan igrališta, pa ne možemo govoriti pa oprostite nije prošla izvan crte nego pola metra. Evo upravo to se događa sa ovom gospodom ovdje. Imamo još jednu stvar, evo neću spominjati koja stranka, bilo bi zgodno da zagrebački gradonačelnik gospodin Milan BAndić kaže zašto pošti ne vrati 10 milijuna kuna, čistih bez kamata, čak je predsjednik uprave hrvatskih pošta bio vrlo realan na moj nagovor, nemoj to koristiti sada u predizborno vrijeme jer nije moralno, jer ovi su se bojali ako mu to iznese vani, obećao je vratiti te novce, sada ništa ali kada je bila promidžba sada, pogledajte čije je materijale u promidžbi nosio City express, ja samo postavljam pitanje zašto. Ja to ne znam, ja postavljam pitanje. Kolegice i kolege, ovdje se više nema što dodati, svak će glasovati po svojoj savjesti, ja bih vas molio da shvatite kao što je svugdje u svijetu što je pošta, neka i ova naša pošta bude podvrgnuta najzahtjevnijim tržišnim zakonitostima ali ne da se radi na ovaj način kapital u posljednjih nekoliko godina koji je stekao City express i koji je prikazao prema vani neka se to jedanput provjeri, a napokon neka se provjeri koliko imade tamo zaposlenih ljudi. Za sada hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo najprije jedan ispravak i onda dvije replike. Prvo, ispravak gospodin Miljenko Dorić, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, ja se slažem sa velikim dijelom onoga što je govorio gospodin Lončar ali nije točno da bi građani u svakoj civiliziranoj zemlji na vaša pitanja odgovorili … Ali je točno da bi u svakoj civiliziranoj zemlji član uprave bilo koje tvrtke, kada se o toj tvrtki ili nadzornog odbora, kada se raspravlja o toj tvrtki u parlamentu bi se suzdržao od govora, ne bi se izjašnjavao i kod glasovanja ne bi sudjelovao u glasovanju.
Hvala lijepa. Imamo repliku gospođa zastupnica.
Evo ja sam dala repliku, mislila sam isto replicirati na takav način, ja se zaista divim na lijepom govorništvu gospodina Lončara, vidi se da je novinar i da mu je retorika dobra ali to je vrlo prazna priča bez argumenata. Što se tiče isto tako financiranja i raznošenja materijala u kampanjama ja imam isto tako informaciju da se gospođi potpredsjednici Jadranki Kosor za vrijeme predsjedničkih izbora raznosio materijal isto preko City expressa.
Odgovor? Miroslav Korenika, isto tako replika.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Čini mi se kolega Lončar da ste ipak malo pretjerali kada ste napadajući jednu tvrtku jer mislim da nema razloga ovdje govoriti o jednoj tvrtki nego službi kao službi kada ste asocirali kako ta tvrtka vrši usluge prijevoza svojih pošiljaka čak i javnim prijevozom jer je činjenica da i u ovom Prijedlogu zakona ako ste ga pomno pročitali pod stavkom 4. članka 14. pod izravnih prijenosom poštanske pošiljke itd., a kaže davatelj kurirskih usluga može prijevoz pošiljaka obavljati vlastitim ili iznajmljenim prijevoznim sredstvima, kao javnim prijevozom. Uz to, iluzorno je očekivati da kurirska služba neće doći i na najudaljenije mjesto u Republici Hrvatskoj samo se to mora platiti, o tome je stvar. Koliko ja znam netočno je između ostaloga, to moram i državnom tajniku usput iskoristiti priliku uistinu postoje na nekim od naših otoka poput Krka postoje uredi poštanskih, kurirskih usluga, međutim, moram reći isto tako da iluzorno je očekivati da bez plaćanja kurirske usluge, a kurirska usluga košta i u tom slučaju onaj tko plati imat će dostavu svaki dio Republike Hrvatske. Prema tome, sve je stvar cijene i koštanja i koliko smo mi kao osobe spremni platiti. U tome jest razlika između kurirske i poštanske usluge. Upravo zato interes države jest da ima jake pošte, korektne pošte koje onda rade ja sam to u svom izlaganju u ime kluba govorio da su pošte i poštanski uredi često puta jedini izlaz u svijet za građane ili stanovnike malih mjesta.
Hvala lijepo. Odgovor gospodin Lončar izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, hvala kolegi Koreniki, pa on je možda nesvjesno potvrdio na neizravan način ono sve o čemu sam ja govorio. Kolega Korenika ja se za to zalažem, ali mislim da ćete se i vi sa mnom složiti, nedopustivo je vlakom ili čak poštom poslati u Split nekoliko tisuća pošiljaka u jednomu sanduku a dole da to onaj sačeka i onda ide to dijeliti i to se debelo naplaćuje, na taj način se netko oštećuje, ja sam protiv toga. Evo, još u ovoj replici iskoristim, ja sam vas slušao molim vas, još ovdje da iskoristim ovo prazne priče, nema tu praznih priča zašto, namjerno govorim o City expressu jer je on ovdje taj kvasac svih nereda koji se događaju a u svojoj osnovnoj raspravi sam rekao nekoliko puta i sada ću ponoviti jesam za tržište ali svi moraju biti ravnopravni, ovdje je ugrožena Hrvatska pošta, a zašto ta kurirska, tzv. kurirska služba do sada nije išla na ova područja o kojima sam malo prije govorio nego su se samo držali velikih gradova. Sada kada im prijeti opasnost da više ne mogu kršiti zakon kao što su ga kršili za sada, sada se tu i tamo u tragovima pojavljuje na određenim mjestima. Tu je bit problema ja sam za tržište, živjelo tržište, ali nisam za monopol ovdje je monopol imao netko drugi na štetu Hrvatskih pošta.
Hvala lijepo. Na redu je gospodin zastupnik Ivo Josipović. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi predstavnici ministarstva, kolegice i kolege! Ono što mene kao ipak laika u ovoj materiji najviše zanima jest da posao funkcionira. Ja se vraćam na ono što je kolegica Ingrid Antičević-Marinović rekla. Veliki razlog ili važni razlog odljeva brojnih predmeta, brojnih pošiljki iz pošte u neke druge subjekte jest činjenica i to jest zaista činjenica da dostava putem pošte nije funkcionirala. Ja pretpostavljam da zakonom nije moguće urediti da će pošta uredno ili neuredno, ili ovako ili onako dostavljati ali se mora zamisliti nad činjenicom da je jedna od najosjetljivijih službi u ovoj državi a to je pravosuđe na koje svi skupa imamo tako velike primjedbe i kritike žrtva bila, dugo vremena bila žrtva loše dostave i da je naprosto nužda prisilila da ide u neka druga rješenja pa čak uključivši i korištenje civilnih ovih osoba koje civilno služe vojni rok. Ovo moje samo evo kao napomena da se oni koji vode poštu koja je sasvim sigurno važna služba u našoj državi zamisle nad tim i da se počnu prilagođavati nečemu što će neminovno doći a to je konkurencija u punom smislu. I sad kad smo već kod efikasnosti nešto što je meni bliže to su prekršajne odredbe i tu sam stavio neke amandmane i nadam se da će nešto od toga biti prihvaćeno. Evo kao hoćemo efikasnost i to je efikasnost države nešto za što se jako zalažemo u članku 61.a novome je zapravo sužena efikasnost inspekcijskih službi jer po općim propisima Zakona o prekršajima inspektor na mjestu događaja može izreći svaku kaznu a ne samo ovu koja je limitirana u članku 61.a. Vjerojatno za to postoje neki razlozi. Ja pretpostavljam da ako nekih posebnih razloga nema da bi bilo dobro prihvatiti efikasniju varijantu. Ali kažem, ne mogu ulaziti jer ne znam dovoljno probleme koji su tu. Naprosto me čudi da u vrijeme kada idemo prema većoj efikasnosti imamo ovakvu restrikciju. Ako ne u svakom slučaju u tom istom članku upozoravam nešto što je zapravo tehnička nespretnost i vidim pomalo, čak i mislim da u Vladi postoji neki virus u kompjuterima da evo sad gledam i ovaj Zakon o umirovljeničkom fondu. Pa ima bezbroj članaka koji imaju samo jedan stavak a piše oznaka jedan kraj. Mislim, to naprosto nije to ništa strašno u pravnom smislu ali pokazuje možda da se ne pazi dovoljno kod obrade teksta pa predlažem da se i to ako se baš cijeli taj članak ne briše. I sada ono što mislim da je dosta važno i što na neki način daje sliku Hrvatske kao države isto ne mislim da je tu ikakva zla namjera ali naprosto je ispalo. Zakon o prekršajima dozvoljava da se za neke prekršaje posebnim zakonom odstupi od općih zastarnih rokova. Opći zastarni rok je relativni jedna godina plus još jedna, to su dvije godine, kod izvršenja isto i obično je zakonodavac kod težih prekršaja ili onih osjetljivih koristio tu mogućnost pa je propisivao dulje zastarne rokove. I sad kad sam vidio da se to i ovdje propisuje sam pomislio pa dobro koji su to tako strašni prekršaji da omogućavamo da se 12 godina sustav bavi nečim tko je učinio taj prekršaj. Kako, šest godina u samom prekršajnom postupku do apsolutne zastare i još šest godina o izvršenju. I onda sam gledao te prekršaje i moram reći da mi se nijedan ne čini tako strašnim a posebno ovaj članka 61., pazite to je prekršaj da nemate poštanski kovčežić kako s kaže ili da ga neuredno vodite. Pa je li to takav prekršaj da 12 godina ljude vučemo po prekršajnim tijelima. Ja vam predlažem da to maknete jer to naprosto nije lijepa slika za Republiku Hrvatsku. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Replika gospođa Ana Lovrin. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, kolege i kolegice zastupnici! Ne znam je li ovo replika. Nisam mogla reći ispravak netočnog navoda jer kolega Josipović nije eksplicite rekao da je dostava u pravosuđu bolja ukoliko ju dostavljaju privatne kurirske tvrtke ali svakako se slažem da je dostava u pravosuđu izuzetno i u upravnim postupcima važna i da je loša ali tvrdim odgovorno iz vlastitog iskustva da je jednako toliko loša i kad ju se prepusti privatnim kurirskim tvrtkama. Dakle, to nije bilo rješenje.
Hvala lijepa. Pet minuta zaključno u ime Kluba IDS-a gospođa Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, štovane kolegice i kolege! Možda ipak bi bilo bitno reći na kraju da uništavanje konkurencije na području kurirskih usluga je prvi korak a pretpostavljam da će HP ići i na one koji se bave platnim prometom. Imamo priliku ovih dana čitati i vidjeti reklame od poduzeća FINA ili institucije FINA, financijske institucije preko koje će sada ići polovica prometa pošte odnosno cirka 250 milijuna kuna a taj iznos je što će građani plaćati račune preko FINA-e a ne preko pošte zato što će im u ovom slučaju što im se preko FINA-e nudi je jeftinije i bolje. Pitam se da li ćemo isto tako imati za par mjeseci ovdje pred sobom zakon da idemo ukinuti FINA-u kako bi pošte mogle naplaćivati i dalje najskuplju uslugu što se tiče financija. Mislim da bi se ministarstvo trebalo osim što ide na ruku samo pošti i štiti državno poduzeće, ja se slažem da državnog poduzeće treba štititi ali u ovom slučaju imam osjećaj da je pošta poduzeće ili jedno razmaženo dijete koje od mame i tate traži sve više i više i nikad joj nije dovoljno. Mene zanima kako se pozabaviti sa sivom ekonomijom jer mi imamo raznos pošiljki bilo pisama, paketa sa mnogo drugih načina gdje se ne plaćaju ni usluge, ni PDV niti ništa. Što se tiče gospodina Lončara što sam mu prije replicirala, imam dojam gospodine Lončar da kao član nadzornog odbora imate grižnju savjesti da niste ništa učinili oko restrukturiranja Hrvatske pošte i sad vam sve smeta i trebalo bi ukinuti sve na hrvatskom tržištu kako bi se omogućilo Hrvatskoj pošti da preživi da se restrukturira, da ima pozitivnu bilancu i da napravimo privatizaciju na hrvatski način što naravno u konačnici opet bi imao netko nekakvu korist od privatizacije na hrvatski način. Ja predlažem da ide u treće čitanje. Dali smo amandmane i ja zaista molim ako ćemo se ozbiljno pozabaviti ovim zakonom da se sve zainteresirane strane sjednu za stol jer ne može se uništiti nijedno radno mjesto u Hrvatskoj pošti a isto tako niti u kurirskim poduzećima. Mi moramo biti kao zastupnici socijalno osjetljivi, mi ne možemo stati na stranu jednih ili drugih. A to što je naše pravosuđe i naša država bila neefikasna i pustila deset godina poduzeća da funkcioniraju bez sankcija ja sam dobila informaciju da nijedan prekršaj u ovih deset godina, da nije nijedna kurirska firma prijavljena bilo prekršajno, bilo kazneno ili bilo kako drukčije da radi nešto što nije po zakonu. Ali, i nemamo nijedne presude da se možemo barem pozvati na to ovi su radili nezakonito i sad ćemo ih zatvoriti. Ja bih za ovaj Zakon mogla dignuti odmah ruku ako mi pošta može garantirati da će sve kurire preuzeti i da će oni nastaviti dalje raditi. Ali to sigurno ne može nitko garantirati u današnje vrijeme. Evo hvala.
Hvala lijepa. Imamo najprije povreda Poslovnika gospodin Ivo Lončar.
Gospodine potpredsjedniče kolegica Dorotea Pešić-Bukovac povrijedila je Poslovnik članak 214. stavak 6. Da obrazložim. Kolegice ničim izazvani vi ste ovdje bili dosljedno nedosljedni kada ste rekli da ja ništa nisam učinio na restrukturiranju. Vi očito onda ne poznajete što je zadaća nadzornog odbora. Niti sam što mogao napraviti u nekoliko mjeseci niti je to moja zadaća. Drugo, govorite o mojoj grižnji savjesti. Zbog čega bi mene trebala gristi savjest? Pa valjda bi vas trebalo gristi savjest jer ste vi ovdje nečiji vrlo loš glasnogovornik što se je vidjelo i u prvome čitanju kada ste svako malo preko mobitela izlijetali izvan sabornice da dobijete instrukcije što ćete govoriti. A vjerujte mi na riječ da sam ja vrlo dobro ušao u funkcioniranje Hrvatskih pošta i vidio sam one koje vi zagovarate što su oni napravili Hrvatskim poštama a pitajte ih koliko su platili poreza u proteklih samo godinu dana. To je što se tiče Poslovnika. Imam ispravak netočnog navoda.
Ali nije svojim ponašanju u vodstvu pa do općih pravila ponašanja.
Kako nije? Ona dovodi mene u pitanje, šta sam ja tamo mogao? Koje su moje ovlasti. Ma Boga ti.
Nije ništa to bilo tako strašno. Ispravak netočnog navoda.
Ja ne psujem, ja sam samo rekao Ma Boga ti.
Ispravak netočnog navoda, gospodin Ivo Lončar.
Kolegica Dorotea Pešić je rekla da je pošta razmaženo dijete od tate i mame, to apsolutno nije točno. Pogledajte samo kako je završila Hrvatska pošta 2003. godine i kako je završila 2004. godine, nota bene to je vodila ju je uprava koju ste vi postavili jer ste i vi bili, odnosno vaša stranka članovi koalicijske Vlade. Završila ja prošlu godinu sa 137 milijuna kuna gubitka a u prvih 5 mjeseci već su u odnosu na isto razdoblje prošle godine pozitivni za milijun kuna. I ovako, ako ovako nastave neću govoriti ali vidjeti ćete na kraju kakvi će biti rezultati. A ovih 137 milijuna kuna minusa treba zahvaliti upravo onima koje vi podržavate. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Može se smatrati ispravak jer očito pošta nije dijete nego pošta ali, mislim, ma dobro, idemo dalje. Zaključno gospodin državni tajnik Dražen Breglec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Sabora. Ostao sam dužan još nekoliko izravnih upita, odnosno odgovor na nekoliko izravnih upita pa ću iskoristiti i ovu zaključnu, mogućnost zaključnog obraćanja i u tom smislu. Uvažena zastupnica gospođa Antičević-Marinović navela je da pošta odbija provoditi odredbe Zakona upravnom postupku, parničnom postupku itd.. Pošta naravno ne, bez imalo pretenzija da branim pošte, nikako, očitati ću se o tome na kraju ali definitivno ne stoji da ona odbija provoditi, ona u svakom slučaju možda nedovoljno efikasno obavlja određene poslove u dostavi sudskih pismena. Ali podsjetiti ću da je po Zakonu o prekršajima i pravilniku koji je donesen za vrijeme kada ste vi bili ministrica omogućeno kurirskim tvrtkama da raznose sudska pismena. Jedno od tih pismena je i ovo pismo naslovljeno na državnog tajnika Dražena Bregleca uručeno od City expressa stiglo prije par dana na moj stol, u kojemu se poziva na sud i veli da je predmet u kojem sam okrivljenik ustuplje Općinskom sudu u Zaboku koje će stvarno nadležno provesti kazneni postupak, u usmenom razgovoru sa gospođom sudac Sanjom Mazalim dolazim do saznanja da je ovo očito kordinirani pritisak na državnog dužnosnika izazvala tvrtka City express koja me svojom dostavom poziva na tužbu protiv mene u ovom trenutku. Ja se naravno niti ne žalim niti ne bojim ove farske koja će biti provedena jer je ona kao što je bila i u prethodnom čitanju farsa inicijative nepostojećeg tada sindikata još nije bio upisan u registar već su najavili da će podnijeti prijavu Povjerenstvu za sprječavanje sukoba interesa. Naravno, prijava je podnešena prvi ili drugi dan nakon što su dobili rješenje o upisu, prijava je u međuvremenu razmatrana, na povjerenstvu jednoglasno odbačena što je bilo jedini mogući postupak a i agencija za zaštitu od tržišnog natjecanja koje se je delagiralo rješenje očitovalo se apsolutno negativno tome. Dakle, na ovakve vrste pritisaka državnog tajnika nećete uplašiti. Poručujem onima koji to rade. Nikako dapače, možete ga samo ojačati o ustrajnosti da Hrvatsku vrlo vrijednu imovinu sa punom odgovornošću dovede na onu razinu koja je potrebna i da se ne dozvoli njeno slabljenje a nakon toga privatizacija po jednu kunu kao što je to bilo u jednoj prethodnoj raspravi rečeno ali sa obrnutom konotacijom da to upravo mi želimo. Dakle, odgovornost je naravno hrvatske Vlade ta koja uvjetuje jačanje Hrvatske pošte, jačanje Hrvatske pošte a to podrazumijeva dakako i restrukturiranje što ću u dvije rečenice zaključno još jednaputa reći nešti više o tome. Međutim, ovdje je bilo, ovdje je potrebno dati još i odgovor o tome da uvaženi zastupnik Korenika upitao je kako to da sam promijenio mišljenje. Ja bih želio podsjetiti da ja nisam bio državni dužnosnik a da je ova intencija, ovih izmjena i dopuna osnovnog Zakona o pošti jačanje osnovne ideje i namjere prvobitnog zakona, niti jednog novog rješenja u ovom Izmjenama zakona nema. Dakle, shodno tome, ja se nadam da ćete vi dati također i podršku ovom Zakonu jer ove izmjene i dopune zakona idu za jačanjem onog zakona kojega ste vi tada predložili i kojega je bivša većina izglasala. Na kraju insinuacija da će inspektori štiti samo interese pošte ukoliko oni budu i dalje inspektori unutar ministarstva je potpuno deplasirana jer bi tako mogli reći da će svi inspektori isključivo štititi, isključivo interes državnih poduzeća i to uopće nema, uopće nemoguće je demantirati na bilo koji drugi način ili implicirati ovoj tvrdnji. Međutim, pogrešno je bila od zastupnika Korenike iznesena tvrdnja da smo imali četiri središta pošta a da sada uvodimo 21 središte pošta. Istina je ta da je pošta imala četiri regionalna središta, dakle, imala je tri razine upravljanja, središte pošta, četiri regionalna središta i 21 županijsko poštansko središte. Jedan od prvih poteza nove uprave koja je stupila u prosincu prošle godine bilo je ukidanje nepotrebne jedne administrativne razine. Ukinuta su četiri regionalna središta a ostale su 21 poštansko županijsko središte. Dakle, to je prava istina. Ukinuta su četiri menadžerska recimo tako ili voditeljska mjesta u Hrvatskim poštama a nisu od četiri napravljena 21., to je prava istina, to možete provjeriti to je bio jedan od prvih konkretnih poteza nove uprave Hrvatskih pošta. Nadzorni odbor Hrvatskih pošta kojime sam temeljem odluke Vlade imenovan nije nevažno reći i bez mog znanja, saznao sam nakon što sam bio imenovan ali to mi spada, smatram u opis radnog mjesta. Jedno od prvih odluka bilo je smanjenje broja članova broja uprave. Do prosinca prošle godine broj članova uprave Hrvatskih pošta 5. Od prosinca prošle godine broj članova uprave Hrvatskih pošta 3. Dakle krenuli smo kao, kao nadzorni odbor od glave i mogu tako reći u političkom žargonu možda i žrtvovali dva menadžerska dodatna mjesta unatoč tome što se tu moglo možda i nešto drugo i drugačije postupiti za razliku od onoga što je bilo prije dakle najmanje 6 vodećih mjesta u prva dva poteza bilo je ukinuto i time doprineseno da Hrvatske pošte i ovom administratvnom dijelu budu efikasnije ali i da imaju i manje troškova. Svakako da ćemo razmotriti amandmane koje je uvaženi zastupnik Josipović podnio. Već prvi pogled na njih govori o tome da su oni vrijedni pune pažnje i vidjet ćete po očitovanju da će i rezultat biti primjeren tome. Zaključno pošte treba ojačati. Zašto? Zato jer Hrvatske pošte imaju određenu misiju. One imaju misijiu obavljanje univerzalne usluge na cijelom području Republike Hrvatske pod istim uvjetima. One to moraju obavljati. Drugi oportuni zahtjev koji se očekuje opravdano je potpuna liberalizacija. Potpuna liberalizacija definitivno je smjer kojim treba ići i koji ćemo završiti u sljedećih nekoliko godina. Nema drugog modela koji funkcionira u svijetu osim modela da je javni operator koji ima obavezu obavljanja univerzalne usluge na cijelom području dovoljno jak s jedne strane da izdrži pritisak tržne konkurencije a da s druge strane može obavljati univerzalnu uslugu što mu je i misija. I zato Hrvatske pošte treba ojačati i zato vas ja molim da ovim izmjenama i dopunama zakona date podršku zbog toga jer ono ide isključivo u tom smjeru. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Nažalost nije točno što je rekao gospodin Breglec da pošta je možda neefikasna ali da se pridržava Zakona o kaznenom postupku i upravnom postupku. Vidite kad se radi o preporučenoj pošiljci onda oni zaokruže «obaviješten, nije tražio» i smatraju da je time preporučena pošiljka dostavljena. Tako da prema Pravilniku o pošti kojeg nisam donosila ja nego je donosila samoinicijativno pošta unatoč protivljenju Ministarstva da se usuglasi sa zakonima o kaznenom odnosno parničnom postupku. Prema tome ne provodi se ponovo dostava preporučenih pošiljki onako kako je to dostavljeno. Što znači da se ubacuje dole u poštanski sandučić umjesto da se popne na 5., 6., 7. ili 12. kat. A meni je zaista žao što vas sud poziva, ali to s nama nema nikakve veze. I nama dolazi policija na vrata i to sasvim opravdano da bi nam uručila poziv zbog toga što nas nije zatekla kući. Pa nitko to ne smatra pritiskom.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Odlučivat će se kad se ispune uvjeti.
Idemo na glasovanje o Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pošti. Tu imamo prijedlog klubova zastupnika HSP-a, IDS-a i zastupnika Miroslava Korenike, prijedlog zaključka koji glasi: O Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pošti provest će se treće čitanje. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? 33 za zaključak, 6 suzdržanih, 68 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Idemo na raspravu i glasovanje o amandmanima. Državni tajnik Dražen Breglec. Amandman 1 zastupnika Ive Josipovića.
Amandman 1 se prihvaća na način da se novi članak 61a. briše a dosadašnji članak 61b. postaje članak 61a. te se shodno tome u članku 38. stavak 1. mijenja i glasi, citiram: "Iza članka 61. dodaje se novi članak 61a. koji glasi:". Dakle prihvaća se amandman uz ovu nadopunu koja je preciznija.
Znači amandman je prihvaćen jel' tako uz ovu korekciju? U redu.
Korekcija je nužna.
Onda je prihvaćen uz tu korekciju. Dobro. Amandman 2 također zastupnika Josipovića. Tu on predlaže ako predlagatelj ne prihvati amandman 1 predlažem ovaj amandman. Budući da ste amandman 1 prihvatili onda o ovom drugom ne treba.
Zahvaljujem. To je bilo i moje obrazloženje. Dakle amandman 2 nema potrebe …
Molim gradonačelnike Koprivnice i Velike Gorice da … Amandman 3?
Ne prihvaća se s obzirom da je dana i alternativa u daljnjem prihvaćanju ćemo se izjasniti. Ovaj se ne prihvća.
Moramo glasovati. Tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 4?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Amandmani zastupnika Miroslava Korenike. Amandman 1?
Amandman se ne prihvaća. Smatramo da dodavanje predložene definicije pojma pisana dokumentacija nije prihvatljivo jer ni direktiva Europske unije ni Svjetska poštanska konvencija ne sadržavaju taj pojam, tako da smatramo da ovaj amandman nije prihvatljiv.
Molim gradonačelnika Varaždina da se ne komunicira na ovaj način sa donedavnim gradonačelnikom Osijeka.
Ja bih molio glasovanje o svim mojim amandmanima radi učinkovitosti da ne obrazlažem.
E moramo ići redom. Tko je za amandman 1? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 2?
Ne prihvaća se.
Glasovanje. Tko je za? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 3?
Ne prihvaća se.
Tko je za? Nije dobio potrebnu većinu. Četvrti?
Ne prihvaća se.
Glasovanje. Nije dobio potrebnu većinu. Peti?
Ne prihvaća se.
Glasovanje. Nije dobio potrebnu većinu. Klub zastupnika IDS-a amandmani. Amandman 1?
Ne prihvaća se.
Kolegica Dorotea Pešić-Bukovac.
Pa intencija ovog amandmana je bilo da se zaista definira prijam pošiljaka kao što su opisani u pravilnicima Svjetske organizacije i Poštanske unije. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 2?
Ne prihvaća se.
Kolegica Dorotea Pešić-Bukovac.
Ja bih voljela od državnog tajnika barem jedno obrazloženje dobiti o amandmanima, a ne samo da li se prihvaća ili ne. Uvođenjem novog pojma prikupljanja pošiljaka obrazlaže se razlika o prijamu i prikupu sukladno standardima Svjetske trgovinske organizacije. Molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 3?
Amandman 3 kluba zastupnika ne prihvaća se. Obrazloženje. Dodavanje predloženog pojma dokumenta ne može se prihvatiti, jer ni direktiva Svjetska poštanska konvencija ne poznaje taj pojam. Poštanske direktive poznaje pojam razmjena dokumenata i taj pojam je sadržan u Zakonu o pošti potpuno usklađen definicijom iz direktive.
Dorotea Pešić-Bukovac.
Svi prijepori koji su bili do sada razlikovni između poštanskih i kurirskih službi upravo je bilo u definiciji poslovne dokumentacije i mislim da bi se konačno razriješili problemi između tih dviju usluga. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 4?
Ne prihvaća se. Prema konačnom prijedlogu predmetnog zakona kurirske usluge su usluge preuzimanja a ne prikupljanja te prijenos i uručenje na adresu primatelja. Isto tako konačni prijedlog zakona sadržava pojam poštanska pošiljka u kojoj su sadržane i pismovne pošiljke i paketi. Ukratko daleko je preciznija i nomotehnički korektnija formulacija koja je u originalnom prijedlogu.
Kolegica Dorotea Pešić-Bukovac.
Ja sam ovaj amandman dala zato što sam uočila da postoji kolizija između ovog zakona i Zakona o trgovačkim društvima pa zato molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 5?
Amandman 5 se ne prihvaća. U stavku 4. članka 14. koji se predlaže brisati pojašnjava se pojam izravni prijenos koji je naveden u članku 3. istog članka te ga nije uputno brisati, tim više što je jučer u raspravama bilo direktnih upita od strane saborskih zastupnika što to jest izravni prijenos. Ne možemo prihvatiti brisanje tog pojma.
Amandman 5. povučen. Amandman 6.
Amandman 6. se ne prihvaća, u Zakonu o pošti, sukladno Zakonu o radu upotrebljava se pojam radnik, za zaposlenika svih davatelja poštanskih usluga pa tako i kurirskih usluga a u ovom amandmanu se koristi pojam preuzima koji jednu od prijašnjih amandmana osporavan, pa je tu jedna kontradikcija. Postojeća formulacija prijedloga je preciznija i nomotehički korektnija.
Povlačim.
Amandman 6. povučen. Amandman 7.
Amandman 7 se ne može prihvatiti s obrazloženjem da se odredbom koja se predlaže brisati davatelj kurirskih usluga obvezni su u okviru svojih ovlasti na temelju Zakon ai prijava primiti svaku pošiljku koja ispunjava propisane uvjete, ne može se prihvatiti brisanje te odredbe jer bi to jednostavno dovelo do neurednog obavljanja kurirskih i poštanskih usluga od strane operatora.
Kako smo mi preuzeli međunarodne sporazume i Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i obvezali se da nećemo donositi restriktivnije zakone a ovaj članak ide ka tom eda bude restriktivniji. Ja molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman broj 7? Hvala nije dobio potrebnu većinu. Amandman 8.
Amandman 8. se ne prihvaća. U članku 12. Zakona o pošti uređeno je područje rezerviranih poštanskih usluga dok je za kurirske usluge u članku 14. navedeno da se obavljaju na slobodnom tržištu, što znači da to nije rezervirana poštanska usluga. Obveza razdvajanja koja se sugerira amandmanom također je riješena člankom 5. Prijedloga zakona na primjeren način.
Mi u Klubu IDS-a smo smatrali da nije dovoljno definirano i zato smo dali ovaj amandman. Zato molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 9.
Amandman 9. Kluba zastupnika IDS-a je prethodno prihvaćen od jer je identičan amandmanu gospodina Josipovića bio, dakle prihvaćen je već prethodno bio, identičan je.
Predlagateljica.
Moram priznati da nisam čula pa tražim glasanje.
Amandman je već prethodno prihvaćen, identičan je amandmanu koji je podnio zastupnik Josipović i prethodno je prihvaćen.
Onda povlačim, hvala.
Amandman 9. povučen. Mato malo klupe tu. Amandman 10.
Ne prihvaća se prijedlog da ostane na snazi odredba po kojoj je trebalo donijeti Zakon o kurirskim uslugama ne može se prihvatiti cijela ova rasprava zapravo vođena je u tom tonu tako da ovaj amandman ne možemo prihvatiti.
Zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac.
Povlačim
Povučen amandman 10. I amandman 11.
Ne prihvaća se uz obrazloženje da je Zakon stupio na snagu 8. Prijedlog da ovaj Zakon stupi na snagu ne 8 nego 60. dana nije prihvatljiv, u obrazloženju tog amandmana je navedeno da se amandman predlaže iz razloga omogućavanja pravnim osobama na prilagodbu s narečenim zakonom dok je već jedan takav identičan rok dat prilikom izglasavanja Zakona o pošti, rok od 60 dana on je istekao 6. siječnja 2004. Smatramo da je za prilagodbu po ovom Zakonu nije potrebno 60 dana jer se prijave koje trebaju dati davatelji kurirskih usluga ta obaveza stoji već više od godinu i pol, stoga ne prihvaćamo ovaj amandman.
Ja tražim glasanje, smatram da se ne mogu svi prilagoditi u roku od 8 dana od stupanja Zakona na snagu, odnosno objave u Narodnim novinama i još nakon toga 8 dana. Mislim da je potrebno staviti svima primjereni rok da se mogu uskladiti sa ovim Zakonom, tražim glasanje.
Molim, tko je za amandman 11? Nije dobio potrebnu većinu. Imamo i 4 amandmana Vlade koji su došli u roku i postaju sastavni dio Zakona. S time smo završili sa amandmanima, hvala lijepa državni tajniče. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pošti. Molim uključite se. Možete glasovati. Rezultat. Sa 83 glasa za, 11 suzdržanih i 9 protiv donesen predloženi Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o pošti u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na dvije točke koje se predlažu spojiti, a to je: - Prijedlog zakona o humanitarnom razminiranju, prvo čitanje P.Z. br. 331; - Prijedlog zakona o posebnim pravima iz mirovinskog osiguranja zaposlenika na poslovima razminiranja, prvo čitanje P.Z. br. 332; Pa ćemo spojiti ove dvije točke. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akata primili ste u pretince. Kod donošenja ovoga Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li, i Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Žele li izvjestitelji radnih tijela dodatno obrazložiti prijedlog? Imamo izvješće Odbora. Nema nikoga od ova tri odbora. Otvaram raspravu. Prvi je na redu Klub HNS-a PGS-a gospodin Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, ne, ne, pretpostavljam da su predlagatelji odnosno predstavnici predlagatelja ovdje je li tako? Jeste vi isto tako i za ovaj? Ne? Ne. Onda u odsustvu pozdravljam predstavnike predlagatelja. Kolegice i kolege mislim da je nekorektno ako nema ovdje predstavnika predlagatelja iz razloga jer se radi ne samo o važnoj materiji nego smo zaista željeli pomoći i evo sa nizom prijedloga u svezi ovog Zakona pokušati pomoći da kod drugog čitanja nam dođe jedan kvalitetniji zakon na klupe. Tako da ne znam gospodine predsjedniče što mi je sad činiti no ja ću ovako reći samo da u Klubu HNS-a PGS-a dakako suglasni smo da postojeći Zakon o razminiranju je nedostatan u mnogim elementima posebno u stručnim komponentama koje nedostaju. Sigurno da je u tom postojećem zakonu potrebno bolje definirati odnose između sudionika u procesu razminiranja od izvida pa do samog razminiranja. Treba dakako uskladiti taj zakon i sa međunarodnim obvezama naše države, ali i terminološki sigurno puno toga popraviti. Međutim evo kažem sad zaista ne znam što činiti? Jedino možda kad već neće nitko doći ispred predlagatelja da ja krenem redom, a da njih zamolimo da sutra iz fonograma eventualno iz fonograma sutra pokušaju iščitati naše poruke ili ćemo im faksirati poruke jer ja sam smatrao da je svrha upravo našeg ... ... [[Upadica se ne razumije.]] SMS, ne, ja sam jako nespretan kod SMS i ja to ne bih stigao 2 dana poslati tako da, evo no ja ću svejedno krenuti uvažavajući materiju i one na koje se odnosi ovaj Zakon. Pa idemo ovako. Ja ću u biti iznjeti petnaestak naših prijedlog poboljšanja teksta Zakona i predložiti konkretno što mi mislimo da treba izmjeniti da bi taj Zakon u drugom čitanju uistinu bio znatno bolji nego što je danas. U članku 4. postoji jedna nejasnoća glede predlaganja samog nacionalnog programa razminiranja odnosno plana razminiranja. U prvoj rečenici stoji: «Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske donosi nacionalni program», a u trećoj rečenici stoji: «Prijedlog nacionalnog programa izrađuje HCR» dakle Hrvatski centar za razminiranje uz suglasnost Ministarstva i tako dalje. Dakle tu treba svakako uskladiti, to nije jasno. Meni se čini da ja razumijem što su oni mislili reći međutim mora svatko razumjeti što su predlagatelji mislili i zakon mora se tumačiti onako kako piše, onako kako tko misli da piše. Zato molim da se u četvrtom članku razjasni sama procedura, tijek predlaganja nacionalnog programa i plana razminiranja. Zatim u članku 7. imamo tri skupine primjedaba. Najprije vezano uz idejne projekte. Naime kada se radi o idejnim projektima ovdje stoji u članku 7. da su oni briga Hrvatskog centra za razminiranje i dio njihovih poslova, da bi kasnije u tekstu našli da je idejni projekt pretraživanja i razminiranja dio ponudbene dokumentacije, dakle u biti kandidati koji sudjeluju u natječaju će izrađivati taj dio idejnog, naime te idejne projekte za to i tu treba svakako razjasniti kojim slijedom i tko što izrađuje. Zatim ako jasno stoji da HCR Hrvatski centar za razminiranje izrađuje prijedlog nacionalnog programa i plana, a to stoji u 4. članku onda bi u 7. članku to također trebalo ispisati kao dio njihovih redovnih obveza, a to nedostaje. I konačno u tom 7. članku na samom vrhu 9. stranice stoji da HCR obavlja poslove iz stavka 2. ovog članka osim poslove iz podstavka 1., 2., 3., 4. i 11. te da ove poslove može povjeriti i drugim pravnim i fizičkim osobama. Mislimo da je to apsolutno nekorektno. HCR jeste formiran, osnovan upravo zato da bi od ministarstva jasno razopteretili da bi oni vodili upravo te poslove a sad ispada da bi oni vrlo rado te poslove mogli prenijeti i na treću osobu. Mislim da jedino ministarstvo smije prenijeti ovlasti sa HCR-a kojima je to primarni zadatak na neko drugo tijelo ako smatraju da HCR nije kompetentan da te poslove obavlja, dakle ministarstvo a ne HCR da sami odlučuju o daljnjem prijenosu nadležnosti. Članak 9. ovdje postoji jedna mala konfuzija. Naime čak je i neposredan slijed vezan uz najprije odobrenje za obavljanje poslova razminiranja. To odobrenje po članku 9. je regulirano na način da će ministarstvo davati odobrenje, ali odmah nakon toga onaj tko dobije odobrenje mora trčati u Hrvatski centar za razminiranje da dobije ocjenu sposobnosti za obavljanje tih poslova. Tu je uistinu smiješno. Pokušavamo govoriti o one stop shoopu u mnogo složenijoj materiji, a ovdje je u biti jedna nepotrebna administracija, kompliciranje postupka dobivanja prava i sudjelovanja u samom procesu razminiranja. Dalje članak 13. Ja podržavam prijedlog da se u biti da mogućnost donatoru financijskih sredstava da on kaže kome se taj posao treba dati. To tako stoji. Što je u redu. Jasno ta osoba koja će dobito posao mora imati odobrenje i ovlasti da zaista taj posao može kompetentno odraditi. Dakle on bira. Međutim ono što sam ja, a sudjelovao sam u bezbroj akcija prikupljanja donacija za razminiranje u proteklih nekoliko godina, često puta su donatori tražili i da se razminira točno određeno područje za koje bi oni donirali sredstva. Ja mislim da bi i to trebali moći omogućiti donatorima, dakako ako je izrađena adekvatna dokumentacija vezana uz to područje od strane HCR-a. Ako te dokumentacije nema onda se slažem da ne možemo to dozvoliti, ali ako postoji dokumentacija onda i takav odabir sigurno ne bi smetao, dapače stimulirao bi donatore da svatko za svoje područje iz nekih razloga sentimentalnih ili drugih može odabrati izvođača i područje koje želi da se razminira. Zatim izrada projektne dokumentacije koje se regulira člancima od 19. do 23. članka. Ovdje su čini mi se potpuno jasne obveze, pravne osobe, odnosno obrtnika u odnosu na HCR, ali nije jasno, jasan je obrnuti odnos. Mi u klubu HNS PGS predlažemo da svakako bi trebalo i ovdje pojasniti i one usluge ili dokumenti koji će od strane HCR-a biti dati onima koji će se natjecati za taj posao. Svakako po nama bi to trebali biti rezultati tehničkog izvida, da oni u biti vide što ih čeka da mogu na taj način korektno dati ponude i taj dio, posebno dio vezan uz natječaje on mora biti transparentan, moramo znati što će sve ući u tu dokumentaciju, što će se sve tražiti, odnosno mi, oni kandidati koji će se javiti, a taj segment nije dobro odrađen u ovom prijedlogu zakona i predlažemo da se znatno znatno popravi taj dio teksta prijedloga zakona. Članak 25. kaže da izvođač radova mora obavijestiti policijsku upravu i još niz subjekata, ali na kraju stoji te druga tijela državne vlasti i pravne osobe čiji je djelokrug rada izravno vezan uz razminiranje. To je nedopustiva formulacija. I druga, a pazite mora, mora obavijestiti a ne piše koga. Dakle on bi sam trebao pokušati doznati koga mora to on obavijestiti. Ovdje apsolutno predlagatelj mora ispisati sva ta tijela za koja pretpostavlja da bi trebala biti obaviještena od strane jasno izvoditelja radova. Ovakva formulacija sigurno ne drži vodu. Također sam se pomalo iznenadio da u tom istom članku 25. stoji da izvođač radova mora obavijestiti ne samo županijsku policijsku upravu već i policijsku stanicu. Jer imam osjećaj uprava valjda policijska u toj županiji ne komunicira sa svojim postajama što je pomalo neobično i čak ružno vidjeti da stoji u jednom zakonu već da izvođač radova jedne i druge mora obavijestiti. Članak 28. kaže da su ovlaštene pravne osobe obrtnici i HCR dužni osigurati nazočnost sanitetskog vozila, liječnika i tehničara tijekom razminiranja. Pazite nabrojene su tri subjekta. Njihov međusobni odnos, oni mogu svi slijegati ramenima i reći pa mi smo mislili da će onaj drugi ili onaj treći to osigurati. Ja razumijem šta su mislili reći, vjerojatno je predlagatelj mislio reći da u slučaju kada se radi tehnički izvid, a njega radi HCR onda on to treba osigurati, kad se radi razminiranje onda izvođač, onda on treba osigurati, ali to tako ne stoji. Predlagatelj mora pojasniti da ne bi bilo konfuzije tko u biti treba osigurati te uvjete na području koje se razminira. Članak 30. iza riječi: "uništavanje" treba dodati riječ: "mine", jer se može misliti na koješta drugo. To svakako nije dostatan tekst, treba sa tom jednom riječju pojasniti. To je druga rečenica u članku 30. Zatim članak 33. vezano uz stručne ispite koji se organiziraju. Taj članak treba apsolutno uskladiti sa člankom 77. jer postoji u članku 33. jedna tijela koja organiziraju stručni ispit a u članku 77. druga tijela. Prema tome to ne može biti, to se mora uskladiti. Očito je greška. Netko tko je radio jedan dio očito nije čitao ono što je netko drugi pripremio u završnom dijelu ovoga zakona. Članak 43. govori o posebnom doplatku. Treba reći, odnosno pojasniti na koga se odnosi posebno u onom dijelu rečenice kada se stoji da se odnosi na ljude koji nisu u radnom odnosu, kako može netko uletiti u ovaj posao a da nije u radnom odnosu vis a vis svih relativno kompliciranih postupaka dobivanja posla, to mi nije jasno tu treba svakako pojasniti i to. Članak 66. treći red, kaže ministar može rješenjem narediti otklanjanje utvrđenih nedostataka, dakle ministar može rješenjem narediti. On mora narediti uklanjanje nedostataka, on mora to učiniti i čak bi bilo dobro da navede i rok unutar kojeg će se to napraviti. U članku 67. ne slažemo se da ravnatelj HCR-a ima praktično diskepcijsko pravo donijeti propise a time i odlučivati o odabiru izvođača, mi smatramo da bi Ministarstvo trebalo te propise donijeti i jasno zašto mi kao parlamentarci onda možemo prozvati Ministarstvo i ministra ovako mi to možemo samo posredno činiti i ne možemo utjecati ni u kom slučaju na eventualne propuste koji će se dogoditi. Onda članak 71. kaznit će se pravne osobe ili obrtnik ako nisu registrirane za obavljanje ovih poslova, kako može dobiti taj posao ako nije registriran a prošao je proceduru kod HCR-a vrlo složenu, to mi nije jasno, to treba pojasniti. I već sam spomenuo članak 77. kada sam govorio o 33. da ga treba uskladiti vezano uz stručne ispite. Evo Klub HNS PGS-a podržat će ovaj Zakon ako se izvrše određene korekcije o kojima smo sada govorili jer da se sada mora glasovati o ovom Zakonu mi bi svakako bili protiv ali smatramo da se sa ovih 15-tak korekcija može znatno popraviti tekst i i dakako prihvatiti ga kod sljedećeg čitanja. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Klub zastupnika HSS-a poštovani zastupnik Željko Ledinski, izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Evo dozvolite nekoliko riječi o Prijedlogu zakona o humanitarnom razminiranju. Prije svega moram konstatirati da jedan ovako važan Zakon koji se donosi u kasnije sate bez predlagatelja mislim da nije korektno od predstavnika, možda novi ministar ima puno obaveza danas ali evo ako je on bio zauzet, možda je mogao doći novi savjetnik za razminiranje barem da bude ovdje sa nama i da o tom Prijedlogu zakona se malo više pozabavimo. Zbog čega to govorim, prije svega još uvijek danas imamo preko 9% površina koje su minirane, od toga najveći broj tih površina je pod šumama što je meni osobno jako dobro poznato i znam kolike su štete što je nemoguće gospodariti na tim prostorima. Štete su ne samo na šumama nego i na drugim objektima nego i na poljoprivrednom zemljištu koje isto tako nije u funkciji, koje je već obraslo za ovih 15 godina i vjerojatno isto tako postala nekakva šuma na većem dijelu. I onda mi stvarno nije jasno da kada već smo znali da će taj zakon danas ići da nam onda barem predlagatelj ne može biti ovdje ili barem netko iz HCR-a da nam prezentira što treba napraviti prijedlozima tih zakona. Jasno da treba uvesti reda, u određena poslovanja koja su do sada bila, i u tom dijelu Klub HSS-a će podržati da ovaj zakon ide u drugo čitanje i da dođemo do jednog kvalitetnijeg rješenja u toj problematici a znamo da je bilo dosta često puta nejasnih situacija i oko pitanja provođenja i natječaja i određenih lobiranja za određene firme jer sve te firme koje se danas bave time su naši bivši visoki vojni časnici ih vode uglavnom ili njihove supruge. Prema tome, svakako se slažem da treba uvesti reda u tu problematiku i da treba pod jasnim i određenim uvjetima omogućiti da se u što kraćem vremenu razminira cijela država. Mislim da onaj plan koji je najavljivan da ćemo do 2010. godine imati razminirano cijelo područje da on sigurno nije ostvariv, pogotovo nije ostvariv zbog toga što čitavo ovo vrijeme se značajno mala sredstva ulažu kako iz državnog proračuna tako i ostalih proračuna i lokalne samouprave i državnih poduzeća koja učestvuju u tome a i donacije su čini mi se sve manje, tako da i tim tempom i tim sredstvima koje danas imamo nećemo ostvariti ciljeve koji su zadani već davno, znači 2010. Hrvatska bez mina. U tom dijelu sigurno da i ovi prijedlozi koji su ovdje navedeni a osvrnut ću se samo na neke od njih. Prije svega, mislim da je dobro da smo ovdje detaljno naveli koji su to poslovi humanitarnog razminiranja. Tu posebno bih istakao poslove vezano na izradu minskih sumnjivih površina na izradi dokumentacije, na obavljanju poslova pretraživanja i razminiranja, kada govorim o izvidu minski sumnjivih područja, moram reći da u tom dijelu posla koji je započet prije nekoliko godina da je Hrvatske centar za razminiranje napravio dosta, barem što se tiče u pogledu minski sumnjivih površina koje su pod šumama u Republici Hrvatskoj i u tom dijelu takav vid poslova koji se mora kvalitetno obaviti sigurno da treba raditi i treba ga po mogućnosti što više vrednovati. Kada se te minske sumnjive površine na osnovu svih mogućih mogućnosti koje postoje, znači pronalaska određenih minskih polja, saznanja koja se koriste u tome dijelu svedu na onu realnu mjeru onda automatski jasno da ćemo doći do toga da treba i manji dio prostora razminirati. Moram reći što se tiče šumarstva da mi puno očekujemo upravo od toga dijela, ja sada govorim više kao šumarski stručnjak koji je radio na tim poslovima, puno očekujemo upravo od brze sanacije tih minskih polja, zbog čega. Zbog toga što ako još uvijek negdje oko 9 do 10% površina posebno onih pod šumom minirano kada to preračunate u nekakav gospodarski ekvivalent znači u to da 15 godina nismo bili u mogućnosti gospodariti na tom prostoru, 10% puta 15 negdje otprilike 1 i pol etat možemo reći Hrvatskih šuma je bio nedostupan, kada pogledamo koliko je to vrednosno iznosi za ovih 15 godina to možemo vrlo lako izračunati, da je to nekakvih preko 3 milijarde kuna samo zbog nemogućnosti gospodarenja na tom prostoru, vrijednosti nekakve koja bi se ostvarila za to vrijeme. Kada to pogledamo koliko bi ta vrijednost donijela kroz zapošljavanje u drvnoj industriji onda to sigurno multiplicira i moramo onda u tome reći da to nije mala šteta koja nastaje zbog toga što ne možemo gospodariti na tom dijelu. Isto je tako sa poljoprivrednim zemljištem gdje je taj efekat vjerojatno veći a i sa ostalim i građevinskim i ostalim zemljištem koje nije u mogućnosti, ne može se koristiti. Zbog toga mislim da je dobro da smo upravu razraditi detaljno prijedloge koje treba doraditi u ovom Prijedlogu zakona na tim određenim stavkama i mislim da tu poslovi humanitarnoga razminiranja o kojima je do sada više bilo samo ono direktno razminiranje o kojemu se govorilo, gdje se znalo minska polja i ostalo, više se time bavilo a evo kažem, zadnjih godina upravo na tom izviđanju i ostalom dijelu smo došli do značajnih pomaka i smanjenju minske sumnjivosti. No, kada govorimo o tome tko sve može raditi na poslovima humanitarnog razminiranja onda u članku 9. kaže se da zahtjev za odobrenje se podnosi ministarstvu a onda u drugom članku da dokaz o upisu pravne osobe u sudski registar ili nevladine udruge o registru udruga odnosno obrtnica. Mislim da nije dobro da kažemo da udruge mogu podnositi zahtjeve, nevladine udruge. Dobro je da one djeluju na prikupljanju sredstava ali mislim da, nije mi logično da bi one mogle postavljati zahtjeve da one budu nositelji razminiranja. Mislim da za to mora biti prema važećem zakonu znači firma koja je registrirana, koja ima obrt upravo za to i koja zadovoljava određene zakonske uvjete. I u tom dijelu mislim da nije dobro navedeno u ovom prijedlogu u članku 9. da se omogući da i nevladine udruge koje su u nekakvom registru udruga mogu tražiti zahtjev za obavljanjem poslova razminiranja. Mislim da bi bilo dobro da se udruge više pozabave sa skupljanjem donacija a onda u drugom dijelu da taj dio poslova rade isključivo osposobljene tvrtke koje jesu za to. Kada bi uz sredstva koja danas se izdaju u proračunu o kojima smo prije imali kod redovitih izvješća prilike razgovarati pokušali i našli još dodatnih sredstava i kroz određene donacije kojih rekao sam maloprije ima sve manje, kroz određene aktivnosti. Evo moram reći Hrvatske šume redovito, negdje oko desetak milijuna kuna izdvajaju godišnje iz svog poslovanja za razminiranje određenih šumskih područja. Zašto to spominjem? Zbog toga što prioriteti državni u razminiranju su bili jasni, najprije kuće, građevine, industrijsko zemljište, zatim poljoprivredne a šume su došle na kraju. No međutim, imamo dijelova danas u državi koji su zaštićeni objekti prirode, koji su još uvijek nedostupni. Mislim da bi barem u tom dijelu bilo dobro kada bi dio sredstava koji bi se mogao naći i još tu prije svega mislim na proračunska sredstva iz općina, gradova da se što veći broj tih sredstava skupi, što veća količina i da se onda omogući da se ovakovi i humanitarni razminiranje i ostalo može provoditi. U tom dijelu u članku 6. je definirano a županijska poglavarstva definiraju svoje prioritete. To su neke županije učinile i već su razminirale praktički cijelu svoju površinu koja je bila minirana, jasno tamo gdje je toga bilo možda malo manje kao što je u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji a evo osobno sam imao priliku donesti prvi minski plan jedne županije u Hrvatskoj za vrijeme dok sam bio župan u Bjelovarskoj županiji. I samo jednim sustavnim radom može se onda doći kroz veći broj godina do konačnog rezultata u toj djelatnosti. Na kraju bih evo zaključio ovu raspravu sa time da apeliram na sve koji mogu pomoći oko toga a to smo i mi zastupnici da lobiramo pozitivno za sakupljanje što većeg broja tih sredstava. A prijedlog ovoga zakona može ići u drugo čitanje uz još određene dorade o kojima je već bilo i riječi i mislim da bi bilo dobro da kad bude barem konačni prijedlog ovdje prezentiran da bude barem resorni ministar prisutan ovdje jer ova materija je sigurno značajnija nego neke druge o kojima smo danas razgovarali. Hvala.
Hvala lijepa. Šta je primopredaja između bivšeg ministra i novoga pa je tamo i državni tajnik je isto na toj primopredaji da nema kasnije manjkova ni viškova. Poštovani zastupnik Drago Prgomet. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Evo nekoliko detalja ili činjenica koje bi doista trebalo kada je riječ o zakonu, ovakvom zakonu iznijeti. Ja ću se na početku pozvati ili spomenuti one koji su najizloženiji u tom procesu razminiravanja a to su pirotehničari. Pa mislim da nije na odmet bez obzira koliko nas ima ovdje večeras ponoviti jednu doista poražavajuću i tužnu činjenicu da je od 1991. do danas na poslovima razminiravanja stradalo 102 pirotehničara od kojih je 42 smrtno stradalo. Od danas, od 1991. pa do danas na minskim poljima stradalo je tisuću 555 civila, od toga smrtno339 osoba, s tim da se ono što je i kolega Ledinski rekao još uvijek smatra da je skoro 10% cjelokupnog teritorija Republike Hrvatske zasijano minskim i eksplozivnim sredstvima. Ono što je možda zanimljivo listajući literaturu malo o tome i na internetu da se nažalost o problemu minskih polja dosta govorilo zadnjih desetak godina, zadnje dvije godine uglavnom u kontekstu stradavanja pirotehničara odnosno u njihovoj borbi da se donese novi Zakon o razminiravanju i da se pomalo počelo shvaćati ili razmišljati o problemu koji je iza nas i počelo se razmišljati da je taj problem koji će se dobrim djelom riješiti nekakvim dobrotvornim akcijama, humanitarnim aktivnostima, skupljanjima novaca itd. a manje problemom same države. I onda se pojavio ovaj zakon kojeg su sindikati pirotehničara i sve one institucije koje su se bavile time tražile niz godina kao upravo odgovor Vlade da se jedan doista ogroman problem koji je ostao kao posljedica rata u konačnici i riješi i da se doista prema planu razminiravanje Hrvatske dovrši do 2010. godine. Ono što je vrijednost ovoga zakona osim što se uređuju pitanja vezana uz sadržaj plana razminiravanja Republike Hrvatske o elementu nadzora nad obavljenim poslom razminiravanja što smatram izuzetno bitnim zakon regulira način preuzimanja razminiranih područja ili građevine ali ono što sam i na početku rekao i s čime sam krenuo u raspravu da ovaj zakon između ostalog regulira prava ozljeđenih pirotehničara odnosno prava članova obitelji poginulih pirotehničara. Prije svega, ona prava koja se odnose na staž osiguranja u povećanom trajanju te precizno naveden popis prava koja ostvaruju navedene osobe za slučaj ozljede odnosno slučaj smrti u obavljanju svojih poslova odnosno poslova razminiravanja. Također se uvodi novitet koliko je meni poznato u odnosu na raniji zakon, to je izjednačavanje pravnog položaja stranih i domaćih pravnih i fizičkih osoba i pirotehničara u obavljanju poslova razminiranja u Republici Hrvatskoj. Također, utvrđuje se stručni nadzor kojeg obavlja Hrvatski centar za razminiranje a Ministarstvo unutarnjih poslova i dalje zadržava taj inspekcijski nadzor nad obavljanjem poslova. Vjerujem a i iz čitanja ovog zakona može se zaključiti da doista Vlada koja je predložila ovaj zakon vodila računa i o do sada postojećem zakonu odnosno odredbama ranije važećih zakona ali također doista vodeći računa o gospodarskoj situaciji iz istog kroz ponuđena prava omogućiti kvalitetno plaćanje ali i korektan odnos države prema onima koji stradaju u ovom procesu u postupku razminiravanja odnosno, korektan odnos prema obiteljima, stradalih pirotehničara. Obzirom da je Zakon u dva čitanja vjerujem da će do konačnog, donošenja, odnosno predlaganja zakona u konačnom obliku uvažiti se ove primjedbe koje su i kolege prije meni rekli i da će ovaj zakon doista imati u konačnici svoju svrhu a to je završetak procesa razminiravanja u planiranom roku i time jednu od velikih posljedica Domovinskog rata, doista odvesti u prošlost. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je, gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Nenad Stazić, također dijeli istu sudbinu kao i prethodnica. Poštovana zastupnica Ruža Lelić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa ja ću u svome izlaganju se osvrnuti na ovaj Prijedlog zakona o posebnim pravima iz mirovinskog osiguranja zaposlenika na poslovima razminiranja. Mada je u stvari proces razminiranja počeo još i za vrijeme Domovinskog rata a intenzivnije 1992. godine ipak je to još uvijek ozbiljan problem za mnoga područja koja su bila zahvaćena radom ali za granična područja kao što je i područje moje županije, odnosno ovog županjskog kraja. I od provedenih 13 tisuća kvadratnih metara područja koje je trebalo razminirati 98. godine prema metodologiji Ujedinjenih naroda preostalo je još 1174 km kvadratna i evo ja mogu reći da na području moje županije još učestalo možete vidjeti kada prolazite označena područja sa minama. I mada je evo znatan dio teritorija razminiran, nažalost opasnost od mina prijeti i u Hrvatskoj, kažem i u ovom području iz kojeg dolazim tako da je evo samo u ovih prvih šest mjeseci 2005. godine stradalo već tri osobe među kojima je jedna osoba i sa našeg područja jer ljudi jednostavno više nemaju strpljenja čekati da ne obrađuju svoja zemljišta pa onda se događaju i tragedije. Dok bih rekla da od tih eksplozivnih naprava i mina je ukupno stradalo 98. godine i 258 osoba među kojima je i 39 pirotehničara. Zato ja smatram zaista važnim i pravednim i važnim i pravednim i ovaj Prijedlog zakona koji predviđa da zaposlenici na razminiravanju kao pirotehničari i pirotehnički nadzornici ostvaruju pravo na mirovinu pod povoljnijim uvjetima. Navedene osobe znači ostvarilo bi pravo na mirovinu sa najmanje trideset godina radnog staža s time da 10 godina znači proveli su na poslovima razminiranja, stvarno proveli na poslovima razminiranja u što se ubraja i poslovi znači koji su, i staž u Domovinskom ratu ali u jednostrukom trajanju. A znamo da mahom pirotehničari i jesu hrvatski branitelji pa zato se ovo sve i uzelo u obzir. I još je isto tako napomenuti da je visina mirovina bi se utvrđivala na temelju odredbi Zakona o pravima iz mirovinskog osiguranja djelatnika vojnih osoba, policijskih službenika i ovlaštenih službenih osoba što mislim da zaista pirotehničari u najmanju ruku spadaju u ove kategorije. Ove izmjene kao što sam rekla u potpunosti podržavam i smatram da je to uklanjanje jedne nepravde prema ovim zaposlenicima koji rade na razminiranju i rade zaista jedan težak, odgovoran i psihički zahtjevan posao. Vidimo da evo iz materijala da takvih osoba koje imaju, pirotehničara koji imaju ovlasti za razminiranje ima svega 600 računajući isto tako da su oni mlađa populacija znači to bi u mirovinu krenuli negdje oko 210. nadamo se da će tada situacija i gospodarska biti bolja pa i ovo povećanje prava neće predstavljati veće poteškoće za financiranje. I evo, da na kraju kažem da još jedanput podržavam i pozdravljam ovaj Zakon. Mislim da je on zaista potreban i pravedan. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Vlado Jelkovac. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici iako je kasno osjećam s obzirom da dolazim iz Karlovačke županije jedne od minski najzagađenijih u Hrvatskoj i reći nekoliko riječi o ovom Zakonu a da potkrijepim ovo što sam rekao jedno od minski najzagađenijih područja 148 milijuna kvadratnih metara, dakle 148 kvadratnih km površine je u Karlovačkoj županiji minski sumnjiva površina. I ako bi se godišnje razminiravalo tempom od 3 milijuna kvadratnih kilometara kao što je to, kvadratnih metara kao što je to sada, taj proces trajao bi 49 godina, no sigurno 148 milijuna kvadratnih metara je samo sumnjiva površina, nadajmo se ili sasvim sigurno da to ipak sve nije minski zagađeno. Razminiravanje je u Hrvatskoj počelo već i sa početkom Domovinskog rata i ovo je prilika zahvaliti se inženjerijskim postrojbama Hrvatske vojske i specijalcima MUP-a koji su u biti započeli taj pionirski posao u Hrvatskoj onda je 96. godine Zakonom o razminiravanju krenuo AKD mungos i kasnije preko centra, hrvatskog centra za razminiravanje taj posao u koji su uvođene i ostale tvrtke kojih je sada već priličan broj. Ovim Zakonom se dakle utvrđuju poslovi razminiravanja i kaže se da su ovlaštene pravne i fizičke osobe koje imaju registrirani obrt one koje mogu taj posao raditi. Ono što jeste svakako dobro je to da se ovim Zakonom utvrđuju neka nova dodatna prava pirotehničarima jer njihov status, slažemo se do sada nije bio riješen na adekvatan način. Ovdje su neke stvari rečene u ime klubova iz ostalih stranka o kojima sam i ja želio nešto reći pa ih neću puno ponavljati, možda samo po člancima. Par članaka, u članku 7. mislim da kao javnu ovlast Hrvatski centar za razminiravanje ipak ne bi trebao ocjenjivati sposobnost ovlaštenih pravnih osoba nego da bi to trebao raditi MUP poglavito iz toga što je u članku 3. rečeno da Ministarstvo obučava i provodi ispite za pirotehničare pa mi baš nije logično da bi Ministarstvo to radilo za pojedince, dakle, za osobe, a za pravne osobe na neki način dakle, suglasnost da bi davao Hrvatski centar za razminiravanje. U članku 9. kod Zahtjeva za izdavanje odobrenja slažem se, mislim da je to kolega Ledinski rekao da ovdje ne bi trebale se nalaziti ne vladine udruge jer mislim da one ne trebaju sudjelovati u neposrednim poslovima razminiravanja, one imaju svoju vrlo značajnu ulogu i one su puno učinile na prikupljanju sredstava na upoznavanju ljudi, građana sa problematikom razminiravanja, međutim, ostavimo sam proces i sam posao razminiravanja pravnim ili fizičkim osobama, odnosno obrtnicima koji su zato osposobljeni. I u tom članku uz dokaze koje treba podnijeti pravna ili fizička osoba, dokaz o posjedovanju odgovarajućeg poslovnog prostora mislim da se to može regulirati i određenim ugovorom o korištenju, ne mora dakle biti u vlasništvu ali ono što je još bitno a to je kasnije i u jednom članku kojim se reguliraju elementi ugovora, pravna osoba ili obrtnik koji će obavljati taj posao mora imati adekvatni prostor za smještaj eksplozivnih stvari i neposredno u blizini radilišta na kojem radi nije to dovoljno imati samo u sjedištu u mjestu gdje je tvrtka registrirana nego i u neposrednoj blizini samog, samog radilišta. I dopustite još samo članak 19. i 20. prokomentirati gdje se kaže da idejni izvedbeni projekt izrađuje Hrvatski centar za razminiravanje a izvedbeni projekt pretraživanja ili razminiravanja izrađuje ovlaštena pravna osoba ili obrtnik. Ova odredba ako je pokušamo preslikati na građevinsku praksu izgleda otprilike investitor će dati idejno rješenje. On će dati nekakav nacrt ili skicu onda ćemo raspisati natječaj temeljem te skice izabrati najpovoljnijeg ponuditelja, temeljem toga sklopiti ugovor a nakon sklopljenog ugovora će onda izvođač priložiti ili dati izvedbene dokumente temeljem kojih će određeni posao raditi. Možda je to u samoj ovoj kategorizaciji i terminologiji malo nejasno rečeno ali držim da bi Hrvatski centar za razminiravanje trebao pripremiti, napraviti svu dokumentaciju temeljem koje nedvojbeno svi ponuditelji mogu na temelju istih podloga nuditi posao i tek u tom slučaju cijena onda može biti odlučujući faktor jer na ovaj način je moguće i dešavanje određenih zloupotreba, a kod razminiravanja mislim da nikako se ne bi smjelo ići na uštrb kvalitete. Evo ja ću svoju diskusiju skratiti. Podržavam ovaj Zakon kao i drugi Zakon o pravima iz mirovinskog osiguranja jer njime kvalitativno poboljšavamo i zakonodavstvo na području razminiravanja. Poboljšavamo i status osoba koje se bave razminiravanjem i vjerujem da će predlagatelj do konačnog prijedloga zakona uvažiti ove sugestije koje je danas čuo ili će pročitati iz zapisnika i u konačnom prijedlogu ih ugraditi i doći sa još boljim materijalom nego što je ovaj. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona , o Prijedlogu zakona o humanitarnom razminiranju i o Prijedlogu zakona o posebnim pravima iz mirovinskog osiguranja zaposlenika na poslovima razminiranja. Gospođe i gospodo zastupnici sutra bi počeli raspravu sa Prijedlogom zakona o umirovljeničkom fondu, a na inicijativu klubova zastupnika bi počeli sa radom sa sjednicom u 9 sati ujutro, u 9 sati ujutro tako da ja ovim putem obavještavam i potpredsjednika Vlade gospodina Polančeca, ministra Šukera, državnu tajnicu Veru Babić i ministra Branka Vukelića da budu, jer su oni u ime Vlade trebaju o prvom ovom Prijedlogu zakona govoriti, da budu tu u 9 sati na vrijeme. Jer čeka nas duga rasprava oko svega ovoga što smo danas unjeli u dnevni red, a posebno i glasovanje. Nas čeka sutra i rasprava o utvrđivanju i izboru članova Državnog sudbenog vijeća a to je jedna vrlo složena procedura glasovanja. Pa da sutra uspijemo završiti u ustavnom roku da ne moramo ići na izvanredno zasjedanje. Ako radimo bez stanke sutra s početkom u 9 sati mogli bi to u razumno vrijeme sutra završiti sjednicu. Hvala lijepa. Vidimo se u 9 sati. Prijedlog zakona o humanitarnom razminiranju, prvo čitanje je bilo. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o humanitarnom razminiranju. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Sa 102 glasa za i 1 suzdržanih prihvaćen predloženi zaključak.