Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane dame i gospodo zastupnici. Dozvolite mi da na samom početku vas ukratko upoznam sa današnjim trenutkom razvoja zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj, te stanjem i potrebom daljnjeg razvoja politike zaštite potrošača u našoj zemlji. A što je detaljno razrađeno kroz nacionalni program zaštite potrošača za razdoblje 2005./2006. godina. Nacionalni program zaštite potrošača dokument je kojim se Republika Hrvatska predstavlja u procesu približavanja Europskoj uniji i koji određuje politiku i opseg zaštite potrošača. Jedna od posebno važnih obveza koje Republika Hrvatska mora ispuniti do kraja tog procesa je prilagodba nacionalnog zakonodavstva pravnoj stečevini Europske unije. Područje zaštite potrošača temeljem članka 74. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju u dijelu 23. pod nazivom zaštita potrošača određeno je kao jedno od prioritetnih područja u kojima se mora provesti usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske sa zakonodavstvom koje je na snazi u Europskoj uniji. Usklađivanje je potrebno to više što je učinkovita pravna zaštita potrošača preduvjet za ispravno i nesmetano funkcioniranja tržišnog gospodarstva. Sporazumom se definira prioritet a jedna od njih je svakako izgradnja učinkovitog sustava zaštite potrošača. Od Hrvatske se očekuje harmonizacija standarda sigurnosti i kvalitete proizvoda i usluga te cjelokupne politike zaštite potrošača sa europskim standardima. Dakle, dogovoreno je da će Republika Hrvatska i Europska zajednica surađivati kako bi se uskladili hrvatski standardi za zaštitu potrošača sa onima koji vrijede u Europskoj uniji. Upravo je i to razlog zbog kojeg je Hrvatski sabor donio Zakon o zaštiti potrošača tijekom 2003. godine a koji je u primjeni od 8. rujna 2003. godine. Zakonom o zaštiti potrošača dan je samo okvir politike zaštite potrošača kroz koji su implementirane smjernice kojima se štiti prava potrošača. Implementacijom jednog dijela smjernica Europske unije u hrvatsko zakonodavstvo postavljen je pravni okvir za uspostavu sustava koji se sastoji od upravih tijela i samostalnih neovisnih tijela kojima je cilj izgradnja i sustavno ostvarivanje aktivne zaštite potrošača. Preuzete europske smjernice odnose se osobito na isticanje cijena proizvoda koji se nude potrošačima na prodaju izvan poslovnih prostorija trgovaca, na prodaju na daljinu putem kataloga, tiskanje promidžbenih poruka, Internet usluga, usluga u svezi potrošačkog zajma i usluga oglašavanja. Radnje vezane uz nepoštene odredbe o potrošačkim ugovorima kao i o ugovorima o pravu na vremenski ograničenu upotrebu nekretnina. Na takav način Republika Hrvatska je preuzela europske standarde ponašanja na tržištu kako u pogledu formiranja potrošača tako i u pogledu zaštite potrošača. No Zakonom o zaštiti potrošača nije određena konkretna politika zaštite potrošača već je to prepušteno nacionalnom programu zaštite potrošača vodeći pri tome računa o potrebama vremena za koje se donosi. Zaštita potrošača je veoma dinamično područje tako da se upravo iz tog razloga zaštita potrošača ne može definirati na duže razdoblje već se nakon relativno kratkog vremenskog razdoblja prioriteti politike zaštite trebaju mijenjati. Sadržaj ovog nacionalnog programa u osnovi određuje temelj politike zaštite potrošača i izbor prioriteta na tom području u razdoblju od dvije godine i to za razdoblje 2005. i 2006. godina. Njegovom primjenom povisiti će se svakako standardi trgovanja i odnosa trgovca prema potrošačima. Nadalje, članak 96., stavka 1. Zakona o zaštiti potrošača propisuje da Vlada Republike Hrvatske predlaže Hrvatskom saboru donošenje Nacionalnog programa zaštite potrošača za dvogodišnje razdoblje a za kojeg je ispred Vlade nositelj izrade Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva uz suradnju sa Vijećem za zaštitu potrošača. Nacionalni program kao dokument čini jedinstvenu cjelinu sastavljenu od tekstualnih i tabularnih prikaza koji se odnosi na konkretne zadaće sa definiranim prioritetima u kojem pravcu i na koji način treba poduzeti odgovarajuće zadaće a od strane utvrđenih nositelja sve sa ciljem jasnog propisivanja pravila kojima se štite interesi potrošača. Ovim Nacionalnim programom zaštite potrošača određena su načela i ciljevi politike zaštite potrošača, zadaće koje imaju prednost pri ostvarivanju politike zaštite potrošača, okvirni opseg i program korištenja financijskih sredstava za ostvarivanje zadaće iz Nacionalnog programa te okvirni opseg i program korištenja financijskih sredstava za poticanje razvoja i djelovanja udruga potrošača. Ciljevi zaštite potrošača određeni i razrađeni ovim Nacionalnim programom su osiguravanje vladavine prava, demokracije i civilnog društva. Daljnja usklađivanja zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije, zaštitu zdravlja i sigurnosti potrošača, jačanje suradnje svih nositelja zaštite potrošača, stvaranje uvjeta za učinkovito rješavanje uočenih problema na području zaštite potrošača, te upoznavanje javnosti o pravima potrošača u Republici Hrvatskoj, jačanje položaja potrošača na tržištu, podizanje svijesti o njihovim pravima i ulozi u tržišnom gospodarstvu, te njihovom stvarnom položaju i snazi na tržištu, te na kraju osiguranje potpore potrošačima u ostvarivanju njihovim prava. Kroz prioritetna područja zaštite potrošača koja su određena ovim Nacionalnim programom omogućava se obavljanje svih usluga na načelima socijalno tržišnog gospodarstva, transparentnosti, objektivnosti i nediskriminacije. Nadalje, utvrđuju se zadaće koje imaju prednost pri ostvarivanju politike zaštite potrošača na područjima kao što su javne usluge, zdravstvene usluge, zdravstvena ispravnost i kvaliteta hrane, sigurnost proizvoda, obrazovanje, obavješćivanje, trgovina, financije, financijske usluge i bankarstvo, zaštita okoliša, turizam i ugostiteljstvo te korištenje nekretnina. Nužno je potrebno širu javnost upoznati sa pravom upisa u zemljišne knjige kao informiranje u svezi prava na vremenski ograničenu upotrebu nekretnina a to je pravo koje ovisno o ovom modelu može poprimiti ili oblik prava zakupa ili suvlasništva, ili vlasništva ograničenim rokom. To je ključno u segmentu područja korištenja nekretnina. U području turizma i ugostiteljstva ovaj Nacionalni program predviđa usklađivanje zakonodavstva na ovom području gdje je potrebno osigurati kvalitetu zaštite potrošaća pri korištenju turističkih, ugostiteljskih usluga. I da ne nabrajam sadržaj svakog od ovih područja, htio bih samo još navesti koji su nositelji provedbe ovog Nacionalnog programa zaštite potrošača. To su Hrvatski sabor na prvom mjestu zatim Vlada Republike Hrvatske, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, Vijeće za zaštitu potrošača, inspekcijske službe te udruge za zaštitu potrošača. Za provedbu predmetnih zadaća koje su navedene u Nacionalnom programu zaduženi su i navedeni nositelji kao i ostala tijela državne uprave te razne znanstvene i stručne institucije u Republici Hrvatskoj. Osnovna je zadaća ovih nositelja pri provedbi Nacionalnog programa zaštite potrošača su, svode se na praćenje realizacije utvrđenih zadaća Nacionalnog programa te izvješćivanje Hrvatskog sabora o ostvarenim zadaćama. Ostvarivanje zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije, izdavanje odobrenja za rad savjetovališta, jasno raspisivanje natječaja za projekte udruga za zaštitu potrošača te pružanje savjeta potrošačima i trgovcima i na kraju pojačanje inspekcijskog nadzora. Normalno da učinkovita zaštita potrošača ovisi i o razvoju upravne infrastrukture koja treba osigurati nadzor nad tržištem i provedbu zakona, a nužna je kako bi se osiguralo primjereno funkcioniranje tržišnog gospodarstva. Što se tiče financija koje su potrebne za provedbu Nacionalnog programa ona su utvrđena Državnim proračunom. U tom smislu u Državnom proračunu Republike Hrvatske za 2005. godinu koji se odnosi na Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva predviđeno je za provedbu Nacionalnog programa 2 milijuna i 200 tisuća kuna dok su ostala tijela državne uprave kao nositelji zaduženi za provedbu pojedinih zadaća iz Nacionalnog programa za tu namjenu predvidjeli svoja financijska sredstva kroz redovna proračunska sredstva na svojim pozicijama. Osim financijskih sredstava predviđenim Državnim proračunom postoje i sredstva predviđena Cards projektom ukupne vrijednosti od milijun i 250 tisuća EUR-a koji traje već nekoliko godina. Jedan dio realizacije projekta ide u pravcu uspostavljanja centralnog informacijskog sustava za zaštitu potrošaća u koji će biti uključeni Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, Državni inspektorat, Područni ured Državnog inspektorata, Sanitarna i Veterinarska inspekcija, Sud časti Hrvatske obrtničke komore te Sud časti Hrvatske gospodarske komore i udruga i udruge za zaštitu potrošaća. Radi provedbe međusobnog pružanja obavijesti iz područja zaštite potrošača sa svrhom zaštite njihovih interesa kao i stjecanjem osnovnih znanja obvezama i pravima zaštite potrošača. Ovaj informatički sustav posebice omogućava prijave vezane za povredu prava potrošača i to svako iz svoje nadležnosti zatim vrsta prijava, po kojem osnovu se krši Zakon o zaštiti potrošača, područje korištenja propisa i zaprimanje upita vezano uz primjerice područja kao što su trgovina, javne usluge, turizam, sigurnost proizvoda, zavaravajuće oglašavanje, prodaja od vrata do vrata, potrošački zajmovi, nepotrebne odredbe, nepoštene odredbe ugovora i «time sharing». Dostava podataka od strane sudova časti, dostava podataka iz Državnog inspektorata i njegovih područnih jedinica, povezanost sa ostalim inspekcijama u tijelima državne uprave pogotovo sanitarne i veterinarske inspekcije. Popis proizvoda koji mogu predstaviti opasnost po zdravlje potrošača te popis trgovaca koji ne poštuju odredbe propisa o zaštiti potrošača te kršenje propisa po kategorijama trgovaca, obrtnici, pravne osobe, trgovci i pojedinci. Poštovane dame i gospodo zastupnici, izglasavanjem predloženog Nacionalnog programa zaštite potrošača kao jednog od prioritetnih područja civilnog društva postiže se svrha u ostvarenju daljnjeg napretka odnosa sa Europskom unijom sve do ulaska u punopravno članstvo. Donošenje Nacionalnog programa zaštite potrošača bitno će doprinjeti i utjecati na daljni položaj potrošača u Republici Hrvatskoj u pozitivnom smislu te stoga predlažem da Hrvatski sabor prihvati ovaj Nacionalni program za razdoblje 2005. i 2006. godine. Ja vam se zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu, poštovani zastupnik predsjednik Dragutin Pukleš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovani predlagatelji, poštovani zastupnici. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu Hrvatskog sabora na 24. sjednici održanoj 2. veljače 2005. razmotrio je Prijedlog nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2005. do 2006. godina koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 30. studenog 2004. godine. Odbor je u smislu članka 67. Poslovnika Hrvatskog sabora o navedenom prijedlogu raspravljao u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja istaknuo je da se ovaj dokument odnosi na razdoblje od 2005., 2006. te da je jedan od dokumenata potrebnih za usklađivanje s pravom regulativom Europske unije. U okviru materije koja regulira zaštitu potrošača Hrvatski sabor je donio i Zakon o zaštiti potrošača koji je stupio na snagu 8. rujna 2003. godine, ali kojim nije donesen i program zaštite potrošača koji je temelj politike zaštite potrošača u kojem su navedeni kako ciljevi tako i oni koji su zaduženi za ostvarivanje istih. Nakon uvodnog izlaganja predstavnika predlagatelja izneseno je stajalište po kojem u području zaštite potrošača ima dosta problema koje treba riješiti, a postavljeno je i pitanje načina zaštite potrošača po poljoprivrednim proizvodima i ribom. Predstavnik predlagatelja je odgovorio da će se uspostaviti centralni informacijski sustav zaštite potrošača koji će dobivati informacije o kvaliteti proizvoda te da će se do 18. srpnja 2005. predložiti Hrvatskom saboru Izmjene i dopune zakona o zaštiti potrošača. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti donošenje sljedećeg zaključka: Prihvača se Prijedlog Nacionalnog programa zaštite potrošača razdoblje 2005., 2006. godina.
Hvala. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Nema. Odbor za europske integracije. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a. Poštovana zastupnica Katarina Fuček, izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, Klub HDZ-a je s posebnom pozornošću razmotrio Prijedlog nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2005.- 2006. te predlaže Saboru i njegovo prihvačanje jer time se stvaraju kvalitetne pretpostavke za brži preobražaj Hrvatske u, kako se navodi u uvodu, civilno ekonomsko uspješno i demokratsko društvo. Zaštita potrošača određena je težnjom Hrvatske da poboljša kvalitetu života, da unaprijedi učinkovitost gospodarstva i primora ga na prilagođavanje tržišnim uvjetima. Da se naši građani stalno susreću s kršenjem svojih prava koja po Zakonu o zaštiti potrošača imaju govore i podaci kojima raspolažu udruge za zaštitu potrošača, a u protekloj godini zaštitu svojih prava zatražilo je oko 200 tisuća građana. No nepobitna je činjenica da je i dalje vrlo mali broj građana koji znaju svoja zakonska prava i koji po njima postupaju te na tom području još moramo dosta proraditi na podizanju potrošačke svijesti i to na svim razinama društva, a posebno putem institucija kojima i po prirodi stvari to područje pripada. No nisu samo građani kupci koji ne znaju svoja prava po zakonu. I velika većina trgovaca ne poznaje odredbe zakona te je i to jedan od problema koji utječe na kvalitetu usluge, a koji nije nemoguće otkloniti i time izbjeći možda nepotrebne sporove. Ne trebamo biti iznenađeni takovim stanjem jer to je posve novo i do nedavno zanemarivano područje. S kojim se Hrvatska u smislu ozbiljnog pristupa susreće tek ulaskom u društvo demokratskih zemalja za razliku od potrošača u Europskoj uniji koji imaju već tridesetogodišnju tradiciju bavljenja i uređenja zaštite potrošača. A do sada su postigli visoku razinu zaštite koja je na neki način u iskustvenom i zakonodavnom okviru nama zadanih standarda. Hrvatska još mora puno učiniti na usklađenju zakonodavstva, posebno u dijelu uređenja odgovornosti za proizvod i dijelu nadzora tržišta. Isto tako što je možda u svemu najbitnije jačati i promicati svijest o potrebi edukacije građana potrošača potrebe njihovog udruživanja i podržavanja udruga koje samo svojom neovisnošću i nepristranošću mogu štiti interese potrošača. Ovim nacionalnim programom određuju se prioritetne aktivnosti u području zaštite potrošača za navedeno razdoblje što je i zakonska obveza jer zakon ne određuje konkretnu politiku već uređuje zaštitu osnovnih prava potrošača pri kupnji proizvoda i usluga kao i pri drugim oblicima stjecanja proizvoda i usluga na tržištu. To je svakako i prekretnica u zaštiti građanskih prava jer donedavno je u hrvatskoj to područje uređivano usputno, putem drugih zakona a pojedini segmenti čak nisu bili obuhvaćeni ni jednim zakonom. I sam postojeći zakon u praksi se u pojedinim odredbama ne može primijeniti zbog nepotpunosti i nepreciznosti. Ali to se svakako može poboljšati kao što se moraju otkloniti i svi drugi uzroci koji još uvijek predstavljaju smetnju za postizanje odgovarajuće razine sustava zaštite potrošača. Potrebno je ovdje naglasiti i načela na kojima se temelji zaštita potrošača, i koja su ugrađena u zakonsku normu te naravno da prožimaju i nacionalni program. To su pravo zaštite gospodarskih interesa potrošača pravo na zaštitu od opasnosti za život, zdravlje i imovinu. Pravo na pravnu zaštitu potrošača, pravo na informiranje izobrazbu potrošača što znači načelo transparentnosti. Pravo na udruživanje potrošača s svrhom zaštite njihovih interesa, Pravo na predstavljanje potrošača i djelovanje predstavnika potrošača u radu tijela koja rješavaju pitanja od njihova interesa. Uz ciljeve i mjere koji su u materijalu pregledno navedeni dobro su utvrđeni prioritet tj .zadaće prema područjima zaštite potrošača tako da je u tom dijelu uočena potreba jačanja zaštita na području javnih usluga. Zdravstvenih usluga, zdravstvene ispravnosti kvalitete hrane, sigurnosti proizvoda obrazovanja, obavješćivanja, financijskih usluga i bankarstva, trgovine zaštite okoliša turizma i korištenja nekretnina. Osim samih zadaća jasno su određeni nositelji aktivnosti sa zadanim rokom i izvorom sredstava, što je u svakom slučaju posve drukčiji pristup u odnosu na često pojavu političkog izričaja koji je izbjegavao definirati konkretne poslove i nositelje te se na taj način izbjegavala kontrola pa naravno i odgovornost. Budući da je strateški cilj Republike Hrvatske ulazak u Europsku uniju, i glavni nacionalni interes, ovaj nacionalni program je značajni doprinos, za mogućnost podizanja standarda upravne i pravne uređenosti društva, i bolje demokratizacije te podizanja opće kvalitete života. Te tako i bolje spremnosti za priključak odnosno ulazak Hrvatske u Europsku uniju. Iz tih razloga i klub HDZ-a odnosno Hrvatska demokratska zajednica podržava ovaj nacionalni program. Hvala lijepa predsjedniče.
Hvala lijepa. Klub zastupnika HSS-a poštovana zastupnica Ljubica Lalić izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodo iz ministarstva, kolegice i kolege zastupnici. Kada je ovaj Sabor 2003. donosio Zakon o zaštiti potrošača Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke ga je podržao. Ukazujući na značaj važnosti zakona koji se odnosi ama baš na svakoga građanina pa i nas same. Ukazivali smo na potrebu da mu se što brže udahne život jer samo po sebi će ostati mrtvo slovo na papiru, što doduše u Hrvatskoj pravnoj praksi čak nije ni neobično. Izrazili smo svoje negodovanje što je za donošenje nacionalnog programa zaštite potrošača ostavljen zakonski rok od godinu dana. Poznajući naš mentalitet pribojavali smo se probijanja roka i to evo dogodilo. Pred nama je Prijedlog nacionalnog programa. Zašto je nacionalni program važan. Pa zbog toga što bi on trebao sustavno kreirati politiku zaštite potrošača i odrediti prioritete kao i mjere za njihovo ostvarenje. Bez programa sam zakon ne znači ništa, ili vrlo malo. Ako j eto tako a jeste jer to navodi i predlagatelj za zaključiti je da je za zaštiti potrošača 200.4 godina izgubljena. Uporište u ovome zaključku pronaći ćemo i u izvršenju proračuna Republike Hrvatske za 2004. godinu. Naime u zaštiti potrošača vrlo značajnu ulogu ima Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva. U proračunu za 2004. godinu u stavci nacionalni program za zaštitu potrošača planirano je i osigurano milijun kuna, s obzirom na ono što je potrebno učiniti u zaštiti to je nedvojbeno mali iznos, ali i o tako malog iznosa realizirano je do 10.11. 2004. godine svega 113 tisuća kuna. Koja poruka proizlazi iz ovoga podatka. Vrlo ružna ali jedino moguća. Državna vlast zaštiti potrošača nije dala odgovarajući prioritet i ako su potrošači u Hrvatskoj nezaštićeni i standardi zaštite daleko su od europskih standarda kojima ne samo da težimo nego smo ih dužni uskladiti do ulaska u Europsku uniju. I sada kada čitamo ovaj prijedlog čitajući obrazloženje steći ćemo utisak da i ovaj Prijedlog nacionalnog programa donosimo zbog nekoga drugoga zbog Europske unije. To je pogrešan pristup, ne trebamo donositi ni zbog koga drugoga trebamo ovaj Program donositi zbog samih sebe. Narodna poslovica kaže Sila Boga ne moli a Bog silu ne voli. Ovaj program mora biti odraz želje da se zaštite prava potrošača. Na žalost iz obrazloženja to ne proizlazi, jer je ono koncentrirano na obvezi usklađivanja i udovoljavanja zahtjevima Europskoj uniji. Dakle nacionalnim programom sustavno se kreira politika zaštite potrošača a što treba biti cilj te politike. Nedvojbeni ciljevi su iskorjenjivanje siromaštva nacionalno i učinkovito upravljanje, socijalna pravda, poštivanje ljudskih prava i dostojanstva ljudske osobe i obitelji, uređeno socijalno tržišno gospodarstvo, zakonski uređena i djelatna zaštita čovjekova okoliša. Ciljevi su dobri, a put do ostvarenja težak je i dug često gotovo nepodnošljiv pogotovo ako to činimo zbog nekoga drugoga a ne radi zaštite ekonomski slabije strane u poslovnim transakcijama. DA postoji iskrena želja državne vlasti da zaštiti slabijega, tada se u obrazloženju programa ni u kom slučaju ne bi mogao naći sljedeći tekst, citiram: "Postoji zaokružen zakonski okvir koji osigurava implementaciju najviših vrijednosti zaštiti potrošača Europske unije u praksu hrvatskog tržišta roba i usluga, nažalost značajan dio postojeće regulative neovisno o tome što u njoj ima cijeli niz slabosti i nedorečenosti ne provodi se, što koči ostvarenje temeljnih prava potrošača, njegova dostojanstva i gospodarskih interesa." Završen citat. Dakle, vlasti je znano da se postojeća regulativa ne provodi, to konstatira kao da je za to odgovoran netko drugi, odgovornost nije nigdje drugdje nego u samoj dakako državnoj vlasti. Zakoni se trebaju provoditi a ono što se tijekom primjene pokaže kao manjkavo ili loše mora se promijeniti. U tome su osiguranju provedbe zakona nezaobilazna je uloga Državnog inspektorata koji po nama ne može samo konstatirati da je razlog izbjegavanja primjene zakona blaga kaznena politika. Nažalost toga nije bilo i stiče se dojam, voljeli bi da smo imamo prijedloge izmjena zakona koji bi uveo strožu kaznenu politiku, no nažalost do toga nije bilo i stiče se dojam da je predlaganje i pokretanje inicijativa za pokretanje izmjena u nadležnosti i obvezi nekoga drugog a ne onoga tko je problem locirao. Dokle god ne budemo imali odgovoran inspektorat i brzu i efikasnu sudbenu vlast mi ovdje u Saboru možemo donositi idealne zakone i programe, potrošači će i nadalje stvarno biti nezaštićeni. Dakako da od odgovornosti nisu ekskulpirana ministarstva koja ne provode ili nedovoljno provode upravni nadzor nad provedbom propisa iz svoga djelokruga. Čini nam se da je ovo hrvatski specificum jer teško bi se pronašla moderna, demokratska i civilizirana država čija ministarstva ne provode upravni nadzor nad provedbom zakona. Nadalje, prioritet zaštite moraju imati najugroženiji potrošači. A najugroženiji su korisnici javnih usluga. Javnim uslugama smatraju se, prodaja električne energije, plina iz distributivne mreže, toplinske energije, javnih telekomunikacijskih usluga, poštanskih usluga, usluga prijevoza putnika u javnom, gradskom i prigradskom prometu, opskrba pitkom vodom i odvodnja otpadnih voda te održavanje čistoće. Kod javnih usluga nema konkurencije i ako iza potrošača ne stane država on je potpuno izložen samovolji pružatelja usluga. Hrvatski Telekom je obračunavao i obračunava telefonske razgovore onako kako hoće iako se bezbroj puta u ovoj dvorani zahtijevalo da obračunska jedinica cijene telefonskog razgovora bude sekunda te da se ukine telefonska pretplata. Imali smo obećanje ministra prometa ali blagodati obećanja potrošači još uvijek nisu osjetili. Potrošači i nadalje plaćaju ukradenu i rasutu električnu i toplinsku energiju. Potrošač nije kriv što isporučitelj ne može spriječiti rasap na vodovima ili nelegalna priključenja. Potrošač plaća vodu. Primjerice u mojoj županiji. Brodsko-posavska županija ima najskuplju vodu u Hrvatskoj, a isporučena voda nije za piće nego ima status tehničke vode. Mi u Slavoniji po metru kvadratnog stambenog prostora plaćamo naknadu za odvodnju, a svega 5% Slavonaca ima sustav kanalizacije. Preostali dio svoje otpadne vode prikuplja u septičkim jamama koje prazni u vodotoke ili još gore u odvodne jarke namijenjene prikupljanju površinskih voda u našim selima. Gdje su tu prava potrošača? Gdje je tu briga za ekologiju i pravo na čist okoliš? Izgleda nevjerojatno ali istinito, Slavonija nema pitke vode i sustava kanalizacije, a sve to skupa vrlo skupo plaća. Potrošač mora biti naročito zaštićen u području zdravstvene ispravnosti i kvalitete hrane. Ovaj Sabor donio je Zakon o hrani kao pravni temelj za osiguranje visoke razine zaštite zdravlja ljudi i zaštite interesa potrošača u vezi s hranom. No predlagatelj kaže, citiram: "Nažalost provedbene aktivnosti nisu se odvijale predviđenom dinamikom posebice kada je riječ o institucijskom ustroju." Završen citat. Pogrešno se navodi da je do intenziviranja došlo u prvom tromjeseču 2004. godine pa se osniva Agencija za hranu u Osijeku. Ravnatelj agencije imenovan je koncem godine i agencija ni danas nije u funkciji koja joj je zakonom namijenjena. Što nam znači agencija kada nemamo provedbene propise kojima će se regulirati zdravstvena ispravnost hrane, nemamo provedbene propise o temeljnim zahtjevima kakvoće hrane. I dok je to tako Hrvati će i nadalje jesti ono čemu je u zemljama Europske unije istekao rok i tamo se ne smije koristiti kao npr. smrznuta svinjetina. Ne da ćemo jesti mrvice sa tuđeg stola, jesti ćemo tuđi otpad. Uz nedostatak zakonske regulative provedbenih propisa, neprovođenja postojećih zakona u funkciji zaštite potrošača je razvijen sustav obavješćivanja i udruživanja potrošača. Sa osnivanjem savjetovališta nismo ništa napravili a svega četiri savjetovališta u Hrvatskoj koliko se predviđa također je ništa. Zaštiti potrošača znači željeti, zaštiti potrošača znači željeti urediti sustav upravo zbog njih, a ne zbog nekoga tko takvo nešto od nas traži, ali vrlo rado nam proda svoj otpad dakako ako može. Uz iznešene primjedbe Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržati će ovaj Nacionalni program uz očekivanje i zahtjev da se uistinu provede i to ne zbog nekih drugih nego zbog potrošača, a to smo mi sami. Ali isto tako da se intenzivira nadzor provedbe zakona, jer što god donijeli u ovom Hrvatskom saboru ukoliko će biti neprovedivo i neprovedeno neće doprinjeti općem dobru. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Branimir Glavaš.
Nije točna tvrdnja gospođe Lalić da Agencija za hranu nije u funkciji. Izabran je voditelj agencije, dakle čelni čovjek agencije ljeta, jeseni prošle godine. A sa današnjim danom agencija zapošljava punih 13 ljudi koji su u potpunoj funkciji. Dakle Agencija za hranu radi.
Hvala. Poštovani zastupnik Dragutin Lesar, Klub zastupnika HNS-a PGS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče. Ovih dana u raspravi u Saboru imamo podosta programa i izvještaja i birokratski gledano i ovaj program možda se čini kao jedna od obaveza ili formalnosti koje je Sabor morao odraditi ne samo zbog Zakona o zaštiti potrošača, nego i onoga što na žalost uvijek u ovakvim dokumentima stavljamo u prvi plan, nekakvih europskih obaveza a ne obaveza državne vlasti spram potrošača. Dakle 4 milijuna građana u Hrvatskoj i zato u onom uvodnom dijelu mislim da nije trebalo osvrtati se na europska pravila, tradicije i norme jer ovdje se radi zbog nas u Hrvatskoj građana i potrošača u samoj Hrvatskoj. I doista značaj ovog programa kao provedbenog akta Sabora ima izuzetno veliki značaj direktno indirektno 4 milijuna ljudi svaki dan se pojavljuje po onome što ovom programu i zakonu zovemo potrošač. U čemu je značaj zaštite potrošača o čemu i govori ovaj program? U zaštiti zdravlja potrošača građana, sigurnosti i gospodarskih interesa i potrošača ali i gospodarskih interesa cijele države jer se i kroz zaštitu potrošača štite i gospodarski interesi. To se provodi obično tako da Parlament na prijedlog Vlade donaša zakone ili ministarstvo i Vlada druga pravna pravila, a onda nastupa na scenu najznačajniji dio posla, a to je informiranje građana, odnosno potrošača koja su njihova prava, kako i gdje ih mogu zaštititi kada do povrede dođe i na kraju opet dolazi na red država da svojim institucijama i mehanizmima kroz pravni sustav vrati uskraćena prava. Pratit ću onaj dio koji analizira postojeće stanje, zakone i pravne norme kako-tako informiranost potrošača u Hrvatskoj nikakova, a sam predlagatelj kaže da pravna zaštita također ne funkcionira kako treba, jer i oni postupci koji završavaju pred nadležnim tijelima ili dugo traju ili su male ovlasti nadzornih tijela posebice inspekcijskih službi, a sankcije premale. Svaki dan na hrvatskom tržištu pojavljuje se veliki broj novih proizvoda, novih usluga i samim time mogućnost uskrate određenih prava potrošača raste. Ona je iz dana u dan veća upravo zbog te brzine promjene na tržištu postoji mogućnost da podvale, prijevare ili obmane potrošača svakim danom budu veća. Vlada je došla sa prijedlogom dokumenta zaštite potrošača od trgovaca. Pod pojmom trgovca podrazumijevaju se dakle svi oni koji bilo kakvu uslugu ili robu iznose na tržištu. Međutim malo je govora o onom programu kako će se i tko će potrošače zaštititi onda kada je Vlada ili država direktni ili indirektni davatelj određene usluge tom istom potrošaču. Pa primjerice nema prijedloga rješenja kako potrošače zaštititi od protuzakonite naknade, a nekad je to bila telefonska pretplata i nakon odluke Ustavnog suda i Zakona o potrošačima država nije mogla utjecati na davatelja usluge da jednu naknadu promijeni joj ime i proglasi ju legalnom a da se ništa nije desilo. Ili primjerice tko će zaštititi potrošače telefonije u impulsima minuta sekunda gdje je državna ili djelomično državna firma davatelj usluge. Ili možda onoj Hrvatskoj što bi se nekome činilo smiješnim, da li će državna firma HŽ morati po ovom programu i zakonu nekome platiti odštetu ako je zbog zakašnjenja vlaka propustio daljnju vezu ili sklapanje poslovnog ugovora. Ili da li će Hrvatske autoceste vraćati novac ili ne naplaćivati autocestarine na autocestama kada je samo pola autoceste u prometu zbog radova ili bilo čega drugoga. Dakle ovdje imamo situaciju gdje je država davatelj usluge, o tome se u programu gotovo i ne govori i mislim da bi taj dio programa trebalo zaista doraditi. Dolazimo do onoga gdje je regionalna ili lokalna samouprava davatelj usluge. Da li je moguće da oni koji se bave distribucijom, plina, vode i struje spram svojih potrošača nemaju nikakvu obavezu nadoknaditi štetu ili smanjiti naknadu za potrošnju ako nestane struja u domaćinstvu i nastane šteta u domaćinstvu. Ako nestane plina, ne zbog havarije i eksplozije nego zbog lošeg održavanja, zbog loše brige distributera u sustavu distribucije. Oni mogu prouzročiti štetu potrošaču svakim danom a da nemaju obavezu niti da se potrošačima javno ispričaju, a kamoli da smanje paušalne naknade prilikom mjesečnih ili tromjesečnih obračuna, a redovito znaju slati sve povećanja cijena, usklađivanja sa rastom energenata praktički isti dan. Dakle tu su potrošači u Hrvatskoj potpuno nezaštićeni, gdje davatelj usluge nije niti strani trgovački lanac niti domaći poduzetnici nego regionalna ili lokalna vlast. Kažu da je zakon dobar, ja se slažem. Ovaj program mogao bi proći ukoliko ipak bar za drugu godinu dobijemo nekakve dorade, ali se osvrćem na onaj značaj iz programa kojega je i predlagatelj naznačio kao bitan, a to je informiranost potrošača. Nema državne vlasti, ni inspekcija ni Vlade ni Sabora koje efikasnije može zaštititi prava potrošača od samih potrošača pod uvjetom da znaju koja su njihova prava i da znaju gdje je adresa kome se moraju javiti ukoliko smatraju da im je pravo uskraćeno. Tko u Hrvatskoj taj posao mora nositi? Ovaj program navodi da je to obaveza i udruga, dakle civilnog sektora i dijela državne vlasti i lokalne i regionalne vlasti. Nisam siguran da je takvo disperzirano pravo ili obaveza informiranja potrošača najbolje rješenje jer tako je bilo i do sada i na tom području ništa nije napravljeno. Da ne govorim na pamet ja ću vam to ilustrirati sa nekoliko primjera koji su stari dan-dva. Prema Zakonu o zaštiti potrošača svaki proizvod na sebi mora imati jasnu vidljivu i čitljivu uputstvo za upotrebu, deklaraciju, ime proizvođača i uvoznika. To piše u zakonu. Ja ću vam sada pokazati i državnom tajniku dati dva primjera kako uvoznici, trgovci i državna inspekcija tumači tu odredbu zakona. Ovo je poklopac jednog proizvoda na kojem je upisana deklaracija, rok upotrebe, podaci o uvozniku i izvozniku i rok upotrebe. Da bi ovo pročitali u trgovini morate imati mikroskop sa sobom, a razgovarao sam malo prije kažu da u Americi ta odredba glasi da to mora biti upisano tako da i stariji ili osobe koje slabo vide to mogu pročitati. Ovo je dakle primjena zakona, jasno vidljivo i čitljivo. Na drugom proizvodu kada trgovac reklamira gratis nešto uz to je ovakva naljepnica dana, ali svi podaci o proizvodu, uvozniku, roku upotrebe je ovo malo bijelo dole što vidite. Međutim nema rok upotrebe i kad sam preveo sa jezika proizvođača onda sam shvatio da je rok upotrebe prošao. … [[Upadica se ne čuje.]] Ovo je tjestenina pretpostavljam. Dakle je li moguće da ni jedan državni inspektor u ovoj državi odredbu Zakona o zaštiti potrošača tumači da je ovo jasno vidljivo i čitljivo napisano. Ovo možete naći u svakoj hrvatskoj prodavaoni svaki dan gdje god dođete, a naročito u stranim lancima. Molim vas poklonite ovo Državnom inspektoratu neka oni ovo pročitaju ako će moći pročitati. Hvala. Tko sve po zakonu i do sada u Hrvatskoj je imao nekakove nadležnosti zaštite potrošača? Savjetovalište za zaštitu potrošača, citiram zakon i program. Koliko ja znam u ovom trenutku nema ni jednog u Hrvatskoj. Plan je do dvije godine sedam da ih imamo. Ja bih volio da ove godine imamo barem jedno na nacionalnom nivou koji će raditi i imati besplatni telefon kontakte. Barem jedno, ne morate četiri u ovoj godini, jedno savjetovalište osnujte već ćemo imati veliki iskorak. Drugo je Sud časti Hrvatske gospodarske komore i obrtničke komore koje po zakonu bdiju i kontroliraju provedbu dobrih poslovnih običaja, a ako ustanove da je bilo prekršeno izriču društvene disciplinske mjere. Gdje je Sud časti Hrvatske gospodarske komore ili Hrvatske obrtničke komore, probajte pronaći njihove adrese, kontakt brojeve i probajte im se kao potrošač pritužiti, požaliti ili zatražiti da oni prekontroliraju provedbu dobrih poslovnih običaja. Bilo kojem pravnom subjektu ove države. Treće je Vijeće za zaštitu potrošača. Savjetodavno tijelo ministra gospodarstva. O njima sam podatak našao jedino u Narodnim novinama kad su imenovani, izabrani od strane Vlade i nigdje drugdje. I oni su zapravo predlagatelji ovoga programa, ako sam dobro iščitao. Dakle, Vladi su oni predložili program, Vlada nama. Autori ovog programa je to Vijeće za zaštitu potrošača. Bilo bi možda dobro da i oni počnu javno djelovati. Skriveni su i zaista ja o njima znam samo sastav iz Narodnih novina. Četvrti ili peti je Odjel za zaštitu potrošača pri Ministarstvu gospodarstva koji čak ima dva odsjeka. U programu tako piše. Probajte pronaći njih, probajte pronaći Odjel za zaštitu potrošača pri Ministarstvu gospodarstva i zatražiti nekakvu uslugu od njih. Ja sam odustao i na kraju su udruge koje su u prošloj godini dobile ukupno, ako se ne varam, 600 tisuća kuna državnog novca i to je sve. A u realizaciji ovoga programa u očekivanju od njih su dva put veća nego od svih ovih državnih tijela koja se nabrajaju i koji postoje da bi nešto trebalo raditi. I vraćam se na temu informiranja. Tako dugo dok ne napravimo vodič i katalog prava potrošača koji će morati biti na svakom mjestu prodaje i davanja usluge, dakle, da svaki trgovac svakom potrošaču to učini dostupnim, nećemo moći puno napraviti. Vodič, katalog prava najveći rezultat i uspjeh i ovoga Vijeća i ovoga programa ukoliko to u Hrvatskoj netko napiše i ponudi barem u 4 milijuna primjeraka u prvom valu, da ljudi vide koja su im prava. Da li je najsretnije rješenje savjetovalište kao civilni sektor? Dakle, NGO u sklopu nekih, kao udruga ili državno savjetovalište, neću prosuđivati, vi ste se odlučili to ponuditi kao nevladin sektor. Ali osigurajte dovoljno sredstava barem za jedno savjetovalište. Kad se radi katalog prava i kad građane pitamo koja su to prava koja se svaki krše na svakom prodajnom mjestu i zakona samo nekoliko pitanja. Gdje mora biti istaknuta cijena proizvoda? Na svakom proizvodu, piše zakona. Odite u dućane, vidjet ćete da su cijene na policama ne na proizvodima. Protumačio sam što znači odredba "čitljivost upotrebe". Što je sa obračunom javnih usluga koje se moraju obračunavati prema potrošnji, a ne akontaciji svugdje gdje priroda javne usluge to dopušta? Očitovanje struje, vode i plina je moguće svaki mjesec, zašto se naplaćuju akontacije za cijele godine, ako je priroda usluge takova da može to dopustiti. I završavam sa sljedećim. Sredstva daljinske komunikacije, telefon, mail, telefaks, ali u tu daljinsku komunikaciju spadaju i letci, reklame i katalozi kojima su svakodnevno građani Hrvatske bombardirani onda kad ih pronalazim u svojim poštanskim sandučićima. U Zakonu piše da trgovac sa tim sredstvom može koristiti osim izričite zabrane potrošača. Što to znači? Da na svoje poštanske sandučiće moramo zalijepiti naljepnicu "zabranjujem odlaganje reklamnog materijala". I u pripremi ove rasprave iščitavajući zakona ja sam to kod sebe napravio. Na poštanski sandučić sam napisao "zabranjujem odlaganje reklamnog materijala". I oni su pametniji od mene jer su onda svoje reklamni materijal svaki dan mi bacaju na zemlju ispod poštanskog sandučića, u dvorište, ispod. I probao sam reklamirati i zaštititi svoje pravo kod ovoga distributera, i vjerujte mi ovdje na ovoj hrpi papira ne možete naći ni adresu ni broj telefona zaštite potrošača da im se požalim prije nego podnesem prijavu protiv njih. Dakle, možete distribuirati sve što hoćete bez obaveze da kažete tko ste, koja je služba zaštite potrošača, gdje je adresa ove firme da bi zaštitili svoje pravo. Ima i onih koji rade suprotno pa daju svoju legitimaciju i broj telefona besplatni za potrošače kad naprave glupost da im se mogu požaliti. Kazna za ovo po Zakonu je 10 do 50 tisuća kuna. Ovaj put ću gospodi u Pevecu oprostiti tu kaznu, ali ubuduće ne. Hvala lijepa.
Dobro. Hvala. Klub HSP-a, poštovana zastupnica Ruža Tomašić, izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče, gospodine tajniče, kolegice i kolege. Zašto nam je za pitanje zaštite potrošača, a koji je interes svih građana trebao poticaj ili nalog iz Europske unije? Pitamo se što su do danas radile hrvatske Vlade koje su trebale brinuti o pravima hrvatskih građana potrošača i podizanju razine tih prava, primjerene jednoj modernoj demokratskoj zemlji, a što bliže razini prava građana i potrošača Europske unije. Svi mi znamo kako je zaštita potrošača u Hrvatskoj na niskoj razini. Tome u prilog govori ocjena stanja u samom Prijedlogu nacionalnog programa. U ocjeni se spominju nadređeni propisi, blaga kaznena politika, slab nadzor, sporost, neorganiziranost, neinformiranost i slično. Ove ocjene pokazuju kako dosadašnjim hrvatskim Vladama zaštita potrošača građana i nije bila među prioritetima. S druge strane, zanimljivo je kako proizvođači i davatelji usluga, naročito strani, nisu imali problema sa hrvatskim Vladama. Nije problem ustvrditi kako je njihova pozicija kudikamo bolja. Donosili su se propisi koji su išli u prilog proizvođačima, davateljima usluga, štitili su se i štite se još uvijek razni monopoli i zasigurno je na njihovoj strani organiziranost, informiranost na najvišoj razini. Načela i ciljevi politike zaštite potrošača u predloženom programu načelno su prihvatljivi kao što su načelno prihvatljivi i postavljeni ciljevi i mjere. Ono što mi u HSP-u vidimo kao manjkavost, to je analiza stvarnog stanja i stvarnih problema, a to su javne usluge. Da nabrojim neke od njih. Na primjer, opskrba pitkom vodom. Učinjeni su veliki pomaci u posljednjih 10 godina, ali daleko smo od dana kada će većini građana biti dostupna pitka i zdrava voda. Znamo da u Zagrebu ima tisuće objekata bez vodovoda i kanalizacije, a u selima diljem Hrvatske da i ne govorimo. Izgleda da dobar dio Hrvata ne troši vodu kao potrošač, pa bi prije svega trebalo staviti u poziciju potrošača pitke vode. Kada se govori o vodi, važno je pitanje zaštite izvora vode, s ciljem sprječavanja komercijalizacije i rasprodaje izvorišta. Nije li vrijeme da se izvori pitke vode izuzmu iz bilo kakve trgovine, a naročito prodaje strancima? A usput jedno malo pitanje. Hoće li onaj tko kupi INA-u, a kao što znamo, samo što nije prodana, hoće li dobiti i koncesiju na bunare, izvore pitke vode kojim raspolaže INA? A drugo pitanje je čistoća i komunalni otpad. Svjedoci smo da su problemi u zbrinjavanju otpada veliki i svakim danom sve veći. Pokušaj uvođenja reda doveli su do mnoštva sukoba interesa, afera i prosvjeda. Žalosno je da i biznis o zbrinjavanju otpada u Hrvatskoj preuzimaju stranu tvrtke. Zar mi Hrvati moramo i zbrinjavanje otpada prepustiti strancima? Održavanje cesta. Stvarnog održavanja cesta po nekim minimalnim europskim standardima u Hrvatskoj praktički nema, osim velikih ulaganja u autoceste. Na većini ostalih cesta u Hrvatskoj krpaju se tzv., udarne rupe i popravljaju znakovi. Doduše, ima i nešto na konstrukcija cesta pa nam tako sada pred lokalne izbore predstoje rezanje vrpci na sve strane. To su tzv., predizborne ceste, ali i njih je jako malo. Grobne usluge. Na grobljima imamo domaće monopoliste koji drže visoke cijene uz niske standarde usluge. A dobiti koncesiju za dimnjačarske usluge u Hrvatskoj jednako je vrijedno ali nedostižno kao dobitak na lotu. Ukratko bi se moglo reći što se tiče javnih usluga tu smo najdalje od europske razine. Zdravstvene usluge, u ovom nacionalnom programu od 52 stranice zdravstvene usluge zauzimaju samo jednu stranicu. Kada se pročita tekst nameće se zaključak kako u Hrvatskom zdravstvu sve štima i kako treba popraviti samo neke sitnice, istovremeno svi znamo da je Hrvatsko zdravstvo u velikoj krizi, mediji su prepuni afera vezanih uz zdravstvo. O problemima zdravstva govori se piše i čita svakodnevno o nužnosti reforme zdravstva govori se kao nečemu što nam predstoji. Međutim, u ovom nacionalnom programu o krizi zdravstvenog sustava i mjerama potrebnim za poboljšanjem kada se govori o zaštiti prava pacijenata nema niti slova. Ukratko, dio nacionalnog programa kada govorimo o zdravstvenim ustanovama nepotpun je i manjkav. Zdravstvena ispravnost hrane, to je tema na koju su hrvatski potrošači izrazito osjetljivi i naročito zainteresirani, čemu se nije ni čuditi jer naravno svatko jede i brine se o zdravlju. U Hrvatsku se uvozi sve i svašta, pa i velike količine hrane i prehrambenih proizvoda, uglavnom niže kvalitete, a time i niže cijene od hrvatskih proizvoda. Najbolji način zaštite zdravlja hrvatskih građana kroz osiguranje zdravstvene ispravnosti hrane je zaštita Hrvatske poljoprivredne proizvodnje. Domaću proizvodnju možemo kvalitetno nadzirati i kontrolirati. Nije dovoljno jumbo plakatima i spotovima promovirati «Kupujmo Hrvatsko» a ništa konkretno ne poduzimati da se zdrava domaća proizvodnja zaštiti od uvoza, od GMO-a od hrane sumnjive kvalitete, koja navodno ipak zadovoljava minimalne standarde zdravstvene ispravnosti. Trgovina, hrvatsku trgovinu u samo nekoliko godina preuzeli su strani trgovački lanci uz opravdanje kako je to nužno kao Hrvatsko otvaranje prema svijetu i jedan od uvjeta integracijskih procesa prema Europi. Pri tome do dana današnjega nitko od nadležnih nije odgovorio na pitanje kako to da u susjednoj nam Sloveniji nema stranih trgovačkih lanaca, oni su europska unija, mi nismo. Čak što više Slovenski nacionalni trgovački lanac širi se Hrvatskom, to je rezultat bivših Vlada pa bi bilo zgodno da nam se objasni koja su pravila za nas, a koja za Sloveniju. Dodatno pitanje, nadziru li uopće Hrvatske nadležne službe strane trgovačke lance, je li netko od njih kažnjen i tko kontrolira kvote Hrvatske robe na njihovim policama. Financije i bankarstvo. Što se tiče financija i bankarstva mi Hrvati smo već odavno u Europi, Hrvatske banke sanirane su hrvatskim novcem a zatim prodane po nešto nižim cijenama strancima. Razumljivo je da strane banke u Hrvatskoj provode politiku svojih, tj. Stranih vlasnika što znači da obilato pomažu i kreditiraju prodaju svojih proizvoda u Hrvatskoj. A kako im ne bi uzmanjkalo novca tu su Hrvatske općine, gradovi i županije, tu je i Hrvatska država jer svi proračuni su u stranim bankama. Postavlja se pitanje zašto su kamate u istoj banci u Hrvatskoj dvostruko veće nego u zemlji iz koje banka dolazi, tko će i kako zaštiti potrošača građanina od takvih lihvarskih kamata, to se ne vidi u nacionalnom programu. Telekomunikacije, još jedna zlatna koka koja je prodana stranoj državnoj kompaniji, pod parolom «Nužnost privatizacije». Ali izgleda dolazi dan kada će Hrvatski građani moći saznati na koji je način i pod kojim uvjetima prodan Hrvatski telekom. Kako možemo govoriti o zaštiti potrošača ako ne znamo što piše u ugovoru o prodaji Hrvatskog telekoma. Ono što znamo to je da se monopol Telekoma štiti od zakona da se i dalje štiti odgodom onemogućavanja konkurenciji da uđe na Hrvatsko tržište isto tako, znamo da je cijela usluga telekoma u matičnoj zemlji Njemačkoj daleko niža od cijene u Hrvatskoj. Kao što znamo na tu temu imamo desetke tisuća tužbi građana. I na kraju ovaj nacionalni program može se podržati kao okvir prioriteta državne politike iako nismo sigurni da će donošenje Izmjena i dopuna zakona bitno popraviti zaštitu potrošača u Hrvatskoj. Ako je ovaj nacionalni program potreban kao deklaratorni korak uvjetovan zadovoljavanjem obveza u procesu integracije kao takvoga možemo i podržati. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ruža Lelić, Ruži Tomašić. Ruža Ruži.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegica Tomašić je rekla da je zdravstvo u velikoj krizi i da su mediji puni afera. TA konstatacija nije točna i to mogu sasvim pouzdano reći da svi segmenti zdravstva sasvim dobro … i da za ono što izdvajamo za zdravstvo mislim da imamo sasvim dobro organiziran zdravstveni sustav. Mogu ja nastaviti. Zatim rečeno je da su mediji puni afera, istina tu i tamo se pojave pojedine afere onda se to udarnim informativnim emisijama iz dana u dan ponavljaju a kada bi se sačekalo rezultati redovne procedure, mišljenje liječničke komore i sudova, onda bi vidjeli da tih afera ima znatno manje ili ih uopće nema.
Dobro. Poštovani zastupnik Damir Kajin, Klub IDS-a. Svjetla nam treba.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni gospodine državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Evo, na strani 6. ovog Nacionalnog programa zaštite potrošača između ostalog se kaže da temeljni uzroci takvom jednom nepovoljnom stanju ogledaju se prije svega o nejasnim, nepotpunim, nepreciznim, neprimjerenim propisima, to stoji. Zatim, neprovođenju, odnosno nedovoljnom provođenju upravnog nadzora nadležnih ministarstva nad provedbom, praksom iz ovog djelokruga, sporim rješavanjem prekršajnih prijava i blaga kaznena politika i da ne navodim sada sve dalje, a između ostalog i zbog donošenja propisa od strane jedinica lokalne samouprave koji su suprotni zakonima posebno kod komunalnih usluga i ovdje sada specificira vodu, naknade za priključak na komunalnu infrastrukturu itd. DA čovjek jednostavno ne može povjerovati, Vlada sada odjedanput počinje prozivati lokalnu samoupravu konačno ili konkretno zbog priključaka na ovu komunalnu infrastrukturu a sa druge strane nikako da izvadi brvno iz svoga oka. Vlada jednostavno ne vidi svoje monopoliste koje ovaj Sabor kani svjesno protežirati, i posve je sada irelevantno da li se ovdje radi o pošti, da li se radi od HEP—u, da li se ovdje radi o Jadroliniji, Hrvatskim šumama ili nekom drugom takvom «državnom poduzeću». Jasno je neka Vlada štiti svoje monopole, šteta da nije zaštitila svoj bankarski sustav ili svoje telekomunikacije, pa ne bi danas imali 30 milijardi dolara vanjskoga duga odnosno nekih 80 i nešto posto bruto-društvenom proizvoda opterećenog vanjskim dugom. Ali pravna zaštita djeluje interesantno kada su priključci na lokalnu infrastrukturu posrijedi, a to što nas se pljačka preko svakog državnog poduzeća to nikome ništa. Dobro, neka bude i tako ali onda si barem moramo to priznati urbi et orbi, da jednostavno vidimo što se oko nas dešava. Nakon ove točke mi ćemo između ostalog raspravljati i o monopolu Hrvatskih pošta, i sada da mi je znati da li će se u onoj drugoj raspravi netko pozivati na ovaj nacionalni program zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj ili će ovaj nacionalni program ostati samo mrtvo slovo na papiru. Međutim, Zakon o pošti ima za cilj ukinuti tj. eliminirati konkurenciju tzv. kurira, točnije na ulicu na neki način poslati 600 možda i tisuću ljudi, a ja kažem da to nije igra. U pošti nitko ne smije niti hoće ostati bez posla. Ali u kurirskim službama kako su one ustrojene vrlo lako bi se već sutra dan na ulici moglo naći 700, 800, pa i više zaposlenika. U pošti koju proračun pokriva kako joj je potrebno, svi će zastupnici solidarizirati s punim pravom...
Kolega Kajin.
Molim.
Do toga ćemo doći, to je rasprava o drugom. O tome ćemo doći.
Ne, ja govorim sada o monopolima, ja govorim sada o zaštiti potrošača.
A o zaštiti potrošača.
Da o zaštiti potrošača ako niste primijetili, onda možda svijetlo.
Vidio sam, primijetio sam da ste o Zakonu o pošti, o kurirskim uslugama govorite.
Pa govorim sada o monopolima, koje država štiti svoje, a ukida bilo koju konkurenciju i to je nešto o čemu također treba progovoriti. No, da se ja sada vratim na ovu osnovu uplatu kod vodovoda, koju također na ovoj strani 6. predlagač ovoga materijala predlaže. HEP ima pravo na istu, to je nekih 15 kuna ako se ne varam, jer je to regulirano njihovim tarifnim sustavom kojeg donosi Vlada Republike Hrvatske. Hrvatski telekom također ima fiksni iznos koji je definiran ugovorom vjerojatno između Vlade i Telekoma, konačno o onom lopovluku gdje jedna sekunda se naplaćuje jedna minuta uopće ne treba trošiti niti riječi. E sad vodovodi diljem Hrvatske u pravilu nemaju ove osnovne uplate, ali vodovodi uz Jadransku obalu u pravilu je imaj. Zašto? Jer su vezani uz sezonu imaju veliki broj vikendaša, sve se mora dimenzionirati na tu maksimalnu potrošnju i to gospodo košta. A tko to na kraju plaća? Plaća isključivo domicilno stanovništvo, a vikendašima je to na neki način poklonjeno. I to je bit. I taj fiksni iznos kojega poznaje cijela Europa po mom sudu kada imamo ovakve izuzete slučajeve treba naprosto zadržati, kada su ti Jadranski vodovodi posrijedi ili da budemo pošteni ukinuti onu osnovnu uplatu i Hrvatskim telekomunikacijama i HEP-u itd., to bi bilo naprosto pošteno i o tome bi također ove udruge zaštite potrošača trebale progovarati. Ovako recimo jedan Istarski vodovod koji je u 10 godina bez i jedne lipe pomoći od države sam položio oko 500 kilometara vodovoda, vodificiranost podigao sa 60% na nekih 97% na primjer u Bjelovaru nedavno sam slušao na televiziji pokrivenost vodom je oko 25%, sav teret pada na lokalno stanovništvo, a vikendaši da se tako izrazim prolaze lišo. Koji su ciljevi kod zaštite potrošača? Ovdje na strani 16 svi su ih citirali, govore, treba osigurati vladavinu prava, demokraciju civilnog društva, daljnje usklađivanje zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije, stvoriti uvjete za učinkovito rješavanje uočenih problema, osvješćivanje potrošača o njihovim stvarnim položajima na tržištu i sada da jasno ne čitam sve iz ovih tablica. Što su to javne usluge? Eto, vidjeli smo to je opskrba vodom, to znamo jasno, pročišćavanje voda, prijevoz putnika, održavanje nerazvrstanih cesta, održavanje groblja, moja prethodnica Ruža je prije rekla da imamo monopoliste na grobljima, umjesto da imamo jedan pošten video nadzor, pa da na primjer mrtvi ne mogu glasati, tu je javna rasprava itd. Što su ove zdravstvene usluge? Ne treba to naglašavati. No, treba nešto drugo spomenuti. Opće bolnice u tzv. vlasništvu županija i kliničkih bolnički centri jednostavno nisu u istoj poziciji, ovim drugima država sanira sve dubioze, a teret sanacije kod općih bolnica pada isključivo na županiju. To niti je normalno, niti je logično, niti je razumno, niti je pošteno. Jer, kako će govorim sada napamet neka županija sa 200 milijuna kuna proračuna pratiti opću bolnicu u kojoj radi po tisuću sto, dvjesto ljudi i koja na godišnjoj razini potrebuje 220 milijuna kuna? I što se dešava? Da su usluge u tim zdravstvenim ustanovama neusporedivo "skromnije", nego u tim kliničkim bolničkim centrima koje sanira država. Meni je drago da ovaj materijal između ostalog progovara i o GMO-u. Drago mi je da Hrvatska nije ravnodušna prema toj kemiji. Možda je GMO drugdje kao reći dobar dan, ali u nas ne bi trebalo GMO priznati pravo građanstva i zato treba pozdraviti županije koje makar deklarativno zabranjuju sijanje sjemenja takve vrste na njihovom proizvodu. Gospođa Lalić je prije spomenula doslovce citiram "ne da ćemo jesti mrvice sa tuđeg stola, jesti ćemo otpatke". Samo se stvar kada je govorila o onome mesu smrznutoj govedini ili svinjetini, samo se stvarno ovdje postavlja jedno drugo pitanje, zašto toliki uvoz? Zašto se ništa u našoj državi ne isplati proizvoditi? Zašto je sve vani jeftinije? Zašto nam poljoprivreda propada zajedno sa malom trgovinom, a strani veliki uvozni lanci naprosto cvjetaju? Zašto je tome tako? Zašto je, zato jer je sve isplativije uvoziti, jer smo skupi, jer kupovna moć u Hrvatskoj je slaba, pa ljudi biraju i otpatke da bi preživjeli i raduju se kada im netko u jednom takvom centru kao što je govorio gospodin Lesar ponudi onu čokoladicu pa makar joj je i istekao rok upotrebe. Strana 20 i da nađem to, 23 govori da zakon regulira područje hrane, hrane za životinje koje sadrže genetski modificirane organizme, njima se utvrđuju ovlasti nadležnih tijela u pogledu uvjeta i postupka stavljanja na tržištu hrane, sastojka hrane koje sadrži ili se sastoji od GMO-a te hrane i sastojaka hrane koje je proizvedena od GMO-a, ali ih ne sadrži itd., da sad to sve dalje ne citiram. Jednostavno, takvo nešto nam ne treba. Nije potrebno se u to upuštati, treba pokušati graditi, ja bih rekao ovu zemlju i na zdravoj hrani. Trgovina, bankarstvo itd. što su svi također spominjali. Što reći? Hrvatska još uvijek ima znatno više kamata od europskih. Istina Hrvatska već ima kreditne linije koje su na tragu najpovoljnijih u Europi, na primjer poduzetnik 3 tu je kamata između 2 i 3%, to valja cijeniti. Ali su komercijalne banke van takvih državno-lokalnih programa neusporedivo više, nego bilo gdje drugdje, ali to se tako skoro u nas neće promijeniti. Dolazimo do područja zaštite okoliša. Interesantno je primijetiti da dionice JANAF-a rastu, navodno za 49% u odnosu pred predsjedničke izbore, što će reći izgleda da "Družba" i "Adria" prema onima koji se pojavljuju na burzi ide dalje. Biti će zanimljivo pratiti istupe nekih članova Vlade, kako će se zauzimati za to područje. Jasno, je se ne smije ugroziti ekologija iako s druge strane ne smije se ugroziti ni Riječka rafinerija. Možda bi ovdje referendum lokalnog stanovništva bio pravi odgovor da građani odlučuju neposredno o onome što se tiče njihovih interesa. Sve ostalo biti će na neki način silovanje njihove volje. Što ovim programom sada čini Vlada? Ona jasno predlaže prije svega da se ovaj program usvoji, da jednom godišnje o njemu raspravlja Hrvatski sabor. Međutim, i sama navodi da su bit inspekcije, svi naši zakoni jasno imaju propisane razne kaznene odredbe, međutim potrošač je kada su monopolisti posrijedi, prije svega državni najslabija karika. Znači, rješenje je i ovdje u konkurenciji, međutim mi je jednostavno ne želimo. Što mi radimo? Umjesto da stvorimo konkurenciju mi prodajemo monopoliste, jamčimo im monopol kao što je recimo slučaj kod Hrvatskog telekoma po srijedi što je jedna porezna politika bez obzira tko je u tome sudjelovao. Tržište jednom riječju mora biti otvoreno svima, ne samo njima. Monopola jasno ima još od cigareta nadalje i nitko da se sjeti na primjer uvesti ekstra dobit ili ekstra oporezovati dobit tih velikih monopolista. Ja tvrdim da nije normalno da neka tvrtka zahvaljujući svom monopolu ima milijardu i pol, dvije ili tri milijarde neto dobiti nakon oporezivanja. To jednostavno nije logično i o tome treba država treba progovoriti. Konačno, ne znam. I šta imamo još? Da, sada imamo da je moguće i iznositi dobit iz Republike Hrvatske neoporezovanu, prije smo je barem oporezovali i to je porezna politika kao konačno i ovo osiguravanje plaća za savjetovališta za zaštitu potrošača. Govori se ovdje o tajnicima i slično. Znači, na kraju će se svesti da cijeli ovaj program usvajamo da bi "egzistencijalno" riješili desetak ili petnaestak ljudi. Sve u svemu mislim da će se ovo tijelo i daje baviti marginalnim a monopoli će i dalje carovati bez obzira da li se radi o bankama, da li se radi o telekomunikacijama ili se radi o velikim trgovačkim lancima. To je tragično, tome je tako a mi evo i dalje se gubimo na marginalnom kao što su oni priključci za recimo vodovod posrijedi. Još jedanput ću spomenuti ono što je gospodin Lesar ovdje pokazivao one čokoladice kojima su istekli rokovi za upotrebu koje se poklanjaju tim lancima. Tragedija je da narod koji nema ništa i takvom jednom proizvodu koji mu se poklanja se na kraju raduje. Hvala.
Klub SDP-a poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite!
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege! Pitanje zaštite potrošača počinje se ozbiljnije pojavljivati u našem svakodnevnom životu da se podsjetimo tek potpisivanjem Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju s Europskom unijom i donošenjem Zakona o zaštiti potrošača. Nažalost, mi u Klubu SDP-a konstatiramo da se na taj problem još uvijek gleda kao na tek još jednu obvezu eto koja proizlazi iz tog usuglašavanja našeg zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije. Puno manje je još uvijek prisutna svijest pogotovo od onih koji su prvi pozvani provoditi te takve zakone da se radi o pitanju izravno vezanom za poštivanje ljudskih prava, vladavina prava i demokratske standarde koje trebamo graditi, jačati i usvajati prije svega i na vlastito radi nas samih i radi našeg vlastitog napretka, radi naših vlastitih probitaka. Još dugo nakon kraja socijalističkog okruženja u Hrvatskoj je prevladalo uvjerenje da je potrošač zadnja briga onih koji nastoje urediti nove odnose na slobodnom tržištu. I dok se socijalna osjetljivost koliko toliko ipak pojavljivala u pitanja uređivanja odnosa na tržištu rada ali i tu svakako nedovoljno u sustavnoj zaštiti potrošača ipak sve do početka 2003. godine nije učinjeno gotovo ništa a upravo se kod potrošača radi o najslabijem i najnezaštićenijem sudioniku na tržištu koji sam nema dovoljno instrumenata i načina da se pa čak niti putem udruga civilnog društva izbori za svoju zaštitu. Potrošač se na tržištu ne pojavljuje zbog ostvarivanja profita niti zbog ostvarivanja plaće za svoj rad nego isključivo radi zadovoljavanja vlastitih potreba svojih interesa za koje ne dobija nego daje novac. I zato potrošač nužno treba zaštitu države, zaštitu zakonodavca koji će mu pružiti ne samo odgovarajuće zakonske odredbe nego i materijalna sredstva za provedbu organizirane zaštite njegovih prava. U pogledu zakonodavnog okvira koji određuje zaštitu potrošača možemo reći da su učinjeni tek prvi pomaci ka sveobuhvatnom i zaokruženom pravnom redu koji bi omogućio provedbu najviših standarda zaštite po uzoru i u skladu s pravnom stečevinom Europske unije. U praksi se potvrđuje da stvarno stanje u provedbi sustava zaštite potrošača još uvijek nije zadovoljavajuće, odnosno da je daleko od zadovoljavajućeg. Propisi uključujući i Zakon o zaštiti potrošača su nepotpuni, često i nejasni, neprecizni pa onda često i neprimjenjivi pogotovo u dijelu provođenja upravnog nadzora, inspekcijskog nadzora, tu imamo najviše problema, rješavanja prekršajnih prijava, uključenosti jedinica lokalne samouprave, razine informiranosti potrošača o njihovim pravima i razine organiziranosti potrošača. Zato i ne čudi procjena da je tek oko 20% građana potrošača svjesno svojih zakonskih prava a vjerojatno je tek jednak i postotak trgovaca koji su u potpunosti svjesni svojih obveza prema potrošačima. Zbog svega toga mi u SDP-u procjenjujemo da postoji dovoljno razloga i dovoljno prostora za političko djelovanje u pravcu jačanja sustava zaštite potrošača. To tim više što se svi, baš svi građani pojavljuju na tržištu kao potrošači. Njihov interes je i naš interes. Razina njihovog znanja i njihove poduzetnosti i organiziranosti u zaštiti vlastitih prava na tržištu je odraz i našeg djelovanja i naše potpore. Stoga smo odlučni u zahtjevu da organizirani stabilni i učinkoviti sustav zaštite potrošača postane sastavni dio državne politike. Ukazujemo i na potrebu da se u državnom proračunu dugoročno osiguravaju sredstva za provedbu Nacionalnog programa zaštite potrošača na razini koja se ne bi smanjivala, nego dapače dugoročno povećavala u odnosu na 2 milijuna kuna godišnje koliko je predviđeno za ovu i sljedeću godinu. Također treba voditi računa da se u programima predpristupne pomoći Europske unije i kasnije u strukturnim fondovima unije dugoročno osiguraju sredstva za provođenje politike zaštite potrošača koja neće biti manja od sadašnjih milijun i pol eura godišnje. Ovaj Nacionalni program zaštite potrošača u narednom dvogodišnjem razdoblju dolazi kao pomalo zakašnjelo izvršavanje obveza i samog Zakona o zaštiti potrošača. Ocjenjujemo ga ipak dobrim početkom, dobrim uvodom u izvršavanju ne samo zakonske obveze postojanja takvog programa nego prvenstveno dobrim uvodom u postojanje vodiča koji ukazuje na sve obveze i koji motivira, koji pokreće sve pozvane u osiguravanju prava iz sustava zaštite najslabijih na tržištu. Naravno, ovo je tek prvi takav program aktivnosti i nadamo se da će on u buduće biti bolji i sveobuhvatniji, možda čak i inspirativniji. Današnja sigurno saborska rasprava o nacionalnom programu treba poslati i poruku ohrabrenja za sve sudionike njegove realizacije koliko god netko može pronaći veće ili manje zamjerke za pojedine detalje ovog programa da ovim nacionalnom programom a i efikasnom provedbom samog zakona želimo osvjedočiti da ta prava onih slabih kao što su najslabiji potrošači ne budu doista i slaba prava, dapače. Međutim, nitko ne treba shvatiti da se donošenjem nacionalnog programa dovršava sustav zaštite potrošača u Hrvatskoj. To je zaista tek ustvari prvi početni korak u tom složenom poslu, i dalje možda još više nego do sada ostaje obveza nadležnih tijela državne uprave da se pobrinu za ostvarivanje preporuka i otklanjanje nedostataka u sustavu zaštite potrošača na koje europska komisija ukazala u svom mišljenju, u našem zahtjevu za članstvom u Europskoj uniji. Stoga sam sigurna da će i prestojeći pregled usklađenosti hrvatskog zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije tzv. scrining ukazati na potrebne dodatne prilagodbe zakonskih i provedbenih rješenja u području odgovornosti za proizvod, sudske zaštite i prava potrošača, tržišnog nadzora i inspekcijskih ovlasti, jačanje udruga za zaštitu potrošača i promicanje aktivnosti obavješćivanja i same edukacije potrošača. Dakle, još nismo došli do kraja puta i još će biti puno posla za sve nadležne sudionike u provedbi te učinkovite zaštite. Naša parlamentarna uloga u tom zajedničkom poslu biti će usmjerena stalnom ukazivanju na preostale dionice utvrđivanja sustava, brzo i kvalitetno uređivanje onog dijela posla koji se odnosi na zakonodavni okvir i njegovo potpuno usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije. Zato već danas moramo ukazati na potrebu vrlo ozbiljnog pristupa u definiranju Izmjena i dopuna zakona o zaštiti potrošača čije se donošenje po nacionalnom programu usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa pravnom stečevinom predviđa u trećem tromjesečju ove godine. To će biti i prigoda a i povod da se iz niz drugih zakona koji se dijelom dodiruju ovog područja, dakle područja zaštite potrošača povežu i usklade sa primjedbama na koje ukazuje i europska komisija o svome mišljenju o funkcionalnosti odnosno, nefunkcionalnosti našeg sustava zaštite potrošača. Dakle, ono što je najvažnije, na što mi moramo ovdje kao jedan segment vlasti ukazati to je da nadležna tijela državne uprave na vlastito i prije svega državne administracije moraju pokazati više aktivnosti, više inicijative i više razumijevanja za ukupnu važnost politike zaštite potrošača. Ali tu je prije svega odnos vladajućih, kakav je odnos vladajućih prema administraciji, kakve ima kadrove, kakve kadrove potiče, naravno tu je i sustav nagrađivanja. Time ćemo samo pokazati vjerodostojnost u shvaćanju i prihvaćanju temeljnih vrijednosti i sloboda na kojima djeluje Europska unija. A inače se Hrvatska u cjelini u ovom osjetljivom, u jednom delikatnom procesu otpočinjanja pregovora dramatično susreće upravo sa problemom vjerodostojnosti. Pitanje je konkretnih situacija, ovdje je bilo puno govora upravo govoreći kada su gotovo svi predstavnici klubova ukazali na nešto što je alarmantno. To je na pitanje javnih usluga, javnih usluga koje daje država izravno ili neizravno putem monopola ili putem vlastitih poduzeća. Tu se krše najviše ljudska prava, najviše potrošača, najviše prava potrošača. Dakle, država koja je ovdje pozvana štititi prava potrošača pokazuje se i iskazuje kao najveći kršitelj tih prava. I onda što se stvara kod običnog građanina potrošača? Da je nemoćan pa čak i kroz same udruge suprotstaviti se tom jednom golemom monopolu, jednom golemom sustavu. Evo, svjedoci smo da se upravo ovih dana priprema tužba 30 tisuća građanina koji će se obratiti sudu. To je nešto što je alarmantno za svaku državu, to znači da su apsolutno zakazali prijašnji sustavi, da će se svi ti na pravosuđe koje je apsolutno nemoćno da apsorbira takav jedan ogromni priliv. Mi smo stvorili jednu ranije za vrijeme koalicijske vlasti, jedna značajna izmjena Zakona o paričnom postupku gdje god se država pokazuje kao vlasnik ili suvlasnik, gdje joj prijeti otuženje, upravo da bi pokazala obvezu a i na neki način pokazala napredak u širenju građanskog i poslovnog morala, da država koja je prva u obvezi i da štiti i da poštuje tuđa prava, da priznaje očigledne tužbene zahtjeve. Vidjeti će se da li će se u tom smislu nešto i pokrenuti i pokazati. Svjedoci smo bili prije pola godine kada se je upravo na inicijativu udruga za zaštitu potrošača pokrenuta javna kampanja, tada jedno određeno ministarstvo, nadležno imalo je za potrebu reći da su zaista u određenim proizvodima nađeni genetski modificirani organizmi, ali eto zbog zaštite takvog, tog i takvog proizvođača pa i trgovca nije htjelo objaviti ime tog proizvođača koji na deklaraciji to nije objavio. Naravno da se onda građanin osjeća zbunjen, da se osjeća nemoćan. A što je onda ne samo sa Zakonom o provedbi Zakona o zaštiti potrošača, što je sa Zakonom i da li se itko više sjeća Zakona o pravu na pristup informacijama. Dakle, očito je da se radi ovdje o pretežnijem interesu kojeg država na neki način upravo kroz ove konkretne situacije mora valorizirati. Iz svega rečenog proizlazi dakle da ćemo mi u Klubu SDP-a podržati donošenje nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2005. i 2006. godine ali da ćemo i dalje inzistirati na aktivnom i što skorijem i potpunijem uređivanju i usklađivanju ovog važnog postupka sa pravnom stečevinom Europske unije, kažem, ali dok god država pokazuje na dijelu, dakle, deklaratorno govori drugo, a u praksi govori drugo, onda mi nećemo ostvariti ono što je i na kraju krajeva zacrtano u samom nacionalnom programu. Ali ovo je još jedan test da pokažemo da li zaista mislimo zbiljski ono što i govorimo. Hvala lijepa.
Idemo na raspravu. Nastavak rasprave. Poštovana zastupnica potpredsjednica Đurđa Adlešić u ime Kluba zastupnika HSLS-a i DC-a. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Ma čini mi se da doista treba ponoviti da Prijedlog Nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2005. i 2006. godine nije dokument koji mi donosimo radi drugih, radi naših obaveza ili ne samo radi drugih nego prije svega zbog sebe, zbog zaštite naših građana u borbi s jačima, sa stranim tvrtkama, stranim trgovačkim lancima, ali isto tako i državnim monopolistima. Naime radi se o skupu prioritetnih zadaća koje bi doista trebale biti i obvezujuće, o civilizacijskoj stečevini, o snažnoj odrednici demokratskog imidža svih ozbiljnih zemalja. Naime svi znamo da je pojedinac potrošač najugroženija i najslabija strana na tržištu i šteta što, iako je dobro da je naravno ovaj dokument danas na raspravi, da on kasni više od 13 mjeseci. Podsjetit ću vas na članak 96., stavak 2. Zakona o zaštiti potrošača koji je definirao rok u kojem je trealo ovaj dokument donijeti. Podsjetit ću vas i na još jedan podatak. Već smo danas govorili o našim susjedima Slovencima. Naime oni su ovaj dokument donjeli još u ljeto 2000. godine i tako bili puno efikasniji u zaštiti svojih građana od nas. Naime dosadašnji i današnji sustav zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj temelji se na jednogodišnjoj primjeni Zakona o zaštiti potrošača međutim najbitniju ulogu u zaštiti potrošača kao i u zaštiti drugih građanskih prava izgleda da su ipak odigrale više nevladine udruge od državnih institucija pa posebno želim istaći Udrugu Potrošač koja je uvelike pridonjela i izradi teksta Prijedloga nacionalnog programa zaštite potrošača. I doista mislim da tu udrugu ali i slične udruge treba nešto jače afirmirati medijski. Snažnije ih popratiti ne zbog ljudi koji te udruge vode nego upravo zbog građana koje treba osvijestiti o njihovim pravima kao potrošača jer je činjenica da naši građani nisu svjesni ili bar ne u dovoljnoj mjeri koja im to zakonska prava pripadaju i mi smo svjedoci brojnih slučajeva u kojima se krši postojeća zakonska regulativa posebno na području trgovine. Mislim da doista treba naglasiti da su oni koji krše ta prava često puta upravo strani poduzetnici koji to ni slučajno ne bi radili u svojim zemljama koje zaštitu potrošača imaju riješeno na efikasniji način. Međutim zemlja koja nema regulirane fer odnose na tržištu robe i usluga nitko ne doživljava ozbiljno pa ne želi s njima ni poslovati niti u nju unositi svoj kapital, a onda se postavlja pitanje koliko nas žele i u svojoj zajednici. Najefikasniji model je svakako model samozaštite. Dakle podizanja svijesti potrošača, povjerenja u institucije, educiranje potrošača i poduzetnika, povećanje učinkovitosti nadzora, donošenja propisa, podzakonskih akata koji nedostaju i naravno ispravak uočenih nedostataka postojećih zakona, ali isto tako i ojačavanje ili, ili mogućnost da se osnaže civilne organizacije koje mogu pojačati institucionalnu potporu potrošačima u monopolskim tvrtkama na tržištu. Tu ćete često puta čuti jedan od problema koji mi u lokalnoj samoupravi dobro znamo, a to je nedostatak broja inspekcija i inspektora koji taj dio posla trebaju također obavljati. Dobro je da ovaj program ima razrađena sva područja politike zaštite u RH. Određena je uloga svih subjekata međutim Odjel za zaštitu potrošača koji je zadužen da provodi politiku zaštite potrošača, da prati stanje i aktivnosti, predlaže mjere za unapređenje rada sustava za zaštitu potrošača, obavlja druge poslove, dakle nalazi se u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva i složit ću se sa svima koji su rekli da su malo presamozatajni. Čini mi se da je to zapravo jedan pristojniji izraz za slab rad. Jer ako je taj rad tako tih i tako samozatajan kako ćemo onda očekivati da građani za njega znaju i da računaju da će im oni moći pomoći. U redu je da se planira osnivanje tri savjetovališta u većim regionalnim središtima poput Zagreba, Osijeka i Splita međutim bar za 2006. godinu treba onda razmišljati o osnivanju još nekoliko savjetovališta možda i za manje gradove gdje je to također važno. Dana je mogućnost i za osnivanje većeg broja savjetovališta. Propisani su uvjeti za njihovo osnivanje međutim kad god imate kondicional onda je to nešto čime se može određena obaveza i izbjeći pa tako je za rad savjetovališta od strane jedinica lokalne samouprave vrlo paušalno propisano da ako su u mogućnosti osiguraju prostor. Tko će biti taj tko će provjeriti jesu li u mogućnosti ili im to ne odgovara? Tako da držimo nužnim da se izmjeni dio teksta na 47. stranici i da doista se ne radi ako može nego da je to dužna napraviti upravo zbog zaštite svojih građana. Navest ću vam i primjer po kojem će biti evidnetno da je zapravo potrebno napraviti takvu promjenu. Neka se ne ljute kolege kad spominjem grad Zagreb. Uostalom slična iskustva ima i jedna MENSA. Trebalo je osigurati primjeran prostor za savjetovalište za zaštitu potrošača. Pazite radi se o gotovo milijun ljudi, o centru koji treba biti, prerasti u centar za zaštitu potrošača, biti uključen u europsku mrežu istih takvih centara, a imam podatak da 5 godina nije izdvojio ni jednu lipu za zaštitu potrošača na milijun stanovnika. To je doista podatak nad kojim se treba zamisliti, a onda ako još provjeravamo jesu li im pokušali naći prostor onda ćete vidjeti koje su tu borbe za prostor bile i medijske bitke pa se onda dobio nekakav prostor od 50 četvornih metara koji je prokišnjavao pa kad spojite na to da prvo ne dobivaju sredstva pa da dobivaju takav prostor, a da ne govorim da se prostor dobivao prema nekim drugim bojama onda ćete vidjeti da je doista lokalnu samoupravu potrebno obvezati za zaštitu svojih građana. Naravno da treba izdvojiti i više novca za realizaciju ovog programa. Imam podatak za Austriju koja izdvaja 1 i po milijuna EUR-a samo za, za područje oko Salzburga. Jasno je meni da mi nemamo proračun ni Austrije ni Njemačke koja ima 400 savjetovališta za potrošače međutim bar bismo ove kondicionale dakle ovo gdje je neobavezno da im se osigura prostor, neobavezno da im se osiguraju sredstva. Ako želimo imati ozbiljan dokument morali pretvoriti u određenu obavezu. I naravno nužnost edukacije i medijske prezentacije. Ne treba očekivati da naši građani znadu kome se treba obratiti i da vjeruju u institucije kad već do sada nisu imali razloge da vjeruju. Moram nažalost i ja aktualizirati bar malo ovo što sam imala prilike danas slušati. Eto kažemo prodali su, prodane su banke, to su sada strane banke. Pa ne znam tko se ovdje ima priliku, ima pravo ozbiljno čuditi toj činjenici. U pravilu se najviše čude oni koji su se upravo za to i zalagali. Ista priča vam je i sa Deutsche Telekomom. Ja ću podsjetiti da upravo je HSLS prije, u prošlom mandatu pokušao dignuti priličnu buku tražeći i ugovore i sa danas bučnih saborskih strana tada je vladala potpuna tišina. Izgleda da je to poznata naknadna pamet. Kad se radi o ispravnosti hrane koju kupujemo, mi možemo upozoravati građane što trebaju čitati i reći im da kupuju kvalitetniju hranu. Međutim znate li zašto kupuju jeftiniju? Pa naravno da znamo. Kupuju neispravnu i jeftiniju prije svega zbog financijske moći, odnosno, financijske nemoći. I uz edukaciju mi ćemo imati osviještenog potrošača tek onda kada će on od svoga novca moći kupiti kvalitetniju hranu. Pa bi bilo dobro da izbjegnemo demagogiju utoliko koliko je to moguće znam da to nije ovdje potpuno moguće. Hvala.
Hvala vama poštovana kolegice. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, prvi na redu je poštovani kolega Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Ovaj nacionalni program dolazi tu prednost kao posljedica zakonske obveze, dolazi doduše sa zakašnjenjem, ali dobro je da je došao. To predstavlja početak prvi korak. Jer se o zaštiti potrošača kod nas sve do 2003. godine nije nikada ni nigdje progovorila ni riječ. Svaki početak je težak, ne treba se čuditi ako je on ponegdje pomalo nespretan, no ovaj program to nije. On je i dobar i smislen, mislim da ga treba podržati. Osobito će biti zanimljivo vidjeti nakon godinu dana kada dođe prvi izvještaj kakva je njegova primjena. Dali je ono što je ovdje zacrtano dali se to ostvaruje jer nije dobro napraviti plan te planove treba i ostvarivati pa i dopuniti tamo gdje ih dopuniti treba. No on je relativno pregledno napravljen, sustavno napravljen, i u tom pogledu mogu mu se uputiti pohvale. Metodološki možda bi se dalo prigovoriti to da nedovoljno jasno naglašava koje se u najveće opasnost gdje su te zamke koje sprječavaju efikasnu borbu za prava potrošača za njihovu zaštitu. Prva prepreka ili najveća prepreka su svakako monopoli. Nema tamo efikasne zaštite potrošača gdje postoje monopoli. Potrošač je pred monopolom potpuno nemoćan. Gdje postoji nekoliko davatelja usluga potrošač uvijek mora birati. Pa ako mu se jedan ne sviđa ići će kod drugoga. U susretu sa monopolistom on tu mogućnost nema, uslugu mora koristiti jer mu ta usluga treba a utjecati na uvjete isporučivanja ili plaćanja te usluge ne može. Prema tome borba sustavna borba protiv svakoga monopola morao bi biti prioritet Vlade u borbi za zaštitu potrošača. Drugom mislim da nije tu dovoljno jasno istaknut princip temeljni princip u zaštiti potrošača a to je plaćanje potrošenog. Plaćanje samo onoga što je potrošeno. Tu smo u mnogim područjima jako, jako daleko od toga. Evo nekoliko primjera. Toplinska energija, znači rad toplana. Gledajte vi kada trošite električnu energiju imate sat i on očitava koliko ste potrošili i to vam se bez obzira što se paušalno naplaćuje na koncu godišnje se to obračuna i platite ono što ste potrošili, Kod isporuke toplinske energije vi naprosto niste u toj mogućnosti. Vi niste u mogućnosti da toplani pošaljete obavijest mene sada neće biti 2 mjeseca u tom stanu ja neću isključit ću radijatore i ne želim to plaćati. Jer to ni ne koristim. Vi to ne možete napraviti. Jer nemamo zakonskih rješenja koje bi natjerale toplane da vam to omogući. Između ostaloga bi trebalo promijeniti zakon o obveznim odnosima u tom smislu da se te koji isporučuju tu toplinsku energiju natjera da ih se prisili da poštuju prava potrošača. A ne da im se pogoduje jer je to njima tako jednostavnije. To je njima najlakše poslati račune svima , podijeliti onu energiju koja ide na jednu stambenu jedinicu, to se podjeli po broju stanara odnosno po kvadratima stana pošalje im se račun i gotovo. Pa jasno da im je jednostavnije. Ali to jednostavno rješenje mi ne možemo poticati dapače moramo misliti kako da ga izmijenimo u svrhu zaštite potrošača. Drugo važno područje su te telekomunikacijske usluge. Ja podsjećam da je Klub SDP-a u rujnu mjesecu poslao ovaj Sabor prijedlog izmjena zakona o telekomunikacijama mijenja se jedan članak. Da se može naplaćivati samo što je potrošeno. To je sadržaj našega zakona. Sad smo evo gotovo polovica Veljače nije predsjednik Sabora još našao zgodan moment da bismo o tom zakonu raspravili. To je briga za potrošača. Time se pokazuje briga za potrošača. Pa jeli nema stalo da njima THT naplaćuje i ono što nismo potrošili ili nam je stalo da te građane zaštitimo. Govorilo se ovdje i o pretplati za telekomunikacijske usluge. Govorilo se čini mi se ponekad sa nerazumijevanjem. Gledajte gdje je tu nastao problem sa pretplatom tu mrežu koja postoji netko mora održavati. To netko mora plaćati. To je sasvim jasno. Ona sama sebe neće održavati. Treba sve te žice, stupove sve to netko mora platiti. Ali gdje je tu napravljena greška. Napravljena je greška kod prve privatizacije 98. godine. Umjesto da se at petlja da se ta mreža izdvojila da se osnovala registrirala kao dioničko društvo u 100% vlasništvu države pa da se tek onda privatiziralo u telekomunikacijama mogućnost pružanja usluga pa da svi oni koji dođu moraju plaćati ovome dioničkom društvu koje bi bilo u 100% vlasništvu Republike Hrvatske da moraju plaćati usluge prijenosa signala imali bismo čistu situaciju. Jer sada bi to dioničko društvo od tih koncesionara naplaćivalo održavanje sustava a ne bi građanima naplaćivalo pretplatu. Tako smo napravili npr. Kod izmjena Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji gdje smo odašiljače i veze izdvojili iz sustava i registrirali kao posebno trgovačko društvo. Tu je napravljena greška u telekomunikacijama i u privatizaciji i u prodaji toga sustava Deutche telekomu je je Deutche telekom kao prvi kupac dobio i mrežu. Dobio je i mrežu. Prema tome, a kada je takav jedan puta sklopljen ugovor gotovo. Kada se to prodalo gotovo prodalo se. To je neispravljivo. To je jedna od najvećih pogrešaka koja ne napravljena 98. godine kada govorimo o telekomunikacijama u Hrvatskoj. Greška koja je na žalost nepopravljiva. Jer to sada ne možemo nacionalizirati naravno da ne možemo. Što možemo to od DEutche telekoma otkupljivati nazad. Skuplje nego što smo im prodali. Pa da bi to pitanje riješili sustavno u interesu zaštite građana. Da ali kada se to prodavalo nije se vodilo računa o građanima, vodilo se računa o zaradi. Vodovodi gospodin Kajin je nešto govorio o izgradnji vodovoda na otocima. Gledajte tu imamo apsurdnih situacija. U pogledu zapravo prevare potrošača. Tu se najprije od njih pokupi novac da se izgradio vodovod. A onda im se prodaje ta voda i to u 12 ili u 25 razreda. S time dao onaj tko više troše manje plaća, pa što građani rade prolijevaju vodu da bi ušli u onaj niži razred. To su bezumna rješenja, do kojih građani moraju doći da bi sebe zaštitili jer nismo donijeli adekvatne propise koji bi to onemogućili. Evo još nešto pomalo o javnim uslugama. Mostarina na krčkom mostu. Gledajte, postoji jedna odluka, kad se je taj most išao graditi da će se ta mostarina naplaćivati dok se ne alimentira investicija koja je u njega uložena. To je davno prošlo, davno. I još uvijek se naplaćuje. Pa to su tu potrošači koji prelaze tim krčkim mostom svaki dan zakinuti su, prevareni. Odluka nije promijenjena potpuno nezakonito im se naplaćuje mostarina. Dobro je u ovome prijedlogu što predviđate donošenje zakona i to već u prvom kvartalu ove godine za uređenje posredovanja nekretnina jer je to jedno područje koje je potpuno neregulirano, to je divlje … [[Govornik se ne razumije.]] to se iz kuhinje posreduje bez ikakve odgovornosti prema potrošaču koji tu uslugu uzima. To je trebalo davno regulirati, ali kad se već nije do sada dobro je da planirate to napraviti što je moguće prije. Taj zakon nam treba i mislim da će s njim to jedno dosta veliko i zanimljivo područje biti regulirano jer građani dnevno stupaju u promet nekretnina, uvijek netko nešto prodaje, netko nešto kupuje a ostaje potpuno nezaštićen, potpuno nezaštićen. Ako kupi mačka u vreći, ako kasnije otkrije da ta njegova nekretnina ima ozbiljnih mana ostaje u tom pogledu nezaštićen. Eto mislim da ovaj program, prijedlog programa treba podržati, da ga treba sačuvati kao materijal da bi ga se usporedilo sa vašim prvim izvješćem. Hvala.
Hvala lijepo. Hvala lijepo. Hvala lijepo. Na redu je poštovani kolega Korenika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pa mislim da nije sporno da treba podržati ovaj Program zaštite potrošača, jer neosporna je činjenica da od kada se krenulo sa većom edukacijom potrošača i kada je zakonski regulirano pravo potrošača na zaštitu da je ipak napravljen pozitivan pomak u Republici Hrvatskoj. Međutim i u ovoj ocjeni stanja oko područja prava zaštite potrošača već i sami ustanovljujemo da zakonska regulativa s jedne strane i praksa koja se provodi su u dobrom diskontinuitetu i da nema jednostavno odgovarajuće pravne i ostale zaštite koju trebaju najčešće provoditi državna tijela. O čemu se naime radi? Evo imao sam nedavno jedan razgovor u jednoj od naših istočnih županija gdje se jedna sanitarna inspektorica žalila kada ide u određene objekte da jednostavno više prijave nemaju smisla. Niti prekršajne niti bilo koje druge jer na žalost niti sanitarni inspektori nemaju prije svega dovoljnu zaštitu unutar sustava državne uprave, a kada se eventualno neka od prijava podnese najčešće ona zapadne na sporosti sudstva. Prema tome ovo treba gledati multidisciplinarno i ovaj program kao takav sasvim sigurno može dobiti prolaznu ocjenu i može proći. Međutim u svim ovim aktivnostima koje su zakonskoga karaktera ipak trebamo jače i čvršće nego do sada donijeti i kaznene odredbe za one koji ne provode na jednoj strani ono što bi trebali, koji se ne drže propisa. Čini mi se da posebno tu treba naglasiti i ono što se tiče zdrave hrane, odnosno da imamo mogućnost konzumacije u restoranima zdrave hrane na jednoj strani a na drugoj strani da i ono što se prodaje pod deklaracijama pod proizvodima da to stvarno i jest tako. Da imamo možda više, veću zaštitu na sudovima posebno na prekršajnima gdje veliki dio prijava koje dužnosnici bilo inspektorata bilo ostalih nadležnih inspekcija daju, jednostavno ode u zastaru i onaj koji ne poštuje prava potrošača jednostavno to radi sustavno jer je svjestan da država nema još uvijek mehanizma kako bi ga zaštitila. Ovdje su već kolege govorile od da na žalost i mi kao zastupnici u Hrvatskom saboru po mome mišljenju u nekoliko navrata smo i sami pridonijeli da potrošači nisu zaštićeni. Primjerice kada smo govorili o nekima od komunalnih usluga pa ne damo izbor potrošačima da koriste uslugu nego da mi zakonima donesemo možda i više štitimo monopole nego što bismo to trebali. Ovdje je ukazano nekoliko puta i na monopole koji se posebno javljaju na lokalnim razinama čini mi se sasvim sigurno da tu nisu samo potrošači zaštićeni kao porezni obveznici jer plaćaju neke usluge preko jedinica lokalne samouprave skuplje nego što bi to trebalo od održavanja groblja, zelenih površina u gradu itd. do toga, imali smo i onaj slučaj prošle godine sa komunalnom uslugom prijevoza pokojnika koju smo naglo proglasili komunalnom uslugom i gdje jedinice lokalne samouprave su uvele vlastite monopole preko svojih komunalnih poduzeća koja se time bave. Iako su dotle građani imali kvalitetniju i bolju pa i jeftiniju uslugu preko tržišta koje je to reguliralo. Posebni problem je, i to je već naglašavano ovdje, toplinske energije. Meni se čini da već i sada ima uvjeta i zahtjeva potrošača da se u pojedinim, tamo gdje postoje toplane, da se uvedu u zgradama, odnosno za stanove kalorimetre. Međutim tu imamo od distributera kako toplinske tako i plinske energije često puta da na sve načine se takve korake onemogućuje jer i tu bi došlo do toga da netko neće ostvariti ekstra profit. Isto tako evo moram naglasiti kao jedan od problema da u zgradama gdje postoje i kotlovnice kao zajednički uređaj zgrade postoje i zahtjevi stanara da se jednostavno kotlovnice isključe, da se uvede etažno grijanje. Međutim upravo distributeri zbog svojih interesa to ne žele napraviti. Posebna priča, i to se ovdje govorilo je deklariranje proizvoda. Evo moram reći da sam prošli tjedan išao u kupovinu između ostalog tako banalnog proizvoda kao što je šampon. I morate uistinu, evo ja koji nosim leće pa za čitanje moram posebne naočale, ni uz pomoć tih naočala nisam uspio naći deklaraciju i tekst na hrvatskome jeziku uopće. I o tome inspektorat na žalost ne vodi dovoljno brige. Tu nije princip je li se radi o maloj trgovini ili o nekakvom stranom ili domaćem trgovinskom lancu, ja osobno smatram da je to problem državne inspekcije koja jednostavno ne radi svoj posao. Ja ne ulazim u to ima li dovoljno ili nema dovoljno inspektora. Međutim i oni se često puta žale da u određene trgovine, da u određene trgovačke lance ne smiju ući. Poseban problem su isto tako i tehničke upute za korištenje određenih tehničkih aparata gdje je za desetak različitih vrsta, primjerice televizora imate istu uputu na hrvatskom jeziku. To je problem jer onda se i onaj tko je možda i tehnički obrazovaniji vrlo teško snalazi, a kamoli oni koji su manjeg obrazovanja koji jednostavno bez tuđe pomoći o tome ne mogu napraviti ništa. Zaključno, znači program kao takav može proći i on je korektan. Međutim, mjere koje idu poslije toga sasvim sigurno prilikom kreiranja zakona trebalo bi daleko više truda i volje postaviti da imamo jače kaznene odredbe za one koji krše, dati jače i jasnije ovlasti bilo Državnom inspektoratu, bilo drugim inspekcijama u radu svog posla. A čini mi se da i država mora puno više napraviti na sudstvu, prije svega na prekršajnim sudovima kod kojih najčešće završavaju sporovi vezani uz zaštitu potrošača da oni brzo reagiraju, ne da postupci odu u zastaru i onda upravo zbog toga oni koji učestalo krše pozitivne zakonske propise osjećaju se moćnima i jakima i to rade u kontinuitetu. Mislim da je to i zadaća svih nas ovdje u ovom Visokom domu da pomognemo u kreiranju takvih zakona, da nemamo situaciju koja je takva. Ja se nadam, jer i ova ocjena stanja se ne temelji na relevantnim podacima, vjerojatno se do sada nisu vodili. Možda ne bi bilo loše da smo imali barem informativno skraćene nekakve, skraćena izvješća bilo o radu Državnog inspektorata, bilo sanitarne i drugih inspekcija gdje se vidi koje probleme imamo. Jer ukoliko želimo da i zaštita potrošača bude bolja i kvalitetnija treba i njima financijski i kadrovski omogućiti da mogu raditi svoj posao. A isto tako i javno reći tko su ti koji krše propise. A nažalost i da čujemo možda kuda se to ne smije po preporuci nekakvog lokalnog ili drugog moćnika ići i utvrditi činjenično stanje. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovani kolega. Na redu je poštovana kolegica Jagoda Martić. Nema je. Gubi pravo govora o ovoj temi. Na redu je poštovana kolegica Ivanka Roksandić. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo danas je zaista puno od onih koji su iznosili u ime klubova rečeno o ovom Nacionalnom programu zaštite potrošača, ali zaista moramo još jednom istaknuti kao što je mnogo kolega reklo da ovaj je program potreban prije svega zato što su potrošači najugroženija skupina u tom lancu, a na koncu i svi mi koji ovdje sjedimo i zastupamo potrošače i naši sugrađane, smo sami potrošači. Svakodnevno u novinama možemo pročitati pokoji članak koji govori o tome kako je netko reći ću možda i ružno, nekoga prevario. Sam program, a već je to nekoliko kolega istaklo, je pregledan. On obuhvaća 11 područja koje svako za sebe je razradilo i zadaće što je dobro i nositelje i rokove i izvore financiranja. Program je samo još jedan u nizu od programa rekla bih zaštite temeljnih ljudskih prava i temeljnih sloboda, a još i jedan korak u stvaranju zakonodavstva kojim se rekla sam već poboljšava položaj najugroženiji, a to su potrošači. Vidjeli smo da postoji čitav niz udruga potrošača pa ne moraju samo oni djelovati, mora svakako i Vlada, resorna ministarstva koji se moraju uključiti u zaštitu ovih naših građana. Naročito mislim da je dobro u ovom programu ono područje koje govori o obrazovanju i obavješćivanju jer su to za sada barem po meni, najslabije karike u zaštiti potrošača. Najčešće ljudi neznaju koja su uopće njihova prava, kome se požaliti, kome se obratiti kada im je to pravo ugroženo. Zato treba pohvaliti osnivanje ovih savjetovališta u ovoj prvoj godini u ova tri velika centra, a vidim da je 2006. u planu četiri. Nadam se isto kao i naša uvažena potpredsjednica Adlešić da će se ta mreža širiti, da ona neće ostati samo na velikim gradovima nego i na manjim sredinama gdje je inače informacija ljudima manje dostupna. Isto tako, a i na Odboru za ljudska prava sam govorila o tome, ne mogu se sada ovdje već sa spomenutom kolegicom potpredsjednicom, uvaženom Adlešić složiti, da moramo prisiliti lokalnu zajednicu da osigura prostor zato što u manjim sredinama je vrlo često lokalna zajednica nema u vlasništvu svog prostora pa bi financiranje ovoga prostora bilo svakako i moglo opteretiti vjerujem financijski ovu lokalnu zajednicu. Evo mislim da to treba riješiti na neki drugi način, osiguranjem sredstva, iako su ta sredstva u državnom proračunu osigurana, a da svi mi moramo i sa udrugama civilnog društva i sa Vladom a i mi ovdje koji sjedimo i zastupamo naše građane, raditi na tome da se naši potrošači, a time i svi mi dobro zaštitimo pa ovaj program iako neki kažu da je samo deklarativan, ja mislim da je on upravo zbog onih elemenata koje sadrži itekako provodiv. Hvala vam lijepo.
Hvala vama poštovana kolegice. Na redu je poštovani kolega Josip Leko. Nema ga. Gubi pravo govora o ovoj temi. Na redu je poštovani kolega Zvonimir Mršić. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Osnovno da bi se mogla nečija prava štititi, važno je da ona u suštini budu definirana. Dakle vrlo teško je reći da neko pravo možete štititi ukoliko onaj, a u ovom slučaju govorimo o potrošaču, ne da nezna koja su to prava nego davatelj usluge ta prava nije izdefinirao pa ispada da potrošač ili korisnik usluge ili usluge u ovom slučaju ima pravo na sve, a onda u suštini kada želi neko od tih prava de facto ne može ništa ili dijelom može to iskoristiti. Ja ću ovdje e osvrnuti na dva, odnosno na tri područja, jedno je obrazovanje, drugo su zdravstvene usluge, a treće su javne usluge pa ću pokušati malo stati u obranu lokalne samouprave, jer mislim da je jedino lokalna samouprava u ovom materijalu istaknuta kao prepreka ostvarivanju zaštite potrošača što mislim da sasvim sigurno ne bi bilo dobro. Čak se generalizira da tijela lokalne samouprave uz časne iznimke se ne pridržavaju kada su u pitanju izgradnja sustava zaštite potrošača. Mislim da takve generalne, a u ovom slučaju paušalne ocjene ne bi smjele dolaziti od strane centralne Vlade. Mislim da lokalna samouprava, pa ja ću biti sada generalno drugačiju ocjenu imati, puno više čini na zaštiti potrošača, čast iznimkama, nego što to čini primjerice Vlada ili neke od vladinih institucija. No želim nešto više reći oko obrazovanja i zdravstvenih usluga. Ja bih predložio da se korigira ovo poglavlje obrazovanja u ovom materijalu, jer ovdje se pod obrazovanjem misli samo na to da se trebaju potrošači obrazovati o svojim pravima i mogućnostima zaštite svojih prava. Ja sam shvatio kada se govori o tome da područje na kojima treba štititi prava potrošača pa se navodi pod rednim brojem pet obrazovanje, da se to misli na mogućnost da potrošači dobiju uslugu obrazovanja ali ne samo o svojim pravima kako zaštititi svoja prava kao potrošač nego sustav obrazovanja i tu moram reći da primjerice se postavimo u poziciju jednog roditelja i postavimo si pitanje kako bi jedan roditelj mogao zaštititi pravo svojeg djeteta na osnovno obrazovanje ili pravo svojeg djeteta na srednjoškolsko obrazovanje. Mogao bi kada bi bila definirana prava iz osnovnog, odnosno srednjoškolskog obrazovanja. Na žalost mi danas to pravo nemamo ni na koji način definiran, osim što ga imamo definirano da je primjerice osnovno školsko obrazovanje obvezno i besplatno pri čemu čak niti to da je besplatno nije ni na koji način definirano, jer počesto djeca u osnovnim školama moraju za neke stvari koje su sastavni dio nastavnog programa tražiti od svojih roditelja da donesu novac. Međutim nije definirani, nisu ni na koji način definirani uvjeti u kojima će se obrazovati djeca u osnovnom i srednjoškolskom obrazovanju, a sada ćemo reći u osnovnom koje je obvezno jel', dakle da li će i kakve biti učionice. Nisu definirani standardi održavanja tih učionica, nisu definirani cijeli niz drugih, oprema koja je obavezna da bude u tim učionicama. Nisu definirani na koji način će se rješavati pitanje vode i drugih stvari koje se odnose na škole. Prema tome danas smo u situaciji da ni na koji način ne može ostvariti zaštitu svojih prava na obrazovanje svojeg djeteta zato jer naprosto država prijeći da se definiraju standardi osnovnog i srednjoškolskog obrazovanja. Ja bih molio predlagatelja da dakle u ovom poglavlju o obrazovanju ne tretira to samo kao područje obrazovanje o pravu na zaštitu prava potrošača nego da to definira naprosto kao područje obrazovanja i da obveže Vladu da u ovom periodu, dakle 2005.-2006. definira standarde obrazovanja u Republici Hrvatskoj. Dakle da definira da li se u Republici Hrvatskoj i u kojem vremenu će se ići u osnovno obrazovanje u jednoj smjeni, koliko maksimalno učenika smije biti u nekom razredu u osnovnoj školi, da definira standarde održavanja učionica, da definira standarde opremljenosti tih učionica, da definira uopće što to znači besplatno obrazovanje. Dakle, da li se to odnosi i na udžbenike i na, primjerice, školski pribor ili se odnosi samo na to da učenici ne moraju plaćati nastavnika i prostor u kojem se to odvija jer po tom principu onda je i srednjoškolsko obrazovanje sasvim sigurno besplatno. Po tom principu je besplatni i dio visokog obrazovanja kod studenata koji se obrazuju na teret Ministarstva znanosti. Jednako, ne potpuno jednako, ali sličnu situaciju imate i kod zdravstvenih usluga. Dakle, danas, mi smo donijeli nedavno Zakon o zaštiti prava pacijenata, međutim, mi nismo definirali, odnosno niti HZZO niti Ministarstvo zdravstva nije definiralo koja sve to prava i koje usluge imaju pacijenti iz svog osnovnog zdravstvenog osiguranja. Pa danas ispada da doista svaki pacijent koji ima zdravstveno osiguranje, osnovno zdravstveno osiguranje, može ostvariti sve one zdravstvene usluge koje se pružaju u Republici Hrvatskoj u bilo kojoj zdravstvenoj ustanovi. Mi smo svjesni toga da to naprosto nije tako jer ne možete prvo ostvariti sve usluge zato jer postoji cijeli niz prepreka. Drugo, sasvim sigurno je da ih ne možete ostvariti u svojem mjestu, ne možete ih ostvariti u rokovima u kojima bi vi željeli ili trebali ih ostvariti, itd., itd. Prema tome, mislim da bi i ovo područje zdravstvenih usluga trebalo dopuniti sa time da se Vlada obaveže da u nekom primjerenom roku ili Zavod za zdravstveno osiguranje da u maksimalno kratkom, primjerenom roku donese košaricu zdravstvenih usluga koje će se odnositi na osnovno zdravstveno osiguranje i tada osigurati da svaki pacijent, odnosno svaki građanin Republike Hrvatske u propisanim i dogovorenim rokovima može ostvariti tu zdravstvenu uslugu. I na kraju, nekoliko riječi oko javnih usluga. Nažalost, evo u raspravi kolega nekih je bilo doista rečeno da eto opet lokalna samouprava nešto čini što sprječava da građani ostvaruju pravo na neku od javnih usluga, odnosno da im budu zaštićena njihova prava. Ja moram doista reći da jedinice lokalne samouprave čine maksimalno koliko mogu da bi osigurale mogućnost da se koristi neka od javnih usluga. Ali dozvolit ćete, teško je u županiji u kojoj je 27% dostupnost na javni vodoopskrbni sustav osigurati mogućnost potrošaču da se priključi na javni vodovod. Teško je osigurati potrošačima mogućnost, sigurnost isporuke plina ako dobijete informaciju, vaše komunalno poduzeće dobije informaciju da će zbog toga što su, eto, temperature niske zimi doći do redukcije isporuke plina. Dakle, ovdje se primjerice obvezuje jedinica lokalne samouprave da osigura sigurnost isporuke plina, a s druge strane distributer plina, odnosno dobavljač plina u ovom slučaju INA se ne obavezuje da će osigurati bez obzira na uvjete, dakle, čak i kad su temperature niske, da će osigurati sigurnost isporuke plina. I u konačnici, želim reći da veća zaštita potrošača, posebno kod roba će rezultirati time da zaštitimo domaću proizvodnju jer smo danas u situaciji da domaći proizvođači imaju visoko kvalitetne i dobro deklarirane proizvode i da štite potrošača kada nude te proizvode potrošačima, a da uvoznici uvoze robu koja ni na koji način ne odgovara onim potrebama potrošača u Republici Hrvatskoj. Pa i ono što su kolege govorile, niti je roba deklarirana, ona je pred istekom trajanja. Onda naravno da je cijenom niža i naravno da onda potrošači, posebice oni koji su lošeg materijalnog statusa kupuju jeftinije proizvode, ali to ne ide samo na uštrp njihovog zdravlja i njihovog standarda. To ide i na uštrp domaće proizvodnje zato jer domaći proizvođači onda nisu u situaciji boriti se svojim kvalitetom, pa onda i cijenom sa proizvodima koji su niske kvalitete, upitne kvalitete i kratkog roka trajanja. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Na redu je poštovani kolega Željko Pavlic. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Evo, dopustite da se ja ukratko osvrnem, dakle, o Prijedlogu nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje koje nam predstoji 2005. do 2006. godine. Puno toga je rečeno pa ću se ja usmjeriti samo na jedan uski segment te problematike za koju mislim da bi bilo dobro da se što skorije vrijeme riješi. Naime, svi se slažemo da je osnovna, dakle, intencija Nacionalnog programa zaštite potrošača upravo u tom smislu, dakle, da ti isti potrošači za ono što plate kao prvo dobiju kvalitetnu, dakle, robu ono što misle i kupiti. No nažalost, na našem tržištu dešava se i to da naši potrošači, neki naši potrošači za ono što plate ne dobivaju ništa ili ne dobivaju gotovo ništa. Na što tu konkretno mislim? Evo, upravo sam ovih dana dobio jedan dopis, jednu inicijativu iz mjesta Bukovec u općini Selnica u Međimurskoj županiji. Slično je u nekim drugim mjestima u Međimurskoj županiji koje se nalaze uz granicu sa Slovenijom, a i slično je i u nekim drugim županijama kao što je to na primjer Istarskoj, Karlovačkoj, Primorsko-goranskoj. Naime, o čemu se radi. Pa radi se o tome da neka mjesta, neka naselja uz tu granicu zbog konfiguracije tla nemaju kvalitetan ili uopće nemaju prijem Hrvatske televizije. Znači, a u isto vrijeme dolaze im dakle naplate, dolaze im računi za plaćanje RTV pristojbe. Pa tako evo, meni se isto obratio jedan gospodin koji je dobio opomenu pred sudsku ovrhu za 6., 7., 8. i 9. mjesec 2004. godine. Dakle, trošak same te pristojbe je 248 kuna, trošak opomene je 124 kune, dakle, to sad sve on mora platiti ili će sudskim putem doći do ovrhe na njegovoj imovini. On upozorava, dakle, da tokom prošle godine je imao jako slab ili gotovo da nije imao prijem Hrvatske televizije, već su i on i njegovi susjedi i mještani iz susjednih naselja morali pratiti prijem Slovenske televizije. Dakle, kao da se ne nalaze u Hrvatskoj nego da se nalaze u Sloveniji. Mislim da se to u budućnosti ne smije desiti, da evo i prema ovom Prijedlogu nacionalnog programa mora se intenzivnije riješiti i ovaj problem jer radi se o velikom broju naših ljudi koji moraju, dakle, plaćati, a za te iste novce zapravo ne dobivaju ono što bi morali dobiti. Tu samo da podsjetim, dakle, da što piše u programu onih odgovornih, dakle, za prijem tog signala. To su "Odašiljači i veze". Dakle, u programu "Odašiljača i veza" piše da s ovim poslovanjem "Odašiljači i veze" moraju osigurati izvršavanje funkcija i zadataka koji su dijelom određeni zakonskom regulativom uz ostvarenje najvišeg stupnja zadovoljstva korisnika, poslovnih partnera, zaposlenika i svih zainteresiranih strana. Dakle, vidimo da se u ovom slučaju to nije desilo i da su ovdje, dakle, neke zainteresirane strane itekako oštećene pa se nadam, dakle, da će se u ovom razdoblju, ja se nadam i u ovoj godini na intervenciju, dakle, svih tijela koje su Zakonom formirana ovaj problem riješiti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Molim državnog tajnika Vladimira Vrankovića za, ako želite, završni osvrt. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Ja bih se zahvalio svim diskutantima na kvalitetnim prijedlozima. Mislim, ja bih htio dosta diskusija je bilo u smjeru znači operacionalizacije samog Zakona, međutim, ono što me čini zadovoljnim što su se svi složili da je to jedna solidna zakonska podloga kao i jedan prvi dokument kao takav i normalno da je nad svima nama zajedno da taj dokument dalje usavršavamo u cilju konačne, mislim u cilju stalnog poboljšanja zaštite potrošača koji je kao takav i namijenjen. Normalno za uspješnost cijelog tog projekta nazovimo ga tako, nije zadužena samo državna uprava nego tu su zaduženi sami potrošači kao takvi, svi sudionici moraju odigrati svoju ulogu. Znači, mi smo možda u našem izlaganju previše naglašavali to približavanje Europskoj uniji kao jedan od ključnih elemenata stvaranja tog dokumenta, međutim, činjenično mi smo puno učinili na tome da postignemo krajnji cilj da zadovoljimo znači temeljne pretpostavke zaštite samih potrošača, zato smo pri izradi ovog dokumenta uključili sve relevantne čimbenike koji nam mogu pomoći sa savjetima. Normalno, kao što sam rekao na početku elementi ove diskusije sigurno će naći mjesta u našim radnim dokumentima, i u izradi sljedećeg tog dokumenta sigurno će doprinijeti njegovom kvalitetnijem sadržaju. Normalno o implementaciji tog nacionalnog programa, vidjet ćemo nakon godinu dana kada smo dužni podnositi izvješća ovom Saboru. Ja vam se još jedamput zahvaljujem što ste dobro primili ovaj dokument i nadam se da će biti kao takav usvojen i da ćemo na njemu i dalje raditi na njegovoj kvaliteti. Hvala vam puno.
Hvala lijepa, zaključujem raspravu. Gospođe i gospodo zastupnici, idemo na nastavak sjednice i glasovanje o dijelu točaka raspravljenih tijekom ove sjednice. Molim prvo da se, da utvrdimo kvorum sa ključićima. Rezultat? 94 se za sada identificiralo zastupnica i zastupnika. Imamo kvorum, idemo onda na glasovanje. 1. Prijedlog nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2005. do 2006. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Prijedlog nacionalnog programa. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 98 glasova za, 4 suzdržana i 1 protiv donesen Nacionalni program zaštite potrošača za razdoblje 2005. do 2006. godine.
Evo, meni je drago da su ova, štovani predsjedniče, štovani kolegice i kolege, moram reći da mi je drago da su ova dva prijedloga objedinjena, moram priznati da nisam očekivala, ja sam se pripremala isto tako da govorim u ime Kluba. Što se tiče Kluba IDS-a ja bih onda kasnije govorila, gospodine predsjedniče hoćemo prepustiti Vladinom predstavniku da da uvodno slovo, možda predstavnik Odbora za pomorstvo, promet i veze dođe koji bi onda obrazlagao ovaj prijedlog. Ja sam se prijavila u ime Kluba, ali podržavamo objedinjenu raspravu u svakom slučaju kao predstavnica Odbora jer je Odbor donio zaključak za jednu takvu raspravu.
Dobro, hvala lijepa. Onda izvolite državni tajniče, gospodin Breglec. Objedinjena je rasprava o zakonu o kurirskim uslugama i o Izmjeni zakona o pošti.
Uvaženi gospođe i gospodo saborski zastupnici isprika na nekoliko minuta kašnjenja u samom uvodu i dozvolite mi da iznesem ono najvažnije i u najkraćim crtama što je potrebno reći vezano za donošenje izmjena i dopuna zakona o pošti. S obzirom da se vodi objedinjena rasprava o donešenju Zakona o kurirskim uslugama na kraju ću reći nekoliko rečenica. Dakle ove izmjene i dopune Zakona nastale su u okolnotima nakon osnovnog Zakona donesenog 29. 10. 2003. godine, kada je istim danom i na istoj sjednici kada je zakon donesen u ovom Saboru donesen jedan poseban zaključak koji je obvezao vladu da u roku od 60 dana u vladinu proceduru uputi, prijedlog zakona kojim će se definirati područje kurirskih usluga. Vlada je početkom prošle godine utvrdila prijedlog zakona ali ne i Prijedlog zakona o kurirskim uslugama jer je procijenila da za takav prijedlog nema potrebe, Vlada je utvrdila Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o pošti, kojim se sukladno zaključku na adekvatan način uređuje i područje kurirskih usluga. Za ovakav način Vlada se odlučila prije svega iz činjenice što nijedna zemlja Europske unije nema poseban zakona o kurirskim uslugama kao prvo i kao drugo zbog činjenice što su kurirske usluge jedne od poštanskih usluga i što nema nikakvog razloga ni argumenata da se jedna vrsta poštanske usluge definira zakono koji je poseban od onog osnovnog zakona kojim se definiraju sve poštanske usluge. Europska praksa govori na tom području sljedeće. Jedan dobar dio zemalja Europske unije nema uopće definirano područje kurirskih usluga a jedan dio zemalja kao naprimjer Portugal, Mađarska, Belgija, Češka, Estonija, Latvija, Slovačka imaju isto kao što to predlaže Hrvatska područje kurirskih usluga definirano unutar Zakona o pošti. Osnovno stvari vezane za ovaj prijedlog izmjena i dopuna zakona mogu se sažeti u sljedeće. Njima se preciznije određuje područje kurirskih usluga čime se izbjegavaju nejasnoće koje se u sadašnjem zakonu, u primjeni sadašnjeg zakona na terenu javljaju. Zatim se smanjuje područje univerzalnih poštanskih usluga, što znači da za nekoliko eksplicite navedenih usluga koje su prije bile definirane kao univerzalne sada više nisu. Drugim riječima, to znači da za te usluge nije više potrebno pribaviti dozvolu već se one mogu obavljati temeljem prijave. Znači, u tom dijelu ove izmjene i dopune zakona idu apsolutno u smjeru liberalizacije. Definicija kurirskih usluga u članku 14. koji se u potpunosti mijenja, sadrži otprilike, neću prepričavati što sadrži u smislu što piše, već samo ukratko reći da je ova formulacija koja je sada predložena izmjenama zakona liberalnija od onih koja je bila do sada. To mogu argumentirati na sljedeći način. Izbacuje se obaveza obavljanja kurirske usluge u jednom tehnološkom postupku, što je bio i zahtjev i sugestija kurirskih tvrtki koje posluju na području Republike Hrvatske, a njih ima 9 u ovom trenutku. Isto tako dozvoljava se izričito korištenje i javnog prijevoza kod obavljanja poslova djelatnosti kurirskih tvrtki, što do sad nije bilo. Dakle, i u toj definiciji osim što je mnogo jasnija, nedvojbeno ima elemenata liberalnijeg pristupa i jasnije definicije kurirskih usluga. Ono što je po mom, dozvolite još samo dvije osnovne tehničke, dva tehnička objašnjenja u, na temu što se još ovim zakonom, izmjenama zakona događa. Ovim izmjenama zakona povećavaju se ovlasti poštanskom inspektoru i definira se, izbacuje se pojam davatelj poštanskih usluga, a uvađa se pojam pravna osoba koja obavlja poštanske usluge, to je bitna razlika i zbog toga je na nekoliko mjesta ta dva pojma zamijenjena su, jer se u provedbi zakona zapravo nije moglo sankcionirati nekoga tko nije registriran kao davatelj poštanskih usluga, što je još gori prekršaj, jer je on zapravo radio te poslove i bez onog osnovnog papira. Ovim izmjenama, dakle ta se uvjetno rečeno rupa krpa. Također se u kaznenim odredbama ugrađuje mogućnost izricanja zabrane djelatnosti od tri mjeseca do 2 godine za teže prekršaje upravo u ovom smislu kao što sam prije rekao. Ono što je najbitnije po mom mišljenju nemate u objašnjenju, a može se sadeći u sljedećem. Ovim izmjenama i dopunama Zakona o pošti bitnije se ne mijenja, a nikako na rigidniji način ne definira dosadašnji odnosi na poštanskom tržištu, dosadašnje ovlasti Hrvatskih pošta ili dosadašnjih način rada kurirskih tvrtki. Dakle, ovim zakonom niti se proširuje monopol niti se on uvađa, niti se ni jedna od svih onih stvari koje su zadnjih mjeseci bile u mediji potpuno pogrešno prezentirane definira ovim Zakonom, ovim izmjenama Zakona. Ovim izmjenama zakona pojašnjuju se, razjašnjuju i čine se provedbenima odredbe iz dosadašnjeg zakona. I to je jedina istina, istina ne postoje dvije, ne postoje dva moguća načina rješenja, pa može ovako, može onako, postoji samo jedna, i ta istina sadržana je u ovim izmjenama i dopunama Zakona o pošti. Bitno je reći sljedeće. Pošte funkcioniraju po načelu solidarnosti. Hrvatska pošta kao javni operater, obavezna je obavljati određenu razinu usluga koje nazivamo univerzalne usluge na području, na cijelom području Republike Hrvatske. I tamo gdje je isplativo i tamo gdje nije isplativo. Hrvatska pošta obavezna je obavljati te usluge i na 445 ureda koji se nalaze na otocima ili na područjima od posebne državne skrbi. Ona je obavezna obavljati te usluge i u 967 ureda koji donose minus u odnosu na 191 ured koji donose plus prema podacima iz 2003. godine koncem 12. mjeseca. Liberalizacijom koja bi bila apsolutno raritet u ovom trenutku u Europi i ukidanjem rezerviranog područja od 100 grama što nije prijedlog ovog Zakona, ali nije niti nikako prihvatljivo, stavilo bi se javnog operatera u poziciju da on mora voditi prije svega računa o racionalnosti poslovanja, o svom plusu ili minusu na kraju godine, što bi ga logično i posljedično stavilo u poziciju da mora prići zatvaranju onih svojih najtežih, odnosno ureda koji donose najveći minus. To bi konkretno značilo vrlo vjerojatno nužno racionalizaciju broja ureda, što bi vjerojatno značilo ukidanje poštanske usluge u mjestima prije svega ruralnog karaktera gdje je upravo pošta jedan od rijetkih, a često i jedini instrument djelovanja države na tom području. Stoga se ovaj Zakon ne donosi zbog nekakve obijesti ili zbog nekakve želje da se drži nekome monopol. On se ne donosi niti zbog interesa radnika Hrvatskih pošta isključivo, jer oni nisu prioritet. On se donosi zbog nekoliko stotina tisuća hrvatskih građana, koje bi u ruralnim područjima prije svega ne primjene li se ova pravila, ne održi li se ovaj sustav mogli ostati bez te osnovne usluge. To je pravi razlog i ja vam i danas mogu dati konkretnije podatke o bilo kojem pitanju. Stoga vas molim da bez obzira na medijske pritiske koji su uglavnom bili nekorektni, koji su uglavnom bili jednostrani i pristrani, o motivima možda nekom drugom prilikom zbog takvog načina pristupanja i apsolutne neobjektivnosti. Ali ja vas molim zaista da u sklopu ove rasprave koja je eto objedinjena uzmete u obzir ovo što je rečeno, uzmete u obzir činjenice. Što se tiče prijedloga Zakona o kurirskim uslugama, samo jedna rečenica. On ide u potpuno suprotnom smjeru, on ide u smjeru uvođenja dualizma, definiranja usluge koja je definirana kao rezervirana kao kurirske, čime bi se otvorilo mogućnost da kurirske tvrtke "nose pošte do 100 grama", što je isključivo i jedino obaveza javnog operatera. Javni operater naime kroz takvu rezervaciju omogućeno mu je da akumulira prihode s jedne strane, a da pokriva gubitke na svim onim područjima o kojima sam malo prije govorio i to je osnovni princip solidarnosti koji bi se odstupanjem od tog načela potpuno urušio i da sad ne ponavljam prethodno već izrečeni mogući scenario. Evo zahvaljujem, i čujemo se.
Hvala lijepa. U ime predlagatelja Odbora za pomorstvo, promet i veze, poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, štovane kolegice i kolege, državni tajniče. Evo na Odboru za pomorstvo, promet i veze je došlo na inicijativu Hrvatske udruge poslodavaca inicijativa za pokretanjem jednog zakona, jednog zakonskog prijedloga koji je trebao vidjeti svijetlo dana još prije praktički godinu dana. Jer člankom 65. Zakona o pošti, P.Z.E. 780 bilo je doneseno na ovom Saboru zaključak da će se u roku od 60 dana u ovaj parlament uputiti prijedlog zakona o kurirskim uslugama. Evo, godinu dana je prošlo, ministarstvo do dana današnjega nije uputilo jedan takav prijedlog nego je izradilo 17 članaka izmjena i dopuna Zakona o pošti iako je eksplicite u članku 65. stoji da članak 14. koji regulira kurirske usluge zakon ostaje na snazi do stupanja na snagu Zakona o kurirskim uslugama. Znači, već tada se donio zaključak da će se donijeti poseban Zakon o kurirskim službama odnosno uslugama i zato ovo obrazloženje državnog tajnika možda je u koliziji sa ovim člankom 65. Meni je drago da je objedinjena rasprava gdje ćemo sučeliti argumente za Zakon o kurirskim službama i izmjene i dopune Zakona o pošti. Po meni dobro je iskorištena mogućnost da Odbor za pomorstvo, promet i veze bude predlagač jednog ovakvog zakona i mislim da jedan zakon tako o kurirskim uslugama nije dijametralno suprotan od onoga što tvrdi državni tajnik jer ustvari regulira sasvim dvije različite stvari. Evo, ja sam izvadila što po direktivi znači poštanska usluga i tu se smatra da je to usluga prijema, prijenosa i uručenja pisama i paketa dok je kurirska usluga se smatra uslugom prikupljanja, prijenosa i uručenja pisama i paketa. Zato smatramo da je dobro da je to posebno regulirano i da se ne štiti monopol Hrvatske pošte. Ovim zakonom se na neki način isto tako zakonska regulativa usklađuje sa Europskom unijom dok je Zakon o pošti izgubio negdje svoje slovo E gdje se treba regulirati sa Europskom unijom. Mislimo da je ovaj Zakon o kurirskim uslugama dobra osnova za tržišnu utakmicu i što se tiče isto tako načela ajmo reći supsidijarnosti i pokrivanja troškova i na ruralnim područjima mislim da tako sva poduzeća funkcioniraju. Oni koji negdje više zarađuju sigurno da stavljaju svoj novac tamo gdje se manje zarađuje a ruralnih područja u Republici Hrvatskoj ima 5%. Evo, ja ću još kasnije govoriti u ime kluba a možda još samo radi slikovitog na neki način da razlikujemo Zakon o kurirskim uslugama ili izmjenama i dopunama o pošti. Ja sam neki dan u novinama pročitala jednu zanimljivu tezu gdje se pošta uspoređuje sa javnim prijevozom a kurirske usluge sa taxi službom, tako da to ne možemo kurirske službe podvesti pod to da su poštanske usluge. Evo, toliko u ime odbora.
Hvala lijepa. Odbor za zakonodavstvo, za pomorstvo, promet i veze? Izvješće smo praktično dobili. Odbor za europske integracije? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HSP-a poštovani zastupnik Tonči Tadić. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovana gospodo iz ministarstva! Ovaj Prijedlog Zakona o pošti kojeg ovdje čitamo u paketu sa Prijedlogom Zakona o kurirskim uslugama pokušava promijeniti postojeće stanje ali držimo da to ne radi na pravi način. Mi nismo pristalice toga da Hrvatska baš u svemu mora biti posve originalna i na kraju krajeva postojeći limiti od 100 grama na transport pošiljaka su uobičajeni i u ostalim europskim zemljama. U Austriji, u Belgiji, u Danskoj, u Njemačkoj, u Irskoj, u Luksemburgu, Nizozemskoj je rezervirano područje po masi, dakle standardna pisma za pošte, međutim, neovisno o svemu tome zajedno kristalno je jasno da Hrvatska mora ići u korak sa trendovima koji su prisutni na europskom tržištu poštanskih usluga. Predloženim izmjenama i dopunama zakona Hrvatska pošta će po našem sudu steći monopol na distribuciju pošiljaka do 100 grama ne samo u području univerzalne poštanske usluge već će njezina kurirska služba HP express dobiti povlašteni tržišni položaj. O tome se zapravo radi. Dakle, imamo situaciju identičnu situaciji koju imamo u tržištu telekomunikacijskih usluga gdje imamo Hrvatski telekom tj. Deutsche telekom koji ima svoju vlastitu Internet firmu a svoje optičke kadrove iznajmljuje ostalim Internet firmama. Dakle, to je doista nedopustivo i mimo je europskih regula. Dakle, onaj koji ima osnovni resurs ga mora imati ali taj istodobno ne može biti davatelj usluga koje koriste taj resurs. Dakle, analogon tome je ovdje. Kada bi se pošta bavila poštanskim uslugama a kurirske firme kurirskim uslugama stvar bi bila potpuno jasna. Za nas je krajnje čudno i neprihvatljivo da pošta ima i monopol na distribuciju pošiljaka do 100 grama nego da uz to sve skupa pošta kroz svoj HP express ima i povlašteni tržišni položaj, tj. da pošta dominira sa svojom infrastrukturom i u području kurirskih službi i naravno u području poštanskih usluga. Naime, HP i HP express sa ovim zakonom dobivaju monopol i u području kurirske dostave pošiljaka do 100 grama i tu je osnovni problem ovog zakona. Ostale kurirske tvrtke takve usluge mogu obavljati samo uz tri puta veću cijenu što ih stavlja u apsolutno neravnopravni položaj i dovodi u pitanje njihovu egzistenciju. Dakle, mi ne želimo dovesti u pitanje egzistenciju Hrvatske pošte ali smatramo da tu treba jasno razgraničiti što je čiji posao i ne štititi doista nepotrebno monopol, pravni monopol koji je potpuno nepotreban. Definiranje kurirske usluge u Zakonu o pošti kao poštanske usluge u suprotnosti je sa europskom praksom pa i širenje monopola HP-a izvan područja univerzalne poštanske usluge u suprotnosti je sa praksom Europske unije. Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća poštanske usluge definira kao usluge prikupljanja, sortiranja, transporta i dostave poštanskih pošiljaka pri čemu se preuzimanje, prikupljanje definira kao preuzimanje poštanskih pošiljaka na prijelaznim točkama tj. fizičkim objektima uključujući tu poštanske sandučiće osigurane za javnost koji se nalaze na javnim prometnicama ili u prostorijama davatelja univerzalnih usluga gdje korisnici mogu poštanske usluge predati u javnu poštansku mrežu. Iz ovakve definicije poštanske usluge je jasno da kurirska usluga nije poštanska usluga i nama je doista čudno da Vlada koja se kune u europske integracije, koja pristupa usklađivanju svog zakonodavstva sa europskim standardima ne slijedi ovu direktivu Europskog vijeća. Kurirska usluga je usluga prikupljanja, prijenosa i uručenja pošiljaka i paketa sa raznim mogučnostima dodanih vrijednosti u tijeku isporuke koja podrazumijeva prikupljanje pošiljaka i paketa isključivo na adresi pošiljatelja. Dakle to treba u zakon jasno staviti. Onda će stvari biti potpuno jasne. Niti jedna zemlja u Europskoj uniji nije poistovjetila te dvije usluge i definirala ih na način kako je to predviđeno ovim Zakonom o pošti. Iako predlagači tvrde da neke zemlje članice Europske unije reguliraju kurirsku uslugu kao poštansku. Na primjer Njemačka, Belgija ili Finska. To nije točno jer ni zakoni tih zemalja ne definiraju kurirsku uslugu kao poštansku. Nacionalni poštanski operateri u Europskoj uniji imaju monopol u poštanskom prometu za pošiljke određenog ... [[Govornik se ne razumije.]] razreda isključivo za univerzalnu poštansku uslugu. Usluga prikupljanja, prijenosa i uručenja pošiljaka i paketa s adrese naručitelja sa raznim mogučnostima dodanih vrijednosti u tijeku isporuke je kurirska usluga. I u europskoj praksi to nije univerzalna poštanska usluga i po direktivi Europske unije ne može biti rezervirana samo za nacionalnog poštanskog operatera, u ovom slučaju za Hrvatsku poštu odnosno za HP expres. Dakle ovakvim zakonom došlo bi do proširenja poštanskog monopola na uslugu koja je do sada bila liberalizirana, a donošenje ovog zakona bi bilo u suprotnosti sa smjernicama Europske unije i preporučenom liberalizacijom tržišta. Dame i gospodo posve neovisno o tome hoćemo li 17. početi pregovore sa Europskom unijom ili ne u Hrvatskoj je na snazi Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Mi smo kao stranka dosta gunđali na njegov sadržaj, ali kada je on na snazi onda se njega moramo do zadnje zareza i točke pridržavati. A u njemu se između ostalog kaže da se usluge koje su već liberalizirane ne mogu dodatno monopolizirati. Kristalno jasno da 2006. nastupa u čitavoj Uniji, a to proizlazi iz našeg Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, potpuna liberalizacija svih javnih usluga pa je zato krajnje čudno da se s ovim ide u ponovnu monopolizaciju. Kurirske usluge jesu liberalizirane, a ovim Zakonom ih se pokušava monopolizirati. Dakle opet tu ne dovodimo u pitanje univerzalnu poštansku uslugu. Donošenjem zakona u kojem se poistovjećuju dvije vrste usluga na način da se jedna od njih ograničava suprotna su načela iz sporazuma Republike Hrvatske sa WTO-om. Opet ponavljam: nismo bili sretni sa tim ali kad je na snazi idemo ga se pridržavati. Iz svega toga HSP drži da Hrvatskoj pošti ne treba osporavati pravo na monopol, na pošiljke do 100 grama koje se odnose na univerzalne poštanske usluge. Naime i u drugim europskim zemljama nacionalni poštanski operateri imaju monopol na distribuciju pošiljaka do određene težine, ali isključivo u području univerzalne poštanske usluge. Ne i u okviru kurirskih službi. Kako kurirska usluga nigdje u Europi nije definirana kao poštanska jasno je da se taj monopol ne može i ne smije odnositi na obavljanje kurirskih usluga. Dakle stvari su potpuno jasne i i iz tih razloga HSP ne može podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Ivo Lončar.
U početku svog izlaganja kolega Tadić je rekao da HP ima apsolutni monopol na usluge do 100 grama. To nije točno i to se ovim zakonom sada želi regulirati. Što mi sada imamo na hrvatskom tržištu? Mi imamo na hrvatskom tržištu da jedna od tih tzv. kurirskih službi je, namjerno ovo kažem kurirskih službi, bez ikakvog javnog natječaja, nosi i pošiljke Općinskog suda u Zagrebu, Privredne banke u Zagrebu, Zagrebačke banke, Plinare, Čistoće, HEP-a, Vodoopskrbe i tako dalje. Ja sam za to da se te kurirske službe izjednače sa Hrvatskom poštom i da nose i u Zagrebu i u svim velikim gradovima, u Osijeku, Rijeci i Splitu, ali i da nose na Žumberak, Banovinu, Liku, Kordun, Gorski kotar, otoke, Dalmatinsku Zagoru i tako dalje i tako dalje. To je pravo tržište i tu neka svi idu na tržištu i neka imaju sve jednake uvjete, a ne ovako. Pa vidjeli smo i ovih dana kako se je prosvjedovalo i na koji način i to samo jedna tzv. kurirska služba. Što je sa drugima? Hvala.
Hvala. Klub IDS-a, poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, štovane kolegice i kolege. Evo drago mi je da se gospodin Lončar javio jer to možemo reći da je mišljenje člana Nadzornog odbora Pošte pa da znamo o čemu govorimo. Evo ja govorim u, ispred Kluba u IDS-u, IDS-a koji ne može podržati ovaj Zakon o izmjenama i dopunama zakona o pošti. Mi se u IDS-u prvenstveno zalažemo da se u Hrvatskoj moraju poštivati zakoni. A ovim Prijedlogom o izmjenama i dopunama zakona o pošti Ministarsvo mora, turizma, prometa i razvitka tjera nas zastupnike da ne poštujemo hrvatske zakone koje smo mi sami donjeli, a ovakav odnos Ministarstva mogu reći da je najblaže rečeno neodgovoran. Kakvu mi to poruku možemo poslati našim građanima kada samo Ministarstvo ne poštuje zakone i tjera zatupnike da ne poštuju zakone? Pa dragi građani ako mi ne poštujemo vlastite zakone pa ne morate ni vi poštivati zakone jer mi nismo pravna država. Naime, o čemu se radi? Zakon o pošti, P.Z.E. 780 koji je izglasan u ovom Hrvatskom saboru je 2003. godine u svom članku 14. regulirao djelomično kurirske usluge a u članku 65. je rekao da taj članak 14. će biti na snazi dok se ne donese Zakon o kurirskim uslugama. Tu možemo čitati iz članka 65. tog Zakona. Drugim se zaključkom također obavezivala Vlada da u roku od 60 dana izradi Prijedlog zakona o kurirskim uslugama, a od tada je prošlo više od godine dana i nije Ministarstvo izradilo zakon o kurirskim uslugama već su više od godine dana smišljali 17 članaka Izmjena i dopuna zakona o pošti. Kada je Odbor za pomorstvo, promet i veze prihvatio inicijativu Hrvatske udruge poslodavaca i dao u proceduru Zakon o kurirskim uslugama tek se onda pojavio Prijedlog izmjena i dopuna zakona o pošti. Moramo reći da Zakon o pošti nosi sada oznaku odnosno Izmjena i dopuna P.Z. 233. Znakovito što je negdje izgubljeno slovo E. kao što je to bilo na bazičnom zakonu, a usklađuje se sa navodno europskom regulativom. Predlaže nam se da donosimo zakone koji su naravno u koliziji već sa drugim važećim zakonima kao što je Zakon o trgovačkim društvima te Nacionalna klasifikacija djelatnosti. U samoj izradi ovog Prijedloga izmjena i dopuna zakona o pošti nisu se poštivale još neke norme i odredbe. Svi zakoni koji se usklađuju sa Europskom unijom po Vladinoj odluci moraju imati paralelan prikaz usklađivanja. Ovdje u ovim Izmjenama i dopunama ja to ne vidim. Ne poštuju se mišljenja i očitovanja drugih ministarstava kao što je npr. Ministarstvo europskih integracija koje se poziva na Nacionalnu klasifikaciju djelatnosti te upozorava na preuzete obaveze pristupanjem Svjetskoj trgovinskoj organizaciji da neće uvoditi ograničenja za kurirske usluge. Ministarstvo pravosuđa upozorava i predlaže da obavljanje usluge dostave sudskih pismena ne bude samo u isključivim nadležnostima javnog operatera. Ministarstvo financija nam potvrđuje činjenicu da Hrvatska pošta ostvaruje dobit te da prima proračunska sredstva. Sve nas ovo na neki način može čuditi kad znamo da je predlagač formalni je Ministarstvo mora, turizma i razvitka a znakovito je da u stvari brani monopolski status Hrvatske pošte. Jer kako onda obrazložiti da je na Klub HDZ-a umjesto da je došao predstavnik ministarstva obrazlagati zakon, došli su predstavnici iz Hrvatske pošte. Mi u Klubu IDS-a predlažemo i to smo hvala Bogu evo i ostvarili da bude objedinjena rasprava a isto tako smatramo da bi trebalo skinuti hitnost sa jednog i sa drugog zakona jer ima jako puno nerazjašnjenih i spornih odredbi. Upozoravamo isto tako da je 1. veljače 2005. godine stupio na snagu Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju te da se moramo pridržavati potpisanog, odnosno da nakon tog datuma ne možemo više donositi zakone koji su restriktivniji ili diskriminirajući. To je članak 56. i 57. navedenog sporazuma. Koliko je meni poznato isto tako Ministarstvo za europske integracije je tražilo od svih ministarstava da dostave sve zakone koji se još trebaju uskladiti sa zakonodavstvom Europske unije i zato mislimo da treba pričekati taj scrining. Prije sam spomenula da pošta ostvaruje dobit. Potvrdu o tome osim iz Ministarstva financija koje se na to očitovalo, dobila sam od Zavoda za poslovna istraživanja koji kaže da Hrvatska pošta je među prvih 10 najboljih tvrtki po novo ostvarenoj vrijednosti u 2003. godini. Pa ako ćemo precizno nalazi se na četvrtom mjestu. A po riječima državnog tajnika na Odboru za pomorstvo, promet i veze Hrvatska pošta je u 2004. godini 70 milijuna kuna u gubicima. Što to po meni znači? U 2003. dobici i još u 2004. gubici. Pa onda svakako po meni to nešto znači. Da u samo jednoj godini se dovelo Hrvatsku poštu na prosjački štap i da za to netko bi morao odgovarati, ali ne za to već i da po tom istom Zavodu za poslovna istraživanja Hrvatska pošta je tek na 352 mjestu po produktivnosti, što bi značilo da u toj pošti ima previše ljudi ili da ti ljudi premalo rade. O poslovanju Hrvatske pošte dalo bi se puno govoriti jer sigurno da je teško prilagoditi tržišnoj utakmici kada su neki zaštićeni kao lički medvjedi a nekima je država još gorja od maćehe. Možemo reći prema primjerima iz Slovenije gdje poštanska marka košta kunu i 40, a kod nas je najjeftinija marka 2 kune i 30. Osim ovog financijskog dijela znakovito je naravno ko što je kolega Tadić govorio, pogodovanje Hrvatske pošte HP expresu, znači onom dijelu pošte koji se bavi kurirskim uslugama, a ustvari je kćer tvrtka Hrvatske pošte i oni posluju pod njihovom zaštitom i njihovim materijalnim sredstvima. O poštanskim uredima u ruralnim sredinama i na otocima, o tome bi se isto dalo govoriti. Ja imam jedan primjer poštanskog ureda koji je velebno u mramoru uređen, ali usred sezone radi samo 7 sati, od 9-12 i od 15-19. A znači to je 7 sati, a ruralnih područja u Hrvatskoj ima 5%. Znači u 95% krajeva isto Hrvatska pošta ima znači u gradovima i gdje se može ostvarivati dobit, a u 5% ne. Ustanovilo se je da je ukupni promet od 1 i po milijarde kuna. Iz tog prometa proizlazi da pošta ima 108 milijuna kuna dobiti. A takvu dobit nema niti jedno državno poduzeće. Pitanje da li ima i neka druga tvrtka kao što su "Coca Cola" ili "HT". Vjerujem da ste vi isto kao i mi u Klubu IDS-a dobili materijale o sukobu interesa svih koji su učestvovali u izradi Zakona o pošti. Da li je slučajno ili ne, ali u rukama HSLS-a je cijela pošta koja ustvari pored … [[Govornik se ne razumije.]] zbrinjavanje HSLS-ovih kadrova. Iako protiv nekih čelnih ljudi su podnesene kaznene prijave, ali mi se čini da je to cijena koju moraju vladajući platiti za ove dvije ruke u ovom Hrvatskom Parlamentu. Državni tajnik sigurno kao dužnosnik ne može sjediti u Nadzornom odboru Hrvatske pošte, iako on tvrdi da Vlada na takva mjesta stavlja ljude od povjerenja s čime se ja ne bih složila. Ako se samo malo vratimo mjesec unatrag i kada je smijenjena gospođa Holjevac iz isto takvog možda ajmo reći sukoba interesa, ali je radila u nekoj drugoj tvrtki, odnosno nadzornom odboru koji je isto bio tako u sukobu interesa sa ministarstvom o kome je riječ. Ja mogu samo to potkrijepiti time jer 2003. godine kada je donošen Zakon o pošti HSLS je branio tezu i da treba o tržišnoj utakmici i kurirske usluge da nisu poštanske usluge. Zanima me što se je u HSLS-u promijenilo da su promijenili stav za 180 stupnjeva. Zato mi u IDS-u ne možemo prihvatiti ovakva rigidna zakonska rješenja s kojima se zatire tržišna utakmica, a ovo je očiti primjer da se sve ovo radi kako bi se nekome moglo prodati monopolističku tvrtku, naravno onima koji to omoguće, sigurno će pripasti lijepa nagrada. Zaista iz ovog ministarstva možemo očekivati svašta. Ne zanima ih što naši građani žele ili ne žele i kako građanima olakšati život. Sve se prilagođava samom ministarstvu ili pojedincima u njemu. Sve najveće afere koje su bile u Hrvatskoj su proizašle iz tog ministarstva, od "Bechtella" preko "Match Telekoma" do toga da ministar ne želi zakonski regulirati tarifiranje telefonskih impulsa, već to želi riješiti pravilnikom koji bi u stvari trebao biti tek jedan prateći dokument zakona. U samom zakonu ne želi se precizno definirati što je to poslovna dokumentacija. Ne želi se definirati ni što je poštanska, ni što je kurirska usluga. Želi se ponovno ostaviti nerazjašnjenih odredbi koje bi se mogle tumačiti na razne načine i za koje u konačnici nitko ne bi odgovarao. Važno je naglasiti da za razliku od nas Europa ima to sve definirano pa se tako može reći da u direktivi Europske unije da su usluge prometa poslovne dokumentacije ne mogu biti rezervirane. Što je važno reći kod definiranja poštanske i kurirske usluge i u čemu se te dvije usluge razlikuju. Prvo po težini, drugo po sadržaju i treće po načinu prikupljanja i distribucije. Poštanska usluga je rezervirano do 100 grama ali za individualne pošiljke, razglednice i dopisnice. Poštanska usluga u direktivi Europske unije smatra se uslugom prijema, prijenosa i uručenja pismena i paketa, a kurirska usluga smatra se uslugom prikupljanja, prijenosa i uručenja pisama iz paketa. Iz svega ovoga vidi se da je ključna razlika ali ne u težini pisama koliko u tome na koji način se pošiljka preuzima. Kod poštanske usluge je to da vi sami morate otići u poštu, predati pismo ili kupiti poštansku markicu i baciti pismo u sandučić. Za razliku od pošte, kuriri nemaju svoje marke, nemaju sandučiće niti poštanske urede već moraju otići prikupiti na adresu onoga koji šalje. Na kraju, kada si je Pošta namjestila naravno sve pogodnosti uz pomoć resornog ministarstva, to sve nije dovoljno već Ministarstvo mora imati i svoju inspekciju za nadzor. Sve to po sistemu kadija te tuži, kadija ti sudi. Pa tako da inspekcije službe, da se ne bi zloupotrebljavale, treba se predložiti da budu nezavisno tijelo pod nadležnošću Ministarstva gospodarstva. Evo, hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Ivo Lončar.
Kolegica Dorotea Pešić-Bukovac je rekla, citiram: "Mi smo u IDS-u za to da se apsolutno moraju poštivati zakoni", završen citat. Pa i ja sam za to da se poštivaju zakoni samo iz ovoga vašega izlaganja apsolutno nisam shvatio za što se IDS zalaže. Pa ja ću vam sada reći, a maloprije sam govorio. Pa imamo tajnost podataka, kako čuvaju tajnost podataka kurirske službe. A mi smo u prošlomu sazivu Sabora dok ste vi bili u toj Vladi izbacili iz osobnih iskaznica jedinstveni matični broj upravo stoga. ... [[Upadica se ne razumije.]] Samo malo, molim vas, nemojte me prekidati jer mi vrijeme curi. ... [[Upadica se ne razumije.]] Gospodine predsjedniče, dopustite, meni vrijeme curi.
Ali kolega Lončar, ispravite netočni navod ...
Pa ne, ja ispravljam netočni navod i obrazlažem u čemu je ta netočnost. Prema tome, ja se zalažem za tržište, ja se zalažem da sve kurirske službe budu jednako na tržištu na području cijele Hrvatske kao i Hrvatska pošta. Kao što sam maloprije rekao, da nose svoje usluge i na Banovinu, Kordun, Liku, otoke, itd., itd., a ne da nam se događa kao sada. I još nešto u ovom obrazloženju, gospodine predsjedniče.
Ne može, ali ...
Oduzeli su mi, ali moram to obrazložiti ...
Nemojte, pa ne možete vi ...
Bilo bi vrlo dobro da se sazna kako je ...
Javit ćete se kasnije.
Pa ne, ali mislim.
Da, i poštovana potpredsjednica Đurđa Adlešić isto ...
Pa gospodine predsjedniče, pa vi niste, pa on je meni oduzeo 20 sekundi. Pa nemojte tako.
Pa popravili ste to.
Pa budite jednaki prema svima.
Jednak sam.
Hvala lijepo, kolega. Gospodine predsjedniče, ja ću sa osobitim zadovoljstvom ispraviti netočne navode.
Čekajte malo, dajte mira malo.
Možete mi sada početi mjerit vrijeme.
Opet da štopam vrijeme?
Da, molim vas lijepo. Gospodine predsjedniče, sa zadovoljstvom ću ispraviti netočne navode kolegice Dorotee. Pretpostavljam da se radi o neznanju, ne vjerujem da je bilo što drugo. Naime, gospodin Breglec kao državni tajnik je u Nadzornom odboru pošta od 5. mjeseca, a Zakon je u ovom obliku u proceduru ušao 2 mjeseca ranije. Prema tome, nije mogao sudjelovati u tom Zakonu. Vi biste to naravno morali znati. Također nešto što biste morali znati kao netko tko se bavi politikom jer da državni tajnik nije taj koji može pisati zakone već ih samo braniti, onda kolegice prozovite Vladu, pozovite premijera ili prozovite ministra. To bi nalagala i građanska hrabrost, ali i korektnost. Hvala lijepo.
I poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović, ispravak netočnog navoda.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo, htio bi ispraviti jedan navod kolegice koja tvrdi da u Hrvatskoj ima samo 5% ruralnih područja. Mislim, ako dobro poznajemo ovu zemlju onda znamo da je 80% možda ruralnih područja zapravo svega oko nekoliko gradova skoncentrirano stanovništvo. Što jasno povećava itekako trošak Hrvatskim poštama, a vidjeli smo zapravo da čak, čuli smo danas izlaganja, 967 poštanskih ureda radi sa minusom, a svega 191 sa plusom.
Hvala. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Josip Đakić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je rasprava o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pošti sa Konačnim prijedlogom Zakona o pošti kojim predlagač namjerava konačno uvesti red na nacionalnom tržištu poštanskih usluga. Stoga Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice smatra da se donošenjem ovog Zakona ovo područje uređuje sukladno suvremenim europskim normama i standardima zemalja Europske unije. Donošenje Zakon o pošti jedna je od aktivnosti koju je Republika Hrvatska preuzela u cilju usklađivanja vlastitog zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije. Zakon o pošti u potpunosti je usklađen sa odrednicama Europske unije koje govore o obavljanju poštanskih usluga. Sve zemlje članice Europske unije kao i zemlje koje članicama namjeravaju postati obavezne su uskladiti svoje zakonodavstvo zakonodavstvu i odrednicama Europske unije. Zakonom o pošti propisano je da se obavljanjem poštanskih usluga osim Hrvatske pošte mogu baviti i druge pravne osobe pod uvjetima koje propisuje Zakon. Dakle, otvorena je mogućnost konkurencije Hrvatskoj pošti koja prestaje biti u monopolističkim položaju. Na taj način postignuto je da Hrvatska pošta kao i svi ostali davatelji poštanskih usluga prisiljena povećanom kvalitetom i odgovarajućom politikom cijena boriti se za svoju poziciju na tržištu. Osim toga, regulirano je i obavljanje kurirskih usluga čime je otvorena i dodatna mogućnost širenja poslovanja svim davateljima usluga. Pod pojmom univerzalnih usluga predviđa se odrednica Europske unije pa tako i Zakonom o pošti grupa usluga za koje je davatelj usluga moraju osigurati da je dostupna na cijelom teritoriju države, svim pravnim i fizičkim osobama. Pod istim uvjetima pravo obavljanja univerzalnih usluga imaju sve pravne osobe koje za to dobiju odgovarajuću dozvolu, od Vijeća za poštanske usluge. Hrvatska pošta ima pravo i obavezu obavljati sve univerzalne usluge na cijelom teritoriju Republike Hrvatske dok se ostali davatelji usluga mogu opredijeliti za cijeli teritorij ili samo za određene dijelove teritorija koji su im financijski isplativiji. Jedan dio univerzalnih usluga što se odnosi na pismene pošiljke do 100 g, ... [[Govornik se ne razumije.]] pošta do 100 g, poštanske i brzojavne uputnice i pismena po upravnom postupku može obavljati samo Hrvatska pošta. Te usluge nazivaju se rezerviranim uslugama. Ovakav način propisivanja rezerviranih usluga usklađuje se odrednicama Europske unije i zakonskom regulativom zemalja članica Europske unije. Smisao rezerviranih usluga je ustvari u očuvanju univerzalne usluge, odnosno u sprječavanju stavljanja stanovnika ruralnih i slabije naseljenih područja i nepovoljniji položaj u odnosu na stanovnike velikih gradova. Tako se ovim sprječava da ne bi u ruralnim područjima i nerazvijenim područjima slučajno poštu nosio vuk. Rezerviranjem jednog dijela usluga omogućavaju se davatelji usluga da u želji za što većim profitom usmjeravaju svoje poslovanje samo na gradove gdje su troškovi obavljanja usluga daleko manji od troškova u slabije naseljenim područjima. Da bi se usluge pod istim uvjetima i po istoj cijeni koštanja za korisnike mogli obavljati na cijelom teritoriju Republike Hrvatske potrebno je dovesti u sklad profit ostvaren u područjima gdje su troškovi manji sa gubitcima ostvarenim u područjima gdje su troškovi obavljanja ustroja znatno veći. Cijene za izrađivanje poštanske usluge ne donosi Hrvatska pošta već ih donosi Vijeća za poštanske usluge čime se omogućava stvaranje ekstra profita na tom području. Takvo administrativno određivanje cijena neminovno utječe na poslovanje Hrvatske pošte koja je obavezna sve eventualne gubitke iz područja rezerviranih usluga podmiriti iz prihoda od ostalih usluga koje se nalaze na tržištu i za čije obavljanje vrijede pravila tržišne utakmice. Iz svega navedenoga proizlazi da postojanje rezerviranih usluga ne stavlja Hrvatsku poštu u povlašteni položaj na tržištu, naročito vezano na njezinu obavezu da po istoj cijeni i pod istim uvjetima obavlja uslugu kako na rubno području gdje su jedinični troškovi manji, tako i na ruralnom područjima gdje su ti troškovi nekoliko puta veći od definirane cijene. Obavljanje usluga po istim uvjetima za sve na cijelom teritoriju Republike Hrvatske što je princip poslovanja pošte od 1840. godine. Bez grupe rezerviranih usluga došlo bi pod znatan znak pitanja. Zakonom o pošti i prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pošti regulirano je i pitanje kurirskih usluga. Kao što je i definiran pojam kurirske usluge prilikom definiranja pojma kurirske usluge postignuto je jasno odvajanje kurirskih usluga od ostalih poštanskih usluga, sa ciljem da se spriječi mogućnost preimenovanja univerzalnih usluga u kurirske usluge. Rečenim preimenovanjem služe se pojedini davatelji poštanskih usluga kako bi izbjegli obavezu pribavljanja dozvole za obavljanje univerzalnih poštanskih usluga propisane člankom 31. Zakona o pošti. Za koje je potrebno platiti određenu naknadu u državni proračun Republike Hrvatske. Osim toga preimenovanjem univerzalne usluge u kurirsku narušava se jednakost korisnika, odnosno stanovnici ruralnih područja stavljaju se u nepovoljniji položaj od stanovnika urbanih dijelova Republike Hrvatske. Pojedini davatelji poštanskih usluga pokušavaju pismovne pošiljke preimenovati u neke druge vrste pošiljaka i usluge, i usluga u cilju preuzimanja dijela rezerviranih poštanskih usluga i ostvarivanje velikih profita. Tako se pojavljuje pojam razmjene dokumenata koji nije rezervirana usluga, s kojim se poistovjećuju pismovne pošiljke u kojima se nalaze računi, izvodi banaka i slični materijali. Međutim, Zakonom o pošti definira se razmjena dokumenata kao usluga u kojoj davatelj usluga skupnih korisnika iznajmljuje prostor i druga sredstva za međusobnu razmjenu pošiljaka. Isto tako pokušava se prema sadržaju pošiljke odrediti može li se pošiljka smatrati pismom ili ne. Međutim, pravilnikom o općim uvjetima za obavljanje poštanskih usluga koja je donesena na temelju Zakona o pošti i vrijedi za sve davatelje poštanskih usluga u Republici Hrvatskoj propisano je da je pismo, pismena pošiljka koja sadrži pisano priopćenje u zatvorenom omotu bez označene vrijednosti. Te svaka druga pošiljka koja odgovara uvjetima predviđenim za pismom iako ne sadrži pisano priopćenje. Osim toga, sadržaj pošiljke podliježe odredbama Zakona o pošti kojima je zagarantirana tajnost pošiljaka, pa je ovako razvrstavanje pošiljaka po sadržaju potpuno neprihvatljivo. Granica rezerviranih usluga za javnog operatera bitno je smanjena već u postojećem Zakonu o pošti. Sa prijašnjih 2000 grama na 100 grama težine pošiljke što je na donjoj granici europskih standarda. Hrvatska pošta već posluje u tržišnim uvjetima, prostora na konkurenciju ima dovoljno i bez kršenja zakona, što dokazuje primjer brojnih kurirskih tvrtki koje se ne bave agresivnim lobiranjem već vlastitim poslom, i nemaju nikakvih primjedbi na predložene izmjene i dopune Zakona. Sloboda poduzetništva u ovom poslovnom dijelu i natjecanju zasigurno nije nered i bezakonje na nacionalnom tržištu poštanskih usluga, već je nešto sasvim drugo što mora biti regulirano ovim Zakonom, i ovaj Zakon mora biti donesen kako bi se i poštivao. Stoga konačno je vrijeme da prekinemo već jednom ovakvo stanje i propišemo pravila koja će morati poštivati svi hrvatski građani. Stoga bezrezervno Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovog Zakona u kojem su uvrštene i one stavke koje govore o tome što su to kurirske usluge. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega zastupniče. Idemo dalje. U ime Kluba HNS-a PGS-a kolega zastupnik Srećko Ferenčak. Izvolite kolega zastupniče.
Poštovana gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici. U studenom 2003. godine donesen je novi Zakon o pošti i to po hitnom postupku radi usklađenja sa europskim zakonodavstvom. A u kojem zakonu je definirana kurirska usluga kao vrsta poštanske usluge. Takva odluka izazvala dosta polemike, čiji rezultat bio amandman upućen od sedam parlamentarnih stranaka i Odbora za zakonodavstvo sa zahtjevom da se definicija kurirskih usluga izuzme iz Zakona o pošti. Ovakav prijedlog i upravo ove Vlade zbog toga me začuđuje, jer su upravo zastupnici i HDZ-a i HSLS-a upućivalo te amandmane i borili se za slobodno tržište i prava poduzetnika. Ne znam što se sad promijenilo na tom polju? Rezultat tih zahtjeva je zaključak Sabora RH da Vlada Republike Hrvatske izradi prijedlog zakona kojim će se urediti odnosi iz područja kurirskih usluga. Takav zaključak Sabora apsolutno je opravdan, jer Republika Hrvatska kao članica WTO-a preuzela obvezu da neće poduzimati nikakva ograničenja u pružanju kurirskih usluga. Isto tako sporazum o stabilizaciji i pridruživanju s Europskom unijom, Hrvatska se obvezala da neće donositi restriktivnije mjere i zakone od postojećih i na taj način omogućavati monopol na slobodnom tržištu i onemogućavati poštenu tržišnu utakmicu kao što znamo ovaj sporazum na snazi je od 1.2. ove godine. Što mi dobivamo ovim prijedlogom Zakona o poštanskim uslugama? Upravo suprotno. Vlada ne poštuje obvezu koju je nametnuo Sabor da izradi Zakon o kurirskim uslugama, a koju je obvezu je Vlada dužna ispoštovati. Pa kome Vlada odgovara za svoj rad i čije zaključke mora poštivati i izvršavati, ako ne saborske? Kako je moguće da Vlada ne poštuje odluke Sabora, već umjesto da iz prijedloga o izmjenama Zakona o pošti izuzme kurirske usluge, ona predlaže još veće restrikcije i poistovjećuje kurirske i poštanske usluge, što je suprotno postojećoj Hrvatsko-europskoj regulativi. Upravo takvo poistovjećivanje dviju različitih usluga i direktno proširivanje monopola na usluge slobodnog tržišta, a to je neodrživo i protivno postojećoj zakonskoj regulativi. Što to znači u praktičnom životu? Ako usvojimo ovakav prijedlog Zakona o pošti to će značiti da će poštanski inspektori zatvoriti sve tvrtke koje se na slobodnom tržištu bave kurirskim uslugama i koje zapošljavaju nekoliko tisuća hrvatskih građana, a koje su tvrtke registrirane po hrvatskim zakonima i već skoro 10 godina normalno i po zakonu obavljaju svoju djelatnost. Ja se nadam da se to neće dogoditi. Uprava pošte umjesto da priprema svoju ustanovu za nove tržišne uvjete svađa radnike i sindikate pošta i kurira koji apsolutno ništa za to nisu krivi, odnosno oni skrivaju svoje ne znanje i nemoć. Poštanska direktiva EU ne opisuje kurirsku uslugu i ne smatra ni poštanskom djelatnošću, ni poštanskom uslugom. Jednako tako je naše Ministarstvo europskih integracija u više navrata upozoravalo Vladu da ovaj prijedlog Zakona nije u skladu s europskim zakonima, a zbog kojih se kao oni i donose. Međutim, Ministarstvo europskih integracija nitko ne sluša. Valjda ćemo ga onda i ukinuti zbog toga? Po zakonima Europske unije, u Europskoj uniji 2007. godine … potpuna liberalizacija poštanskih usluga. A mi bi danas uništili nekoliko tisuća radnih mjesta. Zaista nevjerojatno. Valjda želimo nekome očistiti teren i napraviti jednu monopolnu poziciju, pa kako bi onda Hrvatsku poštu nekome lakše prodali. To najvjerojatnije nečija želja. Pitat ću onda radnike Hrvatske pošte kako će proći, ako se to dogodi. U prilogu o ovom razmišljaju govore strogo odvojene definicije kurirskih poštanskih usluga Ujedinjenih nacija, Svjetske trgovinske organizacije i naše nacionalne klasifikacije djelatnosti. Dakle, naša hrvatska nacionalna klasifikacija djelatnosti oznake 66/12 govori sljedeće: Kurirske usluge su usluge koje nisu usluge javnih pošta na prikupljanju, prijevozu i isporuci pisama i paketa. Takva definicija je u skladu sa svim međunarodnim standardima i omogućava pružanje tih usluga na slobodnom tržištu bez ograničenja. Baš kako su sve te tvrtke poslovale po hrvatskim zakonima sada im to nakon toliko godina želimo onemogućiti. Za lakše razumijevanje stvari potrebno je objasniti sljedeće … [[Govornik se ne razumije.]] poštanska usluga po direktivi EU smatra se uslugom prijema, prijenosa i uručenja pisanih pošiljaka i paketa a kurirskom uslugom smatra se prikupljanje prijenos i uručenje pisanih pošiljaka i paketa. Iz ove definicije jasno je vidljivo da je osnovna razlika u pružanju tih dviju usluga u prikupljanju pošiljka sa adrese naručitelja što rade kuriri, odnosno prijema pošiljaka u poštanskim uredima ili poštanskim sanducima putem poštanskih markica što rade poštari. Svi gdje u svijetu kurirske usluge ne smatraju se poštanskim. U ovom Prijedlogu zakona predlagatelj nas želi uvjeriti da ako mi pozovemo kurira da dođe kod nas doma prikupiti pošiljku koja je teška 101 gram onda je to kurirska usluga, a ako je pošiljka teška 100 grama onda to više nije kurirska usluga i mi je moramo nositi na poštu jer je kurir po ovom novom zakon ne smije prikupiti i dostaviti. To stvarno nema veze niti sa zdravom pameti niti sa bilo kakvom regulativom hrvatskom niti europskom niti svim sporazumima koje je Hrvatska potpisala. Mi predlažemo Zakon po hitnom postupku jer ga moramo uskladiti sa europskim zakonodavstvom a po svemu što je ovdje navedeno činimo upravo suprotno. Nadalje, zakonodavac predlaže da nadzor nad kurirskim tvrtkama koje su na slobodnom tržištu imaju poštanski inspektori što je suprotno obvezama koje smo potpisali u Ugovoru sa Svjetskom trgovinskom organizacijom i suprotno našem postojećem zakonodavstvo. Nadzor nad svim tvrtkama koje su na slobodnom tržištu mora imati državni inspektorat kao sasvim nezavisno tijelo u nadležnosti Ministarstva gospodarstva a ne pošta kao direktno zainteresirani subjekt. Osim toga u obrazloženju ovoga Prijedloga zakona skriva se i obmana koja je vidljiva iz tablice koju je predlagatelj dostavio u Klubove zastupnika s obrazloženjem da i druge europske zemlje imaju monopol i težinska ograničenja na pisma i pošiljke, međutim, to jednostavno nije istina. Monopol u pružanju univerzalnih poštanskih usluga odnosi se samo na distribuciju pošiljaka univerzalnim poštanskim tokom. A nikako na bilo koji oblik kurirske usluge. Pošiljke do 100 grama rezervirane su … [[Govornik se ne razumije.]] operatera kada se distribuiraju univerzalnim poštanskim tokom tj. uslugom prijema pošiljaka putem poštanskih markica odnosno poštanskih sandučića ili prijemu u poštanskim uredima. Predlagatelj Izmjena i dopuna zakona o pošti tedenciozno i namjerno, suprotno svim zakonima poistovjećuje uslugu prikupljanja pošiljka sa adrese naručitelja sa uslugom prijema kako bi oba načina bila rezervirana samo za javnog operatera odnosno u ovom slučaju za HP expres što pak znači zatvaranja tržišta i proširenje monopola na usluge koje su na slobodnom tržištu a to je kolegice zastupnici nedopustivo. Piše, pazite ovu podvalu, točka 31. Poslovnika Prijedloga zakona, prijam poštanskih pošiljaka je preuzimanje poštanskih pošiljaka i na adrese pošiljatelja. Pa šta je onda prikupljanje ako je to prijem? Ovakav intervencionizam je poznat u totalitarnim režimima kada su se zakonom zabranjivali konkurencija i onda se moglo mirno ubirati plodove nerada u monopolističkom položaju. Ako ovome dodamo informaciju da je ovaj Prijedlog zakona radi u pravnoj službi Hrvatske pošte dakle, direktno zainteresirane strane, onda je crna strana ovakvog načina eliminacija i konkurencija još izraženija. Pa Hrvatska pošta gospodo se nema koga bojati na hrvatskom tržištu niti su radnici Hrvatske pošte ugroženi, njihovi, njihova uprava čini svađu između jednih i drugih, ovi koji trče po ovom snijegu i ledu okolo i nose pakete i pošte i … [[Govornik se ne razumije.]] da bi pokrilo svoju nesposobnost. Pa Hrvatska pošta je ostvarila 108 milijuna kuna dobiti 2003. godine. A kada bi od 12 hiljada ljudi imala malo više poštara svega 3 tisuće poštara ima 9 tisuća onih koji nešto drugo rade, možda bi ta dobit i taj … [[Govornik se ne razumije.]] bio malo veći. A to je na upravi pošte da organiziraju takav posao. Osim toga Hrvatska pošta ima svoju kurirsku službu HP expres koja se bori sa drugim kuririma na slobodnom tržištu što je u redu. Međutim, koja je nota bene isfinancirana iz novaca koji je ostvaren iz monopolnih usluga i koju HP expres bi trebao djelovati potpuno odvojeno od Hrvatske pošte kao samostalna tvrtka i ostvarivati dobit na slobodnom tržištu i biti u zdravoj i slobodnoj tržišnoj utakmici. Ovdje Hrvatska pošta opet krši zakon i to Zakon o pošti članak 25. koji kaže: Javni operater ne smije iz prihoda od rezerviranih usluga subvencionirati poštanske usluge koje se obavljaju na slobodnom tržištu dakle, HP je isfinanciran iz novaca koji su zarađeni monopolom i opet kršimo zakon i nitko ništa. Ali zato zakonskim prijedlogom trebamo uništiti konkurenciju i sve privatne kurirske tvrtke onemogućiti u radu i proširiti svoj monopol na usluge koje se nalaze na slobodnom tržištu. To je najjednostavnije. Svi se kunemo u pomoć hrvatskim poduzetnicima i malim privrednicima a ovdje ih ukazom pera jednostavno uništavamo. Po meni izuzetno neviđeni državni internacionalizam kao u najboljem totalitarističkim danima. Klub zastupnika HNS-a i PGS-a boriti će se za prava hrvatskih poduzetnika i malih privrednika i neće podržati ovaj Prijedlog zakona sve dok ne dobijemo odgovor na sljedeća pitanja pa molim gospodina državnog tajnika da piše. Prvo. U članku 65. Zakona o pošti jasno stoji, odredba članka 14. ovog Zakon ostaje na snazi do stupanja na snagu Zakona o kurirskim uslugama. Dakle, zakonska je obaveza Vlade da donese Zakon u kurirskim uslugama pa postavljamo pitanje zašto Vlada to ne čini. Drugo, zašto Vlada ne poštuje obvezu koju je dobila od Hrvatskog sabora da donese Zakon o kurirskim uslugama. Treće. Zašto se hrvatska Vlada i Hrvatski sabor ne pridržavaju sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju koji je potpisan i koji je na snazi a koji nas obvezuje da nećemo donositi restriktivniji zakon od postojećih tj. zašto kršimo članak 25. Direktive Europske unije koji govori da usluge koje su liberalizirane ne mogu se dodatno monopolizirati. Četvrto, zašto u Saboru raspravljamo o Prijedlogu zakona koji je neusklađen sa europskim zakonodavstvom i zašto ne poštujemo mišljenje Europskih integracija, Ministarstva europskih integracija koje je na to u više navrata upozoravalo. Zašto ne poštujemo međunarodno preuzetu obvezu sa WTO-om gdje se RH obvezala da neće, da će strogo odvojiti kurirske od poštanskih usluga i da na kurirske usluge nema nikakvih ograničenja. Šesto. Zašto ne postavimo nacionalnu klasifikaciju djelatnosti koja je podzakonski akt Zakon o trgovačkim društvima. I sedmo zašto raspravljamo o zakonskom prijedlogu koji je suprotno Ustavom zajamčenim pravima na slobodnom tržištu utakmicu jer sa ovim Prijedlogom zakona svi ostali sudionici stavljaju u neravnopravan položaj. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega zastupniče, molim vas kolega Jarnjak, preglasni ste. Imamo očekivanih ispravaka netočnih navoda, prvi se javio zastupnik Đakić, izvolite kolega.
Gospođo potpredsjednice, ispravljam netočan navod kolege Ferenčaka gdje je ustvrdio da hrvatska, da uprava Hrvatskih pošta ne radi ništa osim što svađa radnike Hrvatskih pošta sa radnicima kurirskih službi. To nije točan navod! Uprava Hrvatskih pošta se bori na i ovako liberaliziranom tržištu poštanskih usluga. I nije točno da kurirske službe moraju biti rješenje posebnim zakonom nego one mogu biti riješene i ovim Zakonom o poštama koje je točno navedeno što se može raditi a što se ne može, jer kurirske službe su pojedine koje su izbjegavale plaćanje dadžbina državi preimenovanjem određenih svojih djelatnosti.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Sljedeća se za ispravak netočnog navoda javila zastupnica Šolić. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Evo ispravila bih netočni navod kolege Ferenčaka. Rekli ste u svom izlaganju da je u interesu predlagatelja da se ukine 2 tisuće radnih mjesta, zapravo kurirskih radnih mjesta. Gospodine Ferenčak, ja sam jedna od djelatnica Hrvatskih pošta dosta godina i mogu vam samo reći da vam to nije točno. Čitajući ovaj zakon istina je i činjenično stanje da se, upravo je namjera predlagatelja da se uvede jedan red na području poštanskih usluga. To je točno. Hvala.
Hvala lijepo kolegice. Ispravak netočnog navoda. Kolega Lončar izvolite.
Kolega Ferenčak je govoreći o kurirskim službama doslovno rekao, citiram: "Potezom pera uništava se malo poduzetništvo." To je vrlo zanimljivo da kaže jedan ugledni hrvatski, zagrebački poduzetnik kao što je naš kolega Ferenčak. Pa ako je tome tako ja se za razliku od vas zalažem da imamo tržište na području cijele Hrvatske. A sada vi meni objasnite kako je "City express" došao, je li javnim natječajem ili na bilo koji drugi način da nosi poštu od Privredne banke i Zagrebačke banke, a napose Općinskoga suda u Zagrebu. Zatim bi bilo dobro da objasnite ovomu Saboru i hrvatskoj javnosti kako to da je Grad Zagreb sklopio ugovor sa "City expressom" vrijedan 60 milijuna kuna pod vrlo čudnim javnim nadmetanjem. A vi ste ako se ne varam u Gradskoj Zagrebačkoj skupštini koalicijski partneri. Za sada toliko.
Hvala lijepo gospodine zastupniče. Javio se i državni tajnik Dražen Breglec. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Popio sam vode jer će ovo potrajati. Prije svega želim reći osobnu objekciju osam godina profesionalnog bavljenja politikom, nikada nisam čuo toliko neistina da ne upotrijebim definiciju iz Hrvatskog pravopisa i težu riječ kao što sam čuo ovdje u ovoj raspravi. Nikada u 8 godina prateći Sabor nikada niti u raspravi toliko netočnosti nije izrečeno nigdje a napose ne u ovom Saboru. Ja ću pokušati demantirati, neke mogu i dokazati jer imam i pisane dokaze ovdje, a sve ono što je bilo bitno rekao sam u svojoj uvodnoj riječi. Žao mi je što nema kolega koji su ih izrekli ovdje svih, ali nadam se da će neki koji jesu to izrekli ostati do kraja ove rasprave. Nigdje i nijedan puta ni jedan saborski zastupnik nije rekao u kojem članku, u kojoj riječi, u kojoj rečenici se ovim izmjenama i dopunama zakona daje povlašteni položaj Hrvatskoj pošti, ni jednom riječju u konkretnom članku, u konkretnoj primjedbi niste rekli koja se odredba ukida a stavlja se strožija koja bi išla na uštrb ili u suprotnosti sa direktivama Europske unije. To ovdje nije bilo rečeno. Ovdje se barata paušalnim i neistinitim tvrdnjama. Ovdje se iznosi neistine kao npr. širenje monopola Hrvatske pošte. Monopol Hrvatske pošte se ne širi, on je usvojen u 10. mjesecu u ovom Saboru, definiran kao stogramski težinski cenzus 2003. godine u 10. mjesecu. Ovim zakonom, ponavljam još jedan puta objašnjavaju se teze, dodatno se razjašnjuju pojmovi i iz osnovnog zakona i djelomično se dapače liberalizira područje i kurirskih usluga i definicija univerzalnih usluga. To je istina. I molim vas ovakvim valjda po načelu "sto puta izgovorena laž treba postati istina" želite stvoriti dojam u hrvatskoj javnosti da se ovim zakonom donosi nekakva, dodatne restrikcije da se osigurava monopol, što uopće nije istina. I to apsolutno i odbacujem ovim putem. Pozivanje na kurir. Molim vas, u ruci držim dopis četiri ugledne kurirske tvrtke od ukupno devet koje su uredno podnijele prijavu sa sastanka iz prosinca mjeseca prošle godine u kojemu, citiram, vele četiri kurirske tvrtke, "Na kraju dopustite da izrazimo našu podršku ovim zakonom kojim se regulira obavljanje poštanskih usluga." Završen citat. To nisu kakve god tvrtke, to su tvrtke koje su podružnice velikih svjetskih kompanija, neke od njih imaju proračune veće nego je proračun Republike Hrvatske. DHL, UPS, Intime, Intereuropa sajam, Fedex za Rea express za Fedex. Dakle apsolutno vam neke od njih oduzimaju pravo govoriti u njihovo ime. Ako to ne vjerujete mogu vam uručiti drugi dopis od prije nekoliko dana koji je također dostavljen na našu adresu a koji govori o tome da nitko, o jednoj tvrtci se radi, ne može u njihovo ime govoriti, a to je kurirska tvrtka koja je podnijela prijavu. Gospodo vi govorite u ime izmišljenih poslovnih subjekata. Ja ću vam reći u ime čije vi govorite. Vi govorite u ime poslovnih subjekata u Republici Hrvatskoj koji su uhvaćeni u prekršaju zakona iz 2003. godine kojeg ste donijeli u ovom Saboru neki od vas. Protiv kojih su podnijeli te tri prekršajne prijave i koji su sada u panici kada se krpaju rupe na koje su se do sada izvlačili. U njihovo ime vi govorite i to je jedina istina. A ja vam mogu pokazati i kopirati i prenijeti stav kurirskih tvrtki koje daju podršku ovom zakonu, postoji pisani zapis sa sastanka i koje dapače eksplicitno oduzimaju bilo kome. Upućeno je bilo javnosti, medijima. Tko je to objavio? Nitko. Ali je zato svaki medij objavio nešto potpuno suprotno. Bilo bi zanimljivo zaista vidjeti za koje medije nosi i kurirska tvrtka određena poštu i pod kojim uvjetima i po kojim cijenama. Zaista bi to bilo zanimljivo vidjeti. Tada bi dobili odgovore na prava pitanja. Spominjete, spominju i spominjete direktive Europske unije. Direktiva Europske unije 97/67 AIC od 97 godine govori o tome da će se postupne liberalizacije u Europskoj uniji provesti od 2006. godine spuštanjem monopola na 50 grama, a 2009. godine, citat: "Ako to bude primjereno ukinuti će se potpuni monopol." Kolege su govorile ovdje nešto potpuno suprotno. Ja ne mogu reći drugo da ukoliko znaju i imaju direktive a govore suprotno da onda biti ću uljudan, ne govore istinu. Da podsjetim, mi nismo u Europskoj uniji, nemamo još niti pregovore u ovom trenutku, a nije ni 2009. godina. Dakle to su tri razloga zbog čega ono što vi govorite, tri razloga zbog kojih se ne može primijeniti ono što vi govorite. Baratanje pojmovima ministarstvo, baratanje pojma državni tajnik je pogrešno. Gospodo ja sam ovdje u ime Vlade Republike Hrvatske. Vlada Republike Hrvatske usvojila je ovaj prijedlog i uputila ga na usvajanje Hrvatskom saboru. Sastavni dio Vlade je naravno, jedno od ministarstava je i Ministarstvo europskih integracija. S obzirom da se toliko puta spominjalo moram pročitati i mišljenje Ministarstva europskih integracija svega tri, četiri rečenice su ovdje pa zaista prosudite o tome da li uljudno ću reći, netko govori istinu ili možda radi nešto drugo. Citiram: «Mišljenje Ministarstva za europske integracije. Na Nacrt prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pošti, s Konačnim prijedlogom zakona Ministarstvo europskih integracija polazeći od svog djelokruga nema primjedbi. Zahvaljujemo na prethodno usvojenim primjedbama na nacrt prijedloga zakona. Napominjemo kako Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o pošti nije naveden u nacionalnom programu prilagodbe Europskoj uniji 2004. kao propis kojim se vrši usklađivanje s pravnim stečevinama Europske unije pa se stoga njime u tekućoj godini ne vrši daljnje usklađivanje ovog pravnog područja.» Završen citat. Gospodo ukoliko baratate krivim činjenicama nemojte onda da vas cijela hrvatska javnost čuje, onda to radite negdje u kuloarskim pričama, radite to u saborskom kafiću. Dalje, kada se govori o pozivanju na zakon onda vam moram, možda će biti jasnije, iznijeti neke dokaze. Evo ih. Ni u Hrvatskoj, ni nigdje drugdje gdje postoji rezervirano područje nije dozvoljeno da nitko osim javnog operatera nosi pozivnicu slučajno državnom tajniku sa štambiljom jednog poduzeća koji nije … operater. Nije dozvoljeno niti da dobijete čestitku slučajno baš upućenu državnom tajniku, ali nije to samo državnom tajniku, na stolu imate nekoliko stotina pošiljaka koje su prikupljene, koje su na isti način slane protuzakonito jer su one ne samo lakše od 100 grama, one su lakše i od 20 grama i to se ne smije i to je suština problema. Netko to radi i želi to ozakoniti. Država je primjenjujući zakon iz 2003. godine rekla, ne gospodo to se ne smije raditi. Ne sada ovim zakonom. Ovim zakonom jačaju se instrumenti da se to nezakonito ponašanje spriječi, a kada se netko poziva na pozivanje stečenih prava onda se mora reći zapravo pravu stvar, on se poziva na ukidanje dosadašnjeg nezakonitog ponašanja i iz toga proizlazi cijela bit ovog spora. Također nije istina da pošta ostvaruje dobit. Na žalost nije istina. Ove godine, odnosno završetkom 2004. godine pošta će na žalost imati crvenilo u konačnom iskazu, 2003. pogrešno ste naveli iznos, pošta je bila u dobiti točno. Ali ste pogrešno naveli iznos, bila je 11 milijuna kuna. Dakle u 2004. godini bit će minus od 135 milijuna kuna. Velika većina tog minusa, oko 125 milijuna kuna odnosi se na tužbe koje su protiv Hrvatske pošte bile podnesene, a one proizlaze iz prava radnika temeljem kršenih sporazuma, odnosno kolektivnog ugovora. Dakle ukupni rezultat bio bi ipak minus.
Državni tajniče isteklo vam je vrijeme za obrazlaganje.
Onda ću zaključno ako smijem?
Morati ćete se javiti onda malo kasnije.
Dobro.
Imamo ispravak netočnog navoda, zastupnik Ferenčak. Ja ću vas moliti kolegice i kolege, da pokušamo ne dobacivati iz klupa.
Pa želio bih ispraviti netočan navod gospodina državnog tajnika, kada on kaže da nitko nikad nije rekao gdje se uvodi monopol. Ja sam rekao za govornicom da u ovom pojmovniku kada su kurirske usluge bile odvojene zbog poštanskih u odnosu na prijem i prikupljanje pa sam jasno i glasno rekao, a gospodin državni tajnik podvaljuje nama saborskim zastupnicima u točki 31. pojmovnika gdje on kaže da je prijem poštanskih usluga, preuzimanje poštanskih usluga na adresi pošiljatelja. Znači ograničavate kurire da više ne mogu nositi pošiljke od 100 grama. Do sada su mogli zato jer je to bilo u fazi prikupljanja. Jedna stvar. I molim vas gospođo potpredsjednice da nas zaštitite od gospodina Bregleca i njegovog dociranja i govorenja da zastupnici lažu i ne govore istinu i da nas ne uči pameti ovdje, on je došao slušati nas a ne mi njega, on nama mora odgovarati na pitanja, to je njegova funkcija ovdje. On odgovara Hrvatskom saboru, a ne Hrvatski sabor njemu. Dalje, on kaže da nismo u Europskoj uniji. Točno da nismo gospodine Breglec, ali ako ćemo ovakve zakone raditi nećemo nikada ni doći u Europsku uniju, jer ja isto tako imam mišljenje Ministarstvo europskih integracija gdje piše da Ministarstvo za europske integracije ne prihvaća predloženu definiciju kurirske usluge pozivajući se na definiciju utvrđene nacionalnom klasifikacijom djelatnosti te …
Vrijeme kolega zastupniče. Kao što vidite pravila ne vrijede za sve. Ja bih rado prekinula kolegu, međutim nije vidio svjetlo izgleda ili ga nije opterećivao Poslovnik. Predlažem da idemo dalje. Sljedeća je prijavljena za raspravu, zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je u dvorani. Gubi pravo na riječ. Kolega Stazić izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Pa ja ću apstrahirati od načina na koji državni tajnik brani ovaj zakonski prijedlog i kojim se tonom obraća Hrvatskome saboru. Meni je inače simpatičan državni tajnik, je čini mi se prevršio mjeru dobrog ukusa. Gledajte kada je došao ovaj Zakon o pošti kao vladin prijedlog pa kada se pojavio ovaj drugi o kurirskim službama, tu su ispred Sabora stajali i predstavnici Sindikata pošte i predstavnici nekih kurirskih službi ja neznam kojih i dijelili letke boreći se svaki za svoj interes. Ovdje se očito postavlja pitanje ili ga državni tajnik sada ovako postavlja tu za govornicom na čiju stranu se svrstati, kada nas zastupnike optužuje da se svrstavamo na jednu stranu i to na stranu onih koji su radili protuzakonito. Vidite ako netko radi protuzakonito onda država ima instrumente da rad takvoga zabrani i da ga kazni. To je ono što je dužna raditi Vlada, ministarstvo u kojem vi radite ili neko drugo ministarstvo. Ali doći pa vikati na zastupnike zbog toga što netko eventualno radi protuzakonito, a da sami ne poduzimate ništa, u najmanju ruku je nepristojno. Gledajte radnici su tu i tamo i u kurirskim službama i u pošti, i jedni i drugi rade. I jedni i drugi prijete da će morati otpustiti radnike. Jedni ako se prihvati ovaj zakon, a drugi ako se prihvati ovaj drugi zakon. Ja se između tih radnika opredjeljivati ne mogu. U čemu su razlike? Rekli smo ovo su sličnosti, radnici su tu i tamo. U čemu su razlike? Pa razlike su u definiciji djelatnosti. Znači pošta prikuplja na unaprijed određenim mjestima, a kuriri prikupljaju na adresi pošiljatelja. Razlika. Ako sam dobro shvatio definiciju. Druga bitna razlika, jedno je privatno, drugo je državno. Meni je jasno da se predstavnik Vlade zauzima za ovu stranu koja je u državnom vlasništvu, pa to je za njega očekivati. To je prirodno potpuno. No, da li mi smijemo ovdje kao zastupnici se prikloniti toj logici i onemogućavati privatno poduzetništvo. Treća stvar, treća razlika. Oprostite, čuli smo mi ovdje razliku efikasnosti. Pa gledajte, sudska pismena se neuredno dostavljaju ili se ne mogu dostaviti putem pošte, to sudovi ističu prigovore. Pa sudovi angažiraju kurirske službe. Zašto? Jer im se rasprave odgađaju. Nije uredno dostavljeno sudsko pismeno, ne može se održati rasprava, odgađa se. Gledajte, to stvara silne troškove u cijelom sustavu, zaostatak u radu sudova koji ionako rade neefikasno. A nitko taj posao nije sredio s Poštom da njih natjera da to malo efikasnije rade. To nitko nije obavio. Što znači očuvanje monopola na univerzalnu poštansku uslugu do 100 g? Kaže državni tajnik to nije proširene monopola. U redu, nije proširenje, ali očuvanje. Pošta ima monopol, zaboga, to svi znamo i ima monopol na univerzalnu poštansku uslugu od 100 g. Što to znači? To znači da se ne može pojaviti novi operater koji će raditi univerzalnu poštansku uslugu sa pošiljkama od 100g, što međutim ne znači da se ne može pojaviti netko tko će raditi kurirsku uslugu. Dakle, ne univerzalnu poštansku nego kurirsku uslugu. Jer su to dvije vrste usluge. Kao da smo nekom dali monopol da prenosi mlijeko od litre do litre, dali smo mu monopol, ali ne možemo sada to tumačiti tako da ovaj drugi ne smije prenositi kruh do jednog kilograma. Jer to su dvije vrste usluge. Univerzalna poštanska i kurirska dvije vrste usluga. Gledajte, po tom Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju slijedi liberalizacija. Do 2009. godine potpuna, od 2006. godine djelomična, ali ta liberalizacija slijedi. Ja duboko vjerujem da će Hrvatska postati članica Europske unije. Na nju će se to primjenjivati. I sad, šta ćemo sad? Ove zagušiti, ove udaviti, a za 2 godine to isto tržište, tu istu djelatnost davat nekome drugome. Meni ta logika nije jasna, nije mi jasna. Što se čekalo s tim Zakonom o kurirskim službama toliko dugo, a tvrdi se da ovi djeluju mimo Zakona. Pa zašto to niste odmah kao prvi posao napravili? Dobit Pošte. 2003. bila je dobit, evo nismo nikako uspjeli saznat kakva, gospodin Ferenčak veli jednu cifru, državni tajnik veli nije ta cifra, ali ne kaže koja je. Ne znamo koja je cifra. Za 2004. nemamo još pokazatelja, nisu još došli izvještaji. Imamo samo izjavu da je gubitak. Čemu, ali kako je nastao taj gubitak? Pa ne možemo ni o tome ovako paušalno razgovarati. Dajte kad dođe izvještaj te Pošte pa da vidimo zbog čega je nastao gubitak. Jer je to loš rad uprave, jesu to neke sudske tužbe? Zbog čega su te sudske tužbe nastale, zbog kršenja radnih odnosa? Tko je kršio radne odnose? Pa netko za to mora biti odgovoran. I sad, što je, ja mislimo što sad u takvoj situaciji Vlada radi? Jer ona rješava problem? Evo, ja mislim državni tajniče da ne. Jer Vlada apstrahira od toga da tamo u tim kurirskim službama ili u jednoj od njih rade neki ljudi. Rade. Ja mislim, ja ne znam što čini Vlada. Ona štiti Poštu, to je u redu da štiti Poštu. To je meni logično. Ne znam doduše zašto. Je li zato što je Pošta državna ili zato što je kadrovski popunjena HSLS-om, a tu je koalicijski odnosi. Jel ima neki treći razlog, ne znam. Ne znam. Logično je da štiti državnu firmu, šta drugo da radi? Ali Vlada, dajte da Vlada preuzme odgovornost. Tu problem postoji, evidentno je da problem postoji. Dajte nek Vlada okupi Udrugu poslodavaca koja daje jedan prijedlog zakona, neka okupi koalicijskog partnera, neka okupi sindikate i dajte nek pronađe, ponudi jedno rješenje s kojim će jedna i druga strana biti zadovoljna. Svako rješenje će ionako biti prelazno razdoblje dok ne uđemo u Europsku uniju. Svako. Svako jer slijedi potpuna liberalizacija. Pa dajte to premostite jednim suvislim prijedlogom na način da se mi ovdje ne moramo opredjeljivati između radnika u državnoj službi i radnika kod privatnika. To očekujem od Vlade, to očekujem. To očekivanje s ovim prijedlogom niste ispunili. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo jedan ispravak, zastupnik Lončar. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice, imao sam repliku. Iako je bilo mnoštvo netočnih navoda, neću ih ispravljati. Namjerno dajem kolegi Staziću repliku da on meni može odgovoriti. Kolega Stazić se bori protiv monopola. I ja se borim protiv monopola. Apsolutno sam protiv monopola. Ali ova kurirska služba a ovdje smo vidjeli da se samo jedna brani, neću nabrajati sve ono jer ću izgubiti vrijeme. Što je rekao državni tajnik, pa zašto ta jedna samo puca Zagreb, Osijek, Rijeku, Split i još malo veće gradove. Koliko mi je poznato nema ih tamo gdje bi trebali biti, tamo gdje se gubi, a s druge pak strane, ako su oni toliko za tržišno gospodarstvo, ja osobno jesam, ovaj Zakon im pruža da budu ravnopravni sa Hrvatskom poštom i da ne dobivaju poslove kao što su dobivali do sada. Primjerice, od Privredne i Zagrebačke banke i od Grada Zagreba u visini od 60 milijuna kuna da mogu obavljati određene usluge. To nigdje nije bilo na javnom natječaju. Hvala.
Hvala lijepo. Imate pravo na odgovor na repliku, kolega zastupniče Stazić, izvolite.
Kolega Lončar, ja se prvo ne borim protiv monopola tamo gdje monopol ima smisla. Hrvatska pošta ima pravo na monopol i imat će ga još neko vrijeme i dobro je da ga ima. I dobro je da ga ima. Zašto? Zato što u toj Hrvatskoj pošti rade Hrvatski građani. Ne rade marsijanci, ne rade Kinezi, rade naši ljudi. I kad bismo mi sad preko noći im ukinuli monopol, što? Otpustit tamo pol radnika pošte. Ne, nisam za to. Jesam za očuvanje monopola, znači, nisam a priori protiv svakog monopola od sutra. Ako se na tržištu pojavljuje nekakva druga, privatna firma ona mora poslovati po zakonima. Ako ne posluje po zakonima, pa zna se tko to treba sankcionirati. Pa svakako ne vi i ja ovdje u saborskim raspravama. Pa postoji, Vlada ima instrumente. Pa nek im ukine djelovanje ako posluju mimo zakona, nek im zabrani djelatnost. Nek ima zabrani djelatnost, zna se tko to može napraviti. Ja ne štitim ovdje interese niti jednog privatnog privatnika. Nemam, ne pada mi uopće na pamet, ne znam ni tko su ti ljudi, ali štitim interese onih radnika koji kod njih rade. Jer država nije ništa učinila kad su oni počeli raditi tako. Nije, nije. Sad kad su se razvili, kad su zaposlili ljude, sad ih treba pridaviti. Protiv toga jesam.
Hvala vam lijepo. Imamo još jedan ispravak netočnog navoda. Zastupnik Matušić. ... [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas, kolega zastupniče. Izvolite.
Zahvaljuje, gospođo potpredsjednice. Kolega Stazić je doista iznio veliki niz netočnosti, ali ispravit ću jednu. Naime, rekao je da hrvatska Vlada štiti Hrvatsku poštu najvjerojatnije zbog toga što netko iz HSLS-a tamo sjedi, itd. To je apsolutna neistina, netočnost i vrlo tendenciozno, ali reći ću samo jedno. Da bih pokušao ispraviti sve vaše netočne navode. Naime, ova hrvatska Vlada nastoji uvesti reda tamo gdje je vaša Vlada uvela nered i kaos.
Hvala lijepo. Zastupniče, završna riječ, državni tajnik Breglec. Ja ću zamoliti da budemo doista kratki i naravno da vodimo brigu da se obraćate zastupnicima.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Prije svega moja duboka isprika ukoliko je razina moje rasprave prešla po vašem mišljenju toleranciju koja je ovdje dozvoljena. Nikako nije bilo mišljeno vrijeđati saborske zastupnike, upravo suprotno. Želio sam samo naglasiti odgovornost za izgovorenu riječ i mislim da sam to vrlo precizno obratio se onima koji su upravo to nisu radili. Kada govorimo o sudskim pismenima, ovo treba razjasniti, temeljem pravilnika koje je donijelo Ministarstvo pravosuđa ministrica, sudska pismena mogu se nositi i izvan ovog konteksta rezerviranih ili univerzalnih usluga. Dakle, u tom slučaju ne možemo govoriti da je to usluga koja je rezervirana za Hrvatske pošte kao i činjenica da taj posao ne rade Hrvatske pošte, i da zbog toga nikakve sankcije nisu bile poduzete niti se planiraju poduzeti govori dovoljno o tome da se to načelo o kojem govorim ne samo da je propisano nego se i provodi na takav način. Kada govorite o odgovornosti da se okupe Hrvatska udruga poslodavaca, sindikati i Vlada, trebam reći da je to učinjeno u više navrata tijekom prošle godine, međutim, od druge polovice 3. mjeseca kada je prvi puta Prijedlog izmjena zakona koji je danas materija rasprave upućen pa eto do današnjeg dana kada je on došao na Sabor, 11 mjeseci dakle vodile su se borbe pa mogu reći čak i unutar struktura koje su trebale utvrditi ovaj Prijedlog zakona, da bi se na kraju došlo do jednog jedinstvenog rješenja. U tom procesu suočili su se i Hrvatska udruga poslodavaca i sindikati i hrvatska Vlada na mjestu koje je za to po definiciji predviđeno to je Gospodarsko socijalno vijeće više puta rezultat je morao biti na žalost takav da ovoga puta nije postignut koncenzus, hrvatska Vlada i sindikati podupiru ovaj prijedlog, Hrvatska udruga poslodavaca ovaj prijedlog ne podupire to je rezime toga pregovora. Ali nakon više pokušaja, nakon više mjeseci rasprava, nekakav zaključak a takav je donesen, trebao je biti donesen, tu je zapravo nekoliko mjeseci u tom dogovaranju potrošne neću reći izgubljeno. Svakako da predstoji jedno prijelazno razdoblje koje sam definirao prethodno ne treba ponavljati i svakako da predstoji liberalizacija i ovog vrlo važnog gospodarskog segmenta ali i Vlada i Sabor imaju veliku odgovornost odnositi se sa pažnjom dobrog gospodara prema vlastitoj imovini a ta imovina, imovina Hrvatske pošte u knjigovodstvenoj vrijednosti iskazana je sa preko 850 milijuna kuna. Dakle, nije važno u kakvom trenutku i u kojem i na koji način se dočekuje potpuna liberalizacija, ako je ona prepisana direktivom Europske unije, 2009. ako to bude primjereno potpuno je izlišno govoriti da bi bilo kakvo drugačije postupanje ili neprovođenje postojećeg zakona značilo zapravo odlazak u potpuno pogrešnom smjeru i veliki rizik da zaista netko dođe na ovako pripremljen teren kako se u suprotnom smislu nego ove izmjene idu želi pripremiti i da onda se dogodi onaj crni scenarij o kojemu je bilo prethodno govoreno. Ja osobno mogu reći da sam apsolutno pobornik liberalizacije duboko sam uvjeren i uvaženi gospođe i gospodo zastupnici da ste to i vi i da će i Hrvatska vlada i ovaj Sabor ovu obavezu iz direktive u rokovima vjerojatno nadajmo se da ćemo tada biti punopravni članovi provesti onako kako je ona napisana ali tada i na takav način kako će to cijela Europa raditi. Hvala najljepša.
Hvala lijepo, tri minute je prošlo vremena kada smo trebalo otići na pauzu ja vam se ispričavam i moram dati jednu informaciju. MI ćemo nastaviti rad u 15 sati ali sa točkom Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o ustrojstvu i djelokrugu središnjih tijela državne uprave sa konačnim prijedlogom zakona pa molim sve koji su prijavljeni za tu točku da taj podatak imaju u vidu i dobar tek.
Idemo na nastavak rasprave o Zakonu o izmjenama i dopunama Zakona o pošti, kurirskim uslugama. Na redu je poštovani zastupnik Miroslav Korenika.
Hvala vam lijepa.
Molim vas vrijeme startajte još ne. Kolegice i kolege molim vas omogućimo zastupnicima da govore. Poštovani zastupnik Miroslav KOrenika. Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, evo prošlo je nešto više od čini mi se 15-tak mjeseci kada smo raspravljali prvi puta o Zakonu o pošti, tada je to bio zakon koji je također donesen po hitnoj proceduri jer spada u … Gospodine predsjedniče ja bih vas ipak molio.
Mir tamo! Isto tako je u Francuskoj skupštini. Isto! Mi smo još vrlo tihi. Gospođe i gospodo zastupnici u onom krilu iza stuba …
A možda da date pet minuta stanke, da oni koji izađu izađu. Dakle, čini mi se da smo u rujnu mjesecu 2003. godine donosili Zakon o pošti tada je to bio europski zakon i ono što smatram da proceduralno nije u redu da za ovaj zakon koji je europski nemamo usporedbenu tablicu da vidimo koji su članci ovog zakona usklađeni sa europskim normama, koji nisu. Čini mi se da se usput u prolazu izgubilo da je to europski zakon i to je dosta bitno za ovo razmatranje. Pri tome ja bih volio čuti još jedanput od predlagatelja što to jest ili nije ocijenjeno do kraja usklađeno sa europskim direktivama, jer i kada smo donosili temeljni Zakon o poštama tada smo svjesno išli da neke stvari još nisu do kraja usklađene sa europskim direktivama. Ja bih isto tako volio znati razlog brzine promjena. Svi govorimo želi se uvesti reda. Međutim meni osobno se čini da ipak nije samo da se uvede red, jer ima nekih stvari koje ja osobno sasvim sigurno ne mogu preuzeti i ne mogu prihvatiti kao takve. Prva je stvar definicije kurirske usluge. Mi smo danas imali nekoliko puta i tu je spor između dijela zastupnika. Kurirska usluga i poštanska usluga sasvim sigurno, nisu iste. Kada gospodin Lončar govori da pošta, da on hoće uslugu u svakom trenutku na svakom mjestu u Republici Hrvatskoj to jest javna stvar i upravo zato Hrvatske pošte imaju svoje urede. Čuli smo neki rade pozitivno, neki rade negativno, ali upravo zato poštovane dame i gospodo Hrvatske pošte iz državnog proračuna dobivaju novce, odnosno subvencije da se nadoknadi taj nesrazmjer između prihoda i rashoda. Prema tome ona univerzalna usluga koju Hrvatske pošte daju, to jest javna usluga. Ona mora biti dostupna svim građanima na svim mjestima u Republici Hrvatskoj pod jednakim uvjetima, od cijene poštarine pa nadalje. Upravo zbog toga sasvim moramo biti svjesni da u jednoj Bednji ili na jednom otoku Hrvatske pošte moraju davati uslugu. Kada govorimo o kurirskim uslugama tu se radi o prikupljanju pošiljaka sa kućne adrese, odnosno isporuke na kućnu adresu uz pratnju i mora se uvijek znati kako se upravlja tom pošiljkom. Ta usluga je tržišna usluga, jer onaj tko je plati, onaj operator koji daje kurirsku uslugu on će isporučiti pošiljku u bilo koji dio Hrvatske, naravno to košta i o tome se radi. Čini mi se da mi jednostavno to ovdje ne želimo prihvatiti. Druga stvar je definicija što je to dokument. Dokument bi u svakom slučaju trebala biti isprava, bilo javna, bilo isprava koja je važna za mene kao pojedinca jer se i zakonom štite informacije. Prema tome ja bih ovdje htio pitati predlagatelja ovoga zakona je li moj račun kojega dobivam iz banke, je li moja uplatnica koju trebam dobiti za komunalnu ili bilo koju uslugu, je li ona isprava, odnosno dokument. Jer ukoliko ne platim račun na vrijeme ja sam time oštećen, prema tome nije bez vraga zašto pojedine bilo banke, komunalne firme i svi ostali, vrše kurirsku dostavu takvih dokumenata, jer i posljedice nedobivanja takvih dokumenata sjetimo se i onih sudskih dokumenata, jednostavno dovode do štete bilo za mene kao pojedinca, bilo poduzeće koje takvu uslugu dobiva. Pri tome moramo biti jasni i precizni. Mi ovdje ne govorimo o tome kako je koja firma ili kurirska služba došla do posla, jer na kraju krajeva jedna banka koja je privatna i ima pravo dati posao kome želi, druga je stvar da po Zakonu o javnoj nabavi tijela državne uprave, jedinice lokalne i regionalne samouprave pa i sama državna tijela moraju na javnom natječaju doći do toga tko je povoljniji, tko je kvalitetniji. Moram podsjetiti da je i 1. veljače ove godine stupio na snagu Sporazum o pridruživanju i stabilizaciji. Prema tome mi kao država smo preuzeli određene međunarodne obveze ukoliko želimo ući u Europsku uniju. Nemojmo zaboraviti 2000. smo prihvatili Marakeški sporazum i Hrvatska je ušla u Svjetsku trgovinsku organizaciju. Tada smo prihvatili da i kurirske službe budu potpuno odvojene i potpuno znači posebnih uvjeta i zakonskih i svih onih bez ograničenja u odnosu na naše pošte. Meni se čini da ovim zakonom bez obzira htjeli mi to priznati ili ne, na neki način utječemo i to nepovoljno na tržišnu utakmicu. Imamo pošte i mislim da je prilika da ovdje progovorimo malo i o Hrvatskim poštama koje na žalost još uvijek nisu ušle u restrukturiranje. Mi moramo ovdje jasno i precizno reći, ova Vlada još nije našla snage da krene u restrukturiranje Hrvatskih pošta nego na ovim zakonom možda želi produžiti monopol i malo održati prije lokalnih izbora neku vrstu lažnog socijalnog mira jer stalno se govori kako će netko nekome oduzeti posao. Na kraju krajeva i Hrvatske pošte imaju HP expres koji isto tako ako govorimo da svi drugi na tržištu rade nelegalno onda nelegalno radi i HP expres jer on kao prvo nije izdvojen iz sustava pošta. Ja bih volio da smo ovdje dobili i bilancu Hrvatskih pošta, da smo dobili kakvi su prihodi i rashodi vezani i uz HP expres i sasvim sigurno da na hrvatskom tržištu ima dovoljno prostora za sve kurirske tvrtke koje ovoga časa rade. Međutim meni se čini da zbog nečije pogreške u ranijim razdobljima mi želimo možda hotimično ili nehotice da 3 tisuće radnika, odnosno 3 tisuće obitelji koje rade trenutno u kurirskim službama, da jednostavno ostanu bez posla. Ja postavljam pitanje Vladi i predstavnicima Vlade kako to da nije ispoštivan zaključak Hrvatskoga sabora da se pred ovaj Visoki dom dođe sa Zakonom o kurirskim službama. Imamo paralelno od Odbora za pomorstvo i promet i veze takav zakon, međutim o njemu se Vlada negativno očitala, a da pri tome nije dala svoj vlastiti tekst zakona. Oprostite, to je nekorektno i to pokazuje da Vlada jednostavno nema snage do kraja regulirati takvo tržište. Svjesni smo da u Europi dolazi do daljnje deregulacije. Nešto, najveći dio zemalja Europske unije ima univerzalne pošiljke, znači, koje se štite do 100g. Daljnja deregulacija ide na 50g. Prema tome, mi moramo biti svjesni da što prije krenemo u restrukturiranje Hrvatskih pošta, to ćemo imati bolju konkurenciju, zdraviju firmu i bolju tržišnu utakmicu. Mene isto tako zanima da se izjasni Ministarstvo za europske integracije, mi baš nismo dobili nešto dokumenata. Gospodin državni tajnik nam tu nešto čuti, međutim, ja bih bio daleko sretniji da smo to dobili mi kao zastupnici. Upravo zbog toga predlažem da se ovdje skine hitnost postupka, da ovaj Zakon ipak ide u dva čitanja. Mislim da se treba postići kompromis jer radna mjesta su radna mjesta, bilo u Hrvatskim poštama, bilo u ovim poduzećima koja imaju kurirsku dostavu. Mislim da bi se u tom slučaju do drugog čitanja, ukoliko bi se na okupu našli predstavnici, prije svega, ministarstva, moram usput reći da mi je pomalo čudno, svaki klub zastupnika ima pravo i mogućnost dovesti k sebi koga hoće. Međutim, baš da dolaze predstavnici Hrvatskih pošta lobirati na jedan klub zastupnika, zanima me zašto nisu bili i na drugim klubovima, ukoliko mediji točno prenose da su oni tamo bili. Mislim isto tako da s obzirom na daljnju deregulaciju kako u Europi, tako i u Hrvatskoj, da nam se može vrlo lako dogoditi da kada dođe do potpune deregulacije, da u tim trenutcima imamo tržište međutim da ne bude hrvatskih poduzeća i hrvatskih radnika koji će to raditi, nego će doći strani kapital. A pri tome mogu pozvati na principijelnost naših stranaka i to prije svega stranaka većinske koalicije. Kada se ovaj Zakon donosio 2003. godine tada se govorilo da, i to i DC, i HSLS i HDZ uz nas iz drugih klubova, zalagali su se da se ukine ovaj članak 14. koji govori upravo o ovim kurirskim službama. Gospodo, gdje vam je danas principijelnost i vama i vašoj Vladi. Izgleda da imate jednu politiku kad se u opoziciji, sasvim drugu kada ste na vlasti. Govorilo se da su ugrožena i ustavna prava jer članak 49. Ustava kaže: "ne može se zakonom o jednoj vrsti usluga definirati i ograničiti druga vrsta usluga". To se upravo ovim Zakonom radi. Gospodo iz većinske koalicije. To ste govorili u rujnu 2003. Pitam vas, hoćete li sada možda pokrenuti ustavni spor kao što ste prijetili ondašnjoj vlasti? Jer na taj način mislim da moramo biti korektni jedni prema drugima. Sačuvajmo radna mjesta jedna i druga. Na jednoj strani krenimo u restrukturiranje Hrvatskih pošta, ali omogućimo donoseći poseban Zakon o kurirskim službama da te službe normalno rade. Na ovaj način produžujemo ili dajemo možda neku vrstu sigurnosti Hrvatskim poštama. Međutim, bojim se da kada krene daljnja deregulacija tržišta u Republici Hrvatskoj, s time završavam, da ćemo imati na jednoj strani ili možda Hrvatske pošte čuvamo da ih nekome, kada dođe vrijeme, prodamo. Da ti koji prodaju kupe tržište. Imat ćemo tržište, još jedan puta naglašavam, ali neće biti domaćih operatora. Bit ćemo samo tuđa najamna snaga. Ja ne govorim ni o jednom poduzeću jer nema smisla o tome govoriti, međutim, čini mi se da ovdje ostaje previše otvorenih odgovora ...
Hvala lijepa, poštovani kolega.
Još jedna rečenica. Ja vas molim, još jedna rečenica.
Isteklo je vrijeme.
Prema tome, ja osobno neću podržati ovaj Zakon. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Riječ ima državni tajnik gospodin Breglec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Uvaženi gospodin zastupnik iznio je nekoliko pogrešnih činjenica, odnosno tvrdnji u svojoj raspravi. Prije svega, ovim Zakonom ne usklađuje se Zakon o pošti sa europskim direktivama, tako je to i navedeno. Zakon o pošti iz 2003. godine usklađen je sa europskim direktivama i to je bio smisao tog Zakona u trenutku kada se donosio. Netočna je tvrdnja, Pošta dobiva subvencije od države. Od usvojenja Zakona o pošti od studenoga 2003. godine, od 6. studenog Pošta ne dobiva nikakve subvencije od države i ne može dobiti nikakve subvencije od države. A želio bih samo upozoriti i citirati članak 24. Zakona koji se ne mijenja. Dakle, koji je u istom obliku, ostaje na snazi i dalje, a koji govori da "kada prihodi od rezerviranih i univerzalnih poštanskih usluga ne pokrivaju njihove troškove, ti se troškovi podmiruju prvenstveno iz dobiti javnog operatora, a ako se ne mogu podmiriti iz dobiti javnog operatora podmiruju se iz sredstava Državnog proračuna Republike Hrvatske". Ovim Zakonom želi se omogućiti provedba efikasnog funkcioniranja tržišta i spriječiti ova situacija kada bi se moralo iz Proračuna Republike Hrvatske intervenirati u svrhu podmirenja gubitka Hrvatskih pošta. Račun jest pismena pošiljka. Članak 16. Zakona, stavci 1., 2. i 3. koji se također ovim izmjenama i dopunama ne diraju, dakle, za koje ste i vi kao saborski zastupnik i više mandata digli ruku govori sljedeće: 2po poštanskom pošiljkom smatra se svaka pismena pošiljka, poštanska i brzovna uputnica, te paket koji ima adresu primatelja koju pošiljatelj predaje davatelju poštanskih usluga radi uručenja primatelju. Pod pismovnom pošiljkom smatraju se pismo, dopisnica, tiskanica, sekogram i mali paket adresiran na određenog primatelja i pod tri, pod pismom se smatraju i računi, financijska izvješća i slično, adresirani na određenog primatelja". Dakle, sve je jasno, apsolutno nikakve dvojbe nema. I samo još jedan dokaz, da je ovaj Zakon u ovakvom obliku, ponavljam, ovo su neizmijenjeni članci, usvojen 2003. godine što je samo još jedan dokaz više u tvrdnji da se ovim Zakonom u ovim osnovnim definicijama ništa ne mijenja već da se mijenjaju one stvari koje ga trebaju učiniti više provedbenim. Zatim, tvrdnja da pošte nisu restrukturirane. Nisu, ali su na početku tog procesa. Nadzorni odbor je razriješio staru, pod navodnicima, upravu u prosincu prošle godine, dakle prije 2 mjeseca. Imenovao novu upravu. Stara uprava brojila je 5 članova, nova uprava broji 3 člana. Mislim da je i to jedan znak da je taj proces otpočeo, a isto tako naravno slijedi i smanjenje na niže, usvojen je također i Pravilnik koji bi morao zagarantirati i novo ustrojstvo i koje bi morao biti početak restrukturiranja, što je neminovni proces ukoliko se ovo poduzeće želi održati na tržištu. Tvrdnja da se želi za HP Express osigurati monopol nije točna, odnosno želim dopuniti i reći da je HP Express podnio prijavu i da je on jedan od kurira na hrvatskom poštanskom tržištu. Prijavu kao i ostalih 8, dakle, ukupno 9 poduzeća podnosi se neovisnom regulatornom tijelu, dakle, Vijeće za pošte koje je osnovano također prošle godine i koje je ovaj Sabor dao suglasnost na statut prije nekoliko dana. Tvrdnja da će 3 tisuće obitelji ostati bez posla potpuno je paušalna i netočna. Naime, 3 tisuće obitelji, vjerojatno se sugerira na obitelji radnika zaposlenih u kurirskim tvrtkama. Ponavljam još jedan puta. Vjerojatno uvaženi gospodin zastupnik nije bio na prijepodnevnom dijelu rasprave nazočan. Tada sam to rekao, a moram sada ponoviti. Nijedna od kurirskih tvrtki nije protiv ovog Zakona. 4 kurirske tvrtke od 9, eksplicitno, citirao sam dopis, podržavaju izmjene i dopune Zakona koja predlaže Vlada. Oni dapače, ne daju pravo nego izuzimaju pravo bilo kome da u njihovo ime govori, u ovom trenutku Republici Hrvatskoj ni jedna kurirska tvrtka koja je uredna registrirana podnijela prijavu za obavljanje kurirskih poslova nije protiv ovih izmjena i dopuna Zakona. Ovdje se barata i zaposlenicima onima koji rade u kurirskim tvrtkama, prije svega ovih 9 koje su podnijele i koje su jedine na hrvatskom tržištu kao kurirske tvrtke, to je netočno ja sam vam citirao i mogu kopirati njihove dopise, zapisnike sa sastanaka i njihove zaključke. Dakle, ja tu citat, državni tajnik tu nešto čita, ne čitam ja sam citirao mišljenje Ministarstva za europske integracije, citirao također može se kopirati, iz njega vrlo jasno proizlazi nedvojbena suglanost na izmjene i dopune ovog zakona koje su danas na dnevnom redu. Tvrdnja da Hrvatska pošta lobira u klubovima, ja moram reći da sam osobno bio nazočan na odboru gdje su bili predstavnici privatne tvrtke «City express», ne vidim razloga zašto predlagač saborski zastupnik pa i klub ne bi pozvali u sklopu prikupljanja informacija boljeg informiranja bilo koga, fizičku osobu, osobu koja raspolaže informacijama, dakle to možda jest točno ali svakako nije pogrešno vidimo da postoje i suprotni primjeri. Zaključno želim reći da u svojoj raspravi je uvaženi gospodin zastupnik optužujući druge klubove da su nedosljedni naveo niz a naveo sam koje točno po člancima tvrdnji koje su suprotne odredbama zakona koji se ne mijenja a koje su bile usvojene za mandata bivše Vlade. Hvala lijepo.
Ispravak netočno navoda poštovani kolega Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Državni tajnik spominje broj članova uprave, 5 odnosno 3, međutim, nije stvar u broju uprave već u plaći uprave, navodno da ova trojca imaju veću plaću od sve one petorice zajedno, konačno te plaće su neusporedivo veće od ministarske plaće, a o plaći državnog tajnika i da ne govorimo, a da ne govorimo isto tako o otpremninama te trojica članova uprave, kao i one bivše uprave koja ih je brojila ukupno 5 osoba. To je jedan od osnovnih problema o kojima će ovaj Sabor prije ili kasnije morati progovoriti jer i vi gospodine državni tajniče kao i gospoda zastupnici ili ministri nemate ni kune otpremnine, a sva ta gospoda u tim državnim poduzećima odlaze kući nakon radnoga vijeka sa 500, milijun ili milijun i pol kuna.
Ispravak netočnog navoda poštovani kolega Ferenčak.
Ispravljam netočan navod gospodina Bregleca, gdje on kaže da niti jedna tvrtka se ne buni protiv ovoga zakona, kurirska, a da 4 tvrtke su dale podršku. 4 tvrtke su dale podršku one koje se bave prekomorskim, recite njihova imena pa ćemo vidjeti koja su to, dakle to su tvrtke koje uopće ne spadaju pod monopol jer su njihove usluge tri puta skuplje od poštanskih. Sve tvrtke koje rade na domaćem tržištu spadaju pod uvađanje vašeg monopola preko one klasifikacije koju sam rekao točka 31. Pa vas molim da mi objasnite zašto proširujete definiciju zaprimanja pošiljaka, na zaprimanje kod kuće kućnoj adresi, piše članak 31. dva puta sam vam to pročitao, kako ne piše, pa nismo ludi za Boga čitati još uvijek znamo. Hvala lijepa.
Ispravak netočno navoda, poštovani kolega Korenika.
Poštovani gospodine državni tajniče ja sam jednostavno citirao iz izvješća Hrvatskoga sabora tko je što u ime kojega kluba rekao, pa da vam malo osvježim pamćenje, da i vi si uzmete to jer vi si dopuštate držati nama zastupnicima lekcije.
Molim ispravite netočni navod, nemojte osvježivati pamćenje to nije u sferi rada zastupnika.
[[Govornik se naknadno uključio.]] pitao gdje sam bio, ja sam sjedio i slušao sam vas cijelo jutro, citirao sam gospodina Glavaša, gospođu Doricu Nikolić i citirao sam današnju ministricu pravosuđa koju su tražili da se skine članak 14. koji definira kurirske usluge, bio sam vrlo jasan i precizan, to što imate i vi skupa s njima dvije politike, jednu u opoziciji drugu na vlasti to je već vaš problem.
S obzirom da o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pošti i Konačnom prijedlogu Zakona o kurirskim uslugama imamo objedinjenu raspravu sada dajem riječ kolegici Dorotei Pešić-Bukovac kao predstavniku predlagatelja ovog drugog Zakona. Izvolite kolegice.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, štovane kolegice i kolege, kako ne bi ostale nerazjašnjene neke stvari o ta dva različita zakona, odnosno Izmjena i dopuna Zakona o pošti i kurirskim uslugama, moramo reći i razjasniti par stvari. Jutros je možda bilo replika na onih 5% što sam ja obrazlagala vezano za ruralnu sredinu ali htjela bih možda to razjasniti da 95 stanovništva u Republici Hrvatskoj je gusto naseljeno a 5% je svega u ruralnim sredinama, dakle to je 5% naseljenosti, ne zbrajamo kilometre koji su u ruralnom području, to je jedna stvar. Što se tiče onih stvari vezane za otoke, moramo reći da je u 5 godina pošta dobila iz proračuna subvencije 80 milijuna kuna, pa ako pošta dobiva subvencije onda je logično i da nosi poštu na otoke iako to se dešava svaki treći dan, nije svaki dan kao u drugim područjima, međutim, ona je za to subvencionirana. Ako ćemo ukinuti pošti subvencije i dati kurirskim službama ja vjerujem da bi oni pristali za tu svotu nositi poštu na otoke. Mene jedino možda malo buni što se državni tajnik poziva da su na Odboru za pomorstvo, promet i veze kada se predlagao taj zakon bili predstavnici kurirskih službi, koliko se sjećam bili su samo predstavnici Hrvatske udruge poslodavaca koja je službeno uputila Prijedlog zakona o kurirskim uslugama u proceduru prema Odboru za pomorstvo, promet i veze i zato možda bilo bi korektnije da je i pošta uputila svoj prijedlog zakona a ne da se skriva iza Ministarstva. Što se tiče HP expressa mene zanima kako su se mogli prijaviti kao poduzeće kada se još nisu izdvojili iz dioničarskog poduzeća, d.d.-a a koriste sve pogodnosti iz Hrvatske pošte od njihovih vozila, sredstava i svega ostaloga. Što se tiče potpredsjednice parlamenta, što je jutros govorila i stala na stranu gospodina državnog tajnika, da je on tajnik tek od 5. mjeseca u Ministarstvu i on nije sudjelovao u izradi ovog Zakona. Što se ja ne bih složila, žao mi je što je gospođa Adlešić osupnuta valjda svojim predsjedničkim uspjehom nije uspjela ispratiti Zakon o pošti pa je ona ostala u neznanju jer onaj zakon prvi koji je bio prije 5. mjeseca je bio povučen i ovaj tu je napravljen za vrijeme gospodina Bregleca. A osim toga gospođa Tintor je već bila tamo u tom Ministarstvu, pa isto tako bila upoznata što se događa, a prije toga bila i četiri godine u Nadzornom odboru pošte. Što se tiče samog Zakona o kurirskim uslugama, smatramo i dalje da bi trebao biti poseban zakon, a ne da se utopi u Zakon o pošti, jer to su zaista sasvim dvije različite usluge, što smo već i jutros imali prilike čuti. Evo prije, nego što sam došla na ovu popodnevnu raspravu sam sa Interneta skinula jednu informacija da u Hrvatskoj u 2004. godini je blagi porast pismonosnih usluga, a to je 1,7% više nego u 2003. godini. Prema tome, znači što se pošte tiče iako ima povećan porast prometa oni i dalje proizvode sve veće i veće gubitke. Znači da bi stvarno trebalo i krajnje je vrijeme da se nešto učini sa tom poštom.
Prije nego što prijeđemo na ispravke netočnih navoda, samo da pojasnim stvar u vezi sa radnim tijelima. Radno tijelo može na sjednici pozvati znanstvene, stručne i javne djelatnike i druge osobe radi pribavljanja njihovih mišljenja o pitanjima kojima se raspravlja na sjednici članak 54. stavak 1. Poslovnika, i molim predstavnike predlagatelja i jednog i drugog zakona kao i zastupnike da ne osporavaju pravo radnom tijelu, ako je bilo koga pozvao i o tome raspravljao, niti da u tom pogledu oko ovog pitanja se spore. Mislim to nije stvar o kojoj treba posebice raspravljati, da li je to subjektivna volja ovog ili onog, to je stvar osobnička mogućnost, o tome odlučuju predsjednik radnog tijela i naravno članovi radnog tijela. Ispravak netočnog navoda poštovana kolegica Brnardić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegica Pešić je u svom izlaganju kazala da za 5% ruralnog stanovništva kojem se nosi pošta na pojedinim otocima svaki treći dan, pošta i tako dobiva subvencije da bi mnoge, a gotovo i sve kurirske službe preuzele subvencije i nosile poštu svaki treći dan. Ja tvrdim da je to netočan podatak, jer osim što na pojedinim otocima se pošta možda nosi svaki treći dan, ima puno otoka gdje se nosi svaki dan. A isto tako ima puno otoka i puno malih mjesta po udaljenim brdima, brežuljcima i udaljenim mjestima gdje postoje poštanski uredi, koji svakako pošti iziskuju uvijek i samo gubitak. I za takve urede se sigurno ne bi jagmile kurirske službe. I na takve dostavu takvih pošiljki se sigurno ne bi javile kurirske službe. Hvala.
Hvala lijepa poštovana kolegice. Nastavljamo s raspravom. Na redu je poštovani kolega Markovinović. Izvolite kolega.
Gospodine dopredsjedniče, gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Naime, ne mogu se oteti nekako utisku da na samom tom, da tako kažem tržištu pošiljki vlada popriličan kaos i nered, a to smo danas imali priliku i čuti od mnogih. Pa je zato neophodan zakon o izmjenama i dopunama Zakona o pošti, a on mora biti kompatibilan normalno sa Zakonom o kurirskim uslugama. Konačno treba i Vijeće za poštanske usluge stvoriti, Vijeću za poštanske usluge stvoriti zakonske pretpostavke za djelovanje. A važnije teme u predloženim izmjenama i dopunama Zakona o pošti obuhvaćaju preciznije uređenje odredbi o pribavljanju dozvola za obavljanje univerzalnih poštanskih usluga, povećanju ovlasti poštanskim inspektorima, te dopunama kaznenih odredbi, što ja mislim izuzetno bitno. Posebno treba odrediti područje kurirskih usluga. Hrvatske pošte sa oko 11 tisuća zaposlenih pokrivaju za razliku od nove konkurencije da tako nazovem kurirske tvrtke cijelo područje Hrvatske. U mnogim slabo naseljenim područjima pošta je sigurno nerentabilna, ali neophodna za ostanak ili bolje rečeno opstanak stanovništva, a poštari koji često u neljudskim uvjetima prijeđu 10-tke kilometra dnevno obično su i jedina veza mahom staračkog stanovništva sa svijetom. Normalno je da se dostavljačka konkurencija brže razvija i radi gotovo isključivo u urbanim gusto naseljenim područjima bez skupe poštanske infrastrukture, pa se u Hrvatskim poštama mogu očekivati brojni problemi ako se on regulira. Potrebno je definirati kako zaštititi poštu i kako osigurati pozitivno poslovanje. A uzor imamo u većini država Europske unije. U dostavi standardnih pisama zbog svega navedenog Hrvatskim poštama mora ostati možemo ga tako nazvati monopol dostave pisama do 100 grama, ali u hitnosti dostave treba definirati mislim da je čak i definirano višestruka veća cijena, ali se ne poštuje. To će osigurati da Hrvatske pošte mogu održavati poštanske urede i poslovnice, gdje se taj teret ne raspodjeljuje na konkurenciju. Nekako kao pomoć pošti trebalo bi ponovno razmišljati o otvaranju šaltera Hrvatske poštanske banke u većini poštanskih ureda, jer bi to itekako koristilo i Hrvatskoj pošti, Hrvatskoj poštanskoj banci. Najveću korist imalo bi stanovništvo i urbanih, a pogotovo ruralnih područja, a vjerujem da bi to povećalo konkurentnost gotovo jedine preostale Hrvatske banke. Bilo bi vrlo interesantno pogledati koliko zaposlenika imaju kurirske tvrtke? Koliko je tu rada na crno? Ugovora na mjesec, dva? Nesigurno posla i nepoštovanja prava zaposlenika? Ovo ne govorim napamet, jer sam razgovarao sa brojnim dostavljačima kurirskih tvrtki. Analiza statusa navedenih 3 tisuće zaposlenika koje spominje sindikat kurirskih dostavnih službi Hrvatske sigurno bi trebao biti bitan argument Vijeća za poštanske usluge. A i nama kod donošenja Zakona i njegove primjene. I ono što sam htio jedan primjer reći kad toliko hvalimo kurirske tvrtke, dobio sam u poštanski sandučić jedan papirić, gdje mi piše da me nije bilo doma, pa da trebam doći u Zagreb u nekakvu ulicu niti znam gdje je ulica, niti znam gdje im je sjedište. Da mi je donijela to pošta, dakle riječ je o pismima, onda bi ne znam imao par sto metara ili kilometar negdje do susjedne pošte. Dakle, toliko o toj kvaliteti o kojoj danas mnogi pričaju. Hvala.
Hvala vama poštovani kolega. Na redu je poštovani kolega Prgomet. Izvolite kolega Prgomet.
Poštovani gospodine dopredsjedniče Sabora, gospodine državni tajniče. Pa moram priznati kad imate ovakav jedan zakon koji na određen način rezervira usluge u ovom slučaju jednom nacionalnom javnom operateru, doista se može postaviti jedan problem ambivalentnosti, jer ako podržite, ne podržite, odnosno pardon podržite zakon, onda vas se doista može optužiti ili se to može shvatiti na određen način kao ograničavanje tržišnog natjecanja, ograničavanje slobode konkurencije, ravnopravnosti kao osnove suvremenog gospodarstva. S druge strane ne prihvaćanjem takvog zakona opet dolazite u pitanje da li time dovodite u pitanje egzistenciju tisuće državnih službenika Hrvatskih pošta, ali da li time dovodite u pitanje ravnopravnosti i prava svakog građanina Republike Hrvatske da po istoj cijeni i u istom vremenu dobije svoju poštu, dakle jedno od prava koja mu pripadaju? Moram priznati da je meni doista vrlo teško prihvatiti opravdanje ili namjeru da će vam neka kurirska služba za 5 kuna odnijeti poštu i u Strošince ili na bilo koji otok, da će napustiti visoko profitabilne sredine poput Zagreba ili velikih gradova i time doista dovesti u jedan neravnopravan položaj sve građane Republike Hrvatske. S druge strane, ako sam dobro razumio ovaj Zakon, u biti ne mijenja u odnosu na prethodni zakon kada je riječ o mogućnosti korištenja, odnosno sporovođenja usluga ništa posebno jer ako sam dobro shvatio ovim zakonom se ne ukida nešto što već prethodnim zakonom nije regulirano nego se čini mi se postavlja tu pitanje da li je to netko ako je vjerovati informacijama koje su se mogle čuti kršio zakon odnosno koristio mogućnost pružanja usluge građanima na koje nije imao pravo, pa umjesto da govorimo danas o poštivanju zakona više govorimo o konkurenciji lojalnoj ili nelojalnoj konkurenciji. Na koncu, radi se o zakonskom aktu koji nije stran niti zemljama Europske unije, dakle nije naša umotvorina i doista ne vidim ništa loše da država i kroz određene zakonske akte štiti svoje nacionalne interese pa u konačnici štiti i svog nacionalnog operatera. Naravno, to ne osporava potrebu da se neke stvari o kojima je već bilo ovdje govora urede unutar samih Hrvatskih pošta kroz restrukturiranje, sprovođenje transparentnijeg rada itd. ali mislim da ovaj zakon u konačnici dakle kao što ga je i prihvatio naš klub treba biti prihvaćen i operacionaliziran. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa, poštovani kolega. Na redu je poštovana kolegica Šolić. Izvolite!
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Gospodo zastupnici, donošenje Zakona o pošti 2003. godine jedna je od obaveza koju je Republika Hrvatska preuzela u cilju usklađivanja vlastitog zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije. To smo već danas u raspravi čuli i od samog državnog tajnika. Sve zemlje članice Europske unije kao i zemlje koje članicama namjeravaju postati obvezne su uskladiti svoje zakonodavstvo sa zakonodavstvima i odrednicama Europske unije. Zakon o pošti propisano je da se obavljanjem poštanskih usluga osim Hrvatske pošte mogu baviti i druge pravne osobe koje za to dobivaju dozvolu od Vijeća za poštanske usluge. Hrvatska pošta ima pravo i obvezu obavljati sve univerzalne usluge na cijelom teritoriju Republike Hrvatske dok se ostali davatelji usluga mogu opredijeliti za cijeli teritorij ili samo određene dijelove teritorija koji su im financijski isplativiji. Da bi se usluge pod istim uvjetima i po istoj cijeni koštanja za korisnike mogle obavljati na cijelom teritoriju Republike Hrvatske potrebno je dovesti u sklad profit ostvaren u područjima gdje su troškovi manji sa gubicima ostvarenim u područjima gdje su troškovi obavljanja usluga znatno veći. Pismovne pošiljke do 100 grama, izravna pošta do 100 grama, poštanske i brzojavne uputnice i pisma po upravnom postupku može obavljati samo Hrvatska pošta. To su te rezervirane usluge. Cijene za rezervirane poštanske usluge ne donosi Hrvatska pošta nego ih donosi Vijeće za poštanske usluge. Neke europske zemlje imaju rezervirane pošiljke i do 2 tisuće grama kao na primjer Poljska, Švicarska i mnoge druge. Ovim izmjenama i dopunama Zakona o pošti uređeno je i pitanje kurirskih usluga. Prilikom definiranja pojma kurirske usluge postignuto je jasno odvajanje kurirskih usluga od ostalih poštanskih usluga s ciljem da se spriječi mogućnost preimenovanja univerzalnih usluga u kurirske. Međutim, u praksi se događa kod pojedinih davanja poštanskih usluga i preimenovanje univerzalne usluge u kurirske. Zašto se to zapravo događa? Pa upravo zbog toga što pojedini davatelji poštanskih usluga izbjegavaju pribavljanje dozvole za obavljanje univerzalnih poštanskih usluga jer je u Zakonu o pošti propisana i naknada za obavljanje univerzalnih usluga. Krajnje je nekorektno preimenovanje univerzalne usluge u kurirsku jer se time narušava jednakost korisnika, odnosno stanovnici ruralnih područja stavljaju se u nepovoljniji položaj u odnosu na stanovnike urbanih područja. Predloženim izmjenama i dopunama zakona preciznije će se urediti odredbe o pribavljanju dozvole za obavljanje univerzalnih poštanskih usluga. Također se predviđa i dopuna kaznenih odredaba, povećava se ovlast poštanskih inspektora. I na kraju, što je bitno, što se dobiva ovim izmjenama i dopunama zakona? Uvodi se red na tržištu poštanskih usluga što je zasigurno bitno za 11 tisuća zaposlenih u Hrvatskoj pošti. Naravno da ovo uvođenje reda ne odgovara nekim tvrtkama koje obavljaju kurirske poslove jer od samog početka nisu poštovale zakon. Hvala lijepa.
Hvala vama, poštovana kolegice. Na redu je poštovani kolega Damir Kajin. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjenih državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici! Eto, Hrvatski sabor malo prije je raspravljao o programu zaštite potrošača i za pretpostaviti je da ćemo ga tokom sutrašnjeg dana i usvojiti. Hrvatska se i pred europskim institucijama svi to priznajemo opredijelila protiv monopola, a što mi sada ovdje činimo. Mi ovim zakonskim prijedlozima s jedne strane o pošti s druge strane o kuririma de facto se opredjeljujemo između Hrvatskih pošta s jedne strane i City expressa odnosno kurira s druge strane. To je zapravo ovako oguljena bit današnje rasprave. To je loše ali kada je već tome tako onda neke stvari treba doista oguliti do apsurda. Prvo, kako će u ovome ratu proći naši potrošači? Ako opstane monopol onda zasigurno loše. Program zaštite potrošača na strani 2. kaže da zajedničko obilježje svih modernih demokratskih država je zaštita interesa gospodarski slabije strane u poslovnim transakcijama na tržištu. O tome smo jutros raspravljali. Na strani 5. tog istog programa kojega potpisuje Vlada Republike Hrvatske doslovce stoji da uloga države cijenit će se kroz stvaranje tržnog gospodarstva, omogućavanje gospodarskog rasta i razvoja zemlje ali uvelike će ovisiti o povjerenju potrošača, cijeni robe, usluga u Republici Hrvatskoj, formiraju se slobodno prema uvjetima tržišta, da ne navodim sve dalje. Ja u ovom trenutku ne želim se stavljati u ulogu arbitra niti zaštitnika bilo koga ali si postavljam pitanje zar ovih 5% prihoda u ukupnoj masi koliko ostvaruju Hrvatske pošte a ostvaruju kurirske službe može ugroziti Hrvatske pošte kao veliku i često od same države dotiranu tvrtku. Čuli smo malo prije je gospođa Dorotea Pešić-Bukovac rekla da je u pet godina Hrvatska pošta dotirana sa ako se ne varam 80 milijuna kuna. To je četiri godine prihod City recimo expressa. Znači, gdje je problem? Da li je problem u onih 1,9% prihoda od poštanskih prihoda inače koje ostvaruje City express u masi od recimo Hrvatske pošte ili u neracionalnosti, tromosti, inertnosti Hrvatskih pošta? Po meni je zapravo to bit. Hoćemo li sada znači eliminirati konkurenciju Hrvatskim poštama, štititi monopol Hrvatskih pošta ili ćemo Hrvatske pošte natjerati da se prema potrošačima na jedan daleko profesionalniji način postave. Dakako da sve to ne ovisi o radnicima. Ne ovisi to o poštarima. To ovisi prije svega o nesposobnim upravama Hrvatskih pošta i ja bih rekao s druge strane i suludim političarima koji su dopustili da onaj najdohodovniji dio Hrvatskih pošta a to su Hrvatske telekomunikacije privatiziramo zašto što je naprosto bila katastrofa po ovu državu. To je po meni bit. Umjesto da smo pod navodnicima privatizirali poštu a sačuvali telekomunikacije, mi smo privatizirali najdohodovnije hrvatsko poduzeće. Prije smo barem oporezivali dobit, odnosno iznošenje dobiti iz zemlje. Sada mi više ni to ne činimo. Ali nitko da si u pošti postavi pitanje što ako 600 ljudi, kurira koju smo imali priliku gledati ovdje na Trgu sv. Marka sutradan ostane bez posla. Neki od tih kurira su majke troje djece. Ostali su zapravo dečki, cure od 18, 19, 20 godina koji tako skoro neće dobiti posao ako ih dovedemo u tu situaciju. Kamo će, [[Upadica: Rasplakao si me!.]] Nisam te rasplakao ali ja te doista pitam kamo će oni u pošti bez posla neće ostati nitko, ma nitko ni ne smije ostati bez posla u Hrvatskoj pošti. Međutim, kod kurira neće biti tako. I to je zapravo bit. I za svakog zaposlenog u pošti stati će svaki zastupnik ovoga Doma, svaki ministar u Vladi Republike Hrvatske, svako radno mjesto štiti se sa otpremninama od 100, 200, 250 tisuća kuna. A tko će stati iza kurira? Nitko. Oni idu direktno na Zavod za zapošljavanje. Svi u upravi pošte dobivaju veću plaću od ministra. Možda i dvostruko veću plaću od vas gospodine državni tajniče. Svi su zaštićeni menadžerskim ugovorima, upitajte se koliko iznose ti menadžerski ugovori za upravu. Konačno, ono što je možda bitno. Da li je sada ustavno nekome dopustiti da radi, dati mu rješenje u otvaranju tog obrta ili ne znam čega, društva trgovačkog 99. i 2000. godine a onda izmijenjenom regulativom taj posao nekome zabraniti. To jednostavno na tržištu ne može biti tako. To je isto kao kada bi se nekome nacionalizirala imovina, i to je zapravo po mom sudu nešto što je neprihvatljivo. U ovom popisu koji smo dobili od pošte navode se zemlje gdje je rezervirano područje po masi do sto grama itd.. Međutim, interesantan je jedan preslik jedne presude, saveznog kartelskog ureda iz Njemačke koji govori da savezni kartelski ured je na temelju reklamacija zabranio njemačkoj pošti da sprječava ili diskriminira konkurentske srednje staleške pružatelje poštanskih usluga. I dalje navodi, kod usluga za pripremu pošte radi se prije svega u prikupljanju i sortiranju pismenih pošiljka kao i njihovu uručavanju u poštanske centra Njemačke, a tu se smatra ove do 100 grama. Znači pošte s druge strane imaju određeni monopol u Europi, osim na Cipru, Japanu, Velikoj Britaniji, Americi i Švedskoj. Međutim, što mi ovim Zakonom radimo? Mi ovim Zakonom de facto vršimo nacionalizaciju, gašenje nekih tvrtki kojima je do jučer de facto prema hrvatskim propisima bilo dopušteno normalno poslovanje. Ma ja znam, znam da vlasnik city expresa vozi onaj veliki džip Porshe. Međutim, možda je ta tvrtka opterećena sa 10 ili ne znam 15 milijuna kredita. Pa to nije igra. Iza njega je tržište, iza pošte je država. Ja apsolutno jesam za brigu 100% o Hrvatskoj pošti, međutim, ta briga ne smije prerasti u nebrigu do njene konkurencije. Radnik je uvijek radnik i u city expresu i u pošti. 600 radnika na ulici city expresa jednako je kao i 600 radnika na ulici Hrvatske pošte ili bilo koje hrvatske tvrtke. 600 radnika s druge strane plus puta prosječna plaća, puta doprinosi, puta neki dobit tvrtke puta 12 mjeseci to je 20 milijuna kuna. Znači mi se gospodo ovim Zakonom igramo od 20 milijuna kuna kojega uprihoduje država. I imamo li mi na to pravo jer vidimo da sa tih 20 milijuna kuna u 4 godine jedna takva država de facto dotira Hrvatskim poštama da mogu normalno poslovati. E to je sada bit. Ja jednostavno ne zagovaram ovdje nikoga ali si otvoreno postavljam pitanje da li nekoga tko je bolji treba ukinuti samo stoga što je bolji, što je brži, što je jeftiniji, što je profesionalnije. Ako je odgovor da, onda mislim da mi griješimo. Pošta, rekli smo, poštuje sa gubitkom. O.K., e sada, zar ćemo njen gubitak rješavati gašenjem konkurencije? Ako ustavni suci slušaju ovu raspravu mislim da će o tom detalju morati voditi računa. Čuli smo, na otocima njihov je gubitak 30 milijuna kuna, na područjima od posebne državne skrbi 40 milijuna kuna preostalih 30 milijuna kuna je zbog neracionalnosti. Ali pazite, ne možemo to rješavati na način da ukinemo tvrtku koju je do jučer bilo dopušteno da normalno može poslovati na hrvatskom tržištu. Za početak ako je tome već tako startajmo sa manjim plaćama ne radnicima, ne poštarima, upravi, sa manjim otpremninama, ne poštarima, ne radnicima, nego upravama jer je apsurdno da u ovoj zemlji, recimo član uprave INE može ponijeti kući otpremninu od 1 milijun i 500 tisuća kuna a svi pričamo o ministarskoj plaći od 16 ili 17 tisuća kuna. Ovaj je zakon po meni, po klubu IDS-u je antitržišni, Zakon koji potiče protekciju, on je protivan preporukama Europske unije, da ne kažem nemoralan i mi na kraju odlučujemo o sudbini od 600 ili 650 radnika. I na kraju završiti ću parafrazirajući gospodina Koreniku. Ako je istina da ova država kani privatizirati Hrvatske pošte a pri tome omogućiti budućem kupcu kompletno tržište eliminirajući konkurenciju onda mi to recite i ja ću zato ajde, o tome razmisliti, ne znam da li ću zato dignuti ruku, ali ne može se gospodo na takav način kako mi radimo samo tako jednostavno nekoga dovesti u situaciju da sutradan ne može više egzistirati. To jednostavno nije pošteno.
Hvala lijepa poštovani kolega, ali ja moram reći isto tako da se ne smije generalizirati u svojim raspravama i čitavu jednu ajde, profesiju ili zanimanje kao što su političari, kako vi kažete kojima i vi i mi pripadamo suludima zato što su sudjelovali u privatizaciji Hrvatskih telekomunikacija. Mislim da ste i vi u jednoj fazi privatizacije Telekomunikacija dignuli ruku za njih u privatizaciju. Pa vas molim da, ne generalizirajte. Ispravci netočnog navoda, ispravci netočnog navoda kolegice Brnadić, meni ne možete ispraviti, to što ste rekli, izvolite kolegice.
Molim vas, vrijeme ćete mi dozvoliti. Ako mi vrijeme dozvoli, ispravila bih više netočnih navoda gospodina Kajina. Kazao je da će, ne znam 400 ljudi ostati bez posla, da su kurirske službe jeftinije, da je poslovodstvo Hrvatskih posla nesposobno, da se ne zna organizirati pošta. Evo, početi ću od zadnjega, ja kao građanka prvi put čujem da pošta ne funkcionira, pa ja nemam nikakvih primjedbi kao građanka na rad Hrvatske pošte. Da će ostati 400 ljudi bez posla, pa ovdje smo čuli sve ovo vrijeme da su kurirske službe radile protivno Zakonu, mogli su zaposliti još 800 ljudi pa bi još 800 ljudi ostalo bez posla samo zato što su radili protuzakonito pa su imali više posla. A sada kada se želi uvesti red u Hrvatskim poštama i u rad kurirskih službi sad će ih najednom manje ljudi raditi, ali mora postojati reda, a svi se borimo da postoji red u svim segmentima ovoga društva. Kaže se da su jeftiniji pa pitam vas da li će za 5 kuna odnjeti pismo u Premudu ili pismo u Medviđu ili pismo u moju Prominu? Ma neće, budite sigurni. Hvala.
Ispravak netočnog navoda, poštovana kolegica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. ... /Govornica je naknadno uključena./ ... netočnih navoda kolege Kajina, ma mislim Damire gledajte, stvarno nisam mogla odoljeti da ne ispravim. Vi ste baratali kroz svoja izlaganja sa 2000 radnih mjesta pa da će ostati radnici u tim kurirskim tvrtkama pa ste baratali sa 400 radnih mjesta da će ostati. Gledajte, vi zapravo govorite o nečemu što zapravo ni sami točno niste ustanovili. Niste točne podatke dobili. I sve to vas na jedan način pobija i nije točno. Nije točno što ste rekli da Hrvatska pošta oduzima radna mjesta nekome. Znači kurirskim tvrtkama. To nije točno. Hrvatska pošta ne oduzima nikome radna mjesta. Ovdje se radi i ovaj, izmjene u ovom Zakonu govore o uvođenju reda na poštanskim uslugama. To je bit. A to nekomu očito ne odgovara. Hvala.
Hvala lijepa kolegice. Nastavljamo s raspravom. Na redu je poštovani kolega Lončar. Izvolite kolega Lončar.
Gospodine [[Upadica: Krivi navod.]]
Ma nije bio ispravak netočnog navoda a ne replike ... [[Govornik se ne razumije.]] Izvolite kolega Lončar.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Moj životni kredo je da poštujem i mišljenja sa kojima se ne slažem i to je legitimno kako u životu tako i u politici. Mi smo danas ovdje čuli različita mišljenja o Hrvatskim poštama. Svatko ima pravo govoriti ono što misli, ali ja mislim da mi ipak nismo danas govorili o biti stvari. Ja ću pokušati sada ovdje i zapisao sam neka pitanja koja su se ovdje postavljala. Rečeno je da je ovaj Zakon protueuropski. Zatim je rečeno da on pogoduje Hrvatskim poštama. Zatim je govoreno da on uništava privatno poduzetništvo. Imali smo i mišljenja koja su govorila da ovim Zakonom Hrvatska pošta postaje monopolist na hrvatskom poštanskom tržištu i tako dalje i tako dalje. Mnogi su govorili da su za tržište, mnogi su govorili da su za tržište i ja sam također za tržište međutim ja se bojim da su mnogi koji su danas govorili o ovom Zakonu da ga nisu pročitali nego čast iznimkama da su govorili ono što im je netko napisao i to je legalno i legitimno. Međutim ovaj Zakon o pošti precizira rad kurirski službi. To je bit ovoga Zakona. Odnosno on regulira način i uvjete njihovog djelovanja. Ja nisam čuo, ako je to netko rekao ja mu se ispričavam, ali ja nisam čuo da je netko o tome govorio i u tom smjeru. Vidite, mi trenutačno danas imamo situaciju u Hrvatskoj da pojedini davatelji usluga protuzakonito preimenuju univerzalne pa i rezervirane poštanske pošiljke u kurirske i obavljaju dio poslova za koje nisu dobili dozvolu Vijeća za poštanske usluge. To su činjenice. I čak oni koji su ovdje neke naše kolege što je opet legitimno i legalno brifirali, nitko o tome nije rekao, ali treba pročitati ovaj Zakon i treba znati malo stanje u Hrvatskim poštama i vidjet ćemo da je to istina. Ali no dobro, Bože moj, svatko može govoriti ono što misli da je najbolje ili da je to njegovo uvjerenje. Rječju mi danas imamo to da se mnogi korisnici koji daju poštanske usluge ne pridržavaju onih odredbi koje su propisane Zakonom o pošti. Pojedini davatelji usluga tumače zakon onako kako im po potrebi odgovara, a napose u posljednjih godinu i nešto dana. A to se može spriječiti samo preciznim definiranjem kurirske usluge te načina i uvjeta njihovoga rada. A to upravo čini ovaj Zakon. Na taj bi se način zaštitile univerzalne usluge kao usluge koje su pod istim uvjetima dostupne svima u Hrvatskoj. Je li to danas tako u Hrvatskoj? Nažalost nije. Što mi danas imamo? Imamo nelegalno i protuzakonito obavljanje univerzalnih usluga i to gdje? U visoko profitabilnim područjima pojedinih davatelja usluga, a to Hrvatske pošte dovodi u neravnopravan položaj sa tim davateljima usluga i dovodi ih u podređeni položaj. Molim lijepo, evo uzmimo samo grad Zagreb. U gradu Zagrebu imamo na primjer «City express» koji daje usluge za, Općinskom sudu u Zagrebu, Privrednoj banci, Zagrebačkoj banci, Plinari, Čistoći, HEP-u, Vodovodu i tako dalje i tako dalje. A pogledajmo sada koliko su oni napravili usluga primjerice na Žumberku, na Banovini, Lici, Kordunu, Gorskomu Kotaru, otocima, Dalmatinskoj Zagori ili u onim mjestima gdje je čisti gubitak? Je li o tome netko govorio? Nije. Opet ponavljam. Pravo je kolegice i kolege da kažete ono što mislite. Ali ja mislim da bi trebalo ovaj Zakon temeljito pročitati. Ja sam ga pročitao i duboko sam uvjeren da će ovaj Zakon regulirati upravo ono o čemu sam malo prije govorio. I da zaključim: ovaj Zakon regulira tržište poštanskih usluga i onemogućava protuzakoniti rad današnjih određenih davatelja poštanskih usluga. I to je sve. Hvala lijepa.
Ispravak netočnog navoda poštovana kolegica Dorotea Pešić-Bukovac.
Evo pošto sam ja legalist, a ovdje je gospodin Lončar izjavio da kuriri rade protuzakonito, ja sam se potrudila i nisam našla niti jednu presudu od 1997. godine kada kurirske firme postoje u Hrvatskoj da se je donjela neka presuda da oni rade protuzakonito i ja smatram da u jednoj pravnoj državi nešto što je protuzakonito ne može 7 do 8, evo sad već osmu godinu egzistirati. Što se druge, drugog navoda tiče mislim da gospodin Lončar nije pročitao zakon jer bi znao razlikovati onda poštansku uslugu od kurirske usluge. ... [[Upadica se ne razumije.]]
Smireno kolega Lončar, smireno reagirati. Ispravak netočnog navoda, kolega Ferenčak.
Ja ispravljam netočni navod kolege Lončara gdje je on rekao da smo mi rekli da je ovaj Zakon protueuropski. Nije on protueuropski kolega Lončar nego nije usklađen sa europskom niti sa hrvatskom regulativom. I vi kolega Lončar stvarno niste pročitali ni jedan ni drugi zakon jer brkate cijelo vrijeme poštansku i kurirsku uslugu i stalno pričate kako bi kuriri trebali nositi poštu na otoke. To, kolega, kolega Lončar je član Nadzornog odbora Pošte. Ja ga razumijem da on brani Poštu međutim on je i saborski zastupnik i mora se zalagati za pravednu tržišnu utakmicu, kolega Lončar. Prema tome Pošta, univerzalna poštanska usluga je rezervirana samo za poštu, ali ovdje predlagač podvaljuje jer miješa poštansku i kurirsku uslugu. Kurirska usluga je kad vam čovjek dođe k vama doma i uzme papir i nosi dalje. I sad ako je taj papir težak 101 gram to više nije kurirska usluga. Tu je problem. I u, i u ovom pojmovniku je problem gdje gospodin Brljak neće reći gdje su oni prijem poštanskih papira [[Upadica: Vrijeme!]] proglasili da je to [[Upadica: Vrijeme! Prelazimo na replike.]] zaprimanje na adresi pošiljatelja. To je kurirska usluga ... [[Govornik se ne razumije.]]
Replika, poštovani kolega Korenika ima. Izvolite kolega Korenika.
Hvala lijepa gospodine. ... [[Upadica se ne razumije.]]
Ne, ne, ne. Bio je ispravak netočnog navoda. Pročitao sam. ... [[Upadica se ne razumije.]] Replika kolega Korenika, izvolite.
Hvala lijepa gospodine. Pa ja sam dao repliku da kolega Lončar ima mogućnost odgovoriti. Ja sam prije svega pročitao i jedan i drugi zakon. Ja samo mogu postaviti pitanje Vladi i vama koji je razlog da do današnjega dana Vlada još uvijek nije uputila u saborsku proceduru zakon kojim definira kurirske usluge. Tada ne bi bilo nesporazuma. Na kraju krajeva ovaj Visoki dom je donio zaključak koji obvezuje Vladu. Ja shvaćam da je bilo vrijeme izbora, konstituiranja vlade, međutim prošlo je dovoljno vremena, od tada ništa. A činjenica govoriti da kurirske tvrtke rade nelegalno ne stoji, imamo izvješća Državnoga inspektorata koji nije prijavu protiv jedne tvrtke podnio da nešto radi krivo ili protuzakonito. Ja se slažem s vama da biste i vi željeli kao i ja da možda kurirske tvrtke rade i na prostorima gdje nema profita. Međutim to je stvar tržišta i zakonitosti. Radi se ono što je profitabilno. Ali isto tako kurirska tvrtka će vam svaku pošiljku isporučiti i na otok, samo to košta. Pitanje tko je to od nas spreman platiti, o tome se radi. Međutim, nemojmo pod krinkom zaštite bilo čega biti protiv tržišta. Tržište će definirati onaj tko je sposoban, taj će opstati. Na kraju krajeva, pod pritiskom tržišta su i Hrvatske pošte osnovale HP express upravo zbog toga jer su ustanovili da je to profitabilna djelatnost. Ali mi stalno pokušavamo poštansku uslugu sa kurirskom uslugom definirati miješamo jer nije isto. Jedno je prikupljanje putem sandučića i poštanskih ureda, ovdje vam dolaze na kućnu adresu ili adresu onoga tko pošilja i cijelo vrijeme se pošiljka prati. To je ipak značajna razlika koja se ogleda na kraju krajeva i u cijeni. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovani kolega Lončar. Izvolite.
Pa evo odgovoriti ću kolegi Koreniki. Pročitao sam i jedan i drugi zakon. Budući da mi imademo raspravu gdje su oba zakona objedinjena ja sam o tome govorio pa vidjeti ćete ako pozorno budete čitali fonogram da sam ja vrlo precizno razlikovao jedno i drugo. Međutim vi se zalažete za tržište i ja se kolega Korenika zalažem za tržište, ali da i ti davatelji usluga jednako budu prisutni na području Hrvatske kao i Hrvatska pošta. Ali molim lijepo je li mi to imamo do danas. … [[Upadica se ne razumije.]] Ja nisam uopće kolega vas prekidao i nisam vam mogao jer nisam čak ni vidio što ste mi digli, da li ispravak netočnoga navoda ili repliku. Ali vi niste mene ni u ničemu ispravljali nego ste vi komentirali moje mišljenje. No dobro da idem kolegi Koreniki. Ma pazite, pogledajte vi što vam sada radi City Express. Možete li, ponovno postavljam ovdje pitanje pred ovim Saborom jer jedino isključivo taj City Express jer i mene su dolazili ovdje u Sabor pokušati brifirati da za njih govorim. Meni savjest ne može dopustiti da ja za bilo koga navijam nego navijam za tržište i oni neka jednako budu prisutni na području cijele Republike Hrvatske, kako u Zagrebu tako i na Žumberku. A ja vas lijepo molim provjerite to je potpisao vaš čovjek iz vaše stranke, gospodin Bandić kako je Grad Zagreb sklopio ugovor na 60 milijuna kuna sa City Exspressom pod vrlo, vrlo čudnim okolnostima i vrlo čudnim javnim natječajem. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Replika, poštovani kolega Kajin.
Dobro, sad pustimo City Express da li su oni sklopili neki ugovor na 60 milijuna kuna, vrlo teško ako im je godišnje poslovanje 27 milijuna kuna. Ali pustimo sad to. Ja se divim, ja se divim svakome tko radi u hrvatskim poštama, ali sam isto, poglavito našim poštarima, ali sam protiv gašenja konkurencije. To je ono o čemu svo vrijeme govorim. Kamo će naši kuriri iz ovih kurirskih službi po usvajanju ovoga zakona … [[Upadica se ne razumije.]] Neće u partizane. Ako je Hrvatska pošta poslovala sa dobiti 2003. a gubitkom 2004. onda gospodo jednostavno nešto nije u redu. O tome ja govorim. Što se gospodo dešava u Hrvatskim poštama da one danas ili kroz ovaj period posluju sa 80 milijuna kuna gubitaka uz 100 milijuna kuna gubitaka a da su u proteklih 5 godina dobili 80 milijuna kuna dotacije iz državnog proračuna. Ako je problem otoka, a ja se slažem da na otokune može naš građanin plaćati ni jednu uslugu skuplje no što je plaća u Zagrebu, onda neka to parcipira država, jer ne možemo građane otoka dovoditi u lošiju poziciju. Ali pri tom ne smijemo gospodo gasiti bilo koju konkurenciju i to je bit. … [[Upadica se ne razumije.]]
Hvala lijepo. Odgovor na repliku poštovani kolega Lončar. Izvolite kolega.
Ma kolega Kajin, ni jednom jedinom riječju tokom cijeloga današnjega dana koliko sam se god puta javljao za riječ nisam u pitanje doveo konkurenciju niti jednakost na hrvatskom poštanskom tržištu, nego sam se upravo zalagao za obrnuto. A sada kad vi hoćete, ja vam to ne mogu reći, ali to možete provjeriti, jer su to poslovne tajne. Hrvatska pošta je sa minimalnom dobiti završila 2003. ali je sa maksimalnim gubitkom završila 2004. godinu, pa pogledajte zbog čega je to. Tamo su vam vrlo precizni pokazatelji. To je jedno. Drugo, uzmimo samo grad Zagreb dalje nećemo ići, koliko je u gradu Zagrebu City Exspress dobio poslova na javnom natječaju. I treća stvar da vam kažem, ovo što su dobili od Grada Zagreba 60 milijuna kuna, njihova dobit je bila 27 milijuna kuna a ne ukupni promet kako ste vi govorili. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega Lončar. Nastavljamo s raspravom pojedinačnom. Kolega Bošnjaković ima riječ. Izvolite poštovani kolega.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Očito je ovo vrlo bitan zakon ne samo po činjenici da je ovakva dinamična rasprava uz ovaj zakon ovdje u Saboru, nego i po tome što su nas zapravo dočekali pred ulazom u Sabor i zaposleni Hrvatskih pošta a i zaposleni ovih privatnih zapravo tvrtki, i jedni i drugi su nam dijelili letke, i jedni i drugi traže zakonitost, red, i jedni i drugi traže posao, i jedni i drugi se boje ostanka bez posla. Kada sve to pogledamo i kad pogledamo ovaj zakon koji se nudi ja mislim da nema opasnosti i da nakon što vjerujem da će ovaj Sabor donesti ovaj zakon, da nitko neće ostati bez posla. Naime, pravni okvir koji imamo i u okviru kojega djeluje i Hrvatska pošta i u okviru kojega djeluju i ove privatne tvrtke ostaje zapravo ovim zakonom jednak kao i do sad. Njime se u principu postojeći monopol niti se povećava, niti se njegove institucije šire, niti se osniva nekakav drugi oblik monopola. I s te strane mislim ako se već gotovo godinu i pol dana posluje u takvim pravnim okvirima i ako u godinu i pol dana na tržištu ima posla i za jedne i za druge onda ne vidim razloga da tog posla ne bi bilo i ubuduće i za jedne i za druge. Sasvim sigurno je da je budućnost u još većoj liberalizaciji tržišta u demonopolizaciji, međutim u to treba ići postupno, u to treba ići sasvim sigurno promišljeno i u tom procesu treba zaštiti zapravo javni interes da građani u svim našim područjima i u svim dijelovima Republike Hrvatske dobiju onu uslugu od Hrvatskih pošta i ostalih kakvu zaslužuju. Vidimo da ovaj monopol nije koji je ostavljen Hrvatskim poštama u ovom, ja bih rekao prelaznom razdoblju nije ništa veći, nije niša drastičniji od drugih država koje su u Europskoj uniji i stoga ne trebamo, ja mislim niti mi srljati u nešto što još uvijek nismo pripremljeni za to, a i sasvim sigurno Hrvatska pošta je jedno društvo u vlasništvu Republike Hrvatske i mislim da se i mi kao Hrvatski sabor pa i Vlada moramo prema imovini u vlasništvu Republike Hrvatske ponašati odgovorno i maksimalno zaštititi tu imovinu. Opet ne bih htio da se to tumači kao način da moramo štititi monopolistički položaj, jer ako se sjetimo kakva je situacija bila prije, vidimo zapravo da su stvoreni pravni okviri i uvjeti za djelovanje privatnih tvrtki i sasvim sigurno u budućem razdoblju će se taj okvir još i više povećavati. Što se tiče da li zakon o kurirskim uslugama posebno ili to u okviru pošta? Pa mislim da ako iskustva Europske unije pokazuju da u svim državama je kurirska djelatnost regulirana u okviru jednog zakona, mislim da ne moramo ni mi biti izuzetak i da ovim zakonom se zapravo ta kurirska usluga pojašnjava i precizira i mislim da sasvim su zadovoljavajuće ove norme koje smo ugradili unutra. Stoga mislim da ovaj zakon treba podržati, njime se uglavnom preciziraju određeni pojmovi koji su u zakon već i unijeti, a sasvim sigurno je da je ovaj zakon i to vidimo zapravo i iz ovih direktiva Europske unije da je on u duhu europskog pravnog sustava i na nama je zapravo da ga u sljedećem razdoblju još više poboljšamo, a naravno ono što sam rekao ne treba u nekakve velike promjene srljati, mi moramo prvenstveno štititi i javni interes, ali ne na način da opet uništimo i konkurenciju na tržištu, a u ovih godinu i pol dana egzistencije ovog zakona pokazalo se da na tržištu ima posla za sve i ovo ako su respektabilne kurirske tvrtke podržale ovaj zakon ne vidim što bi ovdje bilo i tko se treba bojati ovakvog zakona. I stoga mislim da zakon treba podržati. Hvala lijepo.
Hvala vama kolega Bošnjaković. Korenika poštovani kolega, ima repliku. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo citirat ću gospodina Glavaša, Izvješće Hrvatskog sabora 24.10. i nadam se da mi neće reći da sam lažov, jer čitam ono što je on rekao. Tada je govoreći u ime kluba HDZ-a rekao da HDZ smatra da kurirske usluge ne mogu biti regulirane Zakonom o pošti iz istog razloga kao što smatra Hrvatska udruga poslodavaca koja kaže u svojim dokumentima da niti jedna zemlja u Europskoj uniji nije poistovjetila poštanske i kurirske usluge. Između ostaloga klub zastupnika zalaže se za brisanje članka 14. kojeg sada Vlada korigiranog predlaže uz obvezu da se u roku od 3 do 6 mjeseci predloži Zakon o kurirskim službama, jer se klub zastupnika protivi monopolističkom položaju Hrvatske pošte. Pri tome isto tako poziva se i na članak 49. Ustava koji kaže, ne može se zakon u jednoj vrsti usluga definirati i ograničiti druga vrsta usluga. Ja bih volio čuti kolege iz HDZ-a na temelju čega je došlo do ovakovog preobrata kod vas. Očito i ponovo naglašavam, jedna politika je biti u opoziciji tada kada smo mi predlagali zakon sa svim manjkavostima koje su bile, jednostavno ste bili protiv. Ja bih volio čuti koji je razlog, ali uistinu koji je razlog osim da Hrvatska nije za nešto spremna. Bojim se mi idemo ubrzano i nadam se ubrzano prema Europskoj uniji, europske direktive govore nešto sasvim drugo. Imamo sada u njemačkim poštama veliki spor gdje upravo se bore protiv monopola gdje su prijavljeni za monopol. Hvala lijepa.
Republika, poštovana kolegica Dorotea Pešić-bukovac.
Pa evo mene bi isto tako zanimalo zašto je došlo do radikalne promjene stava u HDZ-u i HSLS-u. Zaista bih voljela znati, jer sigurno ostajem neupućena u neke stvari koje se događaju a voljela bih ih znati. Jer ja sigurno ne mogu opravdati gubitke pošte koje su nastale u 2004. godini ako znamo da su kurirske firme na tržištu od 97. Znači ako bi bili kuriri konkurencija pošti i ako govorimo o tim otocima i ruralnim dijelovima Hrvatske, odnosno 5% ruralnog stanovništva, onda ne stoji da je pošta u tolikim gubicima samo zbog konkurencije nego očito unutar same pošte mnoge stvari nisu dobro regulirane. I mislim da bi se mi trebali prije pozabaviti poštom i njezinim prihodima i na koji način ostvaruju prihode ili gubitke, a ne ubijati tržišnu konkurenciju samo da bi doli neznam nekakav novac u Fond pošte. Ali zaista me zanima zašto je HDZ i HSLS promijenio radikalno stavu odnosu na godinu dana ranije, jer su bili zagovornici da se donese poseban kurirski zakon.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Branimir Glavaš. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Evo i ja sam uzeo riječ ne toliko sa uvjerenjem da ću promijeniti nešto što se promijeniti ne može, što je već zacrtano, već osjećam jednostavno obvezu da iznesem svoj stav i nakon godinu i pol dana kasnije nakon što sam ovdje sa ove govornice govorio u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice, a o čemu je i gospodin Korenika u nekoliko navrata danas govorio u svom izlaganju. Moj stav u odnosu na prije godinu i pol dana, dakle zadnju godinu mandata u proteklom sazivu se nije promijenio ni za dlaku. Dakle govorim u svoje osobno ime ovaj puta. Prije sam govorio u ime kluba, a sada iznosim stav u svoje osobno ime. Moj stav je identičan onome od prije godinu i pol dana. Jasno mi je da Hrvatska država, hrvatska Vlada, Hrvatski sabor mora voditi brigu o imovini Hrvatske države, a imovina Hrvatske države je imovina Hrvatskih pošta. To je potpuno jasno i tu nema ništa sporno. Ali je jasno i to, i nije uopće upitno kamo Hrvatska treba ići, a Hrvatska treba ići u pravcu tržišne utakmice. Treba omogućavati tržišnu utakmicu jer smo se opredijelili za to 1990. godine i ne može se tržišna utakmica gušiti. Ne može se gušiti konkurencija na štetu i na teret pa i hrvatskog državnog javnog sustava. Ako je taj javni sustav trom, ako taj javni sustav posluje sa gubitkom onda treba izvršiti analizu što su uzroci te tromosti, što su uzroci tih gubitaka i poduzeti mjere da se ti gubicu svedu u nekakve normalne okvire, da se ti gubici dovedu na nekakve normalne pozicije, a ne gušiti konkurenciju, ne uništavati tvrtke koje rade i posluju zadnjih 6, 7, 8 godina na području Republike Hrvatske. Dakle i u vrijeme one prve HDZ-ovske vlade do 2000. godine i u vrijeme kroz kompletan cjelovit mandat u posljednje četiri godine bivše koalicijske Vlade pa evo i u više od godinu dana, godinu i pol dana ove treće garniture, treće političke postave u 13, 14 godina hrvatske samostalnosti. Dakle smatram da ovaj tekst prijedloga izmjena i dopuna zakona koji je danas pred nama trebamo prihvatiti i smatrati prvim čitanjem ovoga zakona i da ovaj zakon treba ići u daljnju proceduru, doživjeti drugo, treće čitanje ako je potrebno a ne lomiti ništa preko koljena, ne gušiti konkurenciju već dapače motivirati i stimulirati poduzetništvo, pozivati na konkurenciju je samo na taj način ćemo stvoriti uvjete i da tvrtke posluju na jedan kvalitetan i pozitivan način, ali u interesu svih hrvatskih građana. I zbog toga moj je prijedlog konkretan, da ovo današnje čitanje, da ovo nije i ne treba prihvatiti ili ovu raspravu završiti da je to donošenje izmjena i dopuna Zakona po hitnom postupku već dapače da se ova izmjena i dopuna smatra prvim čitanjem, a da ovaj tekst ide u drugo ako to zahtjeva situacija i ako taj tekst i nakon drugog čitanja ne bude zrel pa neka ide i u treće čitanje. Radi se o ozbiljnim stvarima i nitko nema pravo to preko koljena. Smatram također da treba dati svima jednaku šansu. Treba dati šansu i tim kurirskim tvrtkama ako imaju interesa da pokriju cijelu, da rade u toj djelatnosti. Treba im dati šansu, treba im dati zadaću i zadatak da pokriju cjelokupnu Republiku Hrvatsku u određenom vremenu, ukoliko su zainteresirani da rade u tim djelatnostima, treba biti i iznaći mogućnost, zakonsku mogućnost da ih se i obveže da u određenom roku kao prelaznom periodu pokriju cjelokupni teritorij i cjelokupnu Republiku Hrvatsku. Dakle, da su dužni vršiti te usluge i do najudaljenijih mjesta i do najudaljenijih otoka. Zbog toga je moj, dakle, prijedlog da se prepusti sve ovo tržištu, da se ne koči i ne ograničava nikoga političkim dekretima ili političkom voljom većine. I zbog toga, kolegice i kolege, moj je dakle prijedlog da ovu današnju raspravu smatramo prvim čitanjem ovog Prijedloga izmjena i dopuna ovog Zakona i da se vrati na doradu i hrvatskoj Vladi i drugim zainteresiranim subjektima. Da daju svoje stavove, da daju svoja mišljenja i da se ponovno to vrati u ovu sabornicu, da se izanalizira i da tek tada donesemo konačnu riječ. Mislim da je to jedini put i jedini način jer u razgovoru i u pripremi ove današnje rasprave sa nekim od državnih dužnosnika sam razgovarao i iznosio svoje stavove s ovim prijedlozima da se ne guši konkurencija. Dapače, da se omogući konkurencija i na tom području. Odgovor je bio, ne možemo dozvoliti konkurenciju jer će konkurencija uništiti poštu. Ja kao saborski zastupnik takovo tumačenje ne mogu prihvatiti i ne mogu se sa time pomiriti. Jer što to znači? Ako ne dozvolimo konkurenciju jer smo svjesni da će konkurencija uništiti poštu kao javni sustav, time priznajemo slabosti toga sustava. Štitimo i stajemo iza slabosti, iza očitih slabosti u tom sustavu i to sve činimo i radimo na štetu poreznih obveznika, na štetu građana Republike Hrvatske. Ja smatram da konkurencija neće uništiti poštu kao državni javni sustav već će konkurencija natjerati poštu da se prilagodi u ovim tržišnim uvjetima i tržišnim okolnostima da preustroji svoje redove, da modernizira svoj način poslovanja. I da će samo na taj način poboljšati i kvalitetu poslovanja i postići bolje rezultate poslovanja i da će neminovno morati i financijski pokazatelji toga poslovanja biti puno, puno bolji nego što su sada. Smatram da ima prostora i za jedne i za druge i da će na taj način, kada se stvori jedna zdrava konkurencija i hrvatski građani biti zadovoljniji, imati kvalitetniju uslugu, ali i puno, puno jeftiniju uslugu nego što je to danas situacija. Dakle, zaključujem jer nema uistinu potrebe iznositi nikakve dodatne argumente, svima je sve poznato. Svima je sve jasno i mislim da je sve ostalo gubitak vremena. Zaključujem dakle sa time da je moj prijedlog da ovo čitanje, da ova današnja rasprava smatra se prvim čitanjem, da ovaj Dom zaključi da izmjene i dopune ovoga Zakona se ne donose po hitnom postupku, po hitnoj proceduri već u dva, pa ako treba i više čitanja. Da je ozbiljna problematika koju treba izanalizirati. Dakle, gospodine Korenika, ali i svima onima koji budu citirali ono što sam rekao prije godinu i pol dana, moji stavovi se nisu promijenili ni za jedan jedini milimetar. Govorim u svoje osobno ime. Hvala lijepa. [[Pljesak.]]
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Živko Nenadić.
Štovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Koji je osnovni cilj ili ciljevi ove izmjene Zakona o pošti? To je tamo i navedeno, a ja ću istaknuti. To je postupna liberalizacija tržišta poštanskih usluga, zatim određivanje rezerviranih poštanskih usluga nad kojima će Hrvatska pošta zadržati monopol kako bi određene najnužnije pismovne pošiljke mogle doći do svakog građanina RH po istoj cijeni, što je vrlo bitno. I treće, po meni, uvođenje, osnivanje zasebnog neovisnoga regulatornog tijela Vijeća za poštanske usluge. Najviše se bure diglo oko kurirskih službi i oko 100g mada je to i do sada bilo propisano, ali nažalost nije se sprovodilo. Ja sam kao član Odbora za pomorstvo, promet i veze kao potpredsjednik na Odboru podržao prijedlog za reguliranje i tog problema, odnosno da se donese Zakon o kurirskim službama iz razloga što to nije bilo regulirano i što je u postojećem Zakonu bili rečeno da će se regulirati posebnim zakonom i što se zadužilo posebnim zaključkom Hrvatskog sabora, bila je zadužena Vlada da u roku od 60 dana taj Prijedlogu uputi u saborsku proceduru. Iz tih razloga ja sam i podržao na Odboru za pomorstvo, promet i veze inicijativu tog novog Prijedloga zakona. Budući je u međuvremenu Vlada poslala svoj Prijedlog zakona kojim je to regulirala i za mene je to najvažnije da je taj problem riješen. A je li ovim ili onim zakonom manje je važno, ali kako vidimo više-manje u svim zemljama je regulirano kroz jedinstveni Zakon o poštama, a ne posebnim zakonom. I isto tako, više-manje u svim zemljama je rezervirano za monopol 100 ili više grama. Ovdje isto govori se o, što je tržište, što je monopol, tko ima tržište, a tko ima monopol. I u tom smislu ja bi isto postavio pitanje je li monopol raznositi poštu po cijeloj Hrvatskoj ili je možda monopol raznositi poštu samo u velikim centrima, u velikim gradovima. Ja sam isto tako za tržište, ali onda neka bude ravnopravno za sve. Dakle, podržavam ovaj Zakonski prijedlog Vlade jer on to pitanje rješava bez obzira, i mislim na taj način da je ono pitanje posebno u Zakonu o kurirskim službama time konzumirano i riješeno. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, 5-minutna rasprava. Poštovani zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. U ime Kluba želim završno reći nekoliko stvari koji se tiču ovog Prijedloga zakona. Naime, što je zapravo prijeporno u cijelom ovom Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pošti. To je prije svega činjenica da se ovim Prijedlogom regulira pitanje kurirskih usluga i da je definiran pojam kurirske usluge. I prilikom definiranja pojma kurirske usluge postignuto je jasno odvajanje kurirskih usluga od ostalih poštanskih usluga s ciljem da se spriječi mogućnost preimenovanja univerzalnih usluga u kurirske. Rečenim preimenovanjem služe se pojedini davatelji poštanskih usluga kako bi izbjegli obvezu pribavljanja dozvole za obavljanje univerzalnih poštanskih usluga propisanih člankom 31. za koje je potreban platiti određenu naknadu u Državni proračun Republike Hrvatske. Naime, jedan dio, samo jedan dio univerzalnih usluga i to pismovne pošiljke do 100g, izravna pošta, itd., o kojima je već bilo ovdje riječ su rezervirane usluge i to njih može obavljati samo Hrvatska pošta. Sve iznad toga je na tržištu. Dakle, nije uopće sporno da tržište može itekako funkcionirati. Međutim, rezerviranim uslugama smisao je da se očuvaju univerzalne usluge, odnosno da se u sprječavanju cilja da se spriječi stavljanje stanovnika kao što je već rečeno ovdje ruralnih i slabije naseljenih područja u nepovoljniji položaj u odnosu na stanovnike velikih gradova. Svi znamo što znači jedna pošta u nekom malo naselju, na nekom otoku, znači jednako kao i škola, znači kao i pekara itd. Znači, riječ je doista da se ti ljudi stave u isti položaj sa onima koji žive u većim gradovima i tu je smisao definiranja ovih usluga i jasnoće koju donosi ovaj Prijedlog zakona o izmjenama. Međutim, ipak želim reći ovdje nešto o onome što se protezalo cijelo vrijeme kroz istupe pojedinih zastupnika i IDS-a, i HNS-a i SDP-a riječ je o gubitcima Hrvatske pošte za 2004. godinu. Naime, iz računa dobiti gubitka koje ovdje imamo pred sobom sasvim je jasno da je odluka Hrvatske vlade donesena 22. prosinca 2000. godine kojom je predsjedao tadašnji predsjednik Ivica Račan, nanijela enormne štete, milijunske štete Hrvatskoj pošti. Kako? Zaključkom Vlade od 22. prosinca 2000. godine obvezale su se sve uprave i nadzorni odbori trgovačkih društava u državnom i pretežnom državnom vlasništvu da utvrde politiku plaća za 2001. godinu u sljedećim okvirima. Pa ću nabrojati neke vrlo važne okvire koje su doveli do velikih posljedica. Prvo, odmah pristupite otkazivanju svih kolektivnih ugovora neovisno o roku njihova važenja, zadržati plaće u 2001. godini na razini 2000. bez uključivanja isplata za godišnji odmor i božićnice. I u 2001. godine ne isplaćivati regres za godišnji odmor, blagdanske dodatke, dodatke za djecu itd. Ova odluka Vlade od 22. prosinca je proizvela tisuće tužbi protiv Hrvatskih pošta. I Što se dogodilo, u 2004. godini Hrvatske pošte su imale sudskih sporova u sveukupnoj vrijednosti na njihovu štetu u iznosu od 125 milijuna 755 tisuća 346 kuna. 125 milijuna kuna troškova Hrvatskih pošti temeljem jedne jedine odluke vlade Ivice Račana u prosincu 2000.godine. I u 2004. naravno da imamo gubitak, kako ne bismo imali gubitak kod takvih sudskih sporova koji su doneseni očito na štetu i djelatnika Hrvatske pošte ali i na štetu same Hrvatske pošte koju danas mora uprava obrazložiti hrvatskoj javnosti, zašto je gubitak evo vam gospodo razloga gubitka. 125 milijuna sudskih sporova. Prema tome, sasvim je jasno zašto su Hrvatske pošte došle u ovu situaciju iz ovih podataka i nemojte nas više uvjeravati da je riječ o nečemu drugome jer su ovo konkretni podaci. Zahvaljujem.
Hvala lijepa, također u ime Kluba IDS-a petminutna rasprava poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, teško je još nešto u ovo doba reći nakon cjelodnevne rasprave, ali da ostane zabilježeno jer se stalno govori o 100 grama i rezerviranosti pošiljaka do 100 grama za poštu i da kuriri neće ostati bez posla ako se uvede ovaj monopol koji se predlaže. MI u Klubu IDS-a se s time ne slažemo jer 90% pošiljaka u Republici Hrvatskoj je do 100 grama a od toga 75% je čak do 20 grama. Nije niti suština u gramaturi. Ja sam na početku govorila o tome nije bitno koliko je šta teško nego na koji način je ono prikupljeno i dostavljeno. Znači samo ono parcijalno obrazloženje o gramaturi je zaista samo parcijalno. Definicija poštanske usluge je usluga prijema, prijenosa i uručenja pisama i paketa, a kurirska usluga se smatra uslugom prikupljanja, prijenosa i uručenja pisama. Znači to su sasvim dvije različite stvari. Mi možemo reći da u Hrvatskoj pošti, jer HP express još uvijek funkcionira pod okriljem Hrvatske pošte da oni rade kurirske usluge, i samo taj segment, jer da je to sve skupa isto radila i bi i Hrvatska pošta i dalje, ne bi morala formirati, novu tvrtku HP express koja bi se bavila kurirskim uslugama. Ova markica ovdje rezervirana je za poštu, kuriri nemaju ni markicu ni sandučića ni poštanske urede, zato nemojte zaboraviti kada budete dizali ruku da treba razdvojiti poštanske usluge i kurirske. Ja podržavam kolegu Glavaša koji je rekao da ovo možemo uzeti da je prvo čitanje, gdje bi se mogle u zakonu precizirati još stvari oko poštanskih usluga jer je sve prilično maglovito kako bi se moglo na neki način opet manipulirati kao i do sada. Tvrdnje da netko radi nezakonito, nelegalno su vrlo paušalne pošto ne postoje sudske presude za to. Ja smatram da smo mi pravna država i da bi mi sigurno sankcionirali onoga tko radi nelegalno, u jednom kafiću ako ne izdate račun oni će ga zatvoriti, pa ja ne vidim zašto jednu kurirsku firmu 7 godina bi netko pustio da nelegalno radi. Hvala.
Hvala i Klub SDP-a poštovani zastupnik Miroslav KOrenika, 5-minutna rasprava.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Evo, pomalo polemična rasprava koja je sa prekidima potrajala gotovo cijeli dan pokazuje da je ovo izuzetno važna tema. Mi u Klubu SDP-a smatramo da treba ići u skladu sa europskim direktivama i europskim normama i omogućiti da se odigrava u Hrvatskoj normalna tržišna utakmica. U skladu s time mi smo svjesni položaja Hrvatske pošte. Hrvatske pošte su još uvijek, to smo čuli od gospodina državnog tajnika tek krenule u program restrukturiranja, upravo zbog toga mi smo svjesni da im treba pomoći. Svako radno mjesto u Hrvatskim poštama je dobro došlo, pogotovo stoga što Hrvatske pošte imaju važnost zbog održavanja kako poštanskih usluga moramo znati da tu postoji i Hrvatska poštanska banka koja djeluje u prostorima na nekim otocima, u nekim malim općinama i da su Hrvatske pošte na neki način vrata u svijet za dobar dio Hrvatskih građana. Međutim, to ne znači da ne treba upravo zbog toga voditi brigu i o tržištu, mi smo zbog toga zato da se poštuju europske direktive da budu prava i poštena tržišna utakmica treba voditi brigu o svakom radom mjestu u Republici Hrvatskoj. Nemojmo donoseći bilo koji Zakon dovesti bilo koju tvrtku bilo koju granu djelatnosti u neravnopravan položaj ili da se preko noći zbog različitih propisa moraju graditi radna mjesta. Ne tvrdim i ne tvrdimo da će do kraja zbog ovoga Zakona do toga doći međutim, neka nam ovo svima bude podstreh da Hrvatske pošte užurbano krenu u restrukturiranje, znamo da će gubitaka možda biti. Svjesni smo i toga da mora biti nekakvo prijelazno razdoblje ja ću ponoviti na kraju onu inicijativu koju sam dao kao zastupnik da se skine hitni postupak sa ovoga Zakona da se pokuša još jednom posjesti za stol sve zainteresirane i vidjeti nakon te rasprave i uz Udrugu poslodavaca, sindikate jedne druge, jer vidimo da su i ti sindikati suprotstavljeni onih kurirskih službi oni iz Hrvatskih pošta. Vidjeti što kaže Gospodarska komora, jer je i to jedan od načina da se pruže kvalitetne i jeftinije usluge koje hrvatski građani, hrvatske tvrtke zaslužuju kako bi bile konkurentniji u borbi za bolje i kvalitetnije poslove. Na kraju znači, žao nam je isto tako što nije poštivan zaključak Hrvatskoga sabora, sjetimo se u mjesecu čini mi se kraj rujna početak listopada kada je bio Zakon o Hrvatskim poštama 2003. godine u proceduru donešena je odredba koja je trebala obvezivati svaku Vladu bez obzira i svaki saziv Hrvatskoga sabora dok se ona ne poništi, da se u roku od 60 dana donesen Zakon, odnosno predloži ovom visokom domu Zakon o kurirskim uslugama. Svjesni smo i toga bili su izbori, trebalo je 100 dana nove Vlade da stupi na posao i da vidi stanje u kojem ima državu. I upravo zbog toga smatramo da bi ipak trebalo, bez obzira na sve doći sa Zakonom o kurirskim uslugama. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Državni tajnik, Dražen Breglec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Najprije ću iznijeti nekoliko opservacija na izrečeno. Bilo je rečeno da članovi Uprave Hrvatske pošte imaju veće plaće od onih prije, netočno. Članovi Uprave Hrvatske pošte imenovane u prosincu ove godine u nominali imaju iste plaći kao što su imali oni prije, da li su one velike ili male, to je jedna druga rasprava. A točno je i to da u nekim pravima koje su imale prije da su im ta prava ukinuta i da sada po novim ugovorima u odnosu na ugovore prošle Uprave nemaju. Pošta ne dobiva subvencije, pogrešno je bilo nakon izričitog mog izlaganja da ne dobiva od dana izglasavanja Zakona o pošti od listopada, 21. listopada 2003. godine, ne dobiva ni kune subvencije. Pogrešno je bilo i rečeno da je Zakon bio povučen, a da je ovo potpuno drugi prijedlog. Ovaj Zakon bio je upućen u Vladinu proceduru u ožujku mjesecu prošle godine. Obrnuta je situacija, Prijedlog Zakona o kurirskim uslugama upućen je u proceduru u 11. mjesecu prošle godine. Nakon što je Hrvatska udruga poslodavaca predvođena tvrtkom City expres koja se često javljala u raspravi na GSV-u i na ostalim mjestima, nekoliko puta javno rekla da nije potrebno donositi Zakon o kurirskim uslugama i da je protivno donijeti Zakon o kurirskim uslugama. To je bio njihov stav nekoliko mjeseci tako dugo dok nisu vidjeli da je hrvatska Vlada odlučna usvojiti ove izmjene i dopune Zakona, a nakon toga ubrzano po hitnoj proceduri uz jedan manevar na odboru usvojena je ova inicijativa i svakako možda i dobro da se o tome na ovakav način raspravlja. To su činjenice koje su dokazive iza svake riječi što sam rekao stojim. Da vlada nered na tržištu citat iz rasprave, točno vlada djelomično da, ali instrumenti za suzbijanje nereda nalaze se u zakonu. A zakon donosi ovaj Sabor. Dakle, dajte da se donesu odgovarajući instrumenti kojima će se moći provesti red. Bilo je rečeno i o stavovima sindikata kurirskih dostavnih tvrtki. 7. veljače dobivamo potvrdu da nema ni inicijative za podnošenje takvog sindikata uz registraciju, 8. veljače ove godine dobivamo potvrdu da je taj dan podnesen inicijativa, zahtjev za registracijom sindikata kurirskih dostavnih tvrtki. Zadovoljstvo je znati da je potaknuto od strane poslodavca, vjerojatno osnivanje tog sindikata, ali bilo bi zanimljivo vidjeti koliko on ima članova. A prva akcija prije nego su oni bili osnovani bilo je upućivanje javni stav protiv sukoba interesa, navodno državnog tajnika, ali ako postoji sukob interesa gospodo, Republika Hrvatska preko Vlade, vlasnik je Hrvatske pošte, to je važna činjenica i to je važno naglasiti. I ako postoji sukob interesa hipotetički bi sa to moglo reći kao tisuće, desetinama zapravo drugih slučajeva da Vlada kao vlasnik imovine, a donosi zakon s tog područja je u sukobu interesa naravno da to nije tako. Zar 5% … prihoda može biti uzrokom negativnog poslovanja? Naravno da ne. Ne može biti. Ali, činjenica da se događa nered, da imamo nered na terenu, blokira bilo kakvo efikasno restrukturiranje Hrvatskih pošta, jer će u svakom trenutku sindikati s pravom upozoravati na činjenicu da vlada nered. I iza tog alibija možda kriti i neke loše stvari kojih ima sasvim sigurno i u Hrvatskim poštama i koje treba nužno promijeniti. Mi želimo ovaj prvi efekat, odnosno ovu prvu situaciju otkloniti, a istovremeno kao što sam već prije rekao kreće se u jedno ozbiljno restrukturiranje Hrvatskih pošta. Da će 600 ljudi ostati bez posla. Ja sam da neće nitko. A da je Vlada napreže pred mjerama gdje i u državnim tvrtkama ljudi ostaju bez posla, dokaz je situacija u Hrvatskim željeznicama, gdje je i prema planu poslovanja ove godine planirano da 600 radnika Hrvatskih željeznica, dakle u tvrtki također 100%-tnom vlasništvu Hrvatske države ostane, dakle bude manje na kraju godine kao rezultat primanja i sporazumnog nadam se u svim slučajevima otpuštanja. Dakle, na konkretnom primjeru možemo dokazati da to nije nemoguće i da će se u postupku racionalizacije poslovanja Hrvatskih pošta naravno i takvi procesi morati dogoditi, pa ne vidim zbog čega se oni ne bi dogodili u nekim drugim tvrtkama. Pogrešno je također bilo rečeno da do jučer je tvrtka City expres bilo dopušteno poslovanje. Nikada nije bilo dopušteno poslovanje, samo nisu postojali efikasni mehanizmi da se to suzbije. Dakle, da ne postoje presude od strane sudova je točna tvrdnja, ali postoje prijave, a sporost hrvatskih sudova je razlogom što ne postoje presude, postoje četiri prijave u ovom trenutku protiv samo jedne tvrtke koja … budi rečeno nije kurirska i koja odbija dati prijavu da je kurirska tvrtka i tako eskivira i pronalazi rupu u postojećem zakonu kojim se ovim izmjenama krpa. O odgodi donošenja mislim da bi svaka prolongacija donošenja ovog Zakona produžila postojeću situaciju i da bi vrlo brzo imali ponovno na Markovom Trgu veliku gužvu. Stoga mislim da to ne bi bio najbolji način da se ovaj Zakon donese u nekakvoj dugačkoj proceduri ako se želi biti efikasan naravno. A sada nekoliko riječi o predloženom Zakonu o kurirskim uslugama. Skratit ću koliko se god može. Na temelju važećeg Zakona o pošti 9 trgovačkih društava steklo je podnošenjem uredne prijave koje se podnosi Vijeću za poštanske usluge uvjete za obavljanje poštanskih usluga, uglavnom kurirskih usluga koje uredno obavljaju. Većina njih su ispostave velikih multinacionalnih kompanija i koje kurirske usluge obavljaju bez problema. Radi se o trgovačkim društvima koje se navodi u prijedlogu zakona, a zbog kojih bi trebalo područje kurirskih usluga uskladiti posebnim zakonom, iako oni podržavaju uređenje kurirskih usluga u pošti, o pošti i prijedlogu njegovih izmjena i dopuna. Dakle, izričita suglasnost mislim da je svaki komentar dalje … Nekoliko riječi o direktivama. Direktiva 97/67 Europske zajednice, govori sljedeće. Državama članica citat "osigurava se vremenski raspored za postupno i kontrolirano otvaranje tržišta pismenih pošiljaka tržišnom natjecanju, a koje će dopustiti svim pružateljima univerzalnih usluga dovoljno vremena da uvedu daljnje mjere modernizacije i restrukturiranja potrebe za osiguranje dugoročne održivosti tih usluga u njihovim tržišnim uvjetima." Sukladno tome navedene direktive omogućuju nacionalnim poštanskim operaterima rezervacije ili monopol unutar predviđenih cjenovnih i težinskih limita čime se iz rezerviranog područja isključuju drugi sudionici na tržištu. Dakle, to je upravo ono što je osnovnim zakonom iz 2003. godine implementirano u potpunosti u ovaj zakon. U točci 18. također preambuli direktive koju sam spomenuo dalje se kaže da je bitna razlika između hitne pošte i univerzalnih poštanskih usluga u dodatnoj vrijednosti koju pružaju hitne usluge te da je, citat, najdjelotvorniji način utvrđivanja dodatne vrijednosti dodatna cijena koju su korisnici spremni platiti ne dovodeći u pitanje cjenovni limit rezerviranog područja koje mora biti poštovano. Listajući jučer po internetu dakle na javnom mjestu nude se usluge suprotno ovome načelu. Nude se usluge nošenja zatvorenih dokumenata do 20 grama po kunu i 84. Dakle, apsolutno ova odredba i načela koje sam pročitao proizlazi direktiva je kršena. Do 20 grama što se zapravo uopće ne bi smjelo nuditi pa onda do 100 grama 3 kune 28 što se također ne bi smjelo nuditi, pa onda pod nazivom ostali dokumenti do 20 grama kunu 25, do 10 grama 2 kune i 30. Ovo možete pronaći ovakvu ponudu na internetu, ona je suprotna zakonu u ovom trenutku i suprotna zakonu i dosada a bit će lakše sankcionirana nakon ovih izmjena i dopuna. Iz navedene analize o kojoj sam govorio prethodno, neću ponavljati, vidljivo je da nijedna država članica Europske unije nema poseban zakon o kurirskim uslugama. To je ne treba nadam se nikakav dodati ni komentar. U slučajevima kada su kurirske usluge predmet pravne regulacije što je najčešće slučaj u pravnim sustavima novih država članica Unije pružanje navedenih najčešće se pravno normira a ponekad i definira zakonom koji regulira obavljanje poštanskih usluga, dakle na analogni način hrvatska je Vlada odlučila i u ovom slučaju predložiti definiranje ovih usluga Zakonom o pošti a naravno da onda to isključuje donošenje posebnog zakona. I sasvim na kraju, donošenjem predloženog Zakona o kurirskim uslugama a za iste pošiljke primjenjivala bi se istovremeno dva zakona, Zakon o pošti i Zakon o kurirskim uslugama. Ne moram dalje govoriti što bi to značilo na redu ili neredu poštanskih usluga jer bi zapravo dva zakona regulirala potpuno različitu materiju. Slijedom svega iznesenog Vlada Republike Hrvatske suprotstavlja se usvajanju Zakona o kurirskim uslugama i predlaže usvajanje izmjena i dopuna Zakona o pošti. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac.
Pa bilo je mnogo netočnih ali ja ću se samo možda koncentrirati na par zadnjih. Gospodin Breglec je rekao da je bio na internetu i da je vidio da se nude usluge po kunu 84 kune. Ja moram reći svakako da je to sigurno jeftinije jer je marka najjeftinija 2 kune i 30 za razliku od svih ostalih članica Europske unije a nama prvih u Sloveniji gdje je otprilike ta ista cijena za jednu poštansku marku. To bi značilo da bi trebali zaista sve potvrditi ono što se tiče konkurencije. A tu ste se pozvali isto tako na HŽ i poslovanje HŽ-a. Ja ne znam da li vi zagovarate da se ne restrukturiraju i da 18 tisuća kuna troše na opern bal. Tko zna što se još možda i u pošti dešava na takav način.
E operni balovi. Gospođe i gospodo zastupnici, zaključujem raspravu o ova dva zakona. Do sutra u 12 sati tko ima amandmane na ta dva prijedloga zakona neka ih podnese a onda ćemo odlučiti o ovim prijedlozima. Ima tu prijedlozi zaključaka da ide u dva čitanja, to ćemo odlučiti kod glasovanja ali da ne prejudiciram sutra do 12 sati amandmane i na Zakon o izmjeni Zakona o pošti i na Zakon o kurirskim uslugama. Sutra bi sjednicu počeli sa raspravom i glasovanjem o povjerenju članovima Vlade. To je već došlo u Sabor, prijedlozi predsjednika vlade za obavijest o razrješenju i prijedlozi za iskazivanje povjerenja i o tim prijedlozima za iskazivanje povjerenja se vodi rasprava. I nakon te rasprave bi išli na glasovanje i potom nastavili raspravu Zakona o izmjeni Zakona o požaru i tako dalje kako je već prema redoslijedu dnevnoga reda. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 9,30 sati. Prijedlog zakona br. 233. Rasprava o tekstu zakona je završena. Sukladno prijedlogu Kluba zastupnika HSP-a daje na glasovanje slijedeći zaključak. O Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama zakona o pošti s konačnim prijedlogom zakona provedena je rasprava u prvom čitanju. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedlog zakona. Molim uključite se. Možete glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je sa 102 glasa za, 3 suzdržana i 1 protiv donesen predloženi Zaključak.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Dame i gospodo zastupnici! Vlada predlaže da se izmijeni i dopuni Zakon o ustrojstvu i djelokrugu središnjih tijela državne uprave. Riječ je o tri središnja tijela Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija te Državni zavod za nuklearnu sigurnost i Državni zavod za normizaciju i mjeriteljstvo. Što se tiče prvoga predlažemo spajanje Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija iz nekoliko razloga. Sjećam se još dok sam bio u Vladi koja je uvela Ministarstvo europskih integracija da smo tada željeli poslati jednu vrlo snažnu poruku i prema hrvatskoj javnosti i prema međunarodnoj javnosti da hrvatska vanjska politika ima jedan apsolutni prioritet a to je ulazak Hrvatske u Europsku uniju i da kroz osnivanje novog ministarstva želimo dati i svima onima koji će u državnoj upravi raditi na približavanju Hrvatske u Europsku uniju i poseban resor kroz koji će se to obavljati. Praksa je pokazala da je to bilo dobro ali da je bilo i stanovitih preklapanja sa Ministarstvom vanjskih poslova jer Ministarstvo vanjskih poslova "per definicionem" obnaša i obavlja iste dužnosti kao i Ministarstvo europskih integracija. Dakako da Ministarstvo europskih integracija je imalo i dodatnu jednu ulogu ne samo prema vani nego i prema unutra da propagira, da u transparentnoj i javnoj raspravi govori o vrijednostima, razlozima zašto Hrvatska treba ući u Europsku uniju pa su europske integracije imale i tu ulogu osim vanjsko-političke aktivnosti u koordiniranju rada sa europskom komisijom i drugim europskim institucijama. I ta uloga Ministarstva europskih integracija će ostati dakako i danas ukoliko Sabor prihvati prijedlog Vlade i u objedinjenom ministarstvu i kroz naslov ministarstva. Znači, predlažemo da se ministarstvo zajedničko zove Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija, dakle iz kroz naslov ali i kroz djelokrug rata ostat će ova obveza ministarstva tog objedinjenog da djeluje i prema hrvatskoj javnosti kroz sve one aktivnosti koje su već započele i koje se već i odvijaju a to je Nacionalni forum koji ima zadaću ići od županije do županije, govoriti što je to Europska unija, koje su prednosti ulaska u europsku uniju i voditi jednu javnu raspravu sa hrvatskom javnošću, hrvatskim građanima o tom vanjsko-političkom cilju. To je dakle jedna od zadaća koja ostaje i dalje u objedinjenom ministarstvu. Znači, željeli smo s jedne strane izbjeći taj potencijalni ako hoćete rivalitet ili dublicitet koji se pokazivao u praksi jer i ministar vanjskih poslova i ministar europskih integracija su radili praktički isti posao odnosno i ministar vanjskih poslova je radio poslove iz domene europskih integracija. Evo najnoviji primjer. Još uvijek aktualni ministar vanjskih poslova Miomir Žužul je prije dva dana bio u Bruxellesu u ponedjeljak sa predsjedateljem Europske unije gospodinom Junkerom, dakle kao ministar vanjskih poslova praktički je bio i u funkciji ministra europskih integracija. I u tom smislu držimo da je ovo dobar prijedlog da se objedine ta dva ministarstva. S druge strane, mislim da se svi slažemo oko toga da u Hrvatskoj treba voditi računa i o tome a to je bila i početna pozicija naše Vlade kad smo krenuli da smo išli u smanjenje broja ministarstava te se time smanjuje i broj ministarstava sa 14 kojih danas ima na 13. Držimo da će biti Vlada još učinkovitija, još mobilnija i još homogenija. Da bismo naravno osigurali i da se ovaj naš potez spajanje dvaju ministarstava ne bi pogrešno protumačio u Europskoj uniji razgovarao sam sa predsjednikom Europske komisije Jose Manuelom Barosom 17. siječnja kad sam bio u Bruxellesu i sa još nekim članovima komisije, između ostaloga i sa povjerenikom za proširenje nagovijestio naša razmišljanja i vidio da je odjek vrlo dobar, čak štoviše Baroso koji je i sam bio portugalski premijer me je i podržao u toj odluci i rekao mislim da je to dobra odluka za Hrvatsku. To bi bilo što se tiče spajanja ovih dvaju ministarstava. Nadalje, dame i gospodo zastupnici s obzirom da je Zakonom o nuklearnoj sigurnosti osnovan Državni zavod za nuklearnu sigurnost kao državna upravna organizacija ovim zakonskim prijedlogom predlažemo usklađivanjem sa Zakonom o nuklearnoj sigurnosti na način da se kao državna upravna organizacija utvrđuje Državni zavod za nuklearnu sigurnost i propisuje njegov djelokrug. I treće, Zakonom o akreditaciji i Zakonom o normizaciji predviđeno je osnivanje Hrvatske akreditacijske agencije i Hrvatskog zavoda za norme koji su osnovani s uredbama Vlade Republike Hrvatske. S obzirom da oni preuzimaju poslove akreditacije i normizacije dosadašnjeg Državnog zavoda za normizaciju i mjeriteljstvo ovim zakonskim prijedlogom predlaže se izmjena djelokruga Državnog zavoda za normizaciju i mjeriteljstvo. Budući da je Sabor već prihvatio hitnost postupka nemam potrebe posebno obrazlagati to. Zahvaljujem vam što ste prihvatili prijedlog Vlade za hitni postupak. I molim parlamentarne klubove da podrže ove prijedloge koje je Vlada uputila u pogledu izmjena i dopuna Zakona o ustrojstvu i djelokrugu središnjih tijela državne uprave. Hvala.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav? Predsjednik štovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine predsjedniče Vlade, državni tajniče! Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora na 27. sjednici održanoj 16. veljače raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o ustrojstvu i djelokrugu središnjih tijela državne uprave s konačnim prijedlogom zakona. Odbor je prijedlog zakona raspravio na temelju svoje ovlasti iz članka 57. Poslovnika kao matično radno tijelo. Odbor je u raspravi podržao rješenje iz prijedloga zakona, posebice ustrojstveno objedinjavanje vanjsko-političkih aktivnosti usmjerenih prema ulasku Republike Hrvatske u Europsku uniju i osnivanje upravnih organizacija na temelju važećeg zakona. Nakon rasprave odbor je većinom glasova 6 glasova za i 3 protiv predložio Hrvatskom saboru da donese ovaj zakon. Hvala.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Klub zastupnika IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni gospodine predsjedniče Vlade, uvažena gospodo zastupnici! Prije svega, želim reći da svaka Vlada ima pravo na svoje unutarnje ustrojstvo. Svaka većina može određivati posve autonomno broj ministarstava, ureda, odjela itd. Konačno, zato su vladajuće stranke dobile kako bih rekao legitimitet da mogu ustrojiti vlast koja će po njihovom sudu biti obečavajući. Sad koliko je sama vlast uspješna o tome drugom prilikom. Očigledno da ni gospodarski parametri a ni socijalni nisu previše optimistički. Dovoljno je podsjetiti da je vanjski dug 80,2% GDP-a ili 30,2 milijarde dolara ili npr. da je prosječna mirovina u 1. mjesecu 2004. iznosila 42,42%, a u prvom mjesecu 2005. 41,38% prosječne plaće. To je bit. Znači dug raste, mirovine padaju. Ima nekih pozitivnih momenata. Ipak je taj rast vanjskoga duga na neki način zaustavljen bez obzira što je znatno veći nego prošle godine, raste izvoz itd.. Da budem iskren meni osobno je krivo da dolazi do ukidanja Ministarstva europskih integracija. Ima onih koji se sada u hrvatskoj javnosti i s pravom pitaju što je sada ovo. Da li je to pod navodnicima zbogom Europa pa nam sada odjedanput više nije potrebno Ministarstvo europskih integracija. Ja se slažem sa svim koji kažu da nikada to Ministarstvo nije imalo puno pravo građanstva. Ali je to Ministarstvo, htjeli mi to sebi priznati ili ne, najveću ulogu odigralo u trenutku krize, pod navodnicima, Ministarstvo vanjskih poslova, točnije njegova čelna čovjeka gospodina Žužula. Sada nije bitno što ministarstva europskih integracija neke zemlje u Europi imaju, druge nemaju. Nije bitno ni to što bi se to ministarstvo više trebalo baviti, što je normalno, unutarnjom politikom, usklađivanje zakonodavne regulative nego vanjskom politikom već je bitno što htjeli mi to sebi priznati ili ne na neki način možda ne šaljemo baš najsretniju poruku susjedima koji nas okružuju odnosno, europskim, Europskoj uniji. Što se tiče same gospođe Kolinde Kitarović. Ona je zasigurno bila dobar ministar, ona je zasigurno opće prihvaćen ministar. Nitko je prije, od opozicije nije previše vezivao uz HDZ iako je jasno dio HDZ-ova tima, ona je ja bih čak se usudio reći i kompromis bila na jednoj podijeljenoj političkoj pozornici i kao takva vjerojatno i najprihvatljivija za nas iz opozicije, možda i za sam HDZ jer nema nekih velikih stranačkih očekivanja iako uvijek ministar vanjskih poslova je de facto na neki način drugi čovjek same Vlade. Sada, da li je to dobro za nju samu, o tome drugom prilikom, biti će jako često odvojena od djece, ali za nas ostale u ovome Domu sigurno je to jedno kompromisno rješenje. Međutim, političke pragme, IDS koji nije glasao za Vladu, ne može glasati niti za imenovanja, iako ćemo o tome sutra govoriti, ali samoj Vladi, ponavljam ne zamjeram da sama slaže kockice kako će joj Vlada izgledati. Ono što mi možda više zamjeramo jesu nerealna obećanja da će se smanjiti trošak centralne države, da će se ukinuti neka ministarstva itd., međutim, to se nije dogodilo jer sa brojnim tajnicima, pomoćnicima ministara itd., država je u ovom času skuplja no što je to bila možda prije dvije godine. Jasno, za ovakav ustroj gdje sada dolazi do ukidanja Ministarstva europskih integracija, držim da bi u najmanju ruku trebalo biti suzdržano. Mislim da takav jedan prijedlog ni na koji način nije mudar. Kada je gospođa Ljerka Mintas-Hodak, u vrijeme posemašne izolacije Republike Hrvatske formirala Ured za europske integracije to je zasigurno bio jedan dobar potez. Ona je moramo to priznati gospođi Ljerki Mintas-Hodak postavila jednu dobru ekipu, došli su pod navodnicima mladi birokrati, ljudi koji su radili svoj posao sa kojima su svi koji su dolazili iz Europe rado komunicirali i surađivali. Znači bio je to dobar potez. Bio je to dobar potez i onda kada se Ured za europske integracije podigao na nivo Ministarstva za europske integracije. Ne, zbog toga što je jednu godinu tamo bio ministar Jakovčić već stoga što su svi ljudi koji su bili postavljeni od gospođe Ljerke Mintas-Hodak nastavili raditi svoj posao bez obzira na poziciju, političku poziciju ondašnje Vlade na čelu sa gospodinom Račanom i što je to Ministarstvo nakon toga, usuđujem se reći imalo jake, relevantne ljude. Imalo je gospodina Mimicu, imalo je eto sada i gospođu Kolindu Grabar-Kitarović koja je prijedlog za budućeg ministra vanjskih poslova. Znači i sam izbor ministara potvrđivao je ozbiljnost, težinu, snagu tog ministarstva i opredjeljenje bivše, sadašnje Vlade do europskih integracija. Stoga moj je osobni sud kada bi bilo najbolje da sve ostane onako kako je bilo i do sada. Da znači vanjsku politiku prepustimo Ministarstvu vanjskih poslova a potvrđivanje ne znam, te politike, usklađivanja te unutarnje regulative, itd., sa europskom Ministarstvu europskih integracija. Malo prije je gospodin Sanader, citiram, kazao da neće biti rivalitet, da ta ministarstva neće biti duplirana. Postavlja se pitanje što to znači da li od 2000 do 2003. nije bilo rivaliteta a sada nakon 2003. dolazi do tog rivaliteta. Međutim, to je sada manje bitno. Ja čak držim da tog rivaliteta ni do sada nije bilo. Iako je svima jasno da Ministarstvo vanjskih poslova ima jednu veću težinu ali ponavljam Ministarstvo europskih integracija u Republici Hrvatskoj barem do sada je odigralo jednu pozitivnu ulogu. Ja da budem posve otvoren, svakoj Vladi, svakoj Vladi, a svaka Vlada koja ima legitimitet hrvatskih građana i ovoga Sabora je hrvatska Vlada želim pun uspjeh. Njihov neuspjeh biti će na neki način i neuspjeh, usuđujem se reći, hrvatske politike u cjelini, svakog hrvatskog građanina po na osob. Druga je stvar što zbog političkih razloga IDS ne može podržati ministre, ali ako budemo mogli osobno pomoći bilo kome to ćemo uraditi jer ponavljam neuspjeh Vlade uvijek je neuspjeh zemlje u cjelini, svakog našeg građanina po na osob. Ja osobno želim, kada već govorimo sada o ministarstvu vanjskih poslova da ovo ministarstvo, da gospodin Sanader prije svega razriješe pitanje Gotovine, da krenu ovi pregovori sa 17. 3. Želim da Ministarstvo vanjskih poslova uvjeri diplomate u Zagrebu, da po tom osnovu hrvatska Vlada, Sabora, sve strukture vlasti čine sve što je u njihovoj moći, da je ova zemlja čak išla ispod svog dostojanstva kada je dopustila njih šest da hvata Gotovinu u Hrvatskoj i da konačno ako je Gotovina u Bosni i Hercegovini onda za to nije odgovorna ova zemlja nego … [[Govornik se ne razumije.]] koji nota bene Britanac i njihov britanski general koji tamo zapovijedaju sa 6 tisuća vojnika … [[Govornik se ne razumije.]] Konačno, kada je to tako lako razriješiti zašto recimo Amerikanci i Britanci nikako da uhvate Bin Ladena? Želim isto tako uspjeh ministru Polančecu i Ljubičiću a razumljivo rekoh da kao stranka koja nije podržala Vladu ne može podržati te akvizcije. No, ovo je sada Zakon o brisanju Ministarstva europskih integracija. Ja znam da zbog ovog spajanja Ministarstvo vanjskih poslova i Europskih integracija kao što kaže i sam premijer Hrvatska ne bi trebala previše patiti ali će na neki način možda demotivirati zaposlenike u Ministarstvu europskih integracija za koje sam siguran da su bili vrsni profesionalci ili kao što sam rekao pravi birokrati u pozitivnom smislu riječi. Ono što bih savjetovao Ministarstvu vanjskih poslova i, da kao prvi zadatak uz početak pregovora bude rješavanje iz statusa tzv. slovenskih umirovljenika u Republici Hrvatskoj koji nakon stupanja na snagu njihova Zakona o dohodnini primaju znatno umanjene penzije za 13 do, za 16 do 33% što u konačnici mnogima znači 500 do 1000 kuna manje. Ja znam reći granična pitanja ne moraju, ali mogu čekati, ali egzistencijalna pitanja treba razriješiti. Jednom riječju držim da je jedan ovakav prijedlog koji je danas pred nama ipak preuranjen.
Predsjednik Vlade doktor Ivo Sanader.
Hvala gospodine predsjedniče. Ne mislim se javljati nakon svakoga u ime predlagatelja, ali ovdje naprosto da ne bi otišla rasprava u pogrešnom pravcu prijedlog nije da se ukine Ministarstvo europskih integracija. Prijedlog je da se spoje dva ministarstva i da ostane i naziv. Vi ste gospodine zastupniče stalno govorili da će se zvati sad Ministarstvo vanjskih poslova. Ne. Ostaje dakle Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija. Time, sad ću citirati vas, ono što ste rekli da je to bilo nedonošće, nešto ovako, slobodno citiram, interpretiram vašu izjavu u Vladi do sada, čak dobiva na snazi. Suprotno je dakle istina ne da gubi nego dobiva na snazi upravo ta europska, europski element vanjskih poslova i Ministarstvo europskih integracija to je jedno. Drugo, ne šaljemo krivu poruku. Kao odgovoran političar dobro sam osjetio nagovještavajući to kakav će biti eho do jednog a razgovarao sam i s nekima drugima koje nisam citirao, vrlo dobro su prihvatili i pozdravili to. Europske integracije dobivaju apsolutno na snazi kroz ovo. Dakle neće biti ništa slabije nego će biti jače i još zadnja stvar broj ljudi nije povećan u ovoj Vladi nego je smanjen. Tijekom 2004. godine manje je 5000 ljudi kad uzmemo sve i obranu i sve ostalo. Prema tome ne možemo govoriti ni o kakvim, o povećanju broja ljudi.
Hvala. Klub SDP-a, poštovana zastupnica Milanka Opačić, izvolite.
Gospodine Predsjedniče, gospodine Premijeru, kolegice i kolege. Mi iz Kluba SDP-a već kod donošenja Zakona o Vladi prije nešto više dakle od godinu dana kada je HDZ preuzeo resore u Vladi upozoravali smo da je smanjenje Vlade i grupiranje u nekoliko ministarstava ustvari jedno kozmetičko smanjenje Vlade i da pravih efekata kako bismo dobili jednu malu i učinkovitu vladu neće biti. Nakon nešto više od godinu dana se ustvari pokazuje u praksi da smo bili u pravu. Dobili smo samo formalno manji broj resora, ali smo dobili stvarno veći broj dužnosnika, puno veći broj zaposlenih ali isto tako dobili smo i velika i neučinkovita ministarstva. Za neka područja smo i tada upozoravali i danas se pokazuje da je razdvajanje na primjer na dva ministarstva bilo kobno. Ovdje konkretno mislim na sustav socijalne skrbi koji se izgubio u sustavu zdravstva jer je riječ o dva velika resora bremenita problemima koja su se našla u jednom Ministarstvu na čijem čelu se uvijek, dakle nalazio se liječnik i sada se ponovno nalazi liječnik. Nažalost socijala je u tom resoru definitivno stavljena u drugi plan. Isto tako je podjeljena između tog resora i drugog resora Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti gdje ustvari ovaj dio koji se tiče obitelji je svojevrsno virtualno ministarstvo jer po Zakonu o Vladi do 2006. godine to ministarstvo u tom dijelu nema apsolutno nikakve ovlasti. Imamo s druge strane i dobili smo dakle tzv. smanjivanjem Vlade dobili smo i jedno mega ministarstvo u koje smo stavili i promet i pomorstvo i obnovu i turizam što se pokazalo previše za jedno ministarstvo. I zato nam se danas postavlja pitanje da li je pad investicija i stope rasta posljedica tako loše organizacije Vlade ili nedostatka znanja i sredstava. Danas ponovno u ovom Zakonu sa izgovorom da se nastavlja sa procesom stvaranja uže i operativnije vlade vrši spajanje dva ministarstva; Ministarstva vanjskih poslova i Ministarstva europskih integracija i stvaranje po našem mišljenju još jednog mega ministarstva. Po nama je riječ o spajanju dva nespojiva resora. Naime vanjski poslovi se prvenstveno bave vanjskom politikom tj. političkim predstavljanjem Hrvatske u inozemstvu, a europske integracije se trebaju baviti pripremom Hrvatske za ulazak u Europsku uniju i tehničkom koordinacijom resursa i institucija u zemlji. Zadržavanje Ministarstva europskih integracija je po mišljenju Kluba SDP-a bitno i potrebno i zbog toga što danas u Hrvatskoj sve više raste euroskepticizam. Mislimo da ljudima u Hrvatskoj treba objasniti što je Europska unija, treba ju objasniti onakvu kakva ona jest sa svim svojim manama, vrlinama, sa svim svojim dobrim i lošim stranama koje nosi, ali isto tako treba građanima reći da je to jedina alternativa za Hrvatsku i da bolje nemamo. Loše je kada se u javnosti govori da nešto moramo učiniti zbog toga što na nas vrši pritisak Europska unija. To nažalost kod građana stvara jednu vrlo ružnu sliku o Europskoj uniji i mislimo da Vlada mora imati snage za mnogo stvari reći da je riječ o našoj politici i da sve što radimo radimo samo zbog nas. Ništa se u ovoj zemlji ne smije i ne može raditi zbog toga što to traži Europska unija nego zbog toga što to mi hoćemo, zbog toga što to mi želimo, zbog toga što mi želimo određene vrijednosti ugraditi u naš sustav. Nakon dugo vremena između Hrvatske i Bruxellesa došlo do problema i momentalno se nalazimo u jednom periodu neizvjesnosti hoće li pregovori početi ili ne? Po našem mišljenju iz Kluba SDP-a odgađanje pregovora je loše za Hrvatsku i apsolutna najveća odgovornost je izvršne vlasti da učini sve da ti pregovori počnu. U protekloj godini po našem mišljenju puno se energije utrošilo na vanjsku politiku i sve je stavljeno na kartu ulaska u Europsku uniju. Zbog toga je zanemareno rješavanje velikog broja problema u zemlji. Samo bih spomenula da je u zadnjih godinu dana se nije dovoljno radilo na usuglašavanju našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije i nije se radilo tempom koji smo si sami zadali i koji smo u ovom Domu predvidjeli. Naime u prošloj godini se od 46 predviđenih zakona donjelo samo 32 zakona koji su oznaku nosili dakle usklađivanja sa Europskom unijom. Definitivno ulazak u Europsku uniju prvenstveno ovisi o našoj volji. Za ulazak nije dovoljno imati samo želju nego je potrebno raditi i konkretnim potezima pokazati da možemo mijenjati stvari u našoj zemlji. U prošloj godini nažalost zaustavljene su mnoge reforme u sektorima u kojima su započete. Nove reforme nisu ni osmišljenje, a kamoli započete i po tome će se ocjenjivati je li Hrvatska spremna za ulazak u Europsku uniju, a tu je apsolutno posao Ministarstva europskih integracija bilo važno i bitno. Po nama ovakvo spajanje ministarstava nije rezultat jedne ozbiljne politike nego rezultat kadrovske politike. Čini nam se da se ova Vlada suočila sa problemom kadrova jer je evidentno da u zadnjih mjesec i po dana nitko nije želio ući u Vladu koja je u samo godinu dana izgubila gotovo polovinu svoje podrške i ugleda među građanima. Poznato je da je bilo teško pronaći ministra zdravstva i da su mnogi odbili to mjesto jer nitko ne želi rješavati probleme u tom sektoru koji su se u zadnje vrijeme nagomilali. Da samo kažemo da je vrlo gadna činjenica da se plaćanje lijekova sa 160 dana prolongiralo na 300 dana, da je zbog odnosa Ministarstva i domaćih proizvođača lijekova došlo do ograničenja opskrbe lijekovima, da slijede i restrikcije u zdravstvu i naprosto to je dovoljan razlog da se vrlo mali broj ljudi htio prihvatiti tog posla. Dakle u zadnjih mjesec i po dana od velikog broja ljudi koji su animirani za to mjesto samo je dakle evo jedan napokon pristao biti ministar zdravstva. Ipak postoji jedna spasonosna činjenica a to je da ovoga puta Ministar zdravstva nije dobio i resor gospodarstva. Izmjenom ovoga zakona vidljivo je da se i odustalo od početnog koncepta po kojem potpredsjednik Vlade je ujedno zadužen i za konkretan resor. Sada dobivamo potpredsjednika koji nema dakle ministarstvo i biti će samo potpredsjednik zadužen za gospodarstvo. Jeli riječ o tome da je nedostatak kadrova uzrok takvoj promjeni koncepcije ustroja Vlade ili tragična bilanca gospodarstva nakon samo jedne godine vladavine HDZ-a. zbog svega ovoga što smo ovdje iznijeli klub SDP-a biti će protiv ovoga zakona.
Vi ste rekli protiv? Protiv. Hvala. Klub HSLS-a, DC-a poštovana zastupnica, potpredsjednica Đurka Adlešić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovani predsjedniče Vlade, kolegice i kolege. Mi ćemo kao klub poduprijeti ovaj prijedlog zakona. Ali ću vas ipak kratko podsjetiti da se ne biste čudili ili imali različita tumačenja zašto ovo podupiremo. DA smo mi još u prošlom mandatu upozoravali da je broj ministarstava za Hrvatsku prevelik. Da imamo previše ministara na 4 milijuna stanovnika, da se radi o skupoj i ogromnoj administraciji. A ne samo da smo prigovarali mi smo i predlagali isto tako zakone, po kojima se Vlada mogla smanjiti samo eto nismo imali sreće i naš prijedlog tada nije prošao. Jedan od razloga zbog kojih smo i poduprli ovu Vladu bila je činjenica da se smanjuje broj ministarstava. Jer je takav broj definitivno bio preskup. A ja ću vas podsjetiti da se znalo u ovoj sabornici dogoditi da sjedi isti broj ministara u ovim redovima koliko je sjedilo i saborskih zastupnika. Ono na što smo upozorili kod konstituiranja ove Vlade je problem koji se može i sada ponovno aktualizirati samo kod drugih ministarstava. Naime upozorili smo da je Ministarstvo zdravstva prezahtjevno da bi ministar zdravstva mogao biti uspješan potpredsjednik Vlade zadužen za gospodarstvo doista je to bilo preteško i prezahtjevno sa obzirom na činjenicu da smo bili zemlja koja nije uspjela privlačiti strane investicije. Koje imala ogroman broj nezaposlenih,. A ako je cilj pokretanja Hrvatske bio jedini onaj pravi kojim se Hrvatska može promijeniti, i pokrenuti a to je gospodarstvo. Onda moramo konstatirati da su rezultati i sada sporiji od očekivanih. Ne oni na makro planu već svakako oni po kojima građani mogu procjenjivati uspješnost neke Vlade. A to je dakle pitanje standarda svakoga pojedinog građana. I sigurno da bi bilo dobro da smo prije ove točke imali priliku analizirati dosadašnji rad Vlade, vidjeti pokazatelje jedne i druge možda sami otkriti tko je najslabija karika u Vladi. Međutim kao i svaka Vlada i ova će i ima i imati vjerojatno imati ovakvih izvanrednih situacija. Rasprava o razlozima ja mislim da nas ne bi daleko odvela iako sam sigurna da će neki pokretati. Mislim da bi bilo dobro prije ove odluke da nam premijer odgovori ne samo zbog nas nego i zbog javnosti, dali je točna ova tvrdnja da se na ovakav prijedlog ide iz personalnih razloga jer navodno nema ljudi za ministarstva. To bi moram priznati bili prilično teško vjerovati da je tako malo ljudi koji u Hrvatskoj žele biti ministri. Naročito kada u Vladu možete pozvati i van stranačke ljude. A ja ću vas podsjetiti da su upravo u prošloj Vladi najkvalitetniji ministri bili oni koji nisu bili članovi ni jedne političke stranke tada. Tada nisu bili. Kada već govorimo o spajanju dva ministarstva Europskih integracija i Vanjskih poslova onda je sigurno da je to zahtjevan posao. Mi želimo vjerovati da će ga ministrica uspješno obavljati. Međutim činjenica da će na poslu prilagode Europske unije morati raditi i neki drugi ne samo ta dva ministarstva. Od Ministarstva gospodarstva, Ministarstva poljoprivrede. Jer oni koji će i te kako trebati pripremiti za EU su prije svega na području poljoprivrede, industrije i gospodarstva. Dakle to su zajednički poslovi. Mi ćemo poduprijeti ovaj prijedlog, ali bi svakako bilo dobro da čujemo i odgovor na postavljeno pitanje. Hvala.
Hvala lijepa. Klub HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine predsjedniče hrvatske Vlade. Pa mislim da smo mi ovdje najpozvaniji pravaši govoriti o ovim zakonskim prijedlozima. Zašto smo najpozvaniji? Ajmo argumentima razgovarati. Ajmo argumentima razgovarati. Mi smo 2003. godine u 9 mjesecu uputili u proceduru Zakon o ustrojstvu ministarstava i državnih upravnih organizacija. Jer smo kazali da je koalicijska vlast koja je onda bila vlasti od 3. siječnja 2000. godine napravila megalomansku državnu upravu, znamo i sami da je Vlada tada imala uz predsjednika i 22 člana. Da su samo bujale državne upravne organizacije, razno razni uredi, i to tako da je recimo bilo samo 18 razno raznih vladinih ureda. Uz 20 ovih recimo ureda državne uprave. A ako ćemo istinu govoriti zbog čega je onda se prešlo sa ureda za Europske integracije na Ministarstvo europskih integracija. Nama se čini da je to bio dogovor da bi Jakovčić postao ministar u Vladi. To je bilo. Jeli u tadašnjem opisu poslova kao i u opisu poslova koji je Vlada predsjednika Sanadera ponudila 22.12. 2003. godine bilo je vidljivo da to ministarstvo Europskih integracija nema nadležnost upravnu i stručnu kao druga ministarstva. Naime i tada smo mi upozoravali kada je bilo govora oko ustrojstva i broja ministarstava koja je predložila sadašnja Vlada da nema potrebe postojanja zasebnog ministarstva Europskih integracija, nego dapače naš je prijedlog bio Ministarstvo vanjskih poslova i Europskih integracija. I tada smo kazali pogledajte opis poslova. No tada nam je kazano to Europa traži od nas. Sada čujemo da se Europa slaže da ne treba toga ministarstva. I zbog toga mi to zovemo naknadna pamet. Mi smo to vama predlagali 22. 12. kao što smo predlagali da se osnuje državna uprava za zaštitu i spašavanje, to je nakon toga napravljeno. Ali u tome razdoblju smo puno vremena izgubili. Izgubili smo puno vremena jer smo tu energiju mogli usredotočiti na što na temeljne probleme građana. I da nam državna uprava profunkcionira kao servis građana. Kada smo kod naknadne pameti ista je situacija bila sa ovom aferom prisluškivanja. Rekli smo da se to riješi prošle godine u 3 mjesecu. Nije se htjelo riješiti. Rekli smo da se riješi pitanje transkripata, i svega ostaloga, nije se rješavalo. I to je sve naknadna pamet i sada vidite zašto mi pravaši nismo u toj Vlasti. Niti možemo biti u takvoj vlasti. I zbog toga mislim da je sazrelo vrijeme da Hrvatska počne razmišljati o osnivanju ministarstva zaštite nacionalnog suvereniteta. Jer kakva je situacija, mislimo da se sada na taj dio trebamo usredotočiti. Kada se predlaže ovaj dio osnivanja. Drugo, da se vratim na naš prijedlog. Naš prijedlog je govorio o 12 ministarstava. Ali tako je govorio da imamo zasebno ministarstvo mora a ne da imamo zajedno u okviru ministarstva što ljudi kažu, ministarstvo zraka, kopna i mora i turizma. Naš je prijedlog bio da postoji zasebno ministarstvo mora, i to se sada isto vidi da će to trebati napraviti. A da turizam bude zajedno sa gospodarstvom. Ajmo napraviti državnu upravu koja će raditi svoj dio poslova. A nemojmo čekati da nam netko izvana kaže da sada to možemo napraviti. Napravimo ono što je u interesu hrvatskoga naroda. Mi smo vam dali prijedlog, bio je prijedlog znači u formi zakona, nitko ga drugi nije bio ponudio, ponudio ga je bio u 9 mjesecu 2003. godine. Taj prijedlog smo iznosili ovdje kad je donošen zakon. Također i sad kažem onda smo govorili zašto u nazivu Ministarstva hrvatskih branitelja nema hrvatski branitelj. Nema ga ni dan danas. Prema tome, ova državna uprava nije servis građana zašto se ova Vlada zalaže i prema tome mi ćemo podržati ovaj prijedlog normalno kad je to naš prijedlog, kako ne bi podržali prijedlog koji je naš prijedlog u biti. Mi drukčije ne možemo reagirati jer smo onda to govorili, ali kažem treba napraviti državnu upravu da bude servis građana. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Klub HNS-a PGS-a poštovana potpredsjednica zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine predsjedniče Vlade, gospodo iz Vlade. Glavni prijedlog zakona koji je pred nama i ono na što ću se u ime Kluba HNS-a PGS-a koncentrirati, budući da je to i glavna zadaća koja je pred nama je prijedlog spajanja Ministarstava vanjskih poslova i Ministarstva europskih integracija. Prvo koji je trenutak? Trenutak je u kojem Hrvatska očekuje početak pregovora sa Europskom unijom. Dakle jedan od najosjetljivijih trenutaka, ja bih rekla od uspostavljanje samostalne države i nadajući se da ćemo u tome i uspjeti. Trenutak u kojem ćemo onda provesti sljedećih nekoliko godina ne samo u intenzivnim pregovorima nego i kao sastavni dio tih intenzivnih pregovora u intenzivnim reformama u unutrašnjim institucionalnim, političkim, gospodarskim, zakonskim reformama koje zapravo znače priključenje Europskoj uniji. U tom trenutku ukidati ili spajati Ministarstvo europskih integracija sa Ministarstvom vanjskih poslova je po mišljenju Kluba HNS-a PGS-a a meni se čini i prilično na prvi pogled vidljivo dosta pogrešna poruka. Dakle onda kad očekujemo da će Ministarstvo europskih integracija i ono što bi ono trebalo raditi imati najveći posao pred sobom i onda kad očekujemo da nas svi percipiraju kao ljude koji ozbiljno mislimo raditi na tom poslu spajati ili utapati na neki način Ministarstvo europskih integracija u Ministarstvo vanjskih poslova pogrešan je trenutak. Drugo pitanje je nadležnost. Možda je u Ministarstvu europskih integracija do trenutka kandidature, dakle dobivanja kandidature naše za članstvo u Europskoj uniji taj posao bio prvenstveno vanjskopolitički. Pa ako hoćete možda i do danas, odnosno do 17. ožujka je taj posao u velikoj mjeri vanjskopolitički. Ali od trenutka kad počnemo pregovore posao Ministarstva europskih integracija je 95% unutrašnje politički. Dakle to je posao reformi u Hrvatskoj, posao koordinacije različitih ministarstava i zakonodavstva koje dolazi iz različitih ministarstava koje regulira odnose u Hrvatskoj i zapravo nema bitno više utjecaja i nema bitno više koncentraciju na međunarodne odnose, nego u prvom redu mora biti koncentrirano na unutrašnje odnose u Hrvatskoj i na reforme koje koordinira unutar Hrvatske dok je naravno Ministarstvo vanjskih poslova po definiciji i kao što samo ime kaže koncentrirano na vanjske poslove, dakle međunarodne odnose. Prema tome i nadležnosti su disparatne. Nadležnosti su različite i biti će sve različitije i što ćemo biti uspješniji u poslu koji smo si zadali i koji je pred nama to će nadležnosti biti različitije. Zadaća Ministarstva europskih integracija je koordinacija posla ministarstava u Vladi na reformama koje nam predstoje i sticajem okolnosti, ja bih rekla od početka, dakle od koncipiranja Ministarstva europskih integradcija prije nego što je postalo ministarstvo dobro je koncipirano. Od gospođe Mintas-Hodak i Varga, kolege Jakovčića, Mimice, gospođe Mladineo do gospođe Grabar-Kitarović dobro je koncipirano. Ima dobru ekipu ljudi, funkcionira na dobar način i nešto je u čemu smo dobro uspjeli. I prema tome i sa tog stanovišta ako nešto radi, ako nešto funkcionira nemoj ga ići kvariti, nemoj se ići u to petljati jer se može samo pokvariti. Prema tome ovo je nešto što faktički dobro funkcionira i prema tome bilo bi najbolje pustiti da i dalje dobro radi to što je počelo raditi to ministarstvo. Smatramo da su razgovori o broju ministara možda upotrebljivi u populističke svrhe, možda upotrebljivi sa ovako nekakvog politički-marketinškog stanovišta, međutim ono što je tu interesantno naravno nije broj ministara, nego je broj, pitanje broja uprava, broja administrativnih aparata, veličine administrativnog aparata, veličine cijele, cijelih institucija koje ili jesu ili nisu efikasne. A ministri ako valjaju zapravo osiguravaju ono što nam treba više od svega, a to je lieder ship u pojedinim područjima i menadžment. To je posao ministara. Tri, dva ili pet ministara ne čine razliku. Ono naravno što čini razliku su ogromni aparati koji iza toga stoje. I ako vi imate 50 aparata umjesto 10 birokratskih administrativnih aparata, to je ono što košta. Ali lieder ship i uspješni menadžment je ono što nam treba vjerojatno više od svega, a to bi trebali biti ministri. Dakle, naše je mišljenje koje se ovdje već čulo i nije također ništa strašno ni ništa neobično ali je čini mi se prilično bjelodano da je glavni problem ovdje da nema čovjeka za ministra vanjskih poslova. To ne znači da nema čovjeka koji to ne bi htio biti. Vjerojatno je ova dvorana puna ljudi koji bi to htjeli biti, nego nema ljudi koji bi to znali biti. Dakle koji bi znali i mogli i bili kvalificirani da budu uspješni ministri vanjskih poslova u ovoj Vladi, što nije lak posao i velika je zadaća. Međutim, sticajem okolnosti postoji alternativa. Postoji mogućnost da se to riješi na drukčiji način i nije strašno priznati da nema kvalificirane osobe za taj posao koja bi to dovoljno dobro mogla obavljati. Međutim sticajem okolnosti postoji nešto što je poznato u drugim zemljama i mnoge europske, ne mnoge ali neke europske zemlje, ajmo reći to prakticiraju, a to je da predsjednik Vlade preuzme na sebe i formalno, dakle vrlo je često da neformalno predsjednik Vlade vodi posebnu brigu o jednom resoru. Ali postoji naravno i formalno primjerice Luxemburg recimo, zemlje u kojima predsjednik Vlade između ostalog ima i resor, dakle nije samo predsjednik Vlade nego i vodi određeni resor. I u našim uvjetima to bi možda bilo rješenje da Ministarstvo vanjskih poslova u ovim uvjetima kao svoj resor preuzme predsjednik Vlade. Pod tim okolnostima možda bi bili u napasti da podržimo ovaj prijedlog zakona, ovako na žalost mislimo da je on kontraproduktivan i nećemo ga moći podržati. Hvala.
Rekli ste da nećete moći podržati? … [[Upadica se ne čuje.]] Hvala. Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Zlatko Tomčić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine predsjedniče hrvatske Vlade, gospođe i gospodo zastupnici. HSS je u prosincu mjesecu prošle godine dao podršku ovoj Vladi i glasovao za ovu Vladu iz više razloga. Iz razloga kako smo i tada rekli u raspravi, političke pristojnosti, jer smatramo da nakon svakih održanih izbora onima kojima hrvatski birači daju povjerenje bi trebali dobiti povjerenje i u Saboru i mogućnost da upravljaju državom, ali smo isto tako naglasili da ćemo boraveći ovdje u Saboru razmatrajući prijedloge Vlade i ono što Vlada radi, permanentno svaki potez ocjenjivati i ovisno o tome kako se koji potez Vlade procjenjuje, u klubu glasovati za, protiv ili biti suzdržan. Tako smo se ponašali do danas, tako ćemo se ponašati i od danas. Ovaj prijedlog koji danas razmatramo klub HSS-a ne može podržati. Ako ni zbog čega drugog, ono radi činjenice da već dobra dva mjeseca pokušavamo u ovom Saboru uspostaviti puni konsenzus oko pitanja prije svega vezanih na integracijski proces Republike Hrvatske prema Europskoj uniji, pokušavamo stvoriti potpuno međusobno razumijevanje demonstrirajući pred hrvatskom javnošću da se radi zapravo o presudnom strateškom interesu Republike Hrvatske o kojem ne može biti nikakvih partikularnih stranačkih posebnih interesa, o kojemu treba pokušati uvijek stvoriti maksimalno suglasje upravo radi toga da prema toj Europskoj uniji, prema svjetskoj javnosti budemo jači, ozbiljniji i vjerodostojniji. Pa ako je već tako i ako tražimo suglasje oko svih pitanja vezanih na Europskoj uniji, onda držim da je najblaže rečeno bio red što ne mora biti i obaveza već ako smo stvorili konsenzus oko svih europskih pitanja da smo bili konzultirani i oko ovog pitanja i da se tražilo naše mišljenje, a ne samo da nam se najavilo da će se to učiniti. No, i to je pravo Vlade i tu u pravilu ne može biti nekog velikog prigovora osim načelnog, a načelni prigovor se odnosi i na činjenicu da će ovaj autonomni potez Vlade ipak u jednom dijelu narušiti harmoniju koja je u ovom Saboru stvorena između parlamentarnih stranaka kada je u pitanju Europska unija i integracija Republike Hrvatske u Europsku uniju. Držimo da je ovaj potez bez obzira na razloge koji su ovdje navedeni, prije svega loša poruka prema Europskoj uniji. Koliko ja znam Europska unija je dugo vremena podržavala i u mojim kontaktima koje sam imao i u prošlom mandatu Sabora i za vrijeme prošle Vlade, svi moji međunarodni kontakti su govorili o tome da Europska unija i članice Europske unije podržavaju postojanje posebnog ministarstva, dakle posebne upravne državne organizacije koja vodi računa samo o poslovima vezanim na Europsku uniju. Držim da se u Europskoj uniji ništa bitno nije promijenilo mada ovih dana čujemo obrazloženja da u Europskoj uniji danas vlada drugačije mišljenje, da nije neophodno itd. imati posebno ministarstvo. Dozvoljavam da su i tamo promijenjena mišljenja, ali osobno držim i moj klub drži da je ovo loša poruka prema Europskoj uniji. Na koncu to je vrlo loša koincidencija. Mi smo danas otprilike mjesec dana prije tog kritičnog momenta 17. ožujka kada trebaju početi pregovori. Dakako još uvijek je to sve skupa pod velikim pitanjem, još uvijek se vode ozbiljne rovovske borbe na relaciji Europska unija – Republika Hrvatska oko toga da li će početi ti pregovori ili ne. Ne kanim danas ovdje detaljnije govoriti o korektnosti svih tih postupaka i što to za Hrvatsku znači pa i korektnosti postupaka ne samo u Europskoj uniji nego i naše strane, da li smo mogli u toj cijeloj priči biti nešto suptilniji, korektniji itd. ali neminovno se 17. ožujka približava i gle čuda samo mjesec dana prije potencijalnih početka pregovora predlažemo ukidanje državne upravne organizacije koja je isključivo zadužena za Europsku uniju. Mi držimo da je to jedna vrlo vrlo loša koincidencija. Na koncu to je vrlo loša poruka prema hrvatskoj javnosti. Mislim da do sada nismo bili dovoljno efikasni u objašnjavanju značaja samog čina i odvijanja svega onoga što će se dogoditi u sljedećih nekoliko godina kada je u pitanju Europska unija i tog značaja za interese našeg običnog čovjeka. Činjenica da nismo bili dovoljno efikasni, vjerojatno dovoljno govori i podatak da je u samo nekoliko mjeseci ili godinu dana prihvatljivost Europske unije u hrvatskoj javnosti pala sa 82% na 50%. To je činjenica koja dovoljno govori da se nismo dovoljno trudili kao politika ili kao politike da objasnimo hrvatskoj javnosti što to znači. U zadnje vrijeme moj je dojam da je hrvatska javnost, posebno onaj dio koji je zainteresiran za konkretni posao, mislim tu na poduzetnike, obrtnike, seljake, dakle sve profesije koje žive od vlastitog rada, da je počelo prodirati jedno shvaćanje da zapravo i ovo predpristupno vrijeme, dakle prije formalnog ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju za njih iznimno puno znači da imaju šanse za unapređenje svog gospodarskog i socijalnog položaja kroz korištenje raznih predpristupnih fondova itd. Da je sve više sazrjela u našim jedinicama lokalne samouprave svijest da korištenjem predpristupnih fondova za ruralni razvoj je moguće unaprijediti infrastrukturne odnose i druge odnose u lokalnim sredinama. Dakle ta svijest je počela prodirati u našu javnost, kažem kako kod pojedinaca poduzetnika tako i u pojedinim lokalnim sredinama. Bojim se da ovaj potez će biti destimulativan i za te naše ljude pojedince i za jedinice lokalne samouprave jer će se osjećati pomalo izgubljenim. Ja znam da će biti lako odgovoriti da će sve te funkcije koje je trebalo raditi Ministarstvo europskih integracija da će se obavljati u objedinjenom ministarstvu, dakle, u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija. Ali znate, kad jedan važan posao se odvija u jednom velikom konglumeratu, a Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija će biti iznimno veliki pogon na čijem čelu može biti samo jedna osoba, tu će ljudi teško dolaziti do izražaja i tako veliko ministarstvo će teško obaviti onu koordinativnu ulogu u smislu reformskih zahvata, u smislu edukacije javnosti, u smislu na koncu ne samo čiste edukacije nego i agitacije, ako hoćete, o potrebi sve kvalitetnijeg i u većem postotku prihvaćanja Europske unije kao ideje, a nalazimo se na toj kritičnoj granici od 50%. Evo, to su neki razlozi zašto mi ne možemo prihvatiti ovu ideju i smatramo da je ona ovog momenta pogrešna. No mi shvaćamo pravo svake Vlade da donosi svoje odluke. Vlada ima svoju većinu, ali moramo isto tako znati da ne podrška dobrog dijela Doma, ako sam ja danas ovu raspravu shvatio, da će narušiti na koncu na vrlo konkretan način i taj konsenzus, suglasje koje smo stvorili oko Europske unije. Dakle, nećemo podržati, ali dajemo za pravo Vladi da vodi svoju igru, da vodi svoju koncepciju, ali dakako da i odgovara za ono što učini. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče Sabora, uvaženi premijeru hrvatske Vlade, kolegice i kolege. Bez sumnje je pravo svake Vlade da uređuje svoj unutarnju ustroj, da organizira rad Vlade onako kako misli da će to biti najbolje. Međutim, to nas ne treba spriječiti da razmotrimo iznesene argumente u prilog ove teze da treba spojiti dva ministarstva. Pa mislim da se tu mogu postaviti zapravo 3 grupe razloga koje bi valjalo analizirati. Što su to europske integracije za Hrvatsku danas? U cijeloj djelatnosti Vlade od njezina osnutka do danas europske integracije bile su prioritet. Čini se da je premijer sve odigrao na tu jednu kartu, na približavanje Europskoj uniji. Gdje smo međutim danas na tome putu? Čini se da stojimo pred zidom. Pitanje je da li taj zid možemo preskočiti, a sasvim je sigurno da ga nećemo moći zaobići. Taj zid ovdje stoji, on će stajati sad 23. idućeg mjeseca, ali stajat će i u 9. mjesecu ako dođe do odgode. To je zid koji se niti da srušiti niti ga se da zaobići. Kakva je uloga diplomacije u europskim integracijama? Pa mislim da je diplomacija učinila svoje. Ona je radila dobro, ali je napravila sve što je mogla napraviti. Ona tu više nema što reći, tu više ne vrijedi ni uvjeravati, ni moliti, ni dokazivati, ni lobirati, tu ne vrijedi više ništa. Tu se mora raditi. Treba riješiti problem, a diplomacija taj problem ne može riješiti. U tom bi smislu bilo možda logičnije da se spaja Ministarstvo europskih integracija sa Ministarstvom unutarnjih poslova. Ja razumijem frustraciju Vlade. Sve je uložila na jednu kartu, a evo stojimo pred fijaskom. I što sada učiniti? Ne može se okriviti bivšu Vladu za vanjskopolitički deficit, jer se to ne može učiniti. Ne može se okriviti opoziciju da baca klipove pod kotače, da ne surađuje jer opozicija i to unisona, unisona pomaže Vladi na putu ka Europskoj uniji. To jest jedan novi moment u hrvatskoj politici, mislim dobar. Nije tako bilo uvijek, kao što znamo, bivša Vlada nije imala sreću da ima takvu opoziciju kakvu ima ova Vlada. Baš na putu ka europskim integracijama tu sreću nažalost nije imala. Morala je doživjeti to da se kod glasanja o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju tadašnja opozicija izađe van iz Sabora, morala je doživjeti opstrukciju kod svakog pokušaja suradnje sa Haaškim sudom, organiziranjem demonstracija, prozivanja da je zbog toga veleizdajnička. To ova Vlada na njezinu veliku sreću ne mora durati. Ona ima kooperativnu opoziciju. Ali odgovornost za eventualni neuspjeh na tom putu ipak leži na izvršnoj vlasti. I tu odgovornost je nemoguće zaobići. E sad, je li Vlada toga svjesna? Po ovome što radi ja se bojim da nije u potpunosti. Jer gledajte, što na tom putu europskih integracija nama predstoji? Nama predstoji prvo jačanje i povjerenje u Europsku uniju, predstoji nam usklađivanje zakonodavstva, uvođenje europskih normi, pojačanje unutarnje demokracije u zemlji koja još uvijek manjka u mnogim područjima. Razvoj gospodarstva, stavljanje pod kontrolu recimo Tajnih službi jer i to je jedan od standarda Europske unije. Sloboda medija, sloboda medija da se ne dogode, događa to da se cenzuriraju na javnoj televiziji i ne objavljuju prilozi o premijeru. Da se to ne događa jer se to ne događa niti u Europi u koju idemo. Sve, dakle, sama unutarnja politička pitanja. Niti jedno vanjskopolitičko. Druga grupa razloga i argumenata protiv ovakvog rješenja. Gledajte, to su dva velika ministarstva. Ozbiljna ministarstva, velika s puno posla. I sad, kako će njih tako spojena u jedno glomazno ministarstvo voditi jedna osoba? Pa bez obzira što je ta osoba simpatična i sposobna ministrica Kolinda Grabar-Kitarović. No bojim se da je tu ambicija možda i ministrice pretegnula nad objektivnom mogućnošću da se ta dva velika ministarstva budu spojena u jedno. Pa gledajte, ministar vanjskih poslova ima protokolarnih obaveza, hrpu. Svaki dan nekoga mora primati, mora gubiti s njim vrijeme, ali mora, to mu je posao. Mora putovati. Ministra vanjskih poslova nema u zemlji, uglavnom nema jer inače ne radi dobro svoj posao ako nije na putu. Pa kako onda će voditi i ovaj dio svoj Ministarstva europskih integracija gdje je posla užasno puno? Bojim se da to nije najbolje rješenje. Treća grupa razloga ili treća grupa argumenata koja se ovdje iznosi, premijer je rekao to je daljnja racionalizacija Vlade, smanjenje broja ministarstava. Ma gledajte, ma nije racionalizacija u tome. Ma ne, smanjimo Vladu za 3 ministra, a povećamo ju za 50 državnih tajnika. I šta smo sad mi tu racionalizirali i gdje se tu uštedjelo i na čemu se tu uštedjelo? Ma to nije nikakvo smanjenje aparata, to je povećanje aparata i posve je nepotrebno. Ja osobno ne mislim da je jako bitno da li neka Vlada ima 12, 13, 14 ili 18 ministarstava. Ali je bitno da ta ministarstva bez obzira koliko ih jest, koliko ih ima da oni rade svoj posao. ... /Govornik se isključio, pa naknadno uključio./. Što mi imamo od toga što su se ministarstva spojila u ono ogromno Ministarstvo pomorstva, mora, veza ne znam čega sve ne, kada ministar obeća u 6. mjesecu da će donijeti podzakonski akt pa donese ga tek u 12. mjesecu. Njemu treba šest mjeseci u tom ogromnom mega ministarstvu da donese jedan podzakonski akt jer se mora baviti sa tisuću drugih stvari, taj podzakonski akt se tiče toga da li će građani plaćati u fiksnoj telefoniji impulse ono po sekundi ili minuti. Nije to bezvezni nekakav, tiče se građana, direktno njihovog džepa, 6 mjeseci je trebalo ministru da napravi podzakonski akt. I što smo mi sada tu racionalizirali kada smo mi to sve skupa strpali te poslove u njegovo Ministarstvo, nismo racionalizirali ništa, šteta je napravljena ne korist. Tako mislim da će i ovdje biti napravljena šteta, ovdje će biti napravljena šteta a to da se sada to nešto racionalizira je čista floskula, to je demagogija nije to dobro, prije svega zbog samih građana nije dobro zbog državnih poslova, ali Bože moj svaka Vlada ima pravo određivati kako će raditi, organizirati se kako misli da je to najbolje, skeptični smo u tom pogledu i to su ovi argumentirani razlozi zbog kojih moramo biti protiv. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić.
Poštovani predsjedniče, poštovani premijeru, državni tajniče. Ja sam pozorno slušao što je premijer govorio u obrazlaganju prijedloga ovoga Zakona i shvatio sam da su u Europi puno prije znali kako će izgledati naša Vlada od sutra, koliko ćemo imati ministarstava, koja će spojiti, da li će se neka razdvojiti, kako će izgledati državni uredi i državni zavodi. MI smo opet u situaciji ovdje u Saboru kao što smo i bili kada smo 22. prosinca 2003. donosili prošle izmjene i dopune ovog Zakona bilo nam je ostavljeno tada 12 sati vremena da prodiskutiramo zakon i da ga usvojimo kako bi mogao biti objavljen toga dana. Danas smo imali još manje sati, jer smo dobili Zakon počeli raspravu u 15 sati a on mora biti objavljen do ponoći. Dakle, mi kao saborski zastupnici i materijale smo dobili danas ujutro da ih možemo pročitati. Dakle, nama kao saborskim zastupnicima je ostavljeno manje od 12 sati da dobijemo materijale, da ih proučimo da ih proanaliziramo prodiskutiramo, da se konzultiramo sa strukom, da ovdje raspravimo, da se odglasa, da se napravi redakcija teksta da bude objavljeno to sve u novinama. Drago mi je da je premijer to sve prije prodiskutirao sa svojim kolegama u Europskoj uniji a tek onda došao ovdje u Sabor i ostavio nam je cijelih 8 sati. Teoretski može se dogoditi nismo se svi prijavili za raspravu, teoretsko bi se moglo dogoditi da je to neizvedivo kada bi svaki zastupnik raspravljao. Ali očito se vodilo računa o tome da se neće svi zastupnici prijaviti. Niti kada se usvajao ovaj Zakon u prosincu 2003. ni danas nismo dobili usporedbu o strukturi i organizaciji Vlada zemalja srednje Europe u vrijeme tranzicije odnosno u vrijeme kada se približavaju Europskoj uniji ali se vrlo rado pozivamo na njihova iskustva. Dakle, ako se pokazivamo bilo bi dobro da nam Vlada u jednom trenutku i dostavi da vidimo kako to zaista izgleda, pa da se 22. prosinca pozivamo na iskustvo Savezne Njemačke Vlade danas evo to iskustvo se ne koristi. Ono što iz ovog prijedloga ispada, ispada jedino da je bilo problema u proteklih godinu i pol dana u funkcioniranju između ministarstva vanjskih poslova i Ministarstva europskih integracija pa budući da je bilo problema u njihovim nadležnostima i funkcioniranju onda smo našli sjajno rješenje da spojimo ta dva ministarstva. Ja se ovdje sada pitam da li bi do toga došlo da ministar Žužul zbog sukoba interesa nije morao odstupiti sa svoje dužnosti, da li bi se tada uočilo ti problemi u funkcioniranju ta dva ministarstva i ako da koji bi od ministara morao tada odstupiti. Nadalje, pitam se hoće li ovakvi problemi se uočiti u nekom drugom ministarstvu ako ministar ili ministrica budu primorani jednako tako odstupiti kao što je to morao učiniti ministar Žužul. Ovako doista ispada da jedini problem u funkcioniranju Vlade je bio u preklapanju nadležnosti pa i u komunikaciji između ministra Žužula i ministrice Grabar-Kitarović ali da je zbog toga što ministar Žužul odstupa veća krivnja pala upravo na ministra Žužula. NO, meni se čini da ipak ima nekih problema u funkcioniranju i nekim drugim resorima pa da je ovo možda bio trenutak da se promisli o nekoj drugoj organizaciji Vlade ili premještanju i nekih drugih uprava ili sektora iz jednog ministarstva u drugo ili da se na drugačiji način napravi to. Ja ću spomenuti nekoliko primjera. Krajem prošle godine promijenili smo Zakon i napravili smo novu Upravu za zaštitu i spašavanje, na žalost, ni do danas ljudi koji su od 1. 1. u Upravi za zaštitu i spašavanje prešli iz civilne zaštite, nisu dobili svoja rješenja i njihov radni status je neizgledan. Drugi primjer, drugom organizacijom unutar Ministarstva poljoprivrede, poljoprivredni inspektori su iz državnog inspektorata premješteni u Ministarstvo poljoprivrede sa 31. prosincem 2004. godine. Ni do danas tih 51 visoko obrazovana osoba dakle inspektori poljoprivrede nisu dobili svoja rješenja, nitko im ne daje zadatke oni i dalje dolaze na svoja radna mjesta ali ništa ne rade. Ili primjer treći, jedna od velikih važnih stvari koja je trebala proraditi odmah po stupanju Vlade na dužnost bila je One stop shop, mi smo imali obećanje da će to proraditi za mjesec dana, dva mjeseca, za nekoliko mjeseci, 1. 2. 2005. ni do danas One stop shop agencije ne rade. Ako je kao što je premijer govorio u predizbornoj kampanji i kada je ovdje predlagao Vladu, 2003. bilo potrebno 27 dozvola da se otvori poduzeće u Hrvatskoj, onda i danas 2005. godine treba 27 dozvola da se to napravi, a One stop shop agencije još su ostale na onom srednjem, na stop i ne zna se kada će početi raditi. Ili dva primjera iz funkcioniranja dva ministarstva, Ministarstvo gospodarstva je cijelu godinu prikupljalo papire za izgradnju novih poduzetničkih zona za koje je ova Vlada rekla da ih treba biti negdje oko 400. Odluke o tome koliko će tko dobiti novaca stigli su u jedinice lokalne samouprave u prosincu, novac stiže u siječnju. Novac se odnosni na ono što se treba napraviti u 2004. godini. Jednaka stvar je i sa Ministarstvom branitelja, obitelji i međugeneracijske suradnje gdje su Udruge invalida javile se na natječaj, predlagale projekte, odluke o tome koliko su novaca dobile za programe u 2004. stigle su im u prosincu, novac im još i sada stiže. I u konačnici građane doista ne zanima koliko će ministara biti u Vladi, ne zanima ih koliko će biti potpredsjednika, koliko će biti državnih tajnika, oni žele da im raste standard, oni žele da im povećava se kvaliteta života. Ako bi prosječna plaća u Hrvatskoj, ili kada će prosječna plaća u Hrvatskoj biti 2 tisuće eura sasvim sam siguran da će građani biti za to da imamo 33 ministarske fotelje ako je to potrebno. Međutim, mi danas imamo 14 ministarstava, ali zato imamo puno državnih tajnika, nego što je bilo zamjenika ministara u prošloj Vladi. I ovdje smo danas čuli da je u prošloj godini otpušteno 5 tisuća ljudi iz Državne uprave. No, nažalost to nije dovelo do povećanja efikasnosti Državne uprave. Građane doista zanima ne koliko imamo ministara, građane zanima koliko plaćaju državnu administraciju i zanima ih koliko će ta državna administracija biti efikasna u pružanju usluga tim građanima i u rješavanju problema koje građani Republike Hrvatske imaju. Zbog tih razloga, ali i zbog toga što doista se ovdje ništa ne događa suštinski, nego se zbog određenih personalnih rješenja usklađuje zakon, neću moći podržati ovaj prijedlog Zakona.
Hvala. Poštovana zastupnica Marija Lugarić, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege, poštovani gospodine premijer, ostali predstavnici Vlade. Mi smo ovdje već do sada dosta čuli i kolege su već i prije mene dosta raspravljali oko i temeljnih ideja i razloga zašto mijenjamo ovaj Zakon i zašto opet godinu dana nakon, godinu i dva mjeseca nakon početka ovog mandata spajamo neka ministarstva. Meni se čini da su najviše u pravu bili oni koji su do sad diskutirali ili ovih dana davali izjave u medijima i koji su zastupali stav da je jedini razlog i najvažniji razlog spajanja ova dva Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija se krije kako to dosta dobro kolega Picula definirao u kadrovskim nedoumica unutar samog HDZ-a. U toj akciji spajanja jednog i drugog ministarstva, mene uopće ili najmanje me brine kako će Europa prihvatiti to naše preustrojavanje, jer Europu čini mi se ipak puno više brine kvaliteta od rađenog posla. Ono što mene kao zastupnicu brine i kao građanku ove države brine je to koji su to naši i koji su Hrvatski problemi i čini mi se da je tu kolega Stazić u svojoj diskusiji dobro definirao te probleme, posebno sada kada smo u fazi pregovora ili pred pregovora s Europskom unijom, jer pitanje europskih integracija je sada primarno pitanje koje mi moramo objasniti dobro sebi u Hrvatskoj i sa sobom dobro raspraviti, posebno ako znamo da je razina potpore među građanima za ulazak Republike Hrvatske u Europskoj uniji na prilično niskim razinama i da vlada popriličan europski skepticizam. Pa mislim da je i sam premijer govoreći uvodno slovo o ovom zakonu dosta dobro i vrlo uvjerljivo spomenuo da jedno od najvažnijih i najvećih zadaća koje su do sad su se radile i koje se treba raditi iz ovog okvira europskih integracija su oni nacionalni forumi koji trebaju putovati po županijama i ljudima objašnjavati o čemu se zapravo u eurointegracijskim procesima radi. S druge strane čini mi se također opravdano afirmirati stavove svih onih koji su rekli da pitanje pregovora i pregovaračkih pozicija u Hrvatskoj prvenstveno znači dobru procjenu onoga što u Hrvatskoj i koliko u Hrvatskoj vrijedi. Ne bih htjela sad oko toga previše dužit, uglavnom mi se čini da odluka o spajanju ta dva ministarstva posve pogrešna, ono što se pokazalo iz iskustva u ovih godinu i dva mjeseca da ta velika ministarstva osim što zgodnije djeluje na televiziji da je Vlada manja i pokretljivija, ali u samom smislu denoperative ta su ministarstva velika, troma i češće ili gotovo u pravilu se administrativni svakodnevni poslovi koji mnogo znače i za mlade ljude i za udruge i za sve ostale obavljaju znatno sporije. To neće biti dobro za vanjske poslove, to posebno neće biti dobro za europske integracije. No, Vlada i svaki premijer ima pravo definirati i legitimno pravo ustrojavati svoju Vladu kako želi, naravno ukoliko za to dobije potporu u Hrvatskom saboru. NO, međutim, ja kao zastupnica to ne mogu i neću podržati prilikom glasanja. Zanimljivo je da se ovim zakonom obuhvaćaju još dvije izmjene koje su pokazale da je potrebno učiniti kao posljedica drugih nekakvih zakona i svega ostaloga. Stoga bih ja predložila … i državnog tajnika Palarića i premijera da pokušaju saslušati ovo što ću reći, a to je da se ispravi jedna greška koju sad imamo prilike ispraviti, tiče se članka 3. Zakona kojom se definiraju državni zavodi, jer se pokazalo u proteklih godinu i dva mjeseca ovog mandata da je ukidanje Državnog zavoda za zaštitu obitelji, materinstva i mladeži ukinuta, donesena posve pogrešna odluka. Mi smo Državni zavod ukinuli i svi poslovi iz Državnog zavoda su bili preraspodijeljeni u Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. To sve skupa ne bi bilo problem da ta samo na oko formalno preustrojavanje nije imalo i pogubne utjecaje na provođenje politike prema mladima i za mlade, ima određenih utjecaja i na obitelji, no o tome sad neću govoriti. Onaj tko se mladima bavio u prošlom Državnom zavodu imali su gotovo trećinu dosta prostora, danas se mladima sa stajališta koordinacije državne politike bavi jedna jedina osoba unutar odsjeka za mlade koji se nalazi unutar odjela za djecu i mlade koji se nalazi u sklopu uprave za obitelj, što je sad u opet u sve velikom Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Čak i letimičan pogled na web. stranicu Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti kazuje da tamo se mladima nitko ništa ne bavi u zadnjih 6 mjeseci, u onoj temi najave objavljena jedna jedina vijest, odnosno najava da će se održati nekakav sastanak, a na primjerice popisu gdje se nalaze zanimljivi linkovi koji bi trebali biti važni za tu populaciju se nalaze samo linkovi na braniteljske udruge i od mladih ni "M" To sve skupa institucionalna ta rješenja ne bi uopće bila problem da se politika prema mladima konkretno koja je jednoglasno utvrđena provodi, nažalost tomu nije tako. Meni je ministrica Kosor prije mjesec dana odgovorila na zastupničko pitanje da oni još dan danas nema provedbenih programa, kao i da su zaustavljeni provedbe financiranje postojećih projekata dok se oni ne preorganiziraju sukladno novom ustrojstvu državne uprave. Sredstva za mlade su u proračunu za 2004. godinu u odnosu na 2003. smanjena za 5 milijuna kuna. Posve smo ih ukinuli u proračunu za ovu 2005. godinu. Onih potrošenih nula kuna smo već dosta raspravljali, to sad nije tema, i o tome ja sad neću govoriti. Ali mislim da je potrebno istaći kao argumentaciju da su institucionalna rješenja bitna samo utoliko ukoliko nisu prepreka za implementaciju službeno utvrđenih politika. Stoga ja predlažem i premijeru i Vladi da kad već mijenjamo postojeći članak 3. Zakona i gdje dok formiramo novi Državni zavod da se formira, da se ispravi zapravo greška koju smo napravili prije godinu i dva mjeseca da se formira i državni zavod za mlade, jer to nije samo stajalište nas oporbenih zastupnika, ja znam naša Vlada ovako nije sklona prihvaćati prijedloge oporbenih zastupnika. No, međutim, to mišljenje je službeno izraženo u mišljenju savjetodavne misije Vijeća Europe koja je utvrdila kao preporuku Hrvatskoj, jer jedina smo zemlja u Europi koja to nema, da se treba osnovati središnje koordinativno tijelo koje bi se bavilo Vladi na razini da li posebnog Državnog ureda ili Ureda Vlade, jer upravo i oni spominju problem nepostojanja koordinacije, te realizacije politike za mlade. Slično je jednoglasno utvrđen zaključak iz kraja studenoga prošle godine na nacionalnoj konferenciji program mladih u Hrvatskoj, gdje su predstavnici Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti obrazovanja, znanosti, obrazovanja i sporta s udrugama mladih također preporučile Vladi i nama saborskim zastupnicima da oformimo poseban Državni zavod za mlade. Obzirom da ovim izmjenama i dopunama Zakona i člankom 3. obuhvaćeno formiranje državnih zavoda, ja bih vas molila da se i kao Vlada očitujete jednim amandmanom na taj prijedlog, kako zaista ne bi ono što smo u Hrvatskoj, u Hrvatskom saboru jednoglasno utvrdili da bi zapravo konačno mogli početi provoditi. Hvala vam lijepa.
Hvala. U 16 sati i 13 minuta isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od deset minuta. Poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine predsjedniče Vlade, kolegice i kolege! Obzirom da je već puno toga rečeno ja ću biti vrlo kratak i ovdje iznijeti samo nekoliko konstatacija obzirom da sam vrlo pažljivo pročitao ovo obrazloženje i ovaj prijedlog. Za razliku od obrazloženja koje smo imali prije jedanaest mjeseci i nešto malo više sada u obrazloženju glavni i osnovni moto ovog prijedloga jeste nastavak procesa stvaranja uže i operativnije Vlade. Ovo je dakako jedno upitno obrazloženje jer u samo jedanaest mjeseci smanjili smo broj ministara sa 19 najprije na 14, sutra će to biti 13. Dakle, za šest ministara. Ako je to jedan kontinuirani proces to ne bi bilo dobro jer ćemo onda kroz vrlo kratko vrijeme imati situaciju da će premijer biti ne samo prvi ministar već i jedini ministar u Vladi. Ono što je dobro u ovom obrazloženju je činjenica da se više ne rabe izrazi racionalizacija i štednja. Nigdje nećete to naći i tu korigiram gospodina Stazića jer je očito to evidentno danas da to nije ni racionalizacija ni štednja. Prije jedanaest mjeseci kolegice i kolege imali smo 160 dužnosnika pri Vladi Republike Hrvatske. Danas nakon što smo smanjili broj ministara za pet odnosno šest danas ih imamo 198 dužnosnika. Dakle, povećali smo broj dužnosnika pri Vladi Republike Hrvatske za 24%. Ja sam očekivao da ćemo danas dobiti obrazloženje glede jedne stvarne reforme tijela državne uprave. Međutim, takvo obrazloženje nisam dobio. Ja bih svakako bio jedan od onih koji bi zdušno podržao kada bi premijer predložio reformu na način da se izvrši pozitivna selekcija zaposlenika u ministarstvima i pri tijelima državne uprave da se oni koji ostanu nagrade kvalitetno, da ih se stimulira da ostanu i da se na taj način poveća efikasnost državne uprave. Ovi prijedlozi apsolutno nisu na toj liniji. I konačno, slažem se sa svima onima koji su rekli da nam tajming svakako nije dobar kada je u pitanju ukidanje Ministarstva za europske integracije. Kolegice i kolege, uvjeren sam u to da smo sa ovom odlukom preuranili barem četiri godine. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani premijeru sa suradnicima, kolegice i kolege! Mislim da u ovom prijedlogu zakona, izmjena zakona dobro je rješenje da se formira Državni zavod za nuklearnu sigurnost i Državni zavod za normizaciju i mjeriteljstvo. Međutim, spajanje ova dva tako važna i prevažna ministarstva Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija u ovoj odlučujućoj i delikatnoj situaciji i trenutku za Hrvatsku svakako nije dobro rješenje. Smanjenje broja ministarstava uvijek se dočekuje sa velikim odobravanjem u javnosti jer javnost onda s pravom očekuje manje je ministarstava, manje je ministara a inače kao državni dužnosnici nismo omiljeni kod ljudi i ljudi jednostavno smatraju ako je manji broj ministarstava da je i manji broj prepreka u administraciji na koje nailaze, umjesto da upravo ministarstva, to smo svi uvijek, za to se svi verbalno zalažemo i govorimo da su upravo ministarstva i državna uprava mjesta gdje bi građanin mogao naći rješenje svog svakodnevnog problema i pitanja. Eto tako i u ovoj sadašnjoj situaciji kao što je to bilo i na početku mandata ove Vlade događa se smanjenje ministarstava ali se nije dogodilo ono što su građani naši s pravom očekivali da se smanji broj administracije, da se smanji broj dužnosnika pa i službenika i namještenika. Dapače, taj broj se drastično povećao. Koliki je to točno broj da ne bi eto samo baratali činjenicama iz medija ja sam postavila i zastupničko pitanje još na Badnjak godine Gospodnje 2004. Ja ću to zanoviti eto tek toliko da podsjetim Vladu možda na Veliki petak ukoliko hoće odgovoriti ali ako ne evo mi ćemo baratati sa ovim podacima iz medija ali to nije ni potrebno jer je to očigledno da se povećao broj zaposlenika, namještenika i čitave administracije. Zbog toga mi se čini da i ovaj mini reformski zahvat u ovaj zakon je u biti samo maksi bacanje prašine u oči. I evo sjećamo se situacije kod jedne sasvim druge prigode kad je jedno srednje rješenje ovdje u hrvatskom parlamentu bilo nazvano čudnovatim kljunašem, tako je i prava šteta da od jednog najuspješnijeg ministarstva pa i čak i kroz izmjene Vlade do dana današnjega mi eto ono što je dobro želimo mu narušiti ravnotežu. To je jedan sada veliki mastodont kojim je teško upravljati i u nekim mirnijim situacijama, stabilnijim situacijama a kamoli u situaciji kada se očekuje dakle ne samo reformski snažan iskorak nego čitav niz zakonodavnih inicijativa i promjena i to ministarstvo po prirodi i po logici stvari ono nužno je na neki način pokroviteljsko u tom smislu zakonodavne prilagodbe svih ostalih ministarstava. Prema tome, vrlo teško će moći ispuniti jednu zadaću a pogotovo i čelni čovjek odnosno u konkretnom slučaju naša ministrica koja će stajati na čelu tog ministarstva, kažem takvog jednog mastodonta kojim je vrlo teško, teško upravljati. A da je tomu tako nedvojbeno pokazuje i činjenica da smo upravo takvom jednom situacijom stvaranjem ogromnog mega ministarstva mnogim našim građanima ne riješili probleme nego stvorili nove probleme. Morao je proći čitav niz mjeseci da uopće pojedine uprave, pojedini službenici i namještenici doznaju pod koje to ministarstvo potpadaju. Evo, možda da ne govorim na pamet govori nedvojbeno činjenica, uskoro ćemo imati i prijedlog zakona jer evo dolazi vrijeme da se uruči godišnja nagrada za promicanje prava djeteta. I gle čuda, trebalo je proći godinu dana i nekoliko mjeseci da se sazna da taj posao spada u Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti a radi se samo o jednom činu, dakle više deklaratornom gdje država na kraju krajeva na takav jedan svečani način pokazuje da joj je zaista stalo do promicanja interesa djeteta. A šta se onda tu konkretno moglo napraviti kad eto trebalo je proći godinu dana i nekoliko mjeseci da bi se taj formalni dio tek uskladio. A koliko još ima tako u čitavom nizu zakona gdje još nisu promijenjene nadležnosti. Nažalost, neće se raditi ovako o ovom aktu dodjele javnih priznanja nego o mukotrpnom konkretnom rješenju predmeta i konkretnih situacija pa onda možda će proći čitav mandat a da se to uopće neće ni promijeniti. Prema tome, dobro je uvijek ići u promjene u strukturi i rekonstrukciji Vlade onda kada se izvrše sve ove prethodne promjene a ne izvršili smo dakle izmjenu odozgo a unutra se nije ama baš ništa učinilo, dapače onda se još dogodi situacija da imamo destabilizaciju sustava i destabilizaciju ministarstava. Kažem, to nije dobro u ovom trenutku jer kao što su naši mediji, možemo reći, netko se može složiti s njim ali ipak nedvojbeno se na neki način stječe dojam da se nemaju kadrovska rješenja upravo za ovo Ministarstvo vanjskih poslova i da se našlo eto tako, slomonsko rješenje. Pa kao što je nekada eto kada je Hrvatska bila u sastavu tvorevine Jugoslavije vladala uzrečica da Hrvat nerado ide u vojsku eto tako se onda nekako stvarno stječe dojam da Hrvati nerado idu u hrvatsku Vladu. To nije dobar dojam niti za Europu jer evo bilo je ovdje ustvrđeno da je hrvatska Vlada ali u to je apsolutno podržavamo zaigrala na kartu Europe, tu kartu Europe ne vidimo samo …/Govornik se isključio pa ponovno uključio./… o dijelu nego zaista kao potrebu jednog boljeg probitka, afirmacije Hrvatske, boljeg života u samoj Hrvatskoj. I to svakako i ne nosi tu jednu, tu, niti poruku, iako mi u SDP-u pa i ja osobno ne smatramo da geste išta znače jer one uvijek dođu na kraju na naplatu da li to netko koji tako govori i stvarno misli. Prema tome, mislimo da ovo rješenje gdje se spajaju dva važna i prevažna Ministarstva u ovom odsutnom trenutku za Hrvatsku, nije dobro za hrvatsku Vladu i još važnije nije dobro za Hrvatsku državu.
Hvala. Poštovana zastupnica Željka Antunović.
Gospodine predsjedniče Sabora, predsjedniče Vlade, kolegice i kolege. Ovo što imamo danas pred sobom 4. je formalna, stvarno 5. izmjena i dopuna, odnosno Prijedlog izmjena i dopuna Zakona koje je u Saboru uputila ova Vlada u nepunih 14 mjeseci svoga mandata. Ja sam se svaki puta kada smo dobili ovakav prijedlog izmjena i dopuna javila za riječ pa na žalost nisam mogla propustiti ni ovaj put da to učinim. I ovaj put ću kao i prva četiri puta ponoviti jedno te isto upozorenje Vladi Republike Hrvatske, odnosno prvom čovjeku predsjedniku Vlade. Sve ovo što su Izmjene i dopune, ustrojstvo i djelokrug rada državne uprave koje su se dogodile u ovih 14 mjeseci potpuno su ne sustavne i nisu rezultata želje da se operacionalizira državna uprava niti im je to bio cilj nego nažalost pokušaj da se nekim, nazovimo ih popularnim političkim porukama steknu dodatni politički problemi. Ovaj put mislim da se ne radi o tome nego da Vlada Republike Hrvatske pokušava riješiti neke svoje probleme koji se uopće ne tiču efikasnosti ili funkcioniranja niti Ministarstva vanjskih poslova niti Ministarstva europskih integracija nego su sasvim neke druge naravi. Ne želim kalkulirati iako javnost kalkulira o tome da je stvaran razlog to što predsjednik Vlade nije mogao naći odgovarajuću osobu za ovo mjesto. Ne da nije mogao naći osobu, nego odgovarajuću osobu koja bi kvalitetno odradila ovaj posao. Međutim, to su kalkulacije. Ono na što ja želim ovom prilikom još jedanput po peti put upozoriti je …/Govornik se isključio pa naknadno uključio./… brzoplete i nepromišljene izmjene djelokruga i ustrojstva tijela državne uprave prouzročuju gubitak vremena, jedan prazni hod koji ma kako se o malo promjeni radi traži da se prilagode dosadašnja organizacija novoj organizaciji i djelokrug. Za to vrijeme izgubiti će se dragocjeni sati, dragocjeni dani, dragocjena energija ljudi koji ovog trenutka imaju itekako drugih obaveza. Upozoriti ću da je ista ili slična, odnosno gora situacija, nadam se da ovom slučaju neće biti tako u već ranije stvorenim glomaznim ministarstvima u kojima, ja sam sigurna ministri ne znaju možda da ih pitate ni imena ni prezimena svojih pomoćnika a kamoli da znaju kako rade, što rade i da s njima ostvaruju potrebnu komunikaciju. To naprosto nije dobro. To ima za posljedicu sporije rješavanje svih državnih potreba, sporije obavljanje svih poslova, smanjenje efikasnosti državne uprave i jedino što se može prepoznati da za vrijeme održavanja sjednice Vlade za stolom sjedi sve manje ljudi. I to je jedina korist a sve ostalo su apsolutne štete koje nastaju zbog ovakvih nepromišljenih izmjena, velikih organizacija i važnih organizacija koje se ne smiju raditi na ovakav način. Ja ću ovom prilikom uputiti i ozbiljnu kritiku jednom tijelu koje je osnovano upravo zato da bi promišljalo reorganizacije kako bi one bile svrhovite i korisne a radi se o središnjem uredu državne uprave čiji čelni čovjek sjedi upravo ovdje koji umjesto da je ovih godinu dana osmislio jednu ozbiljnu reorganizaciju Vlade, nadzirao sva ona ministarstva koja su se samo formalno reorganizirala a stvarno uopće ne funkcioniraju upravo zbog tog jednog nepromišljenog spajanja on i dalje podržava i očito sugerira predsjedniku Vlade ovakve neprihvatljive reorganizacije. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo, citiram kolegicu Antunović, rekla je da je brza i ne promišljena odluka ove Vlade spajanje dvaju ministarstava, Ministarstva vanjskih poslova i Europskih integracija, nije točno! Bila je brzopleta i neodgovorna i neodlučna odluka Račanove Vlade kada vas je stavila na čelo Ministarstva obrane i s time se poigrala sa hrvatskom sigurnošću.
Poštovani zastupnik Frano Piplović.
Pa gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine predsjedniče hrvatske Vlade, kolegice i kolege, ja ću biti kratak neću oduzimati vrijeme, jer je otprilike jedan blok koji ne podržava ovaj prijedlog se već izjasnio, ja ću možda malo pomutiti ovo suglasje SDP-ovih mladih jastrebova svojom raspravom.
Nisu bili jastrebovi, bile su golubice. … [[Govornik se ne razumije.]]
Tijekom rasprave mogli smo čuti zloradih tonova i zloradih prijedloga. Jedan po meni od zloradih prijedloga je bio da predsjednik Vlade istovremeno bude i ministar vanjskih poslova. Pitam se kako bi tekla onda tek rasprava da je HDZ, odnosno premijer izašao sa takvim, ovakvim prijedlogom. Mogu zamisliti kakvih bi sve epiteta bilo na račun predlagatelja. U ime Demokratskog centra mogu reći da podržavamo ovo spajanje ova dva ministarstva iz razloga što su za Hrvatsku europske integracija istovremeno i vanjsko politički i unutar političko pitanje i ovakvim jednim spajanjem, jednom ovakvom organizacionom povezanošću vjerujem da ćemo dobiti veću i funkcionalniju učinkovitost i rješavanje svih onih pitanja i problema koje nas čekaju u ovim oblastima. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Rasprava prijavljenim zastupnicima, predsjednik Vlade dr. Ivo Sanader, završni osvrt, izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, dame i gospodo zastupnici, kao što ste vidjeli s velikom sam pozornošću slušao sve argumente koje ste navodili u raspravama bilo u ime klubova, bilo u pojedinačnim raspravama o prijedlogu Vlade za spajanje ova dva ministarstva. Pa dopustite moj komentar na kraju, a i odgovor na neke od prijedloga odnosno na neke od prigovora koje smo čuli danas u raspravi. Prije svega Hrvatska, zemlja sa 4 i po milijuna stanovnika ne može sebi dozvoliti da ima ogromnu administraciju i da to treba početi od glave svima je jasno. Tome nas uči iskustvo, život, praksa, povijest kako god hoćete. I zato je ova Vlada krenula od toga. Mi smo sa 19 ministarstava koliko je imala prethodna Vlada i 22 ili 3 minsitra jer je bilo nekoliko ministara i potpredsjednika bez portfelja, smanjili broj ministarstava na 14 i današnjom odlukom za koju vas pozivam da je podržite smanjujemo broj ministarstava na 13. Podsjećam ono što sam rekao i 23. prosinca ili 22. prosinca 2003. godine u raspravi ovdje. Njemačka koja ima 80 milijuna stanovnika ili Austrija koja ima 10 s kojom se nešto malo lakše možemo uspoređivati imaju po 12 ili 13 ministarstava te zemlje. Zašto bi Hrvatska sa 4 i po milijuna imala 19 ministarstava? To nije pitanje demagogije. To nije pitanje populizma. To je pitanje naprosto svijesti i o sebi da nema mega ministarstava. Jer ako jedan ministar u Njemačkoj sa 80 milijuna ljudi ili u Austriji sa 10 milijuna ljudi može imati tako velike resore, a sigurno su veliki ako ih ima 12 ili 13, u Austriji ili Njemačkoj su različiti broj, kako to da u Hrvatskoj ne bi mogao sa 4 i po milijuna ljudi jedan ministar biti na čelu jednog kako ga vi zovete, pa i mogu ga i ja nazvati mega Ministarstvo jer ovo je mega Ministarstvo samo zato što smo prije toga spojili nekoliko koji su mogli i prije biti spojeni. Prema tome ako Vlada radi jedan koristan posao za budućnost Hrvatske pa i za naš ako hoćete ovaj projekt i u ovom trenutku i u ovoj stvari i u ovoj temi za projekt priključenja u Europsku uniju, onda ovi prigovori i vaši, vaše kritike naprosto ne stoje. Gospodin zastupnik Stazić je rekao: «Kako će to ministar vanjskih poslova i europskih integracija ukoliko ovo prođe», za njega je to ukoliko, ja sam siguran da će proći «kako će ono sve svoje obveze i diplomatske i primanja i putovanja i sve ostalo obnašati?» A ja postavljam protupitanje. Kako to obnaša drugi ministar vanjskih poslova u nekoj drugoj europskoj zemlji gdje također nema dva ministarstva nego ima jedno ministarstvo sa jednim jakim državnim tajnikom za Europu, europske poslove ili nešto slično? Znači ako može u tim zemljama može sigurno i u Hrvatskoj. Pa nismo mi valjda nesposobniji od tih zemalja? Jer ima puno veći broj zemalja koji imaju, koji nemaju Ministarstvo europskih integracija nego što ima zemalja koje imaju posebno Ministarstvo europskih intergracija. To je u pogledu usporedbe sa zemljama Europske unije pa ako hoćete i izvan Europske unije, sa europskim zemljama. Znači nema nikakvog razloga da Hrvatska u ovom trenutku ne spoji ova dva ministarstva upravo zbog toga iz razloga koji sam govorio u uvodnom izlaganju. Radio sam puno više nego neki koji su se danas javili u raspravi u stvaranju hrvatske diplomacije i znam o čemu govorim. Bilo je i u Vladi prije Račanove pa i u Račanovoj i u današnjoj preklapanja poslova. Jer naprosto Ministarstvo vanjskih poslova svojim dijelom, dijelom svoga rada obuhvaća i europske integracije. Činjenica da postoji ministarstvo ili da je postojalo Ministarstvo europskih integracija nije isključivala i djelovanje ministra vanjskih poslova na tom istom planu. Čak što više. Pitajte kolegu Piculu, pitajte Mimicu, pitajte Žužula i Grabar-Kitarović ili u proteklom periodu Jakovčića, Ljerku Mintas-Hodak. Uvijek je i ministar vanjskih poslova bitno radio i na poslovima europskih integracija. Znači preklapanje je samo po sebi tu. A nije točno da europske integracije odnosno Ministarstvo za europske integracije je samo usmjereno prema djelovanju na unutrašnjem planu. To je jedna od važnih zadaća ali nije samo to. Drugo, smješne su, smješni su prigovori, kaže tražili su kadrove pa ih nisu mogli naći pa to to dugo trajalo pa su sad spojili. Ne, dragi prijatelji. Prije mjesec i nešto dana na početku siječnja sam najavio rekonstrukciju Vlade javno u veljači. Potpredsjednik Sabora je o tome govorio u ime HDZ-a i u jednoj TV emisiji. Najavili smo rekonstrukciju Vlade za veljaču. A sad je kako, koliko poznam ovaj datum i matematiku upravo sredina veljače, znači mogli smo po mojoj najavi ići još koji tjedan ali nismo htjeli. Dakle imali smo ako treba i dvostruko i trostruko više kandidata nego što ih je bilo što smo ih mogli predložiti Hrvatskom saboru i koje ćemo predložiti sutra ovo troje. Imamo Bogu hvala kadrova i u HDZ-u i izvan HDZ-a jer ne treba ni u nekim važnim segmentima biti samo usmjeren prema stranačkoj pripadnosti kao što smo i pokazali to i u tom smislu naprosto to jednostavno moram odbaciti. Ali jedan prigovor moram još, još malo bolje analiziati. Jedan od zastupnika SDP-a je rekao kako to da je Europa prije nas čula što vi planirate. Pa upravo zato što smo odgovorna politika i odgovorna Vlada upravo zato da nam ne bi rekli ili predbacili ono što je neki drugi predsjednik HSS-a i neki drugi zastupnici su rekli, predsjednica HNS-a: «Kako će Europa na ovo reagirati?» Pa upravo zato smo išli čuti eho najave ove. To je bila samo najava da čujemo kako će Europa na to reagirati i s obrazloženjem koje sam iznio i predsjedniku komisije kao što sam rekao Barozu, povjereniku za proširenje, a to su ista obrazloženja koja sam iznio i vama danas su prihvačena. Čak je rečeno ono što i ja sam siguran da će time Ministarstvo europskih integracija biti ojačano. Jer ono je danas Ministarstvo a kad Sabor prihvati vanjskih poslova i europskih integracija. I budite bez brige, dame i gospodo iz oporbe, da će ova Vlada i Hrvatska demokratska zajednica i partneri u Vladi koji nas podržavaju u Hrvatskom saboru itekako voditi računa o hrvatskim interesima. Bilo je govora prije izbora da će ukoliko pobijedi HDZ, da će Hrvatska ići u izolaciju. Adio Europa. Dogodilo se suprotno. U jednom trokoraku smo ostvarili i doveli Hrvatsku pred prag Europske unije. Travanj avis, lipanj status kandidata, prosinac datum početka pregovora. Molim lijepo, zar jedna takva Vlada, zar se takvoj Vladi može predbaciti pa i u primisli da će učiniti nešto što bi bilo na štetu europskih ambicija? Ma nema šanse. Prema tome budite mirni. Vodimo računa o svemu. Vodimo računa o interesima Hrvatske i naprosto vas molim da podržite ovo. Ja sam jučer najavio ovo na sjednici, na sastanku predsjednika stranaka kad smo razgovarali o pregovaračkom timu i o formiranju Nacionalnog odbora i o daljnjim planovima u, u fazi priprema za početak pregovora i učinit ćemo sve da pregovori zaista počnu 17. ožujka. To sad nije tema, ali ponavljam htio sam iz korektnosti obavijestiti predsjednike stranaka prije nego što to dođe u saborsku proceduru i prije nego je Vlada jučer popodne tu odluku donijela. Toliko o tome. Ja držim da je sav napor koji ulažemo zajedno i većina saborska i saborska manjina u ovom projektu približavanja Hrvatske uniji, iznimno važan. Bilo je dobrih prijedloga u raspravi. Referirat ću se još na jednu, a to je naš zajednički rad na, u toj javnoj raspravi s javnošću u kojemu treba zaista u ovih idućih dvije i pol, tri godine koliko ćemo pregovarati s Unijom jasno reći pro i kontra razloge, reći koje su koristi, koje su možda štete ili nešto drugo, minusi, u ulasku Hrvatske u punopravno članstvo Unije. To je zajednička zadaća svih nas jer Bogu hvala oko toga postoji veliki politički konsenzus u hrvatskoj politici i dobro je da je tako. I zato treba nastaviti tu suradnju na, ne ulazeći u špekulacije, nema nikakvih koalicija i HDZ i SDP neće koalirati. To nema šanse. Ali sigurno da možemo biti dovoljno zreli političari svi skupa da se izdignemo iznad međusobnih političkih rasprava kada je riječ o tako važnim nacionalnim i političkim interesima i ciljevima kao što je ulazak Hrvatske u Europsku uniju. Gospođa zastupnica Lugarić je rekla da bi trebalo kad smo već o tome razmišljali o izmjenama ovog zakona i dopunama da bi trebalo razmisliti i o Državnom zavodu za mladež. Reći ću da je ono pokriveno, da je prijedlog dobar i da ga treba zaista ozbiljno razmotriti. Ali isto tako da sadašnje Ministarstvo obitelji u potpunosti pokriva to, ali ćemo taj prijedlog koji je zastupnica iznijela ozbiljno razmotriti da vidimo šta bi to značilo ubuduće. Vremena imamo, Ministarstvo obitelji ga pokriva u potpunosti. Možda netko može biti manje ili više zadovoljan, mi jesmo zadovoljni radom Ministarstva obitelji. I u tom smislu dame i gospodo pozivam vas još jedanput da imajući na umu ovo što sam vam iznio a to je da smo odgovorna Vlada koja itekako vodi računa o hrvatskim interesima, koja čini sve ono što je korisno za Hrvatsku, a izbjegava činiti ono što bi bilo štetno za Hrvatsku, da podržite ovaj prijedlog Vlade. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Milanka Opačić.
Pa ispravljam netočan navod premijera Vlade koji je rekao da smo mi smanjili broj ministarstva sa 14 na 13 i da smo na taj način smanjili Vladu i smanjili administraciju. Netočno gospodine Sanader. Netočno zbog toga što mi sada imamo formalno samo manje ministarstava ali imamo više državnih dužnosnika, imamo puno više zaposlenih u državnoj upravi. A da je tome tako govori to što vi od 12 mjeseca niste poslali odgovor na naše pitanje da vidimo točno koliki je broj zaposlenika. Po našim informacija puno više ljudi sada radi u državnoj upravi nego što je to bilo do 2000. godine.
I poštovani zastupnik Nenad Stazić, ispravak netočnog navoda.
Pa u biti isto to, netočna tvrdnja premijera da je administracija Račanove Vlade bila veća od administracije ove vaše Vlade. To je naprosto netočno, jer kad pogledate broj državnih dužnosnika sada ih je više s time su veća izdvajanja iz državnog proračuna za njihove plaće, za njihove doprinose, za tajnice, za vozače, za sve ono što uz državne dužnosnike ide. Prema tome i potrošnja iz državnog proračuna je veća a i stvarna činjenica faktično broj dužnosnika je veći.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu, pa idemo i na glasovanje o ovom Konačnom prijedlogu zakona. Molim pripremite ključiće. Kvorum ćemo utvrditi sa ključićima. Molim uključite se svi. Za donošenje ovoga zakona potrebna je većina glasova svih zastupnika, najmanje 77. E sad molim uključimo se da provjerimo kvorum i utvrdimo kvorum. Molim rezultat kvoruma. 99. Onda idemo na glasovanje. Prvo imamo tri amandmana Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaćamo.
Amandmani su od strane Vlade, sva tri prihvaćeni i postaju sastavni dio zakona. Sad idemo na glasovanje o zakonu. Molim uključite se. Molim glasovati. Molim rezultat. Utvrđujem da je Zakon o izmjenama i dopuni Zakona o ustrojstvu i djelokrugu središnjih tijela državne uprave zajedno sa prihvaćenim amandmanima donesen sa 81 glasom za, 3 suzdržana i 22 protiv. … [[Upadica se ne razumije.]] Izvolite. … [[Upadica se ne razumije.]] Ajmo ponoviti glasovanje, ponoviti ćemo glasovanje. Molim uključite se. Možemo glasovati. Što nije ispravno? [[Upadica: Minus joj ne radi.]] Ne radi minus kolegici. Dakle ne radi minus. Koliko je bilo prošli puta? … [[Upadica se ne razumije.]] Polako, samo ovako. Bilo je na onom glasovanju 81 je bilo za, 3 suzdržana i 22 protiv. Dakle morati ćemo glas suzdržani prebaciti u protiv pa će biti 2 suzdržana i 23 protiv. Dakle onda ne moramo ponovo glasovati, jer vidimo u čemu je bila greška. Ne radi minus tamo. Dakle utvrđujem da je sa 81 glasom za, 2 suzdržana i 23 protiv donesen, usvojen Zakon o izmjeni i dopuni Zakona o ustrojstvu i djelokrugu središnjih tijela državne uprave zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa sjednicom. Sukladno članku 204. stavak 2. Poslovnika, predložiti ću dopunu dnevnog reda 12. sjednice točkom – Prijedlog za iskazivanje povjerenja pojedinim članovima Vlade Republike Hrvatske. Ima li tko od zastupnika primjedbu na uvrštenje ove točke u dnevni red? Nema. Utvrđujem da je dopuna dnevnog reda utvrđena. - Prijedlog za iskazivanje povjerenja pojedinim članovima Vlade Republike Hrvatske. Prijedlog za iskazivanje povjerenja Damiru Polančecu za obavljanje dužnosti potpredsjednika Vlade, magistri Kolindi Grabar-Kitarović za obavljanje dužnosti ministrice vanjskih poslova i europskih integracija i doktoru Nevenu Ljubičiću za obavljanje dužnosti ministra zdravstva i socijalne skrbi Dostavio je predsjednik Vlade Republike Hrvatske gospodin Ivo Sanader. Predsjednik Vlade dostavio je i Izvješća o razrješenju Miomira Žužula dužnosti ministra vanjskih poslova i Andrije Hebranga dužnosti potpredsjednika Vlade i ministra zdravstva i socijalne skrbi i Kolinde Grabar-Kitarović dužnosnice ministrice europskih integracija. Molim predsjednika Vlade, gospodina Ivu Sanadera da uzme riječ, izvolite gospodine predsjedniče.