Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Pa evo, prošlo je više od godinu dana, gotovo godinu dana od rasprave u prvom čitanju ovog Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu. To je uistinu dugo razdoblje, pa ću ja na početku iako imate pred sobom konačni prijedlog zakona, podsjetiti na predložene izmjene i dopune, te na dopunu koja je naknadno ugrađena nakon prve rasprave u čitanju. A ja ću vas podsjetiti da su tada bila mislim tri prijedloga zakona. Jedan iz redova HSP-a, jedan iz redova HNS-a. I ja sam pokušala dio njihovih prijedloga s obzirom da nije prošao na određeni način uvrstiti, pa ja pozivam kolegice i kolege da u drugom čitanju, ako uoče još nedostataka možemo popravljati zakon amandmanima, jer ne bi bilo dobro držimo da se sa ovim zakonom čeka završetak mandata, da zakon ne bude donesen i da to bude jedna od priča u predizbornoj kampanji. A da se zapravo izbjegne stvarno riješiti problem i radnika i poslodavaca. Ovo je prijedlog zakona koji se odnosi na zaštitu prava radnika, koji ide u smjeru zaštite njihovog dostojanstva i zaštite radno pravnog statusa, zaštite radnika od strane poslodavca koja je nedostatna, inspekciji nadzori koji nisu učinkoviti. Pojavio se i problem premalog broja inspektora. Ako se sjećate čak u jednoj fazi se govorilo o zapošljavanju novih inspektora, a onda se od tog odustalo, a radi svega toga najviše ispaštaju radnici, čime se stvara plodno tlo za rad na crno i za sivu ekonomiju koja naravno oštećuje i državni proračun. Visina kazni za prekršaje poslodavca koji se ogluše na odredbe Zakona o radu u važećem zakonu su nedostatne i nezadovoljavajuće, jer se nažalost tvrtkama ponekad doista više isplati platiti novčanu kaznu nego li poštivati odredbe zakona i radničkih prava. Jer ako pogledate statistiku vidjet ćete da vrlo često nažalost osim minimalne kazne oni dobiju nešto što se zove opomena za nepoštivanje zakona i prava. Prvim se člankom nadopunjuje članak 30. važećeg zakona u cilju zaštite dostojanstva radnika na način da se pored spolnog uznemiravanja zabrane i oblici verbalnog vrijeđanja i omalovažavanja pod kojima se podrazumijeva i neprimjerena komunikacija između poslodavca i radnika kao što su pogrdni i uvredljivi izrazi. Pa ću vas podsjetiti na slučaj žena iz jedne tekstilne tvornice u Slavoniji koje su se javno žalile i izražavale nezadovoljstvo zbog verbalnog omalovažavanja i vrijeđanja od strane njihovog poslodavca. Posljedice toga su strah, psihička nestabilnost i nemogućnost koncentracije na rad. U akciji koju smo proveli otvoreno o mobingu kao nastavak akcije "Platite rad nedjeljom" za vrijeme u kojem su pozivi upućeni od strane građana svih struka i obrazovnih kategorija pokazala je da je najčešće na radnom mjestu problem kombinacije različitih tipova i verbalnog i psihičkog zlostavljanja. Od ukupnog broja anketiranih građana čak se njih 70% izjasnilo da su na radnom mjestu bili verbalno zlostavljani. Njih 48 doživljavalo je i psihičko zlostavljanje. 15% profesionalnu degradaciju. Seksualno zlostavljanje 7%, a fizičko 3%. Oni koji su se javljali na besplatni telefon tijekom HSLS-ove akcije isključivo su inzistirali na neotkrivanju svog identiteta. Čak njih 99% što jasno govori o strahu od gubitka posla. I ovi podaci pokazuju potrebu za što hitniju implementaciju ovog stavka u Zakon o radu radi zabrane svakog oblika verbalnog vrijeđanja i omalovažavanja, te sprječavanja ponašanja prema radniku koji je ispod ljudskog dostojanstva. Ono što je novu u ovom konačnom prijedlogu zakona od prvog čitanja je da se članak 30. važećeg zakona nadopunjuje još jednim novim stavkom koji kaže, da pod okolnostima zbog kojih nije opravdano očekivati da će poslodavac zaštititi dostojanstvo radnika podrazumijeva se i obraćanje radnika odgovornim osobama ili nadležnim tijelima državne vlasti zbog opravdane sumnje na korupciju ili podnošenje prijave o toj sumnji, odnosno kako su to kolege nazvali zaštita zviždača. Daje im se dakle pravo nesmetano prijaviti poslodavca za korupciju što je izuzetno bitno. Zviždačima se mogu smatrati ljudi iz sustava koji izvještavaju javnost o nepravilnostima ili koji takve nepravilnosti prijavljuju odgovornim osobama ili nadležnim tijelima državne vlasti. U modernim demokratskim zemljama te su osobe zaštićene i nagrađivane dok je kod nas situacija gotovo obratna pa pokušavamo taj dio promijeniti. U Hrvatskoj se dakle treba promijeniti sustav vrijednosti. Moral treba prestati biti lažan. Njih treba zaštititi na način da ne mogu ostati bez radnog mjesta, jer ukoliko se to dogodi mala je mogućnost da se ponovo zaposle, jer su obilježeni javnom osudom koja zna biti itekako moćna. O ovoj pravnoj zaštiti bi se na neki način moglo govoriti kao i o obliku borbe protiv korupcije. Građani koji odluče prijaviti korupciju ili bilo kakvu zlouporabu vlasti, položaju trebaju biti zaštićeni kako u javnom tako i u privatnom sektoru. Konstantno se krše prava radnika u pogledu rada nedjeljom, blagdanom ili nekim drugim danom za koji je zakonom propisano da je neradni. Novim stavcima koji nadopunjuju članak 46. važećeg Zakona o radu obvezuje se poslodavce ukoliko žele, dakle žele raditi nedjeljom, blagdanom ili neki drugi dan za koje je zakonom propisano da je neradni, to može učiniti samo kolektivnim ugovorom potpisanim sa sindikatom u kojom će se utvrditi odnosno propisati razlozi, način, kriteriji i uvjeti za rad tim danima. Time se smanjuje samovolja poslodavca, izrabljivanje radnika koji ne rijetko u takvim danima rade bez naknade, bez da im se pravo, da imaju pravo na drugi slobodni dan u tjednu. Ako uzmemo u obzir sektor trgovine, maloprodaje u kojoj je zaposleno oko 65 tisuća ljudi, taj podatak se kasnije prokazuje kroz brojku od 40 tisuća ljudi koji radi sve ili gotovo sve nedjelje vidimo da se doista radi o vrlo ozbiljnom ugrožavanju radničkih prava i vjerojatno je svatko od nas zastupnika u svom svakodnevnom životu imao prilike sresti se sa radnicima koji su nas upozoravali na takav problem. Podaci govore da umjesto 40 sati tjedno zaposleni u trgovini rade od 58 pa čak do 75 sati tjedno pa je dobro da je nakon te reakcije reagirao i Državni inspektorat koji je pokrenuo inspekcije. Ja ću se kasnije u raspravi javiti i reći ću vam neke od dokaza koje je Državni inspektorat nakon takvih prijava provjerio i ispostavilo se da su zapravo svi podaci koji su prijavljeni na telefonu bili potpuno točni, nije bilo nikakvih lažnih dojava. Tijekom akcije "Platite rad nedjeljom" građani koji su se javljali na besplatni telefon na pitanje kako je nadoknađen naš rad nedjeljom 91% građana odgovorilo je da nije nadoknađen. 4% radnika izjasnilo se da prima dodatak na plaću za rad nedjeljom na crno u gotovini a 2% se izjasnilo da umjesto novčane naknade za plaću dobivaju slobodan dan. U omjeru od 3 do 100 radnika koji su se prijavili na telefone i naveli da rade nedjeljom prima urednu naknadu kao dodatak za plaću za rad nedjeljom. Svi radnici koji su se tijekom akcije javili tvrde da poslodavac krši njihova prava Zakona o radu a kao razlog osim rada nedjeljom navode neplaćene prekovremene radne sate tijekom tjedna, uskraćivanje prava na punu iskorištenost godišnjeg odmora te drugi oblici kršenja radničkih prava. Najviše su se žalili zaposlenici u velikim trgovačkim lancima, sektoru trgovine uopće, zatim zaposlenici u ugostiteljskog djelatnosti te zaposlenici u pekarskoj djelatnosti. Jedini kriterij stoga za rad nedjeljom i za prekovremeni rad treba biti procjena poslodavca može li i želi li taj rad prema postojećim zakonima adekvatno i dodatno platiti i osigurati drugi slobodni dan u tjednu za radnika. Potpuna zabrana rada nedjeljom što znam da neke kolege i kolegice predlažu prouzročila bi po nama smanjenje rada i potrošnje, veću nezaposlenost i ugrožavanje standarda. I to u pravilu za žene ili žene srednjih godine koje i ovako teško dobivaju posao. Isti se članak nadopunjuje odredbama kojima se pruža dodatna zaštita roditelju sa djecom od tri godine, samohranom roditelju sa djetetom do šest godina te roditelju djeteta sa težim smetnjama u razvoju od obaveze rada nedjeljom, blagdanom ili nekim drugim danom za koje je zakonom propisano da je neradni. Rad tim danima prema ovom prijedlogu zakona za ove roditelje bio bi moguć samo uz njihov pismeni pristanak. Ovakvom formulacijom zakonom se daje prepoznatljiv humani pristup jer time dajemo mogućnost da ti roditelji sami odluče žele li raditi ili ne jer nije svim roditeljima za vrijeme blagdana ili nedjeljom jednostavno na koji način će zbrinuti svoje dijete na poslu a naročito samohranim roditeljima, pa postoji podatak da je u Hrvatskoj jednoroditeljskih obitelji majki s djecom uglavnom oko 156 tisuća. Teško je procijeniti koliko ima samohranih roditelja s djecom do 6. godine starosti te koliko ima obitelji s djecom do 3 godine, ali same ove navedene brojke govore da se zasigurno radi o velikom broju korisnika na koje bi se ove izmjene odnosile i kojima bi išle u korist. Dopunom članka 115. ovog zakona novim stavkom 4. zabranjuje se otpuštanje radnika od strane poslodavca čiji je poslovni prostor zbog počinjenog prekršaja zatvoren do 30 dana i time se uspostavlja dodatna zaštita za takve radnike. Ova odredba ne ostavlja mogućnost bilo kakvog drugačijeg tumačenja razloga za davanje otkaza te sprječava nesporazume koji su kasnije završavali na sudu odnosno u zastarama. U članku 214. važećeg zakona dopunjuje se na način da se inspekcijski nadzor provodi najmanje dva puta godišnje u trgovinama koje zapošljavaju više od deset radnika. Time se povećava nadzor, uvodi se obaveza provođenja nadzora dva puta godišnje što do sada nije bio slučaj. Upravo zbog slabog i neučinkovitog inspekcijskog nadzora proizlazi gotovo većina prekršaja u nepoštivanju prava radnika. Treba inzistirati na poštivanju odredbi Zakona o radu i važećih kolektivnih ugovora, poštivati zakonske regulative a kad se one ne poštuju taj se problem mora rješavati nikako drugačije već učinkovitijim nadzorom inspekcijskih službi i pooštrenja kaznenih sankcija. Mora se dakle povećati kvaliteta rada državnog inspektorata kad se radi o zaštiti prava radnika i povećati broj nadležnih inspektora koji nadziru prije svega sektor trgovine jer je postojeći broj nedostatan i zasigurno i oni koji nadziru druge sektore. To je dobro znati prije donošenja slijedećeg proračuna. Iz navedenih razloga potrebno je propisati i veće kazne za prekršitelje Zakona o radu i prekršitelje kolektivnih ugovora. Između ostalog, to se ovim prijedlogom želi postići. Prema tome, zakonom se novčane kazne bitno povećavaju, želimo se riješiti postojećeg stanja kad je isplativije platiti kaznu za nepoštivanje radničkih prava nego poštivati kolektivni ugovor. Potrebno je poštivati zakon jer već nepoštivanje zakona izaziva nelojalnu konkurenciju na tržištu a to nepoštivanje zakona smanjuje državni proračun pa se može reći da kazne koje sada vrijede u postojećem zakonu ne izazivaju strah kod poslodavaca koji krše radnička prava. Ljudi žele raditi, mnogi od njih su u izravnim telefonskim razgovorima s našim članovima rekli da žele raditi. Nitko ne bježi od rada ali žele da taj rad bude dobro plaćen. A kad se radi o blagdanima, nedjeljama i drugim danima koji su zakonom propisani kao neradni onda se za takav radni dan treba extra i platiti. Trenutne kazne, slažu se i poslodavci i sindikati, djeluju gotovo stimulirajuće za one koji ta prava krše. I postoji podatak po kome su najveće kazne izražene negdje oko 30 tisuća kuna, maksimalne kazne gotovo da i nisu poznate ili samo ukor. To je dakle početak rješavanja problema koji su postavljeni i pred radnike ali i pred poslodavce koji doista ne žele biti svi u istom košu a ja vjerujem da će se pred nama još do kraja ovog mandata naći i drugi važni zakoni kao Zakon o minimalnoj plaći, možda i poseban program za male trgovine o kojem treba razmisliti a vjerujem da će se ovdje otvarati i rasprave o mogućoj odluci da žene rade do 65. godine jer prema postojećim zakonima ili prema onima koji su navodno u pripremi moglo bi se dogoditi da žene mogu raditi pola godine i nedjeljom a da će za to mora odrađivati do 65. godine starosti. Možemo se mi pozivati na europske standarde, međutim standardi naših obitelji su daleko ispod njih. Hvala lijepo. Ja ću slušati raspravu i razmotriti svaki amandman i prijedlog koji se pojavi. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za rad i socijalnu politiku i zdravstvo. Ne? Zakonodavstvo? Također ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvažene kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ne podupire Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu uvažene predlagateljice gospođe Đurđe Adlešić međutim Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice pozdravlja nakanu predlagateljice da se na kvalitetan način riješe određena sporna pitanja odnosno odredbe Zakona o radu a koje se odnose u prvom redu na zaštitu prava radnika, a isto tako i na poboljšanje njihovog radno-pravnog statusa i dostojanstva. Valja istaknuti i to da je u tijeku dosadašnje primjene Zakona o radu uočen određeni broj nedostataka koji se u smislu ovog Prijedloga zakona mogu svesti na 3 osnovna pitanja. Dakle prvo zaštita prava radnika u smislu zaštite dostojanstva radnika ili pak zaštite od bilo kakvog zlostavljanja od strane poslodavca. Naime predloženom dopunom članka 30. dodatno se želi zaštititi dostojanstvo radnika na način da se zabranjuju i drugi oblici verbalnog vrijeđanja i omalovažavanja uz već zabranjeno uznemiravanje i spolno uznemiravanje. Pod drugim oblicima verbalnog vrijeđanja i omalovažavanja podrazumijevaju se po prijedlogu svi postupci koji prema uobičajenim normama komuniciranja predstavljaju uvredu i ponižavanje. Mišljenja smo da ova zakonska norma treba biti preciznija ako ni zbog čega drugoga što iz te povrede dakle proizlazi pravo radnika da prekine rad dok mu se ne osigura sama zaštita i naravno da se otvara onaj rok od 8 dana uz, dakle kojem je radnik dužan podnijeti tužbu u smislu zaštite svojih povrijeđenih prava pred nadležnim sudom. U tom smislu svakako treba inzistirati na preciznosti ove predložene zakonske odredbe. Drugo, ili drugo pitanje je nedostatak zaštite radnika kod poslodavaca koji uvode rad nedjeljom, blagdanom ili nekim drugim radnim danom za koje je zakonom propisano da su neradni. U ovom dijelu posebno valja istaknuti uistinu problem kršenja odredbi o plaćanju prekovremenog rada i rada nedjeljom i blagdanom i isto tako zaštite onih kategorija zaposlenika pogotovo zaposlenica u smislu zaštite prava djece, zaštite prava obitelji. Naime naravno govori se o radu dakle roditelja s djetetom do tri godine odnosno do tri godine zatim samostalni, samohranim roditeljima s djecom do 6 godina ili pak roditelja hendikepirane djece. I treće pitanje je uistinu je za prihvatiti intencija koja ide za tim da se propisuju i oštrije prekršajne kazne za … … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? Kolega dobro ne čuje. Za prihvatiti je dakle i …
I otorinu treba slušati.
Koja ide za tim da se propisuju i oštrije prekršajne kazne za one poslodavce koji sustavno dakle učestalo krše odredbe Zakona o radu a samim tim i prava zaposlenika. Međutim u odnosu na predloženi tekst zakona valja istaknuti i iduće momente. Dakle djelomične i nepotpune promjene Zakona o radu odnosno promjene samo pojedinih pravnih instituta a obzirom na obvezu da se u okviru predpristupnih pregovora novim Zakonom postigne potpuna usklađenost na području uređenja radnih odnosa u ovom momentu svakako ne bi bile primjerene. Uistinu je u razdoblju od prvog čitanja ovog zakonskog prijedloga da danas izrađen i analitički pregled usklađenosti hrvatskog radnog zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije, a iz koje analize nedvosmisleno proizlazi da propisi iz oblasti radnog prava dakle i Zakona o radu moraju biti podvrgnuti opsežnijim i sveobuhvatnijim izmjenama. Valja istaknuti i to da se i Gospodarsko-socijalno vijeće opredijelilo upravo za cjelovit pristup za usklađivanje Zakona o radu a ne za parcijalne intervencije u postojeće zakonske odredbe. Shodno svemu izloženom Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupirući dobru namjeru predlagateljice konkretna zakonska rješenja kao Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu ne može podržati. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospođo predlagateljice, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o radu kojeg mi u Klubu SDP-a možemo načelno podržati ali samo kao još jednu dobru priliku da raspravimo položaj radnika danas i ovdje u Hrvatskom saboru i da eventualno smislimo koji su to zaista i dogovorimo se oko konkretnih mjera koje zaista u Hrvatskoj mogu poboljšati položaj radnika i radnica. Valja se prisjetiti da je krajem veljače u Hrvatskoj bilo 2 tisuće, 298 tisuća 775 nezaposlenih od čega je 61% žena. Broj aktivno, radno aktivnog stanovništva je krajem 2006. bio nešto više od milijun i 700 tisuća stanovnika. Dakle oko 1 milijun 400 tisuća zaposlenih. Imamo milijun i 100 tisuća umirovljenika. Oko 600 tisuća radnika danas radi prekovremeno a 40% od toga dakle 240 tisuća radnika i radnica nisu plaćeni za taj prekovremeni rad. Generalno gledajući prijedlog izmjena nema bitnog utjecaja na poziciju radnika i probleme s kojima se susreću u radnom procesu kao što ovaj prijedlog izmjena niti bitno ne mijenja ništa u područjima na koje se odnosi. Naime glavnina problema hrvatskih radnika danas proizlazi iz činjenice da se ne primjenjuju već postojeći zakoni i potpisani kolektivni ugovori a rješenja koja su u ovom prijedlogu izmjena dana postaju tako sama sebi svrhom i zapravo neprovediva. Što se ovim prijedlogom pokušava izmijeniti odnosno nadopuniti? Prvo problem uznemiravanja. Mi pretpostavljamo da pod time predlagateljica podrazumijeva mobing ali ovo kako je definirano nema baš puno veze s definicijom mobinga, a i ne vidimo što bi ustvari radnik ili radnica mogao time dobiti odnosno kako je zaštićeniji. Samo puko je to nedovoljno proširivanje definicije uznemiravanja. Ama baš ništa neće promijeniti u svakodnevnoj praksi niti će utjecati na popravljanje pozicije radnika i radnica pri njihovoj izloženosti raznim oblicima uznemiravanja a još manje na dokazivanje postojanja uznemiravanja. Vezan je uz dodavanje stavka 9. u članak 30. a koji bi se trebao odnositi na radnike koji upozoravaju na kriminal. Taj članak je nedorečen, nejasan, podložan različitom tumačenju, te stoga nepotreban jer je naprosto neprovediv. Pa nismo valjda svi skupa ovdje naivni da vjerujemo da će se ugradnjom ovakvog stavka bilo što promijeniti. Naše iskustvo koje imamo u SDP-u temeljena na preko 2000 poziva radnika pokazuju da njihov problem nije toliko u tome što su upozoravali na kršenja njihovih prava u ukupno 890 tvrtki već činjenica da nadležna državna tijela, prvenstveno Državni inspektorat i Ministarstvo financija nisu po tim pitanjima poduzeli apsolutno ništa. Drugo, ovim izmjenama pokušava se regulirati rad nedjeljom. Iz jednog dijela teksta očito je da predlagateljica prvenstveno misli na rad nedjeljom u trgovini. Međutim, valja upozoriti da nedjeljom u Hrvatskoj radi između 60 i 90000 trgovaca. Ali ukupno s ostalim tvrtkama i službama nedjeljom radi oko 400 000 hrvatskih radnika i radnica. Prijedlog je u biti nedosljedan jer u jednom dijelu govori o radu nedjeljom općenito, a onda u jednom članku se predlaže vršiti obvezan inspekcijski nadzor u trgovinama s preko 10 zaposlenih i to 2 puta godišnje. Da li to znači da na primjer u trgovinama s manje od 10 zaposlenih teče med i mlijeko, odnosno da u svim ostalim tvrtkama koje ne spadaju u trgovinu sve u najboljem redu. Možda je trebalo predložiti onda Zakon o radu trgovina nedjeljom pa bi se onda reguliralo posebno pitanje trgovine. Mi u SDP-u smatramo da bi bilo puno bolje inzistirati na potpisivanju … [[Govornik se ne razumije.]] kolektivnog ugovora za trgovinu koji bi se onda primijenio na cijelu branšu, a Vlada kada bi to željela ima i zakonskog uporišta za to. Nadalje, stanje u pravosuđu ne daje puno nade da će se u doglednoj budućnosti bilo što promijeniti u korist radnika kad je u pitanju sudska zaštita. Šestomjesečni zakonom određeni rok za dovršetak radnog spora za većinu radnika i radnica ostaje tek pusti san. S tim u vezi, niti povećanje kazni koje se naplaćuje preko Prekršajnog suda ne znači ništa kad preko 50% slučajeva odlazi u zastaru. Kao što se ništa ne čini niti na uspostavljanju instituta mirenja i arbitraže. Ovi instituti tek su u povojima, a na primjerice baš putem njih bi se moglo izbjeći na desetke tisuća sporova zbog božićnica, jubilarnih nagrada i slično. Ono što u SDP-u mislimo je da položaj radnika možemo popraviti jačanjem Državnog inspektorata. S današnjom brojkom od 80 inspektora rada njima treba punih 20 godina za kontrolu i obilazak svih poslodavaca u Republici Hrvatskoj. Državni inspektorat ojačat ćemo najviše ako zaposlimo dovoljan broj inspektora rada. Po našim procjenama najmanje 200. Ako im damo ovlasti educiramo ih i osnažujemo unutarnju kontrolu. Jačanje pozicije radničkih predstavnika unapređivanje su odlučivanja hrvatskih radnika, preferiranje potpisivanja nacionalnog kolektivnog ugovora, granskih i kolektivnih ugovora na razini tvrtke. To su načini kojima jačamo poziciju radnika, ali i zaštitu njihovih već zakonom utvrđenih prava. Bez toga, ovakve prijedloge izmjena zakona možemo samo načelno podržati ponavljam kao priliku da u ovom Saboru progovorimo o radnicima i radnicama, njihovom položaju i upozorimo Vladu da njene institucije ne primjenjuju i ne provode zakone iz ovog područja kao uostalom ni iz mnogih drugih. Zahvaljujem.
Hvala. Za klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke neće podržati ovaj predloženi zakon niti ćemo nuditi amandmane jer smatramo da ne postoje mogućnosti da se amandmanima poprave neka od predloženih rješenja za koje smatramo da su ključna. Želim podsjetiti da još od prvog čitanja ovaj prijedlog zakona ima čudnu sudbinu i čudna događanja jer je u prvom čitanju Vlada najprije dala negativno mišljenje pa ga je povukla, pa je nakon par dana dala pozitivno mišljenje i nakon što je Sabor pustio u drugo čitanje ovaj prijedlog zakona Vlada sada daje negativno mišljenje. Moram reći da je dosta neuobičajeno da koalicijski partneri nisu dogovorili kao što su dogovorili za prvo čitanje propuštanje i tako i za drugo čitanje i nas rasteretili ovih problema u kojima se sad nalazimo. Drugi razlog zašto nećemo podržati ovaj prijedlog zakona je u tome što ovaj predloženi zakon nema potporu ili mišljenje, bilo pozitivno bilo negativno, ni sindikata, ni Udruga poslodavaca, niti Gospodarskog socijalnog vijeća, a kada Vlada dolazi sa svojim prijedlozima zakona iz područja radnog socijalnog korpusa onda smo uvijek Vladi prigovarali što nikad nismo izviješćeni o stavovima socijalnih partnera pa taj isti pristup moramo imati i onda kada je predlagatelj zakona bilo tko drugi osim Vlade. Prvo čitanje Sabor je obavio zajedno objedinjenom raspravom o Prijedlogu izmjena Zakona o radu koje je predložio Klub Hrvatske narodne stranke i kolegica Adlešić. S obzirom da je naš prijedlog zakona tada imao negativno mišljenje Vlade bilo je sasvim jasno da naš prijedlog neće proći u drugo čitanje i tada je predlagateljica obećala da će ključna rješenja oko kolektivnih ugovora preuzeti u svoj prijedlog zakona do drugog čitanja, odnosno u drugo čitanje što nije učinjeno pa i zbog toga ne možemo dati potporu ovom prijedlogu zakona. U javnosti je ovaj prijedlog bio predstavljen kao prijedlog zakona koji će riješiti problem rada nedjeljom i u dane državnih blagdana, odnosno u dane kada se ne radi. Međutim, smatram da rješenja koja su unijeta u prijedlog zakona ne nude nikakvo rješenje niti jamstvo da će se problem rada nedjeljom riješiti ne samo u trgovini. Jer u pozadini ovog prijedloga je trgovina, a ne radnici, zaposlenici Republike Hrvatske i to iz nekoliko razloga. Ali pitanje je zaista zašto samo rad nedjeljom u trgovini postaje predmet javnog interesa ne samo političkih stranaka, medija, crkve i crkvenih institucija, nevladinih organizacija kada je otprilike broj onih koji rade nedjeljom negdje 12% ukupnog broja radnika koji nedjeljom ili u dane blagdana rade. Vjerojatno zbog toga što sve ostale djelatnosti koje nedjeljom rade već 50 i više godina imaju nacionalne kolektivne ugovore djelatnosti i grana i taj problem je reguliran u kolektivnim ugovorima, a trgovina kao najnovija djelatnost koja je počela raditi nedjeljom nije uspjela dobro i na dobar način riješiti pitanje rada nedjeljom. Razlozi mogu biti različiti. Krivci također, ali vratimo se predloženom zakonu. Rješenje koje zakon nudi nije način, odnosno nije u smjeru toga da se poslodavcima uvjetuje da uvođenje rada nedjeljom mogu uvesti samo onda ako je kolektivnim ugovorom razlozi, način, kriteriji i uvjeti njima utvrđeni. I ono što je posebice bitno, što fali, što nedostaje, a bilo je u Zakonu o radu pa ne znam kad je ispušteno a to je da obvezatni sadržaj kolektivnog ugovora mora biti način i visina povećanja plaća za rad nedjeljom, blagdanima, odnosno u danima koji se ne rade. Naime, ako Zakon o radu ne obavezuje da obvezatni sadržaj kolektivnog ugovora bude odredba kojom se mora regulirati povećanje plaće za rad nedjeljom i blagdanom onda normalno da u toku kolektivnih pregovora i sklapanja kolektivnih ugovora će većina poslodavaca pokušavati i izbjegava takvu odredbu i neće biti takve klauzule i neće se povećavati plaća za rad nedjeljom. Drugi je problem što u Zakonu o radu je bilo pa ispušteno, mi predlagali da se uvede ovaj prijedlog, toga nema, to je obaveza poslodavca da vodi evidenciju prisutnosti radnika na radu. Zašto je ona bitna? Iz dva razloga. Prvo, inspektor koji dolazi u nadzor kod bilo kojeg poslodavca ako nema evidencije prisutnosti na radu činjenicu kada je tko radio može utvrditi samo ako tog trenutka dođe u nadzor, dakle nedjeljom, blagdanom ili neradnim danom. Ali ako postoji evidencija prisutnosti na radu on može i u srijedu utvrditi i putem evidencije tko je radio u nedjelju. I drugi razlog je što je evidencija prisutnosti na radu najčešće jedini dokaz u slučaju spora između radnika i poslodavaca o vremenu provedenom na radu. A kada nje nema to dokazivanje svodi se isključivo na izjave svjedoka. I upravo tu na toj točci najčešće tužbe radnike prema poslodavcima padaju, jer oni koji bi mogli svjedočiti tko je kada, gdje i kako dugo radio, a ostaju zaposleni kod poslodavaca normalno da izbjegavaju takvo svjedočenje i te tužbe najčešće upravo zbog nepostojanja te evidencije padaju u sudbenom postupku. Zakon i predviđa odredbu po kojoj bi roditelji djeteta do 3 godine starosti, samohranom roditelju do 6 godina starosti i roditelju djeteta s težim smetnjama u razvoju bilo zabranjeno, odnosno zaštitna klauzula je da ne smiju raditi nedjeljom ili blagdanom osim ako izrijekom ne potpišu izjavu da žele raditi. Kod ovog rješenja da bi se moglo podržati svakako bi trebalo stavove sindikata, mišljenje sindikata, a posebice mišljenje Odbora za ravnopravnost spolova ovoga Parlamenta da li je ova mjera pozitivne diskriminacije zaista u funkciji zaštite tih roditelja ili bi se mogla pretvoriti u suprotnost namjere da poslodavci izbjegavaju takvu kategoriju zapošljavati, upravo zbog odredbe da ih ne mogu prisiliti na taj rad. Ja ne tvrdim ni jedno i drugo i smatram da ova tema, odnosno Odbor za ravnopravnost spolova Sabora zaista bi morao dati svoje mišljenje prije no što se nudi na glasanje, bilo od strane koga taj prijedlog i dođe. Četvrta grupa razloga je u kaznama. I uvijek do sada u našem radnom zakonodavstvu, pa i u ovom prijedlogu predlagatelj nudi kazne u apsolutnom iznosu, 20 do 50, 30 do 60 tisuća kuna, što smatramo da nije dobro, a većina zemalja članica Europske unije u ovom dijelu radno-socijalnog zakonodavstva visinu kazne veže uz broj radnika koje je poslodavac natjerao u prekršaj ili napravio prekršaj zbog njih. I nije svejedno da li je poslodavac nedjeljom natjerao raditi jednog ili šesto radnika ili šezdeset. I zbog toga su kazne se predviđaju iznos kuna ili eura po broju radnika koje je poslodavac napravio prekršaj. Pa ako je 100 ljudi natjerao da radi nedjeljom, a nisu bili za to stvoreni uvjeti po zakonu i kolektivnim ugovorom onda se iznos kazne množi sa 100. Ako je to 50 sa 50. Ako je 1 sa 1. I pravednije kažnjavanje, sankcioniranje poslodavaca i visina kazne koja bi o tome ovisila je jedan od načina da kazne dobiju smisao i svrhu sprječavanja, odnosno preventivnog djelovanja jer visina zarade ekstra profita poslodavaca ovisi upravo o tome koliko je ludi protuzakonito na nešto prisilio. Nadalje podsjećam i na to da ovaj Sabor u dva navrata je odbio intervenirati u Kazneni zakon kojim bi se jasno, kao što je to bilo u prošlom mandatu utvrđeno pa nažalost odlukom Ustavnog suda poništeno da nepoštivanje i neprovođenje kolektivnog ugovora i poštivanje radničkih prava iz kolektivnog ugovora jeste kazneno djelo. I upravo zbog toga podaci Državnog odvjetništva o broju kaznenih postupaka i izricanja mjera odnosno sankcija kao učinjenje kaznenog djela sa područja nepoštivanja kolektivnih ugovora i Zakona o radu u Hrvatskoj je sramotno nizak, gotovo da ih i nema i broj slučajeva je daleko, daleko manji od onoga što se zna da u Hrvatskoj povreda prava radnika zaposlenih u cjelini postoje. Godinama se predlagalo u Hrvatskom saboru, zadnjih 15 godina barem 15 puta uvođenje posebnih ili specijaliziranih radnih sudova. I to su uvijek u Parlamentu odbijalo. I upravo zbog toga imamo situaciju da sudovi, redovni sudovi donašaju presude koje postaje potpuno besmislene jer se više niti mogu provoditi, pravda koja kasni 4 godine nije pravda i normalno da upravo imamo jedno takvo ponašanje poslodavaca kad znaju da su zaštićeno kod kaznenog progona. I na kraju samo jedan komentar, mišljenje Vlade koje je dala usvojio prijedlog zakona. Vlada kaže da je potrebno izvršiti opsežnije izmjene i usklađivanje pravnih instituta Zakona o radu sa odgovarajućim direktivama Europske unije. Ja želim vjerovati da u toj dubinskoj analizi kako ih oni nazivaju je i Vlada ustanovila jedan propust koji se je dešavao u cijelo ovo vrijeme, a to je taj da od 44 konvencije Međunarodne organizacije rada koja je Hrvatska nostrificirala ili preuzela i od bivše države nije i Konvencija broj 154 o promicanju kolektivnog pregovaranja. Jer sasvim normalno da ta Konvencija u bivšoj državi nije bila ratificirana jer ona nije poznavala kolektivne ugovore, a bez ratifikacije te Konvencije hrvatsko radno zakonodavstvo ima jednu nazovimo ju "sivom" ne "crnom" rupu. I zbog toga želim vjerovati da će se ova Konvencija u Saboru što prije ratificirati jer je to upravo ona Konvencija koja obavezuje socijalne partnere posebice državnu vlast da poduzima niz mjera i postupaka radi promicanja kolektivnog pregovaranja. A želim napomenuti da je upravo u toku screeninga hrvatskog radnog zakonodavstva 5. točka primjedbi Hrvatskoj bila da ne čini dovoljno na promicanju granskog kolektivnog pregovaranja. Ova riječ "granskog" je izuzetno značajna i bitna, izuzetno važna jer ona sprječava poslodavce koji love u mutnom da stvaraju svoje tzv. žute sindikate, tvorničke sindikate, da s njima sklapaju kolektivne ugovore koji nikad nisu u interesu radnika, dobiju formalno pokriće da postoji kolektivni ugovor a zapravo ne rješavaju suštinu problema. I zbog toga želim vjerovati da će ove primjedbe Europske unije koje su date, gdje je i uočeno da hrvatski pravni sustav radnog zakonodavstva boluje od bolesti nepromicanja kolektivnih ugovora, grana i djelatnosti, biti riješen i ratifikacijom konvencije broj 154. ali i prijedlogom izmjena i dopuna Zakona o radu koji će usuglasiti u sklopu Gospodarsko-socijalnog vijeća i doći pred Sabor. To su dakle razlozi i argumenti zbog čega klub Hrvatske narodne stranke niti će pokušati popravljat ovaj predloženi zakon niti glasati za njega. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče ispravljam dva netočna navoda uvaženog kolege Lesara. Prvi je netočan navod da kada se govorilo o raspravi zadnji puta nije bio prijedlog samo HSLS-a i HNS-a nego je bio jedan treći prijedlog, najbolji istina, HSP-a. A također moram reći da ispravljam netočni navod da se kroz prekršajne odredbe može bilo šta riješiti zbog činjenice da 60% svih prekršajnih prijava su u zastari. Hvala.
Hvala. Potpredsjednica Doma, predlagateljica, Đurđa Adlešić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Ja ću samo kratko odgovoriti na neke i skrenuti kolegama da pročitaju prijedlog zakona i da ih usporede sa postojećim kako bi lakše raspravljali, a naravno nemam ništa protiv da neki odluče od vrućih tema pobjeći jer je puno lakše voditi kampanju vičući ne funkcionira pravna država, nema dovoljno inspektora nego odlučiti zagristi u tvrd orah i popraviti zakon. To je politička odgovornost svakog od nas. Ja sam je prihvatila, ponudila sam rješenja i poziv da popravite ako nešto želite. Ono što je meni bitno kao predlagatelju ovog zakona, a ja se nadam i Vladi koja će pročitati i vaše primjedbe prije drugog zakona, da smo se svi složili u procjeni stanja, da se slažemo da treba provesti velike cjelovite promjene. Ali bježati od teme, godinu dana se čekalo da dođe na dnevni red. Prebacivajući ovu točku za izbornu kampanju ili prebacivajući s jedne Vlade na drugu, ostavlja pitanje odgovornosti nas samih. Svatko će sa svojim licem izaći pred svoje birače. Govoriti o tome da su potrebne izmjene i drugih zakona, slažem se. Uvijek jedan zakon povlači za sobom i druge zakone, ali od nekud treba početi. Inače rasprava je nastala kao posljedica otvorenih telefona i statistike koju smo tada dobili i okruglog stola na kojem su sudjelovali i sindikati i poslodavci. Slažem se da je to neformalno, međutim mi smo i od njih čuli upravo ova mišljenja koja su u zakon uvrštena. Upozorenje na članke zakona koje treba mijenjati i vi ovdje imate značajno povećanje svih kazni za nepoštivanje prava radnika. Na taj način se omogućuje i poslodavcima da nisu svi u istom košu. Da postoje poslodavci koji poštuju zakone i koji nemaju ništa protiv da se povećaju kazne pa čak i ovako gotovo drastično onim koji radnike ne plaćaju ne samo za rad nedjeljom i blagdanom nego i ostalima ili prigovor da je dva puta godišnje malo obići tvrtke koje do sada nisu uopće imale nadzor. Pa možemo mi tražiti da ih obiđu jednom tjedno, ako želimo govoriti na taj način. A ako se to do sada nije radilo, a mi tražimo da se sada napravi dva puta godišnje, pa ja ne znam možemo li govoriti da ovdje nema nekih bitnih izmjena, ali to je naravno pitanje vaše odgovornosti. Ja vas podsjećam na članak 3. koji govori o članku 115. i novom stavku koji kaže: "Izricanje zaštitne mjere zatvaranja poslovnog prostora do 30 dana poslodavcu nije opravdani razlog za otkaz radnicima.". dakle za mogućnost zatvaranja određenih objekata zbog nepoštivanja zakona, čak i do toga do obaveznog godišnjeg nadzora, ovaj puta su to trgovine jer je u njima primijećeno najveće nepoštivanje zakona. Dva puta godišnje, a do sada toga nije bilo, ili kazne koje se mijenjaju sa 10 na 30 tisuća ili s 25 na 40 i tako redom po člancima. Pa vas ja molim evo kolegice i kolege, kod rasprave ne bi bilo loše pročitati i prijedlog zakona, naravno svatko snosi odgovornost za svoju ruku kao što je to obično i bilo. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSS-a, poštovani zastupnik Miroslav Čačija. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ovim predloženim izmjenama i dopunama Zakona o radu predlagateljice gospođe Đurđe Adlešić, uviđamo da se željelo postići poboljšanje zaštite radničkih prava vezanih uz rad nedjeljom, otkaza ugovora o radu, uznemiravanje na poslu, odnosno zaštiti dostojanstva radnika u komuniciranju s njihovim pretpostavljenima, odnosno poslodavcima te značajnije uloge inspekcijskih službi i nadzor nad primjenom Zakona o radu. Klub zastupnika HSS-a podržati će predložene izmjene i dopune uzimajući u obzir čitav spektar vrijednosti slobode nedjelje i dalekosežne posljedice ugrožavanja tih vrijednosti ka o i zaštite dostojanstva radnika kroz predložene izmjene. Iznenađeni smo i sada kao i prije kada smo predlagali i mi izmjene i dopune Zakona o radu, stavom Vlade koja je mišljenja da u konačnom prijedlogu zakona predlagateljice Đurđe Adlešić prikladnije raspraviti nakon što Vlada Republike Hrvatske dostavi Hrvatskom saboru cjeloviti tekst prijedloga Zakona o radu. Naime, nakon provedenih anketiranja građana kojih je bilo dosta, u kojem su isti čak sa preko 86% se izjasnili da podržavaju eto npr. taj Zakon o trgovini koji je ograničavao rad nedjeljom, a Ustavni sud taj zakon ukinuo, Vlada je obećala sindikatima a Biskupskoj konferenciji nakon donošenja dokumenta nedjelja radi čovjeka, da će u roku od 6 mjeseci predložiti zakon kojim će se zajamčiti nedjelja kao dan tjednog odmora svima onima za koje ne postoji potreba za radom. Do danas to obećanje, ali i kao većinu drugih danih obećanja, Vlada nije izvršila već je i sada prolongirala rješavanje nekih gorućih pitanja iz svakodnevnice vezane uz ovaj Zakon o radu. Ja želim ovom prilikom i u ime kluba HSS-a ponoviti naše stavove vezane uz ovu problematiku. HSS smatra, neću elaborirati sve ono što se predlaže ovim izmjenama i dopunama Zakona, već isključivo vezati se uz rad nedjelju, nedjelju kao dan tjednog odmora koju treba posebno favorizirati, da ne kažem instituizirati. Jasno nam je da Ustav Republike Hrvatske jamči neotuđivo pravo svakog zaposlenika na tjedni odmor, jasno nam je da Zakon o radu nedjeljom utvrđuje kao dan tjednog odmora, a rad nedjeljom je dozvoljen samo ako se radi o prijeko potrebnom radu. Podsjećamo, Hrvatska je zaključila ugovor sa Svetom stolicom prema kojem je nedjelja neradni dan. Međunarodni ugovor je čak i iznad domaćeg zakona, no unatoč svega toga nedjeljom se sve više radi, a posebno su ugroženi radnici koji rade ama baš svake nedjelje i ako za tim radom nema ama baš nikakve prijeke potrebe. Očito je da naše društvo ne uvažava ne samo zakon, nego ni vrijednosti slobodne nedjelje. Uzroci i izravne posljedice neuvažavanje nedjelje očituju se u grubom kršenju osnovnih radničkih i ljudskih prava kao i važećih zakona Republike Hrvatske. Izravne posljedice neuvažavanja vrijednosti nedjelje jesu uskraćivanje prava na tjedni odmor, nedopustiv broj prekovremenih radnih sati što ugrožava mogućnost zaposlenja ionako velikog broja nezaposlenih. Samo npr. u trgovini godišnje se prikaže toliko prekovremenih sati da se može otvoriti više od 12 tisuća radnih mjesta. Nepoštivanje prava na slobodu nedjelje i nastojanje da se nedjelja iskoristi u komercijalne svrhe ukazuje kako hrvatsko društvo uz središte svog zanimanja ne stavlja čovjeka i njegovu slobodu, već isključivo materijalnu dobit. Čovjek se ne poima kao osoba, već kao kotačić u procesu tjedne proizvodnje i nedjeljne potrošnje. Svijest čovjeka nastoji se suziti isključivo na ekonomske interese. Čovjeku se uskraćuje vrijeme i prostor za druge sadržaje, kao što su kultura i obitelj. Slijedeći europsku tradiciju Konvencija 106 o tjednom odmoru, čiji potpisnik je i Hrvatska izrijekom se kaže razdoblje tjednog odmora se kad je to moguće odobrava istovremeno svim zainteresiranim osobama u svakom poduzeću. Razdoblje tjednog odmora mora se kad je to moguće podudarati s danom u tjednu koji prema tradiciji i običajima te zemlje i okruga određen kao dan odmora. U Hrvatskoj je tradicija nedjelja, nedjelja je dan tjednog odmora. Bila je to i u vrijeme prethodnog režima koji nije imao baš nekakvog prevelikog razumijevanja za vjerske potrebe građana. Danas potreba za neradnom nedjeljom nije motivirana više vjerskim motivima. Potreba za neradnom nedjeljom proizlazi iz antropološkog, kulturnog, socijalnog i gospodarskog značenja. Čovjek nije samo biološko nego i kulturno biće i kao takav ima potrebu da svoj odmor ne koristi samo za obnovu tjelesnih, već i duhovnih snaga jer su one nerazdvojne u svakoj stvaralačkoj aktivnosti. Odmorom se oslobađa prostor za život i u onoj drugoj dimenziji čovjeka koja nadilazi interes i korist. Čovjek je biće zajednice, čovjek je radnik, njegova produktivnost ne može se motivirati isključivo samom činjenicom da je zaposlen. Čovjek mora živjeti sve dimenzije svoje ljudskosti. Da bi to bilo moguće nužno je osigurati tjedni odmor cijelog društva. Tradicionalno i u Europi i u Hrvatskoj to je nedjelja. Žalosno je što mi o toj problematici ne posvećujemo veću pažnju, već se na žalost okrećemo iznalaženju nekih novih rješenja kojima bi ublažili tu problematiku. Činjenica da nedjeljom, blagdanom i drugim neradnim danom koji je zakonom propisano radi zdravstvo, radi policija, radi vojska, vatrogasci, carina, radnici Hrvatskih cesta, veterinari i neki drugi, ali taj je rad potreban i posebno valoriziran na zadovoljstvo zaposlenih uglavnom kolektivnim ugovorima u kojem bitnu ulogu ima sindikat, stoga je ovaj Prijedlog izmjena i dopuna Zakona nužan jer on na jedan kvalitetniji način rješava ovu problematiku vezana uz rad nedjeljom, štiti dostojanstvo radnika i potencira ulogu inspekcijskih službi. Hrvatska je turistička zemlja i da bi se udovoljilo turistima treba im omogućiti da svoj novac adekvatno potroše i ostaju u našoj zemlji, ali na njihovo zadovoljstvo, ali i na zadovoljstvo građana Hrvatske. Stoga još jedanput ponavljam, mi ćemo ovaj Prijedlog podržati uz zadržavanje naših stavova vezanih uz problematiku izrečenu i prije. Hvala.
Hvala. Klub HSLS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Vidim da kolega Pero Kovačević željno očekuje što ću reći. Mi ćemo podržati ovaj Prijedlog zakona tako da ne bude u sumnji. Ali šalu na stranu, mislim da ono s čime doista možemo mi u klubu HSLS-a biti zadovoljni, a to je da smo uspjeli senzibilizirati javnost i da doista ovom politikom malih sitnih koraka vrše se ipak određeni pomaci i sama činjenica da je ovo u posljednje vrijeme jedna tema preko koje se ne može prijeći i koja je prisutna u našim medijima, pa i u samim političkim raspravama pokazuje da zapravo politika odrađuje svoj dio posla. Ono što je ovdje manje bitno kad su prošli puta bila tri prijedloga zakona tko je od koga prepisao kao da su to zapravo neke znanstvene istine koje treba otkrivati. To su zapravo opća mjesta i svakako da u istome treba misliti isto ili vrlo slično, pa čak i istovjetno. I zato kažem ne treba biti jako nesretan ako se nekome učini da ne znam što inzistira da bude prvi ili najbolji ili zapravo jedini, da ima monopol nad ovom temom. Srećom nema. Ovo je doista tema svih tema. I upravo dobro je da smo i rad konačno, da u našoj političkoj kulturi radu dajemo ono mjesto koje njemu pripada. Weber je prije 150 godina napisao doista knjigu koja pokazuje svu vrijednost rada. I upravo u odnosu prema radu on je izvodio i čitav niz ovih nekih etičkih kategorija odnosno cijeli sustav vrijednosti. Jel' ne znam, prema radu se jednako ne odnose protestanti ili katolici ili ne znam ortodoksi, ili nebudisti. I upravo iz činjenice što se ne odnose jednako proizlaze i različite životne filozofije. Bilo bi dobro da u Hrvatskoj mi doista imamo jedan Weberovski odnos prema radu. I da upravo osim one činjenice da je rad je Ustavna kategorija, da onda mi pokušavamo sa našom legislativom upravo činiti tako da oni koji rade budu i na pravi način i plaćeni. Cijeli problemi koji se ovdje javljaju koji su svakako normalni i koji su i nama postavio je veliko pitanje kako izbalansirati ovaj odnos između rada i kapitala? Ne da se stanete na stranu jednu ili stranu drugoga. Nego kako upravo kako pronaći taj toliko nužni balans? I mislim da je upravo ovaj prijedlog zakona na jednom dobrom tragu da na neki način prizna jednu tužnu činjenicu da u Hrvatskoj ima preko tristotinjak tisuća ljudi koji su nezaposleni. I da svakako u politici mora biti temeljni problem kako te ljude što je moguće prije zaposliti. Ne samo što ih ima tristo i nešto tisuća nezaposlenih nego svakako ima jedan veliki broj koji nisu adekvatno plaćeni, to je taj novi problem. Ili ima onih koji rade po nekoliko mjeseci pa ne primaju plaću. I kada se nađete tako sa nekim konkretnim problemima upravo kao što je taj nesretni rad nedjeljom, da onda doista morate vidjeti što bi određene mjere koje, da se odmah ovdje ne moramo ni na koji način opravdavati, svakako da svaki čovjek, svaki radnik upravo zaslužuje da ima jedan dan odmora. Ali, isto također smo činjenice da se paradigma promijenila, da ... [[Govornik se ne razumije.]] postaje dominantan i u Hrvatskoj, da smo par exellenceu i turistička zemlja. I da jednostavno neka logika kapitala poneki puta diktira neka pravila ponašanja od kojih sve i da hoćete ne možete pobjeći. Ne što biste to željeli nego jednostavno to je ritam života koji budimo iskreni i veliki broj i naših ljudi također uvažava. Ali, kada se to dogodi onda doista postoji čitav niz rješenja koja to rješenja koja bi to mogli na neki način izbalansirati. U prvom redu da onaj tko taj dan ne želi raditi iz raznih razloga ne bude sankcioniran. Znači da poslodavca, da poslodavac ne može se ponašati upravo zbog toga što je velika ponuda, pa da onda jednostavno on kažnjava te ljudi i da kaže, čujte, vi ne želite raditi, nego vi ćete biti, ne znam vi ćete dobiti otkaz. To je ono što ovaj zakon pokušava regulirati. A oni koji radi, za taj rad moraju biti ne dobro plaćeni, nego moraju biti ekstra plaćeni. I upravo, ako budemo zahtijevali da taj rad bude ekstra plaćen, upravo zbog toga što predstavlja izvjestan, ne nego siguran napor i trošenje slobodnog vremena i energije i radi se o onaj dan kada se ne bi trebalo raditi, znači blagdan, nedjelja, svetac, da onda upravo ga prisilite poslodavca da ako to ekstra plati da on itekako dobro razmisli da li će mu se to isplatiti. Ono što se isto pokazalo upravo ta sitna politika tih malih koraka se pokazala zapravo da naše kazne, sankcije nisu zadovoljavajuće odnosno da nisu sankcije, nego da doista predstavljaju jedan zapravo djeluju stimulirajuće. Netko je bio i rekao da upravo ta činjenica da je negdje, da je iznos tog neplaćenog prekovremenog rada takav da bismo mogli otvoriti 90 tisuća novih radnih mjesta. To je doista ovako kada ovako pomislite, mislite da je to gotovo nemoguće, da je to ovako pomalo jedna brojka koja pripada ovome science fiction, a zapravo se pokazuje koji su tu zapravo potencijali, resursi koji bi vam mogli omogućiti upravo tu činjenicu da ovaj problem nezaposlenosti koji je doista jedan od najvećih problema u Hrvatskoj, da ga na elegantan način rješavamo. Ali, zato onda treba postojati i dobre inspekcijske službe. Nevjerojatno je da te inspekcijske službe ne rade nedjeljom, ne. Oni bi trebali kontrolirati, trebali bi biti u funkciji ove sankcije, a oni zapravo taj dan sebi si dopuštaju da ne rade i da zapravo omogućavaju da poslodavci se ponašaju tako kako se ponašaju. Kolegica Adlešić pa i moja malenkost, mislim i još neki kolege su na poziv Sindikata upravo da pokažemo da smo senzibilizirani za taj problem radili nedjeljom i između inoga i razgovarali sa tim ljudima koji tamo rade. Veliki broj ljudi, doista veliki broj ljudi želi raditi upravo pod ovim … [[Govornik se ne razumije.]] da im taj rad bude doista dobro, ekstra plaćen. Znate, moramo ubuduće zaista uvažavati, vremena su teška, novaca nikada dosta. Ali isto također moramo shvatiti da ni radnici nisu jedna homogena skupina. Doista imate radnika koji imaju veliku djecu, imate radnika koji nemaju djece. Imate upravo koji također koji, ne postoje nikakve prepreke da oni taj ne rade. A upravo kažem pod tim uvjetima da za taj svoj rada da budu adekvatno plaćeni. A posebice za one dane kada se to obično ne radi ili kada su kažem ti neki blagdani, nedjelja i ostalo. Isto, mi smo imali one dvije vrlo zanimljive akcije koje su na neki način bile onda i podloga da se, s ovom aktivnošću nastavimo, da se zapravo ljudi javljaju. I pokazujemo upravo pravo stanje u našem društvu. A to je da je zapravo jedan veliki broj ljudi uplašen, da se zapravo boji odnosno boji da ga država ne štiti na onaj način na koji bi ga trebalo štititi. Ne znam, od onih radnica u Tekstilnoj industriji u Osijeku, pa čitav niz drugih. I kada je upravo ta želja da se i dalje ostane anoniman i upravo se koristi ovakva prilika da se preko ovakvih političkih aktivnosti, ovih otvorenih telefona ili akcija "Platite rad nedjeljom", nam se prijavljuju i suočavaju nas upravo sa tom tamnom stranom ovoga kapitala u Hrvatskoj. Nažalost ima dosta i ovih stranih tvrtki koje uđu i koje se onda u Hrvatskoj ponašaju na način, da kako im recimo, u Italiji im nikada ne bi palo na pamet. Ili ako bi im palo, onda bi itekako bili to trpko osjetili jedno takvo ponašanje koje je kontra upravo ovih pozitivnih zakona. Nažalost to se u Hrvatskoj, to se dopušta. A mi smo recimo doista dopustili da se pretvorimo u jednu polu kolonijalnu zemlju gdje će doista netko moći da se ponaša po svemu drugačije nego onako kako se ponaša u svojoj domicilnoj zemlji. Isto također mi smo ovdje svaki puta, postoji konsenzus parlamentarnih stranaka da smo protiv korupcija. Ali kada treba … [[Govornik se ne razumije.]] sa nekim konkretnim mjerama i stati na kraj toj korupciji, onda otprilike sa zviždačima i nemamo baš tako, prema njima recimo nemamo tako istovjetan stav i upravo umjesto da na tragu ovih rješenja iz zemalja koje su prošle ovu, tu priču i gdje su te neke stvari postale legitimne i gdje su posigle upravo taj legitiman status, to su one stvari koje mi moramo također u naše zakonodavstvo upravo ugrađivati. Ne zato što to tako želi ne znam, ili Europska unija, nego upravo zbog toga što su i to činjenice koje postoje da ljudi koji se iz sustava, odnosno ukažu na neke nepravilnosti unutar toga sustava ne zato, ne budu sankcionirane, nego upravo na neki način da im država, zakoni daju, da ih štite i da im omoguće da doista o tim nepravilnostima javno progovore i da upravo oni koji to tako rade da budu na pravi način sankcionirani. Kažem, zato bih doista molio da većina, da parlamentarne stranke i ovdje da pokušamo se izdići iz ovih stranačkih nekih animoziteta je možda preteška riječ, ali određena na neki način neslaganja pa da damo doista potporu ovom prijedlogu ovoga zakona jer mislimo da je dobar, da na pravi način određuje taj odnos između kapitala i rada, na neki način doista priznaje ovu činjenicu da veliki broj građana u Hrvatskoj ne radi, da probleme rada nedjeljom, blagdanima ne možemo svesti isključivo na rad u trgovinama, u toj djelatnosti nego da doista postoji čitav niz drugih djelatnosti gdje se također radi, gdje je to sve najnormalnije, da vidimo način kako se mi možemo boriti protiv … [[Govornik se ne razumije.]] i onoga što nam se događa pred ove uskrsne i božićne i novogodišnje blagdane kad doista se pokazuje da u ovom društvu je prevladao taj jedan američki stil života i kad zapravo sve vrijednosti se na neki način profaniraju i jednostavno više ne postoje vrijednosti. Ali to je činjenica i s time se trebamo suočiti i sada pronaći odnosno ne samo dijagnozu nego i lijek koji će tome pomoći. Mislim da je ovaj prijedlog zakona kolegice Adlešić zapravo jedan dobar taj prvi korak koji upravo, i nema onu pretenziju doista da rješava Zakon o radu u cjelini ali upravo pokazuje na ova ovoga momenta goruće probleme, problem mobinga, problem rada nedjeljom, problem zviždača čini mi se na najbolji mogući način. I upravo ova činjenica da se inspekcije službe moraju ojačati, da im se mora omogućiti da broj inspektora bude adekvatan upravo problemima s kojima se ovo naše društvo suočava. Još jedanputa Klub HSLS-a će dati potporu ovome prijedlogu zakona. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Želim ispraviti navod kolege Kramarića da ovaj prijedlog zakona rješava plaćanje nedjelje. To nije točno jer se ne intervenira u postojeći članak 196. Zakona o radu koji govori o obvezatnom sadržaju kolektivnog ugovora, a u članku 2. ovog predloženog zakona intervenira se samo u članak 46. i ispuštena je odredba o tome da se kolektivnim ugovorom mora utvrditi povećanje plaće za rad nedjeljom, blagdanom i neradne dane, i u tome je suština problema. Ovaj prijedlog zakona niti povećanje plaće za rad nedjeljom niti obračun, niti isplatu. Hvala.
Klub IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Želim jasno prvo izraziti vjeru da svaki rad mora biti plaćen. Želim izraziti stav da svaki prekovremeni sat mora biti plaćen. Želim isto tako reći da rad nedjeljom također mora biti posebno vrednovan kao i da svaki radnik mora biti posebno zaštićen. Bog mi je svjedok da tako mislim. Da doista tako mislim, dobro ne trebam se na nikoga sad pozivati, svjedočim i time da nisam ili da klub IDS-a nije htio dignuti ruku za izmjene Zakona o radu koje je 3. siječanjska administracija predložila i čime su se na neki način i bitno ograničila radnička prava recimo u korist kapitala. Međutim, treba isto tako poći od jednog detalja. Hrvatska je zemlja bitnih regionalnih razlika. Nije moguće istim normama kada je riječ o trgovini rješavati odnose u Međimurju, Posavini, Slavoniji, Zagorju, Lici s jedne strane i sad Istri, Dubrovniku, Dalmaciji, Opatiji, na otocima s druge strane. U jednom Međimurju recimo trgovina doista ne treba raditi nedjeljom. Ne mora vjerojatno raditi ni u Lici, ne mora raditi u Zagorju, u velikoj većini Slavonije. Ali u jednome Poreču, u jednoj Opatiji, na Hvaru, u Crikvenici, u Zadru, u Dubrovniku, Šibeniku ta trgovina naprosto mora raditi. Gospodina Čačija je prije pozivao se na konkordat kojim ili gdje doista stoji o neradnoj nedjelji sa Svetom stolicom, međutim radila Crkva ili ne radila ona će dobiti iz državnog proračuna svojih 350 milijuna kuna. A što će dobiti onaj mali trgovac? Neće dobiti ništa, osim iz godine u godinu sve nove i nove namete. Iskreno, još jedanput ću reći, ja doista mislim da radnik mora biti plaćen ali ću ovu priliku iskoristiti kada je riječ o trgovini pogotovo onoj maloj da ustvrdim da je 50% malih trgovaca danas u lošijoj ili istoj poziciji kao i oni radnici koji rade kod njih. Radnik posve logično ako ne bude plaćen dva mjeseca otići će, potražit će drugi posao ali taj mali obrtnik odgovara čitavom svojom imovinom što će reći naslijeđenom kućom i imanjem i stanom itd., i to jednostavno treba shvatiti. Ljudi nemaju kamo. Otvaraju neke male trgovinice i 2/3 njih koji tamo rade vode to, žive u nekom svom virtualnom svijetu da će sutra biti bolje. No neće. Neće biti bolje tim malim trgovcima. Tako sam govorio i na 5. susretu trgovaca Hrvatske obrtničke komore. 2000. godine veliki trgovački lanci držali su 25% hrvatskog tržišta a danas tih deset velikih lanaca drže preko 60% hrvatskog tržišta ili hrvatske trgovine. Svi ostali, ta mala sirotinja o kojoj nitko ne brine a riječ je o 25 tisuća obrta stiska se u ovih nepunih 30%. Za tri godine to neće više biti 30%. To će biti 20% tržišta. I ja sada doista želim uskliknuti. Treba voditi računa o radniku, apsolutno treba voditi računa o radniku ali treba voditi računa i o tom malom obrtniku, tom malom trgovcu jer ako vam on propadne e onda će isto tako preko njega propasti na tisuće i tisuće drugih radnih mjesta koje on oko sebe ili na sebe veže. Mi ovdje jednostavno nemamo taj filing. Mi svakog 5. u mjesecu uredno dobijamo između 13 i 15 tisuća kuna plaće što je opet puno manje no što dobija većina sindikalnih lidera, da ne bi bilo nikakve zabune. A s druge strane, obrtnik mora najprije platiti robu, PDV, poreze, carine, mora platiti plaće, doprinose, zakup, režije i tek potom je on na redu. I stvarno je vrijeme da se otvori pa i kroz ovaj zakon raspravu i o njihovoj poziciji. Ne jedanput sam rekao svi su u ovoj zemlji nešto dobili, i radnici stanove oni prije koji su dobili te stanove '90. i seljaci dobijaju zemlju osim Istriana, Istrianima se ne da. I socijalistički direktori i odabranici bivše vlasti dobili su dionice, ne znam postali su tajkuni a ovi mali ne znam obrtnici jednostavno ne mogu doći do onoga poslovnog prostora u kojemu rade a bez toga ako ne dođu jednostavno mnogi će propasti. Apriori sam protiv zabrane rada nedjeljom. Jasno ako radiš onda budi plaćen. Jasno ako imaš malu djecu dogovori se sa poslodavcem iako osobno mislim da je Hrvatska imala primjeren zakon kojega je trećesjećanjska administracija predložila kada je malima dopuštala da rade a velikima branila. Što je potom jasno Ustavni sud proglasio neustavnim. Takav model ako se ne varam nešto slično ima danas Slovenija. Na primjer ne znam ovi veliki lanci da ih sada ne nabrajam da, tužili su ili tražili su zaštitu pri Ustavnom sudu, a vidimo sada kako se to recimo rješava u nekim drugim zemljama. To je, to je nešto što je ja bih rekao i dio našega klera, jednostavno ne želi vidjeti. Daj Bože da svi mogu biti doma. Ali to je isto tako nemoguće. Neki se pitaju zar su oni, ne znam, crkva možda tako nastupili zbog toga jer je sin gospodina Todorića u Caritasu. A to je kada govorim sada o Agrocooru najbrže rastući lanac koji sam drži gotovo 30% hrvatskog tržišta. Ja tvrdim da ovakvim zakonom ne bi stradali samo trgovci. Stradale bi i novine. Mi imamo 54 nedjelje plus 15 blagdana i one spojene dane i to je de facto 3 mjeseca neizlaska recimo pojedinih listova. Nema grane koja to gospodo može izdržati. Što je onda sa ugostiteljima? Što je onda sa policajcima? Što je onda sa liječnicima? Što je sa vatrogascima? Što je s onim ljudima koji moraju ispunjavati rokove koji grade auto-cestu od Zagreba prema Rijeci? Ili ne znam od Splita dole prema Dubrovniku. A o poljoprivredniku bolje je šutjeti jer taj nema ni petka ni svetka. Znači platite ljude, pustite ljude da rade. Ne prijetimo nikakvim kaznama. Pustimo ljude da rade. Potičimo ih da rade. Ovdje se spominju kolektivni ugovori. On bi se trebao doista potpisati sa Sindikatom. Međutim što ako se recimo neki ne žele sada učlaniti u Sindikat? Da li bi onda ugovor trebalo potpisati sa nekim, ne znam, kako ću ga nazvati organom države ili uprave koji bi brinuo na isti način o radnicima kao i sindikat. Sindikatima nakon što su prodali Trg Svetoga Marka, to sveto mjesto hrvatskog sindikalnog i parlamentarnog pokreta danas neusporedivo manje vjerujem no što sam im vjerovao jučer. Znamo da je isto tako taj sindikalni pokret u krizi. To nije dobro. Treba im pomoći. Možda ovaj zakon ide i za time. Pustimo u kakvoj su oni materijalnoj poziciji. Jasno je i to da treba izmijeniti način biranja članstva pa bi onda moglo se kao i crkvi iz proračuna doznačavati novac a s ciljem opet jačanja tog sindikalnog pokreta. Kada kažem način biranja ne mislim da bi država trebala imati bilo kakav utjecaj na Sindikat, upravo suprotno. Ali sindikalna scena ne samo da je razjedinjena. Ona je izletima u političku sferu u velikoj mjeri i kompromitirala taj pokret. Ako sindikalni prvaci, svi listom završavaju u politici to je loše. Bilo da pojedinci završavaju u IDS-u, SDP-u, HNS-u, ne znam HSU, HDZ-u, HSLS-u ili ne znam kojoj stranci. Može li netko mene natjerati da baš sa Sindikatom moram zaključiti neki kolektivni ugovor? Moraju li, ne znam, radnici plaćati članarinu ako ne žele i tako dalje? Kazne u ovom zakonskom prijedlogu su dragonske. Ja kada govorim o ovom zakonu govorim prije svega o onim malim trgovinama koje imaju jednog, dvoje, troje, četvero zaposlenih gdje su vlasnici često u goroj poziciji od radnika jer taj vlasnik nema ni subote ni nedjelje, ni blagdana ni praznika a radi jer mu je to jasno radno mjesto i o tome treba voditi računa. Danas ne možemo tražiti da veliki kao što je bio onaj zakonski prijedlog nedjeljom ne rade, mali da mogu raditi jer imamo odluku Ustavnog suda. Ali možemo tražiti da u tim supermarketima bude zastupljeno i nešto hrvatskih roba i da se limitira malo taj stampedo tih velikih lanaca jer ako nam u Pulu, Zadar, Šibenik, Zagreb, Dubrovnik, Split dođe jedan veliki taj veliki gasi preko noći 25 ili 50 malih trgovina. Možda je to pravilo ponude i potražnje, ne znam, ali želim dignuti glas do pozicije tih malih trgovaca, malih obrtnika kao i običnih radnika koji su zaposleni, ne znam, u bilo kojoj drugoj društvenoj djelatnosti. Inače država ne može po meni samo propisivati veće kazne kao što se tu predlaže. Proračun se ne smije puniti iz kazne. Proračun se mora puniti iz prometa. Država ne može samo tražiti nove i nove obveze već bi morala biti i jamac opstanka tih malih poduzetnika a na taj način onda se čuvaju i ta radna mjesta. Ako ne damo ljudima da rade neće biti radnih mjesta. Moći ćemo štititi što god hoćemo, ali nećemo imati više jednostavno što štititi. No bez obzira na sve ja mislim da je ovo dobar osnov kojega predlaže gospođa Đurđa Adlešić. Ovo ne brani rad nedljeljom i blagdanom pogotovo u sezoni je to nedopustivo da trgovine ne rade, a želimo, ne znam, veći devizni priliv. Znači zaštitimo radnika. Pustimo pogotovo malog obrtnika da radi. Sve ostalo je najobičnija demagogija. Da li to dolazilo iz redova politike ili to dolazilo iz redova Sindikata ili crkve? Živi se od novca, a do novca možete doći jasno samo ako prodate neku robu ili uslugu ili rad. Ako to opet naplatite što je u ovoj zemlji sve češće problem, a sve drugo je po meni demagogija prve vrste. Točnije pokušaj da se svidimo ovome ili onome. Živjeti kažu pomorci se ne mora, ali ploviti se mora. Tako i jasno i raditi se mora. Ja apsolutno podržavam raspravu o ovom zakonu, ali zabraniti rad nedjeljom to jednostavno nema smisla. Pozicija, i to ću reći crkve je ponekad licemjerna. Oni su recimo za prodaju svijeća, cvijeća, ne znam čega svega ne ostalog. Oni razmišljaju da u jednom od tornjeva ovdje dole kod Zagrebačke, u Zagrebačkoj katedrali, u Zagrebačkoj prvostolnici, hrvatskom Kaptolu otvore gostionicama, gostionicu a drugima brane rad nedljeljom. I to jednostavno isto nije fer ili nije, nije korektno. … [[Upadica se ne razumije.]] Nije korektno. Vi možete s desna vikati što god hoćete ali to je naprosto tako. I na svu sreću da je Kaptol od toga odustao. E … … [[Upadica se ne razumije.]] Je, odustali su i ne daj Bože da nisu. E, ne daj Bože da nisu jer bi onda to bilo bogohuljenje. Konačno zašto si ne postavimo pitanje koliko je nelikvidnih malih trgovaca od ovih 25 tisuća? Kolika je nelikvidnost otpada na trgovinu od ovih 12 milijardu? Preko 6 milijardi kuna. I sad mi mislimo da ćemo u dogledno vrijeme povećavati broj zaposlenih upravo u trgovini. Varaju se oni koji na taj način tako sude i koji tako promišljaju iako ću još jedanput reći da je Hrvatska zemlja bitnih regionalnih razlika i da nije istim normama moguće regulirati rad u trgovini u jednom Međimurju, Posavini, u jednoj Opatiji, Dubrovniku, Istri ili ne znam gdje, ili ne znam gdje drugdje… … [[Upadica se ne razumije.]] I u Saboru. Da. Kako, kako je isto regulirana europska praksa? Opet tu nema nikakvih primjera. Ovi prijedlozi možda koje imamo, koji se čuju u javnosti najbliži su u praksi u Italiji, Grčkoj, Finskoj gdje je rad trgovina nedjeljom također dopušten samo ljeti i u prosincu. Na suprotnoj su strani zemlje poput jedne Irske, Latvije, Slovačke, Švedske, Mađarske koji nemaju nikakvih ovih ograničenja. Kao što više nema niti Slovenija. U trgovini, i to moramo znati radi 37% od ukupnog broja zaposlenih, a ostvaruje se 11% bruto društvenog proizvoda Republike Hrvatske. Većina trgovaca očigledno ne želi ograničenja što je jasno, ali ono što treba regulirati to su gospodo plaće, to je plaćanje doprinosa, to je reguliranje minimalne plaće, to je problem recimo u ovoj zemlji nefunkcioniranje radnih sudova itd. itd. Koliko kućanstva kupuje nedjeljama u zemljama regije? U Hrvatskoj oko 94%, u Bosni 100%, u Srbiji 100%, u Bugarskoj 94%, u Rumunjskoj 95%, u Mađarskoj 69%, u Češkoj opet katolička zemlja 83, u Slovačkoj 91, u Poljskoj zemlji iz koje je potekao veliki papa Ivan Pavao II 85%, u Rusiji dobro 100% itd. itd. Znači, za kraj svidjelo se to nekome ili ne Hrvatska je zemlja regionalnih razlika, velikih i mislim ovako osjetljiva pitanja nije moguće na isti način regulirati za krajeve uz more i unutrašnjost.
Hvala. U 10,50 isteklo je vrijeme za prijavu u raspravi u trajanju od 10 minuta. Sada imamo osam ispravaka netočnih navoda. Prvi, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Ja se uglavnom mogu složiti sa svime što je rekao kolega Kajin, ali ipak eto da to slaganje i upravo zbog tog slaganja moram ispraviti jednu netočnost koja se njemu omakla. Naime, nije točno što je ustvrdio kolega Kajin da je trečesjećanjska administracija smanjila prava radnika u korist kapitala. Prije svega, Zakonom o radu konačno je u cjelini postignut onaj osnovni dio prava koje, a nadalje osigurano je da se kolektivnim ugovorom povećaju ta prava. Primjerice, rok za isplatu plaća, pa znamo da se plaće radnika to je bilo pitanje jel prestiža i moći, a ne nekakve obveze. Prema tome, određen je rok za isplatu plaća. Zatim, propisana je potrebna forma, pisana forma za ugovor o radu, obračun plaća postao je ovršna isprava, neisplata plaća postala je kazneno djelo itd. itd.
To je dosta jako nježno, nježni ispravak netočnog navoda. Ali je li se smije davati ispravak netočnog navoda ako je ovaj koga se ispravlja sjedi kraj vas? Drugi ispravak poštovana zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Tko će ispraviti 20 minuta što je rečeno u dvije minute to je nemoguće ali ću požuriti. Kolega Kajin, netočna je usporedba rada poslodavca i crkve. Crkva ima svoje posebno poslanje koje vi i vama slični ne razumijete. Prodaja svijeća i cvijeća nedjeljom je u poslanju crkve u Hrvata. To bi bilo prvo, a drugo uz to što rade one majke koje imaju butige i rade otmjeno subotom, zatvaraju svoje butige u Opatiji u 12 sati, a izrabljivali bi one majke koje nemaju sriće imati za muža Damira Kajina i kakvo je radno vrijeme u Jakovčićevu selu gdje je crkvenim materijalom popravljeno i restaurirano kompletno crkveno selo.
Poštovani zastupnik Lino Červar. Izvolite. Nemojte mahati, pa čekajte! [[Upadica: Lino jako dobro zna pa će ispraviti ovu laž!]] Izvolite. Mir! Mir! [[Upadica: Da ideš u crkvu ne bi lagala!]] Mir! Izvolite kolega Červar.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa ispravljam uvaženog zastupnika u onom dijelu kada govori o brizi za obrtnike. Mislim da to ide u razinu političkog marketinga i onog de mode populizma – kad se jedno govori, a drugo se misli. Zašto? Vidite, klasičan primjer. Održali ste prije dva dana gospodarski forum u Puli gdje ste prezentirali 300 ljudi, regionalni i operativni program Istarske županije. Dakle, u tom integralnom, strateškom dokumentu za razdoblje od 2006. do 2010. dakle u pet godina vi u tom dokumentu niste ni sam jednom riječju spomenuli obrtnike, a mi ih u Istri imamo 20 000 sa njihovim obiteljima. Dakle, 40 000 a vi u njima u jednom strateškom planu programa razvoja Istarske županije niste posvetili ni jednu jedinu riječ. To ja gospodine uvaženi zastupniče morate mi priznati da je to klasičan primjer političkog marketinga.
E vidiš, svima njima smo pomogli, svima njima pomogli, stvorili ih, stvorili 20 hiljada obrtnika. E!
Slijedeći ispravak poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolege. Ispravljam navod koji mi je kolega Kajin rekao da je on a priori protiv zabrane rada nedjeljom ili bolje rečeno dodatno je precizirao ne može tražiti da se zbog odluke Ustavnog suda velikim zabrani rad nedjeljom, a malim poduzetnicima u trgovini omogući. Ja taj dio ispravljam i hoću prvo naglasiti da po našem zakonu u članku 46. se govori o pravu na tjedni odmor radnika u nedjelju i da se samo zapravo zbog prijekog potrebnog rada može dopustiti rad tom radniku i u nedjelju. Ono što fali u zakonu to je pravna praznina. Utvrditi uvjete, kriterije i načine i rezultate kad je to prijeko potrebni rad i koje pravo ima radnik u traženju da radi u vrijeme prijeko potrebnog rada ili iznimno koje zahtjeve može dodatno pustiti ili čak odbiti u takvim uvjetima za rad. Ali to je druga tema, to ću u raspravi.
Slijedeći ispravak poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Gospodine predsjedniče, ispravljam netočni navod kolege Kajina da je sindikalni pokret u krizi i treba im pomoći. Sindikat je onakav kakav članovi podržavaju jer plaćaju mjesečnu članarinu, a zaraženost liderstvom nije samo karakteristika sindikata. Sindikati moraju sami sebi pomoći, oni to i mogu. Jer po mojim spoznajama imaju više unutarnje energije od bilo kog drugog socijalnog partnera. I drugo, ne znam da li je kolega Kajin dobro pročitao prijedlog zakona, ali nema u zakonu prijedlog za generalnom zabranom rada nedjeljom kao što je rekao u svom izlaganju. Zahvaljujem.
Sljedeći ispravak, poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa moram ispraviti jednu ružnu … [[Govornik se isključio, ne čuje se.]] Moram ponoviti priču. Dakle ispravljam netočnu insinuaciju, netočan navod da Todorićev sin preko Caritasa utječe na stav crkve da nedjeljom se ne radi. Što nije točno. Crkva je i prije njegovog angažmana u Caritasu tražila da sve ono što ne mora raditi nedjeljom ne radi. I nema razloga da radi. Jer pogledajmo, mlada majka ili ne znam koja, radi nedjeljom dobiva slobodan utorak kad joj je cijela obitelj izvan kuće. Prema tome može samo doma sjediti i rintati, jel. A ono što je kod gospodina Kajina jako izraženo to je začuđujuća mržnja prema Crkvi.
E ne, ne, e, to.
Šta je sad bilo?
Ćemo tražiti pauzu od 10 minuta sad. Zaštitite me.
Molim vas, nisam mogao čuti. Šta je bilo? Što je bilo? Čekajte kolega Kajin.
Pa slušate …
Pa ne mogu kada pravite buku, kad.
Kako niste čuli? Interesantno uvijek čujete šta ja kažem tamo u zadnjem redu.
Nisam mogao. Taman su mi došla dva potpredsjednika mi zahvaliti na, ne čujemo. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Idemo dalje. Poštovani zastupnik Franjo Arapović.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa ispravio bih netočan navod kolege kad je govorio da neki gradovi u Hrvatskoj ne bi trebali raditi, a neki zbog turizma kao trebali raditi nedjeljom. Pa imao sam tu sreću u životu da boravim u svim ljetovalištima Europe, možda i svijeta, ali nedjeljom ujutro nisam nigdje vidio da se radi. U jednom Španjolskoj, jednome Portugalu ni u Brazilu. Tako da to nije nikakva izgovor da bi radila u centralnoj Hrvatskoj da ne radi, a kao da na moru bi trebali raditi dućani, pa da nam turisti kupuju nedjeljom i kuvaju u svojim sobama, jel to. Nedjeljom mislim da trebamo druge stvari posvetiti nedjelju. A ovo što ste rekli za licemjerstvo Crkve to je jako ružno. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Jozo Topić, zadnji ispravak.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi kolega Kajin je u biti sam sebe ispravio, ali to je i inače uobičajeno kod gospodina Kajina, bitan je efekt a sadržaji nisu toliko bitni, odnosno činjenice. Tako je spomenuo, mislim da treba napomenuti i pod ovim institut ispravka krivog navoda da Kaptol, odnosno Crkva želi u tornju Katedrale otvoriti birtiju, zatim par minuta kasnije u svom izlaganju govori od toga je ipak odustala. Mislim da ako je i bilo to su bila pojedinačna, odnosno jedno mišljenje od jednog čovjeka koji je doživio osudu unutar same Crkve i službena Crkva sa tim nema nikakve veze i od toga se distancira. Hvala.
Povreda poslovnika, poštovani zastupnik Damir Kajin. Mir molim vas tamo i vamo.
Članak 209. u svezi članka 214. Imam dojam da u ovome Domu najlošiji katolici su oni koji se najviše valjda pozivaju iz onih redova na Crkvu. I to je uvijek tako, da. Tragedija ovoga trenutka i ove zemlje.
Što je to sada? Dobro. Ispravci vjerskih uvjerenja. Poštovani zastupnik, klub HSP-a Pero Kovačević. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege evo vidite raspravlja se o Zakonu o radu, nema nikog iz Vlade, što nas i ne čudi. Naime, stajališta kluba Hrvatske stranke prava kad se govori o položaju radnika, a radnici su nam obespravljeni. A kako su nam obespravljeni? Obespravljeni su donošenjem važećeg Zakona o radu kad je pod krinkom usklađivanja našeg zakonodavstva sa pravnim stečevinama Europske unije hrvatski radnik je dodatno obespravljen. I mi to stajalište nismo mijenjali i nažalost ono je iz dana u dan sve gore. Naime što se dogodilo? Ovim zakonom su smanjena prava radnika u Hrvatskoj, ali i mehanizmi koji su uvedeni u smislu zaštite prava radnika da su takvi da uopće nemaju nikakvih rezultata. Jer sama činjenica da je od onoga dijela što Državni inspektorat podnese prekršajne prijave u smislu kršenja prava radnika od strane poslodavca porazno je to da 60% prekršajnih prijava ode u zastaru. Prema tome ne možemo rješavati pitanje zaštite radnika ako ćemo sve bazirati na prekršajnom postupku. Jer je vidljivo kakva je situacija. Ali tu trebati u vidu još jednu dodatnu činjenicu koja govori o tome zašto radnici anonimno prijavljuju. Zbog činjenica jer većina ima ugovor na određeno vrijeme. Ako se radnik javi inspekciji da bi prijavio povredu svojih prava bilo da su zakonska, bilo da su prema kolektivnom ugovoru, što može očekivati i što se u pravilu događalo da će dobiti što redovni što izvanredni otkaz. Evo to vam je ta pravna zaštita i današnji položaj hrvatskoga radnika. A da bi mi bili odgovorni prema hrvatskome radniku ajmo se pogledati ovdje mi saborski zastupnici koliko od nas ovdje je vlasnik da je osobno nekakve tvrtke, društva trgovačkoga ili njegovi članovi obitelji. I ajmo vidjeti je li ta društva, te tvrtke gdje smo mi ovdje kolege, vlasnici da li se krše. A krše se. Pozivam novinare nek istraže tko od saborskih zastupnika i članova njihove obitelji ima tvrtke i kako se ponašaju prema radnicima. Nije to samo za vladajuće, to je i za oporbu. Podataka mi u klubu HSP-a stalno dobivamo. E pa onda ajmo prvo to pitanje riješiti onda će nam hrvatski radnik povjerovati, onda će nam tek povjerovati. Kako se prijavljuju radnici u smislu plaćanja doprinosa i za zdravstveno i za mirovinsko? Na najniže prijavljuju. I to prijavljuje se i gdje su vlasnici nama ovdje bliski. I šta onda očekivati od ovoga? Što radnik hrvatski može očekivati od ovoga saziva Sabora kad zastupnici koji se trebaju boriti za prava radnika to ne rade u svojoj firmi, pa daj primjer pa onda govori dalje. Evo to je ta surova zbilja i sada ćemo se mi tu raspravljati tko se više brine o ovome, tko se brine o onome. Stajalište kluba Hrvatske stranke prava je oko rada nedjeljom jasno, mi ga nismo mijenjali. Trgovački lanci koji ne rade u Austriji gdje su došli, u Njemačkoj i drugdje, zašto bi radili ovdje. Znači problem kod ovoga zakona što mi ne prihvaćamo, ne prihvaćamo taj dio liberalizacije rada nedjeljom, jer faktički ove odredbe bez Zakona o radu, onog našeg prijedloga zakona što smo mi predložili također vezano za određivanje radnog vremena kao što Austrija ima trgovačkih, ono gdje je iznimka rad nedjeljom ne pravilo, ovaj na žalost zakon može kroz kolektivne ugovore sve ostalo omogućiti da rad nedjeljom postane pravilo ne iznimka. U tome je taj cijeli problem. Kad bi mi uz ovaj zakon imali danas donošenje onog našeg zakona oko utvrđivanja radnog vremena, znači da nedjeljom mogu raditi samo ono što je prijeko potrebno onda bi mi odmah podržali ovaj zakon kad bi bio u paketu. Znači kada bi se ove odredbe odnosile samo na onaj dio, a pazite i ti ljudi koji prijeko potrebno trebaju raditi nedjeljom znamo koji su, i njihova se prava krše i onda bi ove odredbe bile dobre u smislu zaštite. Ali budimo svjesni i realni, ako 60% ode u zastaru podnesenih prekršajnih prijava, prekršajnih zahtjeva za pokretanje prekršajnog postupka od strane inspektora, ako se većina boji ili ne smije prijaviti jer će doći u situaciju da će dobiti otkaz što redovi, što izvanredni kakva je zaštita. Prema tome, mi ova rješenja koja jesu u tome kad bi bio ovaj naš uvjet, opet bi minimalno popravila ovaj dio i položaj radnika. Naime, mora se ići onim varijantama da se da i pune ovlasti inspektorima u smislu zaštite radnika i to tako da njihova rješenja imaju ovršnu snagu. Znači njihova rješenja imaju ovršnu snagu u smislu onoga koja su prava radnika kao takva uskraćena bilo da nije dobio plaćen noćni rad, nije dobio prekovremeni rad i taj dio. To je jedino rješenje u ovome dijelu kada imamo ovakav sustav koji u biti nije sustav jer 60% prekršajnih prijava ode u zastaru, a ono što se procesuira onda su nam zakoni takve naravi da se izriče opomene ili ukor, razumijete. Evo pogledajte, šteta je što tu nema predstavnika državnog inspektorata pa da vam izloži kakva je, gospodina Tadića koji taj dio vodi, da vam izloži kakva je situacija i po onome što se prekršajno postupak povede i što ne dođe u fazu zastare. Znači moramo imati takva rješenja koja će omogućiti inspektorima da zaštite prava radnika. I sada dolazimo na onaj dio što je uvažena kolegica Adlešić i rekla vezano za zviždače. Mi to već guramo godinama i svaki puta se kaže, jedanput se kaže nije predmet toga zakona kaže ministrica pravosuđa i bivša i sadašnja, veli to će biti u kaznenom. Onda kada dođe Kazneni zakon mi predložimo, e nije baš tu vrijeme, a onda se mi borimo protiv korupcije. Vrlo zanimljivo kakva je ta borba protiv korupcije. Vrlo je zanimljiva ta borba protiv korupcije. Ako se hoćemo boriti protiv korupcije, uzmimo za javne sustave velika poduzeća, odnosno trgovačka društva. Evo ja imam, dođite kod nas u klub, ljudi anonimno pišu, ne mogu javno, što se događa gdje, kažu mi bi to rado svagdje rekli i svjedočili pod uvjetom da imamo zaštitu ono što vi predlažete zaštita zviždača. Zašto se to ne želi napraviti? Opet pitam Vladu. Zašto to ne želite napraviti? Kad je bila rasprava oko ove strategije, kada je bila oko svega rasprava, borbe protiv korupcije onda su pojedine kolege iz HDZ-a rekli pa to je u redu što vi predlažete. Pa znamo mi da je u redu, ali problem je u tome što Vlada to ne želi da postane zakonska odredba. U tome je taj problem. Hoćemo li se boriti protiv korupcije? Ako hoćemo, prihvatimo zviždače. Hoćemo li se boriti za bolji pravni položaj i zaštitu radnika? Pa dajmo krenimo. Gledajte, znate šta je problem ove odredbe vezano za dostojanstvo. Prvo moramo vratiti dostojanstvo radniku hrvatskome. U tome je problem. Hrvatski radnik je obespravljen. Ajmo mu vratiti dostojanstvo pa ga onda štitimo. Ajmo mu vratiti dostojanstvo, onda ćemo moći štititi njegova prava. 400 tisuća smo izgubili u pretvorbi i privatizaciji takvoj kakva je bila. Kakva je situacija sa radnicima koji za 1.700,00 kuna moraju cijeli dan raditi? Koliki je fond sati što je rekla predlagateljica. Koliki je fond sati u trgovačkim lancima? Odite u trgovačke lance pa ćete čuti, pitajte ljudi koliko ste radili, veli 356 sati. Jel' ti plaćeno, veli nije. Veli a ako bi pokušao tražiti da mi se plati, što će biti, veli dobit ću otkaz. Evo to je položaj radnika. To je položaj radnika. I oko rada nedjeljom. Hoćemo li jedanput, Vlada govori od 2004. godine riješit ćemo, riješit ćemo. Pa dajmo jedanput riješimo. Pa su imali koliko znam, jedno dvije-tri, svake godine imaju okrugle stolove pa svake godine u tisku izlazi ovo-ono. Svagdje gdje dođete, ovdje moramo reći istinu za volju. Koliko je anketa rađeno na tu temu u Hrvatskoj i kakvi su rezultati bili da je većina hrvatskih građana je za to da se nedjeljom radi samo ono što je prijeko potrebno. Kome onda mi udovoljavamo ako omogućavamo, šta mislite da će propasti trgovački lanci. Pa neće propasti, kako smo im dopustili da uđu u Hrvatsku kada nismo ni uvjetovali bar da moraju imati 60% kao što je Slovenija uvjetovala, prodavati robu domaće proizvodnje. Normalno da ti veliki trgovački lanci uništavaju male trgovce. I u svemu tome, znači nama je najbitnije kada se govori o Zakonu o radu. Ne što će kazati poslodavac nego što će radnik kazati. Ako o tome budemo vodili računa onda stvarno hoćemo li se dogovoriti da stvarno krenemo u zaštitu radnika. Prema tome, predlažemo konkretno da ide u treće čitanje i da zajedno sa zabranom rada nedjeljom idu ova vaša rješenja onda ćemo podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Ispravljam netočni navod kolege Kovačevića da se zastupnici trebaju boriti i da se bore za prava radnika. Zastupnici se ne bore samo za prava radnika već svih građana. Sindikati se na tržištu rada bore i trebaju boriti za materijalna i nematerijalna prava radnika, a naše je da to poštujemo kroz izgradnju kvalitetnog zakonodavnog okvira.
Kolega Kovačević vi na svaki ispravak netočnog navoda reagirate sa tvrdnjom sa povredom Poslovnika.
Pa kada vi ne reagirate onda moram ja, tko će drugi
Nema povrede Poslovnika …
Zato i jeste tu da vi reagirate, ovo nije ispravak.
Nema povrede Poslovnika. U čemu?
Zato što je vama vladajuća koalicija.
Vi ste iznijeli jednu tvrdnju, zastupnik Silvano Hrelja to osporava. Ja se držim savršeno Poslovnika. Klub zastupnika HSU-a, poštovani zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana predlagateljice, kolegice i kolege. Vi se svi dobro sjećate da smo jedno popodne ovdje u Hrvatskom saboru, vruće popodne raspravljali o tri prijedloga zakona, jedan je ovaj koji je prošao u drugo čitanje, drugi je kolokvijalno nazvani Zakon o šihterici kolege Lesara, ali ne samo o tome, nego i o još dobrim, kvalitetnim rješenjima i Prijedlog Zakona o zviždačima, prijedlog HSP-a i mi smo u Hrvatskoj stranci umirovljenika podržali, glasali smo za sva tri prijedloga zakona i javno podržali, odnosno izrazili želju da bi bilo vrlo dobro da sva tri prijedloga zakona idu u drugo čitanje jer smo tada smatrali i danas smatramo da se od ta tri zakona mogao napraviti jedan vrlo kvalitetni prijedlog za izmjene i dopune radnog zakonodavstva, sa time da nema smisla, definitivno nikakvog smisla nema utakmica ovdje u ovoj sabornici da govorimo koji je od ta tri bio najbolji. Svi su bili dobri i svi su bili vrijedni pažnje i od njih se zaista moglo puno toga dobroga u smislu promjena radnog zakonodavstva izvući, ali nemojmo se sada kleti moj ili onaj drugi je bio bolji ili gori. To je naš sud. Ovaj Prijedlog zakona o kojem danas raspravljamo, Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu sigurno ne bi odmogao ukoliko bi bio prihvaćen. Isto tako ne možemo u ovom trenutku reći koliko bi pomogao i koliko bi velikih radikalnih izmjena na tržištu rada, odnosno u svijetu rada donio, ali ja razumijem, predlagač tvrdi da može pomoći, uvjeren sam da bi mogao pomoći, a razumijem i predlagača naravno da će argumentirano govoriti o tome i dizati još na jednu višu razinu to što bi mogao poboljšati ovaj Zakon. Dakle, namjeru predlagača pozdravljamo, jedanput iz kolegijalnosti i podržavamo ovaj Prijedlog zakona zato što smo ga podržali i u prvom čitanju. Međutim, ono što nije dobro nije dobro da nije doživio dodatnih promjena, ali podržavamo ga i danas ćemo glasati za taj Zakon. I postoji drugi razlog zbog čega podržavamo ovaj Prijedlog zakona, a to je sljedeći. Već 3 godine postoji ovaj problem i otvara se ovaj problem u Hrvatskom saboru, a nema stavova, konkretnih stavova i inicijativa Vlade Republike Hrvatske za stvaranje novog, pa makar ga nazvali i prilagođavanje europskom zakonodavstvu ili noveliranje starog zakonodavnog okvira u radnim odnosima. S jednim se slažem, rijetko se slažem, ali se slažem s jednim sa kolegom Kajinom da trećesiječanjska koalicija je u radno zakonodavstvo uvela radnike umjesto zaposlenika i malo povećala u prvoj godini mandata prava radnika, ali je u drugoj polovici mandata drastično smanjila naročito materijalna prava radnika, sjetimo se otkaznih rokova, otpremnina, ali sjetimo se i dodatne redukcije mirovinskih prava jer nemojmo zaboraviti i mirovinska prava su radnička prava. To su prava iz minulog rada. Dakle, cijenimo da je ovo vrijedan prijedlog, vrijedna inicijativa zato što predlaže promjene koje dodatno ne opterećuju poslodavca pa se jedan socijalni partner nema što žaliti da će imati dodatnih troškova, kao što ni šihterica nije to činila, nikakav trošak za poslodavca. Ono što mislimo možda u ovom trenutku na ovaj način ne bi trebalo u zakonu regulirati je pitanje mobinga, odnosno uznemiravanja na radnom mjestu. Mi pokušavamo kroz pojašnjenje tog termina, kroz širu formulaciju tog termina riješiti problem što mislim da nije moguće. Mislim da je to moguće učiniti samo interaktivnim odnosom poslodavac-sindikat u firmi u kojoj se eventualno događa i dokle god sindikat po principu solidarnosti ne štiti sve zaposlene, ne samo svoje članove, nego sve zaposlene u firmi od verbalnog i neverbalnog vrijeđanja, uznemiravanja neće biti puno koristi da mi to propisujemo u zakonima. To se, ta zaštita se događa na licu mjesta, a ne kroz, ne samim upisivanjem ili samim stvaranjem zakonodavnog okvira. Naravno da to treba postaviti u zakon da problem postoji i treba ga na neki način definirati, ali teško da će on živjeti na licu mjesta, dakle tamo gdje i nastaje, odnosno da će se moći spriječiti tamo gdje nastaje ukoliko nema ovog interaktivnog odnosa poslodavac-sindikat u samoj tvrtki, odnosno trgovačkom društvu i nema bez toga pomaka na tom polju i nema zaštite radnika. Dio odredbi o kolektivnim ugovorima i uređivanju rada nedjeljom. Prijedlog koji upućuje da se rad nedjeljom uređuje kolektivnim ugovorima ja doživljavam da je u funkciji poticanja i promicanja kolektivnog ugovaranja i mislim da je to dobro, međutim ima jedan problem. Za kolektivno pregovaranje trebaju dvoje i odgovoran je i poslodavac što izbjegava kolektivno pregovaranje, a odgovoran je i sindikat kome Zakon o radu dozvoljava sredstva prisile da prisili drugu stranu, dakle metode prisile da prisili drugu stranu na kolektivno pregovaranje. I točno je kolega Lesar ovdje dijagnosticirao gdje je problem. Mi nemamo ni tradiciju niti stvaramo novu praksu kolektivnog pregovaranja na razini grana djelatnosti, dakle nemamo granskih kolektivnih ugovora. U trgovini je lakše sklopiti ugovor sa jednim trgovcem koji je vlasnik jedne trgovačke kuće i lokalnog je podrijetla, dakle živi u tom gradu gdje žive i radnici, nego ćete to napraviti, sklopiti kolektivni ugovor sa jednim trgovačkim lancem gdje je vlasnik obično u inozemstvu. Činjenica je da nema tog kolektivnog ugovora koji bi obuhvatio konkretno kad govorimo o trgovini sve trgovine, sva trgovačka društva koja se bave trgovinom. A to je prioritetni zadatak Sindikata trgovine Hrvatske ili drugih Sindikata u drugim središnjicama koji zastupaju te radnike. Ali je to ozbiljan problem i dokle god nemamo granskih kolektivnih ugovora, a ta se strategija može dogovoriti i u okviru institucionaliziranog socijalnog dijaloga u Republici Hrvatskoj, a to je Gospodarsko socijalno vijeće. Gospodarsko socijalno vijeće može dati smjernice, preporuke da se gradi sustav kolektivnog pregovaranja i da se taj sustav počinje kolektivnog pregovaranja od gore prema gore, dakle da se pregovara na razini države o osnovnoj problematici i osnovnoj cijeni rada u pojedinoj djelatnosti, a da se nastavno to kolektivno pregovaranje širi prema dole, kako bi Talijani rekli, da se aplicira jedan integrativni model kolektivnog pregovaranja od razine države prema svakoj tvrtki. Dakle, ponavljam zakonima upućivati na kolektivno pregovaranje je dobro. Međutim, u životu inicijativa za kolektivno pregovaranje mora dolaziti od partnera u bipartitnom socijalnom dijalogu, a to je ili poslodavac odnosno prvenstveno je to Sindikat ali i poslodavac kad se radi u suprotnom smjeru kad padne u financijske odnosno poslovne teškoće tada je zadatak i Sindikata i poslodavca da pokrene kolektivno pregovaranje i da se dogovorno uređuju i radni odnosi i prava radnika. Opet ponavlja, šihterica kolege Lesara je bila jako dobar institut za evidenciju odrađenog radnog vremena i plaćenog radnog vremena. I omogućavala je bolji inspekciji nadzor i isto tako nije koštala nove izdatke poslodavca. Prema tome, i ona je trebala biti propuštena ili ugrađena u izmjene i dopune Zakona o radu. Ne slažem se sa jednom tvrdnjom koja je rečena u današnjoj raspravi da se kolektivni ugovori u Hrvatskoj ne poštuju. Krše se da. Ali se kad-tad i kroz sudske sporove ispoštuju. To je stvaranje jedne kulture poštivanja kolektivnog pregovaranja i siguran sam da to ne može, da to nije proces koji se može instalirat u jednom društvu. Dakle, kolektivni ugovori se u većem dijelu poštuju, krše se ali se kroz sudove daju ispoštovati sva radnička prava koja su propisana u kolektivnim ugovorima. Isto tako konstatacija da su neki instituti u Hrvatskoj u povojima, instituti inspekcijskog nadzora, konkretno što se tvrdilo ne stoji. Ili instituti ili postoje ili funkcioniraju ili moraju funkcionirati ili ne postoje. Ta priča o stalnom razvoju od ničega prema nečemu, mislim da je zabrinjavajuća za hrvatsko društvo. I da je po meni u pravilu utrošak vremena. Isto tako u zakonu se predviđa inspekcijski nadzor za poslodavce sa više od deset zaposlenika. Zašto ne za sve poslodavce? Pa u suštini radnička prava se najviše krše kod malih poslodavaca dakle, onako kako ih je zakon predvidio odnosno kategorizirao. Mali poslodavci su oni koji zapošljavaju do 20 zaposlenika. Dakle, treba obuhvatiti sve. Naravno da bi u daljnjoj raspravi našli i primjedbi još i pohvala o ovom prijedlogu zakona. U suštini mi smo vrlo pozitivno opredijeljeni i prema inicijativi i prema ovom prijedlogu zakona. I ponavljam, glasat ćemo za ovaj prijedlog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Lesar.
Hvala lijepa. Moram ispraviti navod, netočan navod kolege Hrelje, da nema kolektivnog ugovora koji može pokriti sve poslodavce odnosno trgovce. Pa suština granskih kolektivnih ugovora odnosno kolektivnih ugovora o djelatnosti jeste u tome što hrvatsko radno zakonodavstvo omogućuje ministru rada da proširi primjenu kolektivnog ugovora i na one poslodavce ili trgovce koji mu nisu pristupili ako za to postoji opravdani razlog kao što je to predviđeno člankom 211. Zakona o radu. I upravo zbog toga inzistiranje na tome. Država ima mehanizme, proširiti primjenu kolektivnog ugovora i na one koji ne žele kolektivno pregovarat i pristupat kolektivnom ugovoru. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Kovačević.
Pa poštovani gospodine potpredsjedniče. Netočan je navod uvaženog kolege kako se kolektivni ugovori poštuju. Nažalost to je netočno zbog činjenice jel' radnici su toliko obespravljeni da ne mogu ni prijaviti nepoštivanje kolektivnog ugovora. Ukoliko ga prijavi dobije otkaz. Jedino ide u zaštite sudskih prava kad dobije otkaz. Prema tome, to nije poštivanje. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ovim Konačnim prijedlogom zakona o …
Oprostite. Ja se ispričavam.
Molim?
U ime predlagatelja, moja isprika. U ime predlagatelja potpredsjednica Doma, uvažena zastupnica Adlešić.
Oprostite kolegice, mogla sam i iza vas. Ništa značajno. Ali sam htjela sad s obzirom da su sada govorili svi klubovi. Ja se zahvaljujem svima koji su govorili u svoje ime klubova svojih stranaka, jer ono što sam zabilježila a mislim da ste se svi usaglasili da problem postoji, da ga je potrebno rješavati, da treba ići na opsežne i cjelovite promjene u radnom zakonodavstvu. Ja vas jedino molim da nikako zbog vlastite odgovornosti koju imamo prema građanima ne čekamo završetak ovog mandata sa nerješavanjem tog problema. Ispast će da se u onom prošlom mandatu izbjegavala Haška priča, a sad se izbjegava radno zakonodavstvo. Izbjegava se ono što čini standard građana. Jer ovdje se ne štite samo radnici. Ovdje se i poslodavci izvlače iz istog koša. Ja sam bilježila brojne vaše primjedbe. Na prve tri sam odgovorila kod predsjednika klubova HDZ-a, SDP-a i HNS-a. Zahvaljujem se na potpori kolegama iz HSS-a. Naravno svojoj stranci. Kolegama iz IDS-a, HSP-a i HSU-a. I uočila sam da su zapravo primjedbe koje ste iznijeli potpuno rješive,da je to projekt na kojem ćemo trebati raditi još zajedno jer ja sam primijetila da i kolege koji su govorili da ne bi mogli prihvatiti zakon u ovom obliku kasnije govore da treba imati povećane sankcije za kršenje zakona. Pa mi ih imamo, gotovo dvostruko. Problem koji ste vi otvorili, dakle nije visina kazne nego neučinkovitost kako mi to kažemo pravne države ili nefunkcioniranje ili slabo funkcioniranje Državnog inspektorata. Međutim, počet ću evo od završetka, kolega Hrelja kaže ne obići tvrtke koje zapošljavaju samo više od deset. Pa jasno, trebalo bi ići svagdje. Međutim, s obzirom na broj inspektora koje imamo dok se ne poveća idemo odrediti broj od kud treba krenuti, inače ćemo ostati na istom. Dakle, to je prijedlog koji apsolutno treba promijeniti da treba obići sve i to ne samo dva puta nego naprosto se moramo dogovoriti od koje brojke krećemo. Što se tiče mobinga nisam sigurna da ga treba isključiti iz ovog zakona, jer u koji zakon biste ga stavili. Ja doista pozivam pravne stručnjake da pomognu ali je to činjenica o kojoj se mora govoriti, koju se mora priznati i za koju se mora odrediti sankcije. Ja nikako ne mogu prihvatiti niti mi u HSLS-u kad smo radili ovo istraživanje i otvorene telefone da se to bazira na odnosu sindikata i radnika kojima se to dogodilo ili na povjerenju. Čujte, na časnu riječ se ovakav ozbiljan problem ne može rješavati. Problem zastare na sudovima je sasvim sigurno problem koji ovaj zakon neće moći riješiti. Drago mi je da je kolega Kajin rekao da se radnim zakonodavstvom ne može donijeti odluka u kojem se sviđamo svima. Pa meni je jasno da u ovom zakonu postoje kategorije kojima ćemo se mi zamjeriti jer tvrdimo da se rad nedjeljom ne može zabraniti, ali ne samo za trgovce. Nigdje ne piše da to vrijedi samo za trgovce. Mi smo o trgovcima najčešće govorili jer je možda Sindikat trgovine bio najglasniji i s punim pravom. Bilo bi dobro da tako funkcioniraju i ostali sindikati i upozoravaju na isti problem. Treba doista vidjeti što se može u zakonu uraditi možda na ovom pojačanom dijelu o kojem je govorio kolega Kajin koji se odnosi na obrtnike ili na zaštitu malih trgovina. Ne vjerujem da mi možemo napraviti zakon koji bi obuhvatio baš sve ali sam spremna kažem prihvatiti i u trećem čitanju sve prijedloge koje ste iznijeli. Naravno, one koji u tom žele sudjelovati ne osporavam pravo da je nekima lakše pobjeći od te teme i reći mi u tome nećemo sudjelovati. To je naravno pravo i odgovornost svih. To da treba raditi na sustavu kolektivnog pregovaranja to je jasno, međutim to je isto tako jasno da nije i naš posao. Drago mi je i da ste prepoznali i problem zaštite jednoroditeljskih obitelji. Ja sam čula prigovor da je moguće s obzirom da se uglavnom radi o ženama da će takva jedna zaštita možda žene učiniti manje konkurentnima ali žene jesu nažalost još uvijek manje konkurentne i nemojmo izmišljati izgovore kako bismo izbjegli otvorenu raspravu. Treba konzultirati i nevladine udruge i čuti sindikate što o tome misle. Ali doista postoje žene koje su se javljale ne samo u klub HSLS-a nego vjerojatno i drugdje koje su upozoravale da nemaju kuda sa djecom nedjeljom, ne rade vrtići, nemaju svi bake, postoje jednoroditeljske obitelji. Dakle, mora biti ugrađen model za zaštitu kod jednoroditeljskih obitelji. To su u pravilu žene. Ima naravno i nešto muškaraca. Prema podacima koje smo dobili od sindikata nešto ranije oni tvrde da nijedan trgovački lanac ne poštuje u cjelovitosti kolektivni ugovor. To je njihova tvrdnja, naravno treba je ispitati. A da je sadašnje zakonodavstvo, to je ono od čega polazimo i mi se postavilo tako da je isplativije platiti kazne za nepoštivanje radničkih prava nego poštivati kolektivni ugovor jer najviše izrečena kazna od 190 tisuća kuna do sada nije primijenjena nego kazne do 30 tisuća kuna, dakle najniže kazne ili opomene. A ne možemo igrati na senzibilitet poslodavca, to bi bilo neozbiljno, nego na zakon, na povećanje kazne. Ali zanimljiv je još jedan podatak koji vam želim reći a to je da po podacima koje smo dobili prvo su upozorili da je 70% nama prijavljenih prijavilo prekovremeni rad općenito, ne samo rad nedjeljom. I kad smo otvorili telefone javljale su se pojedine tvrtke imenima i prezimenima, zatražili smo inspektorat da pošalje inspektore i dobili smo odgovore. Doista nije bilo lažnih prijava ali su se ljudi u svega 11% anketiranih odlučili zatražiti pomoć od sindikata, samo 11%. 51% građana uopće ne bi prijavilo poslodavca a 9% je izbjeglo odgovor. Dakle, nažalost 51% građana misli da se problem neće riješiti. I tu se onda postavlja pitanje gdje smo tu i mi. Navest ću vam evo još samo malo primjera da vidite što su sve ljudi prijavljivali. Ono što je bilo možda najžešće nije bilo iz trgovine nego je bio jedan pekarski obrt u kojem je čovjek radio tri godine bez ijednog slobodnog dana i bez dolaska inspektora. I sad kad mi kažemo da na deset zaposlenih treba poslati jednog ovo se vjerojatno ne bi moglo dogoditi. Zatim, da se ne vodi evidencija o radnom vremenu, to je spomenuo kolega Lesar, ne prikazuje se istinske radne sate, ne plaćaju se prekovremeni, nije im omogućen slobodan dan u tjednu, nije radnicima uručivan obračun plaća, nije uručena pisana potvrda o sklopljenom ugovoru o radu, isto problem sa mirovinskim osiguranjem, zatim ponovo nevođenje evidencije o radnom vremenu. Jako je puno ljudi upozoravalo na produživanje rada na određeno vrijeme što znamo kakvu može imati posljedicu ne samo u populacijskoj politici. Ili, od ukupnog 98 prekovremenih sati u tri mjeseca radnicima su priznali 7 sati i taj dio im odlučili platiti. Zatim, isto tako rad bez korištenja ljetnog odmora, bez evidencije ponovo o radnom vremenu, neprijavljivanje radnika. Dakle, očigledno ili nema nadoknađivanje prekovremenog rada slobodnim danima. Još bismo mogli reći da je to solidno što sve postoji, neomogućavanje korištenja tjednog odmora. Kako ne bi potrošila sasvim vrijeme ja vas upozoravam da smo ovdje predvidjeli nekoliko izmjena, da se ne radi samo o radu nedjeljom nego o povećanim kaznama za kršitelje zakona kod plaćanja prekovremenog, kod plaćanja ne samo rada nedjeljom ali i rada nedjeljom, zaštite dostojanstva radnika, zviždača, plaćanja radnika, zaštita jednoroditeljskih obitelji s bolesnom djecom i zabranjeno otpuštanje radnika od strane poslodavca ako je zatvoren objekt do 30 dana. To su konzultacije, posljedice su konzultacije sa stručnjacima. Malo nam je žao što se i ovdje nije mogla izbjeći ona uobičajena rasprava koje je Vlada napravila više štete ili više koristi za radnike, ali evo takva je godina, vjerojatno će takve rasprave biti sve. Prihvatit ćemo prijedloge koje ste iznijeli i u klubu HSLS-a razmotriti prijedloge koji su stizali iz nekih stranaka od naših partnera ali i od drugih da se zakon, partnera iz HSS-a mislim, da se zakon uputi u treće čitanje, i naravno kolege iz HSP-a. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Svakako da je ovaj Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu kojeg načelno prihvaćam jedna odlična prilika da se konačno pa i u Hrvatskom saboru s punim glasom progovori o položaju i pravima radnika danas. Jer vidite, o tome pitanju gdje mi danas raspravljamo o ovih sitnih izmjena Zakona o radu i samo jednog malog segmenta što muči današnjeg radnika i radništvo u cjelini raspravljala je prije 3 godine u Austriji jedna međunarodna organizacija i ustvrdila kako je položaj hrvatskog radnika najteži u tranzicijskim zemljama. Ustvrdili također jednim zaključkom kako na ovim prostorima nigdje nema radnika koji je spreman raditi toliko puno za tako malu plaću. Radnik danas pokazuje se slab, preslab da traži svoja prava. Osjeća se da nema nekoga tko bi ga zaštitio u tome. Osjeća da je njegova mala pojedinačna snaga slaba, ali ono što svi moramo znati i mi ovdje i oni koji odlučuju o njegovoj sudbini da je njegova udruženja i zajednička snaga golema i pregolema o kojoj će svaka politička opcija, a i kapital u konačnici morati računati. Pitanja koje je spomenuto kako su do sada uređena prava ovim pomenutim zakonom koji se sada nastoji u jednom dijelu izmijeniti i koji predviđa u članku 30. nešto što je bilo nepoznato ranije na koji način je poslodavac dužan zaštiti dostojanstvo radnika. Sada se predlažu ovdje jedne poboljšice i mislim da su one hvale vrijedne i treba ih ugraditi. Međutim, važno je napomenuti upravo u odnosu na ono što sam uvodno evo maloprije nešto rekla. Naime i naš postojeći zakon u članku 30. u stavku 8. predviđa da radnik kojeg je poslodavac uznemirio na svom radnom mjestu ako je podigao tužbu, a ovaj poslodavac nije otklonio takve neke njegove primjedbe da može, ima pravo prekinuti rad. Ja ne znam da li naši radnici koji rade u lancima, koji su lanci nepravde, a ne naši nekakvi trgovački lanci, sa pravom ih možemo nazvati lancima nepravde uopće znaju i mogu zamisliti da ovakva nekakva odredba egzistira. Jer oni počesto se bore opće za osnovno pravo, pravo na plaću. Ako malo vidimo, da se dotaknem i te teme neplatiti radnika bilo je nešto kažem do 2000. godine sasvim nešto normalno. Velike su tužbe bile, opterećivalo je naše sudove i prekršajne i redovne. Od 2000. ipak ta jedna putanja počela se smanjivati glede ovih prigovora, odnosno ovog temeljnog narušavanja prava radnika, prava na isplatu plaća. I sada ako pogledamo statistike, o tome govore i svjedoče i sindikati, do jednoga, ponovno imamo uzlazni trend neisplate plaće radniku. To je temeljno njegovo pravo. I dakle takav jedan radnik koji nije redovito plaćen ili ako i ima nekakvu redovitu plaću nije dodatno plaćen za svoj rad, nije plaćen za prekovremene sate čuje da ima nekakvo pravo da može prekinuti rad ako ga je čak poslodavac uznemirio na poslu. Ovo je jedna izvanredna norma koja znate gdje nema šanse da egzistira kod privatnih poslodavaca jer bi ga ovaj brže bolje preduhitrio i izvanrednim otkazom i onda u svakom slučaju ne bi imao pravo na naknadu, bar dok se predmet, odnosno spor ne riješi. Ali evo nije da je našem pravosuđu, odnosno praksi sudskoj nepoznato ovakvo reagiranje radnika. Ali molim vas gdje? Negdje u državnim službama. I to koga i kojih? Pa i onih od kojih poslodavac traži da rade. A i s druge strane, dakle imate apsolutno dijametralno različitu poziciju ponekad. Imate da se, situaciju da se pruža radniku zaštita od uznemiravanja jer je poslodavac samo tražio od njega, ali to se radi samo o državnim poslovima i o državnim službenicima i namještenicima jer ga je upozorio da predmeti neki čekaju. Sjećam se slučaja za vrijeme koalicijske Vlade kada je ministar bio Božo Kovačević. U svom pregledu ustanovio je da je jedan inspektor u dvije godine riješio jedan jedini predmet. Dan je na disciplinski. Imao je silnih poteškoća, ne inspektor nego ministar, jedna je pred disciplinskim sudom osuđen znate na koju kaznu, na opomenu. A da ne govorim o riječima i ugrozama i groženju koje je iskazivao prema njemu. Ali vidite, taj apsurd to je jedan pojedinačni odnosno to su usamljeni slučajevi kako stvar može izgledati do apsurda. A s druge strane imamo ogromnu masu. Gotovo eto možemo ih nazvati proletarijata, obespravljenih ljudi, prestrašenih. Bilo je ovdje napomenuto zbog čega mnogi predmeti prekršajni pa i onih predmeta koje, odnosno situacija koje inspektori upućuju prekršajnim sudovima da padaju u zastaru. I onda se mi čudimo prekršajnim sudovima. Ma svugdje u svijetu sudovi su zamišljeni kao ne redovito nego nešto što je izvanredno. Odnosi se ne rješavaju sudovima. Tu se rješavaju predmete. Ali kako ne funkcionira podosta u državi sve se svaljuje, dobar dio tih stvari rješava se, odnosno prevaljuje se na pravosuđe koje nije zamišljeno tako da rješava sve odnose, odnosno svaku stvar, nego je ono ultima racio. Dakle kad više ništa ne funkcionira, odnosno kad drugi su mehanizmi zatajili onda se to predviđeni je i takav način državnog reagiranja. Prema tome ako sama situacija, sama činjenica nepobitna od koje svjedoče sindikati koliki je broj takvih prekršaja, a da ne govorimo onih, jer je tu crna brojka nezamisliva, dakle i oni koji su se usudili pozvati inspektora i ondje gdje su imali blagu sreću da se, odnosno veliku sreću da se on ukazao i pojavio i tamo nešto eto ipak prijavio, upadaju u zastaru. I dakle država kad vidi da ima tako ogroman broj predmeta ona mora reagirati na neki način. No što to pokazuje? To zorno prikazuje da je država preslaba prema tim slabima. Da ih ne može ili ne želi zaštititi. I tu je naš osnovni problem kako to mi kažemo kapital? Pa onda nekako, kao da je to nekakva izvanjska sila, počeli smo se odnositi prema tom kapitalu. To je pojedinac koji ima u rukama, nećemo sada ispred, nije ovo tema, kako ga je stekao i to su pitanja druge naravi. Dapače, nitko normalan ne može biti protiv kapitala. Jer ni rad ne može bez kapitala. Ali bome ni kapital ne može bez rada. I jedino novu vrijednost stvara rad. I zato ne možemo govoriti o tržištu rada gdje je onda radnik što drugo nego roba. Pa normalno je onda da onaj poslodavac pogotovo kada su u pitanju i žene po trgovačkim centrima i lancima kaže, nećeš raditi, nemoj. Doći će druga. I točno. Na lageru čekaju druge. Jer počeli smo shvaćati ljude kao robu. I u mnogim segmentima. Ne samo u radu. Pa i u politici i drugdje. I u kulturi i da ne govorimo. To je nešto opasno. To je nešto što je ovdje. Ali mi se svi zajedničkim snagama tome možemo oduprijeti. Jer Hrvatska u svojoj dugoj povijesti bez obzira u čijem i kakvom sastavu je bila, imala je dugu tradiciju upravo takve naravi, da zaštiti čovjeka i da digne glas kada je on ugrožen. Pogotovo na ovakav način kada je to poprimilo zabrinjavajuće razmjere. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegica Antičević je rekla u svom govoru da je u Hrvatskoj primjetan uzlazni trend neisplaćivanja plaća radnicima. Naime, to je netočno. To je netočno. Pogledajte svi statistike. Pa, pogledajte statistički zavod pa ćete vidjeti. … [[Upadica se ne razumije.]] Sve relevantne statističke podatke možete dobiti i u Zavodu i drugdje. To je naprosto neistina. Druga je stvar ako postoje neodgovorni poslodavci, onda ih doista treba … [[Govornik se ne razumije.]] i to preko Sindikata i u tom smislu apsolutna potpora. Ali da postoji trend neisplaćivanja plaća to doista nije točno.
Replika, uvaženi zastupnik Mato Arlović, potpredsjednik Doma.
Poštovana kolegice Antičević Marinović! I ovaj prijedlog zakona i jednim dijelom cijela naša rasprava danas dopodne pokazuje ili ukazuje na mogućnost da svi padnemo u jednu malu zamku. Zabludu pravnog normativizma koja polazi od jedne od pretpostavki tog istog normativizma da se zakonom može riješiti svaki problem. Nažalost nećemo riješiti problem donošenjem izmjena ili dopuna zakona ili novog zakona, ako baš hoćete do kraja, zbog toga što se ne provodi sam zakon. Mislim da moramo poduzeti neke druge mjere. One su u sferi prije svega politike i nadzora od strane zakonodavne vlasti i provođenja zakona od strane izvršne vlasti kako taj dio realizirati. To je prvo što sam vam htio reći. U tom kontekstu stoji i ovaj instrumentarij koji se dakako može i doraditi ili upotpuniti u tom pogledu. Kad budem govorio o zakonu ja ću dati potporu da on ide u prvo čitanje, bez obzira što smatram da do drugog čitanja ga treba i proširiti u tom opsegu i po sadržaju doraditi. Ali hoću ukazati na jednu činjenicu. Gledajte, ako uzmete članak 30. točno je da u stavku 8. se kaže da čak radnik može prekinuti rad zbog povrede svoga dostojanstva i mora u roku podnijeti tužbu sudu i u roku od 8 dana obavijestiti poslodavca. Da vas samo podsjetim da smo mi zbog toga ili takvih situacija i zbog prava na druga prava radnika i prava na plaću mijenjali članak 251. Zakona odnosno članak 234. Zakona o sudovima, jel. Odnosno o parničnom postupku, gdje smo prvo rekli da se mora najkasnije u roku od 6 mjeseci to pitanje riješit, gdje smo pravo povreda prava radnika, gdje smo između ostaloga dali i tzv. hitni rok ili žurni postupak uveli. I gdje smo rekli da se rasprava mora zakazati između ostaloga u roku od 30 dana. Isto tako kada uzmete članak ako se ne varam 213. Zakona o radu, mi smo dopustili Sindikatima pravo koje nije uobičajeno u svijetu. Da mogu pozvati na štrajk zbog najtežeg oblika povrede dostojanstva radnika neisplate plaće. Zapravo što je smiješno vani bilo kad ste razgovarali sa predstavnicima i poslodavaca i Sindikata, jer je nezamislivo u demokratskom svijetu u građanskom svijetu da netko radi kod nas, a da ne dobije plaću. Mi smo to u jednoj fazi morali biti i učinili i donijeli. Prema tome, i to pokazuje da su neki pravni instrumenti prisutni. Ali isto tako nažalost pokazuje se i dalje da ima ljudi koji rade a ne primaju plaću. Nažalost se pokazuje da ima ljudi koji su, čije se dostojanstvo i ne samo po spolnoj nego i po drugim razlikama i osnovama povrjeđuje na radu. I zbog toga smatram da stvarno treba zapravo preispitati kako se ostvaruje pravni poredak Republike Hrvatske u svijetu odnosno u području radno socijalnog zakonodavstva i štite radnici vezano za provedbu zakona i ostvarivanje prava koja imaju [[Upadica: Tako je.]]
Odgovor na repliku.
U potpunosti se slažem s vama kolega Arloviću. Međutim, svaka poboljš da izmjena zakona neće poboljšati samo stanje jer postojeći zakon je dosta toga regulirao, a što se dobrim dijelom ne poštuje. Međutim, treba pozdraviti svaku poboljšicu. Evo, primjera. U članku postojećem, dakle članku 46. koji se tiče i ove izmjene i već je tada ustvrdio da radnik ima pravo na tjedni odmor nedjeljom u trajanju od najmanje 24 sata neprekidno. A koje je prijeko potrebno da radi nedjeljom onda mu se mora za svaki radni tjedan osigurati jedan dan odmora. Poslije govori i o plaći većoj itd. Prema tome, stvar je jasna da se ne provodi zakon. A država je odgovorna za neprovođenje zakona. Ili se negdje provodi. Nije svaki poslodavac u jednakom položaju. Pa imamo mi sitne, male obrtnike, imamo obitelji koje rade svo četvero, šestero rade u jednom malom dućanu. Pa ne prođe tjedan da nema inspekcije. Ali bome ja nikad nisam vidila inspekciju u ovim velikim trgovačkim lancima i … [[Govornik se ne razumije.]] Prema tome, to se moramo zapitati zbog čega je tomu tako?
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Lesar.
Hvala lijepa. Meni je izuzetno drago što je i kolegica Antičević ponovila i naglasila ocjenu da i najkvalitetniji Zakon o radu za radnike puno ne znači ukoliko država ne razvije sustav kontrole i nadzora. I ovdje je danas nekoliko kolegica i kolega ponavljalo podatak da 60% prekršajnih prijava završava u zastari. I to vjerojatno čuju i ministrica pravosuđa i cijela Vlada i ništa. I zato ću ja postaviti zastupničko pitanje ministrici i zatražiti po svakom prekršajnom sudu u Hrvatskoj za prošlu godinu sve što se tiče prekršajnih prijava po Zakonu o radu i kolektivnim ugovorima, broj predmeta koji su išli u zastaru da tu enigmu raščistimo i da vidimo koliko i koji prekršajni suci moraju dobiti otkaze. Ali i onaj problem kaznenog djela za nepoštivanje Zakona o radu i kolektivnog ugovora. u 2005. podnijeto je 215 kaznenih prijava za kazneno djelo iz radnog odnosa. 103 je Državno odvjetništvo na početku odbacilo jer se odnosilo na prijavu kaznenog djela nepoštivanje kolektivnog ugovora. Za Hrvatsko državno odvjetništvo nepoštivanje kolektivnog ugovora nije kazneno djelo. Od 102 predmeta koji su ušli u obradu sudovi su donijeli 64 osuđujuće presude, 7 oslobađajućih, 6 je odbijeno. Ostali su još u postupku. I sad pazite kazne. Zatvor 1. Novčana kazna 46, uvjetna osuda 17 i sudska opomena 1. To je kad je kazneni postupak po pitanju najidealnija slika u poštivanju radničkih prava u cijeloj Europi i u Hrvatskoj. Hvala.
Odgovor na repliku.
Kolega Lesar apsolutno ste u pravu. I dobro mi je poznata sudska praksa da Državno odvjetništvo odbija odnosno odbacuje kaznene prijave za ovakve, za ovakvo kršenje zakona. I upravo zbog toga što mi je to bilo poznato za vrijeme koalicijske Vlade predložili smo i uveli u kazneno zakonodavstvo ne … [[Govornica se ne razumije.]] prije svega ne pravo na povredu plaće nego neisplatu, faktički čin. Jer poslodavac bi rekao svi oni koji su do tada bili prijavljeni za neisplatu plaće jer je to bilo more takvih slučajeva gotovo do jedan je otplaćen. Jer bi on došao i rekao: Ne, ja ne negiram njegovo pravo. Ali mu ne mogu sad dati ili dat ću mu nekom drugom zgodom ili nezgodom. Prema tome prihvaćajući kao svršen čin tu pravnu praksu mi smo izmijenili Kazneni zakon i inkorporirali, inkriminirali neisplatu plaće. Dakle faktični čin, a ne samo pravo. I na takav način onemogućili sadašnje pojave koje se eto događaju nakon što je Ustavni sud ukinuo čitavu onu novelu pa i ovaj dio Kaznenog zakona naravno. Što se tiče samih prekršaja koje također napominjete da u ogromnom broju predmeta, da u ogromnom broju slučajeva padaju u zastaru činjenica je i ta da su ti rokovi kratki, a kazne male. Zato podržavam ovo što predlaže kolegica Adlešić ali u svakom slučaju trebalo bi zabraniti supletorni zatvor i prisilno se naplaćivati a ne izvrgavati ruglu ovakve prekršajne kazne jer i oni koji mogu da plate neće nego tobože čekaju na red i onda prave sprdnju od zatvora odnosno od države u cjelini. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Peruško.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvažena kolegice Ingrid Antičević-Marinović ja se slažem sa vama da i ovaj Prijedlog izmjene Zakona predstavlja određenu poboljšicu i ja ću također za njega glasati međutim vi ste izrazila svoje uvjerenje kako je ovo izvrsna prilika da se progovori o zaštiti radničkih prava. Međutim ta prilika iz dosadašnjih rasprava nije iskorištena. Ključno je pitanje i u ovoj raspravi koja je ovdje danas vođena vezano za rad nedjeljom da ili ne kao da je to ključno pitanje zaštite radničkih prava. Mi nikako da progovorimo o 400 tisuća izgubljenih radnih mjesta u procesu pretvorbe i privatizacije na hrvatski način. Mi nikako da progovorimo o 300 tisuća nezaposlenih radnika. Mi nikako da progovorimo o 30 tisuća onih koji rade a ne primaju plaću. Mi nikako da progovorimo o 15 tisuća onih koji rade na crno i koji su izrabljivani. Mi nikako da progovorimo o radničkim sporovima koji se na hrvatskim sudovima vode i desetke godine. Slučaj je moje supruge i grupe radnika. Mi nikako da govorimo, progovorimo o tim suštinskim pitanjima zaštite radničkih prava nego je ključno rad nedjeljom da ili ne. Ja sam bio u prilici da razgovaram sa nekim svojim poznanicama radnicama koje rade u trgovačkim lancima i koje su mi rekle: Dajte učinite nešto da ta plata ne bude 2400, a ne rad nedjeljom. Nego rad nedjeljom i to je moj konačni stav je da ga treba dobro platiti i da treba osigurati slobodni dan. Uzmimo primjer slovenskog trgovačkog lanca u Sloveniji koji je prema kolektivnom ugovoru koji je važio u Sloveniji za rad nedjeljom dok je bio, bio obaveza plaćati 75% više i osiguravati slobodan dan, a u Hrvatskoj taj isti lanac [[Upadica: Zahvaljujem.]] 35% je plaćao i nije kriv on nego mi koji nismo znali zaštititi prava naših radnika.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Antičević.
Kolega Peruško radnik je eksploatiran od ponedjeljka do nedjelje. Ali ovo pitanje rad nedjeljom da ili ne nije nevažno pitanje. Zato što ta eksploatacija umjesto da nedjeljom bar bude manja ona nedjeljom eskalira. I osnovno dakle pitanje koje se i ovdje s ovim Prijedlogom zakona predlaže riješiti a koji postojeći zakon dobrim dijelom već regulira pa kako je to očito poslodavcima nejasno neka se to onda i pobliže označi i odredi, u svakom slučaju treba postojati pravo izbora da poslodavac osigura onda dvostruku zaradu i da se radnik ne primorava da radi nedjeljom ili blagdanom. Ali da naši poslodavci, naši, to su oni koji su svi ušli ovdje i koji su začas dobili i građevinske dozvole, to nema. To preko 7 dana nek vas nema kući dođete odmah trgovački lanac je nikao. Dakle osnovno je pitanje to da li on poštuje sva prava i prema državi i prema radniku? A naši sindikalci ipak su bili vrijedni, sindikalisti, pa su izračunali. Kad bi oni plaćali sve obveze prema zakonu, prema gradovima, dakle prema jedinicama lokalne samouprave, prema državi i prema radniku ne bi ih bilo dva u jednom gradu a ne šest.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik potpredsjednik Doma Mato Arlović.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege, uvažena kolegice potpredsjednice, predstavnici predlagatelja. Ja ću dakako glasati za ovaj Prijedlog izmjene i dopune Zakona da ide u drugo čitanje iako bih volio da do drugog čitanja možda malo preispitate potrebu izmjene i nekih drugih stavaka ili trećih, sasvim svejedno. Nekih drugih stavaka ili članaka o kojim niste imali u vidu. Ili o kojima niste možda i sa ovih kutova razmišljali, o kojima ću pokušati ja progovoriti naravno ukoliko argumenti i prijedlozi koje iznosim stoje. Tako mislim da bi trebalo raspraviti i o mogućoj izmjeni i dopuni članka 46. ovog stavka 1. kojeg niste dirali. Vi ste dodali samo iza njega nekoliko stavaka. No, dopustite prije toga dvije, tri rečenice. Znate, u tradiciji, povijesnoj tradiciji ljudskog roda bez obzira da li se osvrtali na religijske ili svjetovne oblike svjetonazora iako je to međusobno isprepleteno postoji običaj običaj da je zapravo za zaposlenog čovjeka jedan dan u tjednu mora biti osiguran za njegov odmor. U kršćanskoj tradiciji se o tome govori da je to nedjelja. Ja bih htio podsjetiti da u tim tradicionalnim pitanjima itekako vodi računa naš Ustav i naš Ustav u članku 55. izrijekom kaže svaki zaposleni ima pravo na tjedni odmor i plaćeni godišnji odmor i ovih se prava ne može odreći. Prema tome, u tjednu jedan dan ima pravo radnik u Hrvatskoj na odmor da bi se zapravo obnovila njegova radna snaga, da bi se on osvježio i da bi mogao nastaviti dalje raditi. Ono što je važno zahvaljujući našoj tradiciji, našim običajima mi smo u članku 46. važećeg zakona u stavku 1. propisali on ima samo jedan stavak za sad. Radnik ima pravo na tjedni odmor nedjeljom u trajanju najmanje 24 sata. Molim vas naglašavam riječ pravo. Radnik ima pravo. Što se sada dogodilo? U istom tom tekstu smo rekli, a ako je prijeko potrebno da radi nedjeljom, da radi, prijeko potrebno da radi nedjeljom onda će se pod posebnim uvjetima itd. mu morati osigurati jedan dan i morat će imati zapravo sukladno članku 96. zakona pravo na povećanu plaću. Zapravo mi smo jednom riječju izmijenili ono pravo. Nije više pravo. Ako je pravo onda bi radnik morao imati pravo izbora hoće li raditi ili neće raditi u tu nedjelju. Odmah da budemo načisto. Ja nisam od onih koji zagovara zabranu rada nedjeljom. Ja zagovaram pravo radnika, građanina da u tu nedjelju kao što smo zapisali on ne mora raditi i pravo da i on može kao i njegov poslodavac iskazati svoj interes, a to znači ako poslodavac ima interes da prijeko mora nastaviti rad u nedjelju zbog prijeke potrebe onda je to ili zbog zarade ili zbog toga da mu se ne umanji zarada ili zbog toga da ne nastane šteta. Slažem se. Slažem se. E ali pitanje je sada koji može biti interes radnika da ga motivira da u taj dan odmora svoga tjednog ne radi, odnosno radi. Pa vjerojatno i njemu treba priuštiti pravo na zaradu i zbog toga bi se trebalo zapravo kao što je to i nekada bilo u zakonu odrediti kolika je to povećana zarada i koja su to vezana prava za slobodni dan koja bi trebala raditi. Ne smije se dogoditi da onda propišemo u članku 196. zakona sadržaj kolektivnog ugovora, a da ne razradimo ovo pitanje povećane plaće od minimuma koji mora se dodati radniku za te koje rade, za dane rada nedjeljom, u blagdane ili za vrijeme državnih praznika i da ne kažemo koliko ona mora biti maksimalno. Koliko će se između toga postići dogovor između poslodavaca i sindikata. To je sad stvar zapravo tripartitnog pregovaranja. Drugo što bih htio reći. Ovo pravo radnika na to da ima odbor u trajanju od 24 sata u nedjelju nedjeljom je zapravo korespondira sa još jednim pravom njega i kao građanina. Naime, u članku Ustava 40. piše citirat ću: “Jamči se sloboda savjesti i vjeroispovijedi i slobodno javno očitovanje vjere i uvjerenja.“ Ja ne ulazim sada u to tko će imati kakvu vjeru i uvjerenje i kako će očitovati. To je njegovo pravo svakog građanina, ali to jamči Ustav. Da li u okviru ovog prava o slobodnom pravu na 24 sata slobodnog vremena u nedjelju radnik može reći i ako zbog prijeke potrebe njega traži da ide raditi ja ovaj dan ne bi mogao raditi jer ja hoću ostvariti jedno svoje drugo ustavno pravo – pravo na vjeroispovijest. To je drugo pitanje i treće sada pitanje koje iza toga slijedi samo po sebi. Koje bi to, a to uopće nije Zakonom o radu predviđeno bile sada iznimne okolnosti kada se dakle osim ovih ekonomskih interesa mogu pojaviti interesi i na strani radnika i na strani poslodavca kada je stvarno prijeko potrebno organizirati rad zapravo da ne nastupi šteta i po jednog i po drugog ako se radi o elementarnim nepogodama, ako se radi o katastrofama ili velikim štetama, štetama velikih razmjera. Jer time što bi nastradao poslodavac ugrozilo bi se i pojedinačna radna mjesta istih tih radnika. Zbog toga ja mislim da bi ako se već ide u ovu izmjenu i dopunu zakona trebalo bi sa ova tri, četiri aspekta dodatno raspraviti taj dio, a onda razraditi zapravo što je zakonski minimum, maksimum i istodobno ostaviti između prostor taj u kojem se može kolektivnim ugovorima pregovarati, dogovarati, postići sporazum oko kojih pitanja oko kojih se mora doći. Ja u takvoj situaciji sam uvjeren da će biti puno poduzetnika i poslodavaca koji će osloboditi nedjelju kao neradni dan za svoje zaposlenike, jer im se taj dio neće isplatiti, kao što će biti onih koji ostvaruju ekstra profit o kojima su svi govorili zbog turističke rente, položajne rente, sezone itd. itd. Sezonski posao je sasvim u redu koji će prihvatiti taj dio i pokušati kolektivnim ugovorom rješavati to na način da osiguraju povećanu plaću koja će biti takva da motivira, da izazove interes kod radnika da radi taj dan jer će više zaraditi i drugo koja će, ako ne time dati neke druge pogodnosti radniku da ga motivira i zainteresira. Mislim da ta pitanja treba dodatno razriješiti i treba dodatno učiniti takvima da budu zapravo jasna svima i drugima. Ne smije se dogoditi da se dogode upravo ovakvi propusti kao što smo imali između ostaloga da kolektivni ugovor ovo pitanje nije do kraja izričito je navedeno iako se podrazumijeva da kolektivni ugovor razrađuje pravo utvrđeno u Zakonu o radu pa u tom pogledu ako se već spominju u članku 96. povećana plaća onda bi se moralo posebice to razraditi i u ovim slučajevima i u samom kolektivnom ugovoru, pa iako nije naznačeno u članku 196. da se to pitanje dodatno riješi. Sad ostaje jedna treća grupa pitanja. To je pitanje provođenja zakona. Mi moramo doći u situaciju zbog principa države socijalne pravde, zbog principa vladavina prava i dokazivanja sebi da imamo pravnu državu koja je u stanju zaštititi subjektivno pravo ako proizlazi iz objektivnog prava ako nam je povrijeđeno osigurati da u ovim i u ovakvim situacijama zapravo socijalno-ekonomska prava budu zaštićena. U protivnom mi nagrizamo supstancu, osnovicu ostvarivanja svih drugih prava. I ja u tom segmentu apeliram ako je potrebno zaposliti nove inspektore zaposlimo ih, ali mislim da je daleko važnije imati situaciju u kojima će inspektori raditi, provoditi zakon. Jer ja tvrdim da preventivno djelovanje, ako se čuje pred poslodavcima da se plaćaju kazne od strane firmi, od odgovornih osoba zbog toga što ne provode Zakon oko zaštite radnika, ako sudovi budu u krajnjoj liniji efikasniji i brži kada se treba rješavati ova pitanja ja sam uvjeren da će preventiva uroditi svojim plodom i da zapravo taj segment divljeg kapitalizma i divljeg kapitala kod nas da će se uvesti u svoje okvire. I još jednu važnu stvar. Znate ovo pitanje zviždača oko dostojanstva kad oni upozoravaju i kad taj dio vrijedi. Da. Treba potpuno zaštititi. To ne smije biti odgovor. To zakon i sada predviđa, ne na egzaktan način. Propiši da to egzaktno bude tako da ne može biti odgovoran, ali onda moramo osigurati i zakonske dodatne mehanizme da se kroz šikaniranje radnika, namještanje i montiranje pojedinih odnosa zapravo ne stvaraju druge osnove po kojima će eliminirati tog istog radnika sutra u procesu itd., a za kojeg njemu će biti potpuno otežano, potpuno otežano dokazati da je u takvoj situaciji. Šta hoću reći? Znate naš pučki pravobranitelj po našem Ustavu ima mogućnost zaštite prava, zašto nemamo zamjenika pučkog pravobranitelja u zaštiti prava radnika? Je li vi mislite da je to u ovih 15 godina slučajno? Zašto jedni Šveđani koji imaju razvijen socijalni osjećaj i osjećaj zaštite radnih prava imaju takve stvari. Zašto mi u Hrvatskoj nemamo u tranziciji? Je li vrijeme ne da osnujemo novog pučkog pravobranitelja za prava radnika, ali sasvim sigurno da u sklopu pučkog pravobranitelja osiguramo posebnu osobu koja je zamjenik pučkog pravobranitelja koji će voditi računa o ostvarivanju i zaštiti prava ne samo individualnih radnika, nego i kolektivnih prava, pa i sindikalnog organiziranja i … [[Govornik se ne razumije.]] pregovaranja i dogovaranja. Mislim da onda masu stvari koje su vezane uz provedbu zakona neće biti više takve kakve će biti i između ostaloga jer će kroz izvješće pučkog pravobranitelja i ovaj Sabor biti redovno izvještavan o tome a šta se zapravo dešava prema putu ostvarivanja Zakona o radu i drugih propisa koji reguliraju rad i radne odnose, ili bolje rečeno kako se štite najveći dio ovog našeg stanovništva u najpretežitijim odnosima u kojima se nalaze tokom rada i radnog vijeka … [[Govornik se ne razumije.]]
Zahvaljujem. Replika, uvažena zastupnica Antičević.
Dobro kolega Arloviću primjećujete da naši ovi prostori imaju veliku tradiciju pa i kršćansku tradiciju koja govori o ovim pitanjima. Trebam napomenuti, možda i ovom zgodom da još prije prvih socijalista u Hrvatskoj, pa čak i u Europi prvi je Lav 13. počeo govoriti i onda rekao sve u svojoj enciklici "Rerum novarum" o radničkim pitanjima i o zaštiti radnika. Kasnije … [[Govornica se ne razumije.]] i … [[Govornica se ne razumije.]] to su potvrdile svojim enciklikama i druge pape. Tamo se čak govori o pravu na pravednu plaću, dakle onu plaću kojom on može komodno živjeti i čak idu dalje, govore o pravu na obiteljsku plaću kojom će radnik moći uzdržavati svoju obitelj. I kad kažete o ovome da se zalažete. Apsolutno. Pa mislim ovdje, evo pa u tom smjeru ide i ovaj Prijedlog kolegice Đurđe Adlešić da radnik ima pravo na izbor. Nitko ne smije prisiljavati radnika da radi nedjeljom ili blagdanom. To su izuzeci neke službe gdje se oduvijek podrazumijevalo i zbog tehnologije rada i zbog prirode posla da to nije moguće, ali znamo svi o čemu mislimo, ali da radnik ima pravo izbora i da mu poslodavac onda dade dvostruku naknadu za takav rad.
Odgovor na repliku, potpredsjednik Doma.
Hvala lijepa kolegice Ingrid Antičević Marinović da ste mi replicirali i podsjetili na ovako kvalitetnu ulogu katoličke crkve i Vatikana u ostvarivanju socijalnih prava radnika. Samo dopustite da vas podsjetim, nije to puna istina. Kroz povijest zaštite socijalnih prava radnika su se zapravo stalno nadopunjavale socijalni nauk katoličke crkve i socijaldemokracije u Europi i u svijetu i u tom pogledu jedni prema drugima su uvijek nastojali naći susretne odnose da bi zapravo postigli zaštitu onih do kojih im je najviše stalo. I dozvolite još nešto. Zbog toga nije nikakvo čudo da je prethodni papa između ostaloga kad je i on po svojim enciklikama raspravljao pitanje ne više samo o zaštiti prava, nego o ostvarivanju prava radnika i slabijih i nemoćnih zapravo često puta u svojim intervjuima govorio da jednu od knjiga koju sa sobom nosi jesu i Marksova djela koja čita i kapital. Ne zbog toga da bi s Marksom polemizirao i njegovim djelima o religiji i o vjeri, nego o socijalnim pravima i socijalnom nauku vezano za zaštitu prava interesa radnika. Mi smo nekako u ovim tranzicijskim vremenima od svih tih pitanja previše pobjegli i nije nikakvo čudo da sada malo, pomalo bez obzira da li pripadamo lijevo ili desno ili centru ili ovoj ili onoj političkoj provijenciji, sami kažemo da smo se našli u nekakvom divljem kapitalizmu. Pa za Boga miloga, pa mi smo ti koji smo u njemu. Mi jesmo za građansko društvo, mi jesmo za to da imamo slobodu tržišta, ali i sloboda tržišta mora imati nekakve socijalne instrumente i okvire u kojima se nalazi od onog pitanja posebice preko preraspodjele novostvorene vrijednosti, odnosno dobiti koja mora biti takva da osigura i kvalitetan život vlasnika i poduzetnika, ali i radnika koji radi sa tim kapitalom. Uostalom pa to smo ugradili u Ustav. Mi smo u našem Ustavu zapisali da radnik ima plaću od koje može pristojno živjeti, život dostojan čovjeka, on i njegova obitelj što je u skladu i sa enciklikom Vatikana, što je u skladu i sa socijalnim naukom socijaldemokrata i socijalne naukom katoličke crkve, ali i što je ustavnopravna obaveza ove zemlje, a da li to imamo u praksi? E nemamo. To je naš zadatak i to moramo izboriti…
Zahvaljujem.
Hoćemo osigurati i socijalni i ekonomski napredak ove zemlje ... [[Govornik se ne razumije.]]
Replika, uvaženi zastupnik Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče … [[Govornik nije uključen, ne razumije se.]] Arlović govorio. Naime, trebat će u trećem čitanju napraviti još više poboljšica koje će dati konkretne odgovore na ove situacije za koje mi znamo, a to su da se prava radnika sustavno krše kako ona koja su zapisana, odnosno utvrđena Zakonom o radu, tako i ona koja su određena kolektivnim ugovorima, a znamo kakva je praksa i situacija, ovo su znači službeni podaci Državnog inspektorata da preko 60% podnesenih zahtjeva za … [[Govornik se ne razumije.]] prekršajnog postupka završi u zastari, a da ne govorim o onome dijelu oko 40%. Ali žalosna je činjenica, tu nema recimo ministra Vukelića. Oni bi bili ti koji bi trebali voditi računa i podnijeti izmjene i dopune Zakona o radu, ali ne mogu ih podnijeti kad ne prate stanje. Stanje prati recimo Državni inspektorat, ali u tome dijelu bi se trebalo točno odrediti mjere koje će biti takve naravi koje će inspektori imati da će moći preventivno djelovati u smislu sankcioniranja i provedbe radničkih prava, pa sam u onom dijelu i govorio i rješenju u smislu neisplaćivanja rada prekovremena da ima ovršni karakter, takvo jedno rješenje. Ja mogu iznijeti i gore primjere što je govorila gospođa Adlešić koja je rekla da se javio slučaj čovjeka koji je radio u pekarnici tri godine, nije dobio slobodnog dana. Izdvojio bih slučaj da znam čovjeka koji je radio tri godine, a nije bio ni prijavljen. Mislim kakvih sve pravnih situacija imamo. I onda vidimo Vlada smijeni gospodina Branka Jordanića koji je znao to područje, dovede glavnog državnog inspektora Krunu Kovačevića koji u emisijama brani poslodavce. I kome će se onda čovjek obratiti i kako će se obratiti. Znači kada nemamo čovjeka koji razumije materiju, koji zna posao, a imali smo gospodina Jordanića onda ste ga maknuli.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepa kolega Kovačević na replici. Neću zagovarati ni bivšeg ni sadašnjeg inspektora, zagovarat ću ono što bi trebali raditi. Njihova je dužnost da kao državni inspektori prate i provode inspekciju da li se provode zakoni u području za kojega su imenovani kao inspektori, u konkretnom slučaju Zakon o radu. Ali je potpuno nedopustivo da glavni državni inspektor vodi polemiku sa predstavnicima političkih stranaka o političkim opcijama umjesto da radi svoj posao. To smo imali prilike javno na televiziji vidjeti i umjesto da se postavi pitanje zapravo u kojoj on funkciji jeste, mi raspravljamo o tome zašto se danas treba mijenjati, zapravo dopunjavati zakon sa ciljem da bi kroz nove promjene zapravo otvorili dodatni prostor zaštite prava. Ma kakvih prava kada ni ono što imamo nisu dosegnuta i to ne samo zbog neinformiranosti i neznanja radnika ili slabog organiziranja i djelovanja sindikata nego zbog toga da državna tijela koja mi plaćamo iz poreznih obaveza, odnosno ti radnici, ne obavljaju svoj posao. Ne može se dogoditi da državni inspektor dođe i brani jednu ili drugu stranu, on mora braniti zakon i on mora braniti ako su povrijeđena prava radnika kao što mora braniti ako su povrijeđena u tim odnosima prava poslodavaca i poslodavca. Međutim postaviti kritički da u ovom trenutku nije najpogodnija situacija, e to više ne ide. Gotovo. To su konstrukcije i to je pokazivanje zapravo kako se pokušava svrstati na stranu moćnijeg i onoga tko je zapravo u poziciji da diktira i ovom slabijem takvu poziciju. Potpuno se s vama slažem, hvala vam na replici i ja se čudim da Vlada nije pokrenula pitanje odgovornosti glavnog državnog inspektora nakon sudjelovanja u onoj emisiji. Ne zbog onoga što je rekao, nego zbog onoga što nije obavio svoj posao nego se bavio nečim drugim a što je javno priznao u toj emisiji.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Dragica Zgrebec.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, kolegice Adlešić. Dobro je što je ovaj zakon došao do drugog čitanja unatoč tome što je Vlada kod prvog čitanja mijenjala svoje mišljenje, što sada kaže da takve minimalne izmjene ne bi trebalo raditi i da je potrebno izvršiti opsežnije izmjene i usklađivanje pravnih instituta Zakona o radu sa odgovarajućim direktivama Europske unije. Očito je da je to složeni proces i da to ne možemo raditi mi kao zastupnici ili zastupnički klubovi, da to mora raditi Vlada, međutim Vlada u čitavom svom mandatu nije se bavila Zakonom o radu. A kad bi se i donio najbolji Zakon o radu, ako nemamo instrumente njegovog provođenja onda taj zakon neće riješiti ni jedan problem koji mi uočavamo u radnim odnosima. Ali je zanimljiv zaključak koji nam je evo upravo prije dvije-tri minute stigao na klupe, da klub HDZ-a predlaže da ovaj zakon ide u treće čitanje pa ćemo mi glasati, mi bismo glasali, osobno bih glasala i da se prihvati u drugom čitanju bez obzira što ću nešto malo reći više o tom zakonu kasnije koji, i sa određenim primjedbama, ali očito zakon će ići u treće čitanje i kolegice Adlešić imati ćemo priliku ga i dorađivati pa i još jedanputa progovoriti o ovoj temi. Možda nije dobro što to govorimo u ovo predizborno vrijeme pa se svaka naša rasprava, svaki naš glas može zapravo shvatiti da je to u nekakvoj funkciji dobivanja glasova te populacije. Ali što je važno kada razgovaramo ili kada govorimo o radnicima i radu? Važno je da rad ima sigurnost, dakle da nije stalno podložen određenim pritiscima. Važni su pod kakvim uvjetima se radi. Dakle nije to samo plaća, radno vrijeme, pravo na odmor, tu je i zaštita na radu i kvaliteta uvjeta i prostora u kojima čovjek radi. Međutim u uvjetima malog broja radnih mjesta koja su zauzeta i velike potražnje za radom radi osiguranja one minimalne egzistencije koja često kroz plaću koju radnik dobiva se ne može niti ostvariti i pod takvim uvjetima koji nisu primjereni zapravo društvu kakvim se mi kao država želimo prezentirati i da smo država, pravna država, država socijalne pravde itd. I u ovom prijedlogu zakona zapravo se pokušava regulirati ili bolje ili pojasniti, objasniti samo dva segmenta, a to su što bi radnik trebao činiti ili mogao činiti u uvjetima kad je pod pritiscima, kad nije u mogućnosti raditi u normalnim uvjetima, dakle da se spriječi njegovo uznemiravanje, verbalno vrijeđanje, omalovažavanje itd. od drugih, a često se to njemu dešava i od poslodavca. Ovdje u ovom predloženom zakonu i nadopuni postojećeg članka 30. zapravo se na neki način pojašnjava što to jest omalovažavanje, pritisci itd., što bi radnik trebao činiti. Međutim u ovim uvjetima u kojima danas radnici rade, ni jedan se neće zapravo posegnuti za tim instrumentom ukoliko će on sam biti prisiljen da to radi, jer najčešće radi zbog osiguranja minimalne egzistencije. Često radi ili vrlo često radi pod ugovorom na određeno vrijeme i zaista teško će se odlučiti na jednu takvu mjeru, odnosno takav potez. Dakle čini mi se da unatoč dobroj namjeri nećemo postići svrhu koju želimo dopunom ovoga članka. Drugi članak koji se pokušava pojasniti i dopuniti je članak 46. koji govori o tjednom odmoru. Dakle naš Zakon o radu ja mislim jako dobro regulira one minimalne uvjete koji trebaju biti regulirani u radnom procesu i unatoč tome što se često prigovara da su se smanjivala prava, da je trebalo zadržati veću razinu prava. Ja mislim da je dobro da država primjereno svojim ekonomskim uvjetima regulira minimalna prava koja pripadaju radniku. Netko drugi treba osigurati da ta prava se osiguravaju na jednoj višoj razini. Za to postoje u firmama radnička vijeća, za to postoje sindikati i mi bi upravo sa političkih govornica trebali stimulirati ljude da se organiziraju u sindikate jer su tako jači da sindikati budu upravo ona institucija koja će osiguravati veću razinu prava. Međutim, nažalost mi to danas takve snage u društvu nemamo, sindikati su također razjedinjeni i nisu često u mogućnosti se boriti sa onima koji posjeduju kapital. I na ovakav način ako to prepustimo samo kolektivnom pregovaranju bojim se da će situacija ostati ista. Kolektivno pregovaranje je tek u zamecima, pa čak i u nekim velikim sustavima ne možete postići to da se potpiše kolektivni ugovor. Većina se ipak na neki način priklanja onim mogućnostima iz zakona da donosi ili sporazume, ili pak to utvrđuje zakonom odnosno ugovorom o radu. U malim tvrtkama čak je to dobro. Ja mislim da je bolje da se to osigura ugovorom o radu i da se u ugovoru o radu utvrdi i radno vrijeme, dakle ono koje je minimalno ili po mogućnosti veće nego što je to utvrđeno zakonom i odmori. Dakle, ako mi imamo zakonom regulirano da nam je tjedno radno vrijeme četrdeset sati, da radnik u toku dana od dnevnog rednog vremena ima na pola sata plaćenoga odmora, da ima pravo na tjedni odmor od 24 sata i po nekoj našoj tradiciji u Hrvatskoj odnosno ovom dijelu svijeta to pravo mu se u pravilu osigurava nedjeljom, ukoliko to nije moguće osigurati nedjeljom to pravo mu se osigurava jednim danom u tjednu. Ugovorom o radu zapravo bi trebalo definirati je li to ovaj dan koji je u pravilu, dakle nedjelja ili neki drugi dan i u ugovoru bi trebalo pisati koji je to dan. Mi smo to tako i u Zakonu o radu napisali. Radnik ima pravo na godišnji odmor koji mu se također često uskraćuje. Prema tome, najbolje napisan zakon neće riješiti ovaj problem ako država neće osiguravati mehanizme nadzora i efikasno kažnjavanje onih koji krše zakone, dakle ne samo ovaj i neke druge. Dakle, osnovno je nadzor i efikasno sudstvo. Ako to postignemo i kad to postignemo onda će prestati i ovakve rasprave o kršenju određenih zakonskih prava bez sankcija. Hvala lijepa.
Replika uvažena zastupnica Antičević.
Kažete kolegice Zgrebec da se država u zadnjih tri godine nije bavila Zakonom o radu. Pa ona nije ni imala prijeke potrebe da se bavi samim zakonom ali svakako jeste što i dobrim djelom govorite u svojoj raspravi da se bavi implementacijom Zakona o radu, što kažete i sami da uznađe mehanizme koje je već zakon postavio da se oni stave u pogon. Ali ako država smatra, ako je na liberalnom konceptu na strani kapitala, ako smatra da ona nema baš tu nešto posredovati, ako mi svi odnosno većina kapital smatra kao neku silu, izvanjsku silu na koju se čak i ne može djelovati, ako još onda traži ta sila da joj se klanjamo kao zlatnom teletu onda je normalno da imamo za posljedicu položaj današnjeg radnika ovakav kakav jeste. Radnik je razočaran, apatičan, ima osjećaj da su ga svi napustili, da svako njegovo ime prema potrebama govori a da zaštita izostaje. Prema tome, postavlja je i temeljno je pitanje osim zakona jer i zakon ako nije takvo političko okruženje neće biti proveden bez obzira na mehanizme koji eventualno postoje i jači su ili slabiji. Dakle, bitan je koncept što država i inače misli o odnosu rada i kapitala. Ali ako misli da kapital stvara vrijednost a da ga ne stvara radnik onda je u zabludi, ali onda imamo i ovakvu posljedicu kakvu imamo. I dobro ste primijetili, o tome nitko ne govori jer je čovjek sretan da radi. Pa nitko ne govori, smatra se velikim luksuzom govoriti o sigurnosti na radu i o zaštiti na radu. To je također jedno veliko i bolno pitanje. Sve je veći broj nesreća na radu, sve veći je broj smrtnih slučajeva na radu. Ljudi ostaju invalidi, pogibaju, djeca ostaju bez roditelja. Prema tome, ono što je najvažnije i što je bit jedna pristojna plaća za pristojni posao.
Odgovor na repliku.
Pa kada sam rekla da Vlada se u ovom mandatu nije bavila izmjenama zakona uopće nisam ulazila u suštinu zašto se nije bavila. Možda i zbog toga što je ocijenila da u sadašnjim uvjetima taj zakon je dovoljan, dakle da ga ne treba mijenjati, da ga ne treba dalje usklađivati, da će usklađivanje krenuti tek onda kada ćemo ozbiljnije pregovarati o ulasku u Europsku uniju. Međutim, ja bih ponovo ponovila. Zakon o radu osigurava minimalne uvjete odnosno minimalna prava. Sve drugo bi trebalo rješavati kolektivnim pregovaranjem kojeg u Hrvatskoj nema ili ga ima vrlo malo. Zato bi i određenim vjerojatno poticajima i kroz naš Ured za socijalno partnerstvo i na druge načine trebalo stimulirati upravo one koji se uključuju i upuštaju u kolektivno pregovaranje i na takav način zapravo štite i sebe i svoj kapital ali štite s druge strane i prava radnika. Mi često govorimo, evo nedavno je objavljeno da Hrvatska ima najvišu stopu bolovanja. Nitko ne ulazi u suštinu zašto u Hrvatskoj su takve stope bolovanja, koliko na to utječe psihičko opterećenje kojem su naši radnici izloženi, koliko na to utječu uvjeti rada pod kojima oni rade, koliko na to u krajnjoj liniji utječe i visina plaće koju oni primaju i ne mogu si osigurati osnovne minimalne uvjete egzistencije.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Lesar.
Hvala lijepa. Jedna od teza ili prijedloga je razmišljanje o tome kako bi ugovorima o radu se moglo regulirati i utvrđivati određena prava koja su inače predmeti kolektivnog ugovora su jako opasna za radnike jer u odnosu jedan na jedan radnik nikad osobno sam neće moći izboriti materijalna prava kao kroz kolektivno ugovaranje i zagovaranje Ugovora o radu. I kod malih poslodavaca je čisti anti sindikalni stav. Da li na ovim hrvatskim prostorima postoji tradicija kolektivnih ugovora? Netko reće da nemamo tradiciju. 1932. godine u tadašnjem srezu Crikvenica koji je pokrivao i Novi Vinodolski zaključen je kolektivni ugovor za krčmarstvo i ugostiteljstvo. Ondašnje dinare zamijenimo današnjim kunama i imat ćemo jedna od najboljih kolektivnih ugovora za ugostiteljstvo po odredbama po sadržaju. Da li na ovim prostorima imamo tradiciju sudovanja? Okružni sud u Varaždinu 1943., 1943. po tužbi jednog kalfe jer mu vlasnik nije plaćao prekovremene sate donio je presudu i završio odredbom da se ova presuda ima primjenjivati na sve kalfe koje pokriva Okružni sud Varaždin, na sve trgovačke pomoćnike zato jer nije bilo kolektivnog ugovora. Dakle te 1943. je pravosuđe na ovim prostorima znalo sudovati, a danas ne znamo presude donašati.
Odgovor na repliku?
Pa ja se slažem s kolegom Lesarom da mi često potičemo taj jedan antisindikalni kako je on rekao stav. Međutim činjenica jest da sindikati nisu toliko moćni i jaki da bi mogli biti partneri ovako krupnom kapitalu, velikim sustavima koji su se izgradili na takvoj privatizaciji kakva je vođena u Hrvatskoj. I onda kolega Lesar imate upravo ovu situaciju. Sindikati se međusobno prepucavaju. Teško se, teško dolazite i do nekakvih granskih sporazuma koje smo nekad imali odnosno kolektivnih ugovora a da ne govorimo da u manjim ili srednjim tvrtkama uopće poslodavac neće ni čuti uopće ne u tome da kolektivno pregovara, neće čuti da mu Sindikat uđe u, pogotovo ako je on i vlasnik čitave tvrtke. Neće čuti da mu Sindikat uđe uopće u tvrtku. Čuli smo to vrlo često upravo od predsjednika pojedinih sindikata kakve probleme i neugodnosti ljudi doživljavaju ukoliko žele osnovati sindikat. Pa kolega Lesar vi ste bili u Sindikatu mogli ste ostati i osposobiti ga. … [[Upadica se ne razumije.]]
Replika uvažena zastupnica Ruža Lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice Zgrebec [[Upadice se ne razumiju.]] Jel' mogu ja nastaviti? … [[Govornica se ne razumije.]] Svakako da je dobro da raspravljamo ovdje o izmjenama i dopunama Zakona o radu kao ustvari način jedan da skrenemo pozornost na položaj radnika. Vi ste ovdje u svom izlaganju govorili i o omalovažavanju i o pritiscima koji se, koji su izloženi radnici i ja bih se, ja bih podržala tu tezu i sama sam bila suočena s time da se otvaraju mnogi lanci. Evo i u županji koja je siromašna sredina. Ipak najviše su zainteresirani trgovački lanci koji dolaze gdje se onda najčešće radnice izložene neviđenom omalovažavanju i pritiscima, gdje im se čak određuje i vrijeme kada će i koliko upotrebljavati i toalet, da ne govorimo o drugim nekim stvarima. Zato doista sustav mora biti taj koji će onemogućiti zloupotrebu radničkih prava i osigurati primjenu radničkih prava. Svakako da tu treba biti inspekcija, učinkovita inspekcija, ali i sindikati nisu tu za zanemariti mada se slažem s vama da u, sindikati ne mogu se oduprijeti ovakvom snažnom kapitalu koji jedino profit vidi kao svoj jedini cilj. I doista je nedopustivo današnji položaj, položaj osobito u trgovini, a ovdje se govori o radu nedjeljom i radu u trgovinama gdje su izložene najčešće radnice, često puta i mlade radnice i majke radu koji nije plaćen, koji je vrlo malo plaćen i koji još za sve one nedostatke, kvarove koji se dese na namirnicama, krađama i to još moraju nadomiriti i ja se onda zaista i pitam da li im od tog sveg njihovog rada uopće išta i ostane?
Odgovor na repliku.
Kolegice Lelić mi smo u toj, u toj velikoj želji, žudnji za stranim ulaganjima, stranom kapitalu neselektivno puštali da dolazi svatko tko hoće u Hrvatsku. Pogledajte u našim gradovima ti, trgovački lanci su otvarali velike objekte u središtima naših gradova. To što nikad ne bi mogli učiniti u svom gradu i svojoj zemlji. Jedan naš vlasnik trgovačke kuće htio je u Sloveniji, u Novom Mestu otvoriti robnu kuću. Rekli su mu: «Možete, ali 7 kilometara od Novog Mesta jer tamo imamo dovoljno trgovina za ovaj broj stanovništva.» Mi to nikad nismo učinili. Mi smo to zakonski rekli, mi smo to nekim drugim uvjetima rekli i na tome smo jednako krivi i državna i lokalna vlast.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Jurjević.
Prvo bi da se pojasne neki pojmovi. Ovdje se često spominje kapital. Htio bih istaknuti da je kapital društveni odnos, da je kapital oblik zajednice ili način reprodukcije života. Od toga dolazi i pojam kapitalizam. Može se kolokvijalno govoriti i o vrići novca kao kapitalu ali zašto je to bitno? Bitno je zbog toga što u tome kapital odnosu postoji radna snaga i postoji interes onih koje ovdje nazivamo poslodavci ili onih koji imaju kapital u ovom drugom smislu. To se regulira na tržištu. Logično je da i ta radna snaga bude zaštićena. Dakle nositelji radne snage iliti radnici. U, mi smo imali tako nakaradne pojmovno definirane zakone da smo imali Zakon o radu u kojem nije postojao radnik jer smo ideologizirali sve pojmove. To se hvala Bogu prevladalo. Osnovni problem nastaje onda kad postoji tzv. homo duplex ili dvostruka osoba u jednom čovjeku. Onaj apstraktni dio u zakonima vam je sve priznato, u praksi teško, malo od toga. I tu dolazimo do problema kojeg je kolega Dragica istakla da ljudi koje … … [[Upadica se ne razumije.]] Kolegica Dragica istakla da ljudi koji, koje zakon štiti ne posežu za tim zakonom jer ukoliko se to desi, ukoliko to sami poduzmu onda na svojim kostima osjete moć onih koji predstavljaju kapital. I tu je problem. Zbog toga i govorim o ovim … [[Govornik se ne razumije.]] koliko država mora štititi i garantirati preko inspekcija i tako dalje nadzora, sudova i svega toga da budu zaštićeni, a koliko sindikat. Ulazimo u probleme sindikalnog pokreta u Hrvatskoj. On je takav kakav jest i to je jedna velika tema, ali boga mi nije za pohvaliti se [[Upadica: Ne psuj Boga!]] [[Upadica se ne razumije.]]
Dobro. Odgovor uvažena zastupnica Zgrebec.
Pa u onom prvom dijelu evo slušali smo malo poučno o nekim ekonomskim terminima, ali na kraju bih rekla ovo što je kolega Jurjević na kraju rekao. Država zapravo mora biti jednaka prema svim svojim građanima. To je tako u pravilu, a država zapravo mora biti, osiguravati pravo manjine i mora osiguravati prava i zaštitu slabijih.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Antun Kapraljević.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče.
Hoćete vi stanku za klub pa da dogovorite?
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče.
Zastupnik Kapraljević je krenuo zahvaljujem potpredsjedniče vi ste već digli repliku?
Ja u svakom slučaju podržavam ideju kolegice Adlešić i želju da napravimo nekakve pomoći radnicima koji rade nedjeljom i slično, koji rade prekovremeno i tako. Međutim, ne mogu glasovati za ovo. Ne mogu glasovati iz dva razloga. Prvi razlog je zato što to rješava rad nedjeljom, ali ne rješava plaćanje tog rada. A drugi razlog je što ohrabruje zviždače, a ne daje im dovoljnu zaštitu tim zviždačima. Da pojasnim. Znamo svi i imali smo prilike razgovarati sa onima koji rade naročito u trgovini i znamo svi da nije samo pitanje i problem rada nedjeljom, nego je problem rada prekovremenih, problem rada noćnih sati, problem otežanih uvjeta i sve su to oni problemi s kojima se radnici susreću, a ovaj prijedlog od kolegice Đurđe ne rješava način njihovog plaćanja tog rada. Rješava kako će oni raditi, pod kojim uvjetima, da će to ugovoriti kolektivnim ugovorom. Ali ne rješava se ono pitanje i ne mijenja se članak zakona 99. koji bi trebao regulirati, Zakona o radu koji bi trebao regulirati pitanje nadoknade za taj rad. A članak 99. u Zakonu o radu kaže, 92. ja se ispričavam. Za otežane uvjete rada prekovremeni i noćni rad, te za rad nedjeljom, blagdanom ili nekim drugim danom za koji je zakonom određeno da se ne radi radnik ima pravo na povećanu plaću. To je nekad pisalo 50%, 35% i slično i u zakonu mora biti definirano koliko će to biti. Ako to prepustimo poslodavcima on će napisati da mu je nedjeljom dao jednu lipu više i gotova priča. I dao mu je plaću veću, a da ne govorim o onim poslodavcima koji će napisati da su mu dali duplo veću plaću pa ćemo onda reći u ponedjeljak mi to vrati, jer imamo primjera u trgovini onih koji rade, koji dobivaju plaću 2500 kuna a onda moraju se vratiti nazad i pola toga vratiti poslodavcu i činjenica je da je u trgovini jako teško raditi. Nije problem nedjelja i razgovarajte s ljudima koji rade u trgovini pa će vam svi reći, ne svi, većina njih će reći nek mi se pošteno plati ja ću raditi. Problem je plaćanje, jer mi koji smo nekad i radili u Njemačkoj, a ja sam radio hvala Bogu u nekoliko navrata u Njemačkoj na baušteli i redom [[Upadica: A zato si ti žut!]] Ne zato. Ja sam žut zato što su me tako mama i tata ofarbali i zahvaljujem im na tome. Zahvaljujem im na tome! Mi koji smo radili u Njemačkoj, a i gospođa Zdenka će se složiti s time zna jako dobro na koji način se plaća rad subotom, na koji način se plaća rad nedjeljom i na koji način se plaćaju uopće prekovremeni sati. To je minimalno 50%. Ovisi o kojoj djelatnosti se radi. Zato ne mogu ovo podržati zato kažem rješava se rad nedjeljom, ali se ne rješava plaćanjem. A druga stvar, da se to može riješiti kolektivnim ugovorom i po sadašnjem zakonu. Kad bi tamo bilo određeno kolike su to cifre vrlo jednostavno se to riješi recimo u trgovini, granskim kolektivnim ugovorom koje kad potpiše više od 50% onih koji rade u toj branši onda ministar, tako lijepo piše u članku 211. onda ministar može ako postoji javni interes ministar nadležan za rad može na prijedlog stranke kolektivnog ugovora proširiti primjenu kolektivnog ugovora na osobe koje nisu sudjelovale u njegovom sklapanju, odnosno nisu mu naknadno pristupila. To znači da ministar i sad po zakonu može reći gospodo ako je 50% više od 50% potpisalo kolektivni ugovor on se primjenjuje na sve, tako da pitanje plaćanja se može na taj način riješiti. Što se tiče izmjena onog dijela koji se tiče zaštite zviždača tu kažem dajemo im lažnu nadu da će oni svoju građansku hrabrost kad prijave nekakvu korupciju da će za tu svoju građansku hrabrost i za tu prijavu korupcije biti zaštićeni to je samo davanje lažne nade. U siromašnim zemljama kao što je Hrvatska i još uvijek je siromašna zemlja. Zaštita zviždača se svodi na to da uglavnom završe na ulici, uglavnom budu šikanirani i uglavnom moraju napustiti onu tvrtku koju su prokazali za korupciju. Ne prokazali, nego gdje su ukazali na korupciju. U bogatim zemljama to se rješava gotovo jednako kao sa zaštićenim svjedocima. Mijenja im se identitet. Rješava im se posao na drugom mjestu naročito ako se radi o velikim pljačkama. Znači, o velikim korupcijama. Mi to ne možemo. Meni je jasno na ovaj način riješiti, ali ne želim ni da dajemo građanima lažnu nadu da će biti zaštićeni ako ukažu na korupciju. Ja u svakom slučaju pozivam građane da se ohrabre, da prijave korupciju ali nek ne izlažu ni slučajno sebe jer u ovoj državi ih nitko neće zaštititi. Imaju primjere svih onih koji su izašli na ulice iz svojih firmi, naročito iz javnih poduzeća gdje su bili istjerani zato što su ukazali na korupciju. Da bi riješili pitanje korupcije mi u svakom slučaju moramo donijeti Zakon o zaštiti zviždača ali ne možemo to ugraditi jedan članak koji će ih ohrabriti, a oni sigurno od toga neće profitirati. Pozivam sve građane za to da iskažu svoju građansku hrabrost, pronađu nekog od istraživača novinara, nekog od nas saborskih zastupnika koji imamo ukazati na to i da odradimo taj posao za njih da oni ne bi izletjeli na ulicu. I želim u svakom slučaju ohrabriti građane da prijave korupciju gdje god vide. Ali da se ne oslanjaju na svoju zaštitu nego da pokušaju to napraviti drugačije. Što se tiče inspektorskog nadzora i ovog pojačanja inspektorskog nadzora znači da se inspektore natjera da obiđu dva puta godišnje određene firme ja se slažem, dapače. Mislim da bi oni trebali dolaziti i češće. Međutim kud inspektori dolaze i na koji način dolaze to mi jako dobro znamo. Ma može on doći tamo i 50 puta. Naročito u veliki trgovački lanac. Pa taj veliki trgovački lanac kupi pola Sabora za 15 minuta, saborskih zastupnika. … [[Upadica se ne razumije.]] Kupi pola tih inspektora, a rekao sam i pola saborskih zastupnika, bez obzira na boje.
Ja vas molim da ne vrijeđate u sabornici saborske zastupnike i dodjeljujem vam sukladno poslovniku članku 214. opomenu.
Stavio sam u navodnike, ispričavam se, stavljam u navodnike "saborske zastupnike". I takvi inspektori koje on može kupiti ne vjerujem da će ikad išta odraditi taman da došli 50 puta kod njega u inspekcijski nadzor. A što se tiče samih trgovina, ona ideja oko evidencije radnog vremena, znači prisutnosti na radu u svakom slučaju bi inspektorima pomoglo. Tzv. šihtarica koja je nekad vođenja u svakom slučaju bi tim inspektorima pomogla jer bi znali tko je kad radio. Uostalom kad uđete u bilo koji WC u bilo kojem kafiću imate tamo evidenciju inspekcijskog nadzora konobara koji je morao to napraviti, koji mora ući i vidjeti da li je tamo sve u redu. Kad bi takvo nešto bilo i na poslu onda je inspektor došao i vidio tko je taj dan radio. Kao što mi vidimo da li je netko pregledao te prostorije o kojima sam govorio. A i u Saboru postoji šihterica gdje se upisujemo svaki dan kad dolazimo, iako sam ja prestao se upisivati kad sam vidio da to uopće nema smisla.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena potpredsjednica Doma Đurđa Adlešić.
Hvala lijepa kolega potpredsjedniče. Pa gotovo da bih mogla odustati jer se kasnije kolega sam demantirao. Najprije je počeo govoriti da se ovdje govori samo o radu nedjeljom. Naravno da se ne govori samo o sankcijama za rad, za neplaćanje rada nedjeljom nego za neplaćanje prekovremenog rada s povećanim kaznama, s određivanjem na koja mjesta inspektori trebaju i po kojem ključu treba otići. Ja se slažem da mi možemo reći da je dva puta malo. Ali je to točno toliko puta više od ništa. Idemo pokušati gledati koliko su do sada obilazili. Ja sam na početku dok vas nije bilo iznijela i takve podatke. I inače mislim da bi bilo dobro preporučiti da čitamo zakon prije nego o njemu govorimo. A hvala lijepa kolega što ste izrekli upozorenje, ne baš opomenu. Ja ne znam o kojoj polovici kolega Lesar govori zastupnika da se mogu potkupiti.
Kapraljević.
Bilo bi značajno znati koji su to. Ali isto tako molim da se ne govori ni o državnim inspektorima na taj način. Nije mi bilo jasno gdje idu navodnici, ispred zastupnici ili ispred kupiti. Hvala.
Zahvaljujem. Lapsus lingue, ne kolega Lesar nego kolega Kapraljević. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Markovinović.
Prije svega hvala gospodine dopredsjedniče što ste spasili ipak od vrijeđanja Sabor koji ipak ne bi trebalo vrijeđati. Ali ovako, prije svega tvrdim da je potpuno netočan navod da većina zaposlenih je za to da se radi nedjeljom. Reći ću vam zašto. Gdje god uđem u trgovinu svi su protiv tog rada. Ali jedna mala analiza će dokazati ovo. Ako je tako kao što tvrde kolege da su plaće 2 tisuće kuna, znači dnevno trgovac, trgovkinja koja radi dobiva negdje oko 80 kuna, manje od 80 kuna. 50% na 80 kuna je 40 kuna. I ja vas pitam koji je taj ili ta koja će rintati cijelu nedjelju ne biti sa obitelji za 40 kuna. To može tvrditi samo gospodin Kapraljević. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Lesar. Replika, uvaženi zastupnik Lesar.
Oprostite, pažljivo sam pratio kolegu Markovinovića pa nisam čuo da ste me prozvali. Kolega Kapraljević je spomenuo primjenu članka 211. odnosno mogućnost primjene članka 211. Zakona o radu i ako se ja ne varam upravo ovih dana je pokrenut jedan od postupaka proširenje primjene kolektivnog ugovora kojeg vodi ministar gospodarstva i želim vjerovati da će do takvog rješenja i odluke doći. Rijetko se to ne primjenjuje ali ovih dana sam vidio da je upravo jedan od potpisnika kolektivnih ugovora inicirao primjenu članka 211. Prije sam govorio o kolektivnim ugovorima iz 1932. ali vidim da neki ne znaju ni noviju hrvatsku povijest pa ću i reći da je prvi kolektivni ugovor u samostalnoj Hrvatskoj i ja sam ga potpisao 1993. godine, Opći kolektivni ugovor kao temelj svih granskih kolektivnih ugovora koji su kasnije nastajali u vrijeme rata u takvoj situaciji doći do kolektivnog ugovora i to je bio temelj. Mada je tadašnji ministar predlagao da umjesto naziva: "opći kolektivni ugovor" koristimo nazivlje: "Svekolika udružbena pogodba" ipak je ostao naziv: "Opći kolektivni ugovor". Hvala.
Odgovor na repliku.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo kolega Lesar, činjenica je da "Granskim kolektivnim ugovorom" većina radnika može biti zaštićena zato što čim se prijeđe 50% ministar po zakonu može proglasiti da se taj kolektivni ugovor primjenjuje na sve. I ja ne znam zašto do sada ni jednom to pravo nije iskorišteno i zašto sindikati, sindikalne središnjice ili kako se već zovu, zašto to nisu pokušali isprovocirati kod ministra i primijeniti ako ne na ni jednu drugu granu onda barem na trgovinu.
Replika, uvaženi zastupnik Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, pa gospodin Kapraljević je još me ponukao na dvije bitne stvari kad je govorio oko položaja trgovaca i trgovkinja. Naime, situacija vam je takva da su to ljudi koji su stalno, žive pod stresom u strahu jer oni su kao između čekića i nakovnja za sve što potrošač koji dođe, kupac koji je nezadovoljan bilo kakvu primjedbu koju iznese ako reagira na način koji eto tome potrošaču se neće svidjeti opet je posljedica da će se žaliti poslodavcu i da će poslodavac otkazati ugovor o radu tome trgovcu. Da ne govorim o onim situacijama kada dolazi inspekcija pa mandatno kažnjava i onda to plati trgovkinja ili trgovac iz svoga džepa i poslodavac kaže mene to ne interesira to što si ti platio, takvih imamo slučajeva mali, ne mali broj nego dosta veliki broj. Sada govorimo dalje, da ne govorimo o tome kako su kamere da ne može tijekom radnog vremena otići ni u WC da ne snimaju. Mislim to je takav jedan mobing i takav jedan položaj, ali čovjek je prisiljen biti zbog toga jer ipak nešto prihoduje tisuću i 800, tisuću i 700 kuna, nema nikakve zaštite i normalno završit će na cesti pa mora na žalost to odurati kada mi ništa nećemo napraviti. I druga je situacija o koju je kolega dobro počeo vezano za pitanje zviždača. Uzmimo slučaj radnika tvornice duhana Zagreba koji su ukazivali na pretvorbu i privatizaciju i kako su završili, država je poslala policiju da ih izbaci van. Tko će onda drugi krenuti u taj dio kada zna kakva je situacija. Kako je prošla Vesna Balenović i svi drugi slučajevi? Prema tome sve to govori da moramo puno stvari tu napraviti, ali onda stvarno provoditi takve zakone. Hvala.
Odgovor na repliku.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo kolega Kovačević slažem se u potpunosti sa svim što ste rekli, međutim htio bih pojasnit jednu stvar oko trgovačkih lanaca i oko rada u trgovačkim lancima. Znam jednog vlasnika trgovačkog lanca, ustvari nekoliko njih koji su bili vlasnici trgovačkog lanca, hrvatskog trgovačkog lanca, prodali su to strancima i između ostaloga dok su bili u onoj grupaciji koja je hrvatska, predlagali su da dignu plaće 100% svojim djelatnicima što bi za njih, što bi firmu koštalo 5% marže. Praktički nitko od nas to osjetio ne bi, a radnici b i imali duplo veće plaće. Zaključak je bio, dok god je ovakvo tržište rada, dok god imamo ovoliko nezaposlenih, to se nama uopće ne isplati niti nam to treba i zato ima i mobinga, zato ima i prekovremenog rada, zato ima plaće daj mi pola, vrati mi pola i znači zbog toga je situacija ovakva. Ponuda na tržištu rada je ogromna, za jedno mjesto se natječe najmanje 10 do 50 ljudi i zbog toga se može raditi ovako kako se radi da se radnike ne plaća ni za rad nedjeljom, ni za prekovremeni rad ni za noćni rad i ostalo.
Replika, uvažena zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Gospodine dopredsjedniče. Kolega Kapraljević zbog vaše lijepe plave kose ne sumnjam prvo u vaše hrvatsko podrijetlo, to bi bilo jedno.
Vidite kako je Zdenka nježnija, nije rekla da imate žutu nego plavu kosu.
Ja imam, ne sumnjam ni u vas gospodine Peruško. Kolega Kapraljević rekli ste da susrećete nedjeljom ljude koji vam kažu platite nam, neka nam se pošteno plati rad, ne smeta mi rad nedjeljom. Ja susrećem suprotno od toga. I ono treće što ste prozvali moje ime, potpuno imate pravo. Ovdje u ovom zakonu se nije naveo način rješavanja prekovremenog rada koji je svugdje u svijetu od petka poslijepodne od 12 sati, subota, petak na večer do 20, poslije 20, pa subota, pa subota poslije podne, pa nedjelja, pa noćni rad itd. itd. No, međutim, ja se nadam da će i ovaj zakon u trećem čitanju biti bolji nego što je i sada i ne uspoređujem to ste primijetili, nikad zemlju u kojoj sam živjela 30 godina sa zemljom koja se stvara. Jer ja uvijek želim i to naglasujem i sada pa i prilikom podnošenja svih zakona i Zakona o radu, budimo najprije sami sebi uzor pa će nam biti bolji zakoni. A u trećem čitanju, ukoliko dođe do trećeg čitanja, odnosno pretpostavljam da će doći, već je najavljeno, zašto rad nedjeljom ne bi umjesto kao što se to radi svugdje evo pa i u Njemačkoj, imaju prve subote u mjesecu koja se radi u jutro od 6 na večer do 6 i četvrtkom dugi četvrtak i duge radne subote, pa možemo i o tom, evo ja sad, ovo je prvi puta da sam nešto usporedila zemlju iz koje sam došla i sa našom domovinom, ali i to je jedan od načina da rad nedjeljom zamijenimo ili jednim dugim četvrtkom ili jednom srijedom ili svaka prva subota u mjesecu kao što je to uobičajeno, a sami ste vidjeli u Njemačkoj nema velikih trgovačkih lanaca koji rade a mi svi bez obzira na stranačku, na lijevo, desno i sredinu. Molim vas, trgovački lanci, strani trgovački lanci ne mogu ni 5% raditi ono u svojoj matičnoj zemlji što rade u našoj domovini i ja izbjegavam kod njih kupovat.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Hvala kolegice. Ja vam se zahvaljujem na onoj konstataciji na početku, ali to sam ja žut to je moglo značiti da sam Šveđanin, mislim plav. I ne želim jednostavno, ne želim da vi svi budete žuti ili plavi ovako kao ja da bi to dokazivalo da smo svi Hrvati, nije baš to tako. A što se tiče samog uspoređivanja onog njemačkog "lange Sontag" i "lange Samstag". "Lange Sontag" nema, ali "lange Samstag". Ja isto tako ne bih uspoređivao te stvari. Međutim usporedio bih zakonska rješenja, znači usporedio bih ono što se primjenjuje tamo, da neke stvari, ja ne kažem da moramo sve preuzeti, ali neke stvari možemo preuzeti. Dapače mislim da sa tolikom dugom tradicijom neke stvari bi mogli preuzeti koje su dobre. Ja ne kažem da imaju sve idealno riješeno, ali recimo poreski sustav naročito naplata onim lopovima koji zamrače, to im jako dobro funkcionira u Njemačkoj. A što se tiče ovoga da vi srećete one koji bi željeli ne raditi nedjeljom, srećem i ja takvih. Ali nitko nikada nije napravio istraživanje koliko je ovih, koliko je onih. Ako se pozivamo na to kao 87% ima Katolika, točno je tako, ali kada bi se tih pitalo i te Katolike, postoji zapovijed ne ukradi. Sedma Božja zapovijed koja kaže ne ukradi. Da smo se tako ponašali, država ne bi bila opljačkana.
Zahvaljujem. Replika, uvažena zastupnica Lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Kapraljević je rekao u drugom izlaganju da nije to bitno rad nedjeljom nego je važno to što se taj rad ne plaća. Pa to je, ja bih se djelomično samo s time složila, jer ima službe recimo kao što je zdravstvo gdje podrazumijeva se zbog prirode posla rad nedjeljom, ali gdje se to uredno plaća prema kolektivnom ugovoru i gdje je taj problem znatno manji. No ovdje kada je u pitanju, evo kada se više oslanjamo na trgovinu i zaista mislim da je taj problem i najviše izražen, problem je i rada nedjeljom i problem je i prekovremenog rada. Ja mislim, ne znam da li tamo uopće postoji pojam prekovremenog rada, a znamo da je on itekako izražen. Ja sam se susretala sa primjerima gdje takvi poslodavci završe na sudu, na prekršajnom sudu i onda kada djelatnici dođu svjedočiti a šta će drugo nego reći da to nije istina jer će ostati bez posla, tako da zaista problem je veliki a da ne govorim o tim mizernim plaćama u trgovini, u tekstilnoj industriji. Pa sjećamo se onih prizora u tekstilnoj industriji u Osijeku mislim da je bilo, pa to je zaista nema se riječi koliko je to žalosno da se radi za tisuću i 700 kuna da bi radile i subotom, da bi radile i prekovremeno samo da i tu bijednu plaću dobiju i još je ne dobiju i ovo se u potpunosti podržavam što kolegica kaže ne znam da li ti tako poslodavci se ponašaju u svojim matičnim zemljama kao što misle da smo ovdje mi za izrabljivanje i da mogu zloupotrebljavati naše radnike. Zato još jednom ponavljam da i sustav treba zaštititi, da inspekcija treba raditi svoj posao, ali i na svakom od nas je odgovornost da to u potpunosti poštuje se, a ona vaša izjava da bi pola saborskih zastupnika se moglo kupiti i tako, to je mislim da je vrlo opasna izjava i opasna poruka i s kojom se ni u kakvom slučaju ne možemo složiti. Hvala.
Odgovor na repliku.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa krenut ću od kraja. Što se tiče kupovine saborskih zastupnika ja nisam smatrao da je to zbog ljudi, nego zbog naših primanja, možda ste me krivo shvatili. Ali što se tiče naših primanja jedan veliki trgovački lanac kupi nas sve jer sve naše plaće kad se zbroje to je njemu jedan dnevni utržak, da se razumijemo. Govorim o novcu s kojim oni raspolažu, ja nisam govorio o ljudima koji se mogu kupiti ili ne mogu kupiti. Postoje neki koji se ni ne mogu kupiti. A što se tiče samog rada subotom, recimo vi ste govorili o zdravstvu. Ja znam i druge primjere. Postoje privatni liječnici, znači privatne ordinacije, postoje ljekarne koje rade isto tako nedjeljom, koje rade isto tako subotom, liječnici rade radne subote. Pitajte ih kako plaćaju svoje sestre. Pitajte ih kako plaćaju svoje sestre! Da li njihove sestre dobivaju lipu više za rad subotom ili ovi u ljekarnama koji rade nedjeljom da li dobivaju, ako su privatne ljekarne da li dobivaju lipu više što rade nedjeljom. Ne. Sigurno ne. A što se tiče trgovačkih lanaca mi smo trgovačkim lancima prvo trebali uvjetovati 70% hrvatske robe, 30% uvozne robe i 10% hrvatske robe još kroz njihove lance van, a onda da ne govorim, to je kad su tek dolazili, a da ne govorim da smo trebali radnike zaštititi barem onako kako su zaštićeni u njihovim matičnim zemljama.
Zahvaljujem. U ime kluba HSLS-a, 5 minutna rasprava, uvaženi zastupnik Zlatko Kramarić.
Gospodine dopredsjedniče, štovane kolegice i kolege. Za razliku od gospođe Petričević ja u svoj identitet uvijek sumnjam. Ne u svoj ne, jer ja mislim da me određuje malo više od etničkog … [[Govornik se ne razumije.]] [[Upadica se ne razumije.]] Da. Hvala. Ali ovo što u posljednje vrijeme od … [[Govornik se ne razumije.]] raspravama dominira nešto što bih ja nekako podveo pod kategoriju ove rezigniranosti. Zapravo, u startu sami ne vjerujemo u posao koji mi ovdje kao politika moramo odraditi. Ovdje kolegica Antičević spomenula neke enciklike "Rerum novarum", pa ajmo malo kontekstuilizirati kada se oni pojavljuju, kada se pojavljuje problem onda mudrost reagira i tako su svi ti i nema tog pape koji nije imao svoju radnu, encikliku o radu. I to se upravo 1890. godine kad se pojavljuje ta prva enciklika upravo se pokazuje to ono vrijeme tog divljeg kapitalizma u ono vrijeme na kojega su reagirali i neki teoretičari, reagira i crkva. Mi se također nalazimo u ovoj tranziciji i ta naša tranzicija je, ona je sama po sebi uvijek je izazov i ona stvara upravo ove elemente osjećaja prvobitne akumulacije vlasti i kapitala i neki instituti koji su funkcionirali su, sad više ne funkcioniraju ili su negdje potisnuli da se otvori prostor upravo za takve mogućnosti koje su '90. godine i ponudile i sada politika reagira. Kolegica Adlešić, ne samo ona nego, ali ona se ovoga momenta senzibilizirala i zato ide sa svojim prijedlogom, ide s Prijedlogom zakona za koji ja mislim da je doista, da doista pokazuje upravo ono problem postoji, problem treba dijagnosticirati, ali ne samo to, nego treba dati i neke recepte da se riješi. Znate priča, interpretacija, ona basna o cvrčku i mravu nije jednoznačna. Nas su onda učili u nekim vremenima da budemo na strani mrava. Ja sam čitao isto jednu … [[Govornik se ne razumije.]] koja pokazuje da je zapravo, treba biti da je cvrčak trebao biti paradigma onoga jednoga uspješnoga i poželjnoga ponašanja u društvu. A vidite ovo, ovdje je isto netko bio spomenuo pravo na izbor. To je par exellence liberalna tema i ako, upravo mi moramo čovjeku omogućiti, tamo svakom pojedincu pravo na izbor i to upravo ovaj Prijedlog zakona to i radi. Želiš raditi, želiš, ako želiš raditi mora ti se to platiti. Ako ne želiš raditi iz tko zna, rekli smo iz tko zna kojih razloga, pa zašto je palo na Ustavnom sudu onaj … [[Govornik se ne razumije.]] zakona. Pa zbog toga što su se adventisti s pravom našli da neki način se poštuju njihova Ustavna prava i zakon je morao pasti. Znači pravo na izbor, poštujmo to pravo na izbor. Pa što nas to toliko košta. Ali upravo da moj pravo na izbor da ni na koji način ne dovede nečije drugo pravo koje se razlikuje od moga prava i to je sva mudrost i to upravo ovaj Zakon to nudi i da se na pravi način riješi i ništa više i ništa manje. Ja sam evo Uskršnje blagdane proveo u Rovinju, u Istri, u hrvatskoj Istri. Cijeli grad, imate osjećaj igrao je, plesao je, ljudi su bili zadovoljni i ugostitelji, i trgovci, svi odlično, ima, lijepo je vrijeme, došli su turisti, nešto će se potrošiti. Recimo Beli Manastir je gradić otprilike jednak kao i Rovinj. Nije bilo tog optimizma. Vidite to je sad kako se zapravo, kako nas upravo ta činjenica, živimo u istoj državi, isti zakoni i jedno sasvim drugačije raspoloženje jer nema tog muvinga, nema tog optimizma, nema te životne radosti, nema tog cvrčka koji će onda potrošiti da bi mrav mogao nešto zaraditi i tu je onda, i tu onda, tu onda mudra vlada mora da reagira i da upravo stvara ove jednake životne prilike za sve svoje građane i to upravo to. Pa ne smijemo mi odustati od zviždača zato što imamo neka negativna iskustva. Pa nažalost netko je morao biti avangarda i onda je platio tu cijenu svog, taj kukuriknio prvi. A znate kako se mi odnosimo prema zviždačima? Koji je političku opciju napao, pa ćemo onda, pa se Ankici Lepaj pljeskalo, ali se onda Vesni … [[Govornik se ne razumije.]] zviždalo i to je naša činjenica, i to smo mi ovdje. Pa koga mi to zavaravamo? I to su ti naši odnosi. Ako propjeva u nama onda ne valjda, ako propjeva u drugima onda je sjajan i to je odnos, i kroz medije i kroz politiku, a ovaj u Zakon pokušava stvoriti pretpostavke da doista budu jednaki uvjeti, jednakopravni uvjeti za svakog zviždača bez obzira iz koje političke opcije dolazi ili koju on to … [[Govornik se ne razumije.]] zagovara, a navodno se borimo protiv korupcije. Možda i nije loše da ide ovo u treće čitanje. Pa ćemo ponovno moći demonstrirati našu odgovornost i obvezu kao saborske zastupnike upravo prema onome svijetu koji želimo zaštititi. I ja se nadam iako mislim da smo mogli to završiti u ovom drugom čitanju, ali ok. Želite onda ćemo, taj film ćemo gledati još jedanputa, ali ga moramo riješiti da to ne bude par exellence proizvoljna tema jer to je ljudska, svakodnevna tema na koju, ako su Pape mogle reagirati sa kraja 19. stoljeća pa valjda možemo i mi 2007. godine. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Gospodine dopredsjedniče, kolega Kramarić! Netočna je usporedba između Rovinja i Beloga Manastira jer je to neusporedivo u standardu i načinu življenja. To bi bilo prvo. A drugo, što se tiče vašeg današnjeg odijela i majice, stvarno ste lijepo obučeni, elegantno.
Zahvaljujem. Zaključno potpredsjednica Doma Đurđa Adlešić. Izvolite!
Hvala lijepo kolega potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ja vam se stvarno zahvaljujem jer mi smo danas a petak je, zna sabornica izgledati i drugačije prisustvovali raspravi. Govorile su sve političke stranke. I ono što je evo, u godini koja je blizu, već su i izbori, pravo čudo je, a to je da smo se svi složili u dijagnozi. Ja bi molila ako može kolegica Babić malo tiše. Ja sebe ne čujem.
Uvažena zastupnice Zdenka Babić Petričević. Ja ne čujem potpredsjednicu Doma od vas.
A nisam ni ja sebe čula, ali sad će biti lakše. Dakle, zahvaljujem vam se na činjenici da smo se i dijagnozi složili baš svi i da tu nije bilo nikakvih značajnih razlika. Naravno predlagali smo različite mjere. Od onih koje su korisne, koje su provedive, koje se mogu staviti u zakon u treće čitanje i koje nisu demagoške, do one koje su manje korisne ali nažalost potpuno istinite, poput teze država i institucija ne funkcioniraju. A kao ilustracija za ovu tešku tezu koristila se priča o inspektorima, prije svega inspektorima rada. Ja sam pokušala sažeti što se može popraviti za treće čitanje. Ali ću prije toga se sjetiti rečenice kolege potpredsjednika Arlovića koji je rekao, zakonom se ne može riješiti sve. Pa vas onda molim za razumijevanje za sve primjedbe koje ste iznijeli ipak ne mogu naći svoje uporište ni u trećem čitanju kod ovako osjetljive teme. Jer ako tražimo više inspektora, mijenjat ćemo Zakon o državnom inspektoratu. To je u redu. Ako održavamo broj odlazaka i broj zaposlenih koji konačno trebaju izaći, dakle i oni nedjeljom izaći iz papuča i provjeriti tko sve nedjeljom radi, to je provedivo. Zahtjev da se vidi tko ne procesuira u radnom zakonodavstvu je sigurno dobar. Nećemo ga moći ugraditi u zakon, ali će nam stvoriti jednu jasniju sliku. Slažem se s kolegom Kajinom koji je rekao da se ne možemo svima svidjeti pa čak evo ni ove izborne godine, mislim da je i tu dobro. Naša politička odgovornost je upravo ta da se ne svidimo svima, ali da pronađemo najbolja moguća rješenja. I podsjećam dakle, ovo nije bio Zakon o radu nedjeljom nego o neplaćanju prekovremenih, o radu na crno i posebno o tome kako otvoriti nova radna mjesta kad bi se funkcioniranje državnog inspektorata pa i pravne države, rad plaćao prema zakonu. A naročito prema povećanim kaznama koje predlažemo. Koliko je to onda tisuća radnih mjesta? Ne mora biti 200. Ali neka je 25. Već je i to brojka koja za svaku tu obitelj znači puno. Tu su naravno i kazne za neodgovorne poslodavce. Međutim, sigurno ćemo morati priznati da postoji i odgovorno poduzetništvo. Zatim, zaštita zviždača koja je ovdje bila otvorena kao tema gotovo odvojena od ovog zakona. I ja prihvaćam da trebamo vidjeti mora li biti dio ovog zakona. I ja mislim da nema. Nema razloga pisati novi zakon. Pozvat ćemo pravne stručnjake, po mogućnosti što dalje od politike i čuti njihov stav. Isto vrijedi i za priču o mobingu, gdje su kolege iz HSU-a predložile da se mobing izdvoji iz ovog zakona. Da je to bilo rečeno kod prvog čitanja možda smo to mogli već popraviti, ali također treba i vidjeti. Naravno da treba čuti što znači zaštita jedno roditeljskih obitelji, u pravilu žena a mi držimo da je ona potrebna u odnosu na njihovu konkurentnost. Treba provjeriti slažem se i taj podatak. Ali isto tako i obitelji sa invalidnom djecom. Podsjetit ću vas da postoji zakon koji čeka više od godinu dana u proceduru. Svi smo senzibilizirani na priču ali nikako zakon u proceduru. Dakle, prihvaćamo da zakon ide u treće čitanje, ali inzistiramo da se treće čitanje provede prije ljeta. U suprotnom ćemo izbjeći donošenje jednog zakona o kojem zapravo ovisi standard naših građana. A mi ćemo jedino što ćemo izbjeći, nećemo reći kome smo se odlučili zamjeriti. Ja mislim da bi to bila najveća greška i bijeg odgovornosti koji nam sigurno ne bi bio, trebao bi biti sankcioniran. Sigurno ćemo u treće čitanje morati uvrstiti, pokušati uvrstiti i kao članke i vidjeti što to znači odluka o minimalnoj plaći koja je otvorena kao tema ove godine. I što to znači za radni vijek žena? Imala sam prilike čuti različite stavove možemo li raditi do 65 godina. Možda mi da. Ali žene koje su u tvornicama, na trakama, medicinske sestre, prosvjetne radnice, da ne nabrajam sve profesije, zasigurno ne. Možda je to u nekim zemljama moguće. Ali sigurno nije moguće u zemljama u kojim nemate vrtića koji rade drugu smjenu, u kojim nemate produženi boravak, u kojem svi nemaju sreću da imaju baka servis. Možemo se mi uspoređivati i tražiti ravnopravnost s europskim zakonodavstvom ali prije toga samo europske standarde. Hvala vam svima. Dopustite evo, samo osobno doista sam zadovoljna da je rasprava sa onog početnog naboja pobjegla od politike i došla na kraju u sam svoj sažetak, dakle u namjeru da se problem riješi. Iako smo imali malo šetnje od Marxa, Engelsa do Biblije, ali evo, takav nam je posao. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Pauza do 15,00 sati. Glasovanje u 15,00.
Konačni prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu. Predlagatelj Zakona je zastupnica Đurđa Adlešić. Sukladno prijedlogu klubova zastupnika HDZ-a i Kluba zastupnika HSLS-a dajem na glasovanje sljedeći zaključak o Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu provest će se treće čitanje. Glasovati. Rezultat? Jednoglasno, sa 83 glasa za prihvaćen je predloženi zaključak. Izbor imenovanja i razrješenje. Imamo jedan prijedlog odluke o razrješenju člana Programskog vijeća Hrvatske radiotelevizije Danka Bljajića. Prijedlog odluke dostavio je Odbor za informiranje, informatizaciju i medije sukladno članku 18. Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji. Prijedlog akta primili ste na sjednici. Otvaram raspravu. … [[Upadica se ne čuje.]] Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Molim uključimo se. Rezultat? Sa 78 glasova za, 4 suzdržana donijeta je odluka o razrješenju Danka Bljajića dužnosti člana Programskog vijeća Hrvatske radiotelevizije.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici. Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskog sabora je na 53. sjednici održanoj 25. travnja 2007. godine većinom glasova utvrdio Prijedlog odluke o razrješenju i imenovanju članova Nacionalnog zdravstvenog vijeća. Pod prvo. Razrješuju se dužnosti članovi Nacionalnog zdravstvenog vijeća akademik Dragan Dekaris, akademik Zdenko Škrabalo, gospodin Branimir Čvoriščec, gospodin Slobodan Lang, Branko Bakula, Mihajlo Vireg, Zdravko Ebling, Miljenko Kapović i Mate Mihanović. I pod drugo. Za članove Nacionalnog zdravstvenog vijeća imenuje se Željko Rajner, Zvonko Kusić, Miljenko Kapović, Mate Ljubičić, Krešimir Glavina, Zvonimir Mareković, Stojan Polić, Ilija Škrinjarić i Gojko Buljat.
Hvala. Otvaram raspravu. Poštovana zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ja se obično na ovim točkama u biti i ne javljam. Međutim, ovoga puta obzirom da sam jučer na sjednici Odbora za izbor, imenovanje raspravljala o ovome prijedlogu. Mislim da treba o tome kazati nekoliko rečenica. Vezano je oko prijedloga dakle novih članova Nacionalnog zdravstvenog vijeća, a na prijedlog ministra u skladu sa zakonom, sa člankom 110. Zakona o zdravstvenoj zaštiti koji kaže da Zdravstveno nacionalno vijeće broji 9 članova koji se na prijedlog ministra nadležnog za zdravstvo i to iz redova istaknutih stručnjaka u pojedinim strukama medicine radi proučavanja zdravstvenih problema davanja i predlaganja stručnih mišljenja iz područja planiranja, programiranja, razvoja i drugih bitnih pitanja iz zdravstva koja su od važnosti za Republiku Hrvatsku. Dakle, ministar predlaže, ovaj Hrvatski sabor donosi odluku o tom prijedlogu. Ne znam na koji način je propisano da ministar predlaže da li on sam po svom nahođenju, da li se objavljuje neki javni poziv ili slično. Ali kolegice i kolege, područje zdravstva predlaže se devet dakle članova vijeća. Svi redom istaknuti stručnjaci muškarci. Kažem, ja obično ne raspravljam o ovakvim prijedlozima na ovaj način. Ali znate, ponekad možda ima područja u kojima se može kazati pa znate kolegice nema dovoljno žena, nisu zainteresirane itd. Međutim, zdravstvo u kojem su žene u većini kada se radi o doktorima medicinskih znanosti u području u kojem su žene u većini kad se radi o specijalizacijama, osim u pojedinim granama. Kolegice i kolege koji su ovdje iz tih područja znaju koje su to. Kad se radi o području u kojem su žene u velikoj većini studentice, dakle studij medicine. Dakle ja stvarno ovime izražavam svoj protest što upravo na tom području ministar koji bi trebao voditi računa o tome o tome uopće ne vodi računa i mi ponovno uzastopno sada predlažemo samo muškarce stručnjake iz tog područja. Ja vas podsjećam na, ja podsjećam nas, ali podsjećam i Vladu i podsjećam ministra da Zakon o ravnopravnosti spolova koji je donesen polovinom 2003. godine na osnovu njega sve nacionalne politike i strategije koje se odnose na ravnopravnost spolova, ali i na populacijsku politiku, ali i na politiku suzbijanja nasilja u obitelji, … [[Govornica se ne razumije.]] na osnovu tih zakona stvoreni da mi i danas ustvari dopuštamo ignoriranje ovog zakona i to upravo od onih koji bi o tome trebali voditi računa. Znate, ja stvarno ne bih htjela da odredbe Zakona o ravnopravnosti spolova ostaju samo mrtvo slovo na papiru, ili živnu u onom času kada moramo se pohvaliti negdje vani, gledajte koje mi sve propise iz tog područja imamo. Ja stvarno molim predsjedniče da negdje netko, a ja pretpostavljam da je to upravo ovaj Hrvatski sabor treba konačno početi i reći dosta, odnosno prekinuti takvu praksu. Vratite nazad ovaj prijedlog i zamoliti ili tražiti od ministra, osim toga on ima i svog koordinatora za ravnopravnost spolova unutar ministarstva da se ponovi postupak i da se na adekvatan način bude zastupljen spor u ovom prijedlogu. Hvala.
Potpredsjednik Doma, poštovani zastupnik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, zapravo na tragu ovog što je kolegica Sobol već rekla ja se pridružujem ovoj raspravi. Naime smatram da je došlo vrijeme da poživotvorimo, jer imamo sada i zakonska rješenja, ne samo ustavnu odredbu o ravnopravnosti spolova i zabrani diskriminacije, između ostaloga i po spolu, vrijeme je sad kad imamo Zakon o ravnopravnosti spolova da to počnemo provoditi u djelo. Ja smatram da su hvale vrijedne sva ova imena koja su ovdje predložena i prava je šteta da pored njih ne možemo imati…
Malo glasnije samo, molim vas. Malo glasnije i žešće. Malo još goriva dajte. Stvarate šumove da se ne može ništa čuti. Idemo.
Ali je potpuno ... Ali je potpuno jasno i izvjesno da u postojećem vijeću koje se treba razriješiti smo imali protuustavnu praksu gdje su zapravo svi muškarci bili. Sad imamo ponovo prijedlog sa svim muškarcima. Bilo bi dobro da ovu odluku odgodimo i da zamolimo ministra da u skladu sa s Ustavom i Zakonom o ravnopravnosti spolova preispita svoj prijedlog i dostavi drugi prijedlog. Ja ne mislim da bilo tko od predloženih kandidata ne bi mogao biti podesan da bude član Zdravstvenog vijeća, to ne. Ali isto tako je potpuno neprihvatljivo da se iz mandata u mandata ponavlja praksa po kojem će to biti samo muški kandidati. Ne samo zbog strukture zaposlenika u zdravstvu, nego na kraju krajeva i zbog ustavnih odredbi o ravnopravnosti, ponovo kažem, spolova i ustavnih odredbi o zabrani diskriminacije po spolnoj osnovi. Teško je pretpostavljam da od 9 članova baš ni jedan član u Nacionalnom zdravstvenom vijeću nije i ne može biti žena u državi u kojoj je više od natpolovične većine stanovnika su žene. Mi imamo 51% i nešto žena. I u takvoj situaciji je potpuno jasno da zapravo i stvarnost i na kraju krajeva uobičajeni način ponašanja zahtijeva da se ovo preispita. Ja predlažem, molim da se ova odluka odgodi i da do nastavka sjednice ministar preispita svoj prijedlog, a isto tako i da Odbor za izbor i imenovanje dodatno preispita ovu odluku i da zapravo utvrdi u kojoj je ona mjeri usklađena sa Zakonom o ravnopravnosti spolova i našim Ustavom. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Slaven Letica.
Ja bih s druge perspektive podržao ideju, ne iz pozicije ravnopravnosti žena, nego iz teorijske javno-zdravstvene perspektive. Nacionalno vijeće u kojem nema ni jedna medicinska sestra i u kojem nema ni jedna liječnik žena ne može voditi nacionalnu zdravstvenu politiku. I to ovom "neotesanom" ministru zdravstva treba tu listu vratiti i da stavi par kvalificiranih žena. To je u korist vladajuće većine koja je pokazala senzibilitet za ženska i javno-zdravstvena pitanja. I treba napokon kazati svoje "ja" tom čovjeku. Hvala lijepa.
Poštovana zastupnica Jagoda Majska Martinčević. Izvolite.
Hvala lijepo. Ja ću vrlo kratko samo podržati prijedlog, odnosno izlaganje kolegice Sobol i to zbog, specijalno zbog jedne rečenica s kojom je istaknula veliki broj prisutnosti studentica dakle na Medicinskom fakultetu i u toj struci. I mislim, čak i ne zbog nekakve naše borbe za ravnopravnost spolova, nego borbe za ravnopravnost spolova u struci. Mislim da je to osnova. I priklonila bi se ovom prijedlogu da se izjašnjavanje o tome odloži.
Poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Zahvaljujem se. Evo imam mandat ispred kluba da podržim svoju prethodnu kolegicu Sobol i kolegu Matu Arlovića. Naime ja sam apsolutno da se odgodi donošenje danas ove odluke za sljedeću sjednicu, znači za sljedeći 16.5. Jer mislim da će i sam ministar nakon ove kratke rasprave osvijestiti činjenicu da je više od 65% studenata na Medicinskom fakultetu da su žene. A moram vam reći isto tako poštovani kolege da čak među ovim predloženim kolegama u novom sazivu ja bih rekla da u našoj državi imamo žena koji su svojim curiculima dakako zaslužili puno prije da se nađu na ovoj listi. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Ruža Tomašić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Klub HSP-a isto podržava prijedlog kolegice Sobol. A mene isto zanima ako je ministar bio toliko pametan trebao je biti danas ovdje pa da nam obrazloži zašto su samo muški na toj listi. Hvala lijepa.
Poštovani zastupnik Furio Radin.
Hvala lijepa. Također podržavam izlaganje kolegice Sobol, ali upozoravam ove zastupnice i zastupnike koji su koristili drugačije razloge koji su isto opravdani kao što su razlozi struke, pa postoji Zakon o ravnopravnosti spolova … [[Ne razumije se.]] znači postoji i vrlo jasne odredbe kojih se mi moramo pridržavati jer smo ih mi izglasali. Usput želio bih podsjetiti još jednom kada ste mi već dali riječ gospodine predsjedniče, da se delegira jedan član po mogućnosti članica … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] a to pripada SDP-u, ja bih vas molio da mi pošaljete napokon tu vašu kandidatkinju tako da mi možemo imati kvorum. Hvala.
Poštovani zastupnik Željko Ledinski.
Hvala gospodine predsjedniče. Evo u ime kluba HSS-a također bih podržao ovaj prijedlog, ali ne samo zbog toga nego evo moja supruga je liječnik specijalista pa moram i zbog toga podržati.
I ja se priključujem ovim prijedlozima i inicijativama da se odgodi ovo raspravljanje i da sugeriramo ministru da vodi računa o i spolnoj zastupljenosti ako sam tako rekao dobro. … [[Upadica se ne čuje.]] Izvolite.
Odbor za izbor, imenovanje i upravne poslove Hrvatskoga sabora na 54. sjednici održanoj 27. travnja 2007. godine jednoglasno utvrdio Prijedlog odluke o imenovanju članova radne skupine za pripremu Programa obilježavanja godine edukacije potrošača u Republici Hrvatskoj. Za članove radne skupine za pripremu Programa obilježavanja godine edukacije potrošača u Republici Hrvatskoj imenuju se predstavnici Hrvatskoga sabora, zastupnici gospodin Krunoslav Markovinović i gospodin Dragutin Lesar.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 84 glasa za, 4 suzdržana, 2 protiv, donesena predložena odluka. Ovi koji su suzdržani su vrlo interesantni. Jel' trebalo za njih glasovati onda, oni koji su suzdržani za njih se glasovalo. Gospođo predsjednice nema više? Hvala lijepo. Molim samo trenutak jedan. Poštovani zastupnik Pero Kovačević. Idemo na raspravu. - Izvješće o provedbi Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji za razdoblje od 1. siječnja do 31. prosinca 2006. godine Izvješće je dostavila Vlada. Raspravu su proveli Odbori za ratne veterane i Odbor za useljeništvo. Izvješća ste primili na sjednnici. Potpredsjednica Vlade, ministrica obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti Jadranka Kosor će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.