Poštovani gospodine predsjedniče, u ime kluba Hrvatske stranke prava imam dva zahtjeva. Prvo se odnosi na ovo što ste vi kazali. Klub Hrvatske stranke prava smatra i drži da je gospodin Glavaš protuustavno pritvoren, prema tome tražimo da se sastane i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav zbog činjenice što zahtjev, odnosno odobrenje za pritvor može tražiti onaj tko donosi odluku, a to je sudac ili izvanraspravno vijeće što u ovome slučaju nije bilo. Također u ovome slučaju je poznato da je Državno odvjetništvo nelegitimirano tražilo, ali istražni sudac u prvom slučaju je odbio taj njihov zahtjev. Prema tome, smatramo da je i sud postupio protuustavno, a i policija koja je izvršila nalog koji je protuustavan i zbog toga je nužno da se sastane i Odbor za Ustav i Poslovnik s obzirom na članak 75. Ustava koji jasno kaže da se ne može lišiti zastupnik slobode niti se može nastaviti kazneni postupak bez odobrenja. Drugo ponavljamo naš zahtjev koji smo kazali prije tri tjedna da se predsjednik Vlade obrati Hrvatskome saboru, a poglavito vezano za najnovije izjave gospodina Nicea o ulozi Carle del Ponte u skrivanju i zataškavanju ključnih dokaza o umiješanosti Srbije u ratu u Hrvatskoj i u Bosni i Hercegovini. Tražimo da se predsjednik Vlade obrati, a ne da govori dnevno političke izjave zbog činjenice da želimo čuti konačno što kani Vlada napraviti i kani li konačno svoju strategiju da Carla promijeniti i ponašati se prema svojoj Ustavnoj ulozi i zadaći. Kani li konačno podnijeti zahtjev Vijeću sigurnosti za raspravu o odgovornosti i radu Carle del Ponte, kani li konačno napraviti nešto u smislu poduzimanja političkih, pravnih i diplomatskih mjera na obaranju … [[Govornik se ne razumije.]] optužnica, kani li pokrenuti pitanje kaznene odgovornosti Carle del Ponte pred nacionalnim sudom ili u Nizozemskoj ili u Hrvatskoj jer je to riječ o kaznenom djelu zlouporabe položaja … [[Govornik se ne razumije.]] i kani li pokrenuti postupak preispitivanja optužnica protiv Hrvatske i protiv generala. Ovo je krupno pitanje, Hrvatski sabor tu ne može sa strane gledati što državni vrh dnevno politički izjavljuje. Prema tome, tražimo danas odmah odgovore te. Hvala.
Hvala. Zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. IDS je pred ne znam nekoliko mjeseci glasovao za skidanje imuniteta Branimiru Glavašu i ukoliko se otvore rasprave, a to će ponovo učiniti. IDS je pred nekoliko mjeseci bio za pritvor gospodinu Branimiru Glavašu i ako se otvori ta rasprava ponovo će biti. Međutim, mišljenja sam da se i o slučaju "selotejp" ovaj Dom mora izjasniti kao i u slučaju "garaža". Ovo su naprosto dva odvojena slučaja. To je bila uobičajena praksa ovoga Doma svo vrijeme do sada pa mislim da bi se na isti način trebalo postupiti i u ovom trenutku. Razumljivo, zločin nije smio biti počinjen ni u ime naroda, ni u ime Vlade, ni u ime Sabora, ni u ime Osijeka, ratni zločin jasno ne zastarijeva i radi mentalne higijene treba sankcionirati počinitelja. Međutim, isto tako je normalno da se proceduru u ovome Domu valja poštovati. Možete vikati šta god hoćete, međutim svi znate da su noć i Drava gutale Osječane srpske nacionalnosti i preko toga ni jedna civilizirana zajednica ne smije prelaziti, kao što ovaj Dom ne smije prelaziti ni preko procedure. Mi držimo da bi doista o tome trebalo otvoriti raspravu u ovom i u svim sličnim budućim slučajevima.
Hvala. Zastupnik Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene kolegice i kolege. Klub HDSSB-a predlaže da Mandatno-imunitetno povjerenstvo i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav rasprave i preispitaju odluku koju je Mandatno-imunitetno povjerenstvo vezano za pritvor gospodina Glavaša donijelo 26.10., a potvrdio Hrvatski sabor 26. studenog prošle godine. Držimo naime da je i sam postupak koji se odvijao bio protuzakonit, protuzakonit iz razloga što je zahtjev prema Mandatno-imunitetnom povjerenstvu tada i prema Hrvatskom saboru podnijelo nenadležno tijelo, podnio Županijsko Državno odvjetništvo. Držimo da je i ako prihvatimo odluku Hrvatskog sabora da je ona konzumirana. Zašto konzumirana? Zato što je istražni sudac rješenjem od 10. studenog 2006. godine, donio rješenje o odbijanju zahtjeva za pritvorom zahtjeva Županijskog državnog odvjetništva. Dakle, ova odluka Mandatno-imunitetnog povjerenstva je konzumirana. I konačno istražni postupak je zaključen. Ispitano je 147 svjedoka. Dokument optužnice je javan. Niti jedan od svjedoka gospodina Glavaša ne tereti. Držimo nakon provedenog istražnog postupka da nema nikakvog razloga za pritvaranje konkretne osobe. Dakle, radi se o gospodinu Branimiru Glavašu. Nitko ne negira da zločini nisu počinjeni. Ali ovdje se optužuje konkretno imenom i prezimenom zastupnik Hrvatskog sabora. Nadalje, s obzirom da ovaj Hrvatski sabor nije dao suglasnost na pritvaranje gospodina Branimira Glavaša nakon podizanja optužnice mislimo da je nadležni sud postupio protuzakonito i protuustavno, jer nije tražio suglasnost Hrvatskog sabora za pritvaranje gospodina Branimira Glavaša. Iz toga sljedi, osim što tražimo da Mandatno-imunitetno povjerenstvo i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav stavi žurno na dnevni red ovaj predmet. Isto tako tražimo od Hrvatskog sabora raspravu i preispitivanje odluke o suglasnosti za pritvor, koji je ovaj Hrvatski sabor donio 23. studenog 2006. godine. I dakako konačno, tražimo da se gospodin Branimir Glavaš s obzirom na činjenicu da je protuustavno i protuzakonito pritvoren, da se odmah pusti na slobodu, dok Hrvatski sabor naravno ne raspravi i ne donose svoju odluku.
Hvala. U pogledu ovog dijela, već sam rekao da će predsjednik Mandatno-imunitetnog povjerenstva sazvati sjednicu svoga odbora i raspraviti to pitanje i staviti, podastrijeti prijedlog Saboru da ili ne je trebalo ponovo dati suglasnost odnosno odobriti pritvaranje zastupnika. I predsjednik Odbora za Ustav neka sazove sjednicu u pogledu ove teme, pa neka da Saboru svoje izvješće. U pogledu pak prijedloga inicijative zastupnika Pere Kovačevića, ja ću jasno informirati o tome predsjednika Vlade. Ali napominjem da je predsjednik Vlade dao jasnu izjavu da se u pogledu iznijetih optužbi na račun glavne haške tužiteljice, da je skrivala dokaze o ratu protiv Hrvatske i Bosne i Hercegovine i time pogodovala Srbiji odnosno ranije Jugoslaviji, da o tome treba to istražiti i treba, da će se biti inicirana i rasprava pred Vijećem sigurnosti Ujedinjenih naroda. Sigurno ako je tako i ako se rezultate te rasprave pokaže, da rezultat te rasprave pokaže da je doista došlo do jednoga pogodovanja skrivanjem dokaza, gdje se je skrivala istina o ulozi Jugoslavije, o ulozi Srbije i njenih organa, tijela, vojske u ratu protiv Hrvatske, u agresiji na Hrvatsku i Bosnu i Hercegovinu, da o tome treba pred mjerodavnim tijelom Ujedinjenih naroda koje je i osnovalo ovaj Međunarodni kazneni sud provesti raspravu. Ja ću o tome izvijestiti jasno predsjednika Vlade, pa neka i on se očituje o tome, o vašoj inicijativi, o vašem prijedlogu. Sada dame i gospodo, idemo na dopunu dnevnoga reda. Dame i gospodo, nastavljamo sjednicu. Zastupnik Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Jučer na početku sjednice klub HDSSB-a je zatražio da se raspravi i preispita odluka Mandatno-imunitetnog povjerenstva iz listopada 2006. godine i isto to je zatraženo i za Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Uz to je zatražena i rasprava i preispitivanje odluke Mandatno-imunitetnog povjerenstva na sjednici Hrvatskog sabora, odnosno uvrštenje ove točke u dnevni red i naravno zatraženo je dok se to ne učini, odnosno dok ovo uvaženo parlamentarno tijelo ne donese odgovarajuću odluku da se zastupnik gospodin Branimir Glavaš pusti na slobodu s obzirom da je on u pritvoru, evo danas treći dan. Mandatno-imunitetno povjerenstvo i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav održali su svoje sjednice jučer. Pisani materijal, mišljenje jednog odbora, odnosno zaključke drugog odbora ja vjerujem da su dobili svi zastupnici na klupu. S obzirom da se radi o pritvoru i da je zastupnik Branimir Glavaš u pritvoru mislim da ta činjenica zahtijeva hitnost postupka Hrvatskog sabora. Očekivao sam da još jučer kada su sjednice završene i kada su ovi zaključci, odnosno mišljenje, pisano mišljenje podijeljeno zastupnicima da se o tome izvijesti na plenarnoj sjednici da se izvijeste zastupnici Hrvatskog sabora. To je izostalo. Završavajući jučerašnju sjednicu najavili ste točke dnevnog reda, niste najavili gospodine predsjedniče da će se izvijestiti na plenarnoj sjednici o mišljenjima, odnosno o zaključku jednog i drugog odbora. Očito da nije bila namjera da se na početku sjednice Hrvatskog sabora o tome i danas izvijeste zastupnici. Ja vas molim da izvjestitelji i jednog i drugog odbora izvijeste Hrvatski sabor danas na početku sjednice Hrvatskog sabora o mišljenju, odnosno o zaključcima koje su na sjednicama jednog i drugog odbora donijeli. Molim vas da uvrstite u točku dnevnog reda raspravu i preispitivanje odluke Mandatno-imunitetnog povjerenstva s obzirom da su po mom mišljenju stečeni za to uvjeti jer imamo mišljenje i zaključke nadležnih odbora i molim vas da do odluke Hrvatskog sabora, a vezano za ovaj predmet da zatražite kao predsjednik Hrvatskog sabora, s obzirom na nezakonitost i protuustavnost postupanja da se gospodin Branimir Glavaš pusti na slobodu iz zatvora, dakle dok ovaj Visoki dom ne donese pravovaljanu odluku vezano za ovaj predmet. Hvala.
Hvala lijepa. Kao što je poznato ja sam jučer obvezao predsjednika Mandatno-imunitetnoga odbora i Odbora za Ustav da daju odgovor na nekoliko pitanja. Kao prvo pitanje da li je potrebno od strane Mandatnog povjerenstva i Hrvatskog sabora ponovo davati suglasnost i odlučivati o odluci o davanju suglasnosti na pritvaranje. Oba odbora su održala svoje sjednice, donijeli određeno mišljenje, to mišljenje distribuirano zastupnicima, a na vaš prijedlog za uvrštenje u dnevni red rasprave o preispitivanju odluke Hrvatskog sabora, o suglasnosti za pritvor zastupnika Branimira Glavaša rekao sam da ću to staviti ovisno o njihovom rezultatu, rezultatu ovih sjednica da li će tada taj prijedlog staviti Hrvatskom saboru za uvrštenje ove točke u dnevni red po hitnom postupku. Budući da su mišljenja jednog i drugoga, odnosno Mandatno-imunitetnog povjerenstva i Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav takva kakva jesu, koja su podijeljena svima zastupnicima nema osnova da se u dnevni red sjednice predloži uvrštenje točke dnevni red pod nazivom preispitivanje odluke Hrvatskog sabora od 23. studenog 2006. godine jer niti jedan ovlašteni predlagatelj u pisanom obliku što je važno nije predložio takvo uvrštavanje. Isto tako nakon sjednice Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav i Mandatno-imunitetnog povjerenstva razvidno je da nema osnova za preotvaranje rasprave o donesenoj odluci. I treće, pod 203. stavak, 204. stavak 3. uvrštavanje ove točke u dnevni red može se tražiti ako se u pisanom obliku dobije potpora jedne trećine zastupnika Hrvatskog sabora, ali ćemo, iznesite mišljenja predsjedniče Odbora za Mandatno-imunitetno povjerenstvo i Odbora za Ustav, iznesite usmeno mišljenja jednog i drugog odbora. Izvolite. Koji će prvi? Odbor za Ustav, predsjednik Odbora Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora na 80. sjednici održanoj jučer 18. travnja 2007. godine raspravio je o zahtjevu predsjednika Hrvatskog sabora, a povodom prijedloga zastupnika Pere Kovačevića, Vladimira Šišljagića i Ivana Drmića da da mišljenje treba li ili ne Hrvatski sabor ponovno odlučivati o odobrenju za određivanje pritvora zastupniku Branimiru Glavašu. Odbor je u okviru ovlasti propisanih Poslovnikom Hrvatskog sabora dao većinom glasova, 8 glasova za, jedan glas protiv i jedan suzdržan glas sljedeće mišljenje. 1. Odluka Hrvatskog sabora donesena na 23. sjednici 22. studenog 2006. godine nakon rasprave o odluci Mandatno-imunitetnog povjerenstva o davanju odobrenja za pritvaranje zastupnika Branimira Glavaša još uvijek je na snazi te stoga Hrvatski sabor nije u obvezi ponovno raspravljati o ovom pitanju. Odbor je također konstatirao da Hrvatskom saboru ovlašteno tijelo nije uputilo nikakav novi zahtjev za odobrenje pritvora. 2. Odbor drži da Hrvatski sabor nije nadležan za preispitivanje okolnosti da li je zastupnik Branimir Glavaš pritvoren suprotno Ustavu i zakonu, već o tome odlučuju sudbena tijela u redovnom postupanju po pravnim lijekovima. Član Odbora gospodin Slaven Letica izdvojio je mišljenje sukladno članku 51. Poslovnika Hrvatskog sabora, držeći da je naprijed navedena odluka Hrvatskog sabora konzumirana odlukom istražnog suca Županijskog suda u Osijeku, te da je nadležno tijelo trebalo Hrvatskom saboru uputiti novi zahtjev za odobrenje pritvora. Hvala lijepo.
Hvala. Predsjednik Odbora povjerenstva Mandatno-imunitetnoga, Dražen Bošnjaković. Izvolite! Damir Sesvečan. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Mandatno-imunitetno povjerenstvo Hrvatskoga sabora razmotrilo je na 32. sjednici održanoj 18. travnja 2007. na traženje predsjednika Hrvatskog sabora sukladno članku 46. stavak 1. Poslovnika Hrvatskoga sabora zahtjev Dražena Matijevića, odvjetnika iz Osijeka od 18. travnja 2007. za ponovno raspravljanje i odlučivanje Hrvatskoga sabora glede donijete odluke Mandatno-imunitetnog povjerenstva, o davanju odobrenja za pritvaranje i pokretanje kaznenog postupka Branimira Glavaša zastupnika u Hrvatskom saboru o zahtjevu Županijskog državnog odvjetništva u Osijeku od 23. listopada 2006., a potvrđene od Hrvatskoga sabora 22. studenog 2006. godine. Sjednici Povjerenstva nazočili su i zastupnici Vladimir Šišljagić, Slaven Letica, Pero Kovačević, Ivo Lončar i Ivan Drmić. U raspravi je istaknuto dvojbenim zakonitost donošenja predmetne odluke imajući u vidu zahtjev za skidanje imuniteta nije podnijelo izvanraspravno vijeće nego Županijsko državno odvjetništvo. Istaknuto je upitnim da li je odluka Povjerenstva od 23. studenog 2006. konzumirana, time što je Županijski sud u Osijeku povodom prijedloga Županijskog državnog odvjetništva u Osijeku za određivanje pritvora donio rješenje kojim je odbio prijedlog Županijskog državnog odvjetništva za određivanje pritvora. U raspravi koja je uslijedila naglašeno je da je u podnesku za ponovnom raspravom upućenom predsjedniku Hrvatskoga sabora iznijeta netočna formulacija zahtjeva, jer je zatraženo preispitivanje odluke od 26. studenog 2006., a odluka Mandatno-imunitetnog povjerenstva glede odlučivanja o pritvaranju po zahtjevu Županijskog državnog odvjetništva u Osijeku je donijeta 23. listopada 2006. godine. Imajući u vidu da sukladno članku 23. stavka 3. Poslovnika Hrvatskoga sabora zahtjev za odobrenje pritvora protiv zastupnika podnosi ovlašteno državno tijelo predsjedniku Hrvatskoga sabora. Iznijeta su mišljenja da odvjetnik nije ovlašten za upućivanje zahtjeva. Povjerenstvo je mišljenja da razlozi iznijeti u podnesku nisu opravdana osnova za ponovnim odlučivanjem o pritvaranju. Također naglašen je i smisao institucije imuniteta koji zastupnika štiti od izgovorene riječi te uloga Povjerenstva da pri raspravi ne ulazi u meritum stvari sudskog postupka kao što je npr. procjenjivanje iskaza svjedoka. Naglašeno je da se odlukama o skidanju imuniteta samo omogućava pravosudnim tijelima nesmetano obavljanje poslova iz svoje nadležnosti. Mandatno-imunitetno povjerenstvo nakon provedene rasprave većinom glasova, 8 za i jedan protiv donijelo je sljedeće zaključke. 1. Hrvatski sabor na sjednici održanoj 22. studenoga 2006. potvrdio je odluku Mandatno-imunitetnog povjerenstva Hrvatskoga sabora o davanju odobrenja za pritvaranje i pokretanje kaznenog postupka protiv Branimira Glavaša, zastupnika u Hrvatskom saboru po zahtjevu Županijskog državnog odvjetništva u Osijeku i nema razloga ponovo odlučivati o istoj odluci jer se radi o isto predmetu i istoj kvalifikaciji kaznenog djela o čemu je već odlučeno i za koje kazneno djelo se vodi postupak protiv zastupnika Glavaša. 2. Mandatno-imunitetno povjerenstvo ukazuje na odredbu članka 23. stavka 2. Poslovnika Hrvatskoga sabora koji određuje da je odobravanje pritvora obvezno zatražiti ovlašteno državno tijelo, a u ovom slučaju takav novi zahtjev nije upućen. 3. Mandatno-imunitetno povjerenstvo je stajališta da za svaku fazu kaznenog postupka nije potrebno ishoditi novu odluku za pritvaranje.
To je to. Zastupnik Šišljagić. Izvolite!
Gospodine predsjedniče! Evo, nakon saslušanih izvješća, ja vas molim da se po saslušanim izvješćima otvori rasprava u Hrvatskom saboru.
Zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče! Ja sam jučer u ime kluba Hrvatske stranke prava decidirano tražio što se u tome dijelu treba utvrditi. Znači riječ je o ustavnosti. A ovdje je vidljivo da su se odbori, nisu se bavili temeljna dva pitanja. Prvo, da li je mogla biti donešena odluka o pritvaranju bez da je pribavljeno zahtjev, mišljenje od Hrvatskog sabora za odobrenje. Taj zahtjev je trebao podnijeti sudac odnosno izvanraspravno vijeće. Očito je da se ovdje ne želimo raspravljati o meritumu. Raspravljamo samo o ustavnosti i zakonitosti. I očito, to je prvi slučaj takav, takve naravi koji se dogodio. I trebalo bi zatražiti mišljenje Ustavnog suda. Znači, trebalo bi u ovome slučaju zatražiti mišljenje Ustavnoga suda u skladu s našim prijedlogom koji sam ja jučer izložio. Jel' ne možemo pitanje ustavnosti prepuštati političkoj raspravi. Znači, ovdje je prije svega pravno pitanje, je li mogao nalog o pritvoru imati pravnu snagu, pravni učinak bez odobrenja Hrvatskoga sabora? I ono je prvobitno da je prvo ono odobrenje koje je isto protuzakonito, … [[Govornik se ne razumije.]] ne može tražiti odobrenje za pritvor, nego može tražiti samo sudac, ono je u biti bilo konzumirano pravno. U tome prijepor. Znači, pravno pitanje. I predlažem da se zatraži mišljenje Ustavnoga suda. … [[Upadica se ne razumije.]] Gledajte, vi ste zatražili mišljenje Katedre Pravnog fakulteta kod bianco ostavki. Ovo je daleko značajnije pitanje. Prema tome, zatražimo mišljenje od Ustavnog suda.
Dobro, to je jedan prijedlog. Drugo, otvorit ću raspravu o ovim izvješćima i Mandatno-imunitetnog povjerenstva i Odbora za Ustav. Ima li od klubova netko se javiti za riječ? U ime kluba Hrvatskog demokratskog sabora Slavonije i Baranje Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala vam lijepo. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege zastupnici. Zatražili smo raspravu o ovom pitanju, o pitanju imuniteta za našeg kolegu ali prije svega za građanina Republike Hrvatske koji je ujedno i zastupnik u Hrvatskom saboru i koji kao takav ima imunitet. Puno se vodila rasprava što imunitet zapravo znači, zbog čega zastupnik uopće ima imunitet. Zastupnik ima imunitet prije svega da ne bi bio šikaniran. Zastupnik ima imunitet po onom članku 75. Ustava Republike Hrvatske a to nije samo imunitet zbog javno iznesenog mišljenja kako smo to čuli jučer na odboru Mandatno-imunitetnog povjerenstva. Na kraju krajeva, zastupnika a složit ćete se sa mnom treba zaštiti i od eventualno političkog progona. I na Mandatno-imunitetnom povjerenstvu i u Odboru za Ustav, poslovnik i politički sustav imunitet se želi prikazati kao nekakvo tehničko pitanje Hrvatskoga sabora, pa smo čak čuli na sjednici da načelno članovi Mandatno-imunitetnog povjerenstva načelno su se dogovorili da se imunitet ne skida za klevetu, za uvredu a za sve ostale stvari imunitet ćemo skidati i da nećemo ulaziti u meritum stvari. Ja mislim da to nije dobro. Ja mislim da to nije ispravno i da kod svakog skidanja imuniteta, predmeta imuniteta koji se nađe pred Hrvatskim saborom svaki zastupnik po svojoj savjesti treba rješavati konkretan slučaj. Treba se informirati o čemu se zapravo u predmetu radi, proučiti taj predmet i tek nakon toga kako se ono kaže čista srca i obraza odlučiti se da li zaista misli da imunitet treba skinuti ili ne i da li u predmetu koji se vodi u bilo kojem postupku pred nadležnim institucijama, da li se slučajno ne radi o nekakvom sivilu, da li se ne radi o političkim razlozima, da li se ne radi o nekakvom političkom progonu. Pa ja ću vam kazati što se meni dogodilo prije nekoliko godina. Kao kirurg zaradio sam kaznenu prijavu. Znate zašto? Zaradio sam kaznenu prijavu zato da se ne mogu natjecati na radno mjesto koje je zahtijevalo, jedan od uvjeta je bio da nemam tu kaznenu prijavu. Da li ćete mi u ovom Saboru skinuti imunitet, da li ne postoji takva mogućnost? No, dopustite mi da prijeđem na konkretan primjer. Branimir Glavaš je zastupnik Hrvatskog sabora. Sada je već optužen za ratni zločin nad civilnim stanovništvom na Županijskom sudu u Osijeku. O tome što se događalo unazad dvije godine ne želim ovdje govoriti jer je to trošenje vremena. Svi ste upoznati i svi znate kako je čitav taj postupak i procedura tekla. Ali zašto smo zatražili ponovo raspravu i preispitivanje odluke koje je Mandatno-imunitetno povjerenstvo donijelo 23. listopada 2006. godine a koje se odnosi na pritvor i kada je skinut imunitet i dopušten pritvor za gospodina Glavaša ograničujući se samo na ono što se u javnosti zove "slučaj selotejp". Prvo, zato što je ova odluka Mandatno-imunitetnog povjerenstva donesena protuzakonito. Zahtjev je išao od neovlaštenog državnog tijela. Zahtjev za pritvor prema Hrvatskom saboru išao je od Županijskog državnog odvjetništva. Dakle, jedne strane u postupku koja u ovom slučaju Branimira Glavaša optužuje i tuži. Nije išao zahtjev od ovlaštenog državnog tijela, od suca ili od izvanraspravnog vijeća od Županijskog suda. Ne, zahtjev je išao od Županijskog državnog odvjetništva, neovlaštenog državnog tijela. Išao je zahtjev da se skine imunitet da bi se gospodin Glavaš mogao pritvoriti. Unatoč upozorenja i na sjednicama Mandatno-imunitetnog povjerenstva da se radi o neovlaštenom zahtjevu da eventualno donesena odluka neće biti sukladna zakonu odluka je donesena i Mandatno-imunitetno povjerenstvo je skinulo imunitet Branimiru Glavašu i dopustilo pritvor. Što se nakon toga dogodilo? Nakon toga se dogodilo da je 10. studenog 2006. godine nadležni sudac postupajući sukladno odluci Mandatno-imunitetnog povjerenstva da je dopustio pritvor istražni sudac Mario Kovač u predmetu "selotejp" odbija zahtjev Županijskog državnog odvjetništva, odbija za pritvor i donosi rješenje. I time je odluka Mandatno-imunitetnog povjerenstva bez obzira što je ona bila protuzakonita konzumirana. Dakle, Mandatno-imunitetno povjerenstvo je odluku donijelo 23. listopada. Nadležni sudac je 10. studenog ocijenio da je zahtjev za pritvor Županijskog državnog odvjetništva neutemeljen i rješenjem odbilo zahtjev Županijskog državnog odvjetništva. Prema tome ova odluka Mandatno-imunitetnog povjerenstva o pritvoru u slučaju «Selotejp» na koji se poziva i u mišljenju odnosno zaključcima sa jučerašnje sjednice je konzumirana. Upravo zbog toga smo i tražili da se još jednom raspravi i preispita ranija odluka. Opet ponavljam, bez obzira što smatram da je ona protuzakonita. No što se sada događa? Nema odluke Hrvatskog sabora o skidanju imuniteta gospodinu Branimiru Glavašu vezano za pritvor. Naravno nema odluke niti za optužnicu jer je to drugi postupak. Istražni postupak je završen. A što radi Izvanraspravno vijeće Županijskog suda u Osijeku? Ne obazire se na to. Djeluje protuustavno suprotno članku 75. Ustava Republike Hrvatske unatoč tome što zna ili što bi trebali znati da Hrvatski sabor nije donio odluku i nema odluke o skidanju imuniteta za pritvor Izvanraspravno vijeće znajući ili bi trebali znati donosi rješenje. Sudac izdaje nalog. Branimir Glavaš se hapsi odnosno pokušava hapsiti jer Branimir Glavaš nikada nije izbjegavao odluke nadležnih sudova nego se sam prijavio u zatvor i ostao u zatvoru i u tome je Izvanraspravno vijeće i sudac, gospodin Krušlin djelovao protuustavno jer ne vjerujem da članovi Izvanraspravnog vijeća i sam sudac ne znaju da za pritvaranje saborskog zastupnika trebaju imati odgovarajuću suglasnost i odluku ovog uvaženog Doma. No vi se sjećate što se događalo, mediji su bili puni napisa. Postupak je doduše iako ja ne znam razloge zbog čega je bio tajan, ali čitava ova istraga proglašena je tajnom. Što to treba tajiti od građana Republike Hrvatske? Da li je Branimir Glavaš tražio tajnost? Ne. On nije u istražnom postupku tražio tajnost. Dapače on je zahtijevao da se sve činjenice, sve ono što se odvija u istražnom postupku da se o tome izvijesti hrvatska javnost. O svim svjedočenjima provedenim u istrazi. Jer Branimir Glavaš nema što tajiti. Međutim nadležni istražni sudac u slučaju «Selotejp» držao je da to treba biti tajno. E pa istražni postupak je završen u slučaju «Selotejp» zbog kojeg je Branimir Glavaš sada u zatvoru. Protuustavno jer niti izvanraspravno vijeće niti sudac nije od ovog Sabora tražio skidanje imuniteta da bi se on mogao pritvoriti. A zašto nisu tražili? Pa znali su da će, da ćemo mi vjerojatno još nekoliko zastupnika tražiti. Ajde da vidimo o čemu se tu zapravo radi? Što je to istraga utvrdila? Zar nas ne zanima što u istražnom postupku u slučaju «Selotejp» je utvređeno? Zar nas to ne zanima? Koji su dokazi izvedeni? Pa mene zanima. Mene zanima. Pratio sam što se događalo. Pročitao sam i optužnicu koju možete naći na web stranicama. I pročitao sam i izjave svjedoka i ono na čemu se temelji optužnica. 147 svjedoka je ispitano. Niti jedan svjedok u ovom slučaju Branimira Glavaša ne tereti. Ima jedan svjedok koji se javlja na početku. Nema razloga da ga, da ja ne spomenem ime i prezime. Gospođa Gordana Getoš-Magdić. U prvobitnoj izjavi ona nastoji osumnjičiti gospodina Branimira Glavaša za ratni zločin. Znate na koji način se to događalo? Na način da je privedena u policijsku postaju Osječko-Baranjske županije. Na način da je tamo zadržana preko 50 sati. Na način da je maltretirana, ucjenjivana i to sve pod patronatom načelnika policijske uprave. Ni to mu nije bilo dosta. Gospodin Faber odlazi po sedmogodišnje dijete i to sedmogodišnje dijete dovodi u policijsku upravu Gordani Getoš-Magdić, lažnom svjedoku da bi ju prisilio na lažnu izjavu. Gordana Getoš-Magdić je u istražnom postupku opovrgnula navode i sada stoje stvari da niti jedan od svjedoka ne tereti gospodina Branimira Glavaša u ovom postupku. I zbog toga je zatražena rasprava, preispitivanje odluke o skidanju imuniteta jer nema objektivnih razloga da Branimir Glavaš provede u zatvoru dvije godine a da se nakon dvije godine ili godinu dana postupka optužnica odnosno presuda suda bude da Branimir Glavaš nije kriv, a to što smo bili u zatvoru godinu, godinu i pol dana to kako se kaže … [[Govornik se ne razumije.]] ne važi. Nema veze što sam bio u zatvoru, presuda je oslobađajuća. Pa Branimiru Glavašu je gore, bolje da ga je, da je bio u Haagu. Tada bi se mogao braniti sa slobode. Pa i ovdje imamo primjera i osvrnite se na sudsku praksu. Pogotovo u slučajevima kada istraga ne ukazuje da je Branimir Glavaš počinio zločin. Pa zbog čega ga se mora pritvarati? Da li je Branimir Glavaš bježao? Osam sudskih postupaka u smislu optužnice je u tijeku na Županijskom sudu u Osijeku. Radi se o Srbima koji su činili zločine. Oni se brane sa slobode. Istražni postupci se vode protiv dvadesetak ljudi srpskih nacionalnosti zbog ratnog zločina. I oni su na slobodi. Ne, ali zastupnik Hrvatskog sabora gdje je okončan istražni postupak, gdje 147 svjedoka ni jedan ga ne optužuje. Ne, Branimir Glavaš se mora zatvoriti i biti u zatvoru dok, do odgovarajuće presude. Pitam se kad ta presuda bude oslobađajuća jer su sve indicije s obzirom na iskaze ovih 147 svjedoka da će tako biti nakon godinu, godinu i pol dana. Ja ću se zapitati zbog čega sam dizao ruku?
Hvala. Molim zaključite.
Odvjetnici gospodina Branimira Glavaša podnijeli su podnesak i Vrhovnom sudu i Ustavnom sudu s obzirom na protuzakonitost postupanja i protuustavnost. Dakle, u jednoj regularnoj, formalno-pravnoj proceduri. A ja još jednom evo molim Hrvatski sabor da sve ovo što sam ja iznio iz rasprave percipira i da se ova odluka Hrvatskog sabora iz listopada 2006. raspravi, da i Mandatno-imunitetno povjerenstvo i ovaj uvaženi Dom utvrde činjenice i da se odreagira s obzirom da nema važeće odluke o skidanju imuniteta…
Dobro. Hvala lijepa.
… ovog Hrvatskog sabora i da gospodin Branimir Glavaš ovog trenutka je u zatvoru protuzakonito i protuustavno i ja mislim gospodine predsjedniče…
Hvala lijepa. Dobro nemoj praviti…
… iz tog razloga da bi vi kao prvi čovjek Sabora trebali odreagirati i ukazati na ovu činjenicu. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Prvo, moram vas gospodine predsjedniče u ime kluba HSP-a pohvaliti što ste stavili da se o ovome ipak raspravi zbog toga što mi u klubu HSP-a kad govorimo o imunitetu, znači ovoj točci prije svega govorimo o pravnoj instituciji imuniteta i ustavnoj proceduri. Znači, hajmo se na taj dio usredotočiti jer ovdje je to najbitnije pitanje. Znači, pravna institucija imuniteta i ustavna procedura za provedbu članka 75. Ustava Republike Hrvatske. Jer, ovo je prvi takav slučaj da je zastupnik pritvoren. Do sad takvih slučajeva nije bili i u ranijim raspravama ako se dobro sjećate kad smo govorili o ovome sami smo priznali da nam je i Poslovnik u tome dijelu manjkav. Poslovnik je manjkav koji je kao takav i omogućio cijelu ovu zbrku. Kad se govori o imunitetu, znači prema članku 75. Ustava Republike Hrvatske treba prvo razlikovati što je jučer bilo vidljivo na odborima da ljudi ne razlikuju što imunitet u biti jest i što obuhvaća. Prvo je znači imunitet o, da se ne može provoditi i pokretati kazneni postupak to je prvi dio imuniteta. Znači, to je prvi dio imuniteta. Imunitet ima prvi je dio. Znači ne može se protiv zastupnika pokrenuti kazneni postupak bez da se pribavi odobrenje Hrvatskoga sabora, odnosno Mandatno-imunitetnog povjerenstva. To je prvi dio. I tko je u tome dijelu nadležan? Državno odvjetništvo, znači ili općinsko ili županijsko Državno odvjetništvo. Ono je to koje pokreće kazneni postupak, daje zahtjev za pokretanje kaznenog postupka i da bi se, da bi po članku 75. Ustava to se moglo napraviti mora pribaviti odobrenje, odnosno odobrenje Mandatno-imunitetnog povjerenstva, odnosno Hrvatskoga sabora. Ali to ne znači ako je dato to odobrenje i pokrenut je kazneni postupak, znači otvorena je istraga i sve ostalo. Ali to ne znači da se zastupnik kao takav može pritvoriti zato što imunitet sadrži i ovaj dio oko pritvora. Znači, zastupnik se ne može pritvoriti bez odobrenja Hrvatskoga sabora, odnosno Mandatno-imunitetnog povjerenstva. Znači, ako su ispunjeni uvjeti iz članka 75. E sad tu dolazimo do onog najvažnijeg prijepora. Tko je ovdje ovlašten i po Ustavu tražiti takvo odobrenje od Hrvatskoga sabora. Može samo onaj koji takvu odluku donosi. Tko donosi odluku o pritvoru? Donosi ili istražni sudac ili u ovome slučaju imamo da je to izvan raspravno sudbeno vijeće Županijskoga suda. Jesu li oni to tražili? Nisu tražili! Ne možete vi u ime mene podnijeti zahtjev za ostvarivanje mojih prava. Jel tako? Niti ja mogu u ime vas podnijeti zahtjev, odnosno ako nisam odvjetnik i ako nemam punomoć. Znači, ne može odvjetništvo kao takvo tražiti od Hrvatskoga sabora odobrenje za pritvor kad ono nema što tu rješavati. Ne rješava ono. Ono je samo stranka u postupku koja daje zahtjev za pritvor i iznosi svoje argumente, svoje razloge. O tome da li je taj zahtjev opravdan, da li ima mjesta odlučuje tko? Odlučuje ili istražni sudac ili u ovome slučaju izvan raspravno sudbeno vijeće. I ako ono dođe prema Ustavu to je jasna situacija. Ako dođe do stajališta da su ti zahtjevi uvjerljivi, argumentirani onda ono radi kao što je radio istražni sudac Posavec kad je Branimir Glavaš bio pritvoren. On je onda zatražio odobrenje Hrvatskoga sabora. Zatražio je odobrenje Hrvatskoga sabora da bi to njegovo rješenje o pritvoru, znači u fazi istrage imalo pravnu snagu jer rješenje bez odobrenja Hrvatskoga sabora odnosno Mandatno-imunitetnog povjerenstva nema pravne snage i ne može proizvoditi pravne učinke niti takva odluka zato što je to primjena članka 75. Ustava. Jel tako? To je znači bilo pravno, korektno, odnosno provedena je procedura kako je utvrđeno i u članku 75. Ustava Republike Hrvatske. Znači, zbog toga je u ovome slučaju stvarno bitno, ovo je pravno pitanje, pitanje pravnoga instituta, pitanje ustavne procedure i ne možemo mi kao zastupnici Hrvatskoga sabora o tome raspravljati o drugima. Mi samo raspravljamo o ovome dijelu. Znači, o tome dijelu da li je ovdje ispoštovana ustavna procedura? Nije. Jasna je situacija. Tu su prijepori i jedan dio pravnih stručnjaka Ustavnog prava drži ovo stajalište kao što drži klub HSP-a. Drugi dio ima drugo. Ali to pitanje znači treba konačno utvrditi. Ustav u tome dijelu ne govori. Normalno da govori zbog toga dijela jer je jasno da se Ustav naslanja na Kazneni zakon, procesni Kazneni zakon jer točno se zna tko je ovlašten što u kaznenom postupku, tko pokreće, tko donosi odluku o pritvoru, tko rješava žalbe i sve ostalo. Znači, to je prije svega pitanje ustavnosti i pitanje poštivanja ustavne procedure. To je najvažnije. Znači, zaboravimo sad da se to odnosi u ovome trenutku na slučaju Branimira Glavaša. Raspravljajmo o ovome dijelu kao o pravnome institutu imuniteta. To je ta, to je najbitnije kod svega ovoga jer mi niti smijemo, niti možemo ulaziti u dio pravosudni i ovaj dio. Ali to je dio naš. To je dio naš o kome mi moramo odlučivati u skladu sa člankom 75. Ustava. I tako je bilo na prvoj sjednici Mandatno-imunitetnog povjerenstva. To je bilo i stajalište naše iz Kluba HSP-a i gospodina Letice jer je onda došlo do jedne čudne situacije da je zatražena su dva pritvora. Zatražen je pritvor od istražnog suca Posavca i onda je zatražen pritvor od županijskog Državnog odvjetništva. Mi smo rekli, ne mogu biti dva pritvora. I nije legitimirano županijsko državno odvjetništvo tražiti pritvor. Ono može samo, ono je legitimirano tražiti odobrenje za pokretanje kaznenog postupka, znači ovaj drugi koji se zove kao, "Selotejp". I onda je došlo do one stanke od sat vremena i zamjenik državnog odvjetnika napada istražnog suca Posavca da je on protuustavno donio rješenje o pritvaranju jer nije imao odluke Hrvatskoga sabora. I dolazi situacija da se onda usvaja i zahtjeva Županijskog državnog odvjetništva iz Osijeka. Ali, sad idemo dalje pravno i po Ustavu taj, iako je i po nama protuustavan i po stajalištu drugih pravnih stručnjaka ovo da županijsko državno odvjetništvo kao takovo je legitimirano tražiti odobrenje za pritvor. On je konzumiran. Zašto? Jer je Županijsko državno odvjetništvo u Osijeku išlo prema istražnome sucu. I istražni sudac šta je napravio? Odbio je taj zahtjev za pritvaranje. Prema tome i tu je vidljiva druga ta pravna situacija. I da bi mi postupili po Ustavu, znači ostajemo kod našega stajališta da se u ovome slučaju zatraži mišljenje Ustavnoga suda Republike Hrvatske. Nema nikakve opasnosti da će Branimir Glavaš pobjeći, on je sam rekao i sve ostale situacije. Ali raspravljajmo ovdje odgovorno sa stajališta pravnog instituta imuniteta i sa stajališta provedbe ustavne procedure. To je bit svega toga i nemojmo raspravljati o ovome dijelu politički nego čisto pravno i odgovorno. Znači prijepor je pravni nedvojben. Podijeljene su i stajališta pravnih stručnjaka i svega ostaloga. I prema tome stekli su se stvarno uvjeti da se zatraži mišljenje Ustavnoga suda i da se poslovnik kao takav u tima situacijama točno odredi. Jer poslovnik je manjkav, to i sami znamo i samo smo utvrđivalo. Jer u isti se košu poslovnik i onda je, to je i pomoglo. Pazite, državno odvjetništvo je išlo zbog te situacije u poslovniku kaže može se obratiti sud i može se obratiti državno odvjetništvo. Ali državno odvjetništvo se i normalno da se predmnijevalo da se može obratiti samo za ono gdje je ono nadležno. Jer državno odvjetništvo nije nadležno za pritvor. Ono ne donosi odluku o pritvoru. Ono može samo predlagati. Ali da bi se pokrenuo kazneni postupak ne može to napraviti državno odvjetništvo bez odobrenja. Prema tome u tome je taj cijeli prijepor što se dopustilo da se ovako odigra na onoj prvoj i drugoj sjednici i stvar je pravno i ustavno jasno. Hvala lijepa.
Hvala. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Poštovani predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Osječko Županijsko državno odvjetništvo prekjučer je pred osječkim Županijskim sudom podiglo optužnicu protiv sedmero okrivljenih koji se terete za ratni zločin nad civilnim stanovništvom, ubijstvo civila na Dravi '91. u slučaju "Selotejp". Podignuta je optužnica znači protiv Branimira Glavaša, Ivana Krnka, Gordana Getoš Magdić, Mirka Sivića, Dine Kontića, Tihomira Valentića, Zdravka Dragića, a odvjetništvo za sve okrivljenike predložilo određivanje, odnosno produljenje pritvora, zbog jasno posebno teških okolnosti pod kojima je to djelo učinjeno. Okrivljenike Krmka i Gordanu Getošu Magdić tereti se da su sukladno zapovijedima Branimira Glavaša krajem '91. u Osijeku u vrijeme obrane grada od JNA i pridruženih paravojnih postrojbi pobunjenih i lokalni srpskih postrojbi osnovali postrojbu koje je bila pod njegovim nadzorom. Nakon toga izdavani se zapovijedi, itd., ljudi odvođeni do Drave i tako ih se tereti da su usmrtili B.L. 50 godište, A.Š. 47. J.G. 51, M.K. 48, S.V. 29 godište, P.L. 27 godište, M.S. 48 …
Kolega Kajin, nećemo ovdje čitati optužnicu. Nećemo ovdje čitati optužnicu!
… D.P. 38 itd.
Nećemo ovdje čitati optužnicu.
Što je sad nama činiti? Mi se po mom mišljenju moramo odlučiti u ovom optužnom prijedlogu, tj. pritvoru. Gospodinu Glavašu skinut je ovaj imunitet u slučaju "Garaže", nije u slučaju "Selotejp" odnosno nije određen ovaj pritvor o čemu je maloprije govorio gospodin Šišljagić. Mi se samo sada moramo boriti na neki način za dignitet ovoga Doma. Ako je nekome i skinut imunitet u jednom slučaju ili određen pritvor u jednom slučaju to ne znači da je nekome određen pritvor i u drugom slučaju. Razumljivo da ni za ovo ponašanje, tj. razumljivo da za jedno ovakvo ponašanje koje nekome stavlja na teret Državno odvjetništvo trebamo dignuti ruku, to je minimum minimuma. Znači mi moramo glasati za skidanje imuniteta, odnosno određivanje pritvora. Da li je Glavaš kriv, to, gdi je gospođa Vera, to sigurno će utvrditi sud. Do presude se predmnijeva da je nevin. Razumljivo, on svoju nevinost ne treba nikome dokazivati, ona se predmnijeva. Tužiteljstvo je tu da dokazuje ili pokušava dokazati nekome krivnju. Nema unaprijed krivih. To ne može biti jasno niti Glavaš. Ali ne znam, ja ću mirne savjesti dići ruku za postupanje Državnog odvjetništva. Ja se isto tako slažem kao što je to tražio i gospodin Šišljagić da se skine tajnost sa ovoga slučaja. To doista nema smisla. Svi mi znamo da je Glavaš imao hrabrosti, dovoljno prkosa da se stavi na čelo obrane Osijeka. Ta obrana je bila veličanstvena. Gospodin Kramarić vjerojatno o tome može najbolje među nama o tome svjedočiti. Ali isto tako činjenica da su na rubu te obrane stradavali i nevini. Nevini sa srpske strane koji se ničim nisu kompromitirali u hrvatske zakone. I sve to isto tako znamo. I ti nevini ljudi zaslužuju da budu i oplakani i kršćanski pokopani i rehabilitirani. Jer Drava ne može biti grobnica, ili ne bi smjela biti. A odgovorni koji su to počinili za to moraju odgovarati. Jer 2007. svi će se složiti nije ni '41. ni '47. Odgovorni moraju odgovarati pa imali i visoke činove Hrvatske vojske. Visoki čin može nekome donijeti status, može donijeti mirovinu, može donijeti odličje, može donijeti stan, ali nikoga ne može rehabilitirati od kaznenog progona ukoliko je netko jasno kriv. Jasno je da krivnju neće dokazivati ovaj Dom. To će činiti sudovi hrvatske države u koju se zaklinje i sam gospodin Branimir Glavaš. Ovaj Dom može odlučivati jedino o skidanju imuniteta, odnosno "određivanje", pod navodnicima, nekoga pritvora. I u tom slučaju za to je klub IDS-a. Da je riječ o nečemu drugome mogli bi biti suzdržani, mogli bi biti protiv. Ali kada je riječ o ratnom zločinu IDS je da kada se god pojavi takav ili sličan zahtjev da budemo za prijedlog Državnog odvjetništva. Meni je iskreno krivo Branimira Glavaša, ali meni je jednako tako reći ću krivo i nedužnih osječkih žrtava. Ja ih jasno nikome ne pripisujem. Ponavljam, vjerujem državnom odvjetniku i hrvatskom pravosuđu. Maloprije je gospodin Šišljagić spomenuo i 20 valjda isto tako optuženih osječkih građana srpske nacionalnosti koji se također terete za ratni zločin, ako sam ga dobro razumio, a koji se brane sa slobode i njih u pritvor. Sve u svemu, mislim da je ovo jedan ozbiljan slučaj, ovo je teret hrvatskog pravosuđa. Ja sam mišljenja da je ovaj slučaj Haag prepustio hrvatskom pravosuđu jer sumnjam da bi ikada došlo do razlaza između bivše Glavaševe stranke i njega koji ih je na neki način instalirao na vlasti. Da ne parafraziram gospodina Ivana Drmića koji kaže da je on brojao glasove jučer u Walesu Hrvatska bi možda dobila i europsko prvenstvo i to sama bez Mađarske. No, to sad nije bitno. Bitna je vjerodostojnost Hrvatske države. Zločin nitko nije mogao naložiti ni u ime Sabora, ni Vlade, ni države, ni vojske, ni naroda i utoliko je IDS za skidanje imuniteta.
Zastupnik Ivan Drmić. Izvolite.
Ja se ispričavam, imao bih jedan ispravak netočnog navoda.
Izvolite.
Nikad nisam rekao tu izjavu što je gospodin Kajin rekao, niti sam mislio, planirao brojiti nekakve glasove. Zadnje glasove koje sam brojao bili su na Saboru HDZ-a, vjerujem da neću više nikada.
Tko se jedanputa opeče, izvolite.
Poštovani kolege i kolegice. Jučer sam sudjelovao u radu ova dva odbora o čijim izvješćima raspravljamo i na prvom mjestu nisam zadovoljan sa ozbiljnošću te rasprave koja je jučer vođena na tim odborima, posebno sa ljudima koji su vodili te odbore i koji su tu raspravu tako nekako olako i sa dozom ironije i humora shvaćali i na taj način su vodili samu sjednicu. Ja sam jučer i kolege na odborima upoznao jer sam malo pogledao gdje je nastao imunitet, gdje su ga prvi put primijenili i vidio sam da je to u Engleskoj i u Velikoj Britaniji gdje je imunitet napravljen sa ciljem da se zaštiti Engleski Parlament od utjecaja kralja. Na taj način pokušala se zaštititi djelatnost Parlamenta i sprečavanje utjecaja kralja koji je u to vrijeme imao vrlo velike ovlasti u Engleskoj i zaštititi parlamentarne zastupnike da mogu slobodno raditi bez pritisaka kralja na njih, bez političkih procesa i bez utjecaja na sam Parlament. Istim tim možemo vidjeti da taj imunitet je još više potrebniji danas ovdje kod nas u Hrvatskoj jer postoji puno više osoba kod nas koji su umislili da su kraljevi pa je samim tim i mogućnost da dolazi do ovakvih političkih procesa puno veća nego što je to u Engleskoj danas i nego što to što je bilo prije. Imamo na žalost danas ovdje na dnevnom redu ovu temu i možemo iz svega ovoga što su kolege prije mene rekli vidjeti da je došlo do jedne teške diskriminacije, našeg kolege saborskog zastupnika Branimira Glavaša jer to je zastupnik koji je imao saborski imunitet, a danas je u pritvoru, dok u isto vrijeme nekoliko desetaka građana Republike Hrvatske koje je također optuženo ili osuđeno za ratne zločine, dozvoljeno im je da se brane sa slobode, a nisu imali nikakvog imuniteta, tako da bi ovdje mogli postaviti pitanje sam diskriminacije, iako po mom gospodinu zastupniku Glavašu je trebalo biti odobreno da se brani sa slobode i da na žalost dokazuje svoju nevinost i čak da nema tog famoznog saborskog imuniteta koji vidimo danas u Hrvatskoj ničemu ne služi. Isto tako izdvojio bih primjer hrvatskog generala Ademija za kojeg je hvala Bogu odobreno da se brani sa slobode i za kojeg se nadam da će svoju nevinost na žalost isto tako morati dokazati na hrvatskim sudovima. Njegova optužnica za ratne zločine je puno težih kvalifikacija nego što je samo optužnica za gospodina Glavaša. Ja sam čak do neki dan mislio da će vjerovatno se primijeniti pravna praksa i sudska praksa u ovoj državi što bi bilo sasvim normalno da će se i Branimiru omogućiti obrana sa slobode pod potpuno istim uvjetima kao što je dobio i general Ademi. Na žalost ovdje u ovoj državi pravna praksa se ne primjenjuje, sudska praksa se ne primjenjuje, a zakoni i pravila očito ne vrijede za sve građane jednako kako bi to trebalo u svim demokratskim zemljama. Na početku istrage optužnica je bila teška, ali mislio sam neka to ide, nek sud odradi svoje da se već jednom riješe ti zločini, ako je netko kriv nek odgovara i jednostavno da se ta knjiga zatvori i da se skine ta hipoteka i sa grada Osijeka i općenito sa svih branitelja koji su sudjelovali u obrani lijepe naše na slavonskom bojištu. Na žalost danas se vidi da namjera ljudi koji su to pokrenuli nije ta. Namjera je potpuno drugačija i jedini cilj je da Branimir Glavaš završi u pritvoru, da se onemogući njegovo javno djelovanje i uopće se ne postavlja pitanje da li je on kriv, da li nije. Čak mu nije dozvoljeno i omogućeno da pokuša dokazati svoju nevinost na hrvatskim sudovima. Istraga je gotova, 147 svjedoka je saslušano, u samom početku pod vrlo, vrlo sumnjivim okolnostima jedan svjedok i suoptuženik je teretio kolegu Glavaša, a nakon toga uz teške optužbe protiv načelnika Fabera i njegovih kolega policajaca povukla je ta osoba svoj iskaz dok svih ostalih 147 ljudi koji su saslušani u samoj istrazi Branimira Glavaša ni na najmanji mogući način nisu teretili, pa čak nisu niti spominjali svoje ime u tim iskazima. Kad sam dobio tu informaciju, kada sam vidio kakvo je činjenično stanje po završetku istrage, ja sam bio uvjeren da Državno odvjetništvo neće nastaviti progon, da neće podizati optužnicu jer jednostavno za tako nešto u ovome procesu nema niti minimalno elemenata, međutim vidim da i to nije tako kod nas u državi. Oni su napisali nekakav znanstveno fantastični roman, poslali ga pred hrvatski sud i podigli optužnicu. Pa se pitam pitanje koliko dugo će Branimir sjediti u zatvoru zbog nečije želje bez argumenata i što ćemo mu reći nakon godinu ili dvije ako ostane tamo, kada ga sud oslobodi za čega je i po čijoj želji i fikciji sjedio toliko dugo u zatvoru, a svi znamo da nije učinio ono za čega ga optužuju. Ali osvrnuo bih se malo na samu proceduru oko tog pritvora, posebno oko skidanja imuniteta. Očito je da je u samom tom procesu jako puno nejasnoća. Vidjeli ste i gospodin i kolega Kovačević kada je izlagao i pokušao objasniti što je sve se u ovom slučaju događalo, da to se nije moglo vidjeti ni gdje je glava, a gdje je rep, da je bilo puno nelogičnosti, da su nekakve odluke odbora Hrvatskog sabora bile suprotne same sebi, da se jedan dan radilo po jednim pravilima, sutradan po drugim. I da jednostavno se nisu poštivali niti Ustav niti zakon, niti Poslovnik Hrvatskog sabora. Ja bi postavio ovdje pitanje što je već su i kolege prije mene govorili. Tko je ovlašten podnijeti zahtjev za pritvor saborskog zastupnika? Ustav i Poslovnik Hrvatskog sabora jasno govore. Evo, možete pogledati u Poslovniku članak 23. stavak 2. a ja ću ga i citirati: "Kad se steknu uvjeti za pritvor zastupnika…", to znači uvjeti su se stekli kada sudac donese odluku o pritvoru. To je znači zadnja stvar koja mora biti donešena da bi postojali uvjeti za pritvor. Ovlašteno državno tijelo obavezno je prethodno zatražiti za to odobrenje Sabora. Znači, kada sudac donese odluku o pritvoru, tada su se stekli uvjeti za pritvor. Znači, prije samog pritvaranja ovlašteno tijelo dužno je zatražiti ovlaštenje Hrvatskog sabora. Jedina osoba koja je mogla u dosadašnjoj istrazi i danas kada je podignuta optužnica donijeti odnosno ispuniti taj zadnji uvjet za pritvaranje saborskog zastupnika je u istrazi istražni sudac, a u nakon podizanja optužnice znači sudac koji je zaprimio taj predmet da bi vodio glavno ročište. Tek nakon takve odluke sud može zatražiti odobrenje za provođenje te odluke znači za pritvaranje zastupnika. Međutim, ovdje kod nas nije bio takav slučaj. Zahtjevi za pritvor za skidanje imuniteta sudarali su se tu na odborima za istu osobu, za isto kazneno djelo, za skidanje imuniteta, podnosili su zahtjeve i državni odvjetnik Bajić i sudac. Svatko se smatramo ovlaštenim. A na jučerašnjoj sjednici kada sam ukazivao na taj problem pitao sam i predsjednika odbora, što bi on učinio kada nije prihvatio ovo moje obrazloženje, da ja podnesem zahtjev za skidanje imuniteta nekom zastupniku? Ironično sam to pitao. On je rekao, da bi ga isto tako skinio. To dovoljno govori i o njegovoj ozbiljnosti i o ozbiljnosti rada odbora i Povjerenstva za imunitet. I mislim da to nije dodatno potrebno komentirati sa kakvom dozom ozbiljnosti oni u jednom ovakvom slučaju pristupaju. Dovoljno je da dobiju uputu od određenih ljudi u stranačkom vodstvu i oni će to napraviti ne zanimajući ih što piše u hrvatskim zakonima, što piše u Poslovniku Hrvatskog sabora. I nažalost, to je naša zbilja ovdje kakvi ljudi sve sjede u Hrvatskom saboru. Druga nejasnoća koja je također spominjana u raspravi prije mene. Da li je odluka Hrvatskog sabora od 23. studenog 2006. godine konzumirana? Činjenica je da je Državno odvjetništvo također nejasno da li je moglo, po mom mišljenju nije, zatražilo prošle godine, znači u listopadu odobrenje za pritvor u tijeku istražne radnje protiv Branimira Glavaša u osječkom slučaju. I Sabor je odobrio takvu odluku. Međutim, u studenom mjesecu prošle godine sudac je odbio izdati rješenje o pritvoru odnosno odbacio je zahtjev Državnog odvjetništva. Po mom mišljenju taj zahtjev je konzumiran, jer zahtjev je obrazloženje u ono vrijeme kada su tražili po tadašnjoj odluci Hrvatskog sabora, bio je potpuno drugačiji, potpuno drugačiju je imao i elemente i temu, drugačije je bio i tekst optužnice. Kompletno sve je bilo drugačije. Svi su uvjeti bili drugačiji. I moje mišljenje je da je u to vrijeme, tada, ta odluka bila konzumirana. S obzirom da su danas drugi uvjeti ne Državno odvjetništvo nego sudac po donošenju odluke o pritvoru trebao je ponovo zatražiti suglasnost Hrvatskog sabora odnosno odobrenje za pritvor Mandatno-imunitetnog povjerenstva i samog Hrvatskog sabora. Neka Sabor poštuje proceduru, neka ponovi to isto sukladno Ustavu, zakonu i hrvatskom Poslovniku, pa neka ako je ta politička odluka takva nek' i donese takvu odluku. Ali, ja bi vas samo molio i inzistiram na tome da se u ovome ovdje najvišem tijelu u našoj državi poštivaju hrvatski zakoni, Ustav i Poslovnik Hrvatskog sabora, jer to su dokumenti koji su kolege prije nas donijele ovdje. I ako se mi ne budemo držali hrvatskih zakona i pravila igre, ne možemo to očekivati ni od drugih građana ove zemlje. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Slaven Letica. Izvolite!
Štovani gospodine predsjedniče! I ja bi se pridružio vama osobno upućenim javnim pohvalama što ste dopustili ovu raspravu. Naime, veliki je paradoks da naše kolege raspravljaju o ovom važnom pitanju u masovnim medijima, u kontaktima, u otvorenima i zatvorenima, a ovdje postoji jedna sve prisutna tjeskoba. Ja sam se javio da malo preciznije objasnim zbog čega sam jučer izdvojio mišljenje. Izdvojio sam ga zbog toga što se tu radi o institutu imuniteta zastupnika u Hrvatskom saboru. Ne jednom načelnom, teorijskom konceptu imuniteta, nego o imunitetu koji je definiran prije svega u članku 75. Ustava, u stavku 3. kojeg vrlo precizno određuje temeljno načelo zastupničkog imuniteta. A onda nažalost neprecizno čak bi kazao i krivo definiranim odredbama Poslovnika u kojima se stvara zabuna, jer umjesto da se govori o tijelima pravosudne vlasti, govori se o ovlaštenim državnim tijelima. I to je bio osnovni razlog zbog čega je došlo do zabune i na ranijim raspravama i u Mandatno-imunitetnom povjerenstvu i jučerašnjoj raspravi na Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Osobno sam stajališta da jučer Mandatno-imunitetno povjerenstvo nije se uopće trebalo održati, jer nije bio zahtjeva kako to piše u Poslovniku ovlaštenog državnog tijela odnosno zahtjeva pravosudnog organa na temelju kojeg je trebalo raspravljati. Međutim, bilo je itekako razloga da Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav dade svoju ocjenu o cijelom slučaju jer je neosporno sljedeće. Neosporno je sljedeće. Znači, da je po zahtjevu Županijskog državnog odvjetništva o pritvaranju koji je proslijeđen Mandatno-imunitetnom povjerenstvu onih davnih dana posredstvom Državnog odvjetništva dakle, posredstvom ureda Mladena Bajića dato odobrenje za pritvaranje Branimira Glavaša. Međutim, odlučujući o tom konkretnom zahtjevu istražni sudac Županijskog suda u Osijeku je ocijenio da neće udovoljiti zahtjevu Županijskog državnog odvjetništva zbog toga što je u tom trenutku Branimir Glavaš bio u zatvoru, odnosno u pritvoru. Prema tome, nema nikakvog spora da je taj formalni zahtjev bio konzumiran a osim toga bitno su se promijenile okolnosti. On je ranije pritvaran po osnovici istrage a sada je pritvoren po osnovi već podignute optužnice. Prema tome, ja znam da kad je nevolja na drugome da ljudi kod nas opterećeni dnevnim problemima misle da se to nikada njima ne može dogoditi. Ja kao i mnogi ljudi znaju da se to svakome od nas može dogoditi. Ta nebriga za drugoga je nešto što treba zabrinjavati ovaj Visoki dom. Taj jedan osjećaj kako bi se kazalo potištenosti koji se javlja i mislim da sada u ovoj situaciji u kojoj smo se našli nema velikih mogućnosti. Ja sam jučer sugerirao strankama u sukobu, znači odvjetnicima Branimira Glavaša da pokrenu ustavni spor koji će se vjerojatno rješavati po kratkom postupku. Jučer je propuštena šansa da moj Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav umjesto mog izdvojenog mišljenja prikloni se takvom tumačenju ustavnog instituta saborskog imuniteta, međutim pošto se to nije dogodilo dobro je da se barem vodi ova rasprava. I na temelju ove rasprave gospodine predsjedniče vi možete ja mislim i drugačije protumačiti stajalište matičnog Odbora za Ustav, poslovnik i politički sustav. To je moje ovoga slučaja laičko mišljenje. I konačno, ja bi molio da se na neki način u hrvatskoj javnosti poštuje elementarno načelo presumpcije nevinosti svakoga, pa inače kolege Branimira Glavaša i da se od toga ne pravi javna sprdnja kao što je napravljena s obje strane. Neću spominjati da je Branimir Glavaš nepotrebno obukao generalsku uniformu i pojavio se na ulicama Osijeka, a još je veći skandal da predsjednik države sebi dopušta slobodu da interpretira u kojim okolnostima i kako je Branimir Glavaš došao do generalskog čina iako je poznato da i on sam nije došao do generalskog čina na bojnom polju i bilo bi pristojno barem da se odrekne osobno tog generalskog čina. Hvala vam lijepa.
Pet minutna rasprava Klub zastupnika Hrvatskog demokratskog sabora Slavonije i Baranje, Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo u ovih pet minuta želim jasno iskazati svoje stajalište a vjerujte i nažalost mogu samo prenijeti i stajalište našeg kolege saborskog zastupnika koji je ovog trenutka u zatvoru. Ratnih zločina odnosno bolje rečeno zločina u ratu u gradu Osijeku je bilo i ovo što se provlači "slučaj selotejp" radi se kao što je i kolega Kajin kazao. Tu u tom dijelu se slažem kolega Kajin, zaista se radi, očito se radi o svirepim ubojstvima i to je trebalo davno kao takvo percipirati, istražiti i naravno kada se utvrde počinitelji te počinitelje sankcionirati. Pa ne može nitko u ovoj državi ono što je svetinja Domovinski rat zbog pojedinačnih nastupa, istupa i ovakvih ja ih zovem kriminalaca, kriminalaca ova država ima i u miru a kako ih ne bi imala u ratu i u onom ratnom Osijeku na prvoj crti bojišnice. Ti kriminalci iz mira naravno da su radili i zločine i u ratu i koristili Domovinski rat koji je svetinja za svoje osobne probitke i za ovakve stvari zbog koje je i "Oluja" od Međunarodne zajednice dobila, nažalost dobila epitet zločinačke akcije. Pa zar to nije sramotno?! Ne može nitko ni ja osobno a sasvim sigurno nitko ovdje u Hrvatskom saboru nepravda zločin u ratu, ratni zločin, kako god hoćete. Mi zapravo postupamo i to mi je žao, postupamo na dvostruki način, nešto što se ne može objasniti. Radimo ono što treba činiti. Za naše generale koji su optuženi u Haagu borimo se da se brane sa slobode jer znamo da su nevini, da su nepravedno optuženi i tražimo od Međunarodne zajednice obranu naših generala sa slobode. A što činimo ovdje u Hrvatskoj? Što činimo u ovom konkretnom slučaju kada je proveden istražni postupak? Proveden je istražni postupak, ispitano 147 svjedoka. Nijedan ne tereti našeg generala. Ne, mi zatvaramo oči. Pred Međunarodnom zajednicom činimo jedno a ovdje gdje možemo objektivno suditi i procijeniti, utvrditi, konačno istražni postupak je iznio jasne činjenice mi ovdje ne činimo ništa. Dopuštamo da se čeka i provede cijeli sudski postupak imajući u vidu da se ljudi srpske nacionalnosti zbog ratnih zločina kojima je postupak u tijeku brane sa slobode. Osam sudskih postupaka se provodi na Županijskom sudu u Osijeku zbog ratnih zločina koje su počinili Srbi na onom području. Oni se brane sa slobode. Imamo primjera, malo prije je jedan od kolega zastupnika istaknuo iz sudske prakse da je hrvatsko sudstvo dopustilo obranu sa slobode u dva slučaja naših generala i treba tako biti. Ali još jednom vas pitam zbog čega na ovakav način, zbog čega ovakvo postupanje i zatvaranje očiju nas saborskih zastupnika. Ovo što se dogodilo neki dan i još jednom ponavljam izvanraspravno vijeće Županijskog suda u Osijeku i nadležni sudac nije imalo odobrenje Hrvatskog sabora za pritvaranje saborskog zastupnika. Postupilo je protuustavno i protuzakonito i ja vas molim kolegice i kolege zastupnici da o ovome javno se iznese mišljenje gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Mislim da su postupili i protuzakonito i protuustavno. Odvjetnici gospodina Glavaša su poduzeli odgovarajuće pravne mjere prema Ustavnom sudu, prema Vrhovnom sudu, to ćemo naravno pričekati, ali ovaj Sabor ima obvezu i mandat da jasno i glasno kaže da izvan raspravno vijeće Županijskog suda u Osijeku i nadležni sudac nije zatražio suglasnost za pritvaranje Branimira Glavaša, a to je učinjeno i Branimir Glavaš je u zatvoru i ja molim Hrvatski sabor po toj činjenici, još jednom molim da se očituje.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Ivan Jarnjak.
Poštovani gospodine predsjedniče pretpostavljam da je saborski zastupnik Šišljagić nehotično izrekao jednu netočnost, a to je da je Međunarodna zajednica ocijenila "Oluju" kao zločinačku organizaciju. To je netočno. Nego jedna od strana u sudskom procesu pri Međunarodnom sudu u Haagu, a to je tužilaštvo, pokušava tom tezom optužit naše generale. Prema tome nije Međunarodna zajednica nego jedna od strana u procesu. Hvala lijepo.
Povreda Poslovnika, poštovani zastupnik Vladimir Šišljagić.
Naime ispravak netočnog navoda između ostalog se spominje zločinačka organizacija, nisam rekao organizacija nego akcija, ali prihvaćam ovu primjedbu u ovom drugom dijelu, doduše radi se o Carli del Ponte koja se nagađala cijelo vrijeme kao što je sada postalo na žalost nakon godine njenog ovakvog i takvog rada koje je provodila na Haaškom sudu, izgleda da je sada postalo jasno kako je radila zapravo za Srbiju i okupatore.
Hvala. Zaključujem raspravu o zaključcima Mandatno-imunitetnog povjerenstva i o mišljenju Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav. O ta dva akta glasovati ćemo sutra u 15,00 sati u vrijeme glasovanja. U pogledu ove druge inicijative da se traži mišljenje od Ustavnog suda Republike Hrvatske radi tvrdnje da se radi o protuustavnom pritvaranju i odvjetnici prvookrivljenog Branimira Glavaša su već kao što je navijestio zastupnik Vladimir Šišljagić, poduzeli određene inicijative u tome smjeru, a drugo prema Ustavu članku 128. Ustavni sud odlučuje povodom ustavnih tužbi protiv pojedinačnih odluka državnih tijela i sudovi su državna tijela pa takvu ustavnu tužbu ako je podnijeta i ako ju podnese može raspravljati jedino Ustavni sud a Hrvatski sabor kao najviše predstavničko, zakonodavno tijelo nije ovlašteno u okviru svoga ustavnoga djelokruga tražiti i Zakona o Ustavnom sudu, ustavnog zakona, tražiti mišljenje. Davanje mišljenja Odbora za Ustav, poslovni i politički sustav na temelju prijedloga zastupnika Hrvatskog sabora. Dajem na glasovanje mišljenje Odbora za Ustav, poslovnik i politički sustav koji je dat na prijedlog zastupnika Hrvatskog sabora u vezi preispitivanja odluke Hrvatskog sabora o odobrenju za određivanje pritvora zastupnika Branimira Glavaša. Molim glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 77 glasova za, 2 suzdržana i 4 protiv prihvaćeno predloženo mišljenje. Dajem na glasovanje zaključke koje je predložilo Mandatno-imunitetno povjerenstvo vezano uz preispitivanje odluka Hrvatskog sabora o odobrenju za određivanje pritvora zastupnika Branimira Glavaša. Molim glasovati. Rezultat? Sa 78 glasova za, 4 suzdržana i 4 protiv prihvaćeni predloženo zaključci.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Pred nama je Protokol o teškim metalima koji je vezan uz Konvenciju o dalekozračnim prekograničnom onečišćenju zraka iz 1979. godine. Hrvatska je potpisala Konvenciju o dalekosežnom prekoračenju onečišćenja zraka iz 1979. godine, potvrdila tu konvenciju. A sada imamo pred sobom Protokol, sada pred sobom imamo protokol koji je vezan uz jedan dio te konvencije. Odnosi se na teške metale. Ovim se propisuje, ovim protokolom se propisuju dozvoljene granične vrijednosti, emisija štetnih tvari iz zraka iz stacionarnih i mobilnih izvora. Dakle ovo je protokol uz samu konvenciju koji je Republika Hrvatska potpisala 24. lipnja 1998. godine. Međutim ono što je važno ovdje istaknuti protokol je stupio na snagu tek 2003. godine. Radi se o tome da se ovim protokolom nadziru emisije štetnih tvari kao što su emisije olova, kadnija, žive i njihovih proizvoda. Stranke koje se obvezuje i koje su potpisale i ratificirale ovaj protokol moraju smanjiti ukupne količine ovih teških metala u atmosferu prema, u odnosu na baznu godinu 1990.godinu. Ono što se dogodilo u Hrvatskoj u međuvremenu, emisije tih većine tih teških metala su bitno smanjene u Hrvatskoj posebice ako govorimo o emisijama olova jer je najveća emisija olova dolazi iz mobilnih izvora, iz korištenja olovnog benzina koji je kod nas zabranjen i ne može se više proizvoditi i ne može se više upotrebljavati niti stavljati u promet tako da su te količine bitno smanjene u odnosu na 1990. godinu. Isto tako i emisija kadnija je smanjena bitno tako da je za 30% niža od onoga što je bilo u proteklih godinama. Sve to je vezano uz kvalitetu goriva i kvalitetu izgaranja. Emisija žive je nešto viša nego 2003. ali je za više od gotovo polovicu manja nego što je to u baznoj godini. Isto vrijedi i za krute čestice što možete vidjeti iz ovih dijagrama ovdje u prilogu. Prema tome predlažem da se prihvati ovo prihvaćanje ovog protokola i da Hrvatska isto tako može pokazati da se drži međunarodnih konvencija oko zaštite okoliša i emisije teških metala u zrak iz stacionarnih i mobilnih izvora. Hvala lijepa.
Hvala. Odbori, prostorno uređenje, zaštitu okoliša, europske integracije, zakonodavstvo? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Marko Širac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolege i kolegice, gospodine državni tajniče. Konvencija o dalekosežnom prekograničnom onečišćenju zraka smatra se okvirnom konvencijom koja ima za cilj zaštititi čovjeka i njegovu okolinu od onečišćenja zraka poduzimanjem mjera za postupno smanjenje prekograničnog onečišćenja zraka uzrokovanog prekograničnim prijenosom onečišćujućih tvari u atmosferu. Provedbama mjera i detaljnije obaveze za države potpisnice konvencije za pojedine onečišćujuće tvari uređuje se donošenjem protokola uz konvenciju. Već je državni tajnik napomenuo da je ovaj protokol stupio na snagu 29. prosinca 2003. godine jer ga je potpisalo 28 država koliko je upravo i konvencijom bilo predviđeno da taj protokol stupi na snagu. Naravno potrebno je da i Republika Hrvatska ratificira odnosno potvrdi ovaj protokol donošenjem ovoga zakona jer nam je želja da se uključimo u Europsku uniju, a i naravno da sve naše zakonodavstvo uskladimo sa zakonodavstvom Europske unije. Na temelju mnogobrojnih istraživanja, utjecaja emisija onečišćujućih tvari na sve sastavnice okoliša koje se prenose atmosferom na velike udaljenosti znanstvenici su došli do spoznaje kako povećane emisije teških metala u atmosferi štetno utječu na zdravlje ljudi, biljni i životinjski svijet. Naime, oni djeluju na razgradnju imunološkog i nervnog sustava, te metabolizma kod živih organizama, a za neke metale dokazano je da su i kancerogeni. U cilju zaštite zdravlja ljudi i okoliša u cjelini države iz regije Ujedinjenih naroda za Europu koje su se pridružile Sjedinjene Američke Države i Kanada odlučile su donijeti ovakav međunarodni protokol kojim će, čijom će provedbom države nadzirati i smanjiti spuštanje emisija teških metala u atmosferu. Temeljne obaveze koje proističu za Republiku Hrvatsku iz ovog protokola su prvo – smanjiti ukupne godišnje emisije u atmosferu za teške metale, tj. za olovo, kadmij i živu u odnosu na razinu emisije u početnoj godini primjene ove obaveze, a to se odnosi na 1990. godinu kada je konvencija stupila na snagu i datum od kada se računaju obaveze država potpisnica. Primijeniti propise granične vrijednosti emisije za stacionarne izvore kao što su veliki uređaji za loženje, proizvodnja obojenih metala, prerada metalnih rudača, proizvodnja cementa, proizvodnja bakra, cinka, olova, visoke i lučne peći u proizvodnji čelika i sirovog željeza, proizvodnja stakla i proizvodnja klorne lužine. Prema tome, sve ove proizvodnje na ovaj ili na bilo koji drugi način javljaju se u Republici Hrvatskoj i evo vidite da se ove granične vrijednosti usvajanjem ovog protokola dolazimo u situaciju da će biti obavezne za one koji su organizirali tu proizvodnju i koji djeluju u Hrvatskoj i na hrvatskom tržištu. Sve se to naravno odnosi na emisiju krutih čestica, a pridržavanje propisnih ograničenja doprinosi i smanjenju emisije teških metala. Odnosit će se to i kod novih postrojenja i modernizacije postojećih primijeniti, da se primijene najbolje raspoložive tehnike koristeći se smjernicama iz ovog protokola. Što je vrlo važno kod nas u Republici Hrvatskoj da se u proizvodnji benzina smanji sadržaj količine olova u benzinu. Primijeniti propisane granične vrijednosti za krute čestice za postojeće stacionarne izvore, izraditi programe i planove s ciljem primjene odredbi protokola, poticati istraživanje, razvoj i praćenje stanja, dostaviti periodičke informacije o emisijama teških metala tajništvu konvencije sukladno prihvaćenoj metodologiji izvršnog tijela konvencije. Dakle, to su naše obaveze koje proistječu iz ratifikacije ovoga protokola. Imajući u vidu da podatke o emisijama teških metala i krutih čestica u Republici Hrvatskoj za razdoblje od 1990. do 2004. godine, te ustanovljeno značajno smanjenje i misija svih teških metala i krutih čestica. Mi sa tim podacima raspolažemo. Dugoročne planove gospodarskog razvoja elektro-energetskog sustava, planiranje plinifikacije Hrvatske, orijentaciju čistih tehnologijama i modernizaciju postojećih rafinerijskih, energetskih i drugih industrijskih postrojenja, te modernizaciju prometnog sektora. I naravno i nove propise. Kao što znate ovaj Hrvatski sabor je iz ovog područja glede zaštite zraka i ispuštanja emisije iz stacionarnih izvora. To smo mi već uredili. S time su stvorite pretpostavke za ispunjavanje obaveze koje će proisteći iz ovoga zakona za Republiku Hrvatsku kad protokol stupi na snagu, te se na taj način pridonosi krajnjem cilju smanjenju emisija teških metala u atmosferu, a naravno sve poradi zaštite naših građana, ljudi, okoliša u Republici Hrvatskoj i naravno susjednim zemljama i u Europskoj uniji kao cjelini. Gospodine predsjedniče, klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovoga zakona.
Hvala. Poštovani zastupnik Vladimir Štengl. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Nema nikakve sumnje i dokazano je da je povećana emisija teških metala u atmosferi štetno utječe na zdravlje ljudi, biljni i životinjski svijet. Dalekosežnim prijenosom istih dolazi do njihovog trajnog taloženja i akumuliranja u područjima gdje nema antrofogenih izvora emisija, te evidentno štetnog utjecaja na okoliš. Republika Hrvatska je potvrdila protokol uz konvenciju u vezi s daljnjim smanjenjem emisije sumpora 1998. godine. Protokol o teškim metalima uz Konvenciju o dalekosežnim prekograničnom onečišćenju zraka Republika Hrvatska je potpisala 1998., a stupio je na snagu u skladu sa svojim odredbama 29. prosinca 2003. Protokol propisuje obveze stranaka u nadziranju emisije teških metala koje mogu imati nepovoljan utjecaj na zdravlje ljudi kao i uopće na okoliš. Protokolom se propisuju obveze stranaka u pogledu emisije olova, kadmija, žive kao i o ukupnom iznosu krutih čestica. Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva izrađuje godišnji proračun emisija za veliki broj onečišćujućih stvari. Podaci za emisiju olova pokazuju da je ona u 2004. godini iznosila 16,1 tonu što je 31% manje nego prethodne 2003. ili čak 27 puta manje od emisije 1990. ili možda točnije svega 3,7 posto u odnosu na 1990. godinu. Taj svakako poželjni trend je rezultat sve većeg udjela bezolovnog benzina pošto emisija olova u sektoru cestovnog prometa u odnosu na ukupnu emisiju olova sudjeluje sa velikim postotkom u 2004. 70,6%. Emisija kadmija je u 2004. godini iznosila 880 kg i ona isto bilježi pad u odnosu na prethodne godine. U ukupnoj emisiji kadmija sa 82% učestvuje sektor stacionarne energetike, točnije izgaranje loživog ulja. Emisija žive je u 2004. godini zabilježila porast u odnosu na 2003. i očito je ona ovisi o količinama izgaranja prirodnog plina. Emisija ukupnih krutih čestica je u 2004. iznosila 14,8 kilotona u odnosu na prethodno razdoblje sa povećanjem ili smanjenjem ovisno o sektoru koji doprinosi ukupnoj emisiji. Protokol o teškim metalima propisuje temeljne obveze stranaka kada je u pitanju emisija teških metala, olova, žive i kadmija navedene u dodacima jedan do sedam protokola. Oni sadržavaju početnu godinu primjene obveza za olovo, kadmij i živu, kategoriju stacionarnih izvora, najbolje raspoložive tehnike nadzora emisije teških metala i njihovih spojeva iz kategorije stacionarnih izvora, vremenski raspored primjene granične vrijednosti i najboljih raspoloživih tehnika na nove i postojeće stacionarne izvore, granične vrijednosti za nadzor emisija iz glavnih stacionarnih izvora, mjere za nadzor proizvoda, mjere i gospodarenje proizvodima. Primjena odredbi ovoga Protokola jamči smanjenje emisije teških metala, olova, kadmija i žive u atmosferi, a to opet rezultira povećanoj i svakako učinkovitoj zaštiti ljudi i okoliša, ne samo u Republici Hrvatskoj nego i puno dalje i šire što je u konačnici i cilj ovog Protokola. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Protokola o teškim metalima uz Konvenciju o dalekosežnom prekograničnom onečišćenju zraka iz '79. godine. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 90 glasova i 2 suzdržana donesen predloženi zakon.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Uvažene dame i gospodo zastupnici. Ovo je drugo Protokol uz istu Konvenciju o dalekosežnom prekograničnom onečišćenju zraka. Isto tako iz '79. godine koje je Hrvatska potpisala još '98. godine. No, međutim Protokol je isto kao i u prethodnom slučaju stupio na snagu tek 2003. godine. Radi se o postojanim organskim onečišćivajućim tvarima u koje spadaju pesticidi, halogeni derivati ugljikovodika, policiklički aromatski ugljikovodici, dioksini i furani. Cilj Protokola je smanjenje ovih tvari, emisija tih tvari u zrak. Protokolom se zabranjuje upotreba ovih tvari u koje spadaju uglavnom veoma poznati pesticidi kao što je to DDT kojega nema više od 20 godina u današnjem našem, u našoj primjeni. Međutim i drugi pesticidi, ali je njihova uporaba inače kod nas zaštićena Zakonom o zaštiti bilja. Poliklorirani bifenil ili BCB su postojane organske tvari koje su danas još uvijek prisutne u Hrvatskoj ali su prisutne samo u uljima transformatorskim uljima i dosta velikim količinama. Njihova uporaba i u, je zabranjena, osim u sustavu održavanja. I oni se zbog izuzetno velikih troškova zbrinjavanja postupno izvlače iz primjene i sve manje i manje ih je u današnjoj pripremi. Dakle od '92. godine itd. se oni više kao kondenzatori ili transformatori ne proizvode u Hrvatskoj ili ne stavljaju i ne uvozu u Hrvatsku. Ali ovi postojeći su zbog izuzetno velikih troškova zbrinjavanja, što ne možemo riješiti u Republici Hrvatskoj, prisiljeni smo na izvoz i na velike troškove. Tako da oni zbog toga odlaze u izvoz. Inače je ovim Protokolom detaljno razrađeno do kad se smiju ili ne smiju primjenjivati ovi postojani organski zagađivači. I to je ovisno o državi 2010. odnosno 2015. godina. Isto tako Europska unija je dala posebnu direktivu o primjeni ovih onečišćivala i ta direktiva će se prenijeti u zakon, naše zakonodavstvo temeljem Zakona o otpadu. Tako da ćemo 2008. prema MPP-u je plan da ćemo do 2008. imati to riješeno i u potpunosti sa zakonom. Inače iz samih dijagrama možete vidjeti da se primjena i upotreba tih POPS-ova, tzv. skraćeno smanjila tijekom godina i da se mi u principu pridržavamo ove direktive temeljem naših zakona, bez obzira što nismo ratificirali Protokol. Međutim zbog izuzetno skupih mjera koje su vezane kao što sam rekao prvenstveno oko ovih transformatorskih ulja, trebalo je dobro pripremiti i sve ostale zakonske okvire da bismo mogli ovo ratificirati. Evo ja predlažem da se prihvati ovaj Protokol Konvencije o dalekosežnom onečišćenju zraka. Hvala lijepa.
Hvala. Odbori? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Marko Širac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolege i kolegice zastupnici, gospodine državni tajniče. I ovaj Protokol proistječe iz Konvencije o dalekosežnom prekograničnom onečišćenju zraka i on je također stupio na snagu 23. listopada 2003. godine kako je to istakao i državni tajnik, jer ga je ratificiralo 28 država na području Europe i Sjeverne Amerike. Postojane organske onečišćujuće tvari obuhvaćaju izuzetno veliki broj toksičnih organskih spojeva koji su zapravo nerazgradivi i koji su otporni na kemijsku, fotokemijsku i biološku razgradnju, nakupljaju se u živim organizmima, skloni su prijenosu na velike udaljenosti i štetno djeluju na zdravlje ljudi i na okoliš. Na temelju mnogobrojnih istraživanja posljedica uporabe postojanih organskih onečišćujućih tvari u poljoprivredi, veterini, šumarstvu i industriji, te ispuštanja ovih tvari u atmosferu i vodu i tlo došlo se do znanstvenih spoznaja kako je njihova upotreba štetna za zdravlje ljudi, naročito u zemljama u razvoju, a posebno na žene i preko njih na buduće generacije. Stoga zbog velikog utjecaja na zdravlje ljudi i okoliš Protokolom se propisuje ukidanje proizvodnje, uporabe, uvoza, izvoza postojanih organskih tvari, što za posljedicu ima značajno smanjenje ili potpuno uklanjanje ispuštanja tih tvari u okoliš, smanjenje ukupne godišnje emisije policikličkih aromatskih ugljikovodika, dioksina i furana, te smanjenje upotrebe pesticida u poljoprivredi. Protokolom se utvrđuju posebni uvjeti pod kojima se mogu ovisno o količinama i vrsti postojanim organskim onečišćenim tvarima zbrinuti na ekološki prihvatljiv način uređaje koji se tretiraju kao opasni otpad. Kakva je kod nas situacija sa tim onečišćujućim tvarima? Ona izgleda ovako. Pesticidi osim polikloriranih bifenila su zabranjeni u Republici Hrvatskoj krajem 60-tih i 70-tih godina. Poznati pesticid lindan koji je također svrstavan u pesticide posljednji je zabranjen u Hrvatskoj 2001. godine, a uporaba pesticida je uređena Zakonom o zaštiti bilja. U Hrvatskoj se smiju stavljati u promet i primjenjivati samo sredstva za zaštitu bilja koje imaju dozvolu Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva. U Republici Hrvatskoj ne postoji niti se planira proizvodnja tih kemikalija. Emisija dioksina i furana propisana je Uredbom o graničnim vrijednostima emisije onečišćujućih tvari u zraku iz stacionarnih izvora i ta uredba je objavljena u "Narodnim novinama" broj 21 od ove godine. Proizvodnja i primjena polikloriranih bifenila tzv. PCB je zabranjena u razvijenim državama svijeta pa su proizvodi u kojima se nalaze postali opasni otpad. Zbrinjavanje uređaja punjenih sa PCB-om je skup postupak pa to u kratkom roku mogu učiniti samo gospodarski bogate zemlje. Sukladno zakonu o kemikalijama i listi opasnih kemikalija čiji je promet zabranjen, odnosno ograničen, u Hrvatskoj je dozvoljena upotreba PCB-a samo za potrebe održavanja postojeće opreme do kraja njihovog rada, odnosno dok oprema ne postane otpad. Vjerujem da mnogi ne znaju, ali taj najveći dio se odnosi na transformatore i drugu opremu koja je kod nas u upotrebi i nekad je uvežena iz europskih, srednjeeuropskih zemalja. U Hrvatskoj se nisu proizvodile niti se trenutno proizvode smjese tekućeg PCB-a, a od 1992. godine ne uvozi se niti se proizvode transformatori, kondenzatori punjeni sa polikloriranim bifenilima. Upotreba PCB-a u otvorenim sustavima nije kod nas utvrđena. Republika Hrvatska iz gospodarskih razloga nije u mogućnosti u kratkom roku zbrinuti sve navedene uređaje punjene sa polikloriranim bifenilima i umjesto njih ugraditi ekološki prihvatljive tvari, jer to zahtjeva značajna investicijska ulaganja. Zbog toga će se u Republici Hrvatskoj veći dio tih uređaja do daljnjega zadržati u korištenju, odnosno do isteka njihovog vijeka korištenja ili prve havarije, a nakon toga moraju biti potpuno zbrinuti odnosno uništeni. Imajući u vidu da kod nas postoje sve pretpostavke za ispunjenje obveza koje će proisteći iz ovoga zakona, naravno kada protokol ovaj stupi na snagu kod nas u Republici Hrvatskoj te se na taj način i mi pridonosimo krajnjem cilju smanjenju emisija štetnih tvari i prestanku njihovog korištenja a naravno radi zaštite ljudi i okoliša u Republici Hrvatskoj i u našem susjedstvu. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice predlaže da i ovaj protokol prihvatimo i prihvatimo zakon i protokol ratificiramo te ga donesemo. Hvala gospodine predsjedniče.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Protokola o postojanim organskim onečišćujućim tvarima uz Konvenciju o dalekosežnom prekograničnom onečišćenju zraka iz 1979. godine. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Rezultat? Sa 89 glasova za i jednim suzdržanim donesen predloženi zakon.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Riječ je o prijedlogu zakona koji je prvotno donesen 2003. godine. Zakon podsjećam, kojim je na legalnoj razini uokvirena Bolonjska reforma, reforma, korjenita reforma visokog obrazovanja u Hrvatskoj, reforma putem koje svoje visoko obrazovanje Republika Hrvatska nastoji usuglasiti sa europskim. Podsjećam također da je taj tada donesen zakon u međuvremenu doživio dvije izmjene i dopune, ovo bi bila treća. Sve su one nastojale slijediti iskustva prakse u primjeni toga zakona slijedeći dakle temeljnu intenciju uspješnog ugrađivanja našeg visokog obrazovanja u europsko. Tri su ključna povoda zbog kojih danas pred Hrvatski sabor izlazimo eto sa baš ovakvim prijedlogom izmjena i dopuna zakona. Prvi ključni povod jeste potreba usklađivanja našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije, konkretnije potreba za eliminacijom diskriminacije u pogledu prava upisa građana Europske unije na visoko obrazovne institucije u Republici Hrvatskoj. Drugi je povod ispunjavanje obaveze iz Nacionalnog programa suzbijanja korupcije. Treći povod su državne potpore, također usklađivanje sa zakonodavstvom Europske unije. Dakako osim ključnih povoda kojima smo se rukovodili u ovom zakonu, ovdje su posrijedi i strateški ciljevi, strateška opredjeljenja koja želimo postići. Prvo među njima jeste naša želja da u sustav visokog obrazovanja sveučilišnog studija, konkretnije otvorimo mogućnost i vojnog i policijskog obrazovanja. To do sada nije bilo moguće, bili su mogući samo stručni studiji izvan sveučilišta. Drugi strateški cilj jeste daljnji razvoj naših stručnih studija, pogotovo širenjem i otvaranjem novih mogućnosti većeg angažmana odgovarajućih kadrova i treći strateški razlog jeste otvaranje novih mogućnosti za angažman znanstvenih novaka napose na tehnologijskim projektima. Vlada predlaže Hrvatskom saboru da zakon razmotri i usvoji u hitnom postupku zbog razloga koji su gotovo samo razumljivi iz ovo nekoliko uvodnih rečenica, potreba usklađivanja sa Europskom unijom. Već neki rokovi su ovdje istekli i naprosto potreba da s ovim idemo je već tu i sama po sebi vidljiva. Dopustite dame i gospodo da vas ukratko provedem kroz Prijedlog zakona od članka do članka ukazujući na ono što je po našem mišljenju bitan razlog zbog kojega idemo u izmjene i dopune i ukazujući na ono što je način kojim nastojimo zadovoljiti našu intenciju u toj stvari. Prvi članak na koji skrećem vašu pozornost jeste članak 16. Radi se o vrednovanju znanstvenih organizacija. U sadašnjoj situaciji, dakle prema sadašnjem Zakonu mi imamo isuviše uzak krug znanstvenih organizacija koje podliježu vrednovanju. To su samo javni znanstveni instituti i samo neka visoka učilišta, ne sva, nego samo neka. Dakle, ovim Prijedlogom mi predlažemo da se obveza vrednovanja proširi na sve znanstvene organizacije i sva visoka učilišta kojima je osnivač Republika Hrvatska. Nadalje, članak broj 22. Radi se o tome da bi prema našem prijedlogu sudska registracija javnih znanstvenih organizacija i visokih učilišta kojima je osnivač Republika Hrvatska bila omogućena samo na temelju dopusnice, dopusnice koju izdaje nadležno ministarstvo. Ta stvar do sada nije bila propisana, ovim Prijedlogom mi dakle unosimo tu obvezu i to pravilo kao obavezno. Članak broj 29. Ovdje se radi o proširenju kruga mogućih znanstvenih centara izvrsnosti. Naime, prema sadašnjem rješenju samo znanstvena organizacija i skupina znanstvenika mogli su biti proglašeni znanstvenim centrom izvrsnosti. To su svojevrsni ekstremi. S jedne strane dakle znanstvena organizacija cijela, a s druge strane sama skupina znanstvenika. Mi predlažemo da mogućim centrom znanstvene izvrsnosti može biti proglašen i dio, ustrojbeni dio znanstvene organizacije. Dakle, nešto što je između organizacije kao cjeline i skupine znanstvenika da također može koristiti tu mogućnost. Članak broj 34. odnosi se na po našem mišljenju potrebu uvođenja ovlaštenja za izbor u znanstvena zvanja u Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti i u situacijama kad ova institucija ne zadovoljava kadrovske uvjete u svim znanstvenim područjima u svih šest znanstvenih i sedmom umjetničkom znanstvenom području. Članak broj 41. Radi se o našoj namjeri da se onemogući inače loša praksa, sadašnja loša praksa preskakanja izbora u znanstvena radna mjesta. Naime, prema postojećem zakonu čovjek znanstvenik je mogao stekavši određeno više znanstveno zvanje preskakati i red znanstvenih radnih mjesta što po našem mišljenju nije dobro, što u mnogome šteti ukupnoj uspješnosti djelovanja znanstvene organizacije. Članak 42. stavak 7. Radi se o ugovoru u radu znanstvenih savjetnika, dakle znanstvenika u najvišem mogućem znanstvenom zvanju nakon navršene 65. godine života. Prema sadašnjem zakonskom rješenju čovjek mora ići u mirovinu ili ostati raditi u toj istoj svojoj radnoj organizaciji pod uvjetom koje propisuje zakon, a uvjet je da podsjetim da bude izabran u znanstvenog savjetnika i to u trajnom zvanju i da za njim takvim iskaže potrebu ta, baš ta i ni jedna druga znanstvena organizacija. Ovdje mi predviđamo mogućnost da čovjek može dobiti ugovor o radu u drugoj znanstvenoj organizaciji, naravno pod uvjetom da se na natječajni postupak taj tamo nije javio nitko drugi. Mislimo da ovim racionaliziramo naše ne osobito bogate ljudske potencijale u znanstvenu djelatnost i visokom obrazovanju. Članak 43. stavak 8. regulira dva elementa. Prvo, mogućnost zapošljavanja znanstvenih novaka i na tehnologijskim projektima, a ne samo na znanstvenim projektima. I drugo, mogućnost zapošljavanja znanstvenih novaka iz vlastitih sredstava, govori se o pravnoj osobi iz gospodarstva, iz opće društvenog života, dakle iz vlastitih sredstava, a ne iz sredstava državnoga proračuna, ali tada bez obveze provođenja javnog natječaja u toj fazi. Ja molim da ovo do kraja razumijemo točno kako jeste. Ti su ljudi u pravilu dakako primljeni svojevremeno, svojedobno na posao javnim natječajem, oni određeni broj godina rade sada na tom poslu i ovime ih hoćemo osloboditi obveze da još jedanput javnim natječajem te ljude koji su unutar procesa provjeravaju i primaju ih kao da i nisu imali prilike upoznati ih. Ovim dakle Prijedlogom bismo oslobodili tu organizaciju od obveze tog i tada javnog natječaja. Članak 46. bavi se ograničavanjem rada temeljenog na ugovoru o djelu, ne ugovoru o radu, ugovoru o djelu poznatom pod uobičajenim nazivom vanjska suradnja, dakle ograničavanjem toga rada izvan matične znanstvene organizacija na najviše jednu trećinu. Mislim da nije potrebno posebno obrazlagati razložnost ovakvoga prijedloga. Nama se nerijetko događa da su pojedini znanstvenici više angažirani na vanjskoj suradnji nego na svojoj matičnoj organizaciji što je svojevrstan nonsens. Članak 48. bavi se uvodno sam kazao mogućnošću vojnog i policijskoj studija ali na sveučilištu. Dakle, mi smo i dosada i sada imamo vojne i policijske studije ali izvan sveučilišta. To su stručni studiji. Osnivači tih studija i tih ustanova su najčešće resorna ministarstva. I naravno u situaciji kada te institucije nastoje imati sveučilišni studij, da se moraju podvrći kompletnoj regulativi sveučilišta dakle, autonomnog organizma koji potpuno autonomno u struci i znanosti funkcionira u svim svojim dijelovima. Ovdje bi se putem sporazuma između tog visokog učilišta i sveučilišta zapravo bezuvjetno prihvatili svi regulativi sveučilišta. I makar je riječ dakle o zavisnim institucijama one bi po ovom zakonu mogle organizirati baš zato što prihvaćaju bezuvjetno sve sveučilišne zahtjeve, mogle organizirati i sveučilišne studije. Dakako pored ili umjesto stručnih to sada nije ni važno. Članak 73. i 74. bavi se pitanjem kojim će se ovaj Visoki dom uskoro baviti u okviru rasprave o jednom zakonu koji sljedi, a to je pitanje akademskih i stručnih naziva. Dakle, naziva koji se stječu akademskim, sveučilišnim studijem ili stručnim studijem. Pojavljuje se naime problem svojevrsne moguće zabune u korištenju jednog termina, jednog stručnog naziva. To je naziv specijalist. Taj se naziv bilo kao akademski, bilo kao stručni koristi kao što znamo u specijalističkim studijama na sveučilištu. To su poslijediplomski studiji. Ili u stručnim studijima preddiplomski studiji, dakle studij najčešće 4. i 5. godine, nakon prvog stupnja stručnih studija. Moguće zabuna pokazala se dakako u odnosu na sličan termin i sličan naziv koji se koristi u biomedicini. Specijalizacija dakle kao nešto što je oznaka za završeni stupanj stručnog usavršavanja, ne studija, istina stručnog usavršavanja. Ali, svejedno moguća je dakle zabuna u javnosti. Da bi se ta opasnost izbjegla mi ovim zakonom, temeljnim zakonom ostavljamo prostor za taj kasniji zakon da tu stvar izbjegnemo na najbolji mogući način. I u prijedlogu koji uskoro sljedi nadamo se da ćemo to i uspjeti. Članak 95. se bavi pitanjem rekao bih pravednije mogućnosti izbora u više znanstveno nastavno zvanje. U čemu je problem? Naime, sada izbor u znanstveno nastavno zvanje nije bio moguć u roku manjem od tri godine od prethodnog izbora na radno mjesto s tim zvanjem. Sada mi predlažemo da je izbor moguć i u manjem roku od tri godine od prvog izbora na radno mjesto s tim zvanjem. Dakle, čovjek biran da pojednostavnim, čovjek biran po drugi put u isto zvanje ne mora još jedanput čekati da mu proteknu tri godine, pa da bude izabran u to više zvanje. To može i prije ukoliko stekne za to odgovarajuće uvjete. Članak 98. a., regulira status naših lektora u svijetu i stranih lektora u nas. To pitanje jednostavno rečeno ranije nije bilo regulirano. Ovim prijedlogom mi to unosimo u zakon, uređujemo status lektora hrvatskoj jezika u inozemstvu i lektora stranih jezika u Hrvatskoj. Članak 95. i 101., to je jedna novina. Radi se o mogućnosti izbora u trajno zvanje redovitog profesora i trajno zvanje profesora visoke škole tek po isteku od pet godina. Dakle, to zadnje, najveće, najviše zvanje na toj ljestvici mislimo da može biti stečeno, ali ipak ugrađujući i određeno životno i radno i znanstveno i stručno iskustvo koje jamči eto, taj završni rok od pet godina. Člankom, izmjenom i dopunom članka 102. reguliramo mogućnost ugovora o radu na drugom visokom učilištu i nakon 65. godine. Naime, prema sadašnjem zakonu čovjek mora ići u mirovinu ili ostati raditi na svom visokom učilištu. Mi predlažemo da može dobiti ugovor o radu na drugom visokom učilištu. Dakako, da se na taj natječaj nije javio nitko. To je adekvatno onome što sam ranije spomenuo kad je riječ o znanstvenom institutu. Članak, ja sam pri kraju sasvim, članak 111. stavak 2., regulira mogućnost da se na znanstvene projekte prijave i znanstveni centri izvrsnosti. To nam je sasvim logično. Ako je išta jasno samo po sebi dakle, da i najbolji dijelovi znanstvenih organizacija mogu konkurirati na te projekte onda je to. I zadnja stvar oko kojega smo u pripremi ovoga zakona potrošili dosta vremena jeste pitanje uvođenja državnih potpora za istraživanje. Kao što znamo, ranije je ta stvar bila regulirana putem Zakona o porezu na dobit. Sada kako je to brisano iz Zakona o porezu na dobit i uvršteno u ovaj zakon na način da je dakako usklađen sa kriterijima i odredbama Europske unije. Radi se o dodjelama državne potpore putem umanjenja porezne olakšice za obveznike poreza na dobit i to, porezna osnovica umanjuje se za 150% opravdanih troškova. To je jedna sintagma koja se ovdje koristi za temeljna istraživanja. 125% opravdanih troškova za primijenjena istraživanja. 100% opravdanih troškova za razvojna istraživanja. I da kažem u odnosu na odredbu iz Zakona o porezu na dobit koji je propisivao 100% povećana su umanjenja. I na kraju u prijelaznim odredbama ovoga zakona unosimo jednu nediskriminirajuću odredbu prema kojoj sljedi ravnopravno uključivanje građana Europske unije u sustav visokog obrazovanja od trenutka stupanja Republike Hrvatske u Europsku uniju. Dakle, bit će moguće tretirati i obvezno tretirati te građane točno onako kako će biti tretirani građani Republike Hrvatske u pogledu školarina u mjeri i na način koji će obvezivati naše građane to će biti moguće i prema građanima članicama i zemalja koje su članice Europske unije. Evo, to je toliko. Hvala vam lijepa.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za obrazovanje znanost i kulturu? Predsjednik odbora poštovani zastupnik Petar Selem. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskoga sabora razmotrio je na 32. sjednici 28. ožujka Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju s konačnom prijedlogom zakona. Odbor je pitanje raspravio kao matično radno tijelo. Uvodno obrazloženje podnijeli su predstavnici predlagatelja. U raspravi su podržana sva iznijeta rješenja. Ocijenjeno je kako ona proizlaze iz potrebe za usklađivanjem s jedinstvenim visoko školskim rješenjima na razini Europe i poboljšavanju postojećih zakonskih rješenja na temelju iskustava primjene postojećih zakonskih rješenja zakona iz kolovoza 2003. uzimajući u obzir i izmjene i dopune donijete još u 2004. godini. Pri tome su od osobite važnosti rješenja koja na prikladniji način reguliraju neke aspekta izbora u znanstvena nastavna zvanja o čemu je govorio i gospodin državni tajnik te mogućnost rada visoko školskih nastavnika u dobit između 65. i 70. godine života. Druga rješenja poboljšavaju u biti načine zapošljavanja znanstvenih novaka, zatim rad izvanmatične znanstvene organizacije s kojom zaposlenik ima zaključen ugovor o radu, zatim mogućnost Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti da provodi postupak izbora u znanstvena zvanja. Zatim, položaj viših predavača, lektora stranih jezika, pitanje poreznih olakšica nakon ukidanja odgovarajućih odredbi Zakona o porezu na dobit. Zatim, što je mislim posebno bitno izvođenje sveučilišnih studija za potrebe vojnog i policijskog obrazovanja. Zatim, pitanje jednakih uvjeta u pogledu plaćanja školarina studenata koji su državljani zemalja Europske unije. Zatim, na posljetku izdavanje diploma po završetku specijalističkog diplomskog studija i druga pitanja. U raspravi je ocijenjeno da će se unošenje poboljšanja o spomenutim i drugim pitanjima u znatnoj mjeri poboljšati Zakon o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju uključujući njegove dosadašnje izmjene i dopune. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno donio slijedeći zaključak. Odbor predlaže Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju po hitnom postupku i u obliku pripremljenom od strane predlagatelja. Hvala.
Hvala. Odbor za europske integracije? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a poštovani zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicama, kolegice i kolege. Pred nama je jedan zakon koji vjerojatno neće izazvati nikakvih ozbiljnih konflikata i rasprava, osim možda u nekim detaljima koji su afiniteti ove ili one orijentacije u organizaciji znanstvenog rada i nastave na visokim učilištima. Kao što je uvodničar rekao izmjene se uglavnom odnose na europske aspekte naše znanosti i visokog obrazovanja a ima i nešto tehničkih poboljšanja koja su možda povod da se ukaže na neke manje možda nedostatke i neke pravce koje bi možda bilo dobro imati u vidu možda već sada a možda i u budućnosti. Naime, ako pogledamo zakon kao cjelinu vidjet ćemo da su dimenzijama odredbe o pojedinim grupama materije disproporcionalne. Neke su vrlo općenito navedene, neka materija je vrlo općenito uređena dok je druga materija uređena vrlo detaljno sa sitnicama, sa gotovo bih rekao sadržajem koji bi u načelu trebao ići ili u podzakonske akte ili u opće akte visokih učilišta. Zašto je to tako mislim da je dosta jasno. Ako pogledate što je to što je vrlo detaljno uređeno onda vidimo da je to izbor u zvanja. Čak bih rekao da je ta materija načelno prenomirana ali ona nije prenormirana bez vraga. Naime, ona kao i općenito sustav odgovornosti za rad i općenito u društvu a i u sustavu znanosti i visokog obrazovanja pokazuje da nema dovoljno autonomne svijesti o valorizaciji, potrebi valorizacije rada nego se to nastoji supstituirati detaljnim normiranjem propisivanjem velikih detalja što naravno ukazuje da znanstvene organizacije i visoka učilišta nisu autonomno dostigla kriterije za valorizaciju i vlastitog rada kao institucije i rada pojedinaca. Ako idemo redom kroz odredbe koje se mijenjaju onda bih rekao da ima nekih odredbi koje možda ipak zaslužuju da budu malo promijenjene, pa bih u tom smislu i dao neke prijedloge. U članku … [[Govornik se ne razumije.]] izmijenjeni članak 34. predviđa se ovlast Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti da provodi dio postupka. Je li to baš nužno ili nije ja moram reći o tome dvojim posebno nakon određenih iskustava koja sam imao kao član jednog od matičnih odbora, pa ako je to baš nužno, ako mislite da je to potrebno onda predlažem da se u tom članku doda jedan mali tekst koji bi jasno naglasio da se ta odluka o izboru donosi temeljem odluke matičnog odbora. U tom smislu će biti daljnji amandmani. Nadalje, mislim da ima jedan problem koji je od šireg značenja a to je članak 7., promjena članka 40. koji govori o izborima u zvanja. Izbor u novačka zvanja, to nisu zvanja ali u novaštvo, recimo to tako, se do sada odvijao na jedan način koji je kod mladih ljudi pobuđivao nezadovoljstvo. Naime, novaci su se birali na projekt i bila je jedna filozofija o tome kako voditelj projekta autonomnom odlukom zapravo bira osobu i to je njegova stvar i ničija druga. Međutim pa čak, ja se ne bih usudio reći da je tu bilo zlouporaba. Možda ih je bilo, ali mislim da bi jasno trebalo naglasiti da se i novaci biraju javnim natječajem i da svi mladi ljudi moraju i mogu dobiti priliku. Naravno da će riječ voditelja projekta u tome biti odlučna ali procedura i transparentnost je nešto bez čega sustav teško može uživati povjerenje. Nadalje osvrnuo bih se na tu izmjenu članka 102., stavak 8. To je novitet prema kojemu osobe koje jesu stekle uvjete za starosnu mirovinu nisu izabrane u trajna zvanja. Dakle nemaju uvjete da nastave rad do sedamdesete godine na svom visokom učilištu. Mogu nastaviti rad ali na drugom visokom učilištu. Očito da je nužda predlagatelja natjerala na ovakvu odredbu koja po prilici hoće reći da nemamo dovoljno odgovarajućeg kadra da popunimo sva mjesta na visokim učilištima i da onda moramo posegnuti i za onim kadrovima koji ne ispunjavaju opće uvjete za ostanak do sedamdesete godine na radnom mjestu. Znamo ta je beneficija, ako je to beneficija predviđena samo za osobe u trajnom zvanju redovitog profesora. Moram priznati da ovo što ću sad reći nije samo moje razmišljanje. Imao sam puno poziva. Vidim da ste i neki i od vas isto tako imali prilike čuti mišljenja s terena da je ovakva stvar prihvatljiva kada je riječ o visokim školama i veleučilištima koji se naglo šire. Imaju potrebu za kadrovima. Nema uvijek dovoljno kadrova. Dok za sveučilišta mi u Hrvatskoj imamo dobro etablirana sveučilišta. Nažalost ovakvo rješenje može dovesti do izvjesne petrifikacije i onemogućavanja mlađih ljudi da uđu u sustav i da se uključe u proces visokog obrazovanja. Zbog toga evo i prijedlog koji je … [[Govornik se ne razumije.]] klubu ali ja ga dajem i osobno da se ta mogućnost ograniči na visoke škole i veleučilišta pa će u tom smjeru ići i jedan od amandmana. Inače načelno govoreći cijeli taj Prijedlog zakona jest prihvatljiv. Otklanja neke od tehničkih problema koji postoje. Uočene su i neke nepravde. Ovdje kod izbora su zaista bile paradoksalne da ste, ako ste bili 3 godine i nešto malo onda ste mogli napredovati. Ako ste bili 6 godina onda niste mogli napredovati. Dakle to je bilo nešto što se protivilo općoj prirodi propisa. Dakle te izmjene su načelno prihvatljive i Klub SDP-a će uz preporuku da se razmisli o nekim primjedbama i prijedlozima podržati ovaj zakon. Zahvaljujem.
Hvala. Klub IDS-a poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Pa ja moram reći da je ipak najgore što se može dogoditi u procesu izrade i donošenja nekog zakona jeste da se ne konzultira struka odnosno one kojih se to tiče. U ovom slučaju je to akademska zajednica koja se je žalila na neuključenost u procesu donošenja ovoga Prijedloga zakona. Tako da ja imam i načelne primjedbe. Moram reći isto tako da sam na samom utvrđivanju dnevnog reda nisam mogla protestirati zbog donošenja po hitnom postupku jer nosi onu svoju oznaku «E». Znači za usklađivanje sa Europskom unijom. Iako nije jasno da se ovakav Zakon o visokom obrazovanju donosi po hitnom postupku. I bilo bi dobro da je išao u redovnu proceduru a ne da se skriva iza oznake «E». Naime iz samog obrazloženja zakona jasno je da su razlozi za hitan postupak samo članak 23. odnosno bivši članci 111a. i 111f. koji se odnose na mjere poticanja, istraživanja i razvoja te članak 24. koji se odnosi na jednaka prava studenata koji su državljani zemalja Europske unije i studenata državljana Republike Hrvatske. Ali naravno to će se desiti od trenutka stupanja Republike Hrvatske u punopravno članstvo Europske unije što stvarno zaista nema nikakve veze sa hitnim postupkom. Znači sve ostalo dakle 25 članaka od ukupno 27 koliko ih ima ovaj zakon nije bilo razloga da se donosi po hitnom postupku. Ako gledamo postotke to je znači čak 90% ovog zakonskog teksta donosi se po hitnom postupku a da u sveučilišnoj zajednici nije omogućeno da se o tome očituje niti da raspravljaju o tome. Tim više što odredbe zakona sadrže niz odredbi koje se neposredno diraju u status visokih učilišta a to su odredbe o vrednovanju i izdavanju dopusnica tj. člankom od 1. do 4. i u izboru nastavnika članak 18., 20. i 21. A da nitko od njih nije imao prilike se upoznati sa izmjenama ili dati eventualne primjedbe na ovaj zakon. Nadalje akademska zajednica očekuje da se u prijedlogu zakonodavac odredi prema ukinutim odredbama a govori se o odredbama odnosno odluci Ustavnog suda posebno prema onima koje zadiru u krucijalno pitanje vezano uz binarni sustav a to je znači stručni sveučilišni studij. Međutim u ovom tekstu zakona to se uopće ne spominje. Dodatni razlozi da zakon nije trebao ići po hitnom postupku su i članak 14. i 15. koji se pozivaju na poseban zakon a znamo da se radi o Zakonu o stručnim nazivima i akademskim stupnjevima koji će tek doći na dnevni red. A već sada izaziva žućne polemike u visokoškolskoj javnosti. Pa da li je bilo normalno možda da se taj zakon zajedno raspravlja u paketu sa ovim zakonom kako bi se ustvari dobilo uvid o čemu se radi? Kako vidim ovaj zakon ipak ide u hitni postupak. Ja predlažem odnosno mi u Klubu IDS-a predlažemo da se brišu odredbe koje se odnose na izbor znanstvenog savjetnika odnosno trajno zvanje, zadnji stavak u članku 8., redovitog profesora, trajno zvanje», zadnji članak odnosno zadnji stavak u članku 18. te profesora visoke škole trajno zvanje u članku 20. Radi se o osobama u najvišim zvanjima na znanstvenim institutima i visokim učilištima u Republici Hrvatskoj koji su do sada od 2003. godine koristili pravo da budu prijevremeno, znači nakon najmanje tri godine izabrani u trajna zvanja što je i normalno jer su uvjeti i postupak za izbor u trajna zvanja bitno jednostavniji od redovitih postupaka izbora u viša zvanja, docent, izvanredni profesor i redovni profesor. Ove se dakle osobe, znači znanstveni savjetnici, redoviti profesori i profesori visokih škola za razliku od svih drugih osoba izabranih u znanstvena, znanstveno-nastavna i nastavna zvanja u ovim izmjenama vremenski ograničavaju u napredovanju, odnosno u potvrdi svojih znanja, a da se u tom, u obrazloženju ovog zakona niti jednom riječju ne navode razlozi ovakve izmjene. Najgore je što te osobe pojma nemaju što im se sprema i to će izvjesno i na relaciji visokih učilišta, Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa izazvati žučne polemike i otvaranja pitanja diskriminacije jednog dijela nastavnog i znanstvenog osoblja. Možemo ipak pretpostaviti da su razlozi vremenskog ograničavanja izbora osoba iz ovog prije što sam rekla u trajna zvanja financijski. Jer osobama u trajnim zvanjima pripada i viši koeficijent složenosti. Ali kako onda protumačiti članak 21. koji između ostaloga sadrži i dopunu članka 102. zakona stavkom 9. Taj stavak 9. za razliku od vremenskog ograničenja izbora osoba sa najvišim zvanjima u trajna zvanja dozvoljava odjednom svim drugim osobama u znanstvenom, nastavnom, umjetničkom nastavnom i nastavnim zvanjima koji su navršili 65 godina da umjesto odlaska u mirovinu mogu nastaviti raditi na visokim učilištima koja izvode stručne studije, a to su često i sveučilišta kao što znamo ako se na natječaj nije javio odgovarajući pristupnik. Dakle, nešto što je čak prema istom zakonu članak 98. stavak 1. i 2. nemoguće. Jer se prema tim odredbama za rad na stručnom studiju osobe biraju isključivo u nastavna zvanja. Na temelju ovog stavka na stručnim će studijima sada raditi i osobe u znanstveno-nastavnim zvanjima što je apsurd. Jer po nama će to biti kud i kamo skuplje, više će koštati državu od prijevremenih izbora nastavnika u trajna zvanja. Osim toga, ovakav je pristup na žalost pod navodnicima doprinos razvoju i njegovanju stručnih studija na sveučilištima i fakultetima što nije njihova misija i ujedno poticaj i nagrada nastavnicima koji uredno ne napreduju na sveučilišnim studijima da se skrase na stručnim studijima do sedamdesete godine. Time će se definitivno zatvoriti mogućnost zapošljavanja mlađih kadrova, a sveučilište i fakulteti umjesto da razvijaju sveučilišne studije konkurirat će veleučilištima i visokim školama sa stručnim studijima. Zato predlažemo da se ovaj stavak naprosto briše ili izmjeni na način da se nedvosmisleno navede da se odnosi isključivo na veleučilišta ili visoke škole kojima jedino nedostaje stručni kadar, a nikako, nikako na sveučilišta. Uz uvažavanje ovih nekoliko primjedbi mi u Klubu IDS-a smo spremni prihvatiti ovaj prijedlog zakona.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Ja bih ispravio dva netočna navoda štovane kolegice. Naime, ona je rekla da akademska zajednica nije konzultirana u izradi ovoga, izmjena i dopuna ovoga zakona. Ja tvrdim da je, jer recimo ja sam bio u kontaktu sa izradom ovoga teksta preko svog fakulteta, a ne kao saborski zastupnik. Dakle, preko akademske zajednice. Dakle, bila je informirana i imala je mogućnosti dati svoje sugestije. Drugo što bih ispravio da je razlog hitnog postupka, da su razlog hitnog postupka dva članka koji usklađuju propise sa Europskom unijom. To nije točno, jer je ministarstvo jasno u obrazloženju reklo da osim ta dva članka postoje još dva razloga za hitni postupak. Prvi, što je u Nacionalnom programu suzbijanja korupcije ministarstvo obvezano da donese ove izmjene kako bi moglo donijeti podzakonske akte o kriterijima osnivanja znanstvenih ustanova i bolje kontrole. I drugo, što je donesen Zakon o porezu na dobit, ministarstvo je dobilo određene nadležnosti iz toga i mora donijeti ovaj zakon po hitnom postupku kako bi se uskladilo sa porezom na dohodak. Dakle, postoji i više razloga za hitni postupak. Hvala.
Hvala. Klub HNS-a, poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Dakle, ovaj zakon je dijelom samo promjena postojećega zakona temeljem naših obveza prema usklađivanju našega zakonodavstva sa Europskom unijom, ali veći dio ovoga zakona to nije. Pa bilo bi dobro da kada se to dogodi da se onda ove promjene koje su naše domaće prirode, a ima ih više nego ove promjene koje se tiču europskih zahtjeva i usklađivanja da se to vrlo jasno naznači i zapravo to ne bi trebalo niti raditi, jer se pod firmom usklađivanja sa zakonodavstvom Europske unije i onda to znači hitnoga postupka što onda naravno pretpostavljam da smanjuje kvalitetu zakonskih tekstova rade neke promjene koje bi ipak trebale proći malo širu raspravu, dva čitanja, kako bi se izbjegle poteškoće koje hitno donošenje zakona može proizvesti. To dakle nije procedura koja bi se trebala uopće pojavljivati, a ako se slučajno tako nešto dogodi radi efikasnosti, onda bi trebalo u uvodnim obrazloženjima vrlo jasno naznačiti koje su to promjene koje se tiču utvrđivanja našega zakonodavstva sa Europskom unijom i njenim zakonodavstvom, a koje promjene nemaju veze sa time nego su naša domaća inicijativa i domaći poslovi. Ovdje zapravo postoje samo dvije promjene koje se tiču i vezane su uz usklađivanje naših zakona sa aquis comunitareom. To je dakle mogućnost izjednačavanja plaćanja školarine na našim učilištima za sve građane Europske unije što je i u redu. I druga je promjena koja se tiče financiranja znanstvenih projekata, odnosno potpora za znanstvena istraživanja, temeljna, primijenjena i razvojna zbog toga što je temeljem usklađivanja već ranije promijenjen Zakon o porezu na dohodak, dobit. I to je u redu. Malo je paradoksalno da tek sada po prvi puta u našem zakonskom tekstu, tako se barem meni čini mi definiramo šta su to znanstvena istraživanja, koja su to temeljna znanstvena istraživanja, koja su primijenjena, a koja su razdvojena. Valjda bi to prije trebalo također trebalo biti definirano, jer prema toj definiciji se onda definiraju i potpore odnosno olakšice koje pojedina vrsta istraživanja ima. Tako da te dvije odredbe, dakle ova prva o školarinama, izjednačavanje školarina, dakle izbjegavanja diskriminacije i ova o potporama, načinu potpora koje su usklađuju sa europskim pravnim normama svakako klub zastupnika Hrvatske narodne strane podržava. Otale promjene uz ovu načelnu primjedbu da ih ne bi trebalo uopće gurati i stavljati zajedno sa ovim prvim promjenama koje su nesporne, gdje postoji manja opasnost da se donese loš propis, ili su te promjene dakle u skladu sa direktivama Europske unije, ili su prošle niz stupnjeva u ministarstvu, dakle te ne bi trebalo uopće niti stavljati zajedno sa ovim drugim promjenama. Tako da je zakon samo uvjetno P.Z.E. zakon. Što se tiče toga treba kostatirati da u jednom dijelu zapravo priznajemo da nismo uspjeli izgraditi onakav sustav našeg visokog obrazovanja kakav smo željeli. Ako se na veleučilištu broj nastavnika koji će biti u radnom odnosu smanjuju sa 1/2 na 1/3 to znači da je to snižavanje kriterija, to je odstupanje od zacrtanoga cilja, a to znači da se dugoročno nije vodila dobra politika, pa nismo postigli da na našim veleučilištima imamo mogućnost uposliti 1/2 kvalitetnih dakle nastavnika koji udovoljavaju svim propisima i zakonskim pravilima. Jednako se to tiče i ove druge odredbe, da viši predavači neograničeno, bez sticanja stupnja doktora, znanstvenog stupnja doktora mogu predavati na visokim učilištima, to znači da isto jedan zahtjev koji smo postavili prije ne znam koliko godina zapravo ovoga časa ovim zakonskim rješenjem od njega odustajemo jer nismo u stanju taj zahtjev koji smo postavili ispuniti. I time se definitivno pokazuje da kriteriji koje smo postavili bar u ta dva segmenta nisu nažalost mogli biti ispunjeni tijekom dugoročne politike u Ministarstvo obrazovanja i znanosti u zadnjih nekoliko godina. Kada se radi o promjenama kao što je izbor novaka bez javnog natječaja tu moram upozoriti na mogućnost zlouporabe te institucije. Makar je državni tajnik upozorio da je to samo za one koji su financiraju iz vlastitih sredstava učilišta postoji mogućnost, odnosno opasnost da će sva sredstva koje učilište smatra vlastitim prihodima prebaciti upravo na tu stavku i tako otvoriti vrlo široki prostor primanja znanstvenih novaka bez javnoga natječaja, što ne bi bilo dobro. To ipak mora biti prema nekim propisima. Postoje neki poslovi koji se po definiciji ili po logici stvari trebaju financirati iz vlastitih sredstava. Ako se sve ovo prebaci samo na ovu stavku onda će taj prostor biti preširok pa će većina tih prijema biti bojim se bez javnog natječaja. Ta mogućnost postoji. Ja upozoravam ministarstvo da podzakonskim aktima, ako to je to moguće, ili svojim nadzornim funkcijama onemogući takvo postupanje. Zakon koji otvara takve mogućnosti ne može biti dobar zakon ako ne postoje stanovita ograničenja, odnosno osiguranja da se po toj odredbi neće ponašati sukladno intenciji zakonodavca. Drugo pitanje koje je ovdje isto važno, opet malo liberalizira cijeli proces, ali sa liberalizacijom treba doći i nadzor, nadzorne funkcije, a to je izbor u znanstvena znanja za privatne znanstvene organizacije samo temeljem odredbi i njihovih akata kojima se reguliraju radni odnosi a ne više statutom. Dakle to je isto liberalizacija jednog procesa, pa i tu postoji mogućnost zlouporabe pa i tu upozoravam ministarstvo da u tom segmentu također pojača nadzorne mehanizme. Makar se radi o privatnim znanstvenim organizacijama nije, ne bi bilo dobro da postoji velika razlika između kvalifikacija, stručnosti, kompeticija koje se stiču u javnim znanstvenim organizacijama i privatnim znanstvenim organizacijama, pa bi bilo dobro da se i taj proces nadzire, ako se već olakšava temeljem ove odredbe izbor djelatnika na znanstvena radna mjesta u privatnim znanstvenim organizacijama. I nešto što se tiče uloge Nacionalnog vijeća za znanost. Ovdje se u članku 4. uloga Nacionalnog vijeća za znanost proširuje. Ono daje prethodno mišljenje i prilikom postupka izdavanja dopusnice za visoka učilišta, što je dobro. Nacionalno vijeće za znanost bi trebalo biti tijelo koje štiti autonomiju struke. Zato ga i imenuje Hrvatski sabor. I njegove ovlasti, kao tijela dakle koje u stručnom smislu pomaže, a istovremeno i nazire rad ministarstva bi trebale biti što je moguće veće. I u tom smisli mi pozdravljamo ovu odredbu da Nacionalno vijeće za znanost ima ulogu, ima svoje nadležnosti i u postupku izdavanja dopusnica. Ono što je problem u Hrvatskoj u tom smislu je način na koji se imenuje Nacionalno vijeće za znanost. Nacionalno vijeće za znanost koji smo jednim dijelom imenovali, dakle gotovo polovicu njegovih članova na zadnjoj sjednici Hrvatskoga sabora, na ovoj sjednici, ali na ovoj zadnjoj i pojedinačnoj sjednici, bi trebalo biti ponajprije izraz stvarne kvalitete i volje predlagatelje, temelji predlagatelja, a ne isključivo volje Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa, Vlade Republike Hrvatske i onda u konačnici većine u Hrvatskom saboru. Ako je to tako, a tako je bojim se bilo, mi nismo prilikom tog izbora i imenovanja dobili uvid tko su predlagatelji i koji su prijedlozi ovlaštenih predlagatelja prihvaćeni, koji nisu i zašto, temeljem kojih kriterija, onda to sve postaje farsa. Nacionalno vijeće za znanost i Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje mora imati visoke ovlasti, ali to moraju biti samostalne od Vlade u najvećoj mogućnoj mjeri nezavisne institucije da bi njihova kontrolna funkcija i njihova zaštita struke u odnosu na procese koji se događaju u ministarstvu bila naglašena. Kada mi na takav nejasan način imenujemo Nacionalno vijeće za znanost i Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje što smo učinili prije 15-tak dana u Hrvatskom saboru, onda se dovodi u pitanje temeljni smisao postojanja Nacionalnog vijeća za znanost i Nacionalnog vijeća za visoko obrazovanje. Ali to naravno ne znači da ne pozdravljam ovu odredbu ovdje u ovom zakonu gdje se ovlasti Nacionalnog vijeća za znanost proširuju. Dakle Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke će podržati ove izmjene i dopune zakona i u onom dijelu u kojem se on naše zakonodavstvo usklađuje sa zakonodavstvom Europske unije, ali i u onom dijelu gdje na neki način liberaliziramo neke procese pa i tamo gdje priznajemo realno stanje makar ponavljam nije nam drago da neke kriterije, neke ciljeve koje smo si postavili u proteklih godina, nismo uspjeli postići pa sada ovim zakonom zapravo priznajemo stvarno stanje. To ne znači da se time trebamo zadovoljiti i da i ove dvije odredbe koje se mijenjaju ipak ne bi trebalo težiti da se vrate na odredbe postojećeg zakona, a to znači da na veleučilištima imamo najmanje polovicu uposlenika sa punom kvalifikacijom koji zadovoljavaju sve uvjete i jednako tako i da vidi predavači tamo gdje god je to moguće, gdje priroda struke njihove djelatnosti to omogućuje također steknu znanstveni stupanj doktora a ne do kraja život da funkcioniraju i rade bez toga stupnja. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSLS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče hrvatskog Parlamenta, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Moram odmah unaprijed reći da se uvijek zapravo pomalo ježim kada se pokušava na jedan administrativni način rješavati ovako jedan zapravo značajan segment kao što je znanost i sve što se u znanost veže. Bojim se da i ona najbolja rješenja ne mogu sve i da hoću ne mogu riješiti upravo te neke temeljne probleme. Oni još uvijek i sva ova priložene izmjene i dopune zapravo ne osiguravaju jednu snažniju, materijalni temelj da doista se omogući da Hrvatska postane zemlja znanja, zemlja visokoobrazovanih ljudi gdje će doista upravo to biti jedan od načina naše europeizacije, modernizacije i svega onoga što zapravo što u ovom parlamentu svakako postoji dobra volja da se to postigne. Nego eto upravo ovo su kažem neke ovako palijativne mjere kažem od kojih neke doista stoje i koje su na tragu ovih europskih standarda, ali kažem bojim se da je to daleko od onoga poželjnoga što mi hoćemo. Ni jedan prijedlog zakona pa i onaj najbolji doista neće moći dati onaj odgovor kada to kvantitet prelazi u kvalitet i doista da li poneki puta kada nešto ovako kvantativno određujemo da li to doista znači da ćemo dobiti i kvalitetna rješenja. Ja pomalo govorim iz jedne vrlo desperatne situacije, dolazim iz grada, budući ja isto radim na Univerziji Josipa Jurja Strossmayera u Osijeku gdje je recimo najnormalnije da se naveliko prepisuju magisteriji i doktorati, dok se to ne otkrije i onda eto nekom nesretniku se oduzme magisterij, ali i ništa više i ništa više od toga. Onda se nešto poslije ustanovi da je čak i taj što je omogućio to surovo prepisivanje i sam je uhićen da je prepisivao 30-ta, 40-tak stranica, onda on sam se jadnik brani i kaže nije on to prepisao iz neke knjige nego je to bilo neko studentsko istraživanje pa još prizna da je prepisao studente i potpisao svojim imenom, a koliko se meni čini u ovim našim zakonskim rješenjima gotovo da nema nikakve sankcije za to. Osnovat će se neko etičko povjerenstvo, etičko povjerenstvo će konstatirati da je prepisano ne znam od 5 do 55 stranice i što onda, ništa. Mislim da upravo plagijat je doista dno moralne sramote i protiv plagijata se ne možemo boriti zaboravom jer zaborav nije ništa drugo nego da nam glava funkcionira kao probušena posuda. Znači nešto da to naučimo pa tako je to onda ne znam tema za ozbiljne i malo manje ozbiljne medije i ništa više i ništa povrh toga, a zapravo sve se to događa upravo na znanstvenim ustanovama unutar ovoga našega sustava koji ćemo mi s ovakvim prijedlozima zakona pokušati manje ili više poboljšati. Normalno sama činjenica da u Hrvatskoj ima negdje oko 7-8% visoko obrazovnih ljudi, to su članovi akademske zajednice, također zapravo proizvodi i generira čitav niz i političkih i gospodarskih i inih problema. Mislim to nam također mora biti jasno da očito da je taj broj i daleko od zadovoljavajućega i da svakako da je ta činjenica i par exellance i politička činjenica i da vjerojatno ovo stanje, ova naša duga tranzicija vjerojatno se treba zahvaliti upravo toj činjenici što nam sa znanošću se ne možemo pohvaliti i kažem onda jest za pohvalu svaki napor bilo koje vlade, bilo kojeg ministra pa i nas ovdje samih koji doista pokušavamo učiniti da Hrvatsku pretvorimo u zemlju znanja, odnosno da ovoj našoj mladosti, našim studentima omogućimo doista da mogu ući upravo na ovu utakmicu. Da li će to biti 2009., 2010., 2011. mi ćemo doista biti punopravni članovi Europske unije, ali upravo to da se i naši studenti kao što smo nekada čitali kako su nekad naši stari bez nekih većih problema počeli studirati u Zagrebu pa prelazili u Beč pa prelazili u Prag ili u Varšavu i na neki način bili su onda u pravom smislu građani Europe. To je upravo ono što mi želimo i što je i namjera stranke koju ja i svjetonazor koji ja predstavljam, da doista i naša mladost i studenti na našim univerzama doista budu ljudi koji će se bez nekih većih problema kao i ovi zračne struje kretati bez nekih većih problema i moći će doista da se upisuju na bilo koju univerzu u bilo kojem dijelu ovoga svijeta. E sada normalno svakako da administracija je ta koja to na neki način i mora omogućiti pa sada se … [[Ne razumije se.]] kažem isto ja sam kao i kolega Josipović pa i kolega Radoš isto, načelno je to dobar tekst, on nije, teško ga je kažem ne prihvatiti upravo zbog toga kada eto kada ovako ga pokušavam dovesti do apsurda upravo je to bez obzira šta to znači, odnosno to ne rješava onaj sam bit problema, da li nešto tri godine ili zašto ne četiri ili zašto ne dvije, to samo po sebi ne rješava probleme znanosti same po sebi nego jednostavno kažem to je više određeno neke administrativne prepreke koje sve to moraju ispuniti, ali da li će se ispuniti ili neće ispuniti ili da li čovjek može raditi do 65 ili 70 godina i što se to onda, da li se može natjecati na ovoj ili onome znanstvenoj instituciji, to je kažem čini mi se manje bitno i to ne rješava kažem naše bitne probleme i veliko je pitanje koliko je to upravo u funkciji pomlađivanja ovih kadrova na našim fakultetima i koliko je doista pokušaj da se ovaj jedan … [[Govornik se ne razumije.]] ili neka ova praksa koja je inače u vezama i konzervativnija vrlo mali broj kolega je spreman zapravo da prima asistente, da ljudima omogućava brže napredovanje. Vjerojatno moj slučaj pripada onoj iznimci. Ja se držim one Aristotelove da doista, da je važnije da vas učenici nadmaše, a ne zapravo da ih pokušavate na neke razne, na razne načine zadržavati da što duže, da tamo pate i da im zapravo boravak na sveučilištu, odnosno na fakultetu pretvorite u muku i da jedva čekaju da mu se nešto loše dogodi ili da odete u mirovinu. Ali kažemo to nije, na žalost to nije praksa na našim univerzama i vrlo često je to doista upravo vjerojatno ne bismo ni imali ova rješenja ne znam koja pokušavaju rješavati rad između 65. i 70. godine života iako meni je potpuno jasno svakako da je ovo jedan od onih znanstvena djelatnost koja zapravo se ne može prekinuti administrativno pa reći a ti si više u 65. godini nemaš pravo baviti ili jednostavno ne znam moraš otići. Konačno svaki put ekspert stručnjaka je dobro uvijek imati, dobro slušati dok god ga doista moždane vijuge služe. Ali vraćamo se na ova neka administrativni, ove neke naše primjedbe koje smo i u nekim raspravama neke naše kolege i stranke su sudjelovali pa ću ih ja ovdje eto i javnosti, hrvatskoj javnosti predočiti. U raspravama o Prijedlogu Zakona o akademskim stručnim nazivima sukobile su se dvije osnovne koncepcije. Prva je onu koju je zastupilo ministarstvo koje se zalaže da se svima koji se prema ranijim propisima su stekli višu stručnu spremu putem dugogodišnjih studija automatizmom prizna prvi stupanj visoke stručne spreme, tj. razina prvostupnika. I drugo za koje se zalaže Vijeće veleučilišta visokih škola u Osijeku, a sklon joj je i rektorski zbor i Agencija za znanost i visoko obrazovanje, dio članova povjerenstva koji su izrađivali ovaj Zakon … [[Govornik se ne razumije.]] i visokog obrazovanja kojim se predlaže da se prvi stupanj visokog obrazovanja može priznati samo onima koji nakon dugogodišnjeg višeg obrazovanja polože dodatne ispite koji utvrđuje visoko učilište, a potvrđuje rektorski zbor i Vijeće veleučilišta i visokih škola. Kažem ovo po našem mišljenju ova prva koncepcija je koncepcija administrativnih … [[Govornik se ne razumije.]] višega stupnja obrazovanja od onoga tko je neko školovanje stvarno stekao, a druga je koncepcija stvarnoga stjecanja višega stupnja obrazovanja samo putem jednoga dodatnoga obrazovanja. Poštujući načelo cjeloživotnog obrazovanja i pravo pojedinca na trajno obrazovanje ova se koncepcija zalaže za otvaranje širokih mogućnosti nastavka obrazovanja nakon svih, pa tako i nakon dugogodišnjih stručnih studija, ali i kažem putem obrazovnih procesa postignutih, a ne administrativnim putem priznatih kvalifikacija. Mislimo da je to doista vrlo važno. Mi smo već ovdje u nekoliko navrata povodom nekih drugih zakona upravo se za … [[Govornik se ne razumije.]] zalagali i upravo taj koncept ovoga cjeloživotnog obrazovanja je nešto što upravo da budu se te paradigme u znanosti toliko brzo mijenjaju i nešto što je jučer bilo relevantno, danas to već nije. Stari se, kaže ipak živimo u nekim drugačijim vremenima i mislimo da doista ni na koji način ne bi se učinilo ništa da se prihvati ova naša koncepcija, a to je da se nakon godišnjeg i stručnih studija putem obrazovana se postigne i ovaj stupanj prvostupnika. Pri tome se također predlaže a) da se odgovarajuća znanja i vještine stečenim tijekom višegodišnjeg rada u praksi vrednuju i priznaju tijekom postupka polaganja razlikovnih ispita i b) da polaganja razlikovnih ispita za djelatnike državnih i javnih službi u državnim i obrazovnim ustanovama bude bez bilo kakve novčane naknade. Zastupnici druge koncepcije smatraju da se jedino tako, a ne administrativno … [[Govornik se ne razumije.]] višega obrazovnoga statusa može očuvati ujednačenost kvalitete stručnog visokog obrazovanja u Hrvatskoj ne dovodeći pri tome u pravnoj nejednakosti ni sadašnje niti bivše studente stručnih studija. Ujedno ovaj Prijedlog sukladan je i europskim kvalifikacijskim okvirom kojeg će i Hrvatska prihvatiti tijekom usklađivanja svog obrazovnog obrazovanja sa europskim obrazovnim standardima i upravo zbog toga smo predložili izmjenu i dopunu članka 14. stavka 3. alineja 2., 3. i 4. Prijedloga zakona gdje smo dodali ovaj novi stavak 5. članka 14. koji glasi, dopustite da ga pročitam. Visoka učilišta koji izvode stručne studije završetkom kojim se stječe stručni naziv prvostupnik, odnosno stručna prvostupnica uz naznaku struke sukladno članku 9. ovoga Zakona omogućit će osobama koje su završile stručni diplomski studij u trajanju kraćem od 3 godine polaganje razlikovnih ispita radi stjecanja stručnog naziva, stručni pristupnik, odnosno stručna pristupnica uz naznaku struke. Popis predmeta za polaganje razlikovnih ispita i njihov sadržaj utvrđuje visoko učilište koji izvodi i stručni studij, a zajednički potvrđuje rektorski zbor i vijeća veleučilišta i visokih škola. Za djelatnike i državnih i javnih službi javne visokoškolske ustanove koje izvode stručne studije organizirat će polaganje razlikovnih ispita bez novčane naknade. Ovi, kažem ovi naši argumenti su koji, oni ukazuju na nelogičnost i moguću društvenu štetnost prijedloga ministarstva, a kažem te štetnosti se očituju po našem mišljenju nova proračunska opterećenja ukoliko će 150 tisuća ljudi od kojih je barem 50% zaposleno u javnim i državnom sektoru, administrativno će se prevesti u visoki stupanj stručne spreme. Zatim drugo nepriznavanje administrativnog stečenog obrazovanja statusa od strane europske zajednice kao i stvaranje nepovjerenja o zbirnom sustavu kojem preko noći gotovo 4,2% pučanstva iznenada može dobiti status visoke stručne spreme. Mislimo da se ovakvim, ako se ovo ne poštuje naš argument dovodi i u pitanje i Ustav Republike Hrvatske koji jamči vladavinu prava davanjem istih prava onima koji su obrazovanje stekli, kao i onima koji to nisu što može rezultirati brojem velikih sudskih tužbi protiv države, od '98. godine koliko je nama poznato do danas u Hrvatskoj na trogodišnjem redovitom … [[Govornik se ne razumije.]] studijima diplomiralo oko 10 tisuća osoba, a svi bi oni mogli tražiti odštete za troške koji su imali do treće godine studija budući da im za isti stupanj stručne spreme bio dovoljan i dvogodišnji studij. I četvrto, … [[Govornik se ne razumije.]] kvalitete visokog obrazovanja, priznavanje visoke stručne spreme svima koji to zatraže, a koji su dvogodišnje studije više spreme završili u susjednim zemljama regije, zemljama koje se od Hrvatske značajno razlikuju po kvaliteti visokoga obrazovanja. Ovo su kažem glavni razlozi eto zbog kojih smo mi željeli, koje ćemo mi ovdje prezentirati. Upravo ta, moramo čuvati čuvati tu, upravo tu kvalitetu, jer kada se doista ovako otvori ta, odnosno kada stjecanje diploma postane jednostavno lak posao onda poslije diploma idu magisteriji, poslije magisterija idu doktorati, onda imate ove slučajeve koje doista imate da je pitanje magisterija i doktorata na kraju se svodi na pitanje korektnosti jedne daktilografkinje koja će vam prepisati rad, a imat ćete povjerenstvo koje će vam to dati zeleno svijetlo da se to prođe, a poslije toga onda imate skandal koji upravo je kažem su nemjerljivi. Ali bez obzira na sve ove neke primjedbe, ja se nadam da će, da kolega Uzelac je pozorno slušao, mi ćemo, klub HSLS-a će dati potporu, ali bismo i voljeli da se i ovim našim mislim sitnim primjedbama da ih se uvaži. Hvala.
Hvala. Državni tajnik Slobodan Uzelac. Izvolite.
Gospodin predsjedniče, dame i gospodo! Javio sam se za intervenciju u namjeri da ne krene rasprava pogrešnim smjerom. A bojim se da bi moglo se to dogoditi. Prosto želim skrenuti vašu pozornost na ključne stvari koje su u ovom prijedlogu zakona. Pogotovo nakon rasprave uvaženog profesora Kramarića. Mislim da moramo neke stvari, nešto preciznije kazati nego što sam ja uvodno kazao. No, prije toga kratak osvrt na dosadašnje rasprave. Zastupnik, profesor Josipović, mislim da je načelna njegova sugestija oko HAZU-a nama prihvatljiva. A što se ostalih sugestija tiče mislim da će naše daljnje pojašnjenje pokazati da ono za što se on zalaže već se nalazi u našem prijedlogu. Istina u drugim dijelovima, drugim člancima. Što se tiče diskusije cijenjene zastupnice iz kluba IDS-a, skrećem pozornost da je ovdje riječ o angažmanu ljudi sa sveučilišta koji imaju možda znanstveno nastavna zvanja, ali ako oni idu u stručne studije, oni moraju u tim studijima biti angažirani u tamo odgovarajućim zvanjima. A to su nastavna zvanja. Dakle, i redoviti profesor na sveučilištu možda nije odgovarajući kadar za stručni studij. Ukoliko nema stručnih kadrova dakle on bi morao imati odgovarajuće radova za stručni studij. I u tom smislu mislimo da je to važan razlog zbog kojega ima smisla angažirati raspoložive potencijale i u tom sustavu. Što se tiče primjedbe da je rasprava, da je prijedlog došao na brzinu i bez rasprave. Molim vas, više od godinu dana u dva kruga rasprava na svim senatima sveučilišta, na različitim uistinu instancama i prigodama rasprava je bila toliko široka, toliko temeljita o akademskoj zajednici da upravo imamo obrnuto pitanje, a što više čekate s tim zakonom? Jer su stvari toliko izdogovarane o akademskoj zajednici i na rektorskom zboru i na vijeću veleučilišta i visokih škola da zaista ne znamo što bismo još trebali u tom smislu napraviti. Što se tiče primjedbi cijenjenog gospodina Radoša. Ja bih mogao reći u većini toga se možemo složiti sa njegovim primjedbama. Ali, podsjećamo, skrećemo pozornost na pitanje vezano za uvjete, kadrovske uvjete koje mora imati visoko učilište u samom početku. U pravu je gospodin Radoš. Prvotno rješenje je bilo 1/3. 1/3 dakle nastavnika u odgovarajućem zvanju da bi se dobila tzv. uvjetna dopusnica u roku od pet godina. U jednoj od izmjena i dopuna to smo pooštrili, istina u jednoj dosta nejasnoj formulaciji. Ako obratite pažnju na tekst, vidjet ćete da je on nespretan. Pa smo to pooštrili na polovinu. Iz tog sustava, sustava dakle visokih škola i veleučilišta ide zahtjev da se vratimo na prvotno rješenje jer je teško ostvarit taj zahtjev. Pogotovo u visokim učilištima koje smo osnovali u županijskim i drugim manjim urbanim središtima u kojima to jest tako zaista. Ključni problem jeste problem kadrova. Ako ostaje obveza ministarstva kao osnivača većine dakle Vlade, većine od tih institucija da u roku od pet godina zadovolji zakonski minimum, onda nam se čini da je to razumno rješenje. U protivnom postavlja se pitanje, možemo li i očekivati da će izvan velikih urbanih središta moći uopće otpočeti sa djelovanjem takva visoka učilišta? Kad je riječ o pitanju javnog natječaja za znanstvene novake na sredstvima koja nisu izravno iz proračuna, ja podsjećam da kad je riječ o sredstvima iz državnog proračuna, onda je bezuvjetno javni natječaj uvijek obveza. Uvijek i svugdje. Prema tome, ne može se dogoditi niti je u našem prijedlogu tako da će biti drukčije. I konačno, rasprava gospodina Kramarića. Najprije moram reći da sa najvećim dijelom njegovih stajališta se mi slažemo. Prema tome, vaše primjedbe su upućene na krivu adresu. Uistinu, sve prije, sve je dopušteno prije nego administrativno povećanje broja visoko obrazovnih ljudi u Hrvatskoj. Ono što treba pojasniti jeste da ne ovim zakonom, nego zakonom koji sljedi, mi upravo predlažemo rješenje za koje se i vi zalažete. Ja ne znam dakle, kome ste uputili te kritike. Vjerojatno imate neku raniju, prvu radnu verziju koja nije tu relevantna. Ali ono što je bitno kad je riječ o priznavanju ranijih kvalifikacija i njihovom izjednačavanju sa sadašnjima. Ključni kriterij je kompetencija. Kompetencija je ključni kriterij. A odluku o tome jesu li kompetencije iste ili ne, ne donosi ni ovaj zakon niti će to pisati u zakonu. Osim sasvim načelno u ovom što sam ja sad kazao dakle da se ujednačuju odgovarajući programi i kompetencije. Odluku donosi tijelo koje vi upravo zagovarate, a to je rektorski zbor i vijeće veleučilišta i visokih škola dakako prema uputstvima koje će dati ministarstvo, a koje će respektirati upravo ova načela o kojima se govori. Zahvaljujem vam na pozornosti.
Hvala. Poljska i Ukrajina su dobile. Da. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Petar Selem. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče! Mnogo je toga vrijednog i kvalitetnog rečeno u ovoj raspravi, u intervenciji gospodina državnog tajnika, tako da ću zapravo iznijeti samo neke moje rekao bih tako, sintetizirane opservacije. Prvo, ja bi rekao da je ovaj prijedlog zakona realističan. Da on polazi od činjenice da određenu situaciju u onim segmentima u kojima je to moguće treba popraviti. Mislim da je to nakana ovog zakona, ovog prijedloga zakona i da on apsolutno nema namjeru da sveobuhvatno, definitivno, konačno, za vječnost rješava pitanje znanstvenog rada u Republici Hrvatskoj. To je jedna stvar. Druga stvar rekao bih, da ovaj zakon polazi od načela pozitivnih nakana. Prema tome, prizivati nekakve velike sustave nadzora čini mi se da nije primjeren uopće jednom zakonu u kojem se … [[Govornik se ne razumije.]] znanstvena djelatnost. Znanstvena djelatnost je jedna etička djelatnost, opredjeljenje ljudi. To nije djelatnost koja je lukrativna previše. Prema tome, treba uvijek ići od pozitivnih nakana. I ja doduše se zgražam jednako kao i kolega Kramarić. Mislim da činjenicom da netko prepisuje znanstvene radove, ali molim vas, tko može u jedan zakon unijeti klauzulu da je zabranjeno prepisivati znanstvene radove? Pa to bi bilo radikulozno. Prema tome, jasno pitanje prakse, pitanje načina da se to sankcionira, da sama znanstvena zajednica takve ljude isključi iz svog korpusa, iz svoje sredine a ne da se unosi nekakva zakonska klauzula koja bi to definirala. To jasno sigurno kolega nije ni mislio. Ali kažem, eto iznosim kao jedan primjer. Drugo, pitanje nekih aspekata nadzora i nekih dvojbi koje se s time javljaju. Pitanje ovog rada nastavnika od 65. do 70. godine i onda pitanje mogućnosti koje unosi ovaj zakon da se ti nastavnici ukoliko ne nastavljaju rad u svojoj matičnoj ustanovi biraju da idu u posao na nekoj drugoj znanstvenoj ustanovi gdje su potrebni ili također na visokim učilištima, znači na jednoj instituciji koja je ispod razine sveučilišta, fakulteta na kojima su oni ranije predavali. Ja to isto tako ne bih nimalo pesimistično pristupao tom principu jer mi se čini da postoji jedna već jako dobro ugrađena korektivna klauzula a to je da ukoliko se javi jedan mladi znanstvenik koji ima sve kvalifikacije na to radno mjesto gospodin od 68 godina jednostavno ne može mu biti produžen ugovor o radu. Prema tome, tu postoji vrlo jasna klauzula. Dakle, to nije pitanje da će netko birati čovjeka kojem je eto tako istekao taj radni vijek, ali s druge strane mislim da je itekako potrebno s obzirom na pitanje velike oskudnosti kadrova u našim sveučilištima i na našim pogotovo visokim i drugim sličnim učilištima da je potrebno ostaviti tu mogućnost da kvalitetni ljudi rade dok god to mogu i da doprinose razvoju i kvaliteti i visini te ustanove u kojoj rade. Prema tome, mislim da su ove stavke predložene ovim zakonom vrlo kvalitetne, vrlo dobre, da odgovaraju realnosti i da s jedne strane onemogućavaju tako to blokiranje zauvijek određene katedre a isto tako tamo gdje je potrebno omogućavaju da se ljudi angažiraju i da rade dok mogu biti korisni i dok svojim radom mogu nešto doprinijeti. Isto tako, pitanje privatnih znanstvenih organizacija, spomenuto je pitanje nadzora u tim privatnim znanstvenim organizacijama. Privatna znanstvena organizacija ima apsolutno sve razloge da traži i bira najkvalitetnije kadrove. Jedino na taj način ona se može afirmirati, ona može postići u krajnjoj liniji ako hoćete i profit, jedino na taj način. Prema tome, bojati se da će privatna znanstvena organizacija svojim aktima dopustiti izbor nekakvih bezveznjaka, nekakvih nekvalitetnih ljudi to isto tako je potreban uzaludan strah jer kažem takvim organizacijama je itekako u interesu da imaju najkvalitetniji kadar i da ako je moguće, ako mogu da ga čak privuku, to se u svijetu tako događa, da privlače kadar sa ovih recimo tako državnih znanstvenih institucija. Još samo par primjedbi. Žao mi je što nitko nije primijetio jednu stvar koja se meni čini vrlo. Mislim, nije … [[Govornik se ne razumije.]] za previdjeti u ovom prijedlogu ovog zakona a to je da se visoka učilišta za potrebe vojnog i policijskog obrazovanja zapravo uključuju u sustav. Ona se ovim uključuju u sustav znanstveno-sveučilišnog rada. Prema tome, čini mi se da je to jedna činjenica vrlo značajna i apsolutno bitna. Što se tiče Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti tu bih ja također bio sklon da se prihvati onaj amandman odnosno prijedlog amandmana koji je podnio kolega Josipović da izbor u znanstveno znanje koje se sada daje to pravo akademiji da mora biti temeljem odluke matičnog odbora, to apsolutno jer mi znamo da razredi, akademijini razredi koji se ovdje javljaju kao te jedinice koje imaju pravo na izbor razredi koji imaju funkciju znanstvenih vijeća i znamo da nije nužno po akademijinim pravilima da u tim razredima sjede ljudi s odgovarajućim znanstvenim stupnjem, uopće. Akademija ima svoja načela biranja i prema tome potrebna je apsolutno ova korektivna mjera budući kažem da razredi i akademije nisu birani po onim znanstvenim kriterijima po kojima su birani nastavnici i članovi sveučilišne zajednice, znanstvenih instituta i svega ostaloga. Još samo jedna primjedba. To je pitanje rada u drugim sveučilištima i znanstvenim institucijama. Mislim da je jako dobro da se ovdje precizira da jedan nastavnik sa jednog sveučilišta može izvan svog temeljnog radnog mjesta maksimum jednu trećinu radnog vremena. Tu je zaista bilo moram reći neću reći zloupotreba ali ljudi koji su imali vrlo široki zahvat pa su predavali na mnogim mjestima i ubirali stanovitu eto tako materijalnu korist koja nije za osuditi jer su sveučilišni nastavnici i znanstvenici bili dugo vremena loše plaćeni ali mislim da sada je apsolutno vrijeme da se te stvari reguliraju. Što se tiče rada u drugim ustanovama također je logično da se isključi rad u onim ustanovama gdje se može pretpostaviti konkurencija. Dakle, da ne može raditi u fakultetu koji je zapravo konkurencija fakultetu koji je njegov matično. To je mislim sasvim u redu. Međutim, što se tiče, mislim da se također dobro rješava pitanje tih, moramo misliti na te nove fakultete, nova sveučilišta koja se stvaraju. Naime, tu zaista postoji velika potreba da se u prvoj fazi tim sveučilištima, tim studijima pomogne kadrovima izvana. Imamo primjer recimo Splita, Splitskog filozofskog fakulteta koji je u početku bio samo studij humanističkih znanosti gdje je bilo angažirano nekoliko nastavnika na jezicima itd., međutim na primjer na studiju povijesti oni nisu imali niti jednog jedinog nastavnika njihovog. Zagrebački odsjek za povijest Filozofskog fakulteta preuzeo je kompletno splitski studij, međutim sada nakon tri godine već imate mlade kadrove koji se izgrađuju i postupno se taj odnos mijenja i stvara se jedna mogućnost razvoja vlastitih kadrova i vlastitog znanstvenog kadra. Također mislim da je jako bilo potrebno i neophodno u vezi sa ovom promjenom zakona ovo pitanje sto posto, 50%, 25% a jasno da treba možda u nekom drugom trenutku precizirati možda točnije što su to temeljna istraživanja, što su to primijenjena a što su to razvojna istraživanja iako mi svi koji smo u tom sustavu otprilike to znamo ali mislim da ne bi bilo loše i to precizirati. Inače u cjelini mislim da će klub Hrvatske demokratske zajednice apsolutno poduprijeti ove prijedloge zakona o izmjenama i dopunama Zakona o znanstvenoj djelatnosti jer smatramo u ovom trenutku vrlo korisnim, vrlo poželjnim i ponavljam još jednom realističnim. Hvala.
Zahvaljujem. Sukladno članku 207. stavak 2. isteklo je vrijeme za prijavu za pojedinačnu raspravu u trajanju od deset minuta. Riječ ima uvaženi zastupnik Zvonimir Sabati klub HSS-a.
Poštovani potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Dozvolite da i u ime Kluba Hrvatske seljačke stranke iznesem nekoliko naših opservacija na ovaj predloženi zakon, izmjene i dopune Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju naravno sa Konačnim prijedlogom zakona. Na početku ću samo reći da ćemo mi svakako dati podršku ovim izmjenama i to prije svega iz razloga što čitav niz praktičnih primjedbi znanstvenih organizacija koje su imale primjedbe na postojeći zakon su na neki način i dobrim dijelom ovdje uvažene. Svakako da treba imati na umu i činjenicu da je ovdje važno i samo usklađivanje sa europskim zakonodavstvom. Dakle zato također je dobro da i o tome vodimo brigu iako je to samo djelomično, ali s druge strane interesantna je i sama činjenica što kad govorimo o tom zakonu onda se moramo podsjetiti da je on donijet 17. srpnja 2003. godine a da su u međuvremenu već bile dvije izmjene. Samim time to znači da se promptno prati reakcija sa, od znanstvenih organizacija. I samim time je dobro da se odmah reagira. Ima sigurno puno pozitivnih stvari koje ovdje su riješene. Ja ću malo iskomentirati, ali dati nekakve primjedbe. Članak 10. koji govori o zapošljavanju znanstvenih novaka za potrebe naravno znanstvenih organizacija s njihovim sredstvima. Ali ovdje se spominje da se oni mogu izabrati bez javnog natječaja. Ja sam duboko uvjeren da to dobrim dijelom i podržavaju znanstvene organizacije jer to njima i pojednostavljuje sam proces i to je sigurno praktično rješenje. Ali s druge strane ako opet pokušavamo se nekako orijentirati na ukupnu javnost rada i na pragmatičnost primjene čitavog niza drugih sličnih zakona, ne znam Zakona o javnom natječaju i tako dalje onda mi se čini da ovdje malo odstupamo od naše uobičajene prakse. I to može na neki način izazvati dijelom negativne reakcije unutar same organizacije. Možda ne uprava ili tako ali uvijek postoji netko tko bi imao želju da se javi ali nije imao mogućnost da se javi. Tako da ova odredba u članku 10. «bez javnog natječaja» ja mislim da je malo po meni upitna. Ne vidim razloga zašto ne bi ovdje također bilo «na temelju javnog natječaja» a ovako i onako uprava ima priliku onda odabrati tko će najviše udovoljavati zahtjevima znanstvene organizacije ali će ipak imati i priliku vidjeti kakav je interes. Danas mladi ljudi imaju želju, imaju mogućnosti čak na kraju krajeva se i dokazivati ali nemaju na, onda temeljem ovog zakona i mogućnost se javiti.Nekakvo osnovno pravo im je ovdje zakinuto. Članak 11. sasvim je u redu. Ja mislim da je dobro što je ovdje na neki način stavljeno u stavku 2. da se rad izvan matične znanstvene organizacije svede na svega jednu trećinu radnog vremena i u ovom, u prvom stavku se i utvrđuje na neki način i što je bilo i do sad na kraju krajeva i od, potrebna suglasnost matične znanstvene organizacije koja u pravilu se uvijek davala osim ako se radilo o velikoj konkurenciji matične znanstvene organizacije. Znači ovo je dobro da se ograničilo na kraju krajeva na jednu trećinu radnog vremena. Članak 13. moram priznati malo sam tu i iznenađen, ovo je za praksu dobro. Naime Bologna sama po sebi znamo kakve ima zahtjeve? Koliko na kraju krajeva imamo i doktora znanosti, koliko imamo magistra, koliko imamo asistenata? Sve to skupa znamo i znamo da je to premalo. I na kraju krajeva ovdje, u ovom članku 13. iz praktičnih razloga se išlo u varijantu da se omogući normalno funkcioniranje znanstvenih organizacija. Ali u odnosu na prethodne odredbe to je, ja bih rekao ipak korak unazad. Možda smo trebali malo razmisliti kako što hitnije, što bolje stvoriti preduvjete pa da ostane se na većem broju, većem broju doktora znanosti. Prije svega naravno doktora znanosti za odvijanje određene, određenog programa. Sad mi dozvolite možda jedan, jednu opservaciju vezano na članke, ne znam, 18. i tako koje se, koje su ovdje, članak 18. prije svega koji se ovdje odnose na mogućnost reizbora ili ponovnog izbora naravno nakon 3 godine odnosno prije isteka od 5 godina kako je to definirano. Znači faktički mi u Klubu Hrvatske seljačke stranke smo dosta raspravljali tu problematiku i ovdje bismo imali jednu ozbiljnu dilemu ili nekakvu primjedbu ako tako možemo kazati. Naime jedino koju, jedino ono što nije bilo obuhvaćeno ili što nije obuhvaćeno ovim izmjenama i dopunama Zakona radi se upravo o izborima u isto ili više znanstveno nastavno zvanje. Naime prema novom zakonu natječaj za izbor u isto ili više zvanje može biti raspisan i prije, bolje rečeno i ranije od godine dana prije isteka roka na koji je zaposlenik izabran ali ne prije nego što je isteknuo 3 godine od prethodnog izbora. Međutim po starom ili bolje rečeno po starom Zakonu o visokim učilištima ta mogućnost ranijeg raspisivanja natječaja bila je stavljena samo za izbor u više zvanje. Što to konkretno znači? I u članku 117. Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju stavak 2. navedeno je da će se reizbori predviđeno tim zakonom ili ranijim propisima provesti prema odredbama tog zakona. A u roku kojeg predviđa propis prema kojemu je posljednji izbor izvršen. Ta odredba upravo i stoga stavlja u neravnopravni položaj, konkretno ja ću ovdje reći redovite profesore. Prema novom zakonu oni mogu biti birani u trajno zvanje i nakon proteka roka od 3 godine ali ukoliko su birani po starom zakonu tada mora proteći 5 godina. Ja znam da je to malo teško na kraju krajeva i nešto promijeniti ali ipak smatram da bi trebalo primjenjivati povoljnije pravo. Ja znam i moja matična znanstvena organizacija, Fakultet organizacije informatike u Varaždinu je uputila dopis našem Ministarstvu i imao sam priliku ili imam priliku bolje rečeno da vidim vaš odgovor i sigurno da znam da na kraju krajeva nije moguće jednostavno rješenje. Naime, imao sam priliku ili imam priliku bolje rečeno da vidim vaš odgovor i sigurno da znam da na kraju krajeva nije moguće jednostavno rješenje. Naime, ja ću još jedanput pojasniti o čemu se radi. Naime, ukoliko je nastavnik izabran u znanstveno, nastavno zvanje redovitog profesora prema odredbama Zakona o visokim učilištima, izbor u trajno zvanje redovitog profesora provest će se u roku koji predviđa taj zakon. Dakle, Zakon o visokim učilištima. Članak 76. stavak prvi Zakona o visokim učilištima propisuje da se nastavnik bira u znanstveno-nastavno zvanje na vrijeme od pet godina, a stavak drugi iste odredbe propisuje da nastavnik može biti izabran u više, e sad tu je taj, to je ta kvaka. Daklem, isključivo u jedno više znanstveno nastavno zvanje i prije isteka navedenog roka. Daklem, ovdje nema u isto ili više, nego samo u više u Zakonu o visokim učilištima. I upravo iz tog razloga izbor u trajno zvanje redovitog, primjerice trajno, recimo drugo nekakvo, drugi izbor, izbor u trajno zvanje redovitog profesora ne može se provesti prije isteka roka od pet godina od prethodnog izbora u znanstveno, nastavno zvanje redovitog profesora. Daklem, po nama je to jedan nedostatak koji onemogućuje na neki način primjenu povoljnijeg prava. Stoga, ako je ikako moguće još to ugraditi u ovaj prijedlog zakona koji je pred nama jer je to na kraju krajeva i konačni prijedlog zakona, bilo bi sigurno pravedno prema takvoj kategoriji znanstvenika. Evo, uključujući i ove odredbe oko financiranja ili državnih potpora koje su dobro ovdje navedene smatram da ostale odredbe ovog prijedloga zakona su u redu i mi ćemo ih velim iz tog razloga podržati. Ali molim još jedanput da dobro razmislite, znam sve mi je jasno ali velim da li postoji bilo kakva mogućnost da se to povoljnije pravo iskoristi i za recimo redovite profesore nakon prvog izbora koji je bio ne znam 2003. godine. On ne može biti u ravnopravnom položaju sa onim koji su bili izabrani prvi puta naravno u zvanje redovitog profesora primjerice 2004. godine. Znam, to je taj problem koji je teško riješiti, ali ako je ikako moguće pa makar i za mali broj tih profesora bilo bi to sigurno korisno. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Slaven Letica.
Štovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, ja ću ovu raspravu započeti sa jednom rečenicom koju mi je spomenula usput kolegica Vesna Škare Ožbolt iz jučerašnje emisije “Kontakt“ koju nisam gledao, gdje je kolega naš sveučilišni Žarko Puhovski izrekao slijedeću rečenicu: “Nije bilo genocida u Vukovaru.“ E sad, u okviru ovog zakona postavljaju se dva pitanja, da li je rečenica koju je on izgovorio rečenica koju izgovara znanstvenik ili rečenica koju izgovara političar. Mislim da bi ovim zakonom trebalo regulirati prava i obveze znanstvenika, profesionalnih znanstvenika i nastavnika pri njihovim istupima u javnosti pogotovo u odnosu na korištenje znanstvenih i nastavnih titula kako bi se sačuvao dignitet hrvatske znanosti. Naime, mi ne znamo da li je to kazao on na temelju svojih temeljnih primijenjenih ili razvojnih istraživanja i da li bi zakonom trebalo predvidjeti neke sankcije, pa i sankciju oduzimanja znanstvenih titula za izgovaranje javnih stavova koji zlorabe legitimitet, javni legitimitet znanosti za izricanje ne samo ne znanstvenih, nego para znanstvenih, kvazi znanstvenih politikantskih i svih drugih rasprava. Druga mala digresija mislim da je eto zgodna ili nesretna koincidencija da se u ovom zakonu raspravlja baš dan nakon ili dva dana nakon velike tragedije na Virginia Techu u Americi i mislim da bi bila zgodna prilika gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora da u ime ovoga Visokoga doma uputite izraze podrške, razumijevanja i žalosti predsjednici američkog Kongresa, znači zapravo spikeru Kongresa i tamošnjem sveučilištu podsjećajući da danas o tome raspravljamo. Mislim da se ne radi samo o gesti, nego se radi o potrebi da zaštitimo instituciju autonomije sveučilišta. Autonomija sveučilišta u Sjedinjenim Američkim Državama znači i to ako ste gledali jučer vijesti da tamo postoji i piše Virginia Tech Police. Znači tamo sveučilišta imaju i vlastite policije i pod svaku cijenu treba i obraniti autonomiju sveučilišta mimo ovakvih incidenata. Sad ću nešto malo govoriti o dobrim i manje dobrim rješenjima ovog zakona. Ima puno tu dobrih rješenja. Jedno svakako nedostaje. O tome je govorio marginalno ali i oštroumno kolega Zlatko Kramarić. To je pitanje intelektualnog đeparenja, plagijata i organiziranog kriminala na tom području. Vidite, sve donedavno prepisivanje u Hrvatskoj ne samo da nije bilo sankcionirano, nego je bilo dijelom ideologije o svenarodnom ili društvenom vlasništvu. Ja osobno recimo sam tamo sedamdesetih godina napisao jedan veliki esej o reformi, gospodarskoj reformi u Hrvatskoj, pa sam eto zamolio me Duško Bilandžić da mu to posudim da on to pročita. Bilo je pedesetak stranica tog teksta. Onda je on to u tadašnjem startu objavio, prepisao jedno deset, petnaest stranica i kada sam ga ja pitao zašto je to učinio on kaže da je bio pod pritiskom vremena da je morao prepisati, odnosno predati rukopis i smatralo se da je to pitanje neke građanske uljudnosti da on meni otme moje intelektualno vlasništvo. Nakon toga naravno ja to nisam mogao objaviti. Mi smo svjedoci dakle kulture potkradanja na svim razinama. Ja sam se u nekoliko navrata zalagao da i u ovom Visokom domu se ne primaju dokumenti koji nemaju oznake o autorstvu, ne samo institucionalnom, nego i personalnom, da se ljudi naprosto prisile biti odgovornima prema vlastitom djelu. Vi imate danas u Hrvatskoj situaciju da prema istraživanjima koja su provodili na nekim fakultetima negdje oko 60 do 80% studenata prepisuje na ispitima. To se smatra dijelom tradicionalne kulture, gdje se smatra ako ne prepisuješ i ako se ne snađeš druže da si nešto manje vrijedan. Mi moramo stvarati sasvim drugačiju kulturu. Neke kolege iz našeg Visokog doma koji nisu znanstvenici također su uz pomoć svojih mentora prepisivali radove. Mi moramo ovdje predvidjeti jedno cijelo poglavlje, gospodine državni tajniče, o plagijatima i o oduzimanju i znanstvenih titula i kvalifikacijskih radova i udaljavanju takvih ljudi sa sveučilišta. To je jedna od temeljnih problema hrvatske znanosti. Drugi problem koji nije tu na ozbiljan način dotaknut je problem komercijalizacije stjecanja znanstvenih stupnjeva na razini postdiplomskog obrazovanja. Doktorati na nekim fakultetima premašuje danas stotinu tisuća kuna, znači doktorski studij ili same prijave i obrane doktorata. Dok se recimo s puno razloga neke stranke iz ovog Visokog doma zalažu za besplatno školovanje do razine sveučilišnoga zanemaruje se okolnost da sirotinja neće praktički moći u Hrvatskoj probiti se na sveučilišta. Ako tome dodate tehnologiju raširenog nepotizma na većini fakulteta, pogotovo na nekim fakultetima i onda ćete imati jednu situaciju negativne socijalne, a često i intelektualne selekcije tih ljudi. Daljnji problem koji treba ozbiljno uzeti u obzir je problem o kojemu je govorio i kolega Sabati i kolega Josipović, to je davanje prava do sada koje nije imala HAZU u izboru znanstvena znanja. A ja osobno sam protiv toga, i to sa čvrstim razlozima, pogotovo jer se radi o pravu izbora tamošnjeg činovništva minimum minimuma bi bio da ti ljudi prođu normalne procedure na svojim matičnim fakultetima kao što sam ja kao profesor Medicinskog fakulteta normalno bivao biran na svom matičnom Ekonomskom fakultetu, jer dakako da kolega Hebrang nije mogao pravilno prosuditi da li ja nešto znam ako se, s područja ekonomike. Znači u tom smislu mislim da je to jedan korak natrag. Korak natrag i smatram uvođenje kombiniranog dobnog kriterija za znanstveno napredovanje. Ove 3 i plus 3 godine mogu biti dobro rješenje na kratki rok. Ja ću vam kazati, jedan mladi dečko ovdje iz Hrvatske, spomenuti ću i njegovo ime, zove se Pavel Šavor je izabran praktički izravno za redovitog profesora na jednom prestižnome američkom sveučilištu. Da je morao biti biran po ovom zakonu morao bi čekati jedno 15-ak, 20 godina. Dakle taj kriterij dobne, dobnosti kao kriterij mora biti zapravo kombiniran sa kriterijem znanstvene izvrsnosti. Znači ako imate u pitanju čovjeka koji može u godinu ili dvije godine dana napraviti znanstvenu produkciju koji drugi ljudi mogu napraviti u 10 ili 15 godina to treba svakako tolerirati. I druga i zadnja stvar koja se tiče birokratizacije znanosti osobno sam žrtva birokratizacije znanosti u nekoliko zadnjih mjeseci, gospodine državni tajniče, sa očitim znakovima urote, mediokriteta koji ne znaju procjene znanstvenu izvrsnost koju ljudi postizavaju na zapadu. To je na toj razini skandaloznosti da ću o tome vrlo skoro obavijestiti i ovaj Visoki dom i hrvatsku javnost. Jer takav tip nekompetentnog odnosa u procesu nostrifikacije diploma stečenih u Sjedinjenim Američkim Državama kombiniran sa doušničkim mentalitetom dijela birokratskog aparata stvara jednu za mene osobno ponižavajuću situaciju koju ne želim više tolerirati. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Sabati.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa ja sam ustvari dvoumio da li ići sa ispravkom netočnog navoda, ali sam se odlučio za repliku dajući samim time i šansu kolegi Letici da možda još malo jasnije veli što je htio. Jer je u ovom svom uvodnom dijelu govoreći o intelektualnom džeparenju, odnosno o kulturi potkradanja na svim razinama, o kulturi prepisivanja vrlo poučno za ja bih rekao sve nas koji se bavim tim radom, a isto tako i za sve studente koji pohađaju nastavu spomenuo 70 do 80 posto studenata koji propisuju … [[Govornik se ne razumije.]] između ostalog i pismene ispite itd. Ali ja mislim da se to može i proširiti i šire. Međutim meni se čini da to baš nije tako u ovom trenutku zato jer sustav Bolonje ipak nešto malo drugačije vrednuje rad samog studenta od prisustvu predavanjima, vodi se naravno evidencija prisustva predavanjima, vježbama laboratorijskim, … [[Govornik se ne razumije.]] njihove aktivnosti vezane, i seminarski radovi i određeni zadaci aktivnosti na samoj nastavi. Tako da se može dogoditi da određeni broj studenata ustvari bude oslobođen ispita i prije nego što dođe na pismeni. Mislim ustvari da skupi dovoljan broj bodova tako da ovih 70, 80% prepisivanja ja mislim da ne stoji. Ali se apsolutno slažem da bi trebalo uvesti nekakav drugačiji način kulture vrednovanja samog rada studenata, čak možda i nešto malo širi i pragmatičniji u odnosu na ovaj postojeći sustav bodovanja koji je dan bolonjskim procesom. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Letica.
Ja nisam bio prekritičan. Ja sam kazao da je nekad prepisivanje gotovo se bilo ideološki poželjno, jer dokazivalo je oblik solidarnosti i spremnosti da se susjedu u nevolji pomogne. Ja samo govorim o novoj kulturi. Vi imate jednu situaciju da je jedan bivši dekan, odnosno jedan bivši docent na Ekonomskog fakultetu prepisao jedan tzv. izvorni znanstveni rad '85%. Koliko sam vidio kasnije je bio i u nekom saborskog odboru za civilni nadzor rada tajnih službi. Prema tome ja ne bih htio da se ta kultura plagiranja zapravo i dalje legitimira. O tome sam ja govorio.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepa. Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju koji je još jedan korak na velikom putu kojeg je ministarstvo zaoralo, a to je preobrazba visokog obrazovanja i ukupne znanstvene aktivnosti i tog velikog složenog područja. Ministarstvo ja zaoralo široke brazde i u srednješkolskom obrazovanju, pa i niže, na osnovnom, a naročito na ovom visokom. Sjetimo se samo pristupa bolonjskim procesima, sjetimo se reorganizacije znanstvene djelatnosti i čitavog niza drugih zahvata. Tako ja ovaj Konačni prijedlog Zakona smatram jednim korakom u cilju realizacije planova ove Vlade. Izmjena je kao što je rečeno ovdje donošena iz dva razloga, odnosno predložena. Zbog uočenih nedostataka dosadašnje zakonske regulative s jedne strane i zbog približavanja odnosno ulaska sutra u Europsku uniju s druge strane. Budući da je državni tajnik opsežno obrazložio sve članke ja ću se samo na neke usredotočiti, a onda malo i proširiti možda u nekim dijelovima raspravu izvan ovoga prijedloga. Dakle u člancima 1. do 3. se određuje način odobravanja za rad, odobrenja za rad u području znanosti. Do sada se to odnosilo na znanstvene institute, jednu definiciju koja nije pravno dovoljno definirana i bila je preuska te se sada to proširuje na znanstvene organizacije i naravno na visoka učilišta. Kada govorimo o visokim učilištima onda treba reći da se regulativa odnosi dakle dobivanja dopusnica i registracije na učilišta u vlasništvu Republike Hrvatske, ali i na ona privatna učilišta koja sudjeluju u svom financiranju dijelom sredstva iz državnog proračuna. Znači za njih sve vrijedi ona propisana procedura za Nacionalno vijeće za znanost, za znanstvene djelatnosti, odnosno Nacionalno vijeće za visoko školstvo, za visoka učilišta, daje prijedlog, odnosno preporuku ministru znanosti i obrazovanja za izdavanje dopusnice ili za ona druga dva načina odlučivanja u kojima se te dopusnice ne izdaju. Na temelju takve dopusnice potvrđuje se da znanstvena organizacija ili visoko učilište udovoljava propisanim standardima i uvjetima i na taj način se dobiva jamstvo kvalitete u oba dva ova područja, dakle u znanosti i visokom školstvu. Istodobno ministarstvo vodi takav upisnik i u tom upisniku se nalaze samo oni koji su prošli opisanu proceduru i na taj način zadovoljili najvišim zahtjevima koje propisuju propisi iz ova dva područja. U članku 5. je ispravljeno na neki način ili korigirana mogućnost da ministar znanosti proglašava centrom izvrsnosti neku znanstvenu organizaciju. Ovaj puta se to spušta na nižu razinu, on može proglasiti centrom izvrsnosti i ustrojbenu jedinicu znanstvene organizacije pod uvjetima da zadovoljava vrlo stroge kriterije a koji uključuju i međunarodnu prosudbu što je neobično važno. Dakle jamči kvalitetu, jamči kvalitetu izvan granica, a naravno da takva ustrojbena jedinica se mora isticati u svom znanstvenom radu po aktuelnosti toga rada, po originalnosti, po značaju znanstvenoga rada i svemu onome što su bili kriteriji. U daljnjem slijedu teksta vidimo da će i takva ustrojbena jedinica moći aplicirati samostalno na znanstvene projekte što je sigurno stimulans pojedinim ustrojbenim jedinicama koje odskaču u svojim znanstvenim organizacijama takvih slučajeva ima. Profesor Letica je dao jednu interpretaciju odrednica u Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti koja je malo disonantna sa rješenjem u ovom zakonu. Ja se velikim dijelom s njim slažem. Naime ovdje se i Hrvatskoj akademiji znanosti umjetnosti daje funkcija znanstvenog vijeća, drugim riječima i oni mogu provoditi izbor svojih zaposlenika u zvanja. Obrazloženo je to Zakonom o HAZO-u, obrazloženo je to statutom HAZO-a iako nemaju dovoljan broj svojih zaposlenika, određenim zvanjima oni imaju status znanstvenih vijeća u svojim razredima i to je apsolutno pravo točno i tu apsolutno nema primjedbe. Ostaje samo pitanje mogućih zloupotreba. Drugim riječima da li je moguće da sada jedan zaposlenik ZAZO-a dođe ovakvim kraćim putem pa zovimo ga uvjetno bajpasom, do znanstvenog nacionalnog zvanja sa uvjetima koje na svom matičnom sveučilištu ne bi udovoljio. Dakle to je pitanje na neki način neobjektivnosti, moguće neobjektivnosti. Ja podržavam naravno ovo rješenje jer daje HAZO-u još jedan posebni značaj u praktičnom smislu, ali možda bi trebalo u budućnosti ugraditi i nekakvu osiguravajuću odrednicu po kojoj zaposlenici HAZO-a ne bi bili u prednosti ili potencijalno boljoj situaciji od onih koji nisu zaposlenici HAZO-a. Što se tiče produljenja radnoga vijeka zaposlenicima, odnosno znanstvenicima u trajnom zvanju i redovitim profesorima u trajnom zvanju, to je apsolutno bilo vrijeme da se izjednači. Drugim riječima kao što profesoru u trajnom zvanju nakon 65 godine može produžiti radni odnos. To treba naravno se odnositi i na znanstvenog savjetnika u trajnom zvanju i to je ovim zakonom ispravljeno. Naime do sada znanstveni savjetnik u trajnom zvanju nakon 65 godine nije mogao produžiti postojeći radni odnos nego je mogao u određenim okolnostima ako nema drugih kandidata itd. dobiti ugovor o radu na određeno vrijeme. To je sigurno destimulacija znanstvenim savjetnicima u trajnom izboru, trajnom zvanju, a novim zakonom ih se stimulira da nastave svoje iskustvo, svoje znanje prenositi i nakon 65 godine ako se ukaže potreba u znanstvenoj organizaciji na svoje mlade kolege. Dakle osim sigurnosti to osigurava i na neki način kontinuitet i povezivanje generacija u znanstvenom radu jedne znanstvene organizacije što ima posebni značaj u toj oblasti. Sljedeća odrednica koja se u zakonu određuje za starije od 65 godina, mislim također da se može promatrati sa dva aspekta. Naime da bi se osigurala veća mobilnost znanstvenika u znanstvenim organizacijama i nastavnika visokih učilišta postojalo je ograničenje izostanka odredbe da se nakon 65 godine može natjecati u drugoj znanstvenoj organizaciji ili visokom učilištu. Da bi se potakla ta mobilnost u ovom tekstu se daje mogućnost da sudjeluje u natječajima na drugoj znanstvenoj organizaciji i visokom učilištu bez obzira što su prošli 65 godina života. Naravno meni je jasna intencija, to je mobilnost visokog kadra, to je pomoć i poticanje novim učilištima da pomognu organizirati visoku kvalitetnu nastavu, visoko kvalitetni znanstveni rad. Međutim postavljam pitanje u kojoj mjeri to može biti otežavajući jer na neki način destimulira ajde da kažemo manja učilišta, manje znanstvene organizacije da produciraju vlastite kadrove jer očekuje pomoć iz većeg centra nakon 65 godine nekog znanstvenika ili nekog nastavnika. Ja to zovem sindromom krpanja kadrovskih rupa i taj sindrom je jako prisutan u nekim našim novim sveučilištima i taj sindrom može u početnoj fazi pomoći, ali ako predugo traje može i destimulirati pa ću kao primjer navesti dva nova medicinska fakulteta u Splitu i Osijeku od kojih recimo je Splitski stao vrlo brzo na vlastite noge, a onoga u Osijeku i danas moramo žestoko podupirati sa kadrovima iz Zagreba pa je gotovo pravilo da onaj tko je navršio 65 godina ima zvanje redovnog sveučilišnog profesora na zagrebačkom Medicinskom fakultetu, premješta se na Osijek. Da li je to dobro i kako dugo je dobro to je otvoreno pitanje iako kažem intencija zakonodavca je apsolutno jasna, ali mislim da sindrom krpanja kadrovskih rupa dugoročno može imati i štetne posljedice. Isto se odnosi i na članak 13. koji ublažava uvjete za dobivanje dopusnice za rad na veleučilišta ili visokoj školi gdje se dosadašnji kriterij da mora imati najmanje 50% nastavnika u ugovoru o radu, sada se to smanjuje na 30% i opet je ovdje jasna intencija zakonodavca, a to je potpora širenju ovakvih centara. Međutim, pitam dugoročno nije li ovo sindrom krpanja kadrovskih rupa? No, na kraju da zaključim, sve u svemu ovaj tekst koji je pred nama će svakako značiti bitan kvalitetniji iskorak u provođenju reorganizacije visokog školstva i znanosti i uz ovih nekoliko napomena o kojima bi trebalo ubuduće razmisliti svakako mislim da treba podržati ovaj Zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključno, državni tajnik Slobodan Uzelac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Dopustite kratak završni osvrt. Prije svega zahvala svim diskutantima na uistinu korisnim mišljenjima, sugestijama. Dopustite mi jednu osobnu impresiju. Ovo je tko zna po koji put da izlazim sa prijedlozima zakona pred vas i pogotovo u ovim osjetljivim pitanjima doprinos ljudi koji vrlo kompetentno o tome govore saborski zastupnici koji su i sami u znanosti, govore o stvarima koje predlagatelj ministarstva uistinu sa najvećom pozornošću uvažava i očituje se o njima. S tim u vezi jedna molba. Ukoliko diskutanti smatraju da je potrebno nama predlagateljima dodatno nešto pojasniti, komunicirati, a zbog bilo kog razloga nije bilo za to dovoljno vremena mi bismo bili vrlo zadovoljni svakom mogućnošću otvorenom pozivam doktora Sabatija, naša je potreba da možda detaljnije čujemo njegovu argumentaciju, mi vam stojimo na raspolaganju u tom smislu za svaku komunikaciju. Nekoliko osvrta na zadnje stvari koje su kazane. Što se tiče zahtjeva da se dakle znanstvene inovacije koje se financiraju izvan sredstava državnog proračuna da idu bez natječaja, motivacija onih koji su nama to predlagali iz gospodarstva je vrlo jednostavna, efikasnost. Kažu to su ljudi koji su provjereno već na tom poslu, to nisu novi ljudi, oni su se dokazali na tom poslu. Naš, kažu oni isključivi motiv je da ne trošimo novo vrijeme, nove mjesece na natječaj zbog ovog ili onog razloga i predlažemo da u to možemo ići. Ali neka i to pitanje ostane otvoreno, to je dakle ta motivacija. Možda treba ipak pojasniti ove tri godine i nemogućnost preskakanja izbora u viša zvanja. Molim vas. Može čovjek preskakati izbor u znanstvena zvanja, nema tu ograničenja. Htio sam doktoru Letici kazati, vidim da je izišao, možda nije pažljivo pogledao tekst. Dakle, u znanstvena zvanja je moguće sve preskakati i sasvim mlad čovjek može u znanstvenom smislu biti odmah znanstveni savjetnik ukoliko ima znanstvenih radova objavljenih u časopisima respektabilnim itd., ali nije o tome riječ. Ovdje je riječ o tome da dakle nema preskakanja izbora na radna mjesta kojima prethodi izbori u znanstvena zvanja prije eto tog mi kažemo minimalnog trogodišnjeg razdoblja. Zašto smo se na to odlučili? Pa ljudi koji vode ove institucije kažu kad ne bismo imali čak ni to minimalno ograničenje bojimo se da bi netko drugi, po nekoj drugoj logici diktirao ustrojstvo te organizacije koja ima neko svoje ustrojstvo, koja ima neki red stvari kod nas, a u tom redu stvari nije znanstvena kompetencija jedina stvar koju treba imati da bi se imala pozicija na radnom mjestu. Nama se to činilo respektabilnim i mislimo da to treba uvažavati. Vrlo zanimljiva rasprava doktora Letice oko potrebe da se recimo tako kultura plagijata napadne zakonom. Moram sasvim otvoreno kazati, mi od toga malo zaziremo. Mi smo svjesni velike opasnosti širenja kulture plagijata, laži itd., ali je pitanje treba li u znanosti protiv toga se boriti zakonom? Možda da, ali svakako ako da onda ne izmjenama i dopunama postojećeg zakona, vjerojatno moramo otvoriti neku raspravu, možda novu, temeljitu, odgovornu uz napomenu o tome da i sada u sustavu znanosti visokog obrazovanja postoje i normativna, a rekao bih i stvarna mreža ili sustavi ili podsustavi namijenjeni toj borbi. Ja ću podsjetiti samo na to da u statutima sveučilišta i drugih visokih učilišta visokih škola, veleučilišta, pojedinih fakulteta itd. imamo vrlo razrađene kriterije i o toj stvari. Imamo i nešto što se pravilno zove etički kodeks. Dakle, etički kodeksi koji dakako u ovim okvirima specificiraju sasvim konkretno što to znači u medicini, naravno pozivajući se na neke druge za to područje relevantne norme, znanstvene, etičke, stručne itd. Mislimo da to treba jačati, to treba jačati taj vid društvene, namjerno ne kažem državne, baš kažem društvene snage koja iznutra i oslonom na zakonitosti struke i znanosti čini nam se da može dati više, a hajdemo mu zakonom otvoriti taj prostor da to bude što djelotvornije. Mislim da bi to dobar pristup. I konačno, što se tiče zadnjeg prijedloga doktora Sabatija oko završnih 5 ili 3 godine. Pa, nama se i dalje čini uistinu da prije svega treba ići u prilog čovjeku, ali pošli smo od toga da je to zadnja instanca koju je čovjek dostigao, najviša moguća. On je dakle znanstveni savjetnik, on je drugim svojim izborom od znanstvenog savjeta dospio u to trajno zvanje koje mu nitko nikad više ne može oduzeti. Mislimo da i treba i tom duljinom naznačiti razliku tog završnog stupnja od prethodnih stupnjeva koji su bili svi isti, svi jednaki itd. Eto čini nam se da bi to tako shvaćajući moglo biti i prihvaćeno od strane onih na koje se to odnosi kao teško dostižan status, častan status i da zbog toga i na taj način mora biti nešto drukčiji nego što su raniji statusi koji su samo jedna od brojnih stepenica u tom rastu. Drugog razloga za to dakle nemamo. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Gospodine dopredsjedniče, kolegice i kolege. Gospodine državni tajniče Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa nije točno da su uvaženi kolege profesori diskutirali u Hrvatskom saboru o navedenoj temi, oni su raspravljali. Upravo vas moram ispraviti jer se radi o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju koji također propisuje lektore na stranim sveučilištima. Ja mislim da bi trebalo početi od početka.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu po ovoj točki dnevnog reda.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o znanstvenoj djelatnosti, visokom obrazovanju. Amandmane su podnijeli Klub zastupnika HNS-a i zastupnik Ivo Josipović. Izvolite. … [[Upadica se ne razumije.]] Amandman Kluba zastupnika HNS-a.
Amandman se, predlagatelj prihvaća amandman i u članku 16. se radi o izmjeni i dopuni kojima se mijenja članak 74. Zakona. U stavku 6. iza riječi «specijalist određene struke» stavlja se točke i metnut ćemo «spec.». I to se prihvaća. Ostali tekst se briše kako je Klub zastupnika HNS-a tražio. … [[Upadica se ne razumije.]]
Nisam vas dobro razumio. Malo jasnije govorite državni tajniče. Amandman se, u nekom dijelu se prihvaća?
Prihvaća se cijeli amandman Kluba zastupnika HNS-a [[Upadica: A prihvaća se?]] Da [[Upadica: A je?]] Je, je, ja se ispričavam, nisam … [[Govornici govore uglas, ne razumije se.]] Prihvaća se, da.
Da. Hvala. Postaje sastavni dio Zakona. Amandmani zastupnika Ive Josipovića. Amandman 1.?
Isto se prihvaća.
Hvala. Postaje sastavni dio zakona. Amandman 2.?
Amandman 2. se ne prihvaća. I obrazloženje sljedeće: obaveza raspisivanja javnog natječaja za izbor u suradnička znanstvena i stručna zvanja i odgovarajuća radna mjesta te za izbor znanstvenih novaka već je propisana Zakonom o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju. I to za sva radna mjesta u znanstvenim organizacijama općenito člankom 40., stavkom 2. koji propisuje da se izborna radna mjesta u javnim i znanstvenim organizacijama obavljaju na temelju javnog natječaja te zasebno odredbama kojima se propisuje postupak za izbor u određeno zvanje i odgovarajuće radno mjesto. Članak 43., stavci 1., 8. i članak 95. i stavak 1.
Hvala. Trebamo glasovati, a zastupnik nije nazočan. Molim uključimo se. Rezultat? 18 za, 3 suzdržana, 63 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 3.
Isto se ne prihvaća.
Hvala. Treba glasovati. Tko je, molim zastupnika, rezultat? 14 za. 5 suzdržan. 60 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Hvala lijepo. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Rezultat? Sa 85 glasova za i 2 suzdržana donesen Zakon sa kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda. - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zračnom prometu, hitni postupak - prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 652 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pomorstvo, promet i veze i Odbor za europske integracije. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Državni tajnik Dražen Bregelec. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene gospođe i gospodo saborski zastupnici. Dozvolite nekoliko uvodnih rečenica o Nacrtu prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zračnom prometu. Najprije vas želim dodatno informirati o aktualnom, o sadašnjem trenutku o okolnostima u kojima se nalazi Republika Hrvatska sa aspekta njene međunarodne, međunarodnog članstva u organizacijama koje imaju veze sa zračnim prometom. I istaknuti da je Hrvatska članica organizacije Međunarodnog civilnog zrakoplovstva, Europske konferencije civilnog zrakoplovstva i Europske organizacije za sigurnost zračne plovidbe. Uz to uprava zračnog prometa u sastavu Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka je od ožujka 2004. godine i punopravni član Europske organizacije zračnih, zrakoplovnih vlasti. Nužno je istaknuti da je punopravno članstvo u zajedničkim zrakoplovnim vlastima i potpuno usvajanje njihovih zahtjeva također jedan od uvjeta za punopravno članstvo u Europskoj uniji. Nadalje, početkom 2006. godine potpisan je Sporazum o zajedničkom europskom zračnom prostoru tzv. ECAA agreement. Cilj sporazuma je potpuna harmonizacija hrvatskog nacionalnog zakonodavstva u području zračnog prometa sa zakonodavstvom Europske unije. Potpisivanjem ovog sporazuma Republika Hrvatska se obvezala implementirati u svoje zakonodavstvo uredbe i direktive koje su obuhvaćene tim sporazumom sukladno fazama definiranima u sporazumu. Sam Zakon o zračnom prometu u obliku kakav je sada važeći usvojen je 1998. godine i do sada je pretrpio jedne izmjene usvojene 2004. godine. U procesu usklađivanja zakonodavstva RH-a sa pravnom stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe, a koji je utvrđen nacionalnim programom za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji za 2007. godinu, za prvi kvartal 2007. godine predviđene su i izmjene i dopune Zakona o zračnom prometu. Ovaj zakon usklađuje se sa pravnom stečevinom Europske unije i to sa sljedećim konkretnim uredbama i direktivama. Sa uredbom o licenciranju zračnih prijevoznika koja se posebno bavi pravom osnivanja zračnih prijevoznika izdavanjem operativne licence. Osnovno načelo uredbe je da ako zračni prijevoznik udovoljava kriterijima u odnosu na ekonomsku i tehničku sposobnost tada ima pravo da mu se izda operativna licenca. Operativna licenca se može izdati isključivo zračnim prijevoznicima koji posjeduju važeću svjedodžbu o sposobnosti tzv. Air Operator Certificate, koji garantira tehničku sposobnost. Operativna licenca je važeća dok zračni prijevoznik udovoljava posebnim propisanim uvjetima. Sljedećom direktivom kojom se ovaj zakon usklađuje je direktivom Vijeća 2000/79 iz 2000. godine, o europskom Sporazumu o radnom vremenu mobilnih djelatnika u civilnom zrakoplovstvu, utvrđena su određena pravila koja se posebno primjenjuju na mobilne djelatnike u zračnom prijevozu, dakle na pilotsko, na kabinsko i pilotsko osoblje. Direktivom ne ustanovljen sveobuhvatni okvir unutar kojeg je moguće propisivati ograničenje radnog vremena. U skladu s direktivom, mobilni djelatnici ne smiju raditi više od 2 tisuće sati godišnje, dok je vrijeme letenja ograničeno na najviše 900 sati godišnje. Mobilni djelatnici imaju pravo na najmanje četiri tjedna godišnjeg odmora, najmanje 96 sati, 96 slobodnih dana u godini i najmanje 7 slobodnih dana mjesečno. Također, imaju pravo na besplatan zdravstveni pregled, odgovarajuću zaštitu na radu, te prehranu tijekom rada. Cilj ove direktive je povećanje sigurnosti odvijanja zračnog prometa koje se postiže uklanjanjem mogućnosti zamora i stresa mobilnih djelatnika. Sljedećom uredbom europskog Parlamenta i Vijeća iz 10. ožujka 2004. godine o utvrđivanju okvira za stvaranje jedinstvenog europskog neba tzv. okvirna uredba, zatim Uredbom o pružanju usluga i Uredbom o zajedničkim zahtjevima za pružanje usluga u zračnoj plovidbi koji su dio Single European Sky regulative, koje Republika Hrvatska temeljem potpisanog sporazuma o zajedničkom europskom zračnom prostoru, obvezna je implementirati u svoje zakonodavstvo. Prema tim uredbama, svaka država članica mora imenovati nacionalno nadzorno tijelo, čija zadaća će prije svega biti certificiranje i kontinuirani nadzor nad pružateljima usluga u zračnoj plovidbi, kao i drugi s time vezani poslovi. Budući da je smisao osnivanja nacionalnog nadzornog tijela povećanje sigurnosti u zračnoj plovidbi, ta zadaća je ovim izmjenama i dopunama Zakona o zračnom prometu u Republici Hrvatskoj povjerena agenciji, kao tijelu čiji cilj i jest upravo briga za sigurnost i cjelokupnost zračnog prometa u Republici Hrvatskoj. Usklađenje sa navedenim direktivama i regulativama postignuto je uvođenjem pojma operativne licence koja do sada nije postojala, posjedovanje koje je temelj za operiranje zračnih prijevoznika u Europskoj uniji. Zatim, izmjenama i dopunama zakona u dijelu koji se odnosi na radno vrijeme, vrijeme leta i odmora članova posade zrakoplovstva, zrakoplova, te izmjenama i dopunama koje se odnose na upravljanje zračnim prostorom, usluge u zračnoj plovidbi i certificiranje i nadzor pružatelja usluga u zračnoj plovidbi. Uz navedeno važno je naglasiti da će se navedena EU regulativa detaljnije implementirati kroz provedbene propise koji se donose temeljem Zakona o zračnom prometu. Nadalje, predložene su izmjene i dopune Zakona o zračnom prometu usmjerene i na osnivanje Agencije za civilno zrakoplovstvo, što možemo slobodno okvalificirati i kao najznačajniju izmjenu koju donosi ovaj prijedlog. Agencija za civilno zrakoplovstvo osniva se kao pravna osoba koja na temelju javnih ovlasti samostalno obavlja upravne i druge poslove koji se odnose na zračni promet, zračne luke, poslove od značenja za sigurnost zračne plovidbe a naročito kontinuirani nadzor zrakoplovnih operatora, licenciranog zrakoplovnog osoblja i plovidbenosti zrakoplova te ukupan nadzor zračnog prometa kao i druge poslove koji su joj ovim zakonom date u nadležnost. Izmjene i dopune Zakona o zračnom prometu usmjerene su i na usklađivanje sa propisima kojima se uređuje nadležnost Državne uprave za zaštitu i spašavanje kao središnjeg tijela državne uprave nadležne za zaštitu i spašavanje. Toliko u ovom uvodnom dijelu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice uvaženi zastupnik Ivan Vučić.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, državni tajniče sa suradnicom, kolege zastupnici i zastupnice. Zakon o zračnom prometu kao temeljni zakon koji uređuje pitanje zračnog prometa sadrži odredbe o uređenju zračnog prometa u zračnom prostoru Republike Hrvatske i nadležnom u tom prostoru, uvjetima za sigurno odvijanje zračnog prometa, zračnom prijevozu i drugim djelatnostima u zračnom prometu, upisu u hrvatske registre civilnih zrakoplova, državnoj pripadnosti i registracijskim oznakama zrakoplova, uvjetima za sigurnu uporabu zrakoplova i zrakoplovnih uređaja, aerodromima, uvjetima koje mora udovoljavati zrakoplov kao i drugo stručno osoblje, pružanju usluga u zračnoj plovidbi, istraživanju, ugrožavanju sigurnosti zrakoplova i nesreće zrakoplova, potrazi i spašavanju zrakoplova, zaštiti zračnog prometa, mjerama zaštite okoliša i zaštite stanovništva od buke zrakoplova, inspekcijskom nadzoru nadležnog ministarstva i drugih tijela ministarstva i njihovih ovlasti te prekršajima u zračnom prometu. Republika Hrvatska je od 1992. godine članica organizacije Međunarodnog civilnog zrakoplovstva koja je osnovana u svrhu razvijanja načela tehnologije te poticanja i razvoja međunarodnog zračnog prometa. Republika Hrvatska je i članica Konferencije civilnog zrakoplovstva, Europske organizacije za sigurnost zračne plovidbe. Uprava zračnog prometa u sastavu Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka od 2004. godine punopravni je član Europske organizacije zajedničkih zrakoplova. Nužno je istaknuti da je punopravno članstvo u zajedničkim zrakoplovnim vlastima i potpuno usvajanje njihovih zahtjeva također jedan od preduvjeta za pristupanje Europskoj uniji. Punopravno članstvo Republike Hrvatske u uniji kao i … [[Govornik se ne razumije.]] demokratskih sloboda i gospodarskog razvoja temeljni je cilj Republike Hrvatske. Jedan od ključnih preduvjeta u tom procesu osim provedbe unutarnjih reformi i snažnijeg gospodarskog razvoja je i preuzimanje europske regulative i europskih zrakoplovnih standarda. Prema tome, izmjene i dopune Zakona o zračnom prometu potaknute se u prije svega zbog usklađivanja važećih odredaba sa pravnim stečevinama Europske unije. Također, izmjene i dopune Zakona o zračnom prometu sadrže odredbe kojima se važeći zakon usklađuje sa nekim međunarodno preuzetim obavezama i praksom a koje su bitno i nužno implementirati. Jedinstvenost europskog neba i uredbe 522/2004. o interoperabilnosti europske mreže upravljanja zračnim prostorom dio su regulative koje Republika Hrvatska temeljem potpisivanja sporazuma obaveze u svoje zakonodavstvo. Prema tom uredbama svaka država članica mora imenovati nacionalno nadzorno tijelo čija zadaća je prije svega biti certificiranje i kontinuirani nadzor nad pružiteljima usluga u zračnoj plovidbi kao i drugi time vezani poslovi. Budući da je smisao osnivanja nacionalnog nadzornog tijela povećanje sigurnosti u zračnoj plovidbi te zadaća je ovim izmjenama i dopunama Zakona o zračnom prometu Republike Hrvatske povjerena agenciji kao tijelu čiji cilj jest upravo briga za sigurnost cjelokupnog zračnog prometa u Republici Hrvatskoj. Usklađivanje sa navedenim EU regulativom učinjeno je uvođenjem pojma operativne licence koja do sada nije postojala a posjedovanje koji je temelj za operiranje zračnim prijevoznikom u Europskom unijom, zatim izmjenama i dopunama zakona o dijelu koji se odnosi na radno vrijeme, vrijeme leta, odmora članova zrakoplova te izmjenama i dopunama koje se odnose na usluge o zračnoj plovidbi i certificiranje i nadzor pružitelja usluga u zračnoj plovidbi. Preporučeno je da uprava zračnog prometa postane administrativno financijski neovisna državna institucija a između ostalog bude postavljena kao nacionalno nadzorno vijeće. Stoga su izmjene i dopune Zakona o zračnom prometu između ostalog usmjerene na osnivanje Agencije za civilno zrakoplovstvo prikladne i praktične organizacije izvan sustava državne uprave koja će autonomno provoditi u okviru svoje djelatnosti uprave i druge poslove koji se odnose na zračni promet, zračne luke, poslove od značaja za sigurnost zračne plovidbe a naročito kontinuirani nadzor zrakoplovnih operatera licencirano od svakog onog osoblja i plovidbenost zrakoplova što uključuje i održavanje zrakoplova kao i ukupan nadzor zračnog prostora. Agencija za civilno zrakoplovstvo osniva se kao pravna osoba koja će na temelju javnih ovlasti samostalnost obavljati poslove određene ovim zakonom. Agencija predstavlja stručnu organizaciju koja sukladno brzom tehničkom i tehnološkom razvoju sa područja civilnog zrakoplovstva omogućava praćenje i provođenje međunarodnih standarda nužnih za ispunjavanje odgovornosti države za kontrolu sigurnosti zračnog prometa. Bitno je na kraju napomenuti da donošenjem Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zračnom prometu osigurava kontinuirano usklađenje i provođenje postojećih propisa i rješenja, normama i preporukama predviđenim u međunarodnim ugovorima kojima je Republika Hrvatska pristupila. Klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati donošenje ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba HNS-a uvažena zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predlagatelji, drage kolegice i kolege. Samim Ustavom Republike Hrvatske regulira osnovu za donošenje svih potrebitih zakona i na to dakako nemamo nikakvih primjedbi. Ocjena stanja i temeljna pitanja koja se trebaju urediti ovom izmjenom nalaze se u činjenici da uprava zračnog prometa pri Ministarstvu mora nije do sada nikada dobila barem uglavnom zadovoljavajuću ocjenu prolaznosti i stručnosti niti od AUDIT-a, dakle internacionalnog civil aviation organization, dakle Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva niti podkomiteta UN-a a po njihovim temeljnicama bazira se cjelokupni promet na kugli zemaljskoj. Niti "Joint aviation autorities" zajedničke zrakoplovne vlasti Europske unije. Obzirom da ovaj nacrt prijedloga zakona nije uopće dan na analizu zrakoplovnoj struci, dakle nije dan svim korisnicima zračnog prostora Republike Hrvatske, nije dan niti avio prijevoznicima niti zračnim lukama, niti gospodarskoj komori, niti sindikatu, niti drugim ustanovama ili bilo kojim drugim zainteresiranim subjektima da dostave svoje potrebne prijedloge i primjedbe na predloženi nacrt ovog prijedloga. Adekvatne izmjene postojećeg Zakona o zračnom prometu ovim prijedlogom jesu upitne i dvojbene kako iz ekonomskih tako i iz samih sigurnosnih razloga. Obzirom da se ovim zakonom osniva agencija za civilno zrakoplovstvo a osigurana su sredstva samo za početak rada postoji bojazan rad će agencije pasti na teret zrakoplovnih privrednika i drugih zrakoplovnih organizacija gdje posebno podvlačim Hrvatsku kontrolu zračnog prometa koja svoj dohodak ostvaruje odlično razvijenim sistemom kontrole zračnog prometa i za svoje usluge prima usklađenu, primjerenu naknadu kroz tzv. «unit trade» za svoje usluge od svih zrakoplovnih prijevoznika koje koriste zračni promet, prostor Republike Hrvatske. Činjenica da je u drugom stavku navedeno da provođenje odredba ovog zakona ne zahtijeva osiguranje posebnih sredstava u državnom proračunu utemeljena je isključivo na činjenici da se ovim zakonom mijenja i nadopunjuje Zakon o zračnom prometu a provođenje kojeg će ovim izmjenama pasti na leđa i teret zrakoplovnih privrednika i prijevoznika, zračnih luka a posebno na teret Hrvatske kontrole zračnog prometa čije se i preimenovanje ovim prijedlogom predlaže u pružitelja usluga. Obzirom da se točno i decidirani i određeni financijski razlozi nalaze i iza prijedloga za donošenje ovog Nacrta zakona troškovi rada agencije bi se naplaćivali kroz razne takse i pristojbe od gospodarskih subjekata a samo djelomično iz proračuna kojim bi se izmijenio sada važeći Zakon o zračnom prometu. Za isti se zahtijeva donošenje po hitnom postupku skrivajući to iza Nacionalnog programa za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji, a kako bi zastupnici u Saboru ne sagledavši sve posljedice izglasali Zakon o izmjenama zakona. Da bi možda malo to bolje pojasnili ovim zakonom se zakonska regulativa Republike Hrvatske usklađuje sa zrakoplovnom regulativom Europske unije što je i do sada bilo djelomično usklađeno, a i transformira se uprava zračnog prometa u sada samostalnu Agenciju za civilno zrakoplovstvo. Formiranjem Agencije za civilno zrakoplovstvo djelomično će financiranje te Agencije prebacuje na zrakoplovnu, zrakoplovno gospodarstvo Republike Hrvatske a iz poslova agencije nije vidljiva korist upravo toj, tom zrakoplovnom gospodarstvu koje ju treba i uzdržavati. Svi ti poslovi sada se obavljaju od strane Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka, Uprave zračnog prometa i nadležne službe nadzora, inspekcijskih poslova. Kroz inspekcijske poslove. Samo formiranje agencije po uzoru na druge zemlje poput zemalja Europske unije, SAD-a, Kanade pa čak je već i Srbija to učinila. No za razliku od drugih nije primjereno i adekvatno razrađen sustav financiranja agencija. Osigurana su samo sredstva za početak rada u iznosu od 3 milijuna kuna. Kako će se dalje financirati nije ponuđen precizan odgovor. Točka 3. ocjena stanja ne govori dalje više o tome. Nudi se odgovor da će se poslovanje Agencije člankom 11.h osiguravati iz prihoda od djelatnosti Agencije a cijene usluga Agencije nisu nigdje vidljive. Mora se znati da će uvođenje cijena za ove usluge koje se do sada nisu naplaćivale od uprave za zračni promet prijevoznici prevaliti na krajnjeg korisnika i time smanjiti konkurentnost hrvatskog turizma. Iako to dakle naizgled ne zahtijeva dodatna sredstva iz Proračuna potpuno je nejasno tko će, kada i koliko plaćati naknade za usluge Agencije te hoće li to biti dovoljno za financiranje same Agencije? Poglavito na zapravo malom tržištu Hrvatske tko će to ustvari plaćati? Aerodromi koji su svi osim zagrebačkog na granici rentabiliteta obzirom na promet, mali avio prevoznici, avio taksi, vlasnici malih zrakoplova ili netko drugi. Agencija je suštinski u drugim zemljama zamišljena da pomaže razvitku zrakoplovstva i direktno sudjeluju u istom kroz postupke koordinacije sa prijevoznicima, zračnim lukama i slično. A kod nas bi se formiranjem Agencije uz istu osnovnu zamisao uslijed nedefiniranog financiranja postala bi kao vid nadzornog organa i čisti teret zrakoplovnom gospodarstvu u kojem ne dobiva nikakvu novu uslugu u odnosu na dosadašnju situaciju. Ali zato dobiva dodatni financijski teret na vlastito poslovanje. U biti troškovi rada Agencije se žele prebaciti sa proračuna na korisnika zračnog prostora. Zračne luke i sve druge sudionike u zračnom prometu. Primjerice pa čak možda i na radionice za održavanje. Robni prijevoz i konačno u krajnjoj instanci i na same putnike. U ime Hrvatske narodne stranke mogu reći da se naročito ne slažemo sa donošenjem Zakona po hitnom postupku jer nije poznat konačni rezultat tako izmjenjenog Zakona o zračnom prometu na zrakoplovnu i turističko-prometnu uslugu Republike Hrvatske u budućnosti. Usklađivanje zakona sa normativnim aktima Europske unije treba svestrano proanalizirati kako pristupom u Europsku uniju ne bi utvrdili da nam tako doneseni zakon nije odgovarajući u nacionalnom i novonastalim okolnostima. Ovo napominjem poglavito zbog činjenice da smo već jednom prilikom usvojili zakone i standarde iz područja zračnog prometa koji se primjenjuju u zemljama Europske unije a mi sa našim tehničko-tehnološkim djelatnostima nismo ih u mogućnosti u potpunosti ispuniti. Naime Hrvatska je u cijelosti i brzopleto prihvatila propise što «Joint aviation regulation» pravila koja propisuje «Joint autorithies» i tako dalje, tj. sama Europska unija. Ne dajući ekskluzije na pojedine dijelove prihvaćenih propisa a što je mogla i trebala. Rezultat toga je negativni nalaz … [[Govornica se ne razumije.]] u upravi zračnog prometa od strane «GAA». Sve druge članice su «JAR» propisale prihvatiti uz određena ograničenja pa i mi imamo paradoksalnu situaciju da su naši propisi u određenim elementima praktički neprihvatljivi u praksi. Poglavito u slučaju opremeljenosti radionica za održavanje. Mogli bismo to kratko svesti na sljedeće: imamo strože propise od propisa u zemljama Europske unije pa smo u situaciji da želimo biti veći pape od samoga pape. Hrvatska narodna stranka neće ovaj Prijedlog podržati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Državni tajnik gospodin Breglec izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Morao sam, osjećam dužnost dati neka dodatna pojašnjenja a posebno i demantirati neke od navoda ovdje izrečenih u raspravi uvažene saborske zastupnice Alenke Košiša Čičin-Šain. Dakle netočno je da uprava nije dobila prolaznu ocjenu u vizitima i auditima koji su regularni, koji su redoviti svake godine od različitih institucija relevantnih za zračni promet u Europi. Naravno kao i u svakom «auditu», kao svakom «vizitu» postoje određene primjedbe koje su konstruktivne koje mi prihvaćamo a dio kojih ćemo osnove utemeljiti odnosno donijeti i ovim zakonom za rješavanje tih primjedbi. Da je tome tako tumači se, dokazuje se i činjenicom da je Hrvatska primljena u punopravno članstvo GIA – Joid Aviation Autoritya. Znači, Udruženja civilnih zrakoplovnih vlasti i to ne bi nikako mogla postići da nije pozitivna u toj procjeni relevantnih institucija europskog zračnog prometa. Što se tiče načina utvrđivanja ovog prijedloga izmjena i dopuna zakona moram isto tako demantirati izrečeno da nije bila konzultirana stručna javnost. Upravo obrnuto. U radnoj grupi za izradu ovog prijedloga zakona aktivno su učestvovali i Udruga zračnih luka. Znači, sve zračne luke u Republici Hrvatskoj, predstavnik nacionalnog zračnog operatora Croatia airlines, predstavnici Hrvatske kontrole zračne plovidbe. Dakle, tri najvažnija elementa u zračnom prometu u Republici Hrvatskoj. Primjedbe vezane uz Agenciju uz njen smisao, uz njeno financiranje i opravdanost. O toj temi mogu reći slijedeće. Agencije će, je nužno potrebna, neophodno potrebna zbog povećanja administrativnih kapaciteta Republika Hrvatska i za područje zračnog prometa. Uprava za zračni promet Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka u kojoj trenutno radi 28, 29 ljudi nema dostatne administrativne kapacitete i ne može uz plaću državnog službenika 5, 6 tisuća kuna za specijalistu, za VSS stručnu spremu iz industrije koja ima dvostruko, trostruko veći prosjek plaća dobiti kadrove da bi popunila, da ima i stotine sistematiziranih radnih mjesta. Dakle, izlaz iz postojeće situacije je definitivno jedan od razloga jest i taj dakle za ustrojstvo agencije. Agencija nije nikakva hrvatska inovacija. Agencije za zračni promet imaju mnoge zemlje Europske unije i po sličnom sistemu, po sličnom principu odlučili smo i u Hrvatskoj stručne poslove, poslove arbitriranja, poslove certificiranja zračnog osoblja, operatora povjeriti jednoj neovisnoj instituciji koja će imati i sredstava i kapaciteta i stručnog znanja i naravno sve ostale preduvjete da svoj posao obavlja na onaj način kako to mora biti. U tom smjeru se i kreću primjedbe koje smo mi dobili i mi usvajanjem zakona sa ovakvim rješenjima zapravo rješavamo i dio primjedbi i dio konstruktivnih sugestija koje smo dobili u okviru različitih vizita od strane europske, tijela Europske unije. Zatim, financiranje ove agencije definirano je u članku 11h. izmjena i dopuna zakona u kojem se koliko je to moguće u okviru zakona precizno definira iz kojih će se izvora agencija financirati. Konstatacija da će financiranje agencije pasti na leđa industrije je naravno točna. Međutim, tu treba reći da je alternativa da padne na leđa državnog proračuna. Dakle, kao i sve ostale agencije u ostalim dijelovima gospodarstva i ova se agencija financira iz domicijalne industrije, da je to zaista nevelik napor potrebno je istaknuti dvije činjenice. Prvo, glavni izvor financiranja bit će dio prihoda koji ostvaruje Hrvatska kontrola zračne plovidbe, a da bi dočarali zapravo da to nije na teret prije svega Hrvatske zrakoplovne industrije potrebno je znati da Hrvatska kontrola zračne plovidbe svoje prihode oko šesto i nešto čini mi se sedamsto milijuna kuna godišnje ostvaruje u preko 90% od naknada za prelet stranih zrakoplova. Dakle, opterećenjem financiranja rada agencije pretežito iz prihoda Hrvatske kontrole zračne plovidbe u najvećem mogućem dijelu opteretit će se dio rutnih naklada koje plaćaju mahom preko 90% strani operatori koji prolaze, tranzitiraju iznad hrvatskog teritorija. Upravo obrnuto nego je bilo rečeno ovim modelom novci koje strane kompanije plaćaju za prelet hrvatskog teritorija ostat će u većem dijelu u Republici Hrvatskoj i pomoći da hrvatska zrakoplovna industrija ima bolji servis. Ostali izvori financiranja procjenjujemo da će tih možemo sada procijeniti 20, 30 milijuna kuna godišnje potrebnih za rad agencije koje bi u nekakvoj viziji trebale imati šezdesetak ljudi u stalnom radnom odnosu. Dakle, ostali, manji dio prihoda procjenjujemo da neće biti veliki teret za industriju u kojoj Croatia airlines primjerice ima milijardu i pol godišnjeg prihoda, otprilike toliko i rashoda. Na sreću prošle godine u pozitivi. Sveukupno zračne luke u Republici Hrvatskoj nešto malo manje od tog iznosa. Dakle, samo uzimamo najveće igrače. Govorimo od otprilike 3 milijarde kuna koje se vrte, a govorimo otprilike možda nekih desetak, petnaestak milijuna kuna koji će oni sveukupno morati doprinijeti za rad agencije. Dakle, ovim argumentima mogu jedino reći da ne mogu prihvatiti ovo tumačenje da će to biti neprihvatljiv teret za hrvatsku zrakoplovnu industriju. Također, bilo je, smatram da je to bilo samo nespretno rečeno da je to razumljivo, uprava se ne ukida i ne zamjenjuje agencijom već Uprava za zračni promet u sklopu ministarstva ostaje kao tijelo nadležno i dalje za propise. Ali velik dio stručnih, odnosno svi stručni poslovi prenose se na agenciju. Evo zahvaljujem. Toliko u ovom trenutku, osim još jedne rečenice na kraju gdje moram demantirati također da većina hrvatskih aerodroma posluje na granici rentabilnosti. Upravo obrnuto. Primjerice dubrovački, splitski aerodrom, dubrovačka, splitska zračna luka isključivo iz vlastitih prihoda financiraju i vlastiti razvoj i svi vi koji dolazite ili prolazite tim infrastrukturnim objektima u prometu svjedočite tome da su to zaista reprezentativni objekti koji se razvijaju zahvaljujući dobrom poslovanju i solidnim profitima koje ostvaruju. Hvala lijepa.
Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo, samo bih ispravila jedan netočni navod, odnosno de facto kolega je rekao da to nije nikakva hrvatska inovacija uvođenje te agencije, da to imaju i druge zemlje. Naime, to je hrvatska inovacija zbog toga što do danas i do sada su te poslove, te iste poslove sa tim istim prihodima 90 postotnom preletu preko hrvatskog neba je to obavljala uprava. Dakle mi smo to do sada radili kroz Upravu za zračni promet pri ministarstvu. Dakle uvođenjem ove agencije ne smanjuje se ni broj poslova niti se povećava broj poslova. To je do sada obavljala ova grupa ljudi kroz Upravu. Činjenicom da, što ste spomenuli da su ova tri aerodroma rentabilna ili da posluju na granici rentabilnosti, da, ali nemojte zaboraviti da oni posluju na granici rentabilnosti zbog onih pikova kada imaju najveći promet u ljetnim mjesecima. Jedino Zagrebački aerodrom ima kontinuiranu rentabilnost. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Kruno Peronja.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Upravo je ovo još jedan doprinos kako hrvatska Vlada usklađuje sve one bitne propise za gospodarski razvitak, u ovom slučaju za sigurnost i zračnu plovidbu i kako je Hrvatski sabor dinamično zakonodavno tijelo koji brzo rješava. I stoga sam pristalica upravo na ovaj način predloženog, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, jer je vrlo jasno, a to smo i na odborima raščlanili na koji način treba funkcionirati i raditi, a ne da pojedini prijedlozi kupe prašinu u ladicu i da ne vidimo nikad kraja i konca onom što trebamo napraviti, a to je upravo usklađivanje važećih odredbi sa pravnom stečevinom Europske unije. A također i usklađivanje sa drugim međunarodno preuzetim obvezama i praksom. Stoga je bilo nužno ovo sve u takav, u ovu izmjenu i dopunu zakona implementirati. Najvažnije, ipak ću istaknuti neke od bitnih koraka unaprijed, a to je da se operativna licenca uvodi, koja se izdaje zračnom prijevozniku koji zadovoljava kriterije ekonomske i tehničke sposobnosti koji posjeduju važeću svjedodžbu, i naravno ono što jest a stavit ću ga na prvo mjesto, upravo ovim zakonom se vrlo precizno određuje da članovi posade zrakoplova neće smjeti raditi više od 2 tisuće sati godišnje. Vrijeme leta je ograničeno na najviše 900 sati godišnje. Imaju pravo na najmanje 4 tjedna godišnjeg odmora. 96 slobodnih dana u godini, te 7 slobodnih dana mjesečno jer konačno uvijek treba staviti na prvo mjesto zaposlenike i svi oni koji sudjeluju da bi naša zračna plovidba bila sigurna, kako na nebu tako i na zemlji. Ono što je posebno dobra novina, a koju treba potencirati iako su ovdje precizni rokovi navedeni osnivanja Agencije za civilno zrakoplovstvo, kako bi doista posebnim tijelima upravo izvan ministarstva mogla financirati Agencija. Slično je Agencija za linijski prijevoz za more kako bi doista mogli precizno i brzo obavljati sve one poslove koje se pred tom Agencijom stavlja. Agencija za civilno zrakoplovstvo, ona na temelju javnih ovlasti samostalno obavlja upravne i druge poslove koji se odnose na zračni promet, zračne luke, posebnog značaja za sigurnost zračne plovidbe, a osobito kontinuirani nadzor zrakoplovnih operatora, licenciranog zrakoplovnog osoblja i plovidbenosti zrakoplova, te ukupan nadzor zračnog prometa kao i druge poslove. Ali ono što smo nedavno isto ovdje prihvatili jeste da je važno naglasiti kako će se europska regulativa još bolje implementirati kroz propise koji se odnose upravo ovim predloženim zakonom. Ali i kad kažemo usklađivanje sa propisima kojima se uređuje nadležnost Državne uprave za zaštitu i spašavanje kao središnjeg tijela državne uprave nadležnog za zaštitu i spašavanje koje upravo svakim danom potvrđuje razlog svog opravdanog postojanja. Naravno da operativna licenca je novo, novi članak i koji upravo treba vrlo precizno odrediti koji su to uvjeti, gdje je sjedište, gdje je glavna djelatnost vlasništva, stvarnog nadzora, financijska sposobnost. I to je vrlo jasno i na jedan moderan nomotehnički način u ovom prijedlogu urađeno. Naravno kao i svi prijedlozi zakona koji dolaze iz male tvornice hrvatske Vlade, posebno ovog resora i prijedloga, govori se o onome kako se to radi. A najvažniji uvodnik je upravo u pojmovima koji precizno određuju na što se odnose pojedine moderne tehnološka dostignuća. Naravno da i hitna pomoć i Agencija za civilno zrakoplovstvo uopće kažemo da je vrlo veliki i jasan doprinos utvrđivanju okvira za stvaranje jedinstvenog europskog neba. Stoga ovaj zakon treba podržati i nacionalno nadzorno tijelo vrlo jasno definirati upravo kao što su i ovdje rokovi u kojem roku treba imenovati privremenog direktora Agencije, da je to u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona, koji će poslove obaviti privremeni direktor za početak rada Agencije, te na koji način će i upisati u sudski registar i nakon toga da će Vlada Republike Hrvatske imenovati i Vijeće Agencije u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona, a u daljnjem roku od 30 dana Vijeće Agencije donijet će statut Agencije. Vrlo precizno, jasno i pregledno. Stoga još jedan put ohrabrujemo i druge koji trebaju raditi na ovakvim usklađivanjima, sigurnosti, bilo koje druge vrste prometa da zdušno i požrtvovno radi kako bi doista uhvatili korak sa razvijenim svijetom u pogledu ovoga zakona. Stoga mislim da zakon treba čim prije donijeti upravo ovako kako je što i to propisala ova procedura. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na sjednici Sabora na galeriji su prisutni i parlamentarci islamske Republike Iran, pa ih pozdravimo. [[Pljesak.]] Riječ ima uvaženi zastupnik Nikola Sopčić.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Državni tajniče, kolegice i kolege. Podržavam donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zračnom prometu. Ovaj zakon kao temeljni zakon koji regulira područje zračnog prometa sadrži odredbe o uređenju zračnog prometa u Republici Hrvatskoj, nadležnosti kao i uvjete za sigurno održavanje zračnog prometa. Republika Hrvatska koja je od 1992. godine stranka Konvencije u međunarodnom civilnom zrakoplovstvu, tj. članica organizacije Međunarodnog civilnog zrakoplovstva kao i članica Europske konferencije civilnog zrakoplovstva. Isto tako uprava zračnog prometa koja je u sastavu Ministarstva, mora, turizma, prometa i razvitka je punopravni član europske organizacije zajedničkih zrakoplovnih vlasati što je jedan od preduvjeta za pristupanje Europskoj uniji. Isto tako Sporazumom o zajedničkom europskom zračnom prostoru koji je potpisan početkom 2006. godine predviđeno je potpuno usklađivanje i harmonizacija hrvatskog zakonodavstva na području zračnog prometa sa zakonskom regulativom Europske unije. Ovim sporazumom Republika Hrvatska se obavezala ugraditi u svoje zakonodavstvo uredbe i direktive obogaćene sporazumom, a prema fazama definiranom u samom sporazumu. Zakon o zračnom prometu usklađuje se sa uredbom vijeća o licenciranju zračnih prijevoznika koja definira pravo osnivanja zračnih prijevoznika i izdavanje operativne licence. Isto tako sa direktivom vijeća o europskom Sporazumu o radnom vremenu mobilnih djelatnika u civilnom zrakoplovstvu gdje se definira prvenstveno radno vrijeme tako da recimo mobilni djelatnici ne smiju raditi više od 2 tisuće sati godišnje, ne smiju provesti na letu više od 900 sati, precizira se minimalno trajanje godišnjeg odmora od najmanje četiri tjedna, najmanje 96 slobodnih radnih dana u godini te najmanje 7 slobodnih radnih dana u mjesecu. Isto tako se usklađuje sa Uredbom europskog parlamenta i vijeća o utvrđivanju okvira za stvaranje jedinstvenog europskog neba što je učinjeno uvođenjem pojma operativne licence. Trenutno je postojeće stanje takvo da uprava zračnog prometa sa svojim mogućnostima nije u potpunosti moguće preuzeti sve obaveze iz sporazuma pogotovo obaveze koje će proisteći našim ulaskom u članstvo Europske unije. Ovim se prijedlogom predlaže osnivanje Agencije za civilno zrakoplovstvo kao pravne osobe koja će imati javne ovlasti. Agencija bi autonomno provodila upravne i druge poslove koji se odnose na zračni promet. Zbog svega navedenog smatram da ovaj prijedlog zakona treba prihvatiti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Gospodine dopredsjedniče, dame i gospodo. Od 9. svibnja 1991. godine od prvog komercijalnog leta Croatia airlinesa u samostalnoj nezavisnoj Republici Hrvatskoj do dana današnjega je prošlo 17 godina i ovo je znak da Hrvatska u svim njenim vidovima prati standard najprije onoga što i zaslužuje hrvatski narod pa tako i na putu prema Europskoj uniji. Zakon o zračnom prometu kao temeljni zakon koji uređuje pitanja zračnog prometa sadrži odredbe o uređenju zračnog prometa u zračnom prostoru Republike Hrvatske i nadležnostima u tom prostoru. Republika Hrvatska je od 9. svibnja 92. godine na temelju pristupa stranaka Konvenciji o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu, odnosno članica organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva koja je osnovana istom konvencijom u svrhu razvijanja načela tehnologije te poticanja razvoja međunarodnog zračnog prometa što dokazuje svaki dan. No, međutim, iskoristiti ću prijedlog ovoga zakona i iznijet ću osnovne razloge za donošenje Zakona o zračnom prometu. Prvo, usklađivanje nacionalnog zakonodavstva u zračnom prometu su europskom regulativom, a koja obveza proizlazi iz zaključenja ugovora između Europske unije i Republike Hrvatske i drugih zemalja. Po ovom ugovoru zračni sektor Republike Hrvatske praktički u cijelosti ulazi u Europsku uniju i u tržišnom i u regulatornom smislu pa se zakonske odredbe mijenjaju i usklađuju s europskim propisima. Prvo, licenciranje zračnih prijevoznika, uvođenje tržišnih odnosa u sada monopolističku djelatnost zračnih luka, izjednačavanje uvođenje europskih standarda i radih uvjeta za članove posade i zrakoplova, utvrđivanje regulatornih i nadzornih funkcija izvan sustava pružatelja usluge kontrole leta hrvatske kontrole zračnog prometa. I ono što danas smo govorili o jednom novitetu, zakonom se osniva efikasna zrakoplovna vlast RH u obliku Agencije za zračni promet, a koja zakonskim odredbama dobiva potrebnu materijalnu i poslovnu neovisnost i sposobnost izvršavanja zahtjevnih nadležnosti u civilnom zrakoplovstvu u nadi da će agencija doprinijeti onomu što mi svaki dan želimo, da već ovako dobar i sigurni zračni promet Republike Hrvatske će biti i još bolji, samo ću reći nekoliko rečenica o djelatnosti agencije iz čega je vidljivo da će se to i dogoditi. Agencija na temelju javne ovlasti obavlja poslove određene ovim zakonom kao djelatnost od interesa za Republiku Hrvatsku te obavlja i druge poslove u skladu s propisima donesenim na temelju zakona i statutom agencije. Djelatnost agencije obuhvaća poslove vezane za sigurnost zračnoga prometa, agencija kao nacionalno nadzorno tijelo obavlja i poslove koji se odnose na certificiranje pružatelja usluga u zračnoj plovidbi te obavljanje stručnog nadzora nad provođenjem usluga u zračnoj plovidbi u smislu kontinuiranog udovoljavanja uvjetima. Agencija sudjeluje u međunarodnim aktivnostima uključujući i procese pregovaranja do zaključivanja međunarodnih ugovora. Agencija priprema stručne podloge za izradu nacrta prijedloga propisa koji se donosi na temelju ovoga zakona, a koji se odnose na djelatnost agencije što proizlazi iz ovoga zakona. Tijela agencije su vijeće agencije i direktor i vidjeli smo da za osnivanje agencije su osigurana sredstva, a sam predlagatelj je dalje u odgovoru kolegici Čičin-Šain odgovorio na koji način su osigurana, će se osigurati sredstva za rad agencije. Podržavam ovaj zakon u nadi da će naš zračni promet biti kao već što sam rekla u početku, dobar i siguran, još bolji, bogatiji i sigurniji.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi potpredsjednik Doma, Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovani kolegice i kolege. Naravno da i razumijem i podržavam potrebu donošenja izmjene i dopune Zakona o zračnom prometu koji bi trebao između ostaloga se podići stupanj usklađenosti ovog zakona, odnosno ovog područja zakonodavstva sa propisima Europske unije i europskim stečevinama. Međutim imam jedno pitanje ili bolje rečeno konstataciju koja je vezana već uz samo obrazloženje, a možda i dva. Prvo je pitanje da li mi preuzimamo propis Europske unije ili se usklađujemo s propisima Europske unije? Nemoguće je kao na strani dva da u stavku 3. zadnja rečenica govorimo je i preuzimanje europske regulative, a onda u sljedećem stavku govorimo ispravni termin da usklađujemo. Dakle, mi ipak usklađujemo, mi ad verbum ne preuzimamo sve te propise i onda ne treba biti tako propisano ni u obrazloženju. Zašto? One odredbe koje se moraju preuzeti ad verbum su pojedine odredbe, nikad nije tekst cijeli zakona i u tom pogledu taj dio mora voditi se računa. Druga moja zamjedba vezano za obrazloženje jeste da između ostaloga se kaže ovako, citirat ću: "Zakon usklađuje sa nekim međunarodnom preuzetim obvezama i praksom." Čujte, ne možete zakon uspoređivati s praksom, pa zakonom regulirate praksu. Prema tome, nema smisla, ja hoću ovdje skrenuti na primjeru ovog Zakona pažnju da obrazloženja bi morala odgovarati sadržaju onoga što se predlaže uregulirati, urediti itd., itd. Naravno ova situacija koja je vezana uz preporučavanje opet na strani četiri da uprava zračnog prometa postane administrativno i financijsko neovisna državna institucija je dobro zamišljena, ali znate kad uzmete tu istu agenciju o kojoj se ovdje govori i vezano za način financiranja, vezano za proračunska sredstva i vezano za upravni nadzor itd. onda ona nije potpuno neovisna i u tom pogledu taj dio treba prihvatiti, ona je zapravo samostalna u svom radu, a ovisna je ne samo o provedbi zakona itd., nego i o nadzoru Vlade Republike Hrvatske, pa ako hoćete prije svega i kao vlasnika i osnivača te iste agencije. Sad dopustite nekoliko primjedbi koje su vezane uz samo pitanje zakona. Ja ću poći od onih koje bi mogle biti malo što bi se reklo ozbiljnije. Prvo se kaže u članku 11.d vezano uz članak 6. da će se statutom i drugim općim aktima agencije urediti pitanje značajna djelatnost ustroj i rad agencije. S druge strane u članku 11.c se s pravom kaže kako je djelatnost ove agencije djelatnost od interesa za Republiku Hrvatsku. Ja bih htio citirati stavak 2. članka 52. Ustava Republike Hrvatske koji kaže zakonom se određuje način na koji … [[Govornik se ne razumije.]] od interesa za Republiku Hrvatsku mogu upotrebljavati, iskorištavati ovlaštenici prava nad njima i vlasnici itd. Prema tome, ta pitanja statutom se ne mogu rješavati, to mora biti pitanje nadležnosti ovoga Zakona i to se mora regulirati zakonom i u tom pogledu bi to trebalo dodatno postaviti pitanje. Ne samo zbog usmene formalnosti, nego i zbog drugih stvari. Drugo pitanje ili druga moja primjedba je vezana uz članak 11.f, a u vezi sa člankom 11.g. Kaže se između ostaloga da vijeće agencije obavlja sljedeće poslove, pa se kaže raspisuje natječaj za izbor direktora te imenuje i razrješava direktore itd. Gledajte poštovane kolege i kolegice, dosta je teško izvesti formalnopravnu situaciju da netko nekoga imenuje iz raspisanog natječaja. Pa molim vas, pretpostavka je da će se na raspisani natječaj javiti više osoba, a ako imate više osoba od kojih svi ispunjavaju minimalno propisane uvjete vi imate pravo birati da među njima dobijete najboljeg, odnosno onoga koji najbolje ispunjava uvjete, ali onda birate, onda ne imenujete direktore i u tom segmentu prva primjedba koja stoji. Druga primjedba koja stoji jeste vezana uz situaciju, a koje to uvjete po zakonu mora ispunjavati taj direktor agencije. Propisali smo uvjete koje po zakonu moraju ispunjavati članovi vijeća agencije, a da u isto vrijeme smo potpuno zanemarili da bi trebalo i za direktora, jer on je tijelo agencije, tako piše u ovom Prijedlogu zakona, propisati minimum zakonskih uvjeta, odnosno obavezne zakonske uvjete, a naravno one dodatne specifične uvjete može se propisati eventualno i statutom. Treća primjedba. Znate nemoguće je da imate zamjenika direktora koji će u isto vrijeme moći zamjenjivati u slučaju njegove odsutnosti i spriječenosti, dakle obavljati poslove kao da je direktor, a da u isto vrijeme zapravo kad je u pitanju on osiguravate isti tretman što se tiče izbora i imenovanja, odnosno po meni izbora, ne imenovanja kao kod direktora. Primjera radi, kod direktora tražite suglasnost koju treba dati uz suglasnost ministra, doduše tad se postavlja pitanje da li je to uopće autonomna nadležnost vijeća, po meni nije i po meni tu suglasnost ministra uopće nije potrebna. Ovdje ministarstvo, odnosno ministar treba utvrditi, dati suglasnost da li su ispunjeni zakonom propisani koje on mora imati. To da, a sama suglasnost. Pa šta će za izbor, ako to radi vijeće i ako je vijeće na kraju krajeva sastavljeno po ovom kriteriju koje daje i na kraju krajeva Vlada imenuje sama to vijeće. Prema tome, nije potrebno, ali ako se daje suglasnost za direktora onda se mora davati i za zamjenika jer zapravo u istoj situaciji se on nalazi. Naravno iza toga slijedi još nekoliko primjedbi kao što je primjerice vezano uz članak 11.a gdje se kaže između ostaloga oko ovih prihoda da se plaća naknada koji plaćaju operatori zrakoplova, pa naknada koju plaćaju svi putnici itd. Znate gospodo vi ste uveli paraporez, kroz kvazi cijenu usluga, od prijevoza putnika, preko prijevoza robe, vi ste dodatno uveli posebnu naknadu kojom će se financirati radove agencije. Ova agencija istodobno obavlja djelatnost od interesa Republiku Hrvatsku i mi moramo razgovarati o nečemu drugom, da iz cijene ukupnih usluga ili ostvarene dobiti se jedan dio dobiti osigurava za financiranje radova agencije, to je sve u redu, to možemo razgovarati, ali ne bismo mogli ići sa time da se na ovakav način propisuje porez, paraporez praktički na ovakve usluge, na ove cijene jer to bitno povećava s jedne strane cijenu usluga, a s druge strane dovodi u neravnopravni položaj te subjekte u odnosu na europsko tržište. Naravno, ovdje se otvara i ono drugo pitanje dodatno, a vezano je za stavak 6. članka 11.a gdje se kaže da pravni položaj zaposlenih agencija itd., itd. plaćen u vezi sa radnim odnosima primjenjuju se opći propisi o radu. E sad gledajte, s jedne strane primjenjuju se opći propisi u radu ako ovim Zakonom nije drugačije riješeno, a ovim je Zakonom riješeno samo nešto što je vezano uz sporazum oko dužine rada itd. i slobodnih dana. Sad se postavlja pitanje zapravo, a u isto vrijeme imate ustanovu na koju se primjenjuje ovaj Zakon i podredno ako nije regulirano ovim Zakonom, Zakon o ustanovama. Ja nemam ništa protiv da ovdje se propišu zakoni o radu, primjenjuju propisi o radu, međutim da se taj dio moralo posebice dodatno precizirati. Posebno me brine stavak 5. gdje se kaže protiv upravnih akata agencije nije dopuštena žalba. Ja bih htio podsjetiti gospodo da u našem Ustavu u članku 18. je predviđeno da se iznosi žalba upravo u postanju pred tijelima itd. i da se mora osigurati žalbeni postupak. Iznimno se mora dopustiti žalba, nego se rješava odmah pred Upravnim sudom. Ali, gospodo mi u pravilu sve to što je iznimka smo počeli pretvarati u pravilo. I u pravilu više nema drugostupanjskog postupka u upravnom postupku. I u takvoj situaciji zapravo dešava se nešto što je nevjerojatno. Relativno imate brzo rješavanje u upravnom postupku. Ali onda da, gomila se strahovito puno predmeta na Upravnom sudu. I onda vrijeme rješavanja tog predmeta ili takvih predmeta, naravno veoma, veoma dugo traje, što je između ostalog utvrdio i u sud u Strasbourg čime se zapravo kažnjava Republika Hrvatska jer ne smijete zaboraviti da to više nije, vrijeme se ne računa kao rok koji se nalazi predmet na sudu, nego od početka rješavanja u upravnom postupku do kraja rješavanja upravnog spora. Prema tome, mislim da bi to trebalo riješiti i otvoriti mogućnost da se ova pitanja brže i kvalitetnije rješavaju, ne samo zbog interesa onih kojima je povrijeđeno pravo nego na kraju krajeva i zbog interesa onih kojima je u krajnjoj liniji bitno da profunkcionira što prije naš pravni sustav, odnosno da Republika Hrvatska ne bude prozivana zbog ovih stvari i na međunarodnim tijelima. U članku 12. gdje se mijenja članak 22. moram upozoriti da mi je malo neuobičajena, s obzirom na ravnopravnost svih po našem Ustavu, a da ne govorim po međunarodnim konvencijama odredba koja u stavku 2. govori, da u nadzorne odbore i uprave društva koji su registrirani kod nas moraju biti najmanje 2/3 članova iz reda državljana Republike Hrvatske. Pa slušajte, ako oni imaju radnu dozvolu i ispunjavaju sve uvjete oko jezika, struke i znanja, ne mora biti u tom pogledu onda takvo ograničenje, nego treba bit ograničenje da mora ispunjavati unutrašnje propise koji se odnose na zapošljavanje i rad stručnih tijela i nadzornih tijela ovog. Evo, otprilike jednu polovinu sam stigao izgovoriti u ovo kratko vrijeme. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. S ovim zaključujem dopodnevni rad sjednice. Nastavak je u 15,00 sati. Na redu je dnevna točka broj 5, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani.
Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zračnom prometu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Glasovati? Rezultat? Sa 87 za i 3 suzdržana donesen predloženi zakon. Dajem na glasovanje zaključak Odbora za zakonodavstvo. Ovlašćuje se stručna služba da obavi redakciju teksta prije njegove objave u Narodnim novinama. Molim glasovati. Rezultat? 86 za. 2 suzdržana. Zaključak. Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sjednicu i raspravom o - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani, prvo čitanje, P.Z. br. 657 Predlagatelj zakona je Vlada. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Ministar obrane, Berislav Rončević će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite ministre.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovane dame i gospodo zastupnici u petoj godini primjene Zakona o obrani i s obzirom na novi sigurnosni koncept i vrlo visok stupanj realizacije hrvatskih integracijskih ambicija pristupanja Europskoj uniji i NATO-u ukazalo se potrebnim neke od zakonskih rješenja doraditi, odnosno izmijeniti radi normativne potpore daljnjoj reformi hrvatskog obrambenog sustava. Prijedlogom zakona o obrani detaljnije se uređuju novi temeljni pojmovi i dokumenti u obrambenom sustavu, način donošenja odluka o održavanju vojnih vježbi u zemlji i inozemstvu ustrojava se Vijeće za obranu kao koordinativno tijelo, uvodi mogućnost nepozivanja novaka na služenje vojnog roka kao i oslobađanje određenih kategorija policijskih službenika te svećenika i drugih vjerskih službenika u obvezi služenja vojnog roka. Osim toga, fleksibilnije se uređuje obveza novaka koji borave u inozemstvu i uvodi se institut ugovorne pričuve. Radi podizanja ukupnih obrambenih sposobnosti Republike Hrvatske u postupku približavanja euroatlantskim integracijama sve više se javlja potreba za sudjelovanjem postrojbi Hrvatskih oružanih snaga u međunarodnim vojnim vježbama s postrojbama Oružanih snaga država NATO-a i država članica partnerstva za mir. Sudjelovanjem u navedenim aktivnostima Hrvatske oružane snage jačaju vlastite sposobnosti i dosižu potrebnu razinu interoperabilnosti s Oružanim snagama drugih zemalja. S NATO summita u Rigi u studenome 2006. godine Republika Hrvatska je po prvi puta dobila jasan vremenski okvir za buduće NATO članstvo. Saveznici su pozdravili napredak Republike Hrvatske u podizanju obrambenih sposobnosti i jačanju obrambenog sustava. Posebno je pozdravljen rastući doprinos NATO PFP operacijama i napori u promicanju regionalne suradnje. Također NATO saveznici istaknuli su na Vijeću, summitu 2008. namjeravaju uputiti pozivnice onim zemljama koje ispune standarde članstva i budu u mogućnosti pridonijeti euroatlantskoj stabilnosti i sigurnosti. U pogledu Republike Hrvatske na summitu je pozdravljen znatan napredak u provedbi političkih, gospodarskih, obrambenih reformi te vladavine prava. Ovaj prijedlog zakona detaljnije uređuje način donošenja odluka o održavanju zajedničkih vojnih vježbi pripadnika Hrvatskih oružanih snaga i Oružanih snaga drugih država u Republici Hrvatskoj, odnosno u inozemstvu koji su u nadležnosti Hrvatskog sabora i Vlade Republike Hrvatske. Tako se predloženim izmjenama Zakona o obrani jasnije propisuje da je za odlučivanje o provedbi međunarodnih vojnih vježbi na području Republike Hrvatske i u sudjelovanju u postrojbi Oružanih snaga Republike Hrvatske u međunarodnim vojnim vježbama izvan Republike Hrvatske isključivo nadležan Hrvatski sabor kada se radi o vježbama s Oružanim snagama država koje nisu u okviru međunarodnih obrambenih organizacija kojima je Republika Hrvatska pristupila ili im pristupa na temelju međunarodnog ugovora, odnosno da Vlada Republike Hrvatske odlučuje o održavanju međunarodnih vojnih vježbi na području Republike Hrvatske u kojima sudjeluju Oružane snage država koje su u okviru međunarodnih obrambenih organizacija kojima je Republika Hrvatska pristupila ili pristupa na temelju međunarodnih ugovora i o njihovom ulasku u Republiku Hrvatsku. O sudjelovanju Oružanih snaga Republike Hrvatske u međunarodnim vojnim vježbama izvan Republike Hrvatske u kojima sudjeluju postrojbe Oružanih snaga država koje su u okviru međunarodnih obrambenih organizacija kojima je Republika Hrvatska pristupila ili pristupa na temelju međunarodnih ugovora te o sudjelovanju Oružanih snaga Republike Hrvatske u pružanju humanitarne pomoći izvan Republike Hrvatske i o ulasku Oružanih snaga drugih država na prostor Republike Hrvatske radi pružanja humanitarne pomoći. Ovim se zakonom predlaže ustrojavanje i sastav Vijeća za obranu kao posebno koordinativnog tijela na najvišoj razini čija će zadaća biti razmatranje svih temeljnih dokumenata u području obrane, zatim praćenje provedbe reforme obrambenog sustava te razmatranje drugih važnih pitanja iz područja obrane. Kao najveću promjenu u odnosu na dosadašnje stanje, želim istaknuti činjenicu da se prijedlogom zakona propisuje mogućnost da Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske uz prethodnu suglasnost vrhovnog zapovjednika Oružanih snaga može na temelju obrambenih potreba i interesa Republike Hrvatske donijeti odluku da se novaci ne pozivaju na obvezu služenja vojnog roka. Prijedlog odluke izrađuje Ministarstvo obrane uz sudjelovanje Glavnog stožera Oružanih snaga na temelju procjene sigurnosne situacije i potreba obrambenog sustava Republike Hrvatske. Predloženo rješenje temelji se na strateškom pregledu obrane i dugoročnom planu razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske koje je ovaj Visoki dom usvojio u srpnju mjesecu prošle godine. U navedenim strateškim i razvojnim dokumentima Republika Hrvatska se izjasnila za profesionalizaciju Oružanih snaga i u skladu tim za osposobljavanje manjeg broja visoko motiviranog profesionalnog osoblja koje će biti u stanju na najbolji način odgovoriti na buduće sigurnosne izazove. S druge strane radi osiguranja stalnog osposobljavanja odgovarajućeg broja Hrvatskih državljana za vojnu obranu, predlaže se propisivanje mogućnosti i dragovoljnog služenja vojnog roka. Važno je naglasiti da se odlukom o nepozivanju novaka na služenje vojnog roka ne ukida vojna obveza pa ni obveza služenja vojnog roka kao zakonska kategorija. Reguliranje obveze služenja vojnog roka i dalje je jedan od uvjeta za prijam u djelatnu vojnu službu. Dragovoljno služenje vojnog roka time posebno dobiva na značaju, a omogućuje se i ženama te im se na taj način osigurava stjecanje temeljnih vojničkih znanja i vještina, odnosno ravnopravno natjecanje za prijam u djelatni sastav Hrvatskih oružanih snaga. U slučaju stanja neposredne ugroženosti ili ratnog stanja o nepozivanju novaka na služenje vojnog roka neće se primjenjivati. Kada odluka Hrvatskoga sabora o nepozivanju novaka bude na snazi, a tijela državne vlasti budu onemogućena da redovito obavljaju svoje zakonom propisane dužnosti, Predsjednik Republike Hrvatske moći će na prijedlog predsjednika Vlade i uz njegov supotpis, donijeti odluku da se novaci pozivaju na obvezu služenja vojnog roka. Takvu odluku Predsjednik Republike obvezan je podnijeti na potvrdu Hrvatskom saboru čim se ovo tijelo bude moglo sastati. Po donošenju odluke Hrvatskoga sabora o nepozivanju novaka na obvezu služenja vojnog roka, više se neće svi novaci pozivati na zdravstvene i druge preglede te psihološka ispitivanja čime će se postići i značajne uštede u obrambenom proračunu. Novaci koji ne budu pozvani na služenje vojnog roka, do navršenja 30 godina života, vodit će se u pričuvu i podlijegat će obvezi služenja u pričuvnom sastavu. Do donošenja predložene odluke Hrvatskoga sabora o nepozivanju novaka na služenje vojnog roka, postoji potreba za fleksibilnijim pristupom prema određenim kategorijama vojnih obveznika. Stoga se ovim zakonom dodatno predlaže da se obveze služenja vojnog roka oslobodi policijski službenik koji je podnio zahtjev za oslobađanje od obveze služenja vojnog roka, a prethodno je radio najmanje 12 mjeseci na poslovima policijskog službenika kao i svećenici te druge osobe istog statusa u priznatim vjerskim zajednicama u Republici Hrvatskoj temeljem posebnog zakona. U svezi sa zakonskim obvezama novaka i pričuvnika koji borave u inozemstvu predlaže se pojednostavnjivanje postojećih administrativnih procedura. Novim zakonskim rješenjima omogućuje se fleksibilniji pristup u svezi s njihovim prijavom u vojnu evidenciju, služenje vojnog roka i prevođenjem u pričuvni sastav. Ovakav pristup prema vojnim obveznicima koji borave u inozemstvu predlaže se s obzirom na činjenicu da je Republika Hrvatska u postupku pristupa Europskoj uniji u kojoj je sloboda kretanja ljudi jedno od temeljnih načela, te na činjenicu da sve više mladih ljudi dio svog školovanja provode u inozemstvu. Tako se predlaže da se novak koji boravi u inozemstvu od rođenja ili je otišao boraviti u inozemstvo prije nastanka novačke obveze neće pozivati na služenje vojnog roka, da se navedeni novak može sam prijaviti na služenje vojnog roka putem diplomatske misije i konzularnog ureda, te da je u slučaju povratka u Republiku Hrvatsku do kraja kalendarske godine u kojoj navršava 30 godina dužan prijaviti se radi izvršavanja vojne obveze nadležnom Uredu za obranu. Kao dodatni izvor stručnog osoblja za provedbu novih misija i zadaća Hrvatskih oružanih snaga predviđa se uvođenje instituta ugovorne pričuve. Propisuje se da pričuvnik može imati druga dodatna prava i obveze u vezi sa služenjem u pričuvnom sastavu Oružanih snaga na temelju ugovora o ugovornoj pričuvi. Status ugovornog pričuvnika stječe se sklapanjem ugovora o ugovornoj pričuvi. Pričuvnici koji potpišu ugovor o služenju o ugovornoj pričuvi bit će odgovarajuće osposobljavani i moći će biti primljeni u djelatnu vojnu službu pod posebnim uvjetima. Poštovane gospođe i gospodo zastupnici usvajanjem ovih predloženih izmjena i dopuna Zakona o obrani u mnogom ćemo se poduprijeti reformama obrambenog sustava i hrvatski obrambeni sustav podići će značajnu razinu usvojenih obrambenih sposobnosti. Hvala lijepo.
Hvala. Prije nego što prijeđemo na izvješće odbora potpredsjednici Sabora gospođi Đurđi Adlešić čestitamo rođendan. Tako. [[Pljesak.]] Odbor za zakonodavstvo, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Poštovani predsjednik odbora Ivan Jarnjak. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 94. sjednici održanoj 28. ožujka 2007. raspravljao je o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani. U uvodnom izlaganju predsjednik Vlade Republike Hrvatske istaknuo je kako predloženi zakonski prijedlog detaljnije uređen u nadležnosti u sustavu odlučivanja, održavanja međunarodnih vojnih vježbi na području RH i sudjelovanju postrojbi Oružanih snaga Republike Hrvatske u drugim međunarodnim vojnim vježbama. Nadalje, istaknuo je kako se predmetnim zakonom propisuje mogućnost da Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske uz prethodnu suglasnost vrhovnog zapovjednika Oružanih snaga donijeti odluku da se novaci ne pozivaju na obvezno služenje vojnog roka, te se propisuje mogućnost dobrovoljnog služenja vojnog roka u skladu s propisom o dragovoljnom služenju vojnog roka. Odbor je podržao iznijeto stajalište predsjednika Vlade Republike Hrvatske ocjenjujući kako ovaj zakonski prijedlog daje punu potporu daljnjoj reformi obrambenog sustava, stoga je odbor jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti zaključak. Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani u tekstu kako je predložen od predlagatelja zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Otvaram raspravu. Ima i Odbor za useljeništvo je raspravio. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani koji je još jedan korak u omogućavanju velikih reformskih zahvata koje prolazi naše Ministarstvo obrane i naše Oružane snage, a sve u sklopu izrazito izmijenjenih okolnosti u kojima se danas nalaze moderne obrane većine zemalja u odnosu na ono što smo imali kada je potreba za obranom bila prvi i osnovni zadatak u zemlji. Pred našom obranom su veliki izazovi promjena koji se odvijaju u okvirima, a u tom smislu ja sagledavam i ovaj zakon, u okvirima novih okolnosti kako regionalnih tako i globalnih. Naime, naša obrana već godinama vrši velike reformske zahvate da bi se prilagodila novim međunarodnim integracijama, da bi se prilagodila obavezama prema međunarodnim organizacijama, da bi sudjelovala u međunarodnim vježbama, u međunarodnim sigurnosnim akcijama i svemu onom na što nas obvezuju potpisani međunarodni dogovori i ugovori. Također ističem i reorganizaciju obrane u sklopu promijenjenih političkih i sigurnosnih zbivanja u našoj regiji i to je bilo vrlo lijepo ocijenjeno u godišnjem izvješću koje smo nedavno imali na raspravi u Saboru. Isto tako, u ovom zakonu vidim jedan korak naprijed prema prijelazu na profesionalnu vojsku, na drugačiji način ostvarivanja pričuve, na drugačiji način novačenja itd. Naime, potrebno je istaknuti da je u prijelazu na profesionalno služenje vojnog roka to odrednica većine zemalja. U ovom trenutku nemaju obvezno služenje vojnog roka. U Europi 13 zemalja a 4 prelaze na taj sustav. Dakle, velika većina zemalja se već prilagodila takvom novom, modernom i ekonomičnijem načinu funkcioniranja obrane zemlje. U ovom zakonu zbog toga vidim dva cilja. Jedan je olakšavanje velikih reformi koje još slijede, koje su u tijeku i u zamahu, a isto tako i izbjegavanje nekih neugodnih i često puta teško rješivih problema koji se događaju kada vojska prelazi na ovakav novi način svojega ustroja. Zbog toga bih istaknuo nekoliko članaka i nekoliko podataka koji su vrlo kvalitetno riješeni u prijedlogu zakona koji je pred nama i koji sigurno treba prihvatiti, jer predstavljaju značajan iskorak u buduće reorganizacijske korake Ministarstva obrane i Oružanih snaga Republike Hrvatske. Spomenuo bih u članku 2. u kojem se određuje jedan novi strateški dokument koji će se donositi godišnje to je strateški pregled obrane. To je dokument u kojem se daje ocjena stanja u obrani, utvrđuju se potrebe za određenim promjenama, utvrđuju se potrebe za prilagodbama, dakle godišnje se definiraju korekcije u sustavu. I vjerujem da će to postati jedan od najvažnijih dokumenata koji će biti zapravo nadopuna strategiji obrane Republike Hrvatske. Tu će se u tom dokumentu na temelju uočenih negativnosti ili nepravilnosti moći određivati strateška budućnost naše obrane. Također bih istaknuo članku 3. i 4. koji reguliraju sudjelovanje Oružanih snaga Republike Hrvatske u međunarodnim obvezama. Tu postoje dva rješenja. Jedno je kada se radi o zemljama koje su potpisnice istih međunarodnih asocijacija u kojima se nalazi i Hrvatska, to su NATO, to su pakti u kojima će se naći Hrvatska kao NATO ili kao što se nalazi kao što je Partnerstvo za mir. I ovdje se pojednostavljuje pristup zajedničkim akcijama, zajedničkim vježbama, zajedničkim mirotvornim akcijama na način da se pojednostavljuje procedura donošenja odluke o tom sudjelovanju i ona je u nadležnosti dokumenata koje donosi predsjednik Republike Hrvatske kao vrhovni zapovjednik Oružanih snaga, a na prijedlog Vlade Republike Hrvatske, a čitav prijedlog izrađuje Ministarstvo obrane uz sudjelovanje Glavnog stožera Oružanih snaga. Znači omogućava se jedan kompleksni pristup ali vrlo jednostavan i učinkovit. Naravno ako se radi o zemljama koje su izvan potpisanih ugovora, izvan asocijacija kojima pristupamo ili u kojima se nalazimo onda pravo na odobrenje i izglasavanja sudjelovanja Oružanih snaga izvan granica ili pak drugih nečlanica potpisanih institucija u Hrvatskoj donosi Hrvatski sabor. To je naravno važno za ispunjavanje preuzetnih međunarodnih ugovora i bržu prilagodbu programu NATO-a kojemu težimo iz poznatih razloga. U članku 7. se nalazi novi kvalitetan iskorak, to je osnivanje Vijeća za obranu. Naime u našem sustavu obrane postoji čitav niz subjekata koji imaju veće ili manje ovlasti u donošenju odluka, naravno to je u prvom redu predsjednik Republike kao vrhovni zapovjednik, zatim su uloga Vlade, ministarstva, prije svega obrane, ali i drugih, Ministarstva unutarnjih poslova, vanjskih poslova, policije, zatim financija itd. U Vijeću se zapravo omogućava koordinacija svih tih tijela, svih tih aktivnosti i to je zapravo sada prvi put utjelovljeno jedno tijelo bez kojega nije zamisliva ovakva složena struktura upravljanja i zapovijedanja bez ovakvo čvrsto utemeljenog tijela. Dakle zadaci su ovoga Vijeća za obranu razmatranje temeljnih dokumenata i njihovo usklađivanje sa potrebama, praćenje reformi sustava i analiziranje rada tijela državne uprave te lokalne uprave na području obrane. Po sastavu, predloženom sastavu ovoga Vijeća za obranu vidimo da je zaista tijelo sveobuhvatno jer tu je naravno predsjednik Republike, predsjednik Vlade, predsjednik Sabora, zatim su to članovi Kabineta predsjednika Republike, prije svega predstojnik Ureda predsjednika, savjetnik za obranu, savjetnik za nacionalnu sigurnost, pročelnik Vojnog kabineta. I naravno tu je unutra Ministarstvo financija i načelnik Glavnog stožera Oružanih snaga. Ovo operativno tijelo se saziva uz suglasnost predsjednika države i predsjednika Vlade. Isto tako zajednički se predlažu točke dnevnoga reda i zajednički se pozivaju vanjski članovi. Dakle apsolutno jedna sukladna organizacija sukladna izazovima koji slijede u godinama koje su pred nama. Najvažnija točka ovoga zakona je zapravo članak 11. koji određuje na specifičan način pitanja služenja vojnog roka za novake. Ovo je vrlo osjetljivo pitanje jer se nalazimo u prijelaznom razdoblju kada se postupno ukida obvezno služenje vojnoga roka i prelazi se na profesionalnu vojsku, to je najosjetljivije razdoblje u ovakvom preustroju i ono je ovdje riješeno na jedan vrlo kvalitetan način koji je ministar obrane sada opisao, a sastoji se u tome da je, da predsjednik države kao vrhovni zapovjednik donosi takvu odluku ali u njoj sudjeluju i Vlada, naravno kreće od Ministarstva obrane, od temeljnih dokumenata i odluka Glavnog sanitetskog stožera Oružanih snaga, dakle ponovno se sagledava sveobuhvatno problem i donosi odluka o privremenom ukidanju obveznog služenja vojnog roka. Zašto je to važno? Zato što se on može u slučaju neposredne ugroženosti ponovo aktivirati i to ju može aktivirati i sam predsjednik države, vrhovni zapovjednik bez Sabora ukoliko se nalaze takve okolnosti na sceni da Sabor ne može zasjedati. Naravno na prvoj mogućoj sjednici Sabora on daje takvu odluku na potvrdu. Dakle radi se o vrlo operativnom i prilagodljivom sustavu koji je puno kvalitetniji od onoga koji se je nekad predlagao, a to je da se odjednom ukine služenje vojnog roka i da se ne predvide ovakvi izuzeci. I usprkos tako kvalitetnog rješenja doći će do značajnog smanjena pričuve. Prema procjenama Ministarstva obrane, pričuva od 750-ak tisuća ljudi 2007. 2015. će spasti na 500 i nešto tisuća, mislim 530 tisuća, a 2025. na 315 tisuća. Dakle broj pričuvnika padat će otprilike po stopi grubo procijenjeno od 25 tisuća na godinu. To je naravno nešto što treba imati na umu i što treba supstituirati uvođenjem vježbi i edukacija za te pričuvnike i to sve intenzivnije i intenzivnije kako im broj opada, jer sigurno je da uz aktivni djelatni sastav će uvježbanost pričuvnog sastava biti drugi važni elemenat za obranu zemlje. I tu ujedno vidim zapravo jedini nedostatak ovog dokumenta koji je pred nama, jer ne vidim da se utemeljuje ovakva jedna obvezna vježba i edukacija za pričuvu što bi bilo u trenucima smanjenja njezinog broja itekako važna, ja bih rekao možda i odlučujuće. U ovim prelaznim vremenima određuje se da se ipak zadrži služenje vojnog roka, ali dragovoljno, i procjena je da će biti oko 2 tisuće takvih ročnika godišnje, što je dovoljno za popunjavanje pričuve i za izvršavanje mirnodopskih zadataka Oružanih snaga, a koji padaju na teret pričuvnika. Vrlo vjerojatno da će to sa vremenom biti dovoljno. Ali ponavljam opet uz uvjet da se uvede kvalitetne vježbe i edukacija pričuvnog sastava. U dokumentu koji je pred nama vrlo kvalitetno su riješeni i kadrovski problemi ovakvog prijelaznog razdoblja. Naime najveći problem u fazi smanjivanja brojnog sastava Oružanih snaga jest kako otpremiti one koji su višak i kako privući mladi kvalitetniji, što kvalitetniji kadar. Ovdje su različite stimulativne mjere za privlačenje mladoga kadra, za privlačenje kvalitetnoga kadra, a isto tako su ovdje i mjere za zbrinjavanje onih koji prije nego što nastupe na redovitu mirovinu moraju prijeći u civilnu službu, dakle čitav niz obveza koje će Ministarstvo obrane izvršiti i na taj način učiniti takav prijelaz bezbolnijim. Ono što bi trebalo ovdje još spomenuti u predloženim izmjenama zakona, to su i određene promjene u obveznoj pričuvi. Naime, građani koji nisu služili vojni rok također mogu ući u obveznu pričuvu, a stimulacija za povećavanje obvezne pričuve su pogodnosti koje iz tog naslova proizlaze. Mislim da je to vrlo dobar zakon koji će premostiti ovako smanjenje ročnika, moramo znati da je broj zahtjeva za civilno služenje vojnog roka rastao do prošle godine upravo geometrijskom progresijom pa je negdje od početka uvođenja institucije civilnog služenja sa 600 zahtjeva godišnje, došlo se je na 10, preko 10 tisuća zahtjeva godišnje što je također ubrzalo zapravo preustroj naših snaga iako smo se toga u početku plašili, sada je ispalo da je to doprinijelo ovakvom jednom prijelaznom razdoblju, više-manje neplanirano jer nismo znali da će se broj zahtjeva za civilno služenje povećavati takvom velikom brzinom. Drugim riječima, sa 668 zahtjeva 2000. godine došli smo 2005. na 10 tisuća 184 takva zahtjeva. Još jedan elemenat je smanjenja ročnog sastava koji meni nije sasvim jasan, a to je da je od ukupno pregledanih novaka nesposobnim trajno ili privremeno proglašeno čak 40%. Dakle, svega 60% tih mladih ljudi je sposobno za služenje vojnog roka što mi se čini neobično malo, odnosno neobično puno nesposobnih pa jednostavno postavljam pitanje da li je to realna slika ili tu ima malo lova u mutnoj vodi i možda nekih rješenja o nesposobnosti ili privremenoj nesposobnosti koji ne odgovaraju pravom stanju, jer mi je zaista začuđujuća činjenica da 40% mladih ljudi ne može zadovoljiti te kriterije. No, u svakom slučaju i to je doprinijelo ubrzanoj dinamici prijelaza sa obveznog na dragovoljno služenje vojnog roka i na taj način je i usmjeravalo organizacijske procese. Zaključno, Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani koji je pred nama ima niz kvalitetnih rješenja u vrlo osjetljivom trenutku preobrazbe naših oružanih snaga u vrlo osjetljivom trenutku preustroja i samog Ministarstva obrane i mislim da će značiti kvalitetan iskorak daljnje približavanje strategijama i doktrinama NATO-a kojima stremimo i ono što je najvažnije uz manje novca omogućiti učinkovitiji obrambeni sustav. Zbog toga će klub Hrvatske demokratske zajednice ovaj Zakon podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni ministre, uvažena gospodo zastupnici. Bit ovoga Zakona je u sljedećem, u ovome što je ovdje izraženo na stranici broj jedan da Prijedlogom zakona detaljnije se uređuje način donošenja odluke, održavanju vojnih vježbi u zemlji i inozemstvu ustrojava Vijeće za obranu, propisuje način imenovanja glavnog inspektora obrane, uvodi mogućnost nepozivanja novaka na služenje vojnog roka. To vrijedi za vas gore, ne cure nego dečke, kao i oslobođenje određenih kategorija policijskih službenika te svećenika i drugih vjerskih službenika, vjerskih zajednica u Republici Hrvatskoj itd. Prijedlogom dopuna zakona propisuje se mogućnost da Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske uz prethodnu suglasnost vrhovnog zapovjednika oružanih snaga može donijeti odluku da se novaci ne pozivaju na obvezno služenje vojnoga roka. Apsolutno sam za da se, pod navodnicima "ukine" služenje vojnog roka. Ovo danas više jednostavno nema smisla da više od 50% mladića u Republici Hrvatskoj služi civilni vojni rok. Istina nitko nije mogao ni zamisliti da će se tamo negdje '91., '92. kada je odaziv u vojsku bio 100% dogoditi to da će se danas odaziv smanjiti na ispod 50%. Kada gledam te dečke na raznim recepcijama pojedinih gradova, općina, sudova, kako nabijeni snagom, energijom i slično gube vrijeme ne preostaje vam ništa drugo doli da dignete ruku za mogućnost da se, pod navodnicima "ukine" služenje vojnog roka. Ovo više jednostavno nema smisla. Neka se dečke ostavi kući, a tko želi u vojsku jasno neka ide u vojsku. Hrvatskoj je potrebna mala vojska, dobro obučenih profesionalaca. Istina isto tako Hrvatskoj je potreban i NATO. Mi možemo biti protiv svega, ali isto tako moramo priznati da bez NATO-a nema ni Europske unije. Jasno da bi ušli u NATO to isto tako ne ovisi o nama, već ovisi prije svega o članicama velikih sila koje su u NATO-u, tu je bit. Mi imamo razumljivo, to je ponekad i dobro visoko mišljenje o sebi, ali Hrvatska je mala i de facto zavisna od stranih ekonomija. Možda je to najbolje ocijenio i to treba ovako spomenuti na današnji dan kada nismo dobili održavanje europskog prvenstva, znači možda je to najbolje ocijenio gospodin Vlatko Marković predsjednik nogometnog saveza koji je rekao ako izgubimo od Italije to je moguće razumjeti, ali ako izgubimo od Ukrajine i Poljske da smo jadni. To doslovce tako je rekao Vlatko Marković. No, mi možda i smo jadni, ali smo ujedno i mali, nas i Mađara 14 milijona, Ukrajinaca i Poljaka 90 milijona i jasno je i da i taj momenat kao takav igrao svoje mjesto glede donašanja ove odluke. I to želim reći, ne bojim se ja više sukoba u susjedstvu, sa susjedima, no ja se bojim nešto drugog. Da bi recimo veliki mogli ponovno potaknuti na neki način sukob na ovim prostorima. Istina rat '91. započeo je prije svega zahvaljujući ludilu koji se dogodio u JNA i u glavi Slobodana Miloševića, ali još uvijek ne zaboravljam trenutak kada je Baker, bivši ministar vanjskih poslova Sjedinjenih Američkih Država doletio iz Berlina u Beograd i de facto sugerirao Markoviću da silom uspostavi nadzor nad slovenskom granicom ili graničnim prijelazima i tada je zapravo u onom 5. ili 6. mjesecu sve počelo. Utoliko se usuđujem reći da je najbolja hrvatska obrambena politika politika dobrog susjedstva, odnosno da je najbolja hrvatska obrambena politika dobra vanjska politika. Zašto NATO-o? Zašto Europska unija? Zato jer sve zemlje koje su ušle u Europsku uniju danas bolje prolaze no što su prolazile prije. Istina, više se radi ali su pravila daleko jasnija no što su bila prije. Konačno kada vidite kakav nam je arsenal oružja, da Mornarica de facto ne može isploviti iz naših luka, da su nam tenkovi u prosjeku stari preko 40 godina, da raketni sustav protuzračne obrane ne djeluje de facto iznad 2 tisuće ili 3 tisuće metra, gotovo da avione bi trebali praćkama gađati, da su avioni na rubu operativnosti, da je radarski sustav "MORE" kojega smo nabavili '99. godine de facto ne radi osim jedne takve jedinice, onda je svima jasno da Hrvatska nema sredstava da sebi može priuštiti luksuz jedne moderne obrambene sile. I to je bit. A jasno da sve košta a Hrvatska u ovom trenutku nema novaca iako bi razumljivo sve htjeli. I modernu vojsku i europsko prvenstvo, i rukometno svjetsko prvenstvo za koje želimo vjerovati da će se u konačnici održati u Hrvatskoj itd. Kako ja gledam na NATO i Europsku uniju kada već spominjem ovaj nogomet? Kao kada bi pitali neki hrvatski klub da li želi igrati u Champion ligi. Jasno da bi rekli da su za. Oni znaju da kada izađu i iz granica Hrvatske da će morati više trčati, da će i rezultati biti skromni, kada je riječ o našim nogometnim klubovima. Ali isto tako znaju da će im stadioni biti puni i da će financijski bolje proći. I to je zapravo bit. Jasno kada govorim o obrambenoj politici, kada mi govorimo o obrambenoj politici 2007. onda treba staviti naglasak, ja bi još jedanput to ponovio na dobrosusjedskoj politici. Još jedanput ću ponoviti, najbolja hrvatska obrambena politika je dobra vanjska politika. Što se tiče samog zakona, on za mene rekoh nije sporan. Citirao sam ove uvodne besjede ministra sa stranice jedan, da prijedlogom zakona detaljnije se uređuje način donošenja odluke o održavanju vojnih vježbi u zemlji i inozemstvu, ustrojava Vijeće za obranu, uvodi mogućnost nepozivanja novaka na služenje vojnog roka itd. Ja osobno evo, ovo zadnje nepozivanje novaka smatram da se već trebalo dogoditi jer ponavljam ovo kakva je praksa u Hrvatskoj u ovom trenutku, nema smisla. Vojsku treba svesti na jednu malu operativnu armiju koja će brojati nekih 16 tisuća vojnika. Više od toga nam nije potrebno. I za mene nije problem NATO već su problem unaprijed izgubljene misije poput jednog Afganistana iz kojeg po mom sudu bi Hrvatska trebala razmisliti da povuče svoje snage. Govorim to sve u kontekstu ovog članka 3. stavka 1. točke 1. koncept potpore Republike Hrvatske snagama zemalja partnera, plan ponude infrastrukturnih objekata oružanih snaga drugih zemalja na teritoriju Republike Hrvatske itd. Što znači kao što se ovdje u zakonu kaže, ponuditi infrastrukturu oružanim snagama trećih zemalja? Pretpostavljam da to nisu NATO baze. Istina NATO isto tako nema potrebe za bazama na tlu Republike Hrvatske. Ako ih nešto zanima onda ih jasno zanima Bugarska, zanima ih Rumunjska, sutra Ukrajina ako se jasno politička slika tamo ne promijeni. I konačno, zašto bi netko selio npr. Avignano iz Italije u Hrvatsku, u Pulu, kada od Avignana do Pule imaju dvije minute leta. To ih ne zanima, ali Bugarska, Rumunjska itekako. Što manje vojske u Hrvatskoj. Ja bih se usudio čak i reći to je Hrvatska sigurnija kao zemlja. Članak 4. Isto tako bi trebalo, samo par rečenica reći. U članku 6. odlučuju o izlasku ili djelovanju oružanih snaga izvan granica Republike Hrvatske osim u slučajevima izlaska ili djelovanja u sklopu vježbi u okviru međunarodnih obrambenih organizacija kojima je Republika Hrvatska pristupila ili pristupa na temelju međunarodnih ugovora te radi pružanja humanitarnih pomoći. Ja bih zamolio da najprije otvorimo još jedanput raspravu o Afganistanu. To ćemo možda večeras. Irak napuštaju gotovo sve snage od Španjolske i Italije. Evo, sada napuštaju Irak i Englezi. Sukob će se selit u Afganistan kojeg i onako NATO ne kontrolira ili kontrolira u ovom trenutku ne više od 30% te države. Biti će krvi i toga se bojim. Međutim, kada govorimo o članku 4. Što on konkretno znači? Da to ubuduće ovaj Dom neće odlučivati o slanju oružanih snaga na pojedine vojne vježbe kao što je to bilo uobičajeno dosada ukoliko je Hrvatska ne znam, članica tih određenih asocijacija. Pogotovo će to biti opasno gospodo nakon 2008. kada bi Hrvatska trebala postati članica NATO pakta. Ja se osobno toga bojim, plašim da bi se samovoljom izvršne vlasti de facto mogle uzurpirati Ustavne odredbe ovoga Doma, da autonomno odlučuje o slanju oružanih snaga izvan granice Republike Hrvatske, a to treba spriječiti. Članak 10. također bi možda trebalo citirati, da glavnog inspektora obrane na prijedlog ministra obrane sada imenuje Vlada Republike Hrvatske. Zar glavnog inspektora ne bi gospodo trebao imenovati Predsjednik Republike Hrvatske? Ili možda, paralelno sa ovim zakonom ide i neki novi prijedlog Ustava Republike Hrvatske gdje bi se Predsjednika trebalo "razvlastiti" od zapovjedništva ili zapovjedništva nad oružanih snagama. Možda je tako drugdje u svijetu. Možda hrvatski Predsjednik "ima velike ovlasti", ali ovako ga se zaobilazno na neki način razvlašćuje iako pretpostavljam da je prijedlog ovog zakona razmatran i s ljudima iz Ureda Predsjednika Republike. Ove dvije odredbe, znači tu gdje Predsjednik ne bi više imenovao glavnog inspektora i gdje će se mimo de facto Sabora odlučivati o slanju oružanih snaga izvan granica Republike Hrvatske nešto je protiv čega bi trebalo dignuti glas za ovom govornicom. Članak 11. odnosno tj. članak 39. a., na strani, koja je to strana, 6, također govori da Hrvatski sabor na prijedlog Vlade uz prethodnu suglasnost vrhovnog zapovjednika može donijeti odluku da se novaci ne pozivaju na obvezu služenja vojnog roka. To treba po meni učiniti odmah, najkasnije jasno do početka 2008. godine. Članak 18. pričuvnik koji ima ratni raspored, citiram, i odlazi u inozemstvo na dulje od 90 dana obvezan je prijaviti boravak u inozemstvu nadležnom uredu za obranu koji ga vodi u vojnoj evidenciji. Ostalo jasno nije sporno. Sporna su ova dva članka s naglaskom na slanje trupa izvan zemlje, odnosno na ovaj članak 10. koji govori o vojnom inspektoratu. Članak 25. govori koje sve pravilnike ovaj dom de facto dopušta ili daje u ovlast ministru obrane od onoga o dragovoljnom služenju vojnog roka preko pravilnika o uvjetima i kriterijima za izbor te pravima i dužnostima tih ugovornih pričuvnika da ih ne nabrajam sve što su itekako značajne i bitne ovlasti. Sve u svemu, zakon u onom dijelu gdje bi se ljude oslobodilo od slanja u vojsku ili služenja u vojsci je poželjan ali nije poželjan u ova dva druga elementa i kao takav dobro je da ide u drugo čitanje kako bi se eto u međuvremenu možda i u konzultaciji s domom, ministarstva i domom, ovim domom odnosno predsjednikom moglo izbjeći bilo koje nepotrebne polemike i previše ovlasti sutra dan u ljudima koji će dobiti mogućnost da preko Vlade vode ovu zemlju.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Možda evo jedan mali ispravak. Kaže kolega naš Kajin dečki više neće ići vojsku, dečki tako je on rekao misleći na muškarce. Prava istina je prije svega da neće morati ali jednako tako je jako važno ili još važnije da će žene to moći.
Klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ovo je jedan zakon koji očito regulira materiju koja je odavno bila zrela za reguliranje pa onda se i prema njemu danas čini mi se sa velikom ležernošću odnosimo jer se radi o nekoj temi koja je dakle već davno na neki način apsolvirana ne samo kod nas u Hrvatskoj nego i u Europi pa se onda tako važno pitanje kao što je ukidanje obaveznog služenja vojnoga roka tako ležerno doživljava u Hrvatskom saboru što je naravno dobro, ali mislim da smo donoseći ovu odluku tek danas odnosno ovih dana propustili puno toga učiniti ranije, izgubili zbog toga puno energije, izgubili zbog toga puno novca, puno radnih dana a da za to nije bilo zapravo gotovo nikakove potrebe, to je bilo već vidljivo prije pet godina. Ako postoje neki razlozi da se ne ukine obavezno služenje vojnoga roka oni postoje upravo sada. Upravo sada se u našem susjedstvu događaju neki procesi pa se čak spominje i rat kao mogućnost rješenja tih procesa. Dakle, ako su ti argumenti nekada postojali, a ja smatram da nisu nikada postojali u zadnjih nekoliko godina i procesi koji su započeli ovdje ne mogu se zaustaviti politikom neke stranke pa bila ona i radikalna stranka bilo koje zemlje. Prema tome, ako nisu postojali tada onda sigurno ne postoje ni danas. Ali ako su postojali tada onda su danas jači nego što su bili prije nekoliko godina. Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke naravno podržava ovaj prijedlog zakona. Smatra da je on ne samo u trendu koji se događa u svijetu nego da će on sasvim izolirano od bilo čega što se događa u svijetu i u Europi pridonijeti snaženju naše obrambene moći, omogućiti da se smanjena proračunska sredstva, ona su po logici stvari manja nego što su bila u godinama rata ili nakon rata, da se ta sredstva troše racionalnije i da u konačnici imamo ono što svi govore a zapravo se vrlo teško dolazi do toga a to su male dobro opremljene, dobro izvježbane oružane snage koje onda znače zapravo ukupnu borbenu spremnost i obrambenu sposobnost zemlje uvećanu a ne umanjenu makar su ukupne snage oslabljene pa je oslabljen zapravo i proračun kao što se to dogodilo proteklih godina. To je razlog zašto mi podržavamo ovaj prijedlog ali svejedno bih želio napomenuti da ministru obrane da bi bilo u redu da sa ovog formalnog stajališta prijedlog bude uredan. Naime, u obrazloženjima ovoga prijedloga i tekst i odredbi važećeg zakona nedostaje svaka druga stranica pa ako pokušate čitati neke odredbe zakona koji se mijenjaju i uspoređivati sa onim što je bilo prije to nećete moći jer tih članaka zakona ovdje nema. Na krivo je to faxirano odnosno ovdje složeno, ne znam čija je to greška ali taj formalni dio, ta formalna dimenzija zakonskog prijedloga uvijek mora biti poštovana, pa čak kad se radi o tako samo razumljivim zakonskim prijedlozima kao što je ovaj tu. Prije nego što još nešto kažem o najvažnijem predmetu ovoga zakona, jednako tako Zakona o službi u oružanim snagama upozorio bih da donošenje odnosno uvrštavanje kao važnoga dokumenta strateškog pregleda obrane što također pozdravljamo treba pokušati ustanoviti koji je zapravo odnos svih tih dokumenata koje ćemo sada imati na području obrane. Imamo strategiju obrane kao najviši dokumenat, strategiju nacionalne sigurnosti još iznad toga ali ona dakle regulira šire područje nego što je područje obrane. Imamo strateški pregled obrane, imamo dugoročni plan razvoja oružanih snaga, imamo godišnje izvješće o spremnosti obrambenog sustava i vođenju ukupne kadrovske politike itd. Postavlja se pitanje kako ćemo postaviti odnose između tih dokumenata tako da svi ti dokumenti daju svoj doprinos ukupnom normativnom uređenju odnosa unutar oružanog sustava Republike Hrvatske. Pa tako se otvara pitanje da li će strateški pregled obrane kao najniži dokumenat, da li će on biti dostupan Hrvatskom saboru i u kojoj dinamici. Ako je to tako, ako ćemo svake godine razmatrati, primjerice ovdje u Hrvatskom saboru strateški pregled obrane onda nema potrebe da imamo godišnje izvješće o stanju u oružanim snagama itd. kako se već taj dokumenat odnosno to izvješće zove. Prema tome, Ministarstvo obrane bi trebalo u idućih nekoliko mjeseci nakon donošenja ovoga zakona pokušati uspostaviti jasan odnos između tih pet dokumenata odnosno obveza koje postoje prema Hrvatskom saboru tako da svaki od tih dokumenata bude što je moguće čitljiviji, njihov odnos što je moguće jasniji, a odnos Parlamenta prema tim dokumentima to znači vrednovanje tih dokumenata bude takovo da Parlamentu bude vrlo jednostavno pratiti što se u tim dokumentima događa, što se u njima nalazi odnosno što se događa oružanim snagama Republike Hrvatske? E sad naravno povratak na ovo najvažnije pitanje, to je pitanje ukidanja obaveznog služenja vojnoga roka. Ono se ovdje ne zove ukidanje, ali nigdje u svijetu ne postoji ukidanje kao nešto što je, što je nepovratno. Ne postoji ni jedna zemlja u svijetu koja je nepovratno ukinula obavezno služenje vojnoga roka. Takvu neku obvezu prema domovini, prema obrani zemlje nije moguće ukinuti makar se kolokvijalno to zove ukidanje obaveznog služenja vojnoga roka. A mi se stalno bojimo da je to nešto jako opasno pa se onda govori o zamrzavanju, o suspenziji i tako dalje. Vi to možete shvatiti kako god hoćete. Kolokvijalno je to ukidanje obaveznog služenja vojnoga roka. A naravno da Hrvatski sabor i najviša tijela ove zemlje imaju mogućnost kad god hoće ponovo vratiti tu najvišu obvezu obrane zemlje u život. Prema tome da oko tih naših više političkih isforsiranih razlika terminoloških da li je to ukidanje, suspenzija ili zamrzavanje ne trošimo baš previše riječi. To je u našem jeziku uvriježeno kao ukidanje obaveznog služenja vojnoga roka i ja ću to tako i zvati. Naravno ovdje se uz ova pitanja koja su postavljena zašto to nije učinjeno ranije otvara i pitanje da li smo sada u ovome času cjelovito definirali taj model? Ja bih tu postavio nekoliko pitanja. Ovdje se govori o tome da će odnosno ne govori se ništa što znači da ostaju odredbe postojećeg zakona. Da će to obavezno, da će to dragovoljno služenje biti 6 mjeseci. A onda se omogućava da ročnici nakon te temeljne obuke imaju posebne tečajeve odnosno osposobljavanja za djelatnog vojnika odnosno izobrazbu za časnika oružanih snaga Republike Hrvatske. Pitanje je da li je to, da li je to logična i dobra odredba. Meni se čini da bi svi oni koji uđu kao dragovoljci u sastav oružanih snaga već od samoga početka zbog visokih zahtjeva koji se postavljaju na suvremenoga vojnika trebali odslužiti neki duži period, 9 mjeseci. Ali oni bi naravno za to trebali biti i posebno stimulirani. Postavlja se pitanje da li, dragovoljno služenja vojnoga roka? Bez ikakove stimulacije, financijske ili neke druge. Neka druga bi bila stimulacija gotovo vjerojatnoga, izvjesnoga potpisivanja ugovora sa Ministarstvom obrane nakon što se završi taj, taj vojni rok to bi bila značajna stimulacija onda bi se taj vojni rok mogao po mom mišljenju i trebao produžiti na 9 mjeseci tako da bi svi vojnici dakle zbog povećanih zahtjeva na djelatnog vojnika u suvremenim uvjetima prošli neki duži rok, za to bili stimulirani. Za to bili i financijski stimulirani ako treba. To ne bi bilo preveliko opterećenje proračuna Republike Hrvatske odnosno Ministarstva obrane. A onda bi većina njih gotovo po definiciji gotovo samorazumljivo potpisivala profesionalne ugovore sa Ministarstvom obrane Republike Hrvatske. To bi značilo da bi Ministarstvo obrane Republike Hrvatske trebalo i odlučiti koliko tih mladića, ročnika će svake godine služiti vojni rok? Što će se dogoditi ako se slučajno Ministarstvu obrane prijavi 4 tisuće ili 5 tisuća dragovoljnih ročnika a stvarne potrebe oružanih snaga u tom času nisu 4 tisuće nego su radi obnove vojničkoga kadra recimo 1000 ljudi. Ima li logike da onda tih 3 tisuće dragovoljaca koji su viška, koji su prekobrojni služi vojni rok? To bi trebalo biti razlog za povećane kriterije i za poboljšanje psihofizičkih osobina onih koji će služiti vojni rok, a država upućuje na služenje vojnoga roka onoliko vojnika koliko njoj treba. To je čisti gubitak energije bez obzira na njihovu izraženu volju da se vojni rok služi ako to u tom času politici odnosno politici koja se vodi u Ministarstvu obrane apsolutno nije potrebno. To je pitanje koje se ovdje otvara i ja bih molio da Ministarstvo obrane u tijeku ovih perioda koji će proći između 2 čitanja ovoga zakona malo razmisli i o tome i da pokuša bar odgovoriti na te dileme koje sam ja ovdje postavio. Drugo je pitanje koje se ovdje isto tako ne regulira a bilo bi možda logično regulirati ga u zakonu koliko godina najviše u ovim novim okolnostima treba imati hrvatski vojnik? Mi znamo da je naša Hrvatska vojska dobno u vrlo visokoj dobi. U suvremenim hiper super profesionaliziranim vojskama profesionalni vojnik obično nema više od 30 godina. To je najstariji vojnik. A mi smo imali situaciju u Hrvatskoj da je prosjek dobi naših vojnika 33, 34, 35 godina. Naravno da netko tko ima 35 godina ili više ako je to prosjek ne može biti odgovarajući profesionalni vojnik. Ako je netko proveo u ugovorima sa ministarstvima obrane, ne znam 5, 6 ili 7 godina i do tada nije postao dočasnik ili časnik taj mora napustiti vojnu službu. Ne može biti vojnik sa 35 ili 40 godina jer to je onda njemu jedina profesija a sa 40 godina kao profesionalni vojnik, a ne dočasnik, a ne časnik je apsolutno neperspektivan. On nema više mogućnosti započeti novu karijeru i to je jedna situacija koja tog čovjeka zapravo može dovesti u bezizlaznu situaciju. Rješenje je naravno opet prijevremene mirovine i tako dalje što će dugoročno opet opterećivati državni proračun. O tome bi trebalo promisliti. Dakle trebalo bi limitirati koja je najviša dob profesionalnoga vojnika. I ako netko tko je stupio u profesionalnu vojsku sa 20 godina, do 28 ili 29 godine zbog svog gubitka ambicije ili zbog nekih drugih razloga nije postao dočasnik ili časnik oružanih snaga taj više ne bi trebao biti profesionalni vojnik. To je način kako su uređene vojske u većini suvremenih zemalja. Evo dakle uz ponavljanje temeljne, temeljnog prigovora da ovaj zakon dolazi prekasno, da smo u međuvremenu izgubili puno energije, puno radnih dana ljudi koji su mogli studirati, raditi, plaćati poreze ovoj zemlji a išli su u vojsku a nisu to željeli, o njima govorim. Dakle ili su naravno bili u ovom civilnom služenju što je također na neki način bila neka vrsta karikature jer često puta te obveze prema domovini nisu bile … [[Govornik se ne razumije.]] na pravi način. Dakle, uz tu napomenu da se itekako kasni sa ovim zakonom klub zastupnika HNS-a će podržati i podržava temeljnu intenciju zakona dakako. Ali bi voljeli da na ova pitanja koja smo postavili do drugog čitanja dobijemo ako ne promijenjen tekst zakona ono bar suvisle odgovore. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSS-a poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Eto nakon pet godina primjene Zakona o obrani Vlada smatra da je došlo vrijeme da se on popravi, uskladi ili da se prilagodi potrebama koje su nastale kao rezultat novih okolnosti ili naprosto da se pokuša sadašnje stanje ili sadašnje percepcije koje vladaju u ovom društvu na neki način namiriti sa ovim izmjenama i dopunama ovog prijedloga zakona. Naime, na samom početku ja bih pokušao kazati da ponekad gotovo licemjerno izgleda stajalište onih koji na početku kažu da oni i njihove stranke jesu za Europsku uniju, pa jesu i za NATO, a nakon toga navedu jedno 10 valjanih argumenata da bi se trebalo iz jedne i druge asocijacije odmah povući. Tako da je vrlo teško razumjeti što se pod tim podrazumijeva, što to znači ako je postojao konsenzus ili ako postoji konsenzus danas u pogledu onih pitanja koja se tiču sudjelovanja u vojnim vježbama ili u vojnim akcijama ili u mirovnim misijama pod pokroviteljstvom Ujedinjenih naroda i ako je tu postignut jedan politički, jedan nacionalni konsenzus onda je pomalo čudno da se isto tako odmah pokušava stvoriti paralela sa onim misijama u kojima Hrvatska ne sudjeluje, a koje i nisu pod pokroviteljstvom Ujedinjenih naroda, da bi trebalo povući paralelu, pa već i eto Hrvatska više nema potrebe ni u Afganistanu sudjelovati, jer je tamo, a točno je nešto lošija situacija nego što je bila. Da li to govori o vjerodostojnosti. Naravno, ovo nije stav većine, ali mislim da nije dobro radi vjerodostojnosti politike baratati sa takvim činjenicama. Naime, države, ugovori, pa i određena politička stajališta su vrlo ozbiljne stvari. Ne mogu se ljudi nabacivati s time danas jesu, sutra nisu i ne mogu ljudi danas govoriti jedno, a sutra drugo kad su u pitanju ozbiljne stvari. Sudjelovanje u mirovnim misijama su vrlo ozbiljne stvari. Koje su poruke snaženju ili provedbi ovih izmjena i dopuna Zakona o obrani upravo u kontekstu ovakvog načina gledanja, jer prelaskom ili usvajanjem ovih izmjena i dopuna evidentno je u Hrvatskoj više neće postojati dragovoljno služenje vojnog roka. Ono će biti u potpunosti, vojska će biti profesionalizirana, a onaj dio koji se bude regrutirao kroz nazovimo to one koji to žele iz svoje volje i bez naknade služiti mislim da ne trebamo sada biti neiskreni pa kazati da će ih biti toliko puno da ih nećemo moći prehraniti. Ja bih volio da ih bude. Osobno ja bih volio da ih bude. Osobno ja bih volio i da je ovaj proces tekao jednim drugim smjerom nego što je tekao. Međutim, činjenice danas govore da percepcije javnosti naših građana govore da oni podržavaju ukidanje vojnog roka i profesionalizaciju. Međutim, da li mi točno znamo na koji način i da li možemo dati odgovor u ovom momentu, da li u sadašnjim uvjetima ove sigurnosti u našoj regiji, da li u izazovima koji postoje, da li možemo odgovoriti u okviru profesionalne vojske i na koji način ćemo u stvari tzv. pričuvu koja se može uvijek aktivirati, znači da ne bude suspendirana pokrenuti i koji su mehanizmi stvaranja tog jednog rezervnog tima koji može u određenim uvjetima i okolnostima biti pripravan. Da li je to i koliko je to realno? Na koji način naime osigurati u uvijek relativno mirnim kao i relativno nemirnim uvjetima koji vladaju na ovim prostorima, a siguran sam da će oni biti relativno mirni i relativno nemirni isto kako su bili i dosadašnjih godina. Prema tome, mislim da kada je u pitanju nacionalna sigurnost, kada je u pitanju zaštita integriteta svake zemlje da ta poglavlja su uvijek jednako otvorena, da ne treba biti toliko slijep a kazati to je zatvorena tema i ulaskom u integracije ona prestaje za nas vrijediti. Mislim da su to kriva opredjeljenja. A činjenica što je do sada bilo gotovo neshvatljivo da i Europa, Europska unija stvara u stvari vlastitu vojsku kao potpora svojoj vanjskoj politici. Mi danas imamo to kao činjenicu. Znači, Europska unija je ocijenila da mora gotovo stvarati vlastitu vojsku kao potporu realizaciji svojim ciljevima na vanjsko-političkom planu. To govori o vrlo važnoj ulozi vojske. Vjerojatno govori, jer Europska unija vjerojatno ima i NATO iza sebe. Zašto bi uz NATO stvarala borbene grupe, a čini mi se da je stvorila dvije borbene grupe. I to ključnih zemalja u Europskoj uniji. Prema tome, nitko ne zanemaruje vlastitu sigurnost kada je u pitanju obrana. Mi smo sada kroz ovih pet godina potpuno olabavivši pristup obrani, pristup služenju vojnog roka, sustavu osiguranja pričuva, reformama koje su ako gledate od devedesete na ovamo recite mi jedno ministarstvo, jedan sektor koji je imao učinkovitije ili može biti pod navodnike učinkovitije reforme, ali jače kresanje nego što je to doživjelo Ministarstvo obrane. Recite mi koji je to sektor od devedeset i pete na ovamo doživio takve reforme koje su pogodile i ljude koji su stvarali ovu zemlju, sustav pa ne znam da li je baš pristojno reći da li je kroz te reforme ukupna sigurnost obrane doživjela pad ili uspon, to ne znam, neću se u to upuštati. Ali što želim kazati? Želim kazati da gotovo niti jedna zemlja, niti jedna asocijacija raznih zemalja sebi ne daje pravo da ostane bez vlastitih resursa obrane. Makar iza sebe imali ogromne potencijale koji su ovakve političke, vojne ili bilo kakvog drugog karaktera. Prema tome, ja ne želim, niti klub HSS-a smatra da ne treba podržati ove izmjene i dopune, jer su one nastale kao prirodno stanje stvari. Mi ih danas smo ih zatekli, vi ih ne možete promijeniti. Ali ostaje činjenica da se ne smije kad je u pitanju nacionalna sigurnost, kada je u pitanju obrana zemlje, kada je u pitanju periodi kada se ocjenjuju boljim ili lošijim, kad je u pitanju opća regionalna sigurnost, a ona je vrlo, vrlo promjenjiva, tu su fluktuacije gotovo češće nego u deviznim kursevima, kad je u pitanju to. Ne smije se ostaviti naprosto praznom. I mora se početi voditi ozbiljnija nakana da se upravo osigura snaga i vjerodostojnost vlastite moći obrane. Pa i ovi sada najveći pomorski manevri koji se održavaju u Jadranu, ne znam, uskoro, jel', oni upravo govore o tome da se Hrvatska mora ojačati na tom prostoru Hrvatske ratne mornarice, da mora biti suverena u svojim vodama. Znate šta je nama i proglašenje ZERP-a i proglašenje bilo kojih ograničenja. Ako nemamo operativni način da budemo suvereni, da kontroliramo, da kažnjavamo i da budemo prisutni tu. Nažalost danas nemamo takve potencijale. Naravno ono pitanje tko će slati hrvatske vojnike na vježbe, da li će to biti Parlament, da li će to biti Vlada, ja mislim da to nije prisutno u pitanju odabira. Mislim da je, ono što sam ja uvijek govorio pitanje nadzora nad Oružanim snagama, ali kvalitetnog nadzora, pitanje imanja svih instrumenata kojima će se nadzirati proračun, trošenje proračuna, način nabave kao najvažniji segment je ono pitanje koje Parlament mora imati. Parlament treba uspostaviti svoju ulogu i svoje mehanizme, a ne se baviti kvazimehanizmima u tome da li će odluku donijeti Vlada ili će donijeti Parlament. To je nebitno, to je nebitno. Nebitno je iz razloga što u svakom Parlamentu postoji većina. Daj mi recite koja to većina neće poslušati svoju Vladu. Pa svaka je poslušala većina svoju Vladu. Svaka ozbiljna većina je poslušala svoju ozbiljnu Vladu, znači promijenio sam formulaciju. Ali i zadaća Parlamenta ne treba biti, zadaća Parlamenta se ne treba baviti konstatacijom kakva je Vlada, nego se treba baviti onim razlozima zašto postoji parlamentarni nadzor. Parlamentarni nadzor postoji ne zbog parlamentarne većine ili zbog Vlade, nego zbog uloge hrvatskog Parlamenta da nadzire procese kod odlučivanja o proračunu, kod odlučivanja o trošenju proračunu, kroz sustav nabave i direktnim mogućnostima nadzora na koji se troši i nabavlja sredstva kad je u pitanju obrana zemlje. Prema tome ja opet želim podsjetiti da je upravo europske praksa i europsko zakonodavstvo upravo sazidano na ovim elementima. Mi naravno nikada nismo skloni, bez obzira o čijoj se očigledno većini radilo da se takva praksa u Parlamentu promijeni. Jer kad se ona promijeni u Parlamentu onda će ona postati normalna svugdje, ali dokle je mi ne promijenimo. A mi smo ti koji je jedini možemo promijeniti. Tada naravno da stalno bolujemo od istih bolesti. Ponavljamo uvijek kao papagaji da su se problemi rodili u sustavu nabave, u sustavu ugovaranja, u sustavu u tome da li ćemo poduprijeti Austriju ili Finsku, da li ćemo biti dobi sa ovim umjesto da vodimo respekta o vlastitim potrebama i o vlastitom stvaranju strategije koja mora voditi upravo iz ovog Parlamenta. Hrvatskoj nije svejedno, odnosno svejedno je od koga će nabaviti oružje, ali nije svejedno da li će 70% tog oružja biti sagrađeno iz hrvatske konstante, da li će se ona proizvoditi u Hrvatskoj, da li će to otvoriti radna mjesta i perspektivu u Hrvatskoj. A sasvima je svejedno da li će to biti Finska, Austrija, Njemačka, bilo šta drugo. Prema tome, kroz ovaj Zakon o obrani koji je uistinu važan, jer se preko njega slamaju sve ove dileme i teme o kojima sam govorio. Ovo što je sada sadržano u izmjenama i dopunama je preslika onoga što danas imamo. Mi danas ovakvo stanje imamo. Tu nemate šta oduzeti ni dodati. I to se ne može ne prihvatiti. Međutim to je nedostatno. To čak nije ni dobar put, bez obzira tko ga je zacrtao i kada ga je zacrtao. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovani gospodine ministre. Pa evo trebalo je ovoj Vladi 3 i pol godine iako je još na početku svog mandata 2003. godine u svom programu obećavala kako će se napraviti izmjene i dopune i zakona iz područje obrane i nacionalne sigurnosti kako bi se provele sve reforme koje su se već tada ocijenile, a koje smo i vidjeli u prvom izvješću o stanju obrambene spremnosti odnosno stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske da su nužni. Nažalost to dobivamo tek, znači sad u travnju, znači pri kraju mandata ove Vlade. I nije to ono što smo mi u klubu Hrvatske stranke prava očekivali. Dapače ovaj zakon nam se čini da ima karakter promidžbenog izbornoga zakona i vezano je samo za ovaj dio prijedloga o mogućnosti zamrzavanja obveze služenja vojnog roka. Gledajte, sve zemlje koje su išle na čistu profesionalizaciju, znači ovo je uvođenje čiste profesionalizacije vezane za Oružane snage Republike Hrvatske to su radile dugoročno, dugo vremena. Uzmimo primjer Italije i Francuske i svih drugih zemalja u Europi. Jer naime da bi se išlo na jednu čistu profesionalnu vojsku mora biti država koja je gospodarski jaka. Mi nažalost u Hrvatskoj idemo na zamrzavanje obveze služenja vojnog roka bez da mi danas ovdje možemo čuti od ministra obrane, odnosno od predstavnika Vlade šta je sa onom studijom isplativosti. Naime ta studija isplativosti vezano za totalnu profesionalizaciju koliko znamo bila je započeta s izradom u Ministarstvu obrane i koliko znamo kad se vidilo da je to u biti još skuplje od onoga što se misli da će se napraviti uštede a u biti je skuplje. Jer gledajte, na profesionalnu vojsku, znači prva je u Europi krenula Velika Britanija, odnosno Sjedinjene Američke Države. Zašto? Zato što su to bile kadre ekonomski podnijeti i mali su znači jako gospodarstvo, imali su dobre gospodarske pokazatelje, dobar državni proračun. Italija ako znate i Francuska su postupno uvodili pa su mislili jedno razdoblje, pa su stali, pa su mislili drugo razdoblje. Znamo i sami kakva nam je situacija vezano za dio koji se u državnom proračunu izdvaja za Ministarstvo obrane. Naime, ako 75% proračuna Ministarstva obrane ide za plaće i materijalne troškove to znamo da nije zadovoljavajuće. Ako znamo da u sklopu toga ide i onaj dio vezano za sudjelovanje naših pripadnika u mirovnim misijama bilo pod okriljem Ujedinjenih naroda, bilo pod NATO savezom onda tu dolazimo do jasnih pokazatelja da će se teško biti provesti reformu i modernizaciju Oružanih snaga Republike Hrvatske ako se ne zna koji će tu biti i ti financijski pokazatelji. Očekujemo znači da Vlada do drugoga čitanja jasno izađe sa tom studijom isplativosti. Da točno vidimo što to donosi Hrvatskoj. Je li to jeftinije, u kom opsegu je jeftinije i što će donijeti u samoj konačnici. Drugi će se problem automatski s ovim javiti a to je ovaj dio tzv. dragovoljnog služenja vojnoga roka. Naime vidjeli smo i sada kakav je trend vezano za javljanje na civilnu službu, znači na služenje vojnoga roka. Vidjeli smo da su porazni rezultati ocjene sposobnosti novaka za vojnu službu za 2005. i 2006. godinu da je negdje do 40% kao takvih proglašeno ili nesposobnim ili privremeno nesposobnim za vojnu službu. Da li je to posljedica promjene zdravstvenog stanja nacije ili je to posljedica određivanja novih kriterija malo strožijih nego što su nekad bili, to je stvar na Ministarstvu obrane koje treba utvrditi. Ali ako ćemo ići po tome odnosu pitanje je dali ćemo mi za par godina uopće moći računati i na koji broj hrvatskih državljana znači ili novaka ili žena koje će se javiti na dragovoljno služenje vojnog roka kako bi se napravio ovaj dio nužan da se na taj način i popunjavaju i same Oružane snage. Znači to su ta pitanja na koja svakako mi trebamo donijeti i dobiti pun odgovor da bismo znali u konačnici kad odlučujemo o tome, da li smo mi u ovome trenutku znači spremni na profesionalizaciju Oružanih snaga. Znamo li što profesionalizacija u punom smislu te riječi znači, da li će to stvarno biti jeftinije ili će to biti skuplje za Hrvatsku i konačno da dobijemo onaj odgovor koji su to glavni dokumenti koji su bitni za provedbu i preustroja i reformi kako Oružanih snaga tako i obrambenoga sustava u cjelini. Naime u zadnjem izvješću rečeno je što smo mi predlagali još prošle godine da se mora izmijeniti i strategija obrane nacionalne sigurnosti. Znači ako imamo što je najvažnije za uspostavu, za reformu, za preustroj cijeloga sustava kao znači i obrambenog sustava i Oružanih snaga kao glavnog nositelja toga dijela obrambenog sustava Hrvatske, moramo imati znači strategiju. Konačno smo dobili i dugoročni plan razvoja Oružanih snaga. Moramo imati plan obrane i onda tu dolazi normalno i ovaj dio Zakona o obrani i pratećih drugih zakona kao što je Zakon o službi u Oružanim snagama. Na žalost sada idemo sa Zakonom o obrani prije nego što smo išli sa izmjenama strategije. Strategija je znači u isto vrijeme trebalo je ići i sa izmjenom strategije obrane i nacionalne sigurnosti zbog toga što strategija kao takva određuje pravila, određuje okvire, daje smjernice kako i na koji način i onda dolazimo na Zakon o obrani, druge propise i dugoročni plan razvoja Oružanih snaga koje će biti u toj funkciji. Vi ste ovdje jedino napravili tu novinu da ste uveli i ovaj dio strateškog pregleda obrane o kojem se već dugo vremena govori, samo je pitanje da li je to ono što ste vi ovdje definirali, da li je strateški pregled obrane dokument u kojem se daje ocjena stanja obrambenih sposobnosti, razvijenosti i … obrambenog sustava te utvrđuje potreba za reformom ili prilagodbom obrambenog sustava u novonastalim okolnostima … [[Ne razumije se.]] okruženju. Gledajte, strateški pregled obrane Hrvatska je normalno počela raditi zbog toga što je to bilo u sklopu i ovoga napora Hrvatske za pristupanje NATO savezu. Neznamo da li ste točno pogodili, da li vi znate u konačnici kako će izgledati taj dokument o kojem ovdje govorite, znači koje daje ocjena obrambenih sposobnosti, razvijenosti i uređenosti svega ostaloga. Ocjenu o svemu tome daje znači Vlada, odnosno Sabor utvrđuje razmatrajući izvješće o stanju obrambene spremnosti, o stanju u Oružanim snagama. Znamo znači da ste ovaj dio radili u sklopu onoga što je potrebno napraviti u smislu reformi i onoga što Hrvatska prema ovim dijelovima iz akcijskoga programa i plana koji se provodi u fazama vezano za pristupanje NATO savezu. Također ste ovdje u članku 3. dodali veći broj razno-raznih dokumenata koji će se kao takvi donijeti. To vam je koncept potpore Republike Hrvatske snagama zemalja partnera. Niste definirali što to je, što bi trebalo definirati onda. Plan ponude infrastrukturnih objekata u Oružanim snagama drugih zemalja na teritoriju Republike Hrvatske. Pazite taj plan očito ne može nitko drugi donositi osim Hrvatskog sabora. To je plan ponude infrastrukturalnih objekata u Oružanim snagama drugih zemalja na teritoriju Republike Hrvatske. Znači da li su to određene baze drugih oružanih snaga i ne može se o tomu dokumentu odluku donijeti niti verificirati takav dokument nego samo Hrvatski sabor. Dalje, što podrazumijevate pod katalogom sposobnosti za Republiku Hrvatsku i drugi potrebni dokumenti koji proizlaze iz preuzetih obveza u okviru međunarodnih obrambenih organizacija kome je Republika Hrvatska pristupila ili pristupa na temelju međunarodnih ugovora su dokumenti kojima se osigurava implementacija partnerskih ciljeva. Gledajte kada uvodite nove dokumente u području obrane, morate razlikovati dvije stvari. Jedna je stvar ono što se uzima prema međunarodno preuzetim obvezama vezano da je to ili Partnerstvo za mir ili su to međunarodni ugovori koje smo mi kao Hrvatska u području obrane Oružanih snaga sklopili s nekim drugim državama ili je to u sklopu Partnerstva za mir. Onda u zakonu morate urediti što je svrha toga, što će se sve to planirati. Jer ovo posebno buni nas taj plan ponude infrastrukturalnih objekata u Oružanim snagama drugih zemalja. Znači imati ćemo strane baze stranih Oružanih snaga u Hrvatskoj, jel' to. Mislim to je stvar o kojoj ne može odlučivati ni Vlada, ni predsjednik Republike, nego može odlučivati samo Hrvatski sabor, ali je potrebno da sve te dokumente koje nove predviđate da date jednu definiciju, da date ili ćete podzakonskim propisom razraditi da li će to biti, koliko će dokumenata takav jedan kao dokument imati, tko će ga izrađivati, na koji način. Znači to je ta metodologija. Recimo metodologija mora biti normalno za izradu ovoga koncepta potpore Republike Hrvatske snagama zemalja partnera. Mora biti, znači pa će jedan dio biti iz već međunarodno preuzetih obveza, drugi dio je ono što mi ćemo spremiti da bi imali spremno za nešto drugo. E sad vi uzimate ovaj dio, znači treba li imati 16 tisuća pripadnika oružanih snaga, od toga 8% će morati stalno biti angažirano u razno raznim misijama, bilo u okviru NATO saveza. To je kriterij koji se zna. A da bi to sve dostigli znači treba napraviti jedan dio modernizacije, preustroja i svega ostaloga, jer budimo realni do sada što je rađeno u okviru oružanih snaga bio je jedan dio reformi koji ipak možemo samo prevesti na smanjenje broja pripadnika oružanih snaga. Ali u ovome drugome dijelu znači modernizacija i svega ostaloga nije bilo bitnih pomaka, nije bilo ni moguće je nedostajalo financijskih sredstava, a poglavito je to bitno i u ovome dijelu kad se govori o Zakonu o … [[Govornik se ne razumije.]] , to je ovaj dio znači djelovanja obrambenih snaga obrambenog sustava u akcijama znači u miru, u akcijama zaštite i spašavanja. Također bi znači trebalo predvidjeti kad smo već kod toga ostaje ona jedna stvar, ona stara dvojba oko usporedbe i angažiranja oružanih snaga da tu moraju biti supotpisi jednoga i drugoga, predsjednika države, predsjednika Vlade. Znači to je taj i Ustavni dio koji je dosta loše razrađen i što u datim situacijama može imati dvojbe. Mislimo da bi ovdje trebalo ići na i onu situaciju uvođenja tzv. ovoga dijela, opisati izvanredne okolnosti. Znači postoji situacija kad se obrambeni sustav angažira. Angažira se u miru, u akcijama zaštite i spašavanja, što je i utvrđeno i Zakonom o obrani i normalno koji treba biti razrađen planom uporabe, planom djelovanja u zaštiti i spašavanju, ali također znači moramo predvidjeti i ove sve druge mogućnosti kako i na koji način se može, znači druga je situacija neposredne ugroženosti, neovisnosti i jedinstvenosti države, situacija ratnog stanja, ali ima ovih situacija koje u biti recimo razno razni pokušaji terorističkih djelovanja ili bilo čega drugoga, to bi vam bilo u toj skupini kategoriji izvanrednih okolnosti. Te izvanredne okolnosti imaju sve zemlje druge razrađeno. Znači predlažemo da razmislite o tome da se uvede ovaj koji smo mi nekad imali pojam izvanrednih okolnosti, taj pojam imaju sve zemlje vani u smislu, ali samo u smislu djelovanja i u kojim okolnostima, ne u smislu da se ide u nekakve druge situacije. Ali kažem, postoji treba to dobro razmisliti jer ima takvih situacija. Recimo uzmite varijantu znači za uporabu oružanih snaga ili njezinih dijelova mora biti supotpis i predsjednika države i predsjednika Vlade. U pitanjima mi je teroristički čin. Predsjednik države je recimo u Indiji, predsjednik Vlade u Irskoj i kako će se donositi odluka o uporabi, a možeš u tome trenutku imati jedinu mogućnost uporabu protuzračne obrane. Kako će se donijeti? A predsjedniku Sabora nisu ostavili ovlaštenje da to napravi? Ne, ne, to su te situacije. Oko nacionalne sigurnosti se ne možemo pogađati. Znači, evo ja vam govorim o konkretnoj situaciji kad se može dogoditi da se mora uporabiti protuzračna obrana. Mora se uporabiti protuzračna obrana, imamo dojavu iz recimo NATO saveza, imamo dojavu od MISX-a, CIA-e, bilo koga drugoga da je ukraden zrakoplov teroristički koji ima nakanu terorističkoga djelovanja. Mi jedino što možemo napraviti u toj situaciji upotrijebiti recimo protuzračnu obranu, srušiti taj zrakoplov. Ali kako srušiti kad ne može zapovijed izdati, zna se kakav je sustav izdavanja zapovijedi. Prema tome, to su sve te situacije gdje se ustvari unaprijed mora stimulirati da bi rješenja koja će biti sadržana bila takva da odgovaraju i daju odgovor na sve situacije. Evo recimo može se dogoditi i da je predsjednik Sabora isto na putu, je li tako? U isto vrijeme. Moguće bi bilo. Prema tome, mislimo da će trebati puno odgovora i truda za drugo čitanje da bi dobili zakon koji će imati uporabnu vrijednost i koji će kao takav biti primijenjen. Hvala lijepa.
Hvala. U 16 i 12 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta po ovoj točci. Za Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik potpredsjednik Doma Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, poštovane kolegice i kolege. Nastojat ćemo dakako da u ovoj našoj raspravi povodom Prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani ne raspravljamo o ulasku Republike Hrvatske u NATO. To je pitanje iznimno važno i bilo bi dobro da imamo jednu tematsku raspravu u Saboru o tome kako i šta treba učiniti da Hrvatska što prije ispuni uvjete za ulazak u NATO i da naravno ulaskom u NATO osigura i zaštiti svoju obrambeno-sigurnosne interese s jedne strane i s druge strane da puni doprinos miru, stabilnosti i sigurnosti na ovom prostoru i u Europi, pa i šire kao buduća članica NATO-a. Međutim, ne može se provesti rasprava o ovakvom Zakonu jer on se tiče velikog broja građana, odnosno bolje rečeno svih građana Republike Hrvatske, on se tiče stvaranja pravnog instrumentarija reguliranja prava obaveze i odgovornosti vezano za obranu vlastite domovine … [[Govornik se ne razumije.]] za sigurnost, a da se odmah u početku ne stavi mali prigovor predsjedniku Sabora. Bez obzira što je predsjednik Sabora iznimno opterećen poslovima i obavezama, to je potpuno jasno, ali se prije utvrđivanja dnevnog reda i stavljanja točke u dnevni red mora osigurati da predložena točka dnevnog reda ispunjava Poslovnikom propisane uvjete da bi o njoj moglo … [[Govornik se ne razumije.]] raspravljati. Naime, ja moram reći, mi smo dobili Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o obrani koji ima 30. članaka. Od tih 30. članaka tri zapravo ne mijenjaju ništa i ne dopunjuju, nego samo zapravo dopunjuju tekst i zapravo se odnosi na prijelazne i završne odredbe, dakle ostalo je 27. Od tih 27. u 13 slučajeva predložene odredbe zakona koje mijenjaju ili dopunjuju postojeće odredbe zakona tih odredbi koje se mijenjaju i dopunjuju nema i mi zapravo bi morali tražiti tekst tog Zakona i izvan ovog Prijedloga na Internetu ili u "Narodnim novinama" da bi mogli uporediti sve to, a znate da je ova točka dopunjena dnevnim redom. Došao u dopunu dnevnog reda. Ja ovo posebice naglašavam iz razloga što se nekoliko članaka se zapravo propisuju veoma važne ovlasti pojedinih državnih tijela koje su upitne i o nečemu, nešto je o tome malo govorio i kolega Kovačević u ime kluba HSP-a. Ne samo sa aspekta da li trebaju tako biti propisani, nego i s aspekta da li tu nadležnost baš tom tijelu treba dati. Pa dopustite da samo pobrojim na brzinu. Ako uzmete članak 2. mijenja se članak 5. nema ga priloženog. Ako uzmete članak 3. mijenja se opet članak 5. točka i dodaje se novi članak 5. … [[Govornik se ne razumije.]] nema dopunjenog članka 5. Ako uzmete članak 4. mijenja se članak 6. nema ga. Ako uzmete članak 9. kojim se briše primjerice članak 12. tog članka koji se briše, nema ga. Ako uzmete članak 10. vidjet ćete da nema članka 13. koji se opet mijenja i dopunjuje. Ako uzmete članak 14. vidjet ćete da nema članka 54. koji se zapravo pojedine točke, stavke brišu. Ako uzmete članak 16. nema iza članka 62. prethodno njega da se vidi kad i šta sljedi i to kao 62.a. Ako uzmete članak 17. vidjet ćete da nema u prilogu ovih točaka članka 66. koji se mijenja i treba da glasi itd. Ili članku 23. nema članka 128. Ili članku 20. nema članka 90. koji se mijenja odnosno pojedini njegovi stavci. Ili članku 26. nema članka 143. koji se briše itd. Dakle, ovdje ponavljam, da se radi samo o formalnom propustu. Zbog toga da se usklađuje zakon iz formalnih razloga, onda bi ja taj dio mogao prešutjeti u ime našeg kluba. Međutim, ne radi se o formi. Radi se o važnom sadržaju. Tako npr. mi dobijamo sada između ostaloga veoma važnu ovlast u novom članku 3. kojim se propisuje da se iza članka 5. treba dodat članak 5.a., koji glasi, citirat ću taj dio: "Koncept potpore Republike Hrvatske snagama zemalja partnera, plana ponude infrastrukturnih objekata Oružanim snagama drugih zemalja na teritoriju Republike Hrvatske." Znate, poštovane kolegice i kolege, to mogu biti skloništa po našim otocima i priobalju za podmornice, to mogu biti skloništa za vojne letjelice, za aerodrome, tunele itd. To mogu biti na kraju krajeva objekti, infrastrukturni objekti koji se zovu vojarne. To mogu biti naravno objekti koji su vezani za radarske stanice. Mogu biti naravno objekti koji su vezani za poligone. Ali, mogu biti i objekti koji bi trebali kao u ideji koja se razmatra u svijetu, kao u Češkoj i u Poljskoj da budu objekti na kojem će se na jednom mjestu razmjestiti radari u jednoj zemlji, a na drugom mjestu rakete koje bi trebale presretati lutajuće rakete koje bi eventualno sa Istoka napali i ugrožavali obrambenu sigurnost i sustav NATO-a. Pustimo mi o tome. Ja sve kažem šta može bit. I da o takvom odlučivanju odlučuje netko izvan Sabora bez nekakve njegove nadležnosti. Ovo je konkretno znate i sami a i vidjeli ste, ako uzmete članak 3. i pročitate obrazloženje, onda lijepo vidite dakle, kaže se u samom obrazloženju, predlaže se da navedene dokumente donosi Predsjednik Republike kao Vrhovni zapovjednik Oružanih snaga na prijedlog Vlade. A stručnu podlogu priprema ministarstvo i glavni stožer. Dakle, Vlada, Predsjednik Republike, Glavni stožer, raspolaže o teritoriju Republike Hrvatske, ne samo o infrastrukturnim objektima, jer oni nisu lebdeći objekti izvan teritorija. Mislim da o tom pitanju treba provesti raspravu. Ako mi ocijenimo i dobijemo instrumente kako nadzirati postupak donošenja takvih odluka i sagledati kada on može zadirati u pitanja od interesa za Republiku Hrvatsku, ne samo iz obrambeno sigurnosnih razloga, nego i drugih primjerice ekoloških itd., turističkih, gospodarskih, onda o tom pitanju možemo se razgovarati da bude možda i ovakva formulacija. Ali sa dodatnim instrumentima koji će osigurati zapravo nadzor, kontrolu i sigurnost u ime svih nas. Naravno u takvoj situaciji mi u klubu smatramo da je dobro, dobro je evo, prvo čitanje. Dobro je da se mogu staviti ovakve načelne primjedbe i da ovim pitanjima prije drugog čitanje se treba dodatno raspraviti i donijeti i zauzeti stajališta. Slična je situacija gdje se zapravo pod obrazloženjem da se u članku 6. i u članku 5. pa onda i u članku odnosno članku 4., 5. i 6., pokuša urediti dodatno pitanje zapravo članka 7. Ustava vezano za upotrebu Hrvatske vojske odnosno oružane sile u sklopu organizacija čiji smo član, u sklopu ili zajedno sa partnerima s kojima zajednički radimo ili humanitarnom ili vježbovnom dijelu. Ali ima nekih stvari koje su dosta interesantno riješene. I o kojima mi moramo sasvim ozbiljno razmotriti. Prvo kažem ponovo, žao nam je da predsjednik Sabor nije vratio da se ovo dopuni, da dobijemo cjelovit materijal za raspravu. Ali, već kad se takva stvar dogodila onda smo morali poseći za onim što imamo kao mogući instrument. Ako uzmete primjerice članak 5. onda se kaže da se mijenja u članku 7. iza stavka 2. dodaje itd. I sad kaže ovdje odjedanput, daje prethodno mišljenje o pitanjima koji su značajni i važni a o svim prethodnim pitanjima daje Vrhovni zapovjednik Oružanih snaga daje suglasnost. Znate, sada se postavlja odjedanput pitanje zašto bi Predsjednik Republike kao Vrhovni zapovjednik primjerice davao suglasnost na prijedlog strategije obrane ili davao suglasnost na prijedlog plana obrane Republike Hrvatske, a davao prethodno mišljenje na prijedlog strateškog pregleda obrane? Kako je to moguće? Pa Vrhovni zapovjednik je odgovoran za provođenje strateškog plana obrane. Zašto bi on davao zapravo prethodno mišljenje? Prethodno mišljenje je instrument u kojem on njega mora razmotriti ali nikog ne obvezuje. Sad se postavlja pitanje tko kome odgovara? To je pitanje, znate. I kako mi s aspekta ostvarivanja ustavne pozicije Parlamenta da nadzire rad izvršnih tijela i u ovom segmentu možemo ostvariti onda svoje mišljenje. Slična situacija je vezana uz novu točku 25. gdje se kaže da daje prethodna mišljenja na prijedloge akata iz područja obrane koje donosi Vlada Republike Hrvatske i Hrvatski sabor. I sad se dešava nešto što je vrlo, vrlo interesantno. Odjedanputa mi dobivamo Predsjednika Republike u Hrvatskom saboru. I to u zakonodavnoj proceduri. Pazite. Mi donosimo zakone, jer ovdje kaže, ako prethodno mišljenje na prijedlog akata iz područja obrane koje donosi Vlada ili/i Hrvatski sabor. I/i. I zakon je akt. Doduše ima pravnu formu, pravni akt. Šta ćemo mi stvarno doći u situaciju da će Predsjednik Republike davati prethodno mišljenje prijedlog, sljedeći prijedlog izmjena i dopuna Zakona o obrani, ako ovaj zakon prođe? Ja mislim da mi neke stvari ovdje nismo do kraja sagledali ni sa aspekta Ustavne pozicije podijele vlasti, međusobne odgovornosti a još manje onaj dio što smo možda htjeli u dobroj vjeri, jer ja vjerujem da je ovo pokušaj da u dobroj vjeri se nađe instrument zapravo suradnih oblika djelovanja svih sastavnica trodiobe vlasti, kada je u pitanju zaštita interesa od nacionalnog značaja. Mislim da bi to trebalo malo drugačije sagledati i u tom pogledu bi to trebalo po mom uvjerenju drugačije riješiti. Naravno, slična je situacija i sa ovim pitanjima kada Vlada može donositi odluke o sudjelovanju hrvatske vojske u sklopu organizacija itd. vezano za pojedine vježbe. Samo znate, nikada nije dobro u zakonu dati negativnu definiciju. Sad mi opet ovdje imamo neke negativne definicije za koje mišljenja smo da bi bilo dobro da se još jedan puta preispitaju i urede. Ima jedna interesantna stvar iz članka 39. koji se mijenja i dopunjava vezano za članak zapravo 11. a to je 39a. a u vezi sa člankom 27. Naime, taj novi članak 39a. u prvom stavku kaže: "Hrvatski sabor na prijedlog Vlade uz prethodnu suglasnost vrhovnog zapovjednika može donijeti odluku da se novaci ne pozivaju na obvezu vojnu vježbu.". Dakle, prvo imamo i nekoliko instrumenata gdje se zapravo ograničava Saboru zakonodavna djelatnost. Sabor može zakonodavnu djelatnost izvršavati donošenjem zakona, može donositi političko-pravne dokumente, može i odluke donijeti i one mogu biti i jesu pravni dokumenti ako uređuju određena pitanja. Drugo je pitanje da li se ovo pitanje treba urediti odlukom ili samim Zakonom o obrani ako se radi o pravu ali nije moguće ići sa pretpostavkom da on takav zakon ili takvu odluku pravnog karaktera može donijeti pod uvjetom da imamo prethodnu suglasnost predsjednika odnosno vrhovnog zapovjednika jer ako nema prethodne suglasnosti nema šta uopće raspravljati. Prema tome, nama je ograničena zakonodavna djelatnost, to je broj jedan. I broj dva, daje se ideja da zapravo ubuduće nećemo imati obvezujući vojni rok, možemo imati mogućnost da ljudi dragovoljno služe vojsku s jedne strane, ali se Saboru kao daje mogućnost da to uredi odlukom pod uvjetom da mu predloži Vlada i da dobije prethodnu suglasnost s jedne strane. S druge strane, u članku 27. stavku 1. se piše opet ovako. Po donošenju odluke o nepozivanju novaka. Gledajte, dakle imperativna norma Sabor po 27. će donijeti odluku a ako ju ne donese neće je donijeti zbog toga što nema formalnih proceduralnih pretpostavki jer nema prethodne suglasnosti odnosno prijedloga Vlade. Ali molim lijepo, u odnosu na građane koji će eventualno biti nezadovoljni što nema takve odluke koja omogućuje da se nema više obveznog služenja vojnog roka, e znate tko će biti kriv. Pa Sabor i saborski zastupnici. Ja mislim da takvo rješenje nije dobro, da ova ideja bez obzira da li se radilo sada o izbornoj ili o nekoj drugoj godini, sasvim je svejedno. Dugo je sazrela ideja u Hrvatskoj da mi trebamo imati profesionalnu vojsku, da se vojni rok može i treba ukinuti i da isto tako mi možemo ostaviti i treba ostaviti mogućnost onima koji žele dragovoljno stjecati vojna znanja i iskustva pa i kao vojni ročnici da to mogu učiniti. Ali molim vas lijepo, mi u klubu predlažemo da do drugog čitanja idemo sa pravom koje se treba uvrstiti u zakon i propisati da nema obveznog služenja vojnog roka kod nas, da pravo je svakog građanina ako se želi javiti naravno ispuni uvjete zdravstvene itd. koji se od njega traže, može biti dragovoljac odnosno dragovoljno služiti vojni rok i u takvoj situaciji nema ovih potreba i ovih silnih konstrukcija po kojima će zapravo rješavanje ovog pitanja ovisiti o političkoj volji ili Vlade ili predsjednika Republike. Smatramo isto tako da u nekoliko ovih članaka koji su ovdje navedeni treba dodatno malo nomotehnički poraditi da se oni bolje izjasne i preciziraju ali ove najvažnije primjedbe smo morali izgovoriti u prvom čitanju sa vjerom da će naš predlagatelj dobro ih razmotriti i do drugog čitanja popraviti ovaj prijedlog a tada predložiti naravno zakon u cijelosti onako kako to zahtijeva naš poslovnik. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Kolega Arlović, istina je da, pregledao sam prilog uz prijedlog zakona, da je u Zakonu o obrani da manjkaju, da su izostale odredbe nekih članaka, da je cijela jedna strana izostala. To je u kopiranju, u prijenosu. … [[Upadica se ne čuje.]] Dakle, treba paziti da u Zakonu o obrani ispuštaju se pojedini paragrafi. … [[Upadica se ne čuje.]] Da, a nema paragrafa ratnih. … [[Upadica se ne čuje.]] Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Zdravo Sočković. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani predlaže se nakon pet godina primjene važećega Zakona o obrani kojim se ipak nisu na najbolji mogući način riješili neki problemi a prije svega vezani uz održavanje vojnih vježbi. Ovim novim Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani namjera da se detaljnije uredi način donošenja odluka o održavanju vojnih vježbi u zemlji i inozemstvu, ustroji vijeće za obranu, propiše način imenovanja glavnog inspektora obrane, uvede mogućnost nepozivanja na služenje vojnog roka kao i mogućnost oslobađanja određenih kategorija, obveze služenja vojnog roka na primjer policijskih i vjerskih službenika. Pri ovoj raspravi moramo voditi računa da je obrana državna funkcija od posebne društvene važnosti čije provođenje ostvaruju oružane snage, tijela državne vlasti, lokalna i područna samouprava i mnogi drugi čimbenici koji svi zajedno učestvuju u obrani slobode suvereniteta, neovisnosti i teritorijalne cjelovitosti Republike Hrvatske. Obrambeni sustav je dio sustava nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske koji predstavlja jedinstveni oblik ustrojstva i pripreme nositelja vojne i civilne obrane usmjerenih na ostvarivanje ciljeva obrane. Ovim prijedlogom zakona maksimalno se uvažava objektivna politička situacija gdje bi Hrvatska već do godine trebala biti primljena u NATO ali i već sada sa približavanjem Hrvatske euro-atlanskim organizacijama sve je veća potreba sudjelovanja postrojbi oružanih snaga Republike Hrvatske u međunarodnim vojnim vježbama sa postrojbama oružanih snaga zemalja NATO-a i Partnerstva za mir. Dosadašnjim zakonom otežan je sustav odlučivanja kao i određene nadležnosti pa je predloženim izmjenama jasno definirana nadležnost u sustavu odlučivanja u održavanju međunarodnih vojnih vježbi na području Republike Hrvatske i sudjelovanju postojećih oružanih snaga Republike Hrvatske u drugim međunarodnim vojnim vježbama. Ovim Prijedlogom zakona znatno će se olakšati međunarodna suradnja i dostići standardi europskih zemalja. Visok nivo spremnosti oružanih snaga Republike Hrvatske nemoguće je postići bez učestalih vojnih vježbi kako sa domaćim tako i sa međunarodnim vojnim postrojbama. Vojne vježbe pokazuju stupanj spremnosti oružanih snaga u službi obrane. Konačno i člankom 2. postojećega zakona u obrani kaže se da je temeljna svrha obrane odvraćanje napada na Republiku Hrvatsku, zaštita njezina suvereniteta, neovisnost, teritorijalne cjelovitosti i sigurnosti građana pa sam duboko uvjeren da su i vojne vježbe pogotovo sa međunarodnim postrojbama apsolutno u funkciji odvraćanja mogućeg napada na Republiku Hrvatsku. Po sadašnjem zakonu služenje vojnog roka je obveza svih novaka, a vrijeme i način upućivanja utvrđuje ministar obrane na prijedlog načelnika glavnog stožera. Ovim Prijedlogom dopuna zakona propisuje se mogućnost da Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske uz prethodnu suglasnost vrhovnog zapovjednika oružanih snaga može donijeti odluku da se novaci ne pozivaju na obvezu služenja vojnog roka. Također se predlaže propisivanje mogućnosti dragovoljnog služenja vojnog roka kako muškaraca tako i žena u skladu sa propisom o dragovoljnom služenju vojnog roka. Na taj način omogućava im se stjecanje temeljnih vojničkih znanja i vještina pa se mogu ravnopravno natjecati za prijem u djelatni sastav oružanih snaga. Postoji mogućnost ročnom vojniku koji ispunjava uvjete za prijem u djelatnu vojnu službu da nakon temeljne vojničke obuke sklopi ugovor o dodatnom osposobljavanju te na taj način stječe veća prava i povećava mogućnost ulaska u djelatni sastav oružanih snaga. Tu se nameće jedno ozbiljno pitanje što ako uz sve stimulativne mjere i motivacije ne bude dovoljna zainteresiranost za mogućnost dragovoljnog služenja vojnog roka, kako onda popunjavati djelatni sastav oružanih snaga. No na to pitanje odgovor će dati buduće vrijeme. Novi Prijedlog zakona omogućava fleksibilniji pristup prijave u vojnu evidenciju. Omogućava lakšu slobodu kretanja ljudi što je i jedno od temeljnih načela pri ulasku Hrvatske u Europsku uniju. Smatram da je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani dobar i zato ću ga podržati.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnikom, kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani koliko god u svim svojim odredbama ima sadržajno važne novote meni se čini da za čitavu Republiku Hrvatsku a i za čitavi naš pravni poredak sa aspketa ravnopravnosti, osnovne ravnopravnosti i temelja demokracije tj. ravnopravnosti muškaraca i žena ima i najznačajnija je odredba članka 11. Zato ovaj zakon odnosno ono što se u njemu nalazi i nadilazi samu ovu temu obrane zemlje. Žene u politici bez obzira na svoju političku obojenost imaju posebnu zadaću da uklanjaju, da ustaju protiv svih onih normi, protiv svih na kraju krajeva stereotipa koji muškarca i ženu stavljaju u neravnopravni položaj. Ovdje kada je riječ o obrani onda prije svega polazim od toga da je dužnost, da je obrana zemlje prije svega nego što je dužnost da je to čast. Nažalost vjerojatno je to i ranije bilo, a ja se i kao i vi svi ovdje možete sjećati samo ovog našeg Domovinskog rata da nažalost mnogi nisu imali tu čast da brane svoju zemlju. Među njima mnoge su bile žene. S druge strane mnogi su i umakli ovoj dužnosti. Ali o tome sada ne bi kvarili ovu temu. Na kraju krajeva i polaskom od odredbi izričite odredbe Ustava o ravnopravnosti i muškarca i žene i u izričitoj ustavnoj normi da je obrana, da je obrana zemlje dužnost svakog građanina ukoliko ne postoje neke objektivne prepreke ili pak eto njegov posebni prigovor savjesti, ali to ne znači da se na drugi način ne može angažirati. Eto zbog toga mi se čini jako važna odredba članka 11. o kojoj su mnogi govorili i o kojoj su napominjući i druge novote koje donosi ovaj zakon posebno naglasili eto ovu činjenicu da više takva jedna obveza uz samu mogućnost kada se ispune takve pretpostavke, kad Hrvatski sabor donese na prijedlog Vlade uz prethodnu suglasnost vrhovnog zapovjednika odluku da se novaci više ne pozivaju na obvezu služenja vojnog roka. Ovo je jedna jako dobra odredba koja daje poseban ton dakle ovom zakonu. Međutim kao i sve dobre stvari imaju samo jednu jedinu manu da kasno stignu. I u pravu je kolega Radoš kada je posebno isticao ovu činjenicu da smo mogli mnogo toga uštediti. Da se sa ovakvim, sa ovakvim prijedlogom nije izašlo znatno, znatno ranije. Pa čak i u, neovisno i o mandatu ove Vlade, možda čak i prošle. Eto sad ne bih ulazila niti moje saznanja o tome sežu kada je bio pravi trenutak ali svakako izgleda i čini se da je pomalo zakašnjela situacija. Ali to kažem ne umanjuje ipak njezin značaj. Ova novota koju posebno ističem a to je da se, da dragovoljno služiti vojni rok mogu i žene. Međutim ovu normu je trebalo dalje nadograditi jer evo vidite postavlja se pitanje odnosno sigurno će u primjeni ovakve jedne odredbe morati doći do tumačenja a kako ne bi se dogodilo odnosno bezpotrebno tumačenje koje onda može biti različito, mislim da bi trebalo do drugog čitanja nadopuniti tu normu dakle da se izrijekom odredi i dob kada to žene mogu činiti i javljati se. Da li to vrijedi ona odredba dakle za isti, na isti način kao i za muškarce do konca odnosno 27. godine. I što se događa, vidite u postojećoj odredbi članka 56. koje govore o tome da obvezi služenja u pričuvanom sastavu podliježu dakle i osobe koje su služile vojni rok. Dakle ako imamo ženu koja se kao dragovoljka javila na odsluženje vojnog roka bilo bi krajnje nepravedno da ona pripadne pričuvnom sastavu i to ondje, i to na onakav način kako je do sada predviđala odredba članka 56. tj. da žene s navršenih 19 godina koje imaju odgovarajuću stručnu spremu za obavljanje stručnih i tehničkih poslova u Oružanim snagama. Žene na takav način sad više kada im se daje ovakva jedna mogućnost ne bi trebale onda ograničavati samo eto na obavljanje stručnih i tehničkih poslova. Možda sam ja u zabludi, ali čini mi se da je onda trebalo nadopuniti i ovu normu. Jer kako će se sa takvim ženama kasnije postupati glede samog pričuvnog sastava ostaje otvoreno pitanje. I dakle, ponavljam trebalo bi izrijekom reći do kada to žene se mogu dragovoljno prijaviti na služenje vojnog roka. Da li su to onda identični oni uvjeti koji vrijede i za, pretpostavlja se da je ali onda to možda ili u obrazloženju ili svakako u našim materijalima koji bi kasnije ako bi došlo do spora moglo onda se primijeniti tumačenje, na način da se, historijsko tumačenje, tj. da se vidi što se govorilo onda u materijalima ako se ne ide na jednu posebnu nadopunu, odnosno ako se čini da je takva nadopuna izriješna. Eto ja o drugim odredbama ne bih raspravljala jer mi se činjenica s mog aspekta jako važna i evo došao je taj trenutak na koji su mnogi i ranije upozoravali da i nove prilike, a bolje rečeno i neprilike, ukazuju ovakvo služenje vojnog roka neprihvatljivim. Vidjeli smo i samu mogućnost da je to najavljivao i zakon od onog trenutka kada je ostavljao mogućnost osobama. Dakle, da se jave i na civilno odsluženje vojnog roka. Bilo je onda prigovora u javnosti od određenih političkih skupina, odnosno jednog reagiranja u javnosti koji je imao namjeru nastupati prije svega i politički da se eto takve osobe diskvalificiraju kao manje rodoljubne osobe, one osobe koje na kraju krajeva eto na bilo koji način žele izbjeći takvoj jednoj obvezi. Međutim, učestalost pojavljivanja takvih osoba na prijavu za civilno služenje vojnog roka dovelo je do toga eto da imamo realnu situaciju koja nije mogla drugačije onda postupiti, nego sa ovakvom normom i sa ovakvim zakonom pokriti već stanje koje imamo praktički u praksi. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Zdenka Babić Petričević. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, dame i gospodo. Kad govorimo o Zakonu o obrani i Zakonu o oružanim snagama onda sa posebnim poštovanjem se moramo osvrtati na ove točke dnevnoga reda jer je hrvatski vojnik, odnosno hrvatska vojska napisala najnoviju povijest, a to znači oslobodila i stvorila neovisnu i suverenu državu Hrvatsku. Poslije priznanja 1992. godine donošenjem novog prvog Zakona o obrani pa do dana današnjega evo sada imamo i Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani nakon petogodišnje promjene. Prijedlogom zakona detaljnije se uređuje način donošenja odluke o održavanju vojnih vježbi u zemlji i inozemstvu, ustrojava Vijeće za obranu, propisuje način imenovanja glavnog inspektora obrane i uvodi mogućnost ne pozivanja novaka na odsluženje vojnog roka kao i oslobođenje određenih kategorija policijskih službenika, te svećenika i drugih vjerskih službenika, vjerskih zajednica u Republici Hrvatskoj od obveze služenja vojnog roka. Normalno, u današnje vrijeme kako rekoh kad smo doživjeli Hrvatsku vojsku i u ovoj situaciji moramo pristupiti nečemu što se zove profesionalizacija Hrvatske vojske. I u postupku približavanja Republike Hrvatske euro atlantskim organizacijama sve više se javlja potreba za sudjelovanje postrojbi Oružanih snaga Republike Hrvatske u međunarodnim vojnim vježbama s postrojbama Oružanih snaga zemalja NATO-a i partnerstva za mir. Također i novina služenje vojnog roka obveza je svih novaka, a vrijeme i način upućivanje novaka na služenje vojnog roka ročnika iz Oružanih snaga po važećem zakonu utvrđuje ministar obrane na prijedlog načelnika Glavnog stožera. No međutim, ja ću se osvrnuti posebno na hrvatske vojne obveznike u inozemstvu koji su do sada imali velike probleme za dolazak na odsluženje vojne obveze u našu Domovinu. Jedan dio hrvatskih vojnih obveznika koji su živjeli izvan granice Republike Hrvatske posebno u europskim zemljama su imali velike probleme na dolazak na poziv, odnosno odzivanje odsluženja vojne obveze u našoj Domovini. Ovim prijedlogom zakona ne ukida se vojna obveza, ali se otvara mogućnost suspenzije pozivanja novaka ako Sabor i Predsjednik države budu procijenili da to prilike omogućavaju. Kako bi otklonili probleme i poteškoće glede izvršavanja vojne obveze i vojnih obveznika koji borave u inozemstvu predloženim izmjenama i dopunama Zakona o obrani predlaže se da se novaci koji borave u inozemstvu od rođenja odnosno prije nastanka novačke obveze ne pozivaju na izvršenje vojne obveze do dvadeset i šeste godine života. Ukoliko se pojave u Domovini do tridesete godine svog života mogu kao i ostali dragovoljno se prijaviti na odsluženje vojne obveze. No međutim, i ovdje je jedna novina, odnosno novitet da su i ženama sada ukazana mogućnost na stjecanje temeljnih vojničkih znanja i vještina, odnosno ravnopravno natjecanje za prijem u djelatni sastav Oružanih snaga. To me posebno veseli ali to ne bih posebno naglašavala jer su žene u vrijeme Domovinskoga rata na svoj način branili svoju domovinu. Evo ovi, iz ovih i sličnih noviteta koji proizlazi iz promjene Zakona o obrani prihvaćam ovaj zakon u prvomu čitanju, ali ću samo odgovoriti onima koji su a to je kolega Radoš i kolega Ingrid Antičević su rekli o izgubljenomu vremenu zašto se ovaj zakon nije donio prije pet godina. Koliko ja znam 2000. godine i kolegica Ingrid Antičević i kolega Jozo Radoš bili su u koalicijskoj vlasti i imali su većinu u Hrvatskomu saboru i mogli su donijeti zakon, a ne govoriti danas o izgubljenom vremenu. Očito im je tada nedostajala odgovornost, nedostajalo im je znanje i odlučnost, jer uvijek kada ste na vlasti potrebno je znanje, potrebna je odgovornost i potrebna je odlučnost. Očito koalicijska vlast to nije imala, a zato ima ova vlast i nikada nije kasno i hvala Bogu da smo došli u ovo vrijeme danas da o Hrvatskoj vojsci 2007. godine govorimo o profesionalizaciji, preustroju, o vojnim ročnicima, pa gospodo ja se nadam da ćemo u dogledno vrijeme imati ono što mi želimo, a to je profesionalna vojska i da ćemo imati veliki broj dragovoljaca koji će doći na odsluženje vojne obveze. Jer ako danas ide veći broj i traži za civilno služenje vojne obveze onda zašto bi mi prisili nekoga na neki način koji nije potreban čuvati i braniti suverenitet hrvatske vojske ako ćemo imati profesionalnu vojsku koja će čuvati ono što je počela i odradila hrvatska vojska od 1990. godine sa prvim ustrojem zbor narodne garde.
Hvala. Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani ministre. Ja ću se u svojoj raspravi zadržati upravo na ovom segmentu, a to je dakle članak 11. koji ovdje otvara mogućnost da se, da Vlada predloži Saboru da se ne pozivaju obveznici na, ročnici na obvezno služenje vojnog roka. Naravno da bi za mene bila puno bolja odredba da se izmijeni zakon na način da kažemo da nema obveze služenja vojnog roka, a ne da se ostavlja mogućnost da Vlada dakle predloži da se ne pozivaju. Ali onda u jednom trenutku očito postoji mogućnost da Vlada predloži i da se opet počnu pozivati novaci na služenje vojnog roka. Ali, evo, za početak i ovo je dobro. I slažem se sa kolegama i kolegicama koji su rekli da je izgubljeno vrijeme zato jer su znakovi da većina novaka želi služiti civilni vojni rok, a ne u Oružanim snagama je bio jasni znak da treba nešto promijeniti i da se to dosita moglo učiniti prije. Moglo se učiniti i prije godinu dana i prije tri i prije 5 godina. Moglo se možda učiniti i prije 10 godina ili sve iza '97. se već o tome moglo vrlo ozbiljno činiti. I izgubljeno vrijeme je doista za one koji su morali ići u vojsku i služiti dakle ili vojni rok u Oružanim snagama ili u civilnoj službi jer su potrošili 6 ili 8 mjeseci, a mogli smo ih imati na drugačiji način aktivirane u zajednici, bilo da stječu određeno znanje, dakle da studiraju, bilo da rade na svojim radnim mjestima ili na drugačiji način. Dakle, doista mislimo da je to za njih možda se moglo i prije napraviti. Pri čemu moram reći da svakako je bilo izuzetno društveno korisno civilno služenje vojnog roka, jer moja iskustva sa civilnim ročnicima su izrazito pozitivna, oni su doista učinili veliku pomoć u obavljanju određenih javnih servisa, javnih službi, u civilnom segmentu, dakle posebice u civilnoj skrbi. I ja mislim da će kada krajem ove godine više neće biti civilnih ročnika da će pojedine ustanove, institucije imati vrlo ozbiljni problem jer su se navikle na to da imaju vrlo vrijedne civilne ročnike koji su im pomagali u obavljanju njihovih javnih poslova. Ovdje možda treba reći da evo ovaj zakon koincidira time da upravo na dan parlamentarnih izbora, a to je dakle 25. studenog ako će biti oni redoviti će završiti ta jedna faza, dakle zadnja generacija ročnika završit će svoju vojnu obavezu, trebala bi završiti 28. studenog, ali pretpostavljam da će dobiti nešto nagradnog pa će dakle tik pred izbore parlamentarne završiti ova faza, što u svakom slučaju daje mali ton ovom zakonu i kao predizborni zakon. Ali o.k. ja mislim da će svi to pozdraviti. Ja mislim da je to doista važno. Ono što bi bilo bolje, što bi bilo bolje da smo možda u prvom dijelu godine ili prošle godine raspravili o ovom zakonu jer je preustroj Oružanih snaga započeo koliko mi je poznato zapovijedi i smještanje određenih centara i vojarni su poslane, dakle ovaj proces teče bez obzira što mi u ovom trenutku tek u ovom zakonu raspravljamo. I ovdje nije toliko važno zbog ročnika, ali možda jeste i zbog ročnika bi trebalo vrlo jasno i nedvosmisleno reći da se dakle zadnja generacija neće pozivati ove godine na služenje vojnog roka nego da praktično još imamo samo jednu, jedan poziva i da to više se neće dakle činiti, da se i ti mladi ljudi znaju planirati svoju budućnost kratkoročnu i dugoročnu, ali isto tako mislim da je o ovom zakonu trebalo raspravljali prije nekoliko mjeseci da si veliki broj djelatnih vojnih osoba, službenika i namještenika zna prirediti neke stvari. I mislim da sada se velike promjene će dogoditi u vrlo kratkom vremenu. Jer se određeni broj vojarni praktično gasi sa 31.12., sa 31.12. dakle ljudi moraju ili preći u neka druga područja, u neke druge vojarne na novi posao. Ili nažalost ono o čemu nitko danas nije govorio ostat će bez posla. Danas već imamo situaciju da se ljudima nudi prije svega namještenicima prelazak u Pleter. Oni koji ne pređu Pleter dobit će u vrlo kratkom vremenu otkazni otkaz, a oni koji su prešli u Pleter vjerojatno kada se ugasilo … [[Govornik se ne razumije.]] u koje su prešli u Pleter bit će im ponuđeno da odu na rad u neki drugi grad ili neko drugo mjesto, što oni pretpostavljam neće prihvatiti zato jer su vezali svoj život uz određeni grad gdje sada žive. I vrlo vjerojatno će i oni se naći uskoro pred, u poziciji da će ostati bez posla. I to je jedan od efekata koji ovaj zakon kao takav nosi. On je negativan. Međutim s druge strane pozitivni aspekt je da ćemo dobiti velike prostore koje možemo upotrijebiti u razvojne svrhe. Mi ćemo dobiti dakle vrlo atraktivne prostore koji su vojarne sada, koje su uglavnom infrastrukturno i komunalno opremljene i koje mogu služiti za razvojne svrhe. I ja bih tu apelirao na sadašnju, a i buduću Vladu, budući da će biti u međuvremenu naravno parlamentarni izbori da aktivira te prostore u maksimalnom mogućem kratkom vremenu, a ne da nam se dogodi da nam krajem godine vojska iz vojarni ode, a da onda godinama vojarne ne budu aktivirane u nikakve svrhe nego da MORH troši silne novce samo na zaštitu tih objekata. Dakle bilo bi dobro da se prije svega jedinicama lokalne samouprave kaže da njihove vojarne prestaju djelovati i da se možda od njih zatraži da ponude programe kako te vojarne aktivirati u razvojne svrhe. Dakle u znanstvene, u obrazovne, u poduzetničke, u tehnološke, u izgradnju stambenih prostora za POS-a ili socijalnih stanova. Ali mi nažalost imamo i danas situaciju da velike površine i veliki broj objekata stoji potpuno neiskorišten u vojarnama koje su već napuštene a do kraja godine dakle sasvim sigurno će još barem desetak vrlo atraktivnih vojarni ostati napušteno. I onda se suočavate onom sporošću administracije, dakle da morate to riješiti pitanje sa MORH-om, pa morate riješiti pitanje sa Uredom za upravljanje imovinom, pa odluke, pa programi i onda na takav način naprosto ti objekti propadaju, a onda bi bilo dobro da prioritet u dobivanju tih objekata dobiju oni koji će ponuditi zapošljavanje prije svega službenika i namještenika koji danas rade u tim vojarnama, a koji će zbog gašenja tih vojarni ostati bez posla i naravno djelatnih vojnih osoba mada za njih nije takva opasnost, oni imaju ipak puno veću mogućnost zbrinjavanja o čemu nešto govori ovaj zakon koji je sljedeći na redu. Ali baš i zbog toga bi trebalo ubrzati možda da se drugo čitanje provede vrlo skoro kako bi se onima na koje se odnosi, a odnosi se na veliki broj ljudi, dakle novaka i na veliki broj ljudi koji trenutno radi u sustavu, da se mogu pripremiti. Rokovi za provođenje ovog zakona su 31.12. ove godine, dakle do tada će se silne promjene dogoditi koje su uzrokovane ovim zakonom, odnosno zakonom koji je sljedeći na rasporedu, odnosno prijedlogom odluke da se dakle više ne pozivaju ročnici na služenje vojnog roka. Mislim da bi tu svakako trebalo puno jače aktivirati spektru, jer spektra u ovom trenutku, spektra dakle bi trebala se snažnije uključiti, nuditi ono što je u programu i isto tako bi trebao i pleter biti vrlo jasniji i izravniji prema zaposlenicima u tim objektima. I da završim. Dakle podupirem ovaj zakon posebice u segmentu dakle da se više neće biti obveze služenja vojnog roka. Molim da se čim prije dakle izađe sa drugim čitanjem i da se čim prije izađe Vlada sa programom zbrinjavanja viška zaposlenih, odnosno načinom raspolaganja tih objekata bilo bi dobro da imamo jasne kriterije i da to čim prije možemo aktivirati. I na kraju samo bih želio odgovoriti, ali nema više Pere Kovačevića tu da kažem, da nema bojazni za supotpis za proglašenje ratnog stanja. To više ne rade teklići, dakle da nosi od jednog do drugog predsjednika. Ja sam uvjeren da HITRO.HR bi to riješio ukoliko bi bilo problema sa elektronskim potpisom u proglašenju ratnog stanja.
Ovo je dobro. Završni osvrt, ministar obrane, Berislav Rončević. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovane dame i gospodo zastupnici, zahvaljujem na potpori predloženim izmjenama i dopunama ovog zakona, ali koristit ću ovu prigodu završnog osvrta i odgovoriti na nekoliko postavljenih pitanja i stavova koji su izrečeni u vrijeme ove rasprave. Točno je i ciljano bez ikavke želje prikrivanja ne radi se o ukidanju vojnog roka kao zakonske kategorije, radi se o mogućnosti, otvaranju mogućnosti u ovom Visokom domu da na prijedlog Vlade uz suglasnost Predsjednika Republike Hrvatske kao vrhovnog zapovjednika donese posebnu odluku da se novaci od donošenja odluke, od njenog stupanja na snagu do daljnjega ne pozivaju na obvezno služenje vojnog roka. Zbog čega? Zbog toga što svi politički procesi u našem susjedstvu nisu završeni, mi ne možemo zanemariti tu činjenicu. Postoji mogućnost ukoliko bi pribjegli ovoj metodi da ukinemo vojni rok kao zakonsku kategoriju, da u slučaju nekakve potrebe ne možemo aktivirati tu mogućnost jer ne možete stvoriti, ne možete nametnuti obvezu ukoliko ona nije u zakonu predviđena. Našli smo jedan instrumentarij koji odražava aktualnu situaciju, procjenu ugroza i kadrovsku osposobljenost pričuvnih osposobljeni potencijal Hrvatskih oružanih snaga. Otvoreno rečeno ništa se ne kasni u ovoj odluci. Hrvatska je na NATO summitu u Rigi dobila jasan okvir za svoje članstvo. Osobno smatram da ćemo 2008. godine dobiti pozivnicu i vrlo brzo nakon toga postati punopravne članice NATO saveza. Saveznici, partneri u jednom sigurnosnom savezu. Bez toga saveza, bez toga članstva o ovom i mogućnosti ne bi moglo biti ni govora. Onaj tko odgovorno promišlja obrambene potrebe zemlje ne bi mogao tada govoriti o zamrzavanju vojnog roka jer bi obrambene sposobnosti u svim segmentima morali rješavati sami, financirati sami, onda i mogućnost financiranja obrambenog proračuna ne bi mogla biti na NATO preporučenih 2% bruto domaćeg proizvoda nego bi morali izdvajati za od 6,2 do 6,5% bruto domaćeg proizvoda što je strahovito veliko opterećenje i ne treba ovdje nabrajati koje sve mogućnosti bi tada bile sužene jer bi morali sve elemente obrambenog sustava razvijati sami, minimalno 75 tisuća vojnika. Iako nije danas tema, danas ne donosimo, usvajanjem ovih izmjena i dopuna ovog zakona mi ne usvajamo i ne donosimo odluku o primjeni ovoga instituta, ali samo kao odgovor procjena osposobljenog potencijala. Mi smo u dugoročnom planu razvoja koji je ovaj Visoki dom usvojio u srpnju mjesecu prošle godine, projecirali održivost potencijala ukoliko bi u Oružane snage Republike Hrvatske vojni rok dragovoljno prolazilo dvije tisuće ročnika godišnje. Iako danas imamo institut obveznog služenja vojnog roka, ustvari se radi o dragovoljnom služenju vojnog roka. U Oružane snage Republike Hrvatske danas na vojni rok koji je po zakonu obvezni, dolazi onaj tko to želi. Onaj tko ne želi potpisuje jednu izjavu koja se zove prigovor savjesti, koji se niti ne ispituje i oni odlaze u institucije na nešto što je njihov vojni rok. To sa vojnim rokom, sa obrambenim sposobnostima zemlje nema nikakve veze. Nećemo o tome da neki od tih prigovarača savjesti imaju i pravomoćna prekršajna rješenja o nasilničkom ponašanju, imaju zahtjeve za držanje i nošenje oružja ali to je jedna druga tema. Kada bi u postrojbe Oružanih snaga Republike Hrvatske pristupalo projeciranih 2 tisuće dragovoljnih ročnika, a uvjeren sam da će ih dolaziti puno više, jer danas ih dolazi 8 tisuća godišnje prosječno, održivost potencijala 2025. godine, govorim o obveznicima do 45 godina starosti. To nije krajnja zakonska obveza, 55 je za muškarce, 50 godina za žene bila bi 2025. 315 tisuća i 500 obučenih pričuvnika. Samo za ilustraciju. Za vrijeme Domovinskog rata najviše angažiranih ljudi u postrojbama Hrvatske vojske smo imali u danima "Oluje" 217 tisuća. Znači za vrijeme oružane agresije, za vrijeme kada Hrvatska je stvarala obrambeni sustav, kada je rješavala probleme nastale zbog agresije na Hrvatsku imali smo angažiranih 217 tisuća, a ovdje govorimo o 315 tisuća i 500 ljudi i govorimo o vremenu kada će Hrvatska već daleko biti članica NATO saveza, kada će koristiti pogodnosti kolektivne obrane. Prema tome, nema nikakvih bojazni da bi kadrovski pričuvni potencijal obrambeni Hrvatske bio oslabljen. Imovinom Republike Hrvatske upravlja Vlada Republike Hrvatske. To je odredba Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima iz 1995. godine i ne može zabrinjavati činjenica da će Vlada određivati koji će to infrastrukturni objekti biti na raspolaganju u partnerskom cilju potpora zemlje domaćina. Prihvatili smo taj partnerski cilj kada smo aplicirali NATO članstvo i predali svoj prvi akcijski godišnji plan u okviru akcijskog plana za članstvo i stavili smo tu odredbu. Prema tome, ovo sve ima jedan kontinuitet. Niti je započelo danas, niti će završiti danas, to je jedna reforma koja je u tijeku. Taj partnerski cilj smo preuzeli i sada sam na temelju Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima određujemo da je Vlada koja po zakonu raspolaže o objektima u vlasništvu Republike Hrvatske donosi i o tome odluku. Predsjednik Republike Hrvatske, Vlada na prijedlog, uz suglasnost predsjednika Republike pa tako Sabor i donosi strategiju obrane, prema tome logičan je i taj slijed i kod predlaganja ove odluke o zamrzavanju služenja vojnog roka. Malo oko infrastrukturnih objekata, ovo što je uvaženi zastupnik Mršić govorio. To je vrlo jasan i razvidan podatak. "Narodne novine" dugoročni plan razvoja sadrži i plan napuštanja objekata. Prema tome sa poglavarstva jedinice lokalne samouprave, njihova predstavnička tijela sa svojim planovima i programima mogu se obratiti središnjem državnom uredu, mi smo ovdje jasno rekli koja je to dinamika, a što se tiče ljudi koji rade kada govorimo o djelatnim vojnim osobama mi smo se odlučili za potpunu profesionalizaciju, profesionalni vojnik ne radi u mjestu samo svog prebivališta, on putuje za službom, to je rotacija koja mora biti stalna, a što se tiče državnih službenika i namještenika i odluke o osnivanju trgovačkog društva "Pleter" ta obveza postoji još po zakonu iz 2002. godine, samo nitko na tome nije radio, ona je sada napravljena uz suglasnost sa sindikatima koji djeluju u MORH-u i pokrivaju korpus državnih službenika i namještenika dobili smo to suglasje, objasnili smo razloge, ona se provodi i visoko zaštitili ugovorom prava državnih službenika i namještenika, dvije godine nesmanjivanja sistematizacije bez obzira na to da li ustrojbena cjelina u kojoj oni rade će biti aktivna ili ne, njihov radni odnos u ove dvije godine je zajamčen. Hvala vam lijepo na potpori, pažljivo ćemo iščitati fonogram ove sjednice i sve dobronamjerne primjedbe još jednom razmotriti i uputiti ovaj Prijedlog zakona u drugo čitanje. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani, prvo čitanje. Dajem na glasovanje zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim glasovati. Rezultat? 86 za i 4 suzdržana donesen predloženi zaključak.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. U 5. godini primjene Zakona o službi oružanim snagama Republike Hrvatske pokazalo se potrebnim neka od postojećih zakonskih rješenja dopuniti, odnosno izmijeniti radi kvalitetnije potpore daljnjoj reformi oružanih snaga, a ovaj Zakon je vezan i za predložene izmjene i dopune Zakona o obrani o kojoj ste maloprije proveli raspravu u njegovom prvom čitanju. Ovim Zakonom predlaže se dodatno urediti područje pribavljanja novog osoblja za vojnu službu, potpisivanje drugog ugovora za vojnike, prijam u službu i dodjelu časničkog čina kadetima, prijam ugovornih pričuvnika, zdravstvenu zaštitu djelatnih vojnih osoba, način utvrđivanja zdravstvene sposobnosti za vojnu službu, vojno-stegovni postupak i materijalnu odgovornost, raspoređivanje tijekom službe, upućivanje u inozemstvo, tranziciju i zbrinjavanje izdvojenog osoblja te nošenje vojne odore nakon prestanka službe. Nakon uspješno provedenog značajnog smanjenja brojnih djelatnih vojnih osoba, izdvajanjem starijih zdravstveno nesposobnih i onih koji nemaju mogućnost daljnjeg profesionalnog razvoja ostvarene su pretpostavke za postupno dostizanje odgovarajuće strukture osoblja uspostavom sustava stalnog pribavljanja mlađeg i visoko kvalificiranog osoblja za potrebe oružanih snaga. Stoga se predloženim izmjenama Zakona o službi u oružanim snagama detaljnije uređuje postupak pribavljanja novog vojnog osoblja, potpisivanje drugog ugovora za vojnike po ugovoru i dodjela prvog čina za kadete. Radi boljeg uvida u njihovo zdravstveno stanje i bolje zdravstvene zaštite predlaže se da djelatne vojne osobe opću medicinsku i stomatološku primarnu zdravstvenu zaštitu ostvaruju u pravilu kod vojnog liječnika i vojnog stomatologa kao izabranog doktora medicine, odnosno stomatologije. Zbog posebnosti vojne službe djelatne vojne osobe imaju posebne obveze i odgovornosti te u skladu s tim i posebna prava. Ovaj prijedlog ove odredbe je usklađen sa Ministarstvom zdravstva i dobio je njihovu punu potporu. Ipak uvažavajući našu realnost da u ovom trenutku vojni sustav ne može osigurati mrežu zdravstvenih ustanova kako bi kao i u civilnom sektoru ostavljena je mogućnost da kada djelu djelatnih vojnih osoba nije moguće ostvariti primarnu zdravstvenu zaštitu kod vojnog liječnika i vojnog stomatologa da se ona osigurava, ministar obrane može uz suglasnost ministra zdravstva odobriti ostvarivanje primarne zdravstvene zaštite kod drugog izabranog liječnika. Prema tome, standardi koji vrijede po općem zakonu koji regulira pitanje zdravstvene zaštite smo pratili, međutim specifičnost djelatnih vojnih osoba i obrambenog vojnog sustava je ipak nešto drugo i ovim načinom smo to podrobnije regulirali. Propisivanjem jednostavnijeg postupka utvrđivanja zdravstvene sposobnosti za djelatnu vojnu službu omogućuje se učinkovitije i ekonomičnije pribavljanje novog vojnog osoblja. Tako se predlaže da umjesto zdravstvenih komisija zdravstvenu sposobnost za vojnu službu utvrđuju specijalisti medicine rada, da specijalisti medicine rada izdaju uvjerenja o utvrđenoj zdravstvenoj sposobnosti za vojnu službu, te da zdravstvene komisije odlučuju o prigovorima na uvjerenja o zdravstvenoj sposobnosti za vojnu službu. Nadalje, propisivanjem jednostavnije organizacije i posebno jednostavnijeg načina rada vojno stegovnih sudova omogućuje se njihov učinkovitiji rad što će u konačnici doprinijeti povećanju vojne stege. U području utvrđivanja materijalne odgovornosti predlaže se ukidanje povjerenstava za utvrđivanje materijalne odgovornosti. A utvrđivanje namjere odnosno krajnje nepažnje pripadnika Oružanih snaga u nanošenju štete imovini Republike Hrvatske stavlja se u nadležnost vojno stegovnih sudova. Pripadnici Hrvatskih oružanih snaga mogu biti upućeni prema važećem Zakonu o službi u oružanim snagama u mirovine operacije i druge aktivnosti u inozemstvu na rok od 12 mjeseci uz mogućnost produljenja roka za najviše 3 mjeseca. S obzirom na činjenicu da pripadnici Oružanih snaga sudjeluju u mirovnim operacijama i drugim aktivnosti u inozemstvu uz osobni pristanak te da se u praksi javlja potreba za produljenjima duljim od mogućih 3 mjeseca kao i potreba za njihovih ponovnim upućivanjem prije isteka zakonskog roka od 2 godine, izmjenom zakonskih odredaba predlaže se brisanje odnosno ublažavanje zakonskih ograničenja za navedeno sudjelovanje. Po novom prijedlogu pripadnici Hrvatskih oružanih snaga kada se vrate iz međunarodnih mirovnih misija, obvezni su umjesto sadašnjih 2 godine u službi u Republici Hrvatskoj provesti najmanje godinu dana. Moram reći da postoji veliki interes pripadnika Hrvatskih oružanih snaga za rad u međunarodnim mirovnim misijama, da postoje zahtjevi da ne postoji nikakvo vremensko ograničenje ali taj se zahtjev ne može prihvatiti bez obzira na njihovu iskazanu želju. Potrebno je i vrijeme oporavka i rada u postrojbi u Republici Hrvatskoj prije sljedećeg upućivanja. Isto tako jačanjem procesa približavanja Republike Hrvatske NATO-u i Europskoj uniji sve više raste potreba za upućivanjem djelatnih vojnih osoba u rad u međunarodne organizacije u kojima mandat u pravilu traje do 4 godine. Predloženom izmjenom zakonske odredbe propisuje se mogućnost upućivanja vojnih osoba na rad u međunarodne vojne organizacije na rok od 4 godine. Kada zbog interesa i potreba obrambenog sustava djelatnim vojnim osobama prestaje služba prije stjecanja uvjeta za starosnu mirovinu Ministarstvo obrane obvezno je provesti program tranzicije i zbrinjavanja izdvojenog osoblja koji će im olakšati ponovno integraciju i civilni sustav. Predloženim izmjenama Zakona o službi u oružanim snagama jasnije se definira sadržaj programa tranzicije i zbrinjavanja izdvojenog osoblja. Navedeni programi sastoje se od pripreme i osposobljavanja za rad u tržišnim uvjetima te odgovarajućih otpremnina kako bi se djelatnim vojnim osobama olakšao prelazak iz vojne u civilnu karijeru. Radi ublažavanja postojećeg zakonskog rješenja i njegovo usklađivanja s potrebama službe propisuje se mogućnost privremenog zadržavanja u djelatnoj vojnoj službi visokih časnika odnosno generala koji su ispunili uvjete za starosnu mirovinu. Predlaže se davanje ovlasti Vrhovnom zapovjedniku da u slučaju iznimnih potreba službe a u nedostatku kadra, može odgovarajućeg specijaliziranog, može donijeti odluku o privremenom zadržavanju u službi navedenih visokih časnika. Također u prijedlogu zakona predlaže se da djelatnoj vojnoj osobi kojoj je rješenjem zdravstvene komisije utvrđena nesposobnost za djelatnu vojnu službu ne može prestati služba ako je protiv nje pokrenut ili se vodi stegovni postupak zbog stegovnog prijestupa do okončanja vojno stegovnog postupka. Takva osoba bi bila u sustavu neraspoređena do okončanja vojno stegovnog postupka. Dodatno se i jasnije propisuje pravo umirovljenih časnika i dočasnika na službeno predstavljanje kao primjerice umirovljeni generala te pravo navedene kategorije osoblja na nošenje vojne odore u svečanim prigodama. Radi sprječavanja mogućih zloporaba ovog prava propisuje se mogućnost gubitaka prava na nošenje vojne odore za umirovljene časnike i dočasnike koji svojim nedoličnim ponašanjem u javnosti nanesu štetu ugledu Oružanih snaga te kažnjavanje za prekršaj osoba koje neovlašteno nose vojne odore. Poštovane dame i gospodo zastupnici, u Ministarstvu obrane u ovom trenutku radi, raspoređeno je 18,7% žena i zahvalan sam na riječima potpore i pohvali predloženih zakonskih rješenja. Časnice, dočasnice koje rade u Oružanim snagama Republike Hrvatske svoje zadaće obavljaju visoko profesionalno i mi u ovom zakonu nismo propisivali posebne uvjete jer su isti uvjeti i za muškarce i za žene i ne smatramo potrebnim propisivati posebne odredbe. One su ponos Hrvatskih oružanih snaga i imaju našu stalnu potporu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Odbor za nacionalnu sigurnost, uvaženi zastupnik Jarnjak. Izvolite!
Poštovani gospodine dopredsjedniče! Odbor za unutarnju politiku, nacionalnu sigurnost na 94. sjednici održanoj 28. ožujka 2007. raspravljao je o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Nakon uvodnog izlaganja predstavnika Vlade, Odbor je podržao iznijeto stajalište predstavnika Vlade Republike Hrvatske te je stanovište da će predloženo zakonsko rješenje doprinijeti nastavku započetih reformi Oružanih snaga. Stoga ovaj Odbor je jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti zaključak prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Oružanih snagama Republike Hrvatske u tekstu kako je predložen od predlagatelja zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba Hrvatske demokratske zajednice, uvaženi zastupnik Krešimir Ćosić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre! Evo, pokušat ću bit što je moguće kraći. Dok se onaj prethodni zakon više bavio mehanizmima donošenja odluka kad su u pitanju neka važna, neke važne odluke kao što je sudjelovanje u mirovnim operacijama ili novačenje, ovaj Prijedlog zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske, puno više se koncentrira na personalna pitanja koja su važna za personalni razvoj hrvatske vojske, dočasnika, časnika i vojnika. Cilj predloženih izmjena i dopuna zakona je učinkovitije privlačenje, selekciju i odabir za prijem u službu, potpisivanje drugog ugovora za vojnike te prijem u službu i dodjela časničkog čina kadetima, prijem ugovornih pričuvnika, članstvo u upravnom i nadzornom odboru trgovačkih društava. I to je jedno pitanje koje je trebalo isto tako regulirat onda kada je to od interesa za vojnu industriju. Materijalna odgovornost, upućivanje u inozemstvo, raspoređivanje tijekom službe, tranzicija i zbrinjavanje izdvojenog osoblja i privremeno zadržavanje u službi, sve su to vrlo važna pitanja koja zaslužuju našu pažnju. Ljudi su svugdje temelj svake velike organizacije. Posebno kad je u pitanju sustav obrane, Oružane snage jedne države, spremni, motivirani, osposobljeni, educirani sa jasnom perspektivom što se tiče iz svog osobnog, životnog statusa njihovih obitelji itd., sve je to dio važan za planiranje uspješne časniče, dočasničke ili vojne karijere u životu ljudi čiji je na kraju život s obzirom na vrstu i prirodu posla koji rade poneki puta pa čak i u miru vrlo neizvjestan i nepredvidiv. Ono centralno pitanje koje interesira sve, ja bih rekao sve velike organizacije ali posebno oružane snage kako dobiti najbolje, kako zadržati najbolje, kako stvoriti najbolje jer najbolji su oni koji određuju kvalitetu, učinkovitost i sposobnost tog sustava. Tako je bilo u ratu, tako je i u miru iako su kriteriji bitno različiti, u ratu vrlo jasni, jednostavni, u miru vrlo često složeni, nejasni i iz tih razloga mehanizmi selekcije, poticanja, profesionalnog razvoja itekako su važni. U ratu sjećam se dobro da su tadašnji načelnik glavnog stožera i ministar uvijek govorili najbolji su tamo gdje treba biti, oni su bili na terenu. I zahvaljujući tom jednostavnom kriteriju selekcije koji se dešavao na prostoru koji je bio najvažniji, najteži, najsloženiji i najizazovniji hrvatska vojska je uspjela ostvariti sposobnost koje su se prije svega temeljile na kvalitetnoj selekciji, obuci ljudi koji su bili osposobljavani. Nažalost, dešavalo se čak i oni najbolji i najsposobniji u uvjetima rata su stradavali. Nije ništa bitno drugačije i danas kad gledamo zahtjevne, neke zahtjevne mirovne operacije. Na sreću hrvatska vojska ne sudjeluje u njima na način koji bi bio na bilo koji način sličan onome što se dešavalo onih godina 1991. do 1995. ali izazovi na selekciju, obuku vojnika, dočasnika i časnika jednako složeni i zahtjevni. Ja bih rekao posebno su zahtjevni kriteriji za selekciju vojnika. Sjećam se dobro jednog razgovora sa jednim umirovljenim američkim generalom koji je bio načelnik stožera američke vojske i kao mlad sa jedno tridesetak godina koji je završio West Point je došao u Vietnam i onda je rekao onaj tko je bio najbolji u West Pointu bio je zapovjednik satnije. Nažalost, dogodilo se da je on prvi zakazao. O čemu se radi? Kriteriji koji se postavljaju na selekciju vojnika, posebno vojnika a isto tako dočasnika i časnika svode se ne samo na utvrđivanje zdravstvene sposobnosti i tjelesne sposobnosti nego posebno ono čemu se danas sve više pridaje pažnje na njihovu psihološku izdržljivost, njihovu psihološku sposobnost i vrlo se brzo dešava da upravo taj kriterij psihološke sposobnosti, robusnosti, sposobnosti za brzi oporavak nakon dubokog stresa predstavlja onaj važni i najvažniji kriterij i ako ti kriteriji nisu zadovoljeni onda se čak i u uvjetima mira dešava ono što se dešavalo nažalost u ratu činjenica da je ipak ne mali broj hrvatskih vojnika kao posljedica stresa zaradio jednu tešku opaku bolest koja je vezana uz tzv. posttraumatski ratni sindrom. Svakako s obzirom na činjenicu da naši ljudi sudjeluju u vrlo zahtjevnim mirovnim operacijama UN-a, mirovnim operacijama NATO-a toj komponentni treba i poklanja se odgovarajuća pažnja i toj komponenti danas u mehanizmima selekcije ali ne samo u mehanizmima selekcije nego i na mnoge druge načine kroz razne seminare, konferencije pa čak i kroz ciljana znanstvena istraživanja selekciji robusnih, liječenju ili prevenciji posttraumatskog ratnog sindroma poklanja najviše pažnje upravo i NATO. Evo, da ne bi previše dužili ja bi možda kratko se osvrnuo na nekoliko članaka prijedloga ovog zakona koji su potpuno novi. Neću reći da su inovativni, ima ih i u drugim oružanim snagama ali mislim da zaslužuju pažnju i ja bih zbog toga istaknuo. Stimulacija školovanju u obrazovanju ima razne forme i razne oblike, dio je personalnog menađmenta za koji je nadležna personalna uprava ali evo u članku 52. djelatnom dočasniku i časniku koji ima znanstveni stupanj magistra ili doktora znanosti vrijeme provedeno u činu potrebno za promaknuće skraćuje se za godinu dana jednom u tijeku službe za svaki znanstveni stupanj. I mislim da je to dobar i da je to jedan ovako vrlo konkretan poticaj i stimulacija posebno mladim dočasnicima, kadetima, onima koji tek postaju časnici hrvatske vojske da imaju i neke dodatne poticaje takvog karaktera. U svakom slučaju, to ne može biti cilj nego prave vrijednosti koje se kriju iza onoga što se zove ili magisterij ili doktorat su prioritet, da ne bi pričali o tome na način kao što smo pričali jutros kad smo govorili o Zakonu o znanstvenoj djelatnosti, magisterijima i doktoratima iza kojih se ponekad krije ja bih rekao gotovo ništa. To je ja bih rekao dobar, konkretan poticaj kvalitetnoj selekciji, povećanju stručne kompetentnosti u oružanim snagama hrvatske vojske. Posebno čini mi se da jedna stavka zaslužuje malo više pažnje, pa reći ću o njoj samo nekoliko riječi. Tehnička kompetentnost u svakim oružanim snagama itekako je važna, mjera sposobnosti oružanih snaga da koristi, upotrebljava efikasno vrlo složene tehničke sustave. I obično znam reći oružane snage svake države su najsloženiji tehničko-tehnološki sustav koji svaka država ima na raspoloženju a ako se netko ne slaže možemo o tome razgovarati. Članak 40.: "Članak 101. se mijenja i glasi: Osobe upućeno u inozemstvo zbog sudjelovanja u mirovnim operacijama i drugim aktivnostima" kaže se u dopunama i to je inovacija i to je dobro s obzirom na činjenicu da ne mali broj koji sudjeluje u zahtjevnim mirovnim operacijama želi nakon što je moguće kraćeg vremena ponovo se vratiti u mirovnu operaciju u kojoj je sudjelovao. U svakom slučaju, godinu dana pauze je jedan minimalni period koji služi za oporavak, pa ja bih rekao i za ona potrebna nužna liječnička, zdravstvena, psihološka testiranja i mislim da je to vrlo dobro i vrlo konkretno rješenje. Možemo pričati o svemu i svačemu, općenito o tim zakonima ali mi ovdje imamo konkretne stvari u Prijedlogu dopuna Zakona i na njih se moramo koncentrirati, njih moramo prepoznati. Ako imamo primjedbi onda možemo o njima razgovarati. Ali razgovarati o svemu i svačemu a na kraju o ničemu nije dobar pristup kad se raspravlja o ovako ozbiljnim dokumentima i ovako ozbiljnim prijedlozima zakona. Članak 7. Govori se i o nadzornim odborima. Činjenica je da neka poduzeća vojne industrije zahtijevaju iz razumljivih i opravdanih razloga vojnu ekspertizu. I iz tog razloga u članku 7. stoji: Djelatna vojna osoba ili službenik može biti član nadzornog odbora u trgovačkom društvu od posebnog državnog interesa u skladu sa zakonom koji uređuje i sprečavanje sukoba između privatnog i javnog interesa u obnašanju javnih dužnosti. Nekad smo pred koji tjedan ovdje razgovarali o nadzornim i upravnim odborima, o formalnim stvarima, a nismo razgovarali o suštinskim stvarima. A suštinska stvar je kompetentnost i stručnost. Mislim da je ovo jedno dobro rješenje koje omogućava da u sudjelovanju nekih ključnih odluka na razini upravnog odbora i nadzornog odbora sudjeluju i djelatne vojne osobe. Nema potrebe govoriti o kojim se poduzećima ili organizacijama radi. Evo za sada toliko. Mislim da je više nego očito da je onaj prethodni zakon kao i ovaj Prijedlog zakona ima nekoliko vrlo dobrih, kvalitetnih rješenja i zbog toga Klub HDZ-a dat će potporu Nacrtu prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o službi u oružanim snagama u prvom čitanju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Andrija Hebrang.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Evo čast mi je da mogu reći još nekoliko rečenica o razvoju oružanih snaga u Republici Hrvatskoj jer mi smo ponosni ne samo na prošlost Hrvatske vojske. Mi smo ponosni i na sadašnjost. Hrvatska vojska nastavlja jednu tradiciju onog razdoblja kada je značila prvu silu u obrani Hrvatske države. Mi znamo da će ona to učiniti i u budućnosti ako bude zatrebalo u novim okolnostima na novi način u novom sustavu ustrojstva i naravno novom tehnikom i tehnologijom. Zato je pred nama i Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o službi u oružanim snagama koji upravo ima taj cilj. A to je povećati učinkovitost i povećati i poboljšati provođenje zakonskih odredbi. I ovdje se u ovom Prijedlogu zakona obrađuje nekoliko vrlo važnih čimbenika. Prije svega to je zanavljanje i privlačenje novih kadrova u vojnu službu što je zadatak posebno važan u ovom trenutku prelaska, postupnog prelaska na profesionalni sastave. Zatim se kristaliziraju i definiraju elementi odabira. Prijem ugovornih pričuvnika. Ostvarivanje primarne zdravstvene zaštite. Zbrinjavanje izdvojenog osoblja zbog njihove resocijalizacije i uključivanja u civilni način života. Mogućnost zadržavanja u službi i nakon ispunjavanja uvjeta za starosnu mirovinu i tako dalje. Ja ću od svih tih čimbenika spomenuti samo nekoliko koje smatram da su najvažniji u ovom dokumentu. U članku 1. nadopunjuju se opći i posebni uvjeti koje u dosadašnjem uvjetu određuju članak 19. i članak 20. Zakona o oružanim snagama Republike Hrvatske i to na način da se određuje kako kandidat mora ispunjavati posebne psihologijske i zdravstvene kriterije za prijem u djelatnu vojnu službu. To je posebno važno za korak profesionalizacije Hrvatske vojske jer psihološka i zdravstvena pripravnost su jedino jamstvo kvalitetnog služenja u profesionalnim vojnim postrojbama. Određuju se i redovite psihologijske i zdravstvene provjere tijekom služenja što je također jednako važno kao i prilikom samog pristupa prema propisima koje će posebno donijeti ministar obrane Republike Hrvatske. U člancima 3. i 4. utvrđuju se prava ugovornih osoba na veću sigurnost, veću egzistencijalnu sigurnost u služenju oružanim snagama i to na način da se utvrđuje njihova plaća. Da im se jamče novčane nagrade. Da im se jamči redovito produljenje ugovora. Da im se jamči točno poznavanje svoje buduće profesionalne karijere dakle svoje egzistencije. No ja bih se posebno osvrnuo na članke 8. i 9. koji zadiru u pružanje zdravstvene zaštite našim djelatnim vojnim osobama, vojnicima, časnicima i dočasnicima. U ovom se prijedlogu reorganizira temeljna primarna zdravstvena zaštita na način da izabrani liječnik i izabrani stomatolog djelatnoj vojnoj osobi budu vojni liječnik i vojni stomatolog. Zašto je to kvalitetni iskorak? Kvalitetni iskorak je iz dva razloga. Prije svega što je takav vojni liječnik ili izabrani vojni stomatolog pod nadzorom sustava. To je posebno važno da se ne bi zloupotrebljavale neke zdravstvene osobine nekog djelatnika. Da se ne bi različitim koristoljubljima ostvarivale neke dobiti na teret narušavanja kvalitete cjelokupne obrane. Drugo zašto je to važno jest da vojni liječnik kao i vojni stomatolog poznaju specifične potrebe djelatnog vojnika, djelatnog časnika ili dočasnika što znači da pozna okolnosti u kojima on živi i radi a koje su vrlo specifične i mogu itekako utjecati ne samo na psihološku spremnost nego i na ukupno zdravstveno stanje te osobe. Zbog toga je u svim zemljama svijeta ova primarna zdravstvena zaštita upravo specifična vojna i ovim se izmjenama i dopunama Zakona o služenju u oružanim snagama to regulira i u Hrvatskoj vojsci. Naravno primjedba može biti da je s time suženo ustavno pravo izbora, slobodnog izbora liječnika. No naravno sva prava imaju ako je to interes države i određena ograničenja kao i ovdje međutim zakonodavac jamči jednaku kvalitetu i jednaku razinu zdravstvene zaštite civilnoj. Prema tome zbog sužavanja ovog prava djelatna vojna osoba neće trpiti negativnosti u očuvanju svojeg zdravlja. Također prilikom ocjene sposobnosti uvodi se ja bih rekao jedan mirnodopski integralni vojno-civilni sustav jer se tu upotrebljavaju civilni stručnjaci, specijalisti za medicinu rada koji daju svoje mišljenje. Oni zapravo utvrđuju radnu sposobnost buduće djelatne vojne osobe s time da komisija, Zdravstvena komisija Ministarstva obrane Republike Hrvatske donosi rješenje i nadzire rad ovakvog liječnika specijaliste medicine rada. To je jedna izvrsna suradnja civilnog i vojnog zdravstvenog sektora i ona je zapravo na pravcu onih najboljih iskustava koje smo imali u Domovinskom ratu kada smo utjelovili integralni civilno-vojni ili vojno-civilni zdravstveni sustav. I možda je ovdje vrijeme i prilika da se kaže da bi trebalo sad učiniti još jedan iskorak i produljiti taj integralni sustav na razinu specijalističke zdravstvene zaštite. O čemu se radi? U Domovinskom ratu vojni dio saniteta je preuzeo zbrinjavanje od prvog gešalona do konačnog zbrinjavanja ranjenika. Civilni dio je preuzeo specijalistiku iz dva razloga. Prvo, zato što raspolaže velikim, dovoljnim brojem kvalitetnih specijalista i specijalističkih ustanova, polikliničkih i bolničkih i drugo zbog toga što je apsolutno neekonomično i stručno i medicinski neopravdano usavršavati vojne specijaliste za brojno stanje kakvo će imati Hrvatska vojska u uvjetima koji slijede. Zbog toga smo mi već u ratu koristili za vojne potrebe postojeće civilne specijaliste koji su naravno u toj svojoj ulozi morali poštivati određena vojna pravila i tada smo utemeljili sustav kako bi se to moglo nastaviti i u mirno doba pa je tada bilo predviđeno u programu da se i u Ministarstvu obrane školuju specijalisti, ali za specifične vojne potrebe. No, oni ne bi radili u nekim izdvojenim ustanovama, nego bi radili unutar postojećih civilnih bolnica, civilnih zdravstvenih ustanova na način da kada nemaju vojnog pacijenta rade s civilima i na taj način održava svoju stručnu i znanstvenu kondiciju. A kada dođe djelatna vojna osoba onda je apsolutno on nadležan za njezin pregled i to iz dva razloga. P Prvo zato jer se on na poslijediplomskim tečajevima i u trajnom usavršavanju upravo specijalizira za specifične uvjete u kojima živi i radi u okviru njegove specijalizacije, medicinske grane u kojima živi i radi vojna osoba s jedne strane i s druge strane što je uključen određeni režim i ako radi u civilnoj ustanovi uključen je određeni režim Ministarstva obrane koje nad njim vrši nadzor stručnog usavršavanja i naravno njegove organizacijske uključenosti u liječenje vojnih osoba. Možda bi u jednom od slijedećih izmjena se moglo razmišljati da se ovakva jedna dobra, kvalitetna suradnja nastavi i u tom specijalističkom području, pa sam iskoristio ovaj trenutak to reći. Zašto ovoliko zagovaram taj integralni sustav, jer smo premala zemlja za odvojene sustave. Apsolutno nekvalitetno bi ispalo da to radimo neučinkovito i iskustva Domovinskog rata su takova da pokazuju kako je hrvatski integralni zdravstveni sustav polučio prema objektivnim, svjetskim znanstvenim mjerilima apsolutno najbolje rezultate u ratovima dvadesetog stoljeća. Naime, takav integralni sustav je imao i jedno cijelo šest smrtnosti među našim ranjenicima. Što znači na stotinu ranjenih umrlo je jedno cijelo šest. Takav podatak i spoznaja o tome bila je značajan podstrek naravno za naše branitelje, a i mi smo ponosni na službu, medicinsku službu i civilnu i vojnu koja je u toj suradnji polučila takav uspjeh, pa na tim temeljima treba graditi i naš mirnodopski, vojno-civilni zdravstveni sustav. Ono što bih još na kraju rekao to je da treba naročitu pažnju posvetiti poticajima ulaska u profesionalnu vojsku, da ti poticaji moraju biti takvi da garantiraju kvalitetni život za vrijeme služenja u djelatnom sastavu, da omogućavaju ne samo dobre materijalne uvjete, nego i uvjete razvoja za daljnju, daljnji prijelaz jednog dana u civilnu službu. Tako da bi tu trebalo omogućiti u budućnosti, a ovaj zakon je to počeo brojne poticaje vojnicima, časnicima i dočasnicima. Možda jednog dana jednim posebnim zakonom koji bi zaista stavio služenje u Hrvatskoj vojsci na najvišu razinu društvene odgovornosti jer Hrvatska vojska to zaslužuje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Jozo Radoš. Nema ga u dvorani. Tomislav Čuljak. Nema ga u dvorani. Gube pravo na rasparvu. Uvaženi zastupnik potpredsjednik Doma Mato Arlović. Nije na svom mjestu? Stiže?
… [[Govornik se naknadno uključio.]] gospodine ministre. Znate, ja sam se javio zapravo da raspravim samo jedno pitanje po meni koje bi trebalo biti možda u centru pažnje malo više. Naravno, imam i još nekoliko pitanja koje ako stignem ću spomenuti, ali nisu tako važna kao što su po meni važna ova pitanja koja bih htio reći. Radi se zapravo o problemu višeg i prvostupanjskog vojnog stegovnog suda. Prvo, po mom sudu, veoma bi teško se mogla prihvatiti koncepcija po kojem članovi prvostupanjskog vojnog suda imenuje i razrješava, dakle imenuje i razrješava dakle kao akt, vlast načelnik Glavnog stožera, a višeg vojnog stegovnog suda imenuje i razrješava ministar obrane. Ja smatram da ovdje treba biti malo više prostora za utjecaj ako smijem tako i nadzor politike i u tom pogledu sam ja za to da to činim u prvom stupnju ako se hoće već odvajati nije nužno. Ali ako se hoće neka to onda radi ministar obrane u prvom stupnju, a u drugom stupnju Predsjednik Republike ili čak idemo i na tu varijantu da stavimo među da ne bude vrhovni zapovjednik, neka onda radi Vlada Republike Hrvatske. Zašto to govorim? Zato što i načelnik Glavnog stožera je djelatna vojna osoba. U datom trenutku se može pojaviti i on pred ovim stegovnim sudom. Drugo što je pitanje nije dobro uz sve to što bi on imenovao kazati u članku 84. ovom da načelnik Glavnog stožera ili osoba koju on ovlasti nadzire pravodobnost i urednost obavljena poslova i rada prvostupnih vojno-stegovnih sudova. Ne ide to! Ne ide to! Kako će sad djelatna osoba vršiti nadzor i kontrolu urednosti obavljanja poslova i rada prvostupanjskih vojnih sudova? Ja zbog toga smatram da je to potrebno razdvojiti, a osim toga tu kontrolu treba uvesti i u prvi i u drugi stupanj. Slažem se! Samo ja mislim da bi trebali poseći za iskustvom koji imamo sada u redovnom pravosuđu, u redovnoj sudbenoj vlasti. To je unutrašnja sudska inspekcija, sudski inspektor koji će onda kontrolirati prvi i drugi stupanj, koji će onda kontrolirati da li su zastarili odnosno da ne padnu. Jer pazite, ovdje se skraćuju rokovi zastare strašno stegovnog postupka, znate, na tri mjeseca, šest mjeseci, pa onda se ovdje uvodi mogućnost paušalne naknade štete itd. Čujte, ja znam da postoje često puta opravdani razlozi da se to napravi, ali to ne bi trebalo ostaviti tek tako bez ove dodatne kontrole i nadzora i zbog toga ja mislim da ovaj članak 29., 30., 31. bi trebalo sasvim sigurno još jednom razmotriti prije nego se odlučimo o pitanju da li i na koji način urediti ovo područje do kraja. Sad nekoliko stvari koje sam rekao ako stignem. Jedna od tih je u članku 19. gdje se mijenja članak 70. gdje se kaže da stegovni postupak, stegovne pogreške pokreće donošenjem zaključka. Znate, Ustavni sud je svojevremeno odlučivao o tome što je zaključak. I zauzeo stajalište da zaključak zapravo nije pravni akt. On je izraz volje neke, to je točno. Ali se postavlja pitanje da li se na pokretanje postupka strana koja se optužuje može žaliti. Imate primjerice iskustvo iz kaznenog postupka da naravno donošenjem rješenja, ali ovdje je rješenje, otvorene istrage počinje postupak na koji se također može osporavati u žalbenom postupku. Postavlja se pitanje da li ako postoji očigledno da se pokuša ajmo tako da kažem izmanipulirati nekog ili dovesti u neravnopravni položaj ne zbog toga što će biti kažnjen, on će u stegovnom postupku biti oslobođen, ali će protekom vremena propustiti neku radnju, prilika ili šansu zašto u takvoj situaciji ne bi mogao on uložiti nekakav pravni lijek da se pokuša zaustaviti postupak i dokazati odmah da to ne stoji. Jer ako bi to išlo onda bi trebalo razmotriti situaciju da se u tom upravnom postupku zapravo otvori mogućnost od njegovog otvaranja da se sve radnje objavljuju, kao što bi i trebalo u upravnom aktu, kroz upravni pojedinačni akt, odnosno rješenjem o otvorenom stegovnom postupku i da se onda na to pitanje može također izjaviti žalba odnosno prigovor. Drugo što sam htio naznačiti, drago mi je, iako je ovdje bilo više prostora nego u većini naših drugih zakona koje donosimo kad se tiče državne uprave da je predlagatelj zakona kada je u pitanju ne znam zdravstvena komisija pa viša zdravstvena uveo … [[Govornik se ne razumije.]] u postupku. To je jako dobro. Time je ispoštivao članak 18. Ustava da omogućuje žalbu i da ono što tamo govori da samo iznimno se može ići na Upravni spor. Zapravo tu iznimku je ostavio za nekakva druga sasvim, sasvim otvorena pitanja. Ali mi nije jasno onda nešto drugo. Ovdje je uvedeno po principu subordinacije da ministar obrane propisuje kriterije i način utvrđivanja zdravstvene sposobnosti za vojnu službu te osnivanje djelokrug rada i sastav zdravstvenih komisija. Znate, to da može propisati osnivanje, djelokrug rada, sastav itd. to mi ide, to mi ide. Ali mi ne ide znate da bi mogao propisati kriterije, načine utvrđivanja zdravstvene sposobnosti. To je ipak, po meni, ja ne znam, ali mislim da je to ipak u sferi medicinske struke. Da to trebaju obaviti medicinari, pa u tom pogledu ako već, ako, ako baš već mora biti zbog ove subordinacije da takav akt donosi ministar obrane onda barem neka ima prethodno mišljenje ili suglasnost Ministarstva zdravstva, barem to. Jer jednostavno ne ide, znate. Kad vi kažete propisat ćete način utvrđivanja zdravstvene sposobnosti, druga je stvar da vi propišete koje zdravstvene uvjete osoba mora ispunjavati da bi mogla obaviti tu i tu djelatnost vojne službe na koju se eventualno prima i uzima, to je nešto drugo, ali da u načine utvrđivanja time se zapravo ulazi u profesiju, u struku i u tom pogledu se postavlja zapravo ozbiljno pitanje da li to može ili ne bi moglo ići. Naravno, dosta je interesantna i odredba novog članka 7. gdje se mijenja 31. stavak 2. gdje se kaže ovako, osobama iz stavka 1. ovog članka može iznimno po posebno odobrenjem ministra obrane biti dopušten rad kod druge pravne ili fizičke osobe ako to nije u suprotnosti sa interesima službe. E vidite, ja mislim da ovo interesima službe je preširoko ovlaštenje. Radi se o vojnim osobama. Radi se o vojnim osobama, djelatnim osobama i dosta bi teško bilo prihvatiti da se oni osim zaposlenja u vojsku mogu raditi kod drugih pravnih i fizičkih osoba uz dopuštenje ministra, a da se ne odrede minimum zakonski uvjeti kad ministar to može učiniti. Reći ću i zašto. Teško je, teško je u našim prilikama kad je potrebno da ljudi dođu do dodatnih sredstava, nažalost naše plaće nisu takve da mogu osigurati prosječni standard prosječnog građanina u Europi i njegove obitelji, spriječiti da ljudi podnose takve zahtjeve. Ministar će popustiti. Postavit će se pitanje da li to onda može dovesti do toga da zapravo izazove jednu branu, jednu lavinu koja može dovesti do ugleda, odnosno unižavanja ili smanjenja ugleda djelatnih vojnih osoba. Još je interesantnija ova stavka članka, da se iza stavka 2. doda novi stavak 3. koji bi praktički omogućila vojnom osobama ili vojnom službeniku da može biti član nadzornog odbora u trgovačkim društvima od posebnog državnog. E vidite, ja se protivim inače da i državni dužnosnici mogu biti članovi nadzornog odbora, to je opće poznato, bez obzira što zakon još to uvijek omogućuje, ali bez naknade. A u ovom segmentu smatram da vojnim osobama ili vojnim službenicima treba omogućiti ali znate u onim trgovačkim, vrlo precizno, u onim trgovačkim društvima koja između ostaloga u svom proizvodnom ciklusu, odnosno svojoj proizvodnoj djelatnosti imaju djelatnost posebne namjene za potrebe vojske. Ne da bude, da je to u interesu Republike Hrvatske itd., itd. Ne, nego baš ovako da je vrlo precizno to uređeno, da se zna da je to u tom segmentu, radi se prije svega tu o stručnim ljudima itd. i mislim da bi onda iznimno takvu situaciju mogli dopustiti. Jer teško je izbjeći da te osobe tada, ovdje je naznačeno znate da to u skladu sa Zakonom o sukobu interesa pa to bi ispalo kao oni ne bi imali pravo na nagradu. Ja ne mislim da u takvoj situaciji oni ne bi mogli imati i pravo na naknadu. Jer njihovo stručno znanje i sposobnost može biti iznimno korisna za to trgovačko društvo. I u tom pogledu ne mislim da je to problem najveći, naknada. Ali mislim da je važno to vezati za djelatnost koja je vezana uz obrambeno-sigurnosni sustav. Osim toga to je nekako usklađeno i sa pravilima koji važe u NATO savezu i savezu, i u vojsci Sjedinjenih Američkih Država. Hvala lijepo. Evo ovih nekoliko primjedbi. Nadam se da će biti od koristi za izradu konačnog prijedloga zakona.
Zahvaljujem. Zaključno, ministar obrane Berislav Rončević. Izvolite.
Vrlo kratko. Gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. I u ovom zakonu hvala na potpori u raspravi u njegovom prvom čitanju. Ali nekoliko kratkih odgovora. U drugim pravnim osobama zbog potreba službe. Mi imamo trgovačko društvo, konkretan primjer, oklopno vozilo pješaštva trenutno je u fazi postupka odabira strateškog partnera, radit će se u trgovačkom društvu i moramo omogućiti instrumentarij da Ministarstvo obrane ima tamo stručni nadzor. Ne samo kroz članstvo u nadzornom odboru eventualno, nego čak i uključivanjem u proizvodni proces. To je visoko vrijedni projekat strateško opremanje Hrvatske kopnene vojske ili Oružanih snaga u cjelini i htjeli smo ovim otvoriti. Uostalom imali smo dileme da li djelatnim vojnim osobama to uopće omogućiti. Slažem se možda jasnije precizirati i vezati za obrambeni sustav da, ali intencija je bila ta. Ulazimo u neke projekte gdje nije dovoljno samo pročitati financijsko izvješće i ne imati uvid, a to su firme u kojima je Republika Hrvatska ili većinski ili isključivi vlasnik, osigurati zakonsku mogućnost da … znači struka nadziru tijek procesa proizvodnje. To je bila želja kod imenovanja i članova vojno stegovnih sudova željela se osigurati dostupnost, željelo se osigurati da su dvije razine odlučivanja. Izloženi prijedlog ćemo pažljivo iščitati iz fonograma i razmisliti o njemu. Uvaženi zastupnik Hebrang je govorio o konceptu vojno-civilnog zdravstva. U primarnoj zdravstvenoj zaštiti da, u ugovor u specijalističkoj zdravstvenoj zaštiti. To je pitanje koje rješavamo već sada, rješavamo ugovorno između Ministarstva obrane i bolnica. Djelatne vojne osobe, specijalizirani liječnici su u statusu djelatne vojne osobe, ali ih na temelju ugovora i temeljem postojećeg Zakona o službi mi upućujemo na rad u bolnice. Oni se dalje stručno usavršavaju prema kriterijima liječničke struke, prema pravilima Hrvatske liječničke komore, a u slučaju potrebe Ministarstvo obrane i Hrvatska vojska ih povlači na rad u postrojbe. Taj odnos nismo smatrali potrebnim rješavati zakonom , jer je to direktni ugovorni odnos između bolnice u koje se on upućuje i Ministarstva obrane. Prema tome, ali vjerujte imamo već nekoliko ugovora gdje to primjenjujemo i taj model funkcionira, pokazao se kao dobar i isto kao što nemamo potrebu za posebnom vojnom školom jer su specijalističke škole najskuplji oblici školovanja tako su i specijalistička vojna bolnica bi bila vrlo skupi sustav ostvarivanja zdravstvene zaštite i nema potrebno kraj kvalitetnih hrvatskih bolnica. Hvala na potpori, iščitat ćemo fonogram i vidjeti što je od izloženih prijedloga i primjedbi prihvatljivo i pripremiti za drugo čitanje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o službi u oružanim snagama Republike Hrvatske. Dajem na glasovanje zaključak: prihvaća se prijedlog ovoga Zakona. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 87 glasova za i 4 suzdržana donesen predloženi zaključak.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda. - Prijedlog odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda Predlagatelj odluke je Vlada Republike Hrvatske. Materijale ste primili u pretince. Kod donošenja ove odluke primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona, članak 155., 157. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Ministar obrane, Berislav Rončević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Svojim aktivnim sudjelovanjem u mirovnim operacijama Republika Hrvatska znatno pridonosi naporima usmjerenim na kandidaturu za nestalnu članicu Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda, posebice ostvaruje svoj strateški cilj ulazak u NATO i Europsku uniju i u konačnici ostvaruje svoju obvezu suverene i odgovorne države u uspostavi, davanja pomoći uspostavi međunarodnog mira i sigurnosti diljem svijeta. Trenutno imamo angažiranih 36 pripadnika Oružanih snaga u 9 mirovnih misija i to 4 vojna promatrača u Etiopiji i Eritreji, 7 vojnih promatrača u Indiji i Pakistanu, 6 vojnih promatrača u Zapadnoj Sahari, 3 stožerna časnika u Liberiji, 3 stožerna časnika na Haitiju, 3 vojna promatrača u obali Bjelokosti, 4 vojna promatrača na Cipru, 2 vojna promatrača u Gruziji te 5 stožernih časnika u Sudanu. Predlažemo da Hrvatski sabor donese odluku kojom se pripadnici Hrvatskih oružanih snaga upućuju u Mirovne misije UN-a uz mogućnost rotacije do 31. prosinca 2008. i to kako slijedi. Međunarodna mirovna misija UN-a u Nepalu do 5 pripadnika, u Libanonu do 6 pripadnika, Sjeraleoneu do 2 pripadnika, u Burundiju do 2 pripadnika i u Afganistanu do 2 pripadnika. Posebno napominjem ne radi se o međunarodnoj mirovnoj misiji ISAF nego je posebna mirovna misija u nama u Afganistanu i tu predlažemo do 2 pripadnika. Nešto malo o svakoj pojedinoj mirovnoj misiji. Mirovna misija Ujedinjenih naroda u Nepalu, UNMIN. Rezolucijom Vijeća sigurnosti UN-a 1740 od siječnja 2007. uspostavljena je ova mirovna misija u Nepalu. Ovo je misija ograničenog fokusa i trajanja čiji mandat je nadgledanje i pomoć u provedbi aranžmana za polaganje oružja, nadgledanje provedbe primirja te tehnička pomoć i nadzor provedbe izbora koji bi se trebali održati tijekom 2007. godine. Pored navedenog, zadaća UNMIN-a bit će uska suradnja s razvojnim i humanitarnim agencijama UN-a koje su već prisutne na terenu. Misija će djelovati kao kombinirana vojno-civilna promatračka misija, a vojni promatrači neće nositi odore već će dužnost obnašati u civilnoj odjeći na kojoj će biti oznake UN-a. Poziv Republici Hrvatskoj da uputi vojne promatrače u ovu misiju ocjenjujemo priznanjem dosadašnjim hrvatskim angažmanom u mirovnim misijama UN-a te predlažemo uputiti do 5 pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske. Mirovna misija Ujedinjenih naroda u Libanonu, UNIFIL. Libanonska Vlada prihvatila je rezoluciju Vijeća sigurnosti 1701 12. kolovoza 2006. te je prekid vatre nastupio 14. kolovoza 2006. Nakon donošenja rezolucije zabilježeno je nekoliko manjih kršenja prekida vatre, no uglavnom se poštuje prekid vatre. Prema dostupnim informacijama Mirovna misija UNIFIL trenutno broji 12 tisuća 167 vojnika od čega većinu čine kopnene snage. Snage UNIFIL-a raspoređene su na prostoru između rijeke Litani i plave linije. Predlažemo uključivanje do 6 pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u Mirovnoj misiji UNIFIL za koju je putem odjela za mirovne operacije UN-a u Republici Hrvatskoj upućen poziv za upućivanje jednog za sada stožernog časnika u zapovjedništvo Mirovne misije UNIFIL ali ovakvim širim određivanjem do 6 ostavio bi se fleksibilniji mogućnost odgovora na dodatne zahtjeve UN-a. Mirovna misija Ujedinjenih naroda u Sjeraleoneju, UNIOSIL. Vijeće sigurnosti UN-a utemeljilo je u lipnju 98. godine promatračku misiju u Sjeraleoneju sa zadaćom nadgledanja i pružanja savjeta u provedbi razoružanja i ustrojavanju nacionalnih sigurnosnih snaga. Vijeće sigurnosti usvojilo je rezoluciju broj 1270 kojom je uspostavljena nova misija UNPSIL s osnovnom zadaćom pomoći Vladi Sjeraleonea pri provođenju odredbama mirovnog sporazuma iz Lome. Nakon ocjene da je situacija u Sjeraleoneju mirna i stabilna, misija je ugašena 31. prosinca 2005. godine. UNPSIL je ispunio većinu zadaća koju mu je dalo Vijeće sigurnosti. Asistirao je pri povratku više od pola milijuna izbjeglica. Pomagao je Vladi da povrati autoritet i uspostavi svoje urede. Obučavale su se tisuće policijskih službenika te obnovilo i izgradilo nekoliko desetaka policijskih stanica. Vijeće sigurnosti UN-a uspostavilo je novu Mirovnu misiju UNIOSIL usvajanjem rezolucije Vijeća sigurnosti UN-a broj 1620 2005. utemeljeno je 1. siječnja 2006. godine. Mandat misije je pomoć Vladi Sierra Leonea učvršćivanju mira i izgradnji državnih institucija, osiguranje vladavine prava, poštivanje ljudskih prava, izgradnja sigurnosnog sektora i pomoći, poboljšanje transparentnosti te održavanje slobodnih poštenih izbora tijekom 2007. godine. Republika Hrvatska pozvana je nominirati za sada jednog časnika za vezu u free townu. Zadaća časnika za vezu koji djeluje u okviru odsjeka za civilnu policiju i vojnu pomoć bila bi pružanje savjeta, odnosno podnošenje izvješća čelniku ureda glede sigurnosnih pitanja, praćenje sigurnosnog stanja, održavanje veze s lokalnim snagama sigurnosti i drugim akterima poput posebnog suda za Siera Leone te međunarodnog, vojno-savjetodavnog i obučnog tima. Ova misija bila bi dragocjen izvor stjecanja iskustva i znanja hrvatskih časnika za sudjelovanje u mirovnim operacijama. Sudjelovanje u toj misiji predstavljao bi doprinos naporima Republike Hrvatske za postizanje … [[Govornik se ne razumije.]] članstva u Vijeću sigurnosti UN-a, mandatu 2008./2009. godine. Mirovina misija Ujedinjenih naroda u Burundiju, Binup u skladu sa rezolucijom Vijeća sigurnosti 17, 19 utemeljeni UN-ov integracijski ured u Burundiju koji je započeo s djelovanjem 1. siječnja 2007. godine. Zadaća ureda je pružanje potpore Vladi Burundija u naporima za osiguranje održivog mira, stabilnosti i razvoja te u potpori i naporu na području sigurnosti, osiguranje ljudskih prava te provedbi reformi pravosuđa. Odjel za mirovne operacije UN-a pozvao je Republiku Hrvatsku nominirati jednog časnika u činu bojnika na dužnost vojnog savjetnika u vojno-savjetodavnom odjelu ove misije. Sudjelovanje pripadnika oružanih snaga bilo bi korisno posebice u kontekstu članstva Republike Hrvatske za izgradnju mira na čijem dnevnom redu se nalazi u Burundiji. Mirovina misija Ujedinjenih naroda za pomoć Afganistanu UNAMA, misija UNAMA utemeljena je rezolucijom Vijeća sigurnosti 14,01 od 28. ožujka 2002. godine s mandatom osiguranja potpore procesima obnove i nacionalnog pomirenja. Misija je izrazito civilnog, nevojnog karaktera, mandat misije UNAMA sadržava 6 glavnih čimbenika i to osiguranje strategijskih savjeta vezanih za mirovni proces, osiguranje principa dobre vladavine, potpora Vladi Afganistana, promicanje ljudskih prava, osiguranje tehničke potpore, nastavak upravljanja UN-ovim aktivnostima na obnavljanju, rekonstrukciju, razvoju u suradnji s vlastima. Glavnina ureda smještena je u Kabulu, a diljem Afganistana raspoređeno je 8 regionalnih ureda i nekoliko odjeljenja. Pored toga djeluju i dva ureda za vezu od kojih je jedan smješten u Islamabadu, a drugi u Teheranu. Cilj misije je uspostaviti i razviti jake i održive institucije u Afganistanu, a krajnji cilj je osigurati da te institucije samostalno mogu obavljati predviđene zadaće. Prioriteti misije UNAMA uključuju i jačanje afganistanskih institucija i izgradnja nacionalnih administrativnih kapaciteta na svim razinama, uključujući razvoj institucija dobre vladavine prava i pravnog poretka te sigurnosti. Odjel za mirovine operacije UN-a pozvao je Republiku Hrvatsku da uputi jednog časnika u činu pukovnika na dužnost u misiju. Časnik bio obnašao dužnost u okviru vojno-savjetodavnog odjela čija je zadaća pružanje potpore provedbi reformi sigurnosnog sektora, izgradnji sigurnosnih kapaciteta i povjerenja te suradnji između afganistanskih i međunarodnih snaga sigurnosti te UNAME. Dužnost vojnog savjetnika je osiguranje stručnih savjeta i odgovarajućih analiza po vojnim pitanjima te da kroz praćenje, izvješćivanje, davanje savjeta i mentorstvo pruža proaktivnu potporu Vladi Afganistana i međunarodnim agencijama koje djeluju u okviru mandata misije UNAMA. Cjelokupna situacija u Afganistanu reflektira se isključivo na sigurnosno stanje u području Kabula i to zbog činjenice da su u glavnom gradu koncentrirani najznačajniji vojni objekti te objekti i tijela afganistanske Vlade i međunarodnih organizacija. Predlaže se ovom odlukom o ovlastiti Vlada da za svaku rotaciju utvrđuje trajanje rotacije, broj i organizacijsku strukturu pripadnika oružanih snaga te se obvezuje Ministarstvo obrane da nakon svake rotacije pripadnika oružanih snaga u ovim misijama izvijesti Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost Hrvatskog sabora o provedenoj rotaciji. Hvala lijepo na vašoj pažnji.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, uvaženi zastupnik Jarnjak.
Poštovani gospodine dopredsjedniče, gospodine ministre. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 94. sjednici održanoj 28. ožujka 2007. raspravljao je o Prijedlogu odluke o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda. Nakon uvodnog izlaganja predstavnika Vlade Odbor je podržao iznijeto stajalište predstavnika Vlade Republike Hrvatske te je procijenio da je upućivanje pripadnika oružanih snaga RH u mirovine misije potrebno i donio odluku da o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnih misija Ujedinjenih naroda u tekstu kako je predloženo od predlagatelja Odbora. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba Hrvatske demokratske zajednice, uvaženi zastupnik Velimir Pleša.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, gospođe i gospodo zastupnici. Republika Hrvatska u cijelosti dijeli vrijednosti na kojima počivaju Sjevernoatlantski savez i Europska unija i organizacija Ujedinjenih naroda i predana je u nastavku poticanja razvoja mira, demokracije, slobode i zaštite ljudskih prava i gospodarskih stabilnosti. Republika Hrvatska je prošla transformaciju iz zemlje primateljice pomoći u zemlju koja daje aktivan doprinos razvoju mira, stabilnosti i sigurnosti. Republika Hrvatska sudjeluje u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda, izabrana je u organizacijski odbor UN-ove Komisije za izgradnju mira i kandidirala se na nestalnu članicu Vijeća sigurnosti UN-a u periodu od 2008. do 2009. godine. Sudjelovanje u mirovnim misijama navedeno je u strategiji nacionalnih sigurnosti i strategiji obrane kao jedan od načina hrvatskog doprinosa miru i sigurnosti u svijetu te jedan od partnerskih ciljeva Republike Hrvatske u sklopu provođenja postupka pristupanja u NATO kroz stupanje u map proces. Pripadnici oružanih snaga uskoro će proširiti mirovni angažman na još 5 misija UN-a. Predlaže se upućivanje pripadnika Hrvatske vojske u UN-ove operacije u Nepalu, Libanonu, Sierra Leoneu, Burundiju i Afganistanu i to tako da u njima sudjeluje do najviše 17 pripadnika. Do danas u operacijama te vrste angažirano je 36 pripadnika oružanih snaga. Preciznije, u Etiopiji i Eritreji u misiji UNE nalaze se 4 hrvatska vojna promatrača, u Indiji i Pakistanu ih imamo 7, 6 naših plavaca radi u zapadnoj Sahari u sklopu operacije MINURSO, 3 su hrvatska stožerna časnika u Liberiji, 2 na Haitiju, a 3 promatrača sudjeluju u misiji u Obali bjelokosti. Hrvatska ima svoje mirovnjake na Cipru, 4 promatrača u misiji UNICIP, u Gruziji 2 promatrača te u Sudanu gdje u misiji UNMIS radi 5 naših stožernih časnika. U prijedlogu ove nove odluke istaknuo bih kako je sudjelovanje u međunarodnim mirovnim operacijama UN-a u skladu sa strateškim opredjeljivanjem Hrvatske čime se naša zemlja svrstava među odgovorne članice međunarodne zajednice odnosno među države koje su spremne preuzeti dio tereta opće sigurnosti. Nova misija u Nepalu uspostavljena je krajem siječnja ove godine. Ograničenog je trajanja a u mandatu je nadgledanje i pomoć u provedbi aranžmana u predaji oružja te u provedbi izbora koji bi u toj zemlji trebali se održati tijekom ove godine. Misija će kao što je rekao ministar djelovati kao kombinirana civilno vojna promatračka operacija, a vojni promatrači neće nositi odore nego civilnu odjeću s posebnim oznakama UN-a. Ono što najviše zabrinjava kod ove misije po meni je slabo organizirana primarna medicinska zaštita zbog čega u Nepalu kod lokalnog stanovništva postoje kronične i infektivne bolesti. Putem odjela za mirovne operacije UN-a Hrvatska je dobila i poziv za uključivanje u operacije … [[Govornik se ne razumije.]] u Libanonu. Predlaže se i da naših 6 pripadnika Hrvatske vojske u ovoj operaciji sudjeluje gdje je danas ukupno sudjeluje 12 tisuća 167 vojnika. Također je po ovom prijedlogu odluke vrlo vjerojatan i povratak naših mirovnjaka u Siera Leone, zemlju u koju smo 1999. godine prvi put uputili naše mirovne promatrače. Međutim, ta je misija ugašena 2005. No, tamo je UN uspostavio novu operaciju, a glavna je zadaća pomoć u učvršćivanju mira, izgradnji državnih institucija i provedbi izbora. I u Burundiju je misija novijeg datuma i uspostavljena je također 1. siječnja ove godine. A ured UN-a je već pozvao Hrvatsku da nominira jednog bojnika za dužnost vojnog savjetnika. I konačno, u Afganistanu djeluje UN-ova operacija za pomoć toj zemlji UNAMA a zadaća joj je osiguranje potpore procesima nacionalnog pomirenja. Hrvatskoj je i tu upućen poziv da i u tu misiju uputi jednog časnika i to u činu pukovnika koji bi obnašao dužnost vojnog savjetnika. Spomenuo sam da dolaze te nove misije. UN treba profesionalne postrojbe a Hrvatska ih ima i to je vrlo važno za sudjelovanje. Odluka o sudjelovanju u UN-ovim operacijama je nacionalna odluka koju donosi hrvatska vlast, ali siguran sam kako UN takve odluke dočekuje s dobrodošlicom. I zaključno, spomenuo bih da je prilikom svojedobnog posjeta indijskog brigadira … [[Govornik se ne razumije.]] zamjenika načelnice TESA koji je boravio u Hrvatskoj spomenuo, imao sam prilike posjetiti određeni broj misija i razgovarati s ljudima na terenu kao i s višim časnicima koji dolaze u New York. Sa sigurnošću vam mogu reći da je profesionalna reputacija hrvatskih vojnika vrlo visoka. Mislim da je postoji ni jedna misija, ni jedno mišljenje koje govori suprotno. Vašim vojnicima može se vjerovati u svakoj zadaći. Mislim da je ovo dovoljan razlog da podržimo ovu odluku i Hrvatska demokratska zajednica će podržati ovakvu odluku. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik, potpredsjednik Doma Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege! S obzirom da je o ovom materijalnu sasvim iscrpno i vrlo kvalitetno dato obrazloženje prijedloga ove odluke, dopustite da samo kažem nekoliko riječi. Prvo, podržat ću Odluku o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda. Drugo, bitna kvaliteta ove odluke koja nas može motivirati na to da ju podržimo jeste činjenica da se ovom odlukom dijelovi ili pojedini pripadnici naših Oružanih snaga šalju u mirovne misije radi održavanja a ne uspostavljanja mira. To znači, da zapravo stvaraju uvjet na legalne i legitimne civilne vlasti izabrane od naroda i građana u tim zemljama Nepal, Libanon, Siera Leone, Burundija i Afganistanu, praktički dobiju priliku i šansu da se ne samo konstituiraju nego i obavljaju svoj posao i da u tom poslu ne budu odmetani od različitih oblika zapravo i sadržaja i ometanja i uznemiravanja koje se mogu tretirati i kao oblici terorističkog djelovanja. Treće što bih htio naglasiti. Točno je rekao i kolega Pleša i u ime kluba HDZ-a. Ne samo da Republika Hrvatska ima iskustvo, ima i čvrstu volju da pomogne uzdržavanju mira, stabilnosti i sigurnosti u svijetu radi toga što takav mir i stabilnost i sigurnost u svijetu je zapravo preduvjet ukupnog napretka, ali isto tako i to je jamstvo i garancija da će biti i na našim prostorima, nego i zbog onog drugog razloga. Mi smo imali iskustvo kada smo došli u situaciju da je mir, sigurnost, stabilnost, teritorijalni integritet i naš suverenitet bio ugrožen i kada su nesebično predstavnici međunarodne zajednice odnosno pojedinih Vlada i država i naroda zapravo ne samo svojim civilnim, humanitarnim nego i vojnim komponentama pomogli da se održi mir, da se uspostavi mir i da se na kraju krajeva omogući hrvatskim vlastima i vojnim vlastima da uspostavi puni teritorijalni integritet, suverenitet nad svojim teritorijem. I na kraju krajeva uspostavi vladavinu prava i pravni poredak svoje zemlje i legalno izabrane … [[Govornik se ne razumije.]] u tom pogledu. Prema tome, imamo tu iskustvo. Imamo i osjećaj i potrebu shvatiti kako je važno pomoći drugima da u datom trenutku mogu održati mir, da u datom trenutku se da šansa miru, sigurnosti, stabilnosti i razvoju i da se zapravo spriječi ili preduprijedi mogući i daljnji nastavak oružanih sukoba te ratnih sukoba. Zbog svih tih razloga treba podržati ovu odluku i ne samo iz razloga što je to relativno mali broj naših vojnika, nego iz razloga što će isto tako ti naši vojnici ili djelatnici tamo moći steći nova znanja i iskustva, prenijeti u našu zemlju i na taj način nam omogućiti da kroz još jednu stepenicu brže ispunjavamo uvjete i standarde koji će našu zemlju približiti kompatibilnim točkama da i na ovom segmentu budemo ravnopravni sa svim onim drugim članicama, asocijacija kojima težimo, kojima želimo ući od partnerstva za mir pa preko programa sigurnosti i stabilnosti sve do NATO saveza i na kraju krajeva do Europske unije, kao i u mnogim drugim asocijacijama već jesmo. Zbog svih tih razloga ja ću glasati i podržati ovu odluku. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu po ovoj točki dnevnog reda.
Dame i gospodo zastupnici imamo i zaostalo glasovanje oko Prijedloga odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda za što je potrebno 102 glasa. Mi ovdje sad imamo, to je za one mirovne misije, gdje su to? To je, to je prijedlog odluke da se, da o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga u mirovnim misijama Ujedinjenih naroda i to ovako: Pripadnici oružanih snaga upućuju se u mirovne misije uz mogućnost rotacije do 31. prosinca 2008. godine i to u Nepal do 5 pripadnika, u Libanon do 6 pripadnika, u Sierra Leonu do 2 pripadnika, u Burundi do 2 pripadnika i u Afganistan do 2 pripadnika. To su već bili u tim misijama Ujedinjenih naroda su već bili do sada. Bili su već pripadnici oružanih snaga, dakle 11, 13, 15, 17. 17 tu je, treba 102 glasa. Ako da nam ne propadne ta odluka da li se, da li će biti to s tih 102 glasa? Hajmo onda glasovati za tu odluku. Uključimo se. Rezultat? 106 za, 2 suzdržana i 1 protiv. Pretpostavljam da je odluka donijeta u skladu sa Ustavom i zakonom.
Prelazimo na slijedeću. - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sustavu državne uprave, prvo čitanje, P.Z. br. 658 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona, članak 144. do 150. poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Ustav, poslovnik i politički sustav i Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Državni tajnik Središnjeg državnog ureda Antun Palarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Hrvatska Vlada nastavlja sa zakonodavnom inicijativom u pravcu reforme državne uprave, profesionalizacije i depolitizacije. Stoga i u ovom zakonu predlaže da se uspostavi sustav koji je inicijalno uspostavljen Zakonom o državnim službenicima a onda je kroz niz zakona koji se tiču ove materije od sukoba interesa, primopredaje vlasti do samog Zakona o državnim dužnosnicima obavila profesionalizaciju i depolitizaciju pojedinih položaja u državnoj upravi na način da su dosadašnja dužnosnička mjesta postala službenička radna mjesta a to su dosadašnjeg pomoćnika ministra, tajnika ministarstava, zamjenika državnih tajnika središnjih državnih ureda te zamjenika i pomoćnika ravnatelja državnih upravnih organizacija. Ovim zakonom pored toga što ta mjesta i u sustav ugrađujemo kao službenička radna mjesta koja će se popunjavati temeljem javnog natječaja i detaljnije uređujemo modele upravljanja središnjim državnim uredima. Naime, ova četiri središnja državna ureda pokazala su se kao učinkovite organizacije, kao učinkovita tijela državne uprave sa rangom manjim od ministarstva i mislimo da ih onda treba i u sustavu državne uprave ugraditi, pogotovo modele njihovim upravljanjem. Važne su i prijelazne odredbe. Ponovno da ne bi bilo zabune još jedanput ću po ne znam koji put ponoviti da će sadašnji pomoćnici ministra, sadašnji tajnici ministarstava, sadašnji zamjenici državnog tajnika središnjeg državnog ureda te sadašnji zamjenici i pomoćnici ravnatelja državnih upravnih organizacija nakon provedenih izbora i nakon formiranja nove Vlade podnijeti mandat na raspolaganje a da će se provesti javni natječaj kojim će se onda ta radna mjesta popuniti po pravilima Zakona o državnim službenicima. Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici dakle ovo je jedan zadnji zakon koji uređuje ovu materiju i time smo stvorili pretpostavke da se svi zakoni u Hrvatskoj usklade sa Zakonom o državnim službenicima i sa najavljenom a evo sada i provedenom depolitizacijom i profesionalizacijom visokih položaja u državnoj službi. Molimo da se ovaj zakon razmotri i usvoji i za drugo čitanje prihvatit ćemo sve korisne sugestije i primjedbe koje budu izrečene u ovom čitanju. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? U ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sustavu državne uprave kako je obrazložen a i stipuliran mi mislimo da postoji jedna izvjesna diskrepanca u samom obrazloženju i najavljenoj intenciji koju svakako pozdravljamo jer zaista brze, učinkovite i efikasne uprave bez depolitizacije nema. Dakle, svaki napor i angažman u tom smislu promjene zakona normativi a još više stvaranje jedne političke opće klime da se to i ostvari svakako pozdravljamo. Međutim, da li ove izmjene i bar na način kako su one određene, stipulirane tomu doprinose. Dobili smo sada konačno ono što je stalno bilo problematično, dakle da sami pomoćnici ministara koji su došli političkom odlukom i što nije uopće bilo prijeporno. Dakle, samim time odnosno izmjenom zakona budu odjednom pretvoreni u državne službenike, u rukovodeće državne službenike dakle i na takav način po slovu zakona postanu stručnjaci a došli su političkim putem. Dakle, sada na neki način ipak razrješavamo ovu dilemu odredbom članka 15. odnosno i samog obrazloženja da će se to dogoditi nakon izbora. Međutim, sami rokovi kada će se to dogoditi i u kojem roku mislim da bi to trebalo precizirati upravo zato što je to jedno jako važno pa i osjetljivo pitanje. Međutim, ostaje i dalje dilema koja se evo očituje u odredbi članka 2. izmjenama odnosno nadopunom članka 6., dodavanjem novog članka 6a. da će takve državne službenike i dalje imenovati i razrješavati Vlada. Istina, ovdje je to određeno i to na način i u postupku Zakona o državnim službenicima. Dobit ćemo nešto što se još do sada nije dogodilo. Naime, i ostavlja i otvara jedan novi pravni put. Naime, Vlada ima pravo donositi odluke samim činom vladanja. U tom smislu to nisu bili upravni akti niti na takav način se moglo reagirati po Zakonu o općem upravnom postupku, po ZUP-u odnosno ZUS-u iako su neki nezadovoljnici dakle jer nisu bili imenovani pomoćnikom, mi smo imali i takvih bizarnosti unazad nekoliko godina zato što nisu bili imenovani pomoćnikom pokretali su upravne sporove, čak i obraćali se Ustavnom sudu. Naravno da je Upravni sud a i Ustavni stali na stajalište upravo ovo, da treba takve akte razlikovati od upravnog akta od akta vladanja. Naravno, da Vlada vlada i da ima pravo donositi takve akte. Ali ako joj sada ovom izmjenom zakona dajemo Vladi da donosi upravo takve akte koji nisu čin vladanja u najmanju ruku zbunjujemo i adresate i adresante. Zbog čega bi to trebala raditi Vlada? Istina, postavlja se pitanje da netko te ljude ipak treba imenovati. Da li dati to određenom, odnosno tko će to jer su oni upravo rukovodeći u tome. Dakle, to otvara dilemu jesmo li mi dobro skrojili tu našu upravnu piramidu i upravnu vlast. Jer trebalo je, ja je razumijem, trebalo je na neki način izaći iz toga. Ali Vlada će se naći u jednoj nemogućoj situaciji i to remeti čitav i postojeći sustav. Istina je, može se sa nekakvim dakle na temelju postojećeg zakona i kasnije stvorenom praksom mi ćemo na taj način i umetnuti, dodati i Upravnom sudu i Ustavnom sudu i nove obveze da dakle upravo stvaraju i nadopunjavaju odnosno izlaze na kraj sa ovakvom zakonskom odlukom. Meni istina ne pada na pamet kako supsituirati i u okviru pravnih mogućnosti i postojećih zakona, a inače sustava naše državne uprave i iznaći neko drugo rješenje. Ali mislim da ovo ni u kom slučaju ni iz ovog razloga, iz principijelnog i osnovanog razloga nije dobro rješenje. Možete misliti, istina je da je ovaj broj ograničen, ovih državnih službenika koji će se pojaviti. Ali trebalo bi napraviti jedan dodatni napor da se izađe iz ovako jedne problematike. Svi smo složni, dakle nema nas ovdje koji nije bar jednom u svojim nastupima rekao da nam treba mala i učinkovita državna uprava da bi bila i često kažemo da treba mala da bi bila učinkovita. Ona treba biti tolika da bi bila učinkovita. Sad kolika i kojeg obima. Ali evo vidite i ovim prijedlogom zakona mi dobivamo nove osobe. Dobivamo zamjenike državnih tajnika i na takav način u biti opet gomilamo i onako već glomazni državni aparat. Ja ne znam da li je to baš potrebno na ovakav način pošto smo te pomoćnike pretvorili, dakle pretvorba njihova u državne, u državne službenike i to čelne osobe. Naravno da se postavlja i pitanje da oni i trebaju imati nekakve svoje pomoćnike. Ali činjenica je ista. Dakle, da u isto vrijeme dok god govorimo da ipak povećavamo državni aparat. Ova odredba u članku 7. koja govori o tome da će se središnji državni uredi ustrojavati za obavljanje poslova državne uprave u jednom ili više upravnih područja svakako je za pozdraviti jer govori upravo o jednoj fleksibilnosti poslova. E sad koja su od posebnog značaja za učinkovitiji rad Vlade? To otvara različite dileme i različite proizvoljnosti koje mislim da treba riješiti ne nekakvim pod zakonskim aktima ili samim, ili samoj državnoj administraciji da toliko slobodno, a samo na temelju zakonske mogućnosti o tome odlučuje, nego u svakom slučaju mi se čini da treba imati jedno zakonsko ograničenje i jedne norme, tako da ovi načini ne bi bili mogućnost nečijeg uhljebljenja jer nam trebaju negdje ljudi, pa ćemo onda formirati eto za obavljanje posebnih poslova. Eto što nam se učini da bi na takav način mogao biti učinkovitiji rad Vlade. Mi znamo iz života, iz prakse da su se mnoge vlasti u prošlosti i sadašnjosti koristile upravo ovakvim ili sličnim uređenjima kako bi onda smještavale odnosno uhlebljavale ljude. To je nešto što izaziva zazor kod običnih građana, kod svekolike javnosti i ja mislim ako je, a istina je s druge strane da se može pokazati upravo potreba i za ovakvim jednim institutom koji se dakle predlaže u članku 7. ali onda svakako treba normirati, odnosno bolje odrediti kada su nastupili ti posebni uvjeti koji onda nalažu dakle takvo jedno ustrojstvo kako bi rad Vlade bio što učinkovitiji. Evo ovakve dileme u ovim kratkim izmjenama klub SDP-a ima. Prema tome, predlažemo da se na njih dade odgovor kako bi onda mogli imati i svoje određenje da li podržati ili ne ovakve izmjene. Ali u svakom slučaju SDP stoji na tom stajalištu i podupire svaku intenciju i namjeru da državna uprava bude učinkovitija i da se ona depolitizira. To je moguće učiniti samo onda ako imamo objektivne kriterije, do krajnosti objektivizirane kako bi stalno međusobne eliminirali prigovore da se postupa po političkim nakanama i onda čak kad oni možda i ne egzistiraju. Ali zašto onda ne opteretiti u navodnike zakon. Počesto naši zakoni su pretrpani, ali ovdje gdje nam je potrebno normiranje nema straha da će doći do prenormiranja. Mislim da će onda upravo i transparentnost postupanja ali i neki zazori ili nekakve primjedbe u tom smislu da se politički postupalo biti otklonjeno. Sve to treba kažem biti sadržano u zakonima ovakve vrste, ovakvog tipa. Hvala lijepa.
Klub HDZ-a poštovani zastupnik Vlado Jelkovac. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržati će ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sustavu državne uprave. Ovim prijedlogom kao dio procesa reforme državne uprave i usklađivanja sa standardima Europske unije predlaže se depolitizacija u sustavu upravljanja u državnoj službi. Predlaže se izmjena statusa pomoćnika ministra, tajnika ministarstva, zamjenika državnog tajnika središnjih državnih ureda, te zamjenika i pomoćnika ravnatelja državnih upravnih organizacija na način da se za navedene položaje umjesto dosadašnjeg statusa državnog dužnosnika utvrdi status državnog službenika. Ovim predloženim izmjenama dosadašnji politički položaji prevode se u upravne položaje čime se osigurava veća stručnost i profesionalizacija državne uprave, ali kao što je već i rečeno i depolitizacija državne uprave. Ujedno predlaže se i promjena dosadašnjeg naziva pomoćnika ministra u naziv ravnatelj. Dakle ministri, državni tajnici središnjih državnih ureda, državni tajnici u ministarstvima i ravnatelji državnih upravnih organizacija ostaju dužnosnici. Oni dolaze i odlaze s parlamentarnim izborima. A ravnatelji u, ravnatelji u Ministarstvu dakle dosadašnji pomoćnici ministara, tajnici Ministarstva, zamjenici državnog tajnika središnjih državnih ureda, zamjenici i pomoćnici ravnatelja državnih upravnih organizacija te predstojnici Ureda državne uprave u jedinicama područne odnosno regionalne samouprave su rukovodeći državni službenici i oni su profesionalci koji na neki način dakle garantiraju kontinuitet struke. Državne službenike imenuje i razrješava Vlada Republike Hrvatske ali na temelju prethodno provedenog javnog natječaja na način i u postupku određenom Zakonom o državnim službenicima. U prijelaznim i završnim odredbama ovog Prijedloga zakona kaže se da tijela državne uprave su dužna raspisati natječaj za radna mjesta ravnatelja u Ministarstvu i ova već, da ih ponovo ne nabrajam u roku propisanim zakonom i danom imenovanja na novo rukovodeće radno mjesto ali službeničko razrješuju se dosadašnji pomoćnici ministara, tajnici ministarstava, zamjenici državnog tajnika i pomoćnici ravnatelja državnih upravnih organizacija. Mislim da je vrijedno još spomenuti i dodatno reguliranje pitanja usklađivanja s Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina o zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina u tijelima državne uprave gdje se i u Zakonu o izmjenama i dopunama Zakona o sustavu državne uprave dodatno naglašava dakle da pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo na zastupljenost u središnjim tijelima državne uprave razmjerno svom učešću u ukupnom učešću u stanovništvu na razini Hrvatske. A na razini lokalne samouprave odnosno područne i regionalne samouprave sukladno svom učešću u strukturi stanovništva dotične županije. Evo to su neki osnovni elementi ovog Prijedloga zakona i kao što je u obrazloženju rekao državni tajnik Klub, ovo su argumenti i zbog kojih će Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržati ovaj Prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Klub HNS-a poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Radi se o Zakonu o ostvarivanju pretpostavki, tako piše i u obrazloženju Zakona. Pretpostavki zašto? Prvo pretpostavki za usklađivanje sa standardima Europske unije, citiram iz obrazloženja. Malo me zbunjuje da zakon u tom slučaju nije P.Z.E. ali valjda nije čitav takav. Htio bih samo reći da je nepotrebno se baš u svemu uvijek pozivati na usklađivanje sa standardima Europske unije. Nešto valjda radimo i za sebe. Pretpostavljam da je ovo jedan od takvih koraka koje radimo prvenstveno za sebe da bi nam državna uprava funkcionirala onako kako si to želimo i trebamo bilo to usklađeno sa nečim ili ne. Drugi, druga pretpostavka koju treba ostvariti jel' je depolitizacija državne uprave. Naravno da je to cilj o kojima sve vlasti i sve vlade do sada su pričale. Svi su se zaklinjali evo od danas na dalje i od nas na dalje uprava će biti profesionalna. Tu ćemo podvući crtu i iza te crte više nećemo navijati stranački. Nećemo navijati politički. Sad ćemo se ponašati isključivo profesionalno. Treba priznati da je ovaj način ovako smišljen način reforme državne uprave jedan od mogućih načina kako bi se to stvarno moglo ostvariti. Dakle u jednom trenutku podvući crtu ispod najviših državnih dužnosnika i reći ovo dolje su službenici. Pod pretpostavkom naravno da ti koji su došli kao dužnosnici ne postanu službenici. Da iziđu na natječaj, da se izaberu oni ili neki drugi u ovom trenutku nije bitno, ali da činjenicom što su se našli u sustavu uprave dužnosnici pomoćnici ministra, govorim prvenstveno o njima, o njima se ovdje i radi, ne postanu službenici. Inače znamo dobro kako se to radilo do sada na državnoj razini, a još više kako se to radilo na lokalnoj razini gdje lokalni čelnici u pohodima smjenjuju sve do voditeljice smjene u dječjim vrtićima pa onda i to postaje politička funkcija. Stvari se dotjeravaju zapravo do neukusa. Kako će to biti po donošenju ovog zakona. U članku 1. piše tko su to od donošenja ovog zakona nadalje državni dužnosnici? Ministri, državni tajnici središnjih državnih ureda, državni tajnici u ministarstvima i ravnatelji državnih upravnih organizacija. Oni su dužnosnici Republike Hrvatske. Ostali, svi ostali će biti službenici. To su ravnatelji u ministarstvu, tajnici ministarstava, zamjenici državnih tajnika središnjih državnih ureda i tako dalje. U članku 2. izmjena odnosno članku 6.a novoga zakona. Jasno je da je jednom trebalo podvući tu crtu. Jasno je da bi se trebalo osigurati i to da ljudi koji su došli kao podobnici u vlast što, u čem nema lošega. Ne govorim ovaj izraz podbonici pejorativno. Vlast jednostavno ima vlast, ima pravo dovesti svoje ljude s kojima će, s kojima će funkcionirati u sustavu. Ali dakle ljudi koji su došli kao podobnici da dobiju šansu da se dokažu kao stručnjaci ravnopravno, jednako sa svim drugim građanima Republike Hrvatske koji ispunjavaju zakonske uvjete za određeni posao. Pomalo me zbunjuje i nismo u Klubu HNS-a uspjeli sasvim razotkriti kako će postupak imenovanja primjerice u članku 5. tajnika, u članku 6. pomoćnika ministra koji to više nije koji je sad ravnatelj i zamjenika ravnatelja kak će se ti ljudi imenovati. Naime, oni postaju državni službenici, za njih se raspisuje javni natječaj. U redu, po kriterijima koji se utvrde nekim unutarnjim aktom ministarstva raspiše natječaj, ljudi se jave na natječaj. Tko odlučuje o tom natječaju? Naime, ako opet Vlada odlučuje o tome natječaju, bez obzira na objektivnost kriterija, bez obzira na dobre akte koje možemo napisati ovakve ili onakve ako će opet Vlada odlučivati o tome tko će nam biti vrhunski državni službenici oni ne mogu biti drugo nego politički imenovati i imenovani po kriteriju kojim će se nastojati na svaki način zaobići stručnost. Kao što je situacija u postavljanju direktora recimo gradskih poduzeća u gradovima nakon izbora. Naravno da ljudi ispunjavaju uvjete, naravno da su završili fakultete ili što već piše u statutima tih poduzeća, ali je isto tako naravno da se imenuje iz stranke koja je osvojila vlast. Pa to si priuštimo na lokalnoj razini. I onda se dogodi da postoji tvrtka u kojoj radi 5, 6 direktora, jer se ugovor sklopi tako da mu se ne može dati otkaz nego ostaje zaposlenik u tvrci pa gotovo da više nikog u tvrci nema nego direktora. Nećemo si to moći niti smjeti priuštiti na državnoj razini. Stvar će opet postati jednako neefikasno ako nemamo a) apsolutno objektivne kriterije i metode postupke na koji način imenovati vrhunske državne službenika. I b) ako iz tog odlučivanja ne isključimo politiku, tj. Vladu. Sve u svemu možda je crtu između politike i profesionalizma moguće povući ovog trenutka. Možda je moguće povući i na ovoj razini gdje ju ova Vlada predlaže. Možda malo više, možda malo niže. Naravno argumenti bi se mogli naći i za jednu, drugu i za treću soluciju. Ali htio bih još jednom upozoriti na obavezu da se u akte, da li je to ovaj zakon ili budući nekakvi provedbeni akt je povodom ovog zakona, ugrade ne samo kriteriji nego i metodologija razlikovanja podobnosti i stručnosti. Ako nam Vlada da garanciju da će ta metodologija biti ugrađena u akte koji se, kojima će se provoditi izbor ovih vrhunskih državnih službenika onda se ovom prijedlogu može povjerovati, naravno. Hvala.
Hvala. Klub HSS-a, poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo, već podugo raspravljamo o izmjenama i dopunama Zakona o sustavu državne uprave. I ako nastavimo ovim tempom napredovati u normiranju onoga na što neće utjecati onaj koji dođe na vlast još malo da ćemo doći do toga da uopće ne treba dolaziti na vlast. Jer nećete imati ustvari šta mijenjati. Treba se samo dogovoriti da se mijenjaju ministri i onda ćemo biti očigledno dovedeni u situaciju da uopće nema ni potrebe izlaziti na izbore. Šta će nam izbori? To ćemo lijepo normirati pa će sve biti lijepo zapisano u pravilnicima, a očigledno će onda nevladine udruge ili netko možda izvana određivati na koji način ćemo propisivati kriterije za izbor tih visokih ili visokih državnih službenika. Ja mislim da je to jedno veliko pretjerivanje. Jer sasvim je jasno mi možemo pomoćnika ministra zvati i ravnateljem, možemo ga zvati i na neki drugi način, to je potpuno nebitno. Ali sadržaj vlasti svake ostaje u naravi isti. Cilj je vlasti da pokuša provoditi vlastite projekte, programe, vladati zemljom na način kako vlast koja dođe na vlast tako misli. Pri tome ne mislim ni u najmanju ruku da treba ugasiti profesionalnost. Štoviše, treba je pojačati. Stručnost, treba je dovesti u svezu sa profesionalnošću. Moral i način vladanja naravno je presuda za uspješno vladanje. Ali naravno sve to skupa procjenjuju građani koji gledaju, ocjenjuju i na kraju kad dođe vrijeme za to izboru se za to vrednuju. Prema tome, ja u naravni se slažem da je dobro da se određeni dužnosnici koji su sad dužnosnici mogu nazvati i drugačijim nazivom, da oni ne trebaju biti dužnosnici nego da budu vrhunski službenici koji će obavljati svoje poslove. Ali ja mislim da je pomalo licemjerno sada kazati da ćemo stvoriti jedan takav pravni sustav u kome sa promjenom vlasti naprosto nitko neće otići. Čekate, u Americi jedna velika kompozicija koja se može od Los Angelesa do Chicaga povezati sa promjenom administracije odlazi. Odlazi. Ne znam zašto ali odlazi. I sada ne znam zbog čega se pokušava stvoriti dojam da bi trebalo sve toliko normirati da naprosto određeni kriteriji bi trebali predstavljati jedine vredonosne aspekte pojedinih dužnosnika ili pojedinih onih koji će postati visoki službenici. Ne znam da li je to baš tako i da li je to uopće moguće u praksi ostvariti. Mislim, trebamo biti svjesni toga da ni u nekim demokracijama koje imaju nešto više godina od nas naprosto takve stvari i nisu do kraja postavljene i nije da se baš ni tamo ne događaju promjene kad dođe do promjene vlasti. Prema tome, ja osobno mislim i klub se prije svega i u prijašnjim raspravama zalagao za normiranje onih odnosi koji su prirodni i koji neće utjecati na ajmo to tako nazvati zadaću svake Vlade da vlada. Jer oni ne smiju utjecati na zadaću svake Vlade da vlada. Svako normiranje koje bi bilo suprotstavljeno tome ne bi bilo u interesu niti Vlade niti građana. Prema tome mi nemamo ništa protiv toga da se ovo normiranje i da se uspostave kvalitetni odnosi kad je u pitanju rekao sam profesionalizam, stručnost, znanje. Ali to ne možemo pretpostaviti kao kolektivni odnos naspram onih koji će obnašati vlast. I mislim da u tom smislu smo prošli jednu granicu nepotrebno, mislim da nismo trebali ući u ovakvo precizno normiranje stvari, jer bojim se da se može vrlo brzo i vrlo lako ovo razbiti o glavu nevezano kome i nevezano kada, ali mi u klubu HSS-a smo uvijek bili rezervirani kada je posrijedi normiranje onih odnosa koje je u životu u praksi, a posebno u vladanju naprosto nemoguće normirati, a i nemoguće vrednovati nekim kriterijima koji su gotovo univerzalni. Jer znate, čovjek je takav kakav jest, a ljudi čine svaku vlast. Prema tome dobro je da se uspostavljaju kvalitetni odnosi. Vjerojatno je to možda i razlog zašto ovaj zakon ne nosi oznaku P.Z.E. znači da smo ušli i dalje i više nego što je to potrebno u odnosu na zemlje članice Europske unije u neko normiranje, čak i više nego što je to potrebno i mislim da smo slobodno mogli ovaj zakon ostaviti iza izbora. Hvala lijepo.
Hvala. Državni tajnik, Antun Palarić, želi li… Izrazio je želju. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, ovo je mali zakon po broju članaka i neću oduzimat vam vrijeme od zasluženog odmora, znam da ste svi umorni, ali je od ključnog značaja za reformu državne uprave, on je od izuzetnog značaja. Mi smo svi svjedoci prigovora Europske unije bili da treba reformu državne uprave, pravosuđa, ovo, ono, sada se o reformi državne uprave više ne govori jer smo silne mjere i aktivnosti proveli kako bi taj sustav unaprijedili u svakom pogledu. I ovaj zakon završava taj sustav što se tiče profesionalizacije, svi će se birati na natječaju, biti će kriteriji navedeni u Uredbi o klasifikaciji radnih mjesta i netko će biti izabran tko sada obnaša tu dužnost. Ja vjerujem da su i mnogi ljudi već postali radom profesionalci, zadržani su mnogi od bivše Vlade i od ranijih vlada i formira se jedan profesionalni sloj i to je jedan veliki korak naprijed. Evo hvala svima koji podržavaju ovaj zakon. Na pitanje ako ne Vlada, postavlja se pitanje a tko drugi. Ja sam tražio od eksperata da mi daju rješenja, europska rješenja, ma nema drugog. Šta onda ministar ili možda savjetnici da biraju svoga šefa, pa to ne dolazi u obzir i ostajemo kod ovog rješenja. Ovo je europsko rješenje i hvala svima koji su podržali ovaj zakon.
Hvala lijepa. Zaključujem ovu točku. Gospođe i gospodo zastupnici sutra ćemo, da samo kažem s čime ćemo sutra krenuti. Točka 9. to je Prijedlog zakona o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom. Nemamo sutra ni prekosutra predlagatelja, ovlaštenih predlagatelja pa idemo za idući tjedan. Točka 10. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o radu, to ćemo u petak iz istih razloga, nema predlagateljice. Prijedlog zakona o audiovizualnim djelatnostima, sutra u pola dva je odbor, tako da ćemo sutra početi sa Konačnim prijedlogom Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o umirovljeničkom fondu. Nakon toga ide Konačni prijedlog Zakona o dopuni staža, dopuni Zakona o stažu osiguranja s povećanim trajanjem i Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o mirovinskim osiguravajućim društvima, isplati mirovina na temelju individualne kapitalizirane štednje. Dakle ovaj set mirovinskih zakona. … [[Upadica se ne čuje.]] Taj ide prvi sutra u 9,30 i onda ćemo se vratiti nakon toga na audiovizualne. Nastavak sutra u 9,30. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sustavu državne uprave, prvo čitanje. Dajem na glasovanje zaključak: prihvaća se prijedlog ovoga Zakona. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim glasovati. Rezultat? Sa 76 glasova za i 10 protiv usvojen predloženi zaključak.