Bon dia. [[Pausa.]] Bon dia, diputats, diputades, conseller, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre l'economia circular]] [[300-00045/12]] Seguim amb l'ordre del dia, reprenem el Ple, amb el punt catorzè, que és la interpel·lació al Govern sobre l'economia circular, presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Exposa la interpel·lació el diputat senyor Narcís Clara. Quan vulgui.
Gràcies, president. Aquest interpel·lació tracta sobre la necessitat d'implementar l'economia circular a la nostra societat per tal de canviar els processos productius amb el propòsit de disminuir l'extracció de recursos i, com a conseqüència principal, disminuir les emissions de gasos d'efecte hivernacle. El fet de disposar d'una quantitat finita de recursos materials –afirmació evident però fins fa poc no tinguda en compte, perquè no estàvem prou propers al límit del sistema– planteja problemes sobre l'optimització de l'ús d'aquests recursos. El propòsit principal és maximitzar el temps de servei dels productes, tot fomentant-ne la seva recuperació i minimitzar els riscos del sistema. El sistema econòmic que s'ha desenvolupat fins a l'actualitat s'ha basat en l'extracció de recursos, la producció de béns, la seva distribució als consumidors i, finalment, quan els productes arriben al final del seu cicle de vida es converteixen en residus. En termes simplificats, i l'expressió no és pas meva, es sol formular com: extreure, produir i llençar. És a dir, un cop els recursos han estat utilitzats no tornen al sistema, d'aquí la denominació de «economia lineal. El concepte de «economia circular neix justament per contraposició a l'anterior, assumint que l'ús substitueixi el consum. En aquest nou model d'economia també es produeixen nous productes a partir del disseny i de les matèries primeres necessàries, es distribueixen i es consumeixen. Tanmateix, el que la diferencia de la lineal és que cada part del sistema es pot convertir en un cicle, donant la possibilitat d'invertir el sentit i tornar enrere. D'aquesta manera apareixen nous processos: la redistribució, la remanufacturació, la reutilització, la descomposició del producte en components per al seu reciclatge o l'extensió del cicle de vida del producte. Aquest canvi del sistema productiu podria accelerar el creixement econòmic fent aparèixer noves professions: de serveis, reformadors, recollida de peces, logística o reciclatge, totes elles dependents de polítiques educatives basades en el coneixement –una prioritat del Govern de la Generalitat. De fet, Catalunya ja ha introduït en la seva legislació bàsica l'economia circular. En la Llei del canvi climàtic, aprovada pel Parlament de Catalunya el juliol de 2017, es proclama que les mesures que s'adoptin en matèria de residus han d'anar encaminades, entre d'altres objectius, a la substitució de matèries primeres per subproductes o materials procedents de la valorització de residus per afavorir la creació d'una economia circular. Entenem per economia circular aquella que promou l'eficiència en l'ús dels recursos per assolir un alt nivell de sostenibilitat per mitjà de l'ecodisseny, la prevenció i la minimització de la generació de residus, la reutilització, la reparació, la remanufacturació i el reciclatge dels materials i productes, en front de la utilització de matèries primeres verges. En aquest punt, en quin context global ens trobem? Durant la darrera dècada s'ha consolidat un marc de referència internacional per avançar cap a un model econòmic basat en l'economia verda i circular, que generi prosperitat i la distribueixi de manera justa pensant en la qualitat de vida de les generacions presents i futures i atenent a la preservació del planeta. Diversos documents d'organitzacions internacionals defensen la necessitat d'avançar cap a un model basat en l'economia verda i circular. Per citar-ne només unes exemples, l'informe «Green economy, publicat pel Programa de Nacions Unides per al medi ambient, i l'estratègia Towards Green Growth, de l'Organització per a la Cooperació i el Desenvolupament Econòmic. Aquestes estratègies estan connectades amb l'Agenda 2030 de desenvolupament sostenible, adaptada al 2015 per l'Assemblea de les Nacions Unides, que inclou els disset objectius per al desenvolupament sostenible que tots els països han de fixar-se de cara a fer front als principals reptes del planeta a l'horitzó del 2030. S'aborden específicament en l'objectiu dotze, però també en bona part de la resta d'objectius. En l'àmbit europeu els principis de l'economia circular també han esdevingut una prioritat de la Unió Europea. El paquet d'economia circular del 2015 inclou quatre directives amb ambiciosos objectius de reciclatge i de limitació en l'ús dels dipòsits. Diversos documents polítics han demostrat un fort compromís per avançar cap a una economia baixa en carboni i circular. En aquest sentit s'ha publicat la primera estratègia de la Unió Europea per als plàstics en l'economia circular, presentada enguany en el marc del paquet, així com la proposta de directiva per part de la Comissió Europea sobre plàstics d'un sol ús –actualment pendent d'aprovació–, que té per objectiu reduir la quantitat de plàstic d'un sol ús prohibint-ne una part d'aquests articles, reduint-ne el seu ús i substituint-los per alternatives més netes. Aquestes normatives haurien de donar una resposta al fet que, segons dades de PlasticsEurope and Eurostat, cada any els europeus generem 25 milions de tones de residus de plàstic però només se'n recicla el 30 per cent. Si tenim en compte que el 2030 es preveu una població mundial d'uns 8.500 milions d'individus que generaran un augment de demanda energètica global d'un 36 per cent i d'un 40 per cent d'aigua, arribem a la conclusió que és del tot necessari estar conscienciats d'aquest increment de despesa de recursos i prendre les mesures oportunes. Segons diversos estudis, en un context circular, es produirien els següents efectes positius. U, el producte interior brut europeu augmentaria un 11 per cent el 2030 i fins a un 27 per cent el 2050. Així mateix aplicant polítiques sostenibles, ambicioses, en la gestió de recursos a la Unió Europea s'obtindrien uns estalvis potencials de més de 630.000 milions d'euros l'any. Dos, es reduirien a la meitat les emissions de diòxid de carboni a l'horitzó del 2030 respecte dels nivells actuals. Tres, a la Unió Europea es podrien reciclar o reutilitzar 600 milions de tones de residus addicionals anualment. Quatre, l'aplicació del paquet d'economia circular equivaldria a la reducció de 500 milions de tones de gasos d'efecte hivernacle entre 2015 i 2035. I, finalment, cinc, s'impulsaria un creixement sostingut en l'ocupació passant de 2,2 a 4,2 milions de persones ocupades en els darrers disset anys només en el sector de la indústria sostenible però, a més, es podrien crear 3 milions de llocs de treball a l'horitzó del 2020. Tot això ens ensenya que si volem preservar el nostre entorn la gestió de residus ha d'estar al nucli de les nostres polítiques de sostenibilitat. Cal potenciar aquest escenari i sabem que el Govern és sensible i hi està treballant. Quina implicació hi tenen el Govern i el Departament de Territori? Per assolir els objectius i les fites de l'Agenda 2030 cal un ferm compromís del Govern de la Generalitat però també de tots els actors, institucions, empreses i ciutadans. Cada organització ha d'entendre i assumir el seu paper en aquest important repte compartit, alhora, els objectius són una extraordinària oportunitat per fer aflorar les innovacions i les tecnologies empresarials que donin resposta als principals reptes a nivell global. Som coneixedors que des del primer moment el Govern de la Generalitat ha assumit la seva responsabilitat en l'aplicació de l'Agenda 2030 a la realitat catalana. Així durant el 2017 es realitzà un primer recull dels instruments disponibles i dels compromisos necessaris per implementar l'Agenda 2030 a Catalunya. Aquests treballs s'han reiniciat recentment d'acord amb la Moció 20/XII aprovada en aquest Parlament amb l'objectiu de revisar i actualitzar els compromisos. Per les competències directes que gestiona el Departament de Territori i Sostenibilitat li correspon la coordinació de cinc objectius: el sis, sobre l'aigua; l'onze, sobre ciutats i pobles; el dotze, sobre consum i producció responsable; el tretze, sobre acció climàtica i el quinze, sobre vida extraterrestre..., ai!, terrestre. [[Rialles.]] A més a més el Departament de Territori i Sostenibilitat participa en el desplegament de vuit objectius més: l'onze, sobre la fi de la pobresa; el tretze, sobre salut i benestar; el quatre, sobre educació de qualitat; el set, sobre energia neta; el vuit, sobre treball digne i creixement econòmic; el nou, sobre indústria, innovació i infraestructures; el catorze, sobre vida submarina, i el disset, sobre aliances globals. Cal acceptar però que la transformació a gran escala dels mercats, les indústries i l'Administració requerirà iniciatives, nous models de negoci, polítiques ben dissenyades i ambicioses per transformar la transició. Cal promoure l'economia verda i circular per avançar cap a un futur sostenible del nostre país com a element d'impuls de la competitivitat, la innovació, l'ocupació, la sostenibilitat i la resiliència. En aquest sentit i per tot allò exposat li demanaria si ens pot explicar, conseller, com s'està facilitant des de la Generalitat de Catalunya la transició cap a l'economia circular. Abans d'acabar voldria agrair a tots els diputats, diputades, a les conselleres i al conseller, l'assistència en aquesta interpel·lació. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Respon el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet.
President, senyor diputat, secretària de Medi Ambient i Sostenibilitat, al Departament de Territori i Sostenibilitat tenim una agenda d'accions a desenvolupar àmplia i ens atrevim amb gairebé tot però amb la vida extraterrestre encara no. [[Rialles.]] Dit això –era una broma–, doncs, agrair al diputat la seva interpel·lació sobre economia circular, perquè sens dubte ajuda a visibilitzar més i millor una de les parts importants de la política que desenvolupem des del Departament de Territori i Sostenibilitat. De fet, és el que nosaltres considerem la base de totes les polítiques que desenvolupem al departament, eh? El medi ambient i la sostenibilitat com a primera capa del conjunt de polítiques que es desenvolupin ja sigui des de l'ordenació del territori i l'urbanisme fins a la planificació, l'execució i la gestió de les infraestructures fins a també la planificació i la gestió de la mobilitat; el medi ambient i la sostenibilitat com a base de tot. I ho fem amb els objectius de desenvolupament sostenible com a gran estratègia, vostè els ha esmentat en més d'una ocasió, i amb instruments potents que estem desenvolupant també sota l'empara d'aquests grans conceptes globals en el que ens agrada encaixar la nostra política, com la nova agenda urbana o tots els que vostè ja ha esmentat..., i que jo ara m'estendré en matèria d'economia circular. Catalunya hi treballa fa temps –fa temps– impulsant i desenvolupant polítiques ambicioses en sostenibilitat i economia, i l'economia circular és una d'elles. L'aposta per l'economia circular és forta i decidida des de fa anys, no ve d'aquesta legislatura, perquè estem convençuts que, en primer lloc, és un motor, un bon motor per a la transició cap a un nou model de creixement econòmic, sostenible i inclusiu que millori també, de retruc, la competitivitat, que generi ocupació i que redueixi els riscos ambientals. Segon, perquè l'economia circular és innovació. Hem d'inventar com apliquem aquests nous conceptes i, per tant, via la innovació també ens ajuda a millorar com a societat, com a ecosistema econòmic i també ens pot ajudar a internacionalitzar la nostra economia i, per tant, fer progressar la nostra societat. I, en tercer lloc, perquè és futur. És present però també és futur. Dona resposta a reptes globals, incrementa l'eficiència del consum de recursos i redueix, això és molt important, redueix la dependència de fonts externes. En aquest sentit, al llarg dels darrers anys, hem desenvolupat diverses eines com, per exemple, l'Estratègia d'impuls a l'economia verda i circular de Catalunya per poder disposar d'un full de ruta en l'horitzó 2030 i que s'actualitzarà, tenim previst actualitzar-lo l'any vinent 2019. Altres estratègies marc en economia circular han estat el Programa general de prevenció i gestió de residus i recursos de Catalunya, el que anomenem «el Precat20, i també l'Estratègia catalana d'ecodisseny. Així mateix, des del Departament de Territori i Sostenibilitat, s'ha col·laborat estretament amb el Departament d'Empresa i Coneixement en l'elaboració del Pacte nacional per a la indústria, en especial pel que fa a l'eix 6. L'eix 6, precisament, parla de sostenibilitat i economia circular. Val a dir que aquest eix, l'eix 6, del Pacte nacional per a la indústria, compta amb onze actuacions, agrupades en diverses línies, que preveu un pressupost de 150 milions d'euros fins al 2020 i que es mobilitzen, a través d'aquest eix 6, uns altres 350 milions d'altres administracions, i també del sector privat. I perquè puguin entendre, perquè vegin com s'ha concretat, com s'han anat concretant aquestes estratègies marc, els posaré alguns exemples dels instruments que hem anat desenvolupant. Enguany hem posat en marxa l'Observatori de l'Economia Circular, el que anomenem «Catalunya Circular. L'hem anomenat així amb una simplificació del concepte, perquè s'entengui bé que el que pretenem amb aquest observatori és aportar coneixement i informació, donar visibilitat als esforços que s'estan realitzant des de diferents àmbits d'actuació, tan públics com privats. És molt important incloure tots els esforços que, motu proprio però també, doncs, impulsat per la creació de condicions que des de l'Administració està realitzant el sector privat, i, sens dubte, aquest observatori també contribueix a posicionar internacionalment Catalunya en aquesta matèria. L'observatori té quaranta-cinc iniciatives incorporades, hi participen diversos departaments de la Generalitat i molts actors econòmics i socials del país. Una altra eina té a veure amb l'ecodisseny. Des de l'any 2001 el Departament de Territori i Sostenibilitat, a través de l'Agència de Residus de Catalunya, en aquest cas, el nostre instrument per gestionar tota la política de residus, i també la Direcció General de Qualitat Ambiental i Canvi Climàtic, ha portat a terme des d'aquests àmbits diverses actuacions en matèria d'ecodisseny. Una de les iniciatives que s'han desenvolupat és el Premi Disseny per al reciclatge, que l'hem reorientat, precisament, cap al Premi Catalunya d'Ecodisseny. Volem distingir, a través d'aquest premi, empreses, dissenyadors i productes que han incorporat aquestes estratègies de l'economia circular. L'ecodisseny ajuda a la prevenció de la generació de residus, a facilitar-ne la reutilització, i, per tant, també, a l'intercanvi. També que els productes siguin reutilitzats, reparats, i que es consumeixin, en definitiva, menys recursos. Les empreses així obtenen més rendibilitat i són més competitives. [[El conseller mostra un document a la cambra.]] Aquesta, per exemple, és la llista de categories i guardons de l'any passat, eh?, categories de producte, de productes en desenvolupament, d'estratègia, i també de disseny jove, incorporant, doncs, aquí tota una estratègia d'anar introduint els conceptes del disseny referit a l'economia circular, des del que serien les etapes d'emprenedoria empresarial. També voldria destacar que hem impulsat línies de subvenció, per part de l'Agència de Residus, per estimular l'economia circular. Hem finançat 117 projectes, gràcies a una dotació econòmica de 2,8 milions d'euros. També hem convocat una eina corresponent a la que anomenem «cupons d'innovació, destinat, en aquest cas, a pimes, empreses petites i mitjanes, on hi ha hagut una categoria d'economia circular. Entre el 2015 i el 2017 s'han atorgat 47 ajuts, en aquest cas, per un import de 140.000 euros. Per tant, aquest esforç d'integració de l'economia circular en les diferents línies de subvenció pot suposar, ha de suposar un important suport a les empreses de Catalunya, especialment a les pimes, perquè incorporin aquests conceptes de l'economia circular en el que és el seu disseny i la seva producció i la seva distribució del que és la seva producció. Seguim amb l'apartat corresponent als instruments econòmics. Volem subratllar que l'Institut Català de Finances, l'instrument que tenim per poder finançar iniciatives estratègiques, ha impulsat una nova línia de préstecs, denominada «ICF EcoVerda, per a empreses i entitats públiques i privades, precisament per finançar projectes d'economia verda i circular. L'import dels préstec oscil·la entre el mig milió d'euros i els 2 milions d'euros per a empreses i entitats privades, i entre els 2 milions i mig i 10 milions d'euros per a les públiques. I en ambdós casos es pot finançar el cent per cent del projecte. Per tant, també, de nou, un bon instrument per impulsar tot el que fa referència a l'economia circular. I si hem parlat d'iniciatives concretes i també de línies de subvencions, també hem de parlar de legislació, que és la base sobre la qual també podem impulsar tota la resta de polítiques. El Govern ha promogut l'aprofitament de materials entre empreses abans que es gestionin com a residus, a través de la figura del que anomenem subproducte. Es va crear a la normativa catalana ja l'any 93 i a Catalunya suposa la valorització d'unes 200.000 tones de residus industrials cada any, substituint d'aquesta manera matèries primeres en processos productius. Vostè en la seva intervenció inicial hi feia referència. Fa anys vam crear la borsa de: Subproductes; actualment l'anomenem «Residu Recurs, per utilitzar un llenguatge més entenedor del que representa l'economia circular. I l'objectiu és maximitzar, maximitzar l'aprofitament dels recursos que es deriven de les activitats productives i reforçar projectes pilots del que anomenem «simbiosi industrial, com el que precisament s'ha desenvolupat en productes de diverses categories a Manresa. Estem avançant en noves formes de consum que afavoreixin la reutilització. També avancem en temes de fiscalitat. També avancem en temes, per exemple, d'acords voluntaris de qualificació ambiental i ecoetiquetatge. Participem en projectes europeus. Fem una mica també, perquè ens pertoca fer-ho com a Administració, d'agitació i propaganda, participant en cimeres europees d'economia circular, participant o sent membre de la Fundació Ellen MacArthur. I voldria acabar aquesta resposta a la seva interpel·lació amb una bona notícia: Catalunya ha estat present molt recentment, amb una delegació del Govern, al que s'anomena «Circular Economy Hotspot. Es va celebrar a Escòcia, i vam presentar candidatura per organitzar el Circular Economy Hotspot el 2020, l'any 2020, i vam guanyar. Ens vam imposar a les candidatures de Canadà [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , Dinamarca, Taiwan –acabo, president– i Eslovènia. I, per tant, el nostre país, Catalunya, serà la seu d'aquesta important trobada, i mostrarà a la resta de països participants totes les iniciatives i projectes que promouen l'economia circular, tant des de l'Administració pública com també des de l'àmbit privat i no governamental. Per tant, els convido a tots a participar en aquesta Circular Economy Hotspot de l'any 2020. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre les beques universitàries]] [[300-00046/12]] Seguim, doncs, amb la següent interpel·lació. El punt quinzè és la interpel·lació sobre les beques universitàries, presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Exposa la interpel·lació el diputat senyor Lluís Font.
Gràcies, president. Bon dia, consellers i conselleres, diputades i diputats, aquesta és una interpel·lació sobre el traspàs de les beques universitàries del ministerio a la Generalitat, un tema cronificat de fa temps, però també és una interpel·lació que tracta d'una altra qüestió summament important a la que em referiré a continuació. A mi m'agradaria viure en un país on fos difícil ser independentista, no perquè ho prohibís la llei, precisament, sinó perquè resultés difícil argumentar els avantatges d'una secessió, perquè els ciutadans de Catalunya estiguessin molt satisfets de l'statu quo, dels serveis que reben, de la preservació dels seus drets, d'una eficàcia administrativa, d'unes inversions que s'executen d'acord a com s'han previst, del respecte per les decisions judicials, sobretot quan són reiterades en la mateixa direcció. Un estat, una administració que potenciés les singularitats culturals i respectés la diversitat lingüística. I més atenent al fet que la societat catalana té un gen, té un fenotip molt pragmàtic, de buscar resultats concrets. En aquest context, els independentistes no ho tindríem fàcil, hauríem d'explicar molt bé la bondat d'un projecte que pretén la secessió d'un estat exemplar i modèlic. La veritat és que jo he cregut en una nació de nacions, en una Espanya plural, políticament, federativament, culturalment. Jacques Attali, en un llibre ja clàssic dit Europe [[s]] , glossa la importància d'Europa i d'un element al qual a vegades s'ha prestat poca atenció. Diu: «La diversitat cultural i lingüística d'Europa a curt termini pot ser una dificultat, però a mitjà i llarg termini resulta un tret característic que potencia la creativitat, la riquesa, el contrast, la capacitat d'adaptació a nous escenaris, el diàleg, el respecte, la tolerància, la civilitat. I fa bandera d'allò que a simple vista podia ser un problema. Doncs, apliquem-ho en el cas espanyol. Jo creia que la cultura espanyola era una cultura que també integrava les cultures perifèriques; una Espanya que podia ser moderna, dinàmica, eficient, que impulsés les regions capdavanteres. La veritat és que vaig perdre la fe, i els hi diré: no perquè hi hagués o hi ha actualment problemes a Espanya –la perfecció no és d'aquest món, de problemes n'hi ha arreu–, sinó perquè aquells que podien resoldre els problemes no ho volien fer, aquells que tenien la responsabilitat de tirar endavant aquest Estat, no tenien cap voluntat de resoldre els problemes atàvics del país. En el fons, aquella dita de Mariano José de Larra, «vuelva usted mañana, ja els anava bé. Les elits extractives, judicials, funcionarials, aquells que podien convertir Espanya, aquesta Espanya amb aquesta tradició, en un país modern, integrador, on els ciutadans s'hi sentissin a gust, no tenien interès a fer-ho. Jo crec en les elits, però les elits republicanes a la manera francesa, aquelles que treballen per l'interès comú, per al bé públic, que posen el seu coneixement i la seva responsabilitat per fer que un país tiri endavant, en el camp de la política, en el camp cultural, els mandarins culturals, en el camp de l'alt funcionariat. Doncs bé, jo crec que les elits espanyoles no han tingut interès, ni el tenen ara, de resoldre aquesta qüestió. Em sembla que el que estic dient trasllueix una certa nostàlgia d'allò que podia haver estat i no ha sigut. Potser sí. En tot cas, m'agradaria també tenir un record per als regeneracionistes, per persones que van ser un referent per mi. M'hi vaig emmirallar. No sé si coneixen gaire la trajectòria de Joaquín Costa, que, per cert, té un carrer dedicat al Raval molt il·lustratiu, i que crec que ell estaria satisfet que fos precisament aquest carrer, on convergeixen des de hipsters, progres, hippies, fins a nouvinguts de diverses tradicions, en harmonia. Em sembla que és un carrer que reflecteix el que és la Barcelona i la Catalunya d'avui. Un regeneracionista que pensava que Espanya podia ser diferent, un mestre, doctor en dret, amb estudis d'arquitectura, preocupat per temes molt diversos, des d'infraestructures. Ell era un far, un referent, una esperança. I per què no parlar de Francisco Giner de los Ríos, el krausisme, la Institución Libre de Enseñanza. Precisament la mare del conseller Maragall, Basilisa Mira, en va ser alumna, i ell possiblement donaria fe d'aquest esperit de canvi, de regeneració, d'il·lustració, de modernitat que bategava en el cor d'aquells prohoms que volien fer d'Espanya un projecte triomfador, amb paraules d'ara, un projecte de futur, integrador, ampli, modern, eficient. I per què no parlar del gran Ortega y Gasset. Jo, a vegades, n'he fet un ús, a favor de les meves tesis, però ara m'agradaria fer-ne un balanç final. A l'España invertebrada, és cert que ell parla de conllevancia, amb relació al tema català. Però no ens podem quedar aquí. Com a bon il·lustrat, com a germanòfil, en aquest llibre, on reflexiona sobre una Espanya que ha perdut les colònies, una Espanya on emergeixen els regionalismes, ell diu: «La nació només s'estructurarà a través d'un Estat. Però un estat modern, de base racional, eficient, un estat que en el fons faci que la conllevancia deixi de ser conllevancia. La conllevancia no s'ha de cronificar. És l'eficiència de l'Estat el que aconseguirà l'adhesió dels ciutadans –deia ell– al projecte comú d'Espanya. És aquest Ortega al que no han mirat les elits durant aquests anys, s'han quedat en la conllevancia. La conllevancia només era circumstancial, a l'espera que l'Estat captivés els ciutadans oferint els serveis que els ciutadans necessiten en cada moment. Per acabar i sent una mica oportunista, recordo el llibre de Ramón Tamames, de l'any 76, Quo vadis Hispania?. És oportunista perquè el context és diferent, però la pregunta segueix sent recurrent i necessita una resposta: quo vadis, Hispania? És a dir, quin és el projecte espanyol? En tot cas, nosaltres tenim un projecte alternatiu que no s'emmiralla en la tradició espanyola, però sí que té en compte aquests moviments regeneracionistes. I ara, aterrant al concret, consellera, vostè ara ens parlarà d'aquest problema cronificat de les beques, de la resistència a un traspàs de les beques universitàries, dels incompliments de sentències [[remor de veus]] –home, no pretendrien que parlés deu minuts de beques [[rialles]] , seria una pèrdua de... [[aplaudiments]] –, de com un territori divers necessita un tractament no uniforme perquè les realitats són diverses. De tot això, en sap molt la consellera i ella ens en parlarà a continuació. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Respon la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Maria Àngels Chacón.
Gràcies, president. Gràcies, diputat. Conselleres, diputats, diputades, efectivament, d'això va la pel·lícula. Molt bé. Com bé saben, estem elaborant el pacte nacional per la societat del coneixement, un espai que pretenem de participació de tots els agents vinculats a la universitat, la recerca i la innovació, que ens ha de permetre evolucionar en les polítiques de coneixement al servei a la societat incloent tots els actors: empreses, centres de recerca, centres tecnològics, universitats, territori, persones i resta d'agents. Entre alguns dels objectius essencials d'aquest pacte, trobem garantir l'accés a la universitat a tothom, sens perjudici de la seva capacitat econòmica, i també vetllar per l'estabilitat del sistema universitari, que passa per garantir els drets laborals dels seus docents i els pilars del sistema de recerca. D'entrada, aclarir un concepte que moltes vegades apareix, o una afirmació que moltes vegades apareix i és que els estudiants catalans, en el global de la matrícula, no tenen els preus més alts de l'Estat, perquè, a diferència de la resta de moltes de les comunitats autònomes, a Catalunya no hi ha un únic preu, sinó que es paga en funció de la renda i del patrimoni familiar, de forma que els estudiants catalans de rendes més desfavorides paguen preus més baixos que a la resta de l'Estat. M'agradaria compartir tan sols unes dades pel que fa al nombre d'estudiants a les nostres universitats. Estudiants matriculats de grau, pel que fa a la universitat pública, estrangers: 9.092; espanyols: 11.523; catalans: 127.621. A aquest total de 148.236 estudiants matriculats de grau a universitats públiques, n'hem d'afegir 19.438 de matriculats a les privades; 34.579, de matriculats a la formació no presencial, tot fent un conjunt de 202.253 estudiants matriculats a les nostres universitats. D'aquests, només el 19 per cent, el 19,2 per cent paga entre el 80 i el 100 per cent dels preus; només el 19 per cent. És important també tenir present que les subvencions públiques sobre les aportacions dels estudiants, és a dir, el finançament públic sobre el cost dels estudis, és superior al 80 per cent del cost dels serveis universitaris globals, el que vol dir que la universitat al nostre país té un volum d'inversió pública, i com a tal l'entenem, dels més elevats de l'Europa Occidental. Aquesta despesa, que tractant-se d'ajudes a l'estudi hauríem de conceptualitzar com una inversió en coneixement, hauria d'estar compresa en la transferència que l'Estat ha de fer a Catalunya, motiu pel qual, el passat 7 de novembre, vam visitar el ministre de Ciencia, Innovación y Universidades, senyor Duque, per tal de reclamar unes competències que ens pertanyen, i és el traspàs pendent de les beques i ajuts a les universitats. Hem emplaçat el ministre a fer efectiu el traspàs, per bé que depèn també del Ministerio de Educación, pendent de beques universitàries que..., pendent des de l'any 2001, per poder aprofundir en una política ja pròpia que garanteixi la total equitat en l'accés i el manteniment a la universitat dels estudiants catalans. Ja fa més de disset anys que la Generalitat hauria de tenir les competències en matèria de beques i ajuts a l'estudi. Hi ha tres sentències favorables del Tribunal Constitucional que ens donen la raó. La primera, de 2001. El Tribunal Constitucional assenyalava que es traspassés la competència a la Generalitat de Catalunya. La segona sentència, 25/2015, el Tribunal Constitucional donava la raó a la Generalitat en competència de mobilitat i quantia variable de les beques a l'estudi universitari. La tercera, el Tribunal Constitucional –tercera, 95 de 2016–..., el Tribunal Constitucional fa una advertència perquè, i així diu: «Dado el tiempo transcurrido, el mantenimiento de este régimen transitorio y excepcional derivado del retraso en la asunción por las comunidades autónomas de la mayor parte de gestión del sistema de becas y ayudas al estudio, es difícilmente conciliable con las exigencias de un estado descentralizado como el nuestro. D'això, efectivament, va la pel·lícula, senyor diputat. Estem parlant de mesures, les beques que afecten més del 40 per cent dels estudiants de Catalunya. Alhora, el ministeri, en aquest decret de l'any 2012, Decret llei 14/2012, lligava les taxes al cost dels estudis, i alhora el ministeri incrementava, de forma molt intensa, els requisits acadèmics per gaudir de la beca, i a partir de l'any 2013-2014 s'estableix un sistema de beca salari en funció de la renda i el rendiment –renda i rendiment– que disminueix l'import atorgat. Per exemple, a Catalunya això va significar 10 milions menys d'euros. Un efecte col·lateral d'aquest decret llei ha estat que les beques que atorga el ministeri i que finança el total de la matrícula dels estudiants cobreixi tan sols els preus 2011-2012 més un 1 per cent, xifra que ni tan sols s'ha actualitzat amb la inflació. Per tant, la beca de l'Estat només cobreix un 60 per cent del cost de la matrícula, havent d'assumir el sistema universitari català el diferencial fins a cobrir el preu total de la matrícula. A Catalunya, un 16,6 per cent dels estudiants rep de l'Estat un 10,1 dels imports de beca salari, i el 12,6 dels ajuts totals que atorguen. En el cas de Catalunya, el biaix s'origina a no considerar-se tampoc que el cost de vida a Catalunya és un 8,5 per cent més car, cosa que hauria de considerar-se tant a l'hora de computar el llindar com a l'hora de determinar la quantia de l'ajut. Aquest fet té un efecte dissuasiu sobre el cost d'oportunitat a la universitat. L'actual sistema de beques i ajuts es troba instrumentat i gestionat centralitzadament per l'Estat espanyol. Cal tendir a un sistema en el qual l'Estat estableixi els mecanismes necessaris per tal de distribuir territorialment les dotacions pressupostàries corresponents en base a criteris de repartiment i que es posin els fons corresponents a disposició de la Generalitat, amb la finalitat que sigui el Govern de Catalunya qui desenvolupi les normes de concessió i gestioni i concedeixi les beques en el seu territori, d'acord amb criteris d'equitat i excel·lència que esperem que quedin establerts en el pacte nacional per a la societat de coneixement. Hem de posar de manifest que la situació actual perjudica Catalunya des de tres punts de vista clau. En primer lloc, perquè el sistema centralitzat de beques universitàries des del decretazo de 2012, de l'aleshores ministre Ignacio Wert, va suposar una divergència i trencament amb la coherència i prioritat establerta per la Generalitat de Catalunya de garantir l'equitat econòmica en l'accés i continuïtat dels estudis universitaris, atès que van tallar el dret subjectiu a la beca per condicions de renda, afegint a les qualificacions, també, una altra variable per a l'obtenció de beques. En segon lloc, perquè la determinació a partir de les mitjanes estatals de les condicions econòmiques, sense ponderació del major cost de vida i renda per capita de Catalunya, provoca, respectivament, una infrarepresentació de Catalunya en el percentatge total de becats i recursos variables que rebem. En tercer lloc, la compensació a les universitats catalanes per un valor clarament inferior, una mica més superior al 60 per cent, del preu aprovat per matrícula, quan la majoria de comunitats autònomes reben el cent per cent dels preus fixats de la matrícula universitària. Des del curs 2005-2006, ateses les dificultats per assolir el traspàs de beques i ajuts a l'estudi, el ministeri d'Educación i l'Administració de la Generalitat han subscrit per a cada curs acadèmic convenis de col·laboració amb la finalitat que la Generalitat assumeixi la gestió en la convocatòria de les beques i dels ajuts territorialitzats, que poden variar cada any en funció de les polítiques de foment que aprovi l'Estat. Per aquest motiu, necessitem, instem, apel·lem el Parlament de Catalunya que reclami, com ho fem des de Govern, al Govern de l'Estat transferir de forma definitiva a la Generalitat de Catalunya la competència en matèria de beques i ajuts a l'estudi. Aquest traspàs ha de permetre l'assumpció immediata per part de la Generalitat de Catalunya de la regulació, convocatòria, execució, tramitació, resolució, notificació, acreditació, pagament, control, verificació, inspecció dels sistemes de beques i ajudes als estudis territorialitzats dels sol·licitants, tenint present que hi quedaran inclosos tots els beneficiaris amb el domicili familiar al territori de Catalunya i que cursin, així mateix, a Catalunya els estudis conduents a l'obtenció d'un títol universitari. Perquè el traspàs implicarà que no hi hagi retards en el cobrament de beques. Més enllà d'aquest punt, la Generalitat ha demanat també que s'adeqüin els barems de nivell de vida, perquè el cost de la vida no és el mateix a tot el territori. Des de la conselleria d'Empresa i Coneixement, entenem que el que es sol·licita..., aquest traspàs no és només per poder exercir una competència que correspon al Govern de Catalunya, sinó també per poder donar més facilitats en l'accés a la formació universitària dels estudiants de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals]] [[300-00047/12]] La següent interpel·lació és sobre la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Exposa la interpel·lació el diputat senyor Ignacio Martín. [[Veus de fons.]] Està venint? Molt bé, esperem. Se l'ha avisat, per això? Sí? [[Veus de fons. Pausa.]] Esperarem uns minuts; si no, passarem al següent punt. [[Pausa.]] Molt bé. Doncs ara sí, quan vulgui, diputat.
Bé, primer de tot, demanar disculpes. Estava acabant d'enllestir una cosa i no he pogut arribar abans; no sabia que s'havia avançat. Bon dia, senyores i senyors diputats. Bon dia, consellera Artadi. Avui m'adreço a vostè des d'aquest faristol per parlar de mitjans de comunicació i molt concretament dels mitjans de comunicació públics de Catalunya, que depenen del seu departament. I ho faig pocs dies després de l'entrevista que li va fer el senyor Sanchis, el director de TV3, a la cap de l'oposició, a la líder, per cert, del partit més votat a Catalunya; una entrevista amb què Sanchis va aconseguir, una vegada més, posar d'acord gairebé tothom amb una unanimitat sobre el fet que havia fet una entrevista indigna d'uns mitjans de comunicació públics d'un país democràtic, siguin d'àmbit local, autonòmic o estatal. Sanchis ja va aconseguir aquest miracle en una ocasió, no fa gaires mesos, en què aquesta cambra el va reprovar gairebé per unanimitat, sense comptar els partits de govern, però va posar d'acord des de Ciutadans fins a la CUP en què el senyor Sanchis havia d'abandonar el seu càrrec com a director de TV3 perquè no era el perfil indicat amb la seva trajectòria, amb els seus posicionaments clars, des del punt de vista de la realitat política catalana, no es considerava que Sanchis fos un candidat idoni per dirigir la televisió pública. Des d'aquest punt de vista, jo crec que Sanchis, el director de TV3, hauria d'assumir la decisió que va prendre de forma autònoma aquest Parlament, que va ser reprovar-lo i demanar la seva dimissió, i la primera cosa que i vull preguntar a la senyora consellera és si no creu que, per respecte als principis de veracitat i neutralitat que han de presidir l'actuació dels mitjans públics de Catalunya, el senyor Sanchis hauria de plegar de forma immediata i hauria de deixar el seu càrrec. D'altra banda, vull recordar un altre aspecte estructural dels nostres mitjans públics, que és el fet que tots els membres del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals tenen el seu mandat vençut. I, més enllà de la necessitat d'exigir la renovació d'aquest òrgan, aprofito per insistir en la necessitat també que aquest Parlament aprovi una reforma de la Llei de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, en què els nomenaments dels membres del consell es facin per uns criteris estrictament de mèrit professional i de trajectòria i que els nomenaments requereixin majories reforçades. Certament, els problemes de TV3 que alguns denunciem i que estic jo aquí denunciant des d'aquest faristol, fent-ho des del més absolut respecte i amb actitud constructiva, crec que no venen d'ara, sinó que venen de lluny. Des del primer moment el pujolisme –i després el tripartit– va concebre els mitjans de comunicació, la funció primigènia dels quals era precisament estendre l'ús i el coneixement de la llengua catalana entre la població de Catalunya, va concebre, el pujolisme, TV3 com una eina de construcció nacional, com un instrument per a la construcció nacional de Catalunya. El tripartit va continuar amb aquesta utilització espúria de la televisió pública de Catalunya, sota la direcció d'Esquerra Republicana. I el que crec és que, en definitiva, el que volien fer era precisament el que havia denunciat Josep Pla, el cèlebre Josep Pla, en la seva entrevista amb Joaquín Soler Serrano a Televisió Espanyola, quan va dir que «los catalanes –ho va dir en castellà–, «el catalán es un ser que se ha pasado la vida siendo cien por cien español y que ahora le han dicho que tiene que ser otra cosa. Doncs jo crec que el que precisament intentava TV3 era dir-nos als catalans que havíem de ser una altra cosa; sobretot, el que no havíem de ser era espanyols i no tenir relacions o tallar amb totes les nostres relacions, tots els vincles sentimentals amb la resta d'Espanya. Amb els anys, aquesta posada en escena de TV3 va anar adquirint formes molt menys subtils, molt més descarades, molt més clares. I és veritat que sempre s'ha negat aquesta realitat, perquè no és fàcil assumir una indignitat; és evident que promocionar i fomentar la confrontació entre catalans, menysprear una part dels catalans, els que tenen un sentiment d'espanyolitat o els que volen continuar formant part d'Espanya, és una indignitat, i això no és fàcil d'assumir. Per tant, jo crec que aquest és el motiu principal pel qual es nega, quan jo crec que és una evidència que ningú, o qualsevol que no estigui irremeiablement embriagat per l'òptica nacionalista, no pot deixar de veure el que TV3 ha estat jo diria que gairebé sempre, però sobretot en què s'ha convertit ara, en aquest moment, que és una pluja constant d'informació esbiaixada i d'induccions per interpretar la realitat d'acord amb la visió separatista. TV3 s'ha convertit en una televisió dirigida per separatistes i només per als separatistes, que menysprea i ofèn sistemàticament els catalans no separatistes i la resta dels espanyols. I és trist, perquè em consta que hi ha grans professionals a TV3 que lamenten aquest biaix tan clar que té la cadena, grans professionals que volen fer la seva feina de forma correcta, digna, d'acord amb uns principis de neutralitat, una pretensió de veracitat, i que, amb aquesta direcció i amb aquesta manera de nomenar els membres del Consell de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, difícilment poden dur a terme una feina que s'ajusti a aquesta voluntat de fer les coses com cal. El Llibre d'estil de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals diu coses que, efectivament, van totalment en contra del que s'està fent, com per exemple que l'objectiu de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals és «produir i difondre continguts que atenguin les necessitats democràtics, socials i culturals de la ciutadania, amb la vocació de tenir la màxima acceptació i de ser model de qualitat i de credibilitat. No sembla que l'actual direcció de TV3 estigui gaire compromesa o gaire còmoda amb aquest principi. D'altra banda, el llibre d'estil també diu que «rebutgem produir i difondre continguts que vulnerin la legislació vigent o que contradiguin els principis recollits en aquest llibre. És evident que quan parlem de difondre continguts que no vulnerin o atemptin contra la legalitat, jo crec que la senyora, l'eterna presidenta en funcions de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, la senyora Núria Llorach, imputada precisament per la campanya de publicitat en els mitjans de comunicació públics per l'1 d'octubre, gaire còmoda amb aquest principi que impedeix als mitjans de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals manifestar o difondre continguts fora del marc legal..., no crec que s'hi senti gaire còmoda. Aquest llibre d'estil diu moltes coses que tenen molt d'interès i que realment caldria que tant el director de TV3 com el de Catalunya Ràdio tinguessin molt presents. Aquest compromís, de tota manera, ha estat sempre molt parcial i, en tot cas, molt esbiaixat. Cal recordar, per exemple, que en el telenotícies del 8 d'octubre de l'any passat TV3 va intentar de forma barroera denigrar la manifestació que havia convocat Societat Civil Catalana, una manifestació que va aplegar fins a 1 milió de ciutadans de Catalunya, intentant vincular-la amb partits d'extrema dreta com La Falange o Plataforma per Catalunya. A mi, des del punt de vista d'un ciutadà de Catalunya, em va semblar d'una indignitat enorme. Jo aquell dia vaig estar en aquella manifestació, una manifestació en què hi havia senyeres catalanes, banderes constitucionals espanyoles, gent, per descomptat, famílies felices que anaven allà a celebrar un dia, i jo crec que els nostres mitjans públics no tenen dret –i és una indignitat– a presentar aquella manifestació com una manifestació que tingui vincles amb l'extrema dreta. En canvi, ves per on, no hem vist enlloc que TV3 digués que la darrera Diada va comptar amb una representació de la Lega Nord o de la ultradreta flamenca; d'això no se n'ha dit absolutament res. No sé, senyora Artadi, a vostè què li sembla aquesta animadversió envers els ciutadans de Catalunya que no som separatistes. D'això se'n diu «enverinar la convivència, senyora Artadi. TV3 s'ha convertit en un aparell d'agitació i propaganda al servei del procés separatista. Vostès han convertit TV3 en «teleprocés o «telePuigdemont, una televisió pública que exclou més de la meitat dels catalans, i en aquest sentit només cal veure les audiències: és evident que els votants constitucionalistes no veuen TV3, han deixat, han desconnectat de TV3. I és injust, perquè jo crec que no té cap sentit que aquells ciutadans de Catalunya que volem consumir productes audiovisuals en català o mitjans de comunicació en la llengua catalana ens haguem d'empassar que, a banda d'això, doncs ens col·loquin tot el que és la faramalla nacionalista, criteris de confrontació amb la resta d'Espanya, etcètera. La doble vara de mesurar de TV3, que he esmentat amb la qüestió de les manifestacions, es va veure de forma meridiana el dia en què en el programa Preguntes freqüents es va entrevistar, d'una banda, el president del Parlament, el senyor Roger Torrent, i la cap de l'oposició, de fet la representant, la líder del partit més votat a Catalunya, Inés Arrimadas. Aquell dia la presentadora del programa li va preguntar a Inés Arrimadas que per què no havia dit cap paraula en català en el seu discurs després del triomf electoral, cosa que era directament mentida, perquè Inés Arrimadas va fer el seu discurs tant en català com en castellà; però el que demostra aquesta doble vara de mesurar va ser precisament que al president del Parlament, el senyor Torrent, ningú no li va preguntar, ningú no li va demanar per què havia fet tot el seu discurs íntegrament en català, ningú no se sorprenia per això. Això ha arribat jo crec que al paroxisme quan vam veure l'entrevista, per exemple, a l'exalcalde de Medellín, en què l'exalcalde de Medellín va haver de demanar en diverses ocasions que li repetissin la pregunta, perquè tenia problemes amb la traducció simultània. Jo crec, sincerament, que en el si d'una societat bilingüe com la nostra és una anomalia, és una aberració el fet que algú que parli castellà, una de les dues llengües dels catalans, hagi de tenir traducció simultània per poder seguir una entrevista en els nostres mitjans públics. El menyspreu a la idea d'Espanya, el menyspreu a la convivència entre catalans, el menyspreu a tot el que tingui a veure amb Espanya, ha estat una constant en la programació de TV3 i de Catalunya Ràdio aquests anys, que s'ha, encara, agreujat amb coses com, per exemple, la tendència darrera de TV3 a invitar constantment terroristes, tant d'ETA com de Terra Lliure, per presentar-los com a herois de la democràcia, als quals se'ls tracta a TV3 amb molta més benevolència que no a la líder de l'oposició.
Diputat, se li ha acabat el temps.
Sí; disculpi, senyor president, acabo. Jo crec que des d'aquest punt de vista el que cal dir, el que cal fer-nos és un plantejament de per què els votants constitucionalistes han desconnectat de forma definitiva de TV3. Només el 9 per cent dels votants de Ciutadans i el 18 per cent dels del Partit dels Socialistes de Catalunya veuen TV3 o tenen TV3 com a televisió de referència...
Diputat, li recordo que després té cinc minuts més per a la rèplica.
...–perdoni. I li pregunto, senyora consellera, si no creu vostè que és una llàstima el fet que molts ciutadans de Catalunya hagin desconnectat de la televisió pública de Catalunya. Gràcies, senyora consellera. [[Aplaudiments.]]
Bé, bon dia; gràcies. Crec que té diverses coses positives, que fem aquesta interpel·lació. Segurament la primera és aprofitar per recordar aquí públicament, en l'hemicicle, doncs, recordar a tothom, i no ho dic per res en particular que hagis pogut dir tu, però recordar el respecte que s'ha de tenir a professionals de Televisió de Catalunya, de Catalunya Ràdio, que mereixen el màxim respecte, igual que la resta de mitjans de comunicació. Crec que tots coincidim en la importància dels mitjans de comunicació per reforçar una democràcia, una democràcia que ja ha estat prou qüestionada darrerament, que han de poder realitzar la seva tasca sense amenaces, sense coaccions, i que ahir mateix, ahir nit, vam veure com un vídeo es feia viral, precisament per un gest que feia un periodista de Catalunya Ràdio, que havia de treure el logo per por a significar-se de quin mitjà venia. Crec que tots –tots– hem de fer un esforç per preservar aquest espai de democràcia, aquest espai de control i aquest espai de llibertat. Crec que també té una cosa positiva, i li agraeixo el to de la interpel·lació, i és que segurament aquesta interpel·lació, doncs, també forma part d'un diàleg que a vegades manca amb alguns grups parlamentaris, quan decideixen no anar a certes reunions o espais de diàleg. Vostè em fa moltes preguntes, que me les fa com si el senyor Sanchis treballés per a mi, que no treballa per a mi; de fet, no el decideixo ni jo, el seu càrrec. Segur que demà, que em sembla que tenen sessió de la Comissió de Control de la Corporació, que és la cinquena, i en tots cinc em sembla que hi ha anat, doncs li podrà preguntar moltes d'aquestes dades. Sobre la veracitat, la neutralitat, etcètera, ara en parlarem, i en parlarem amb dades, perquè segurament és de la millor manera que es pot parlar de les coses. També ha fet referència a que els membres de la corporació estan caducats, i estic d'acord amb vostè, estan caducats i s'han de renovar; però aquesta no és una feina que li toca a l'executiu, li toca als grups parlamentaris. Per tant, si intentem preservar una mínima separació de poders, em sembla que és una feina que deuen estar fent vostès; vostès, a més, m'imagino que hi deuen estar treballant, donat que són la força que té major representativitat o major nombre de diputats en aquest Parlament, i m'imagino que hi deuen estar treballant. I, per tant, ho deixo a vostès. S'ha referit també a la llei, a una llei de la qual ja es va fer una ponència conjunta a la darrera legislatura i que segurament, si aquest Parlament no s'hagués dissolt, a hores d'ara ja estaria aprovada. Però dir-li que hi estic molt a favor, estic molt a favor de que es tramiti aquesta llei, que estic molt a favor que hi hagi majories reforçades i que em sembla que hi ha un consens a la cambra que s'ha d'anar per aquí. De fet, crec que la Proposició de llei de mitjans audiovisuals ha sortit publicada avui, signada per tots els grups. Per tant, res a dir, res a dir en aquest sentit. Abans vostè feia unes cites, i crec que realment mostren, no?, una mica la diferència que hi ha entre la seva manera, potser, de veure els mitjans de comunicació i, potser, com els veig jo. Jo vinc d'una tradició política que és el catalanisme, que no és exclusivitat de cap partit polític, sinó de molts, i que moltes companyes aquí potser compartim, no?, que va participar en la creació de la ràdio nacional de Catalunya, que va participar en la construcció de la televisió nacional de Catalunya. I vostè ve d'un partit que a vegades sembla que el que vulgui és tancar aquests mitjans de comunicació o controlar-los. Bé... Ahir vaig estar recuperant, del seu manifest fundacional del 2005..., per tant, molt abans de la sentència del Constitucional, de fet molt abans, inclús, bastant abans del referèndum de l'Estatut d'autonomia, però, en qualsevol cas, molt, molt abans de les grans manifestacions, del procés, del referèndum d'autodeterminació, de l'actual situació de repressió, i vostès ja en el seu manifest fundacional deien coses com «tener como propósito inmediato la denuncia de la ficción política instalada en Cataluña, la cada vez más escandalosa pedagogía del odio que difunden los medios de comunicación del Gobierno catalán contra todo lo español. I això ho deien en ple tripartit, no el del 155, sinó el tripartit d'entesa, l'original. Bé, són dues cites que jo, mirant-m'ho des d'una altra manera, em sembla que representen una esmena a la totalitat del text que el Parlament de Catalunya va aprovar per unanimitat el 1983, quan parla que «els objectius de la corporació són la consolidació i expansió de la llengua catalana, la cultura, la identitat, la projecció internacional de Catalunya, reflectida en la diversitat de la nostra societat; informar de tot allò que passa al món des d'una òptica catalana, oferint màxima qualitat, credibilitat; ser motor de la indústria del nostre país. Nosaltres treballem perquè cada vegada els mitjans puguin ser millors, lluitem inclús contra les males arts del Govern espanyol quan intenten, a través de la fiscalitat, ofegar els mitjans de comunicació, i sembla que alguns altres apel·len més a que estiguin intervinguts o tancats. Però parlem de dades, perquè les dades són les que donen objectivitat en les valoracions que puguem fer tots. Les dades què ens diuen? Que són exemple de professionalitat, de qualitat, de llibertat, etcètera. Les darreres –les darreres–: doncs que TV3 és líder d'audiència, que el mes d'octubre TV3 es situa, per quinzè mes consecutiu, quatre punts per sobre de la segona cadena d'audiència; que ha estat la cadena més vista vint-i-vuit dies dels trenta-un del mes d'octubre; que ha liderat el rànquing de programes en trenta-una ocasions –per tant, cada un dels dies del mes–; que tretze dels vint programes més vistos a Catalunya són de TV3; que a internet va tenir més de 3 milions d'usuaris únics. Clar, jo el que els proposaria, a banda de tota la feina que s'ha de fer amb la llei, a banda de tota la feina que poden estar fent amb la corporació, és que aprofiteu, aprofiteu que TV3 arriba a tantes llars, doncs, per fer política en positiu, aprofiteu per explicar el vostre projecte en positiu, en lloc d'estar sempre boicotejant, castigant i sistemàticament parlant en negatiu del que és la Televisió de Catalunya. Després passa que hi ha l'entrevista de la líder de l'oposició, que és l'entrevista més llarga que hi ha hagut mai a una líder de l'oposició, però també, alhora, la menys vista. Clar, no poden estar dient tot el dia que TV3 és terrible, perquè aleshores ni els seus volen escoltar la seva líder. És una mica complicat d'entendre. Què ens diuen també les dades? Que TV3 és el líder de qualitat d'informació i en pluralitat; que els informatius es mantenen al capdavant del rànquing qualitatiu amb un índex de 8,6; que són líders de credibilitat i imparcialitat; que TV3 és la cadena generalista més ben valorada; que els telenotícies de TV3 també són líders en credibilitat i en imparcialitat. Què ens diu el darrer informe del CAC, que va sortir fa uns dies? Que TV3 i Catalunya Ràdio són els mitjans més plurals en informatius, i entrevistes i debats, respectivament; que els informatius de TV3 van ser els que van recollir més diversitat de veus polítiques en el segon quadrimestre del 2018. I potser el resultat més destacat, del qual alguns mitjans de comunicació també es van fer ressò, és que, de totes les forces polítiques que hi ha a Catalunya, el PP, que en aquell moment estava immers en un debat sobre el lideratge a nivell estatal, doncs és qui més temps de paraula va sumar en els informatius diaris; el PP el primer, seguit de vostès, de Ciutadans, i després de Ciutadans, del PSC. Clarament, si la voluntat, o la capacitat inclús, del Govern o de la nostra formació política fos interferir en això, les dades estarien dient clarament algunes altres coses. Des del Govern no decidim els continguts dels mitjans públics de comunicació, això ho fa la corporació. El control dels continguts tampoc el fa el Govern, això ho fa el Consell de l'Audiovisual. La corporació i el consell són nomenats pel Parlament, i no pas pel Govern. I, com m'hi he referit abans –i em sembla que vostè forma part de la Comissió de Control de la Corporació–, allà és on es remeten les preguntes tant a la senyora Llorach, al senyor Sanchis i al senyor Gordillo, que, des de l'abril, que és quan es va constituir, hi han anat moltes vegades. Jo, com a consellera, no faré valoracions dels programes; no ho faig en públic, en el faristol, però és que tampoc ho faig en privat. Jo no em reuneixo amb el senyor Sanchis o amb la senyora Llorach o el senyor Gordillo per dir-los com han de fer la feina. I, parlant de dades, també hi ha una dada que ens resulta interessant, i és que cada vegada més persones –i això és el que ens diu el CEO–, cada vegada un major nombre de persones tria TV3 per informar-se, i que en els darrers quatre anys, doncs, això ha anat pujant. I això representa més de la meitat dels enquestats. Bé, si només els independentistes miren TV3, si més de la meitat dels enquestats diuen que s'informen a través de TV3 i cada vegada hi ha més gent que mira TV3 per informar-se, bé, potser estaríem aquí deduint certes coses sobre quina és la situació de l'independentisme a Catalunya. Un altre dels principis... –bé, ara veig que em queden deu segons; continuo després, per no abusar del temps. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Per a la rèplica, és el torn del diputat.
Sí; senyora consellera, el primer de tot, que jo crec que és important –bé, fonamental per a mi i per a tot el meu grup–, la nostra condemna a qualsevol agressió, a qualsevol periodista del mitjà que sigui principalment, però també als de TV3, és absolutament indiscutible, no hi ha cap mena de discussió sobre això. És a dir, jo conec molts periodistes de TV3..., i encara que no els conegués; tinc bona relació amb ells, posaria el meu cos davant de qualsevol que intentés agredir un periodista de TV3, això ho tinc claríssim, de TV3 o de Telemadrid, però de TV3 ja l'hi puc ben assegurar, perquè en conec uns quants. I tingui clar que el nostre discurs, que ha de ser crític amb les nostres institucions, sobretot amb la nostra televisió pública... Jo crec que el que no es pot fer és intentar coaccionar o coartar la crítica legítima en un estat democràtic, de dret, com el nostre, a les nostres institucions, siguin els mitjans de comunicació públics, sigui el Govern de la Generalitat, per una suposada agressivitat d'una part de la societat catalana, o, com en totes societats, persones o brètols que no tenen la capacitat d'entendre que la crítica és legitima i això no ha de portar necessàriament a una agressió, només faltaria. I, per tant, la nostra crítica és absolutament incontestable, això vagi per endavant. Jo el que intentava fer és una crítica des de la posició d'un partit com el nostre... –vostè parlava del nostre manifest fundacional–, jo l'hi dic aquí, el nostre model, per exemple, en la qüestió lingüística, ha estat sempre un model bilingüe, un model que el que proposa és que en els mitjans públics de Catalunya i en tot el que és l'espai públic català hi hagi una presència equilibrada del català i del castellà. TV3 va néixer amb la voluntat primigènia de fomentar i promocionar, estendre l'ús del català, i això és un objectiu que jo comparteixo, el meu partit comparteix, i no discuteix en absolut. L'única cosa que es discuteix és l'accés..., el ridícul de veure una periodista de TV3 no repetir una pregunta a un convidat que demana que li repreguntin en castellà, per no fer la pregunta en castellà, i és un autèntic ridícul. Sobre aquell dia el senyor Sanchis ens va fer una explicació surrealista, per no dir delirant –ell un home intel·ligent, i fins i tot divertit–, i va tenir la següent resposta, va dir: «No, aquell dia la senyor Rosel tenia un mal dia. Podia tenir un mal dia, vostè no sap..., li va dir a la cap de l'oposició si no sabia si tenia un mal dia. Caram, és possible que aquell dia tingués un mal dia, però tres setmanes abans havia aparegut en una entrevista amb una samarreta de l'expresident Puigdemont. Home, jo, de veritat, crec que en un entorn democràtic, en una societat moderna, liberal, el fet que una periodista d'un mitjà públic aparegui amb una samarreta d'un expresident, d'un polític qualsevol, em sembla d'una falta de neutralitat..., em sembla paradigma de la falta de neutralitat. Jo no m'imagino un periodista de la BBC o de Televisió Espanyola apareixent, per exemple, amb una samarreta de Rajoy o de Pedro Sánchez a fer una entrevista a qualsevol convidat. Em sembla una cosa absolutament esparverant. No entenc que algú pugui defensar això com una cosa assumible en uns mitjans públics, de qualitat, que pretenguin defensar els principis de neutralitat i objectivitat i de veracitat que han de tenir aquests mitjans, més que res perquè el que pretenen o han de pretendre és incloure el conjunt dels catalans i no deixar de banda una part important dels catalans, que és el que crec que en definitiva està passant. Li deia abans que el problema que hi ha és que quan molts catalans volem consumir mitjans de comunicació en català, en la que també és la nostra llengua, hem de consumir a més, de passada, de contraban gairebé, tot el que és la faramalla nacionalista. Jo no tinc..., per parlar català; no tinc..., per defensar i cultivar la llengua catalana; no tinc per què odiar la resta d'Espanya; no tinc per què menysprear la resta d'espanyols; no tinc per què parlar de l'Espanya profunda, com s'ha parlat a TV3. Siguem una mica respectuosos amb la realitat, amb la pluralitat interna de Catalunya, que crec que és un dels grans valors de la nostra terra. Des d'aquest punt de vista, senyora Artadi, la meva crítica pretenia ser constructiva però, insisteixo amb el que deia, jo crec que hi ha coses que hem vist aquests temps a TV3 que no són assumibles, no són raonables en uns mitjans de comunicació públics i de qualitat. Hi ha molts episodis que hem vist, hem vist un reporter de TV3 fent saltirons sobre un cotxe de la Guàrdia Civil literalment destrossat per manifestants. Hem vist coses que realment en una televisió pública d'un país democràtic, sigui d'àmbit local, autonòmic o estatal, són absolutament..., jo crec que impresentables i que no tenen cap mena de sentit. Deia abans, i sembla que vostè m'ho retreia, que la cosa venia de lluny. De fet, li he fet la cita de Josep Pla, que crec que és de principis dels anys vuitanta, i és això. El que pretén el nacionalisme és dir-nos als catalans, que com deia Josep Pla som –ho repeteixo en castellà–: «Seres que hemos sido toda la vida cien por cien españoles y ahora pretenden decirnos que somos otra cosa, eso es lo que hace el nacionalismo. Doncs, aquesta frase de Pla és, diguem-ne, s'ha consagrat o s'ha consolidat en la manera de fer de TV3. Per cert, és ben curiós i simptomàtic el fet que TV3 es radicalitza d'una manera absoluta i sense embuts en el moment en què als partits nacionalistes els cauen les caretes i arriben al paroxisme d'investir un president de la Generalitat que diu coses com que els espanyols només saben espoliar o que els castellanoparlants són bèsties tarades amb forma humana. Jo crec que és ben simptomàtic que això hagi coincidit en el temps, la radicalització de TV3, amb el fet que al separatisme li hagi caigut la careta. Des d'aquest punt de vista, l'única cosa que volem, el meu grup –i jo personalment– és tenir els millors mitjans públics. Una TV3 i una Catalunya Ràdio que siguin dignes del conjunt de la ciutadania de Catalunya i no haver d'aguantar tota aquesta matraca nacionalista tot el dia.
Diputat, se li ha acabat el temps.
Gràcies, senyora consellera. [[Aplaudiments.]]
Diputat, em veig amb l'obligació de recordar-li quin és l'acord i quin és el plantejament que vam fer amb els grups parlamentaris respecte a les desqualificacions personals. [[Remor de veus. Aplaudiments.]] Silenci, si us plau. Senyor diputat i senyors diputats, em veig amb l'obligació de recordar que és el que es va plantejar en aquesta reunió, que és el que diu el Reglament i que és el que diu el codi de conducta. Per tant, faig una crida a l'ordre en aquest moment al diputat, perquè així és com vaig plantejar-ho en aquesta reunió i així és com ho vam acordar. Per tant, els demano que respectin el que es va plantejar en aquella reunió. [[Veus de fons.]] Si vol plantejar alguna cosa, senyor Carrizosa, després de la resposta de la interpel·lació. [[Remor de veus.]] No, no; després de la interpel·lació. Entenc que vulgui plantejar qualsevol cosa, ara és el torn de la consellera, després plantegi el que vulgui.
Jo..., començar per agrair-li, i per això era també la meva apel·lació a l'inici de la meva primera part de la intervenció, les paraules que ha fet a l'inici d'aquesta segona ronda que ha tingut. Per tant, agrair-li molt, perquè no només és la imatge aquesta, sinó que es repeteixen i que, per tant, és important que amb la representativitat que té el seu partit també col·laborem tots junts perquè aquestes coses no passin. Recordar-li que –un incís només– és que a Catalunya hi ha tres llengües oficials, que també hi ha l'occità aranès, que, malauradament, està molt poc present a Televisió de Catalunya, a la ràdio i en els programes públics. I que estem treballant precisament amb la corporació, amb el Departament de Cultura també en diferents àmbits, també amb el Departament d'Ensenyament, perquè hi hagi una presència més important i un reconeixement de la nacionalitat aranesa, també en el nostre país, com ha de ser. Vostè posava com a exemple la BBC. Bé, la BBC també és coneguda per programes com l'Spitting Image que feien mofa de la casa reial; de fet, mostraven la reina mare bevent ginebra tot el dia. Després aquí vam tenir una cosa similar que eren els del guinyol –no recordo exactament com es deia el programa–, que va durar durant uns anys, i que ara sembla, doncs, que costa més també fer crítica, que és al que vostè també apel·lava, que tots poguéssim tenir un discurs crític. I estic d'acord amb vostè, però fer un discurs crític també és el que fan programes com el Polònia, que se'n riuen de tot i de tothom, que és part de la seva tasca; del Polònia o de qualsevol altre programa que pogués fer aquesta feina. Aleshores, crec que en aquest sentit tots hem d'acceptar les crítiques. I una cosa és que no t'agradi la crítica que et fan i l'altra cosa és traslladar això i després fer arguments dient que el que fa el Polònia és insultar tots els castellanoparlants. Miri, és que jo soc castellanoparlant, perquè la meva llengua materna és el castellà –i per això faig aquests barbarismes de tant en tant, diguem-ne–, i jo no em sento insultada pel Polònia. Ara que a vegades no us puguin agradar alguns dels esquetxos que fa el Polònia això ho puc entendre. És que jo també surto al Polònia i a vegades, clar, em veig i em quedo una mica així, però és que jo em quedi així, precisament, és la bondat del Polònia, perquè, si no, no tindria sentit fer un programa d'humor i de crítica política. [[Aplaudiments.]] Per tant, endavant amb la crítica. Endavant també amb el control que ha de fer el legislatiu de l'executiu. Endavant amb la feina que han de fer –de nou l'hi dic– a la comissió on s'ha de fer la feina, perquè no és feina de l'executiu decidir que s'emet per TV3. Endavant però també amb la llibertat d'expressió, perquè tots recordem també paraules que no entenem ben bé –i potser algun dia ens ho podeu aclarir– què deien, expressions que feia el senyor Girauta quan li deia a l'ara exministre Dastis que com havia permès certes imatges de la violència d'Estat, la violència d'Estat contra persones pacífiques durant l'1 d'octubre. És a dir, no es queixava de que hi hagués hagut violència. No es queixava de que hi hagués hagut repressió i abús contra ciutadania pacífica, del que es queixava és de que el món ho hagués vist. Aleshores quin sentit té això? A què estava intentant apel·lar quan li estava dient a l'exministre que com és que s'han permès aquestes imatges? O quan s'ha criticat al director de TV3 per les preguntes que fa a una entrevista o a una altra. Miri, també ha fet entrevistes que potser a mi m'han agradat més o menys en el president Torra i en el president Puigdemont, però jo no he sortit a criticar-ho. I dic el mateix que quan en el seu moment..., dic el mateix que quan en el seu moment es va criticar la Mònica Terribas perquè feia entrevistes al president Montilla o al president Mas i des d'un grup o l'altre també es va criticar. És que això no ho podem permetre, perquè si el que volem és que ens facin a tots nosaltres entrevistes massatge..., escolti'm, doncs fem un article al diari, expliquem el que volem, sense interferències i ens estalviem la farsa. El FAQS, un altre programa que és líder, que és un referent, que sembla que, de fet, altres cadenes ara el voldrien copiar i que seria realment interessant que això passés i que es millorés la qualitat d'altres televisions, també. Entenc que el que no li pot preocupar són les samarretes, perquè em sembla que la presentadora en porta una de diferent cada setmana i que és part del tema. Ha fet referència a l'alcalde de Medellín. En el seu moment ja es va explicar que havíem tingut problemes tècnics amb el so, problemes tècnics amb la traducció simultània. Vull dir, ja es va explicar en el seu moment, o almenys això és el que em consta. Miri, vostès tenen ara una responsabilitat. Decidiran si entren o no entren a la «corpo, amb els acords que vostès tinguin, però sí que han de decidir [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] si hi volen entrar, amb comunicats dels comitès professionals per la seva actitud vers TV3 o intentant mantenir el lideratge; si hi volen entrar dient que es tanqui TV3...
Consellera, se li ha acabat el temps.
...com han fet altres, o buscant fórmules per a millors consums, si entraran dient que s'ha d'abaixar el pressupost...
Consellera...
...o entraran, doncs, buscant la manera com ajudar tots els mitjans de comunicació i el sector audiovisual a Catalunya. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Ara sí. Digui'm, senyor Carrizosa.
Por una cuestión de orden, señor presidente.
Digui, digui...
Quisiera saber cuál es la infracción que ha cometido el diputado de este grupo al hacer la interpelación cuando ha sido apercibido por el presidente.
Ja sap perfectament, senyor Carrizosa, malgrat que vostè personalment no hi va assistir, però sí una membre del seu grup, una diputada, quins són els criteris que vam establir a l'hora de plantejar com seguíem el compliment del Reglament i del codi de conducta, i que la línia era la desqualificació o l'insult personal. Jo he hagut d'advertir..., en aquest moment m'ha semblat, doncs, que estàvem just en aquesta situació, en aquest límit, i he hagut d'advertir el diputat. En qualsevol cas, vostès saben justament quin és l'acord, quin és el plantejament, i, sobretot, quina és la responsabilitat que tenim tots amb tots, no només amb relació al que s'estipula en el Reglament i el codi de conducta, hi insisteixo, sinó a allò a què ens vam comprometre tots plegats en aquesta reunió, senyor Carrizosa.
Sí, señor presidente. Como sé precisamente qué es lo que hay en el código de conducta y a qué acuerdo se llegó, le pregunto otra vez, entonces, cuál ha sido el insulto...
Senyor Carrizosa... –senyor Carrizosa.
...o la descalificación personal que ha proferido el diputado para ser apercibido por el presidente.
No entraré en un debat amb vostè. [[Carlos Carrizosa Torres riu. Remor de veus.]] És a dir, jo ja he explicitat el que hi ha. Si vostès consideren que en aquest moment, doncs, no hi ha hagut una gestió correcta o vostès consideren que se'ls ha faltat en algun dels seus drets o les seves prerrogatives, tenen les vies per reclamar-ho, però ara no entrarem en un debat. Seguim amb l'ordre del dia del Ple.
En ese caso, señor presidente...
Senyor Carrizosa, seguim amb l'ordre del dia del Ple.
No, es que no debato. Entonces lo que le digo es que entiendo que...
No té la paraula... –no té la paraula, senyor Carrizosa. [[Remor de veus.]] No té la paraula –no té la paraula. [[Persisteix la remor de veus.]] Seguim amb l'ordre del dia. Senyor Rodríguez, per què em demana la paraula?
Crec que és imprescindible per a tota la cambra saber exactament...
Per què em demana la paraula, senyor Rodríguez?
Li ho he dit: per una qüestió d'ordre. Dic..., crec que és imprescindible per a tots els diputats d'aquesta cambra saber exactament quina ha estat la incorrecció en què ha incorregut el diputat, bàsicament per evitar que després hi tornem a incórrer alguns altres. Perquè nosaltres..., jo mateix no he sentit absolutament cap insult personal, que són els límits que es van establir a la reunió a què vostè ha fet referència. Per tant, crec que és imprescindible aclarir exactament quina ha estat aquesta incorrecció, bàsicament per evitar que es torni a repetir.
Senyor Rodríguez, saben perfectament quins són els comentaris que s'han fet... [[forta remor de veus]] , es poden consultar a... En qualsevol cas..., en qualsevol cas, si us plau, silenci. [[Pausa.]] En qualsevol cas, hi insisteixo, vostès saben perfectament... –vostè hi era, a la reunió, senyor Rodríguez–, saben perfectament quins són els criteris que vam establir. Simplement l'he cridat a l'ordre, perquè m'ha semblat que estàvem en aquests límits, els saben perfectament. I el que no toleraré és que hi hagi una deriva en aquest Ple, i en qualsevol altre Ple, en la línia del que vam plantejar que no es podia traspassar, senyor Rodríguez. Senyora Granados, per què em demana la paraula?
En el mateix sentit, per una qüestió d'ordre, president.
Digui'm.
Jo també estava present en aquesta reunió, que vam agrair, i crec que és bo que vostè faci la direcció de les sessions del Parlament. Però és que jo tampoc he escoltat una desqualificació personal per part del diputat de Ciutadans. De vegades, les he escoltat..., i les he denunciat; però, en aquest cas, jo no soc conscient de les paraules que ha dit el diputat de Ciutadans que estaven en contradicció amb els acords a què es va arribar en aquella sessió. I, com que no vull que ens passi, demà, a algú del meu grup o de qualsevol altre grup, crec que cal objectivar aquesta situació. Gràcies.
Efectivament, i en l'intent d'objectivar vam fer aquesta reunió. Però, en qualsevol cas, em correspon a mi ordenar el debat i és el que he decidit. Seguim amb el debat. Senyor Martín Blanco, per què em demana la paraula?
Jo no sé si és per al·lusions, ho desconec, però...
No, no... Si no ho sap, no li puc donar la paraula, senyor...
Per una qüestió d'ordre.
Exactament, quina qüestió d'ordre?
Exactament la mateixa que han comentat els companys que m'han precedit. Jo crec que és evident que quan jo cito textualment, i a més ho he fet amb tot el rigor i amb tota la cura, unes paraules estrictament dites en un article pel senyor Torra –parlar dels espanyols com a espoliadors i dir que els castellanoparlants som bèsties tarades amb forma humana– no és insultar ningú ni molt menys posar en boca de ningú coses que no hagi dit. És citar textualment coses que ha dit el senyor Torra. Res més lluny de la meva intenció, d'insultar. Per tant, el que jo, ho entendrà, i el meu grup no podem tolerar, és que es pretengui que això és un insult i es compari amb el fet que algú et pugui insultar literalment. Jo no he insultat a ningú, ni he dit res que sigui...
En tot cas –en tot cas–, senyor Martín Blanco, l'he advertit a vostè i adverteixo el conjunt de la cambra: ja saben quin és el límit i saben quin és el... [[Remor de veus.]]
És que el conec! És que precisament perquè el conec no l'he superat.
Seguim... Ha quedat clar, senyor Martín Blanco. Seguim amb el debat. [[Persisteix la remor de veus.]] Sí, digui'm, senyora Marta Ribas, per què em demana la paraula?
Per una qüestió d'ordre, per la mateixa que s'ha demanat per part dels altres grups. Simplement per expressar per part nostra la satisfacció que intentem suavitzar els debats en aquesta cambra. Exigir-li, però, president, una aplicació rigorosa dels acords que es van prendre entre tots els grups.
Efectivament, una aplicació rigorosa. Em correspon a mi aplicar aquest rigor i l'aplicaré sempre que em sembli que es traspassen els límits que es van plantejar amb aquesta..., amb aquest acord, podem dir-ho així. Senyora Caula, per què em demana la paraula?
Per qüestió d'ordre, president. Tanmateix, fer avinent pel nostre grup parlamentari que crec que el president ens va convocar a tots l'altre dia en una reunió on tothom va poder expressar el que considerava per una situació que tots comentàvem que començava a ser incòmoda al plenari. Crec que en aquella reunió tothom va manifestar el seu posicionament i ens vam posar tots d'acord, amb el consens i allà, d'on volíem portar aquest to. Per tant, penso que en aquell moment hi va haver aquest acord, i la confiança...
Senyora Caula, demano que si és per una qüestió d'ordre intervingui per una qüestió d'ordre.
Perfecte.
No interpel·li la resta de grups, perquè això no és un debat
Doncs senzillament perquè penso que hem de seguir una mica...
Seguim amb l'ordre del dia. I, en tot cas, celebro que tots al·ludeixin a aquesta reunió, a l'acord, i estic convençut que faran tot el possible per complir-lo i que no hagi, efectivament, d'aplicar-lo jo amb el rigor amb què em sembla que haig d'aplicar un acord no només, hi insisteixo, fruit del que ja s'ha estipulat en el Reglament i el codi de conducta d'aquesta casa, sinó del que vostès mateixos van acordar en aquesta reunió. [[Interpel·lació al Govern sobre la necessitat de cuidar els professionals de la salut]] [[300-00048/12]] Seguim amb la interpel·lació al Govern sobre la necessitat de cuidar els professionals de la salut, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Exposa la interpel·lació el diputat senyor Jorge Soler.
Bé. Molt bon dia. Gràcies, diputades, conselleres, diputades i diputats, bé, suposo que un polític és esclau sempre de les seves paraules, i especialment dels seus escrits. I no ho dic pel que acaba de succeir –que també, un és també el que publica. Perquè tinc una pregunta molt clara: consellera, ahir vostès van enviar aquest document escrit als treballadors sanitaris, pensen que amb aquest escrit es desactiva la vaga de la propera setmana? Mirin, en aquest document, com en tants altres, es dirigeixen als metges demostrant que vostès desconeixen insistentment el sistema sanitari. Parlen, novament, d'una atenció primària que vostès no coneixen. Ha tingut ocasió, consellera, de llegir ja la carta que infermeria va enviar ahir a la tarda, en resposta a la seva? Vostès parlaven de metges, però crec que és fàcil entendre que al sistema sanitari, i especialment a l'atenció primària, hi ha un gran ventall de col·lectius que vostès insistentment i novament obliden. Vostès segueixen confonent els metges amb els equips d'atenció primària. Vostès, amb aquest document, volien desacreditar la vaga. I si alguna cosa ja tenim clara és que no ho han aconseguit. Cal, sempre, tenir la gent al carrer perquè vostès es posin a treballar? És que la necessiten? És a dir, no poden fer política si no tenen gent al carrer arengant, «apretant? És això el que han de fer? Ara que hi ha una vaga, ara a buscar solucions ràpidament i de qualsevol forma? Miri, vostès ahir van fer una proposta, van enviar una proposta enverinada. A veure si ho entenen d'una vegada. Ahir li ho van preguntar al president, ahir va parlar del mateix tema un altre conseller, avui em sembla que em respondrà una consellera diferent... La meva pregunta és molt clara: els ho han explicat, ja, consellers, que això va de qualitat? Això va de qualitat. Perquè, mirin, el que s'està parlant dintre del sistema sanitari, aquest que vostès desconeixen, té tres pilars clars, ara, tres prioritats: dignitat, credibilitat i compromís. I vostès, ahir amb el president, ahir amb l'altre conseller i amb aquestes cartes que estan enviant, demostren no complir amb cap dels tres criteris. Ja tocava, que us assabentéssiu que l'atenció primària existeix molt més enllà de les paraules que aquí venen vostès i fan, perquè obliden moltes coses. Especialment, s'obliden de molts dels seus treballadors, que mereixen tota la dignitat, també –tota. O l'atenció primària és una prioritat o no ho és. I això es demostra amb paraules. És així. [[L'orador mostra un document a la cambra.]] Aquest paper, que vostès van enviar ahir, té menys credibilitat enviat amb nocturnitat que aquella llei també presentada aquí amb nocturnitat. Té exactament la mateixa, i si em respon la de Justícia encara molt més. Aquesta és la credibilitat d'aquest document: paper mullat, així estan definint-lo els treballadors sanitaris. Ja vostès..., desconec si coneix la instrucció de la Metropolitana Nord, potser entro en detalls tècnics, però, ja els van prometre als de la Metropolitana Nord moltes de les qüestions que estan en aquest paper mullat, en aquesta proposta enverinada. I no les han complert. Per tant, cal compromís, calen propostes claríssimes, i, per tant, aquesta interpel·lació és que és molt senzilla, és que és una pregunta molt clara. És exactament: què pensen fer per als treballadors del sistema sanitari? Què pensen fer? Tenen vostès una oportunitat que ahir van desaprofitar. Ahir mateix el nostre president deia que estava preocupadíssim. Bé, en un discurs clarament impostat. De fet, se li preguntava per mesures anticorrupció i no va ser capaç de citar-ne ni tan sols una: cap mesura anticorrupció. Però és que quan li hem preguntat pel sistema sanitari, consellera, quan al president Inés Arrimadas li pregunta pel sistema sanitari, per aquests canvis que fa setmanes i setmanes que anuncien, el president tampoc contesta. Perquè ja ho va dir: «És que aquesta no és la prioritat del nostre Govern. Ja sabem per què hi són. El tema és que ara se n'han assabentat també els treballadors. Perquè fa molts anys que a Ciutadans alertem que vostès no convencen a ningú. Nosaltres hem vist com, insistentment, vostès estan prenent el pèl als treballadors. Què han fet els darrers anys que vostès estaven governant? En primer lloc, negar la realitat. Aquest diputat que us parla ha estat en aquest faristol moltes vegades presentant temes com els d'avui, com els que porten els treballadors a fer una vaga la propera setmana. I aquí ho he anunciat. I sap vostè què em contestava el senyor Comín? Que no tenia raó. Sap què em contestava la senyora Vergés, en comissió? Que no és cert. El vicepresident... –que pensava que avui vindria a donar la resposta, ja que era ell el negociador, però bé, avui no ha tingut a bé venir a respondre i mirar a la cara els treballadors–, sap què va dir? Que no, que Ciutadans no té raó. I jo li dic: «Bé. No, si és que no és Ciutadans, si jo estic portant les mesures que estan proposant els treballadors. Ara, ara ha canviat alguna cosa, i és que hi ha una vaga. Nosaltres vam portar aquí, en aquest Parlament, una llei integral, urgent, per millorar les llistes d'espera, on volíem que aquestos professionals que la setmana vinent es poden posar en vaga vinguessin aquí a ajudar-nos transversalment a tots els grups, a treballar per una millora del sistema sanitari, perquè vinguessin els treballadors. I vostè –no sé si ho deu recordar–, sap què va fer, no, el Govern? Va tancar la porta novament a aquest Parlament al debat, perquè el que vostès no volen és que aquí hi hagi un debat seriós, professional. Mirin, la legislatura passada, aquest diputat que els parla també va portar aquí una moció per fer una reforma integral de l'atenció primària, perquè això és el que necessita. I ja ho vaig anunciar la legislatura passada, i aquí ho vam aprovar. Ho vam aconseguir aprovar transversalment. Sap on està, aquesta reforma de l'atenció primària? Doncs, miri, amb una vaga la setmana vinent, perquè vostès no van fer res. El conseller, en aquell moment, va idear l'Enapisc, que, per cert, més enllà de les sigles, no convenç a ningú, motiu pel qual, els treballadors segueixen demanant canvis. Per tant, consellera, nosaltres demanem mesures concretes. Miri, consellera [[l'orador mostra un full a la cambra]] , aquesta és una llista d'un company d'ahir, d'ahir a la tarda. Sap quants pacients té programats entre les set i les vuit de la tarda? [[Pausa.]] Més de vint pacients. Vostè creu que això és dignitat? És això digne? Perquè això va d'això: dignitat, credibilitat i compromís. Vostès pensen solucionar això? Aquesta vaga va d'això, eh? Miri, nou pacients citats a les 13.29. Consellera, nou pacients! Això és indigne per a aquest treballador i és molt més indigne encara per als catalans que han de patir això. Pensen fer alguna cosa? Pensen fer alguna cosa? Agendes amb cinquanta-tres i amb seixanta-tres visites. Això passa aquí, a Catalunya. És que aquestos metges tenen noms i cognoms. I, si ho vol, li ho ensenyo; ho dic perquè algun conseller, abans de que vostè arribés en aquest Parlament, a vegades dubtava, però jo després, sàpiga –per si té temptació de negar-ho–, que a l'escó guardo tots els documents, sempre, que anuncio aquí. Miri, l'atenció primària ha perdut moltíssims treballadors entre 2010 i 2017, però, encara i així, el 2017 va realitzar, l'atenció primària, 46,5 milions de visites, amb una ràtio de metges per habitant molt més inferior que a la resta d'Espanya –que no està molt millor, per cert–; i molt més allunyat que a la resta d'Europa. Per tant, és clar què és el que cal. Miri, jo tinc preguntes concretes, que no resolen aquest document que vostès van enviar ahir als treballadors, propostes concretes: quin percentatge destinaran a l'atenció primària? Per això jo donava per fet que avui el vicepresident, en un tema com el que tenim avui –cinc dies de vaga–, es dignaria a venir a aquest Parlament a explicar-nos els números, perquè els porta ell –ja entenc que vostè no em pot contestar això. Amb quin percentatge pensen dotar l'atenció primària? És que això és molt clar. El 25 per cent, com recomana l'OMS? Ens aproparem a això? I, evidentment, no tinc ni temptació de sumar-los, fer aquell sumatori que fan vostès, de sumar la rehabilitació amb la salut mental, i imputar-ho tot; que fins aquí arribem, eh? Mirin, perquè no sigui Ciutadans qui ho diu –jo prefereixo sempre emprar paraules d'algú que no és sospitós de res–, en aquest cas, doctor Padrós [[l'orador mostra un full a la cambra]] , és que és molt clar: «Prou paraules. Això ho diu el president del Col·legi de Metges de Barcelona: «Prou paraules, perquè els metges també estan farts, consellera. Faran alguna cosa amb autonomia de gestió? Què? Com? De quina manera?, més enllà de les paraules. Vostès, amb aquest document, pensen fer alguna cosa, perquè els metges no tinguin que enviar els pacients a urgències a ingressar en un hospital. Això són canvis concrets. Els professionals reclamen més temps per poder fer la feina: aquest és un tema nuclear; dignitat, credibilitat i compromís, consellera. Si voleu atenció primària, si voleu un sistema sanitari digne, digueu-ho als pressupostos. Consellera, aquí he dit molt sovint –i amb això acabo, senyor president, diputades, diputats, conselleres–: «La medicina serà humana o no serà medicina. Tenim una vaga de cinc dies convocada. Dignifiquin el sistema sanitari d'una vegada. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Respon la consellera de Justícia, la senyora Ester Capella.
Gràcies, president. Molt bon dia, diputades, diputats; en primer lloc, dir que jo comparec aquí en nom de la consellera Alba Vergés, perquè està de baixa per maternitat, que és un dret fonamental que tenim les dones, i que, per tant, els primers responsables de donar exemple, i, per tant, de que els drets hi són per a ser complerts i per a ser respectats, doncs és el fet que la senyora Alba Vergés, en aquests moments, gaudeix del dret a poder tenir un temps per a la cura del seu fill, i, per tant, exercir un dret fonamental que és exercir la maternitat. És per això que comparec jo, i, per tant, segurament no ho faré amb tots els continguts i la qualitat que la consellera de Salut, però vostè sap, senyor diputat, que nosaltres som un govern que governa i que té voluntat de governar, com sempre ha fet. Ara, una altra cosa és que és veritat que vostès diuen una cosa aquí, en diuen una altra al carrer, i quan estan a Madrid, que és a on ens juguem les misses de veritat –saben vostès per què, no perquè nosaltres vulguem, aquest Govern, i altres governs independentistes, sinó perquè, malgrat que no ho vulguem nosaltres, continuem sent Estat espanyol i allà és on es decideixen les qüestions prioritàries amb relació al finançament de Catalunya–, i allà on ens juguem les misses de veritat, vostès fan un altre joc diferent i no pensen ni en la ciutadania de Catalunya ni en el país, ni, bàsicament, en els drets bàsics i essencials dels catalans i les catalanes. I això es demostra en el pressupost que vostès van aprovar amb el Partit Popular. Dit això, vaig al fons de la qüestió, que és el que ens afecta. Per tant, quan vostè demana coherència, dignitat, doncs és allò que ens mirem tots al mirall cada dia al dematí, i mirem-nos aviam si tot això que demanem als altres, nosaltres, els que ens mirem al mirall, som capaços de dur-ho a terme. I, per tant, jo els demanaria coherència, sí, entre el que diuen vostès aquí, el que diuen al carrer i el que diuen quan estan en el Congrés i al Senat, que vostès fan tot el contrari del que prediquen quan pugen en aquest faristol o quan fan mítings al carrer, a Catalunya. Bé, vostès saben que el nostre sistema públic de salut ha de donar resposta a moltíssimes demandes, derivades –i a nous fenòmens que fins ara o fins fa poc, pocs anys, no teníem al davant–, per exemple, de l'envelliment i la cronificació de malalties que, abans, fa molt poc temps, eren malalties mortals; i noves demandes d'una ciutadania que vol participar en les decisions que afecten la seva salut. Aquesta realitat obliga a repensar, a repensar-nos quins han de ser els models d'atenció del nostre sistema sanitari amb l'objectiu de centrar-los a donar resposta a les necessitats de salut de les persones de forma integral, de manera integral i respectuosa amb el seu entorn i amb els seus valors. Aquests nous models requereixen nous perfils professionals –vostè no n'ha parlat, dels nous perfils professionals–, i, sobretot, requereix la garantia que ens dotem del nombre adequat per tal de desplegar-los amb equitat territorial, sí, amb equitat territorial. El Fòrum de Diàleg Professional, el passat 19 de setembre... –i aquí sí que hi va ser la consellera Vergés, va ser dels darrers actes que va poder fer–; el 19 de setembre es va constituir el Fòrum de Diàleg Professional amb tres objectius: identificar les necessitats de professionals de la salut d'acord amb els nous models assistencials i els nous rols professionals; elaborar el mapa territorial de necessitats i perfils de professionals de la salut, fixar les línies de treball i els elements de canvi que permetin impulsar les noves polítiques. En aquest fòrum s'hi agrupen cinquanta-set institucions i organitzacions de l'àmbit de la salut del nostre país. Així com diversos departaments del Govern, perquè la salut no és únicament exclusiva del Departament de Salut, sinó que afecta a tots els departaments del nostre Govern. I, per tant, hi havia col·legis professionals, societats científiques, universitats, sindicats, organitzacions sanitàries, entitats ciutadanes, associacions. Els treballs d'aquest fòrum de diàleg van avançant amb la complicitat de les entitats del sector. Principals reptes que va destacar l'honorable consellera, senyora Vergés, en la roda de premsa posterior al fòrum, van ser: infermeria, atenció primària, territori, distribució equitativa dels professionals, coordinació entre la planificació sanitària i la universitària. Per tant, sí que ens ocupa i ens preocupa el que passa a la nostra sanitat pública, perquè nosaltres sí que ens creiem la sanitat pública; nosaltres, sí. Vostès diuen una cosa i en fan una altra diferent; i la prova és el que voten vostès en aquesta qüestió, quan es parla de salut pública per a tothom, de sanitat pública per a tothom. Amb relació a l'atenció primària; i tant que ens preocupa i ens ocupa al Departament de Salut. Del 2010 al 2014, arran de la crisi socioeconòmica i les ingerències de l'Estat –ingerències de l'Estat–, l'atenció primària va perdre el 17,3 per cent dels recursos, i, per tant, això és un impacte innegable en les plantilles de personal i en les organitzacions dels equips que afecta directament la prestació d'un servei públic essencial. Des de l'anterior legislatura estem revertint la situació, malgrat vostès s'entestin a no reconèixer l'esforç, amb la situació que tenim. Tretze milions d'euros, l'any 2017; i 13 milions d'euros més enguany per als equips que treballen en les zones amb major privació socioeconòmica. Lluita contra la precarietat laboral amb les ofertes públiques d'ocupació; el 25 de l'11 oposicions, 1.314 places de metges de família, i 208 de pediatres d'assistència primària. Més inversions: nou CAP a Santa Eulàlia, a l'Hospitalet, nou CAP a la Mina, nou CUAP a Gràcia. Avui ja destinem a l'assistència primària el 90 per cent dels recursos que es destinaven abans de la crisi. El departament és sensible a les reivindicacions i al malestar dels professionals, per això situa l'assistència primària en la centralitat de la seva acció política. Preocupa i ocupa al departament i al Govern. Objectiu principal: la calendarització de solucions a curt, a mitjà i a llarg termini, des de la complicitat, i, òbviament, els consensos amb els actors professionals i les entitats d'assistència primària. S'estan fent trobades de forma constant entre la direcció de l'Institut Català de la Salut i els representants dels professionals sanitaris i treballem amb un objectiu compartit. Hem fet arribar propostes amb diversos eixos, com ara és adequar les plantilles de professionals, millorar l'estabilitat contractual, l'autonomia de gestió, apropar la direcció a l'espai assistencial, millorar la conciliació personal, laboral, familiar, revisar el model retributiu. Sense anar més lluny, aquest darrer –últim– govern, es va aprovar una mesura per millorar la retenció de talent que es forma en el sistema sanitari públic. El compromís polític del Departament de Salut amb l'assistència primària tindrà una concreció en la proposta de llei de pressupostos per a l'any 2019. Malgrat les limitacions que ens venen de l'Estat espanyol, com apuntava a l'inici de la meva intervenció, el límit de despesa –que vostès se n'obliden, d'això–, sostre de despesa, regla de despesa, infrafinançament del sistema sanitari, i vostès no ho volen o no ho comparteixen, no?, tenim una estratègia a llarg termini, àmpliament compartida pel sector, que vol reorientar l'assistència primària –com apuntava també en l'inici de la meva intervenció– a les noves necessitats de salut i a les noves demandes de la ciutadania. Perquè, també, en temes de salut –en temes de salut–, i en temes de sanitat, la realitat social, la realitat social del país, i les demandes de la ciutadania són ben diferents que les que teníem, doncs, fa vint, deu o quinze anys endarrere. És vident que vostès això no ho volen sentir, però, bé, miri, nosaltres hi continuarem insistint. Hi ha una qüestió que a vostè també se li escapa; l'objectiu del Govern no és aturar drets fonamentals dels treballadors. És un dret legítim, l'exercici de la vaga. El que passa, que, moltes vegades, doncs, no ens trobem en el mateix punt, i, evidentment, el que nosaltres fem és proposar solucions a una situació concreta, i que, per tant, són situacions que es concreten en un punt determinat ara, però que, òbviament, requereixen, com deia, solucions a curt, a mitjà i a llarg termini, que, pel que es veu, vostès no volen entendre. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. És el torn de nou per al diputat.
Bé, gràcies, novament, diputades, diputats, consellera, i ara, vicepresident; jo crec que vostè es confonia. Vostè venia pensant de convèncer-me a mi, quan jo crec que la feina que tenia avui vostè era respondre no a les meves preguntes perquè jo avui estic en aquest faristol fent-les..., és perquè són les preguntes que els treballadors del sistema sanitari ens realitzen. Són les preguntes que fan que els treballadors del sistema sanitari es fiquin en vaga la propera setmana. És que senzillament és per això. Vostès continuen negant la realitat, i quan l'hi negaven aquí al portaveu de Ciutadans, doncs, miri, ho podia entendre, que era el típic exercici entre el Govern i l'oposició, però és que ara, del que estem parlant és dels treballadors sanitaris..., que ja no és que ho digui Ciutadans, és que es posaran en vaga perquè tenen sobrats motius per fer-ho. Miri, avui, sincerament, jo pensava que la resposta vindria d'algú que estigués negociant els pressupostos. Ja veu com la consellera, doncs, bé, apel·la als diners. Vostè no hi era quan he dit que si vol dignificar el sistema sanitari cal que ho demostrin els pressupostos. Per tant, qui està a la negociació..., li he dit a la consellera que creia que era un error haver enviat un document com el d'ahir, carregat i mal carregat, perquè l'únic que fa és evitar aportar solucions al sistema sanitari. I aquí ens hem ofert moltes vegades a fer solucions transversals. Vostès no hi eren, però aquí acordàvem moltes coses transversalment per al sistema sanitari, que desgraciadament vostès després, com a govern, incomplien. Ara, jo no esperava una resposta clara. Quan he vist qui sortia avui a contestar del Govern, doncs era evident que és que no hi havia cap resposta, però no a aquest diputat, que potser no em mereixo cap resposta: és que hi ha milers de treballadors sanitaris que avui estaven esperant una resposta d'aquest Govern per decidir si segueixen la vaga o no la segueixen. Avui tenien vostès una altra oportunitat. La va perdre ahir el president, la va perdre ahir un altre conseller. Desgraciadament, vostès van perdent oportunitats. No ha respost a cap pregunta de les que jo he fet. Per tant, és que ja no les hi torno a fer. Ara, vostè sempre parla de Madrid, eh?, això ja sembla una de les tertúlies... Vostè, Madrid. D'acord. Miri, doncs, si a vostès els interessa tant anar a negociar a Madrid, la setmana passada van perdre una altra oportunitat. Podien haver-se assegut al Consejo Interterritorial de Salud, on, per cert, hi havia molts temes importants, on, per cert, vostès deixen per quarta o cinquena vegada seguida, consecutiva, la cadira buida. No ens vingui a alliçonar! [[Aplaudiments.]] Facin la feina! Vostè no hi era tampoc, però és que jo m'he ofert, ¡si jo l'hi he dit!: escolti, si vostès han de deixar la cadira buida, perquè els fa mandra, perquè no en tenen ganes, perquè Madrid els crea al·lèrgia..., bé, no, al·lèrgia no, que a alguns al·lèrgia no els crea, que van allà i cobren. [[Remor de veus.]] Però, bé, en tot cas, si volen no anar a Madrid, que hi vaig jo, que no tinc cap problema, de veritat, que negociarem, que estarem allà. Almenys no deixin la cadira buida dels catalans; és un gran error. Per tant, no citi, quan parli de salut, temes com aquest, perquè es tractaven temes molt importants que vostès descuiden sempre. Però de veritat que no és perquè l'hi digui jo des de Ciutadans, que és que l'hi està dient la ciutadania, l'hi diuen els treballadors que es posaran en vaga. I li deia: «És que vostès no tenen credibilitat. I no tenen credibilitat perquè ja quan hi va haver la mateixa vaga o el principi de conat de vaga a la Metropolitana Nord, van cometre el mateix error que van cometre ahir: treure aquest paper mullat, aquest paper que no compleix de res. Amb la diferència que els treballadors sanitaris acostumem, bé, a tragar-ho tot. I van dir: «Bé, donem una mica de fe, d'esperança, de credibilitat. I l'hi van donar, aquest xec. I novament les llistes que li estava ensenyant abans són de la Metropolitana Nord, perquè els tenen ofegats, encara que vostès van pactar una cosa buida amb ells. I, hi insisteixo, és que vostès estan parlant insistentment o llegeixen uns discursos parlant de l'atenció primària i vostès la desconeixen. Vostès desconeixen el sistema sanitari. Vostès no parlen del temps assistencial. Jo li estic ensenyant agendes i vostès no aporten cap solució. Entenc perfectament que cal augmentar els pressupostos de tots els equips, no solament d'alguns. Cal trobar plans d'incentivació a zones de dificultat d'accés on no hi ha personal. Cal un compromís per augmentar els treballadors que sigui molt més ferm que el que ahir van fer. Un compromís per augmentar i millorar temes als quals cal donar resposta. Vostè en citava alguns: envelliment, augment de la cartera, la comunitària, l'atenció domiciliària, i, naturalment, l'atenció final a la vida. Però, consellera, hi ha molts temes que vostè no aborda, i continuarem abordant; ja sap que des de Ciutadans tornarem aquí insistentment. Ens hem deixat avui dignitat dels treballadors sanitaris de les ambulàncies, de les llevadores, de les treballadores socials... Hi ha moltes coses que no són al document d'ahir. Per tant... Una de les portaveus de Rebel·lió Atenció Primària deia aquesta setmana: «Si no recuperem una atenció primària forta, correm el risc de que caigui la totalitat de la sanitat catalana. Si voleu atenció primària, si voleu un sistema sanitari digne, vicepresident, fiqui-ho als pressupostos. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per a la rèplica és el torn, de nou, de la consellera.
Bé, diputat, no sé per què no li agrada que li contesti jo, però en tot cas em sembla que tinc la capacitat per poder-lo contestar, encara que no sigui una matèria que pugui conèixer en profunditat, perquè no és el meu àmbit de responsabilitat en el Govern. Però, en tot cas, em sembla que li he donat dades que vostè no les vol tenir en compte. Vostès sempre ensenyen paperets, eh? Pugen al faristol i ensenyen paperets que moltes vegades..., o papers que no poden ser contrastats, que formen part d'agendes que no sé si són públiques o són privades, que formen part de la privacitat de la visita d'un pacient a un metge i que no sé si vostè pot exhibir amb aquesta tranquil·litat que vostè exhibeix des del faristol del Parlament. Però, en tot cas, ja per coses molt concretes, el Pla de garantia d'estabilitat laboral; a veure si així a vostè li sembla que fem alguna cosa que va en la línia, doncs, de les necessitats. També dir-li una altra cosa: vostès, que sempre acusen d'altres de parlar en nom de no sé qui..., vostè avui s'erigeix en portaveu del conjunt dels treballadors de la sanitat pública catalana, i em sembla que vostè, autoritzat per parlar en nom del conjunt d'aquestes persones, tampoc hi deu estar. Per tant, doncs estaria bé que ens digués en nom de quin sindicat parla concretament o en nom de qui és el portaveu vostè de les reivindicacions d'una determinada part de la sanitat pública. Però, en tot cas, el Pla de garantia d'estabilitat laboral 2017, full de ruta que fa una anàlisi de la temporalitat i proposa mesures per a millorar la qualitat de l'ocupació, destaca la creació de l'observatori de la qualitat de la contractació laboral en el sistema sanitari públic i fomenta l'impuls de polítiques d'estabilització i de conciliació laboral, familiar i personal. Un document que fa una anàlisi exhaustiva de la realitat laboral dels professionals sanitaris i que es marca objectius i mesures per a reduir la temporalitat. El pla, aquest pla és fruit del diàleg amb els principals actors professionals del sistema sanitari públic –primera esmena a la totalitat del que vostè ens deia. Què fa? Iniciatives en quatre àmbits: estabilització laboral, convertir nomenaments interins en fixos, reconversió de plantilla eventual en plantilla interina, millora de la contractació eventual, conciliació laboral familiar i personal... I, per tant, des de l'ICS, per exemple, implementació del pla a data de juliol del 2018 –ho dic perquè també ho expliquin tot completament–: convocades el 20 per cent de les 10.092 places aprovades. L'exemple més clar, com abans li apuntava, el 25 de novembre: oposicions, 1.343 places de metges de família i 208 de pediatre d'assistència primària; 216 places ja han estat adjudicades. Alguna cosa bé devem estar fent. O és que està tan malament, tan malament, que no fa res el Govern? Doncs fa coses, el Govern; malgrat vostès, fem coses. Entitats públiques del CatSalut: convocades el 26 per cent de les 3.550 places aprovades; 635 places ja han estat adjudicades. En total, en global, 851 persones han accedit a un contracte fix en el darrer any. Això deu estar bé, això deu estar garantint alguna part de la prestació del servei públic de la sanitat. Les entitats, organitzacions i sindicats reconeixen i valoren positivament l'esforç que fem com a sistema per a millorar l'estabilitat dels nostres professionals. Ho diu el sector; ho diu el sector, que participa de forma activa per tal de dibuixar i dissenyar quins serveis sanitaris hem de tenir, quin servei públic de sanitat pública volem tenir. I, properament –properament, perquè vegi que continuem fent coses–, continuar desenvolupant els processos selectius i adjudicant les places convocades; desplegament de l'observatori de la qualitat de la contractació laboral en el sistema públic de salut; constitució, com a òrgan permanent, per a monitorar la qualitat dels contractes –temporalitat, conciliació de la vida personal, laboral i familiar–, i participat per les entitats que van contribuir al pla. Li semblen poc, l'esforç, la feina, la voluntat de canviar? I torno a l'inici de la meva intervenció: tot això per a donar resposta a les noves necessitats que es plantegen a la sanitat pública catalana. I no ho fa sol, el Govern, al Govern no ho fem sols, tot això: ho fem amb totes les persones que treballen i fan que la sanitat pública catalana sigui una sanitat de primera. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre els drets civils i polítics dels membres de la sindicatura electoral del referèndum de l'1 d'octubre de 2017]] [[300-00049/12]] La següent interpel·lació és sobre els drets civils i polítics dels membres de la sindicatura electoral del referèndum de l'1 d'octubre del 2017. Presentada pel Grup Parlamentari Republicà, exposa la interpel·lació el diputat senyor Marc Sanglas.
Gràcies, president. Honorable vicepresident, conselleres, al passat Ple d'aquest Parlament, el síndic de greuges ens va presentar el seu Informe sobre la vulneració de drets fonamentals i les llibertats públiques en ocasió de l'1 d'octubre i l'aplicació de l'article 155. En aquest informe se'ns relata la injustícia flagrant de l'escrit d'acusació de la fiscalia de l'Estat, que demana més de dos-cents anys de presó per als presos polítics independentistes, i l'abús que s'estava fent del sistema penal des de l'Advocacia de l'Estat, des de totes les institucions del Govern de l'Estat espanyol. Aquella repressió es va atiar contra els dirigents polítics i activistes socials ja presos des de fa més d'un any en aquests moments, però no només contra ells. El mateix informe relatava un seguit d'actuacions a les quals ens referirem, les quals també volem recordar, perquè creiem que cal seguir recordant la repressió que es va exercir sobre aquest país, sobre la ciutadania d'aquest país l'1 d'octubre, de manera prèvia a l'1 d'octubre, l'1 d'octubre i amb posterioritat a l'1 d'octubre. Cal recordar les cinquanta-dues actuacions policials contra col·legis electorals, amb violència contra la ciutadania, que van acabar amb un total de més de mil ferits, un dels quals va perdre l'ull. I, en tot cas, això va existir, malgrat que algunes declaracions policials s'entestin a negar aquesta realitat i s'entestin a dir que els ciutadans exercien violència. Creiem que a partir d'aquell referèndum, creiem i és evident que a partir del referèndum de l'1 d'octubre des de l'Estat espanyol es va entrar a una dinàmica que ha atiat contra tots els ciutadans, contra tot allò que es movia, contra aquelles persones que havien fet possible, que havien participat en el referèndum de l'1 d'octubre: més de set-cents alcaldes i alcaldesses que havien signat el decret de suport al referèndum; persones, quaranta membres del Govern, investigats des del Suprem; professors que explicaven a les classes què significava el referèndum i la repressió policial; ciutadans que van tallar carreteres els dies posteriors, o humoristes que feien el seu treball, que feien la seva tasca, que simplement era fer una sàtira sobre la situació. Amb això hem entrat a una situació d'autocensura, i aquest és l'element preocupant també d'aquesta situació. Avui, però, volem fer-los avinent, volem parlar d'un element també, d'unes persones que van ser també investigades, que han estat processades ja en aquests moments, que són els síndics, els síndics electorals, persones que representen un àmbit acadèmic, que representen l'àmbit universitari i pels quals alguns han estat criticats, han estat, diguem-ne, perseguits i alguns d'ells s'enfronten en aquests moments a penes de dos anys i nou mesos de presó. És l'element..., s'ha anat veient en tot aquest procés, previ ja no només a l'1 d'octubre, sinó en tot, diguem-ne, des de que ha funcionat el procés, que el Govern de l'Estat s'ha dedicat a forçar, a extremar al màxim el que era l'ordenament jurídic. Ho justifiquen dient que la llei –i ells creuen en la seva justificació– la llei ho empara tot. Les dictadures també tenen lleis, i les dictadures també s'emparen en lleis i també s'emparen en tribunals de justícia que generen sentències judicials i que, en tot cas, no són justes, però, en tot cas, s'emparen en tot aquest sistema judicial. Val la pena posar en relleu un manifest que avui surt publicat o que sortirà publicat en les properes hores, signat per més de cent vint acadèmics d'universitats, de diverses universitats espanyoles –per tant, ningú sospitós de ser independentista en aquest àmbit–, en el qual critiquen la interpretació forçada de la legislació penal en el context espanyol, dient..., fent cas o fent esment, en l'àmbit, diguem-ne, de les acusacions de rebel·lió contra els presos polítics catalans. Deien i expliquen en aquest manifest que s'han forçat totes les situacions. I aquest és l'element que ens trobem també en el cas dels síndics electorals. La legislació espanyola es força, en aquest cas a través d'una modificació de la Llei del Tribunal Constitucional, una modificació operada l'any 2015, en la qual s'estableix que al Tribunal Constitucional, més enllà de jutjar, més enllà de dirimir situacions referents a la Constitució, se li atorga una nova funció, un nou poder, que és el d'execució de les seves pròpies resolucions. Un model, un model que no ha estat vist enlloc. Jutge i part, és exactament això, és jutge i part: el mateix jutge o el mateix tribunal que imposa una resolució és el qui acaba executant, saltant-se totes les garanties processals que hi han. Per tant, des d'aquest punt de vista, entenem que, una vegada més, la legislació espanyola s'ha saltat tot el sistema de garanties. Aquesta modificació va ser objecte de sanció, va ser objecte de crítica per part de la Comissió de Venècia, la qual establia aquestes mateixes crítiques que jo els explicava. La capacitat d'independència del sistema judicial es veia alterada, perquè el mateix òrgan que prenia la decisió era l'encarregat d'ajustar la seva execució. És més –i aquest, diguem-ne, és un dels elements que veiem en aquest cas–, no se sap exactament com s'havien d'entendre aplicades les resolucions del Tribunal Constitucional, de quina manera, si hi havien prou garanties, si s'havien donat prou drets a les persones a les quals se'ls imposava aquesta situació. I això és el que anat passant, i això és el que hem anat veient. I aquesta setmana hem pogut tenir un clar exemple amb els whatsapps que corrien per part del senyor Cosidó, intentant..., no intentant, sinó que en tot cas deia clar, de manera clara, que podien incidir en la formació de la voluntat dels tribunals. Per tant, un cop més –i no és el primer, i per desgràcia creiem que no serà l'últim–, la independència judicial de la justícia espanyola salta pels aires. Per tant, des d'aquest punt de vista veiem que no hi ha, ni existeix cap tipus de justícia. Reprenem la situació en el cas dels síndics. El cas dels síndics, entenem..., ja els hi explicàvem, el Tribunal Constitucional va..., tenia un sistema, diguem-ne, únic i exprés. En el moment que s'aprova, per part d'aquest Parlament –i volem posar clarament, diguem-ne, l'accent en aquest element–, aquesta actuació dels síndics electorals, queda emparada per una llei aprovada per aquest Parlament. I la seva actuació es realitza durant la vigència de l'aplicació d'aquesta llei, i, per tant, tota la seva actuació queda emparada sota aquesta llei, la Llei del referèndum. És el que els dèiem, el Tribunal Constitucional actua de manera directa, actua de manera ràpida, actua de manera exprés –com no ha fet en altres ocasions, i en això sí que han tingut pressa i constància en fer-ho–, aplicant unes multes coercitives de dotze mil euros per dia per a aquests síndics. Davant d'aquesta situació, diguem-ne, els síndics acaben aturant la seva actuació. Però, en tot cas, és una imposició que no garanteix..., que no hi ha un procés judicial, que no hi ha un procés contradictori en aquest àmbit, sinó simplement se'ls imposa una sanció i se'ls diu «vostès han de complir perquè han incomplert una resolució del Tribunal Constitucional. I en cap cas se'ls dona audiència, se'ls dona part perquè puguin participar en un procés. Qualsevol –qualsevol– mínim entès en dret sap que qualsevol procés sancionador ha de ser un procediment contradictori, les parts han de poder dir alguna qüestió sobre la imposició d'aquestes sancions. En tot cas, aquest sistema no establia ni un sistema de garanties del mateix recurs, més enllà, diguem-ne, del mateix recurs de súplica, que hi cap, però que és evident que si el mateix tribunal que imposa la sanció és qui ha acabat resolent, difícilment el dret de garantia..., el dret de defensa queda garantit en aquesta situació. És mes, no va haver-n'hi prou amb aquesta sanció administrativa, que, al final, el mateix Tribunal Constitucional va acabar aparcant, entenem que bàsicament perquè l'element, diguem-ne, de capacitat o la fortalesa jurídica de tot el sistema era prou evident que fallava per algun lloc..., i, per tant, aparquen el que són les sancions administratives i inicien un procés, un procés judicial contra aquestes persones. Més lluny d'intentar tranquil·litzar la situació, no senyors, el 25 d'octubre, per tant, ara fa tot just un mes, o encara no fa un mes, la Sindicatura Electoral, els membres de la Sindicatura Electoral, el senyor Jordi Matas, la senyora Tània Verge, el senyor Marc Marsal, el senyor Josep Pagès i la senyora Marta Alsina són processats per un tribunal que els demana dos anys i nou mesos de presó per uns delictes de desobediència i d'usurpació de funcions públiques, quedant aparcat el delicte de malversació, pel qual venien també..., o els volien perseguir. Entenem, eh?, que aquesta situació és del tot irregular. Entenem que és el que no pertoca, i en tot cas creiem que el que s'hauria de fer en aquest cas, com en d'altres casos que estan passant, en els casos dels càrrecs electes locals, d'alcaldes i alcaldesses, entenem que aquesta situació hauria d'anar arxivant-se, perquè veiem i veurem segurament en el decurs del procés que tota aquesta situació tenia una empara legal i que en cap cas es va cometre cap irregularitat. Per part nostra, per part del Grup Republicà, interessa del Govern saber quina és l'opinió que té, el Govern, sobre aquesta política repressiva, en aquest àmbit concret dels síndics electorals [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] però també del conjunt de persones...
Diputat...
...represaliades en el conjunt del país. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès. Quan vulgui.
Moltes gràcies, senyor president. Senyores i senyors diputats, diputat Sanglas... De fet, en els darrers dies hem vist diverses notícies que ens mostren com l'Estat constitucional i de dret a Espanya està entrant en una profunda crisi sistèmica. A la crisi de la constitució territorial, que existeix des de l'any 2010, en què amb una sentència del Tribunal Constitucional es modifica un estatut validat en referèndum i, per tant, s'aplica un estatut d'autonomia sobre un territori que no ha estat ni proposat, el seu contingut final, ni ratificat –el contingut final– per la seva ciutadania. Per tant, es modifica aquest estatut via una sentència del Tribunal Constitucional, després d'un procés llarg de desprestigi del mateix Tribunal Constitucional, de recusacions, de vacants no cobertes, en què ara veiem la segona part –i, com diuen sempre, les segones parts sempre són pitjors que la primera–, ara amb el mateix cas de la composició del Consell General del Poder Judicial. Això pel que fa referència a la constitució territorial. Després, pel que fa referència a la separació de poders, aquesta setmana vèiem com ja arribava la crisi sistèmica de l'Estat constitucional espanyol, pel que fa referència a la separació de poders, a nivells pornogràfics. És a dir, els whatsapps del màxim responsable del Partit Popular al Senat vantant-se de que tindran controlada la sala que jutjarà els presos polítics i que jutjarà també, que pot jutjar-lo a ell mateix, aquest portaveu del PP al Senat, en cas que finalment sigui imputat per la seva implicació, o presumpta implicació, en casos de corrupció, es vantava de controlar aquesta sala pel darrere. És un episodi més de la degradació del sistema constitucional de l'Estat espanyol. I el tercer element és que, al contrari del que ens havien ensenyat a les facultats de dret, resulta que el dret penal no s'aplica com l'última ràtio, a l'Estat espanyol, si no que s'aplica com la primera de les mesures. Ens havien ensenyat a les facultats de dret que abans d'aplicar el dret penal hi podien haver sancions administratives, hi podien haver altres tipus d'actuacions i que, per tant, l'aplicació del Codi penal era la darrera mesura que tenia l'Estat davant d'uns fets, davant d'unes actuacions d'un ciutadà que es puguin considerar contràries a la llei. Veiem que aquí pel que fa referència a..., quan es qüestiona la unitat d'Espanya o quan es qüestiona la monarquia com a forma d'estat, passa al revés. Per tant, el Codi penal passa a ser la primera ràtio. I això és el que han fet des del passat setembre i el passat octubre diferents poders de l'Estat per intentar aturar una petició, una reivindicació, una determinació política de la societat catalana de poder decidir el seu futur en referèndum. Alcaldes, alcaldesses, regidors i regidores investigats per la fiscalia, que un any després la gran majoria d'ells no saben en quina situació es troba. Aquest és un altre element. És a dir, constantment s'obren investigacions en l'àmbit de la fiscalia o en l'àmbit judicial, i resulta que els afectats no saben, no sabem, en quina situació es troben, en quina situació ens trobem. Mentrestant es van filtrant documents de la investigació per part dels que suposadament actuen com a policia judicial, singularment la Guàrdia Civil i la Policia Nacional. Una mostra d'indefensió que patim molts ciutadans i ciutadanes. Alcaldes i alcaldesses perseguits; activistes acusats, doncs, de terrorisme per fets que no passarien de desordres públics en el pitjor dels casos, si arribessin a ser-ho; professors d'escola pública assenyalats, vulnerada la seva intimitat, les seves dades personals, identificats públicament, assenyalats per representants polítics d'algunes forces presents en aquest Parlament amb tot el que ha comportat, vilipendiats mediàticament i que després resulta que això acaba en no res. I ara ha tocat el torn als membres de la sindicatura electoral, escollits d'acord amb la llei aprovada pel Parlament de Catalunya, que van desenvolupar les seves funcions durant la vigència d'aquesta llei, mentre va estar vigent, abans de la seva suspensió per part del Tribunal Constitucional. I que, com molt bé deia el diputat, van ser ells juntament amb el secretari general de la Vicepresidència i la responsable ara de processos electorals del Departament de Vicepresidència i Economia i Hisenda, l'aleshores al capdavant del qual hi havia Oriol Junqueras, van ser els primers en estrenar-se en aquest nova modalitat punitiva, que són les multes coercitives del Tribunal Constitucional. Un Tribunal Constitucional que té aquestes facultats gràcies a una esmena entrada a un projecte de llei que no tenia res a veure, en el seu tràmit al Senat, anunciada en plena campanya electoral del setembre del 2015 per part del diputat d'aquesta cambra Xavier García Albiol que tampoc era, diguem-ne, diputat al Congrés dels Diputats. Per tant, es canvia una de les funcions i es dona uns poders al que hauria de ser l'àrbitre per la porta del darrere, a l'últim minut i amb nocturnitat, podríem dir, no?, amb nocturnitat parlamentària. A partir d'aquí es van aplicar unes multes, vulnerant evidentment els principis bàsics de tot procediment com aquest. Evidentment –vostè ho ha dit–, ha de ser un procediment contradictori. Aquí et multen preventivament, diguem-ne, com fa cinquanta anys, depenent de qui vingués a una ciutat en detenien a uns quants preventivament, perquè no passés res. Per tant, dret penal a l'avançada. I, evidentment, atacant unes persones que havien estat escollides per fer una funció d'acord amb la llei. Per tant, el Govern de Catalunya, com no pot ser d'altra manera, mostrem el nostre suport, solidaritat i tota la complicitat amb els membres de la sindicatura electoral que estan patint aquesta repressió desproporcionada de la ciutadania. Són persones de la comunitat universitària, insignes acadèmics i juristes, politòlegs també alguns d'ells, que sempre han demostrat la seva capacitat professional i avui, doncs, són atacats precisament per aquest compromís. El nostre Govern s'ha marcat des d'un inici plantar cara a aquesta vulneració de llibertats polítiques i democràtiques. Per això hem creat l'Oficina de Drets Civils i Polítics que té per objectiu lluitar contra les actituds violentes o denigrants que atempten contra la cohesió i la convivència a Catalunya; fer el seguiment de les possibles vulneracions d'aquests drets; donar suport a les persones i col·lectius que n'han pogut ser víctimes i col·laborar amb la tasca que porten a terme diferents entitats i organismes compromesos en aquest mateix objectiu. I en el cas concret, a més, dels membres de la sindicatura electoral, vam mostrar-hi, el Govern, tot el nostre compromís i solidaritat a través del nostre màxim representant, el president de Catalunya que, doncs, a través d'una compareixença i una reunió pública va rebre'ls al Palau de la Generalitat. La funció d'aquestes persones era facilitar els drets civils i polítics fonamentals en una societat democràtica, que és la participació política. I, per tant, volem agrair el compromís democràtic d'aquestes persones, i ens posem al seu costat per encarar les acusacions per delictes que no han comès i per acompanyar-les per tal que els seus drets siguin tutelats judicialment, atesa la reacció injustificada de l'Estat durant el setembre passat quan, com deia, van ser multats amb multes de fins a dotze mil euros diaris. Per tant, nosaltres continuarem treballant per garantir els drets civils i polítics de tots els ciutadans, dels membres de la sindicatura avui injustament acusats i, evidentment, de tota la ciutadania que està patint a les seves pròpies carns aquest canvi que hi ha hagut, aquest dret penal de l'enemic que s'aplica contra els qui no compartim la unitat d'Espanya i els que rebutgem la corona com a forma de Govern. Sembla que avui dir que estàs en contra de la unitat d'Espanya perquè vulnera..., aquesta unitat indissoluble, perquè vulnera el dret a l'autodeterminació dels pobles i perquè no ha estat construïda de forma democràtica, perquè no compta amb el consens, com a mínim, d'una majoria de la ciutadania de Catalunya, sembla que et posen al punt de mira. I els diputats de Ciutadans fan que sí amb el cap, perquè ells també ens posen en el punt de mira. Ells apunten i la fiscalia, la Policia Nacional i la Guàrdia Civil fan la seva feina a partir del que ells apunten. Per tant, nosaltres seguirem defensant..., diputat Castel, malgrat que a vostè no li agradi, seguirem defensant que els estats, la seva unitat o la seva dissolució l'han de decidir els ciutadans, que no ens quedarem ancorats en una constitució que ara farà quaranta anys i que s'ha envellit molt ràpid. Que s'ha envellit i que ha quedat podrida, com la cúpula del poder judicial. I que s'està vulnerant la separació de poders, en què se'ns aplica un estatut d'autonomia que no és el que vam votar. Per tant, nosaltres, sé que no els agrada, però no pateixin, seguirem determinats a seguir treballant cívicament, democràticament i pacíficament per assolir aquests objectius. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Senyor Castel, per què em demana la paraula?
Per al·lusions evidents, president.
Digui.
Li diria dos coses. Primer, movia el cap per una cosa que estava llegint al mòbil. El desconeixement és molt atrevit. Però a nosaltres sempre ens trobarà al cantó de la llei, la norma, el reglament i el que està establert; mai saltant per sobre del que està establert, que és la llei a tot el país, i el país és Espanya. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Molt bé. Seguim amb l'ordre del dia... [[Veus de fons.]] Sí, no? [[Pausa.]] Molt bé. Seguim amb l'ordre del dia, amb les mocions. Recordin que ahir vam plantejar el canvi d'ordre de les mocions. [[Marc Sanglas Alcantarilla demana per parlar.]] Ah! Volia replicar. Disculpi –disculpi. He entès que em deia que no, diputat. Doncs, per tant, és el torn de la rèplica del diputat. Perdoni; he entès que amb el cap em deia que no.
Molt bé; gràcies, president. És d'agrair que la gent que compleix la llei no es salta els reglaments. Estaria bé que no se saltessin els controls de la policia als aeroports; també estaria bé. [[Aplaudiments.]] En tot cas, agrair la posició del Govern, no n'esperàvem menys. Hem de continuar, seguir, per desgràcia, defensant la posició de la nostra ciutadania, la posició de la gent que ha avalat democràticament la nostra posició de fer un referèndum. Volem seguir denunciant la persecució que es produeix dia a dia. En aquests moments, i tot i que semblava que s'aturava, la repressió en l'àmbit municipal continua. D'aquí uns dies ha estat citat a declarar l'alcalde d'Alcarràs, també, com a, diguem-ne, persona participant o per facilitar el referèndum de l'1 d'octubre. I hem vist que aquesta situació política de persecució s'ha centrat en molts àmbits, i també en l'àmbit acadèmic. Per desgràcia en tenim moltes mostres, i no estem parlant de mostres del passat, sinó que estem parlant de mostres de pura actualitat: el ministre senyor Josep Borrell intentant liquidar un congrés d'hispanistes perquè es malparlava de l'imperi espanyol; per tant, tota aquesta actuació per part, diguem-ne, del Govern espanyol, en els seus diferents sistemes, intentant prohibir, intentant tallar el que ha de ser la veu, ha de ser la paraula de la ciutadania. Creiem que el referèndum és el punt de consens, és el màxim punt de consens d'aquesta ciutadania. Un 80 per cent de la gent d'aquest país, indistintament de a quina formació política pertany, independentistes i unionistes, reclamen que la millor manera d'acabar o de resoldre els contenciosos polítics és a través de les urnes; no podia ser d'una altra manera. El que hem tingut..., n'hem tingut prou mostres, en tenim prou mostres al Quebec, n'hem tingut prou mostres a Escòcia. Veig que hi han alguns altres també que estan preocupats una altra vegada pel que passa a Anglaterra i que anuncien el trencament, diguem-ne, de l'imperi britànic abans que l'imperi espanyol, però en tot cas també anuncien que es trencaran. Per tant, diguem-ne, benvinguts, benvinguts a aquests reconeixements. En tot cas, volíem aprofitar –i per això fèiem també aquesta interpel·lació– per mostrar la nostra solidaritat com a grup parlamentari, segurament també d'altres grups, pel reconeixement de la feina dels síndics, dels síndics que són professionals, síndics que formaven part d'una sindicatura electoral. Recordem que en qualsevol sistema electoral els processos electorals, ja siguin referèndums o siguin eleccions, són vetllats per algun òrgan, una junta electoral, una sindicatura electoral formada per acadèmics, formada per juristes, que en tot cas el seu objectiu, i és el que es pretenia en aquesta sindicatura electoral, és vetllar per la imparcialitat de qualsevol procés electoral, que els ciutadans se sentin..., tinguin un àmbit on puguin reclamar els seus drets, en el cas que els sentin vulnerats. Per tant, entenem que és en aquest àmbit el reconeixement d'aquesta feina. Creiem que el consens..., insistim en el consens sobre el referèndum. Un altre consens sobre el qual el país té un gran consens, una gran opinió, és contra la repressió i la presó provisional que en aquests moments estan patint polítics i líders i activistes socials. Creiem que aquesta és la situació que cal acabar de totes totes. Això és un clam unànime a nivell de la ciutadania; hi està apostant gent independentista i gent no independentista, perquè en definitiva el que ens estem jugant són els drets civils i els drets socials en tot aquest element repressiu. I ja per anar acabant, en tot cas, els consensos es busquen parlant, els consensos es busquen i es troben en una taula, els consensos no es troben passejant autobusos. Ja vam tenir una mostra de passejar autobusos [[aplaudiments]] ..., l'any 2006 ja vam tenir mostres de com es passejaven autobusos per tot l'Estat espanyol recollint firmes contra els catalans, contra l'Estatut, i ara algú, intentant replicar les mateixes fórmules, segueix passejant autobusos. Doncs a nosaltres no ens trobaran a cap autobús, a nosaltres no ens trobaran afirmant de manera agressiva que ens trobaran al carrer. Estarem en el carrer; no ens trobaran en cap autobús, sinó que ens trobaran a les taules de negociació. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. La rèplica del vicepresident.
Gràcies, president. Diputat, acaba de citar una altra mostra de com funciona això de la divisió de poders a l'Estat espanyol. Resulta, com molt bé deia vostè, que ara ja es passegen uns autobusos utilitzant la imatge de persones que es troben en una situació de presó preventiva –preventiva; per tant, prèvia a judici–, en què es demana que no hi hagi un indult amb ells, abans de que hi hagi hagut cap sentència. Per tant, veiem que alguns ja donen per fet –no sé si tenen informació privilegiada– que hi haurà una sentència condemnatòria i donen per fet que algú proposarà un indult o que els mateixos afectats l'arribaran a proposar. És una mostra més de com la cúpula del poder judicial s'alinea, primer, amb la unitat d'Espanya, i després amb els drets dels ciutadans. I això no ho dic jo: això ho ha dit l'actual president del Consell General del Poder Judicial. Setembre del 2017, obertura de l'any judicial, i diu: «L'última raó de l'estat de dret a Espanya es basa en la seva unitat; no en els drets fonamentals dels ciutadans, no en la divisió de poders, no en el valor de la democràcia, no: en un concepte tan, diguem-ne, metademocràtic, metajurídic, com és la unitat d'Espanya, no?, que no té res a veure amb el dret. La unitat d'Espanya, vaja, per molt que diguin que és indissoluble, doncs resulta que no, perquè aquestes coses, els processos històrics, superen, evidentment, el que puguin dir les constitucions. Certament, tenim una tensió a Catalunya entre dos conceptes que en una democràcia plena van molt alineats, que és entre legalitat i legitimitat o, diguem-ho d'una altra manera, entre potestas i auctoritas. I tu pots exercir el poder, l'Estat espanyol té la potestas, exerceix el poder perquè té la capacitat coercitiva, perquè van alineats els diferents poders de l'Estat, des d'algunes cambres, cambres legislatives, l'executiu, el judicial i alguns òrgans com la fiscalia i els cossos i forces de seguretat, en la defensa de la unitat d'Espanya, per tant, tenen la potestas, però a Catalunya no tenen l'auctoritas, perquè hi ha una part molt gran de la ciutadania de Catalunya que la rebutja, que es qüestiona... Si a nosaltres ens passés això, si això passés en una Catalunya independent, a mi em preocuparia i, per tant, començaríem a treballar políticament per resoldre això. Perquè la nostra concepció del poder, la nostra concepció de com han de funcionar els estats, es basa en que hi ha un consentiment dels ciutadans, que el donen mitjançant el vot a la democràcia, a l'aplicació de les lleis. L'Estat té i ha de tenir el monopoli de la violència; només el pot exercir l'Estat, perquè és l'única que pot ser legítima. Però la condició és que les decisions de l'Estat siguin preses, la configuració d'aquest Estat estigui fet de forma democràtica. I la democràcia incorpora també el pluralisme polític, un pluralisme polític que és perseguit i que és rebutjat a l'Estat, en què hi ha una visió única, d'una sola manera de ser espanyol, de sentir-se espanyol. Evidentment, això que ha fet és posar-nos una autopista ben ampla als qui defensem la independència de Catalunya com a forma d'organització d'aquest país. I els ho agraïm, perquè ens han ajudat molt a convèncer molta i molta gent. Però crec que realment els que s'estimen la unitat d'Espanya, els qui creuen –i ho fan ben legítimament i n'estan convençuts, i deuen tenir les seves raons, i jo les respecto, profundament les respecto– que el millor que pot haver-hi, que pot passar a Catalunya és que segueixi unida a Espanya haurien de pensar com aconsegueixen que això es basi en el consentiment de la ciutadania de Catalunya, no com ara, que es basa en l'ús de la força de la ciutadania de Catalunya. Perquè l'aplicació del 155, la dissolució d'aquesta cambra en contra de la voluntat majoritària d'aquesta cambra ara fa un any, va ser una expressió de l'ús de la força contra la voluntat democràtica de la ciutadania. Tot anava dins d'un pla, un pla que havia d'acabar el 21 de desembre amb una derrota de l'independentisme a les urnes i, per tant, que les urnes validessin allò que ells havien decidit aplicar en el 155, en contra de la majoria d'aquest Parlament. Però resulta que aquesta societat té un vici, que és pensar lliurement i que cadascú pensi el que vol, i va atorgar els vots que va atorgar. I en aquests vots es va atorgar una majoria clara a l'independentisme en aquesta cambra, de la mateixa manera que va decidir que determinades forces polítiques tinguessin un determinat nombre d'escons, que nosaltres respectem. Per tant, al final, doncs, es tracta d'això. L'única manera de recosir potestas i auctoritas és democràcia...
Vicepresident, se li ha acabat el temps.
...i, com més, tardin pitjor aniran. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, vicepresident. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la política fiscal]] [[302-00027/12]] Seguim, ara sí, amb la primera de les mocions, la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre política fiscal, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per exposar la moció té la paraula la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, president. Bon dia, vicepresident, conseller, diputats i diputades. Doncs bé, el Grup Socialistes presenta aquesta moció sobre política fiscal després de la interpel·lació que li vam fer al conseller només fa quinze dies. Saben vostès que és veritat que estem en època de pressupostos, que en els pressupostos tan importants són les despeses, la inversió que fem en àmbits socials, educatius o infraestructures, com els ingressos, que és allò que ens permet, evidentment, invertir i gastar. I, per tant, nosaltres la proposta que fem avui és sobre això, sobre la part dels ingressos que ens sembla rellevant, tenint en compte que en els darrers anys nosaltres creiem que no hem demanat un esforç més important a aquells qui més tenen i més cobren. Per tant, la nostra moció va en aquesta línia: com augmentar ingressos i fer-ho des de diferents punts de vista. El primer és negociar amb l'Estat, que els grups que estan al Congrés dels Diputats puguin negociar un augment de l'objectiu de dèficit, que saben que el Govern de l'Estat està en aquesta línia; això ens suposaria 500 milions d'euros més. També flexibilitzar la regla de la despesa, que això permetria tenir més marge al Govern de la Generalitat, i en som conscients. Reclamar un calendari de deutes al Govern de l'Estat; entre ells, la disposició addicional tercera. Saben que aquest és un acompanyament que sempre hem fet al Govern, de reclamar a l'Estat aquests deutes pendents, que pugen més de 7.000 milions d'euros i que creiem, doncs, que és necessari que es calendaritzi d'una vegada per totes. Però també és cert que no podem entendre com el Govern, els grups que conformen el Govern, ens fan una esmena demanant l'exigència del retorn de tots aquests deutes, no? Aquesta doble vara de mesurar no l'acabem d'entendre, no? Quan seuen davant dels funcionaris pel retorn de les pagues els proposen vuit anys; en canvi, vostès li exigeixen al Govern de l'Estat que torni demà 7.000 milions d'euros. Home, sembla que no és raonable; crec que estaria millor negociar un calendari. El tercer punt: el frau fiscal. Mirin, ho vaig dir l'altre dia: vostès van fer un estudi l'any 2014 i el tax gap i el frau fiscal que se'ns escapa està a prop dels 800 milions d'euros, sobretot en successions i en patrimoni. És cert, i sempre ho ha dit el Departament d'Economia, que ha millorat i que en els darrers temps han aconseguit eixugar 200 milions d'euros de frau, però estem igualment en xifres molt elevades, a l'entorn dels 600 milions d'euros. Creiem que cal fer una feina important aquí. I també les esmenes que ens fan els grups que conformen el Govern parlen molt de l'exigència a l'Estat. Jo els repetiria el que li vaig dir l'altre dia al conseller Puigneró: no facin oposició de l'oposició. Aquí vostès fan de govern i han de respondre com a govern en les competències que tenen, que són moltes. I vagin al Congrés dels Diputats a demanar a l'Estat allò que creuen que no fa bé. Però aquí nosaltres els exigim que l'Agència Tributària de Catalunya posi més recursos, més inspectors, per intentar atacar aquest tax gap que vostès saben que tenim; més petit, més gran, és igual: si no el tinguéssim, en aquests moments tindríem 600 milions d'euros més per gastar. Per tant, crec que s'ha de ser amb això una mica raonable. Després entrem en la part dels impostos. Fiscalitat verda. No entenem per què ens han fet una esmena en aquest àmbit. Ens ratllen una frase que vostès ens proposaven en una transacció que ens van fer el mes d'octubre. No sé exactament què ha canviat de l'octubre a avui, que és 22 de novembre. Però és que, a més a més, la llei que es va aprovar del canvi climàtic té una disposició addicional que diu que s'ha de fer un projecte de llei sobre l'impost de les activitats econòmiques que generen gasos amb efecte hivernacle i que s'ha de posar en marxa o entrar en vigor el 2019. Estem a punt d'acabar el 2018, no sembla que aquest projecte de llei hagi entrat al Parlament o que es pugui aprovar a les properes setmanes. I aquesta és una disposició que no està recorreguda pel TC ni està suspesa. És a dir que vostès ja tarden –ja tarden– a fer una cosa que, a més, és important, que és atacar allò que afecta el nostre medi ambient, la nostra salut i molts altres aspectes. IRPF. Aquí vostès ens fan unes propostes..., aquests grups que formen el Govern, unes propostes d'esmenes, la veritat, sense marges, genèriques absolutament. Escolti, el 2016, el vicepresident Junqueras va fer un estudi en el seu departament sobre possibilitats de modificació de l'impost de la renda per a les persones físiques, i ja deia que calia abaixar els impostos a les rendes més baixes perquè Catalunya érem els que estaven més alts, un 12 per cent a les rendes més baixes. I deia que calia apujar-los a les rendes més altes, a les de més de 100.000 euros, perquè estàvem per sota de la mitjana espanyola. Hi ha una frase en el seu estudi que deia: «Economia diu que els que tributen per sobre de 100.000 euros tenen una pressió fiscal inferior a la mitjana del seu conjunt. És a dir que el Departament d'Economia, en aquell moment, estava d'acord amb baixar els trams baixos i pujar els alts. Què ha passat avui, que la seva esmena és genèrica, sense entrar en detalls? Hi ha, per no parlar de l'impost de successions, que ens trobaríem en el mateix. Sincerament, no sé què ha passat del 2016 a aquí, no sé què ha passat de la seva transacció que ens va proposar a l'octubre, però han canviat bastant les coses, perquè són vostès menys valents, menys agosarats, i, sobretot, menys generadors d'ingressos i de recaptació i de progressivitat i justícia en uns impostos que han gravat molt les classes mitjanes i treballadores, com molt bé deia el seu estudi del 2016. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades, és el torn, en primer lloc, del Grup Parlamentari de Ciutadans. Té la paraula el senyor José María Cano.
Gracias, presidente. Vicepresidente, diputados, diputadas, público, buenos días. Bien, hoy el PSC nos presenta una moción con una serie de medidas, que podemos resumir en líneas generales en dos conceptos básicos, que serían: gastar más y subir los impuestos a los catalanes. Yo les digo a los señores y señoras del PSC que ustedes han gobernado en Cataluña y también en el resto de España. Se lo digo porque, leyendo su moción y sus propuestas, parece que ustedes acaban de aterrizar en la política y que nunca hubieran tenido la oportunidad de abordar estos temas ni en el Parlament ni en el Congreso Eso sí, es de agradecer que, en su propuesta, dejan meridianamente claro cuál es su proyecto: gastarán los impuestos de los ciudadanos a dos manos, como si no hubiera mañana. Y, para aumentar ese gasto sin control, proponen ampliar el porcentaje de déficit. Es decir, quieren estirar todavía más el brazo que la manga, por lo tanto, endeudar más, si cabe, a nuestra comunidad autónoma, castigando a las generaciones futuras; una comunidad autónoma que les tengo que recordar que ya parte de una deuda pública de más de 77.000 millones de euros. Y la verdad es que no sé quién nos va a dejar ese dinero, considerando que es una deuda pública cualificada como «bono basura y que, en estos momentos, todo se tiene que financiar a través del Fondo de Liquidez Autonómico español. Además, proponen ampliar los límites de la regla de gasto, es decir, en vez de moderar el gasto cuando hay crecimiento económico para poder abordar las épocas de vacas flacas, lo que sería la típica política keynesiana, su propuesta es aumentarlo –aumentarlo– con una venda en los ojos, sin garantizar que ese nuevo gasto se pueda seguir financiando en el futuro. Pero es que, además, como todas esas propuestas de aumentar gasto no son lo suficientes para pagar la gran fiesta, para mantener tanto chiringuito, para pagar los de dedazos de A-8, para pagar la mala gestión de la ATLL, de la línea 9 de metro, de Spanair, por ejemplo, ¿qué es lo que nos propone el PSC? Pues, lo de siempre: meter la mano en los bolsillos de los catalanes, subir los impuestos. Impuestos que seguirán soportando con su esfuerzo los de siempre, la clase media y trabajadora, aquellos que levantan la persiana de su negocio cada día, con mucho esfuerzo; aquellos que ahorran y dejan en herencia su negocio o su casa a sus familiares; en definitiva, los de siempre. Señores y señoras del PSC, sus políticas siempre se basan en abrir más y más y más el grifo vía a subir los impuestos, pero no se preocupan ni se ocupan de poner bien el tapón en el desagüe para que no se pierda ese caudal. Y la realidad es que gran parte de los impuestos nunca llegan a su destino, destino que no tendría que ser otro que el de financiar nuestro estado del bienestar. Miren, en esta moción, no hacen ni una sola mención a la imprescindible reforma de la Administración, ni una sola mención a acabar con las duplicidades, ni una sola mención a quitar la grasa que sobra en la Administración y reforzar el músculo, ni una sola mención a reducir los chiringuitos, ni una sola mención a reducir el gran número de cargos puestos a dedo. Y todas esas reflexiones tendrían que ser siempre previas a meter la mano en los bolsillos de los catalanes. Es imprescindible hacer las reformas que necesita la Administración. No pueden seguir malgastando los recursos públicos que son de todos. Porque, si no se afronta esa reforma, en el futuro, si baja la recaudación, tendrán que volver a recortar masivamente. Y tómense en serio la estabilidad presupuestaria. Ese es uno de los elementos que nos permite estar dentro de la Unión Europa, es lo que nos permite financiar la deuda y hacerlo a coste bajo. Y sigan el ejemplo: Ciudadanos ha conseguido en todos sus acuerdos todo lo contrario a lo que proponen ustedes. Ha conseguido, Ciudadanos, bajar los impuestos a la clase media y trabajadora. Y es que los catalanes no pueden soportar más subidas de impuestos. En la interpelación del Pleno pasado, el señor conseller d'Economía, el señor Aragonès –que está hoy, aquí, con nosotros– y usted discutían sobre cuál de los dos sería capaz de subir más los impuestos, y el señor conseller le recordaba que Cataluña tiene el dudoso honor de encontrarse en el top de los territorios con más presión fiscal de toda España. Y es que Cataluña es la comunidad autónoma donde la clase media y trabajadora paga más IRPF y de eso no se habla en su moción. Nosotros hemos presentado una propuesta de ley para bajar el IRPF a la clase media y trabajadora, y ustedes nos han presentado una enmienda a la totalidad. Yo les diría que rectifiquen y retiren esa enmienda, porque están a tiempo, y permitan que se haga la ponencia y el debate para abordar esa reforma del IRPF. Y, sobre todo, no se centren en gastar más y en subir los impuestos. Centren sus esfuerzos en gastar mejor, en poner en marcha buenas políticas públicas. En cuanto a las enmiendas, decirles que lamentamos que no hayan aceptado ninguna de las nuestras, que entendíamos que eran enmiendas que intentaban mejorar la propuesta. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. És el torn del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Té la paraula el senyor David Cid.
Bé. Sobre la desigualtat i la distribució de la riquesa és el debat que es planteja avui aquí i crec que també serà un dels debats centrals que entomarem, en aquest cas, en la negociació de pressupostos. Vull començar llegint, en aquest cas, una cita d'Andreu Missé, que publicava recentment en El País: «Ahora vemos con asombro como en España los ganadores de la crisis se resisten a una justa contribución por los beneficios obtenidos. Mirin, és que, clar, vostès –i parlo en el cas dels senyors de Ciutadans– dibuixen un país que no existeix. Perquè els donaré una dada: el 10 per cent de la població amb més recursos ha passat d'acumular el 44 per cent de la riquesa neta el 2008 al 55 per cent el 2014. És a dir, escolti, si la crisi ha servit per a això, si és que hi ha guanyadors i perdedors de la crisi. I, per tant, no sé quines propostes fan, o sí que sé quines fan, i ara m'hi referiré. Miri, Catalunya jo crec que necessita una veritable reforma fiscal. Perquè, clar, vostès plantegen un debat, i a vegades ho fem tots els grups, de..., no?, fa poc, en aquesta cambra, fa re, escassament deu minuts, el senyor Jorge Soler demanava més recursos per a la sanitat pública –jo hi estic d'acord–, més metges d'atenció primària –jo hi estic d'acord–, i el 25 per cent del pressupost de sanitat a atenció primària –jo hi estic d'acord. Però, escolti, vostès són especialistes en el teorema Ciudadanos, que jo ja he definit, que ja l'he explicat més d'una vegada, que vostès diuen que és possible bufar i xuclar alhora amb una palleta. I això és impossible. És a dir, si vostès demanen més recursos, evidentment, per als serveis públics, això és impossible retallant impostos. Escolti, la pantomima aquesta de la corba de Laffer jo ja me la sé, me l'han explicada mil vegades i no funciona. A cada rebaixa fiscal que es fa, els ingressos de la Generalitat, i, en aquest cas, de l'Estat, disminueixen. I, per tant, Catalunya necessita una reforma fiscal «en sèrio en successions, IRPF i fiscalitat verda. I jo els dic: «Tinguem el debat amb rigor. Catalunya no té una pressió fiscal superior a la resta de l'Estat espanyol, però és que l'Estat espanyol i Catalunya tenen una pressió fiscal vuit punts per sota de països d'igual riquesa com, per exemple, Itàlia o altres països de la Unió Europea. Per tant, la pressió fiscal a Catalunya i a Espanya és molt més baixa que a la resta de països de la Unió Europea. Per tant, hi ha marge per augmentar els ingressos i sí, hi ha marge per augmentar els ingressos i destinar-los a millors polítiques socials, en educació i en sanitat. Vostès, al final, són el partit rendista i el partit, en aquest cas, també dels especuladors. Perquè, escolti, si vostès són un partit liberal, com és que defensen acabar amb l'impost de successions? Si no hi ha res més antidistributiu, en contra de la igualtat d'oportunitats que suprimir l'impost de successions, que és que tu tinguis un patrimoni només per ser el fill de qui ets... Bé, jo sé que a vostès això segurament els encanta, que, per alguna cosa, s'han tornat monàrquics o són el primer partit liberal monàrquic de la història de la humanitat, gairebé. Però, en tot cas, nosaltres el que plantegem clarament: hi ha marge en successions. Miri, en les reformes que van aplicar, en aquest cas, primer, el senyor Mas i, després, no?, que va corregir, en aquest cas, amb el pacte amb Esquerra Republicana. Jo crec que hem perdut, en aquests anys, pràcticament 4.000 milions d'euros amb ingressos que podien haver destinat a polítiques socials. Hi ha marge tocant les bonificacions, modificar les bonificacions de l'impost de successions que no afecten veritablement a les rendes mitjanes. Escolti, a Catalunya, la gent que hereta un pis de 500.000 euros de valor cadastral i 180.000 euros amb estalvis no paga res. Escolti, no ho sé, la classe mitjana, un pis de més de 500.000 euros i 180.000 euros? Això els meus pares no ho tindran en la vida, i no sé ni si arriben a ser classe mitjana. Llavors, què m'està explicant? Després, IRPF. Escolti, a Catalunya, el tipus màxim el paga només la gent que ingressa més de 175.000 euros; més de 175.000 euros és la gent que paga el tipus màxim. Al País Valencià, Compromís, en aquest cas, amb el pacte del Botànic, conjuntament amb el Partit Socialista i Podemos han fet una reforma fiscal que fa que es pagui el tipus màxim a partir de 120.000 euros. Miri si tenen marge –miri si tenen marge..., el Govern. I el tipus del 23,5, que es paga a Catalunya a partir de 100, 120.000 euros, al País Valencià es paga a partir de 50.000 euros. No ho sé... Si Catalunya és un infern fiscal, no ho sé, al País Valencià deuen ser les set plagues bíbliques, perquè, clar, o sigui..., miri si hi ha marge per fer política econòmica. I jo els hi dic, a mi em preocupen molt les esmenes que fa la majoria governamental. Perquè, clar, si vostès no estan disposats a augmentar la recaptació en 300 milions d'euros en política de l'impost de successions o no volen tocar l'IRPF per a les rendes altes, què volen fer? Una reforma simbòlica de la fiscalitat? Jo sé que els agrada molt el simbolisme, però a mi no. O sigui, les fotos les faig a l'estiu; però, amb els calers de la gent i amb els serveis públics no hi hauran fotos que valguin! Llavors jo els dic: «Si volen pressupostos, o anem seriosament amb la reforma fiscal o no ens busquin. Perquè necessitem, realment, recursos si volem més mestres, més metges, revertir les taxes universitàries que vostès van pujar un 30 per cent. Per tant, els hi dic clarament...
Diputat, se li ha acabat el temps.
...o reforma fiscal «en sèrio o no tindrem acord. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. És el torn, ara, en nom del Grup Parlamentari Republicà, del diputat senyor Lluís Salvadó.
Gràcies, president. Bon dia. Bé, la diputada Romero ens presenta una moció una mica de tot, una mica de marc pressupostari de l'Estat, una mica de frau fiscal, una mica de fiscalitat catalana. De les nou esmenes que hem presentat que, des del nostre punt de vista, pretenien millorar i focalitzar les prioritats que en aquests moments té el nostre país, lamentablement, no se'ns n'ha acceptat cap. Segurament, el seu secretari d'organització, el senyor Salvador Illa, com va anunciar dilluns, vostès de pressupostos amb els republicans no en volen ni parlar i no ens han acceptat cap esmena. És una diputada disciplinada. Suposo que estan més preocupats, segurament, per competir amb Ciutadans que no pas per ocupar l'espai central del pacte, del debat en aquest Parlament. I, en tot cas, és molt difícil, si vostès no volen parlar de pressupostos amb els republicans, que aquest debat que vostè planteja, de forma molt encertada, tingui gaire recorregut al Congrés dels Diputats i, segurament, poca cosa en podem discutir aquí al Parlament de Catalunya. Entenc que, tot i això, vostè en té ganes, sempre posa bona predisposició. I vostè reitera, com si es tractés d'un automatisme, que podem aconseguir 500 milions d'euros per a polítiques socials, negociant amb el PSOE. Per aclarir una mica de conceptes, per aconseguir aquests 500 milions d'euros, en primer lloc, caldria que es modifiqués la Llei d'estabilitat pressupostària per a eliminar el veto del Senat, caldria que es modifiqués la Llei d'estabilitat pressupostària per a flexibilitzar el límit de la regla de la despesa –uns quants mesos de tramitacions–, caldria posteriorment que el Congrés, ja sense el dret a veto per part del Senat, elevés el dèficit –el límit del dèficit– per a les autonomies fins al 0,3 per cent del PIB, tal com va aprovar el Consejo de Política Fiscal y Financiera ja al mes d'agost, i com li proposàvem a la nostra esmena tercera, també podria modificar la disposició addicional quaranta-unena de la Llei de pressupostos de l'Estat del 2018, una disposició que, com saben, no ens permet retornar les pagues extres del 2013 i el 2014 perquè diu, textualment, que «esta medida solo podrá aprobarse por las administraciones y entidades que cumplan los objetivos de déficit y deuda, así como la regla de gasto. I, com sap, el 2017 Catalunya va complir els objectius de dèficit i de deute, però vam tenir una taxa de variació de la regla de despesa del 3,3 per cent en lloc del 2,1 per cent. En definitiva, per poder disposar d'aquests 500 milions d'euros, i destinar-los, per exemple, a pagar una part d'aquestes pagues extres, s'ha de complir tot això: complicat –molt–, però en tot cas no en tinga cap dubte, que en parlarem, tot el que calga, amb el Govern de l'Estat per tal de millorar les condicions de vida dels ciutadans del nostre país. I hem proposat que els increments de l'Estat que es deriven de l'increment de l'IRPF respecten allò que establix la Llei 22/2009, que regula el sistema de finançament, i fem aquesta consideració perquè en el pla pressupostari pactat entre el PSOE i Podemos es reitera la mateixa actitud que el Partit Popular va aplicar durant anys, plantejant que els increments en els impostos estatals revertisquen exclusivament a les arques de l'Estat espanyol. I estem totalment d'acord en aquest increment del tipus sobre el rendiment del capital, però ens sembla que aquest major esforç fiscal dels contribuents catalans ha de revertir, com diu la llei, al 50 per cent, en les dos administracions. I ens demana que reclamem un calendari perquè se'ns retornen els 6.000 milions que ens deu l'Estat als catalans, entre ells, com vostès destaquen, els darrers compromisos amb Catalunya que el PSOE va establir a l'any 2008; esperem que deu anys després ho puguem complir. Tampoc no han complert amb el que són les inversions promeses en Rodalies, que com s'anunciava avui des del 2008 només se n'han complert un 12 per cent. Per això, quan algú ens diu ara que si voteu els pressupostos de l'Estat tindreu els catalans 2.000 milions d'euros més ens ho mirem amb una certa perplexitat. Siguem francs: si donem suport al Govern de l'Estat és per fer fora un partit, el partit més corrupte d'Europa, no pas perquè esperem que es complisquen tots aquests deutes. En tot cas, el calendari ja hi és, i esperem que el complisquen, i em sembla coherent que li demanen també al Govern del PSOE que afronti la lluita contra el frau amb lo rigor que ho estem fent aquí a Catalunya. Vostè parlava abans del tax gap: l'Estat espanyol no sap quin tax gap té, per tant potser valdria la pena que li demanem a l'Estat espanyol que el calculés, i que revertisquen les amnisties fiscals, i que es posen al dia en economia submergida. I, finalment, com saben, estem sempre oberts a incorporar en el debat de la propera llei de pressupostos millores en la progressivitat, en figures fiscals de caràcter mediambiental, estem oberts a parlar-ne, però, com és raonable, el detall i el rigor amb els quals s'ha d'afrontar tot aquest plantejament de caràcter fiscal esperem poder-ho fer amb aquells grups parlamentaris que es vulguen corresponsabilitzar amb els futurs pressupostos de la Generalitat. I en tot cas –esperem–, estaríem encantats de poder-ne parlar amb el grup socialista, i parlar-ne amb vostè, d'aquestes qüestions. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. Per part del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada Teresa Pallarès.
Moltes gràcies, president. Vicepresident, conseller d'Economia, senyores i senyors diputats, mirin, avui, amb aquesta moció del Grup Socialista es pretén d'alguna manera donar estabilitat al Govern a Madrid, com una mà a un Govern que no està passant per les seves millors hores: ho sabem, i fins i tot ho entenem. És una moció que realment busca l'impuls d'aquest Parlament a una proposició de llei ja entrada al Congrés per tal de donar suport a la modificació de la Llei d'estabilitat pressupostària. Això, com vostès saben, permetria esquivar el veto d'un Senat amb una majoria absoluta del PP per poder facilitar l'aprovació de pressupostos, com sabem, amb un partit amb el qual costarà moltíssim que es pugui parlar del dèficit i de l'endeutament de les diferents comunitats. Realment, això representa un pas important per desbloquejar una llei que, com vostès saben, va néixer de la mà del PP i del PSOE després d'una reforma exprés, l'any 2011, per regular i controlar el dèficit de l'Estat, de les comunitats i dels ajuntaments. Precisament, és la mare de l'LRSAL, que va limitar i molt la capacitat d'autogestió de l'Administració local i va provocar el bloqueig de molts serveis municipals, que encara ara estem patint d'una forma molt seriosa també a Catalunya. Amb la Llei d'estabilitat pressupostària, de fet, el Govern Sánchez compta amb un instrument per donar compliment als compromisos d'austeritat pactats a Brussel·les, i quedar –evidentment– bé amb Europa. No la poden eliminar, com es demana en el pacte amb Podemos, Catalunya en Comú - Podem, però sí que poden modificar-la. I, entrant en aquest pacte, podem compartir moltes de les mesures a les quals vostès han arribat, com per exemple l'augment del salari mínim interprofessional, però també els diem, als senyors del PSC i del PSOE, que això es podria aprovar via un decret llei, que s'hauria de convalidar al Congrés però no caldria incloure-ho en la llei de pressupostos. Segurament l'impost de les hipoteques, amb el protagonisme que ha agafat darrerament amb la sentència del Suprem, s'aprovarà via decret llei: oi que això no ho vinculen als pressupostos? En canvi, per què l'augment del salari mínim interprofessional el volen condicionar al suport dels partits independentistes a la cambra? Això és demagògia política i econòmica. Menys gestos i més mesures efectives de compromís amb els drets socials a Catalunya. Però entro ja en el contingut de la moció amb algunes reflexions. En primer lloc, com també ha exposat el diputat Salvadó, parlen de que aquest increment de l'objectiu de dèficit que nosaltres els vam dir, del 0,1 al 0,3, que realment això ho van presentar vostès el passat mes d'agost, no ens permet automàticament disposar d'aquests 500 milions d'euros. Saben que queda modificada la regla de despesa i que això tocaria l'altre objectiu, que és el d'estabilitat pressupostària. Realment, posats a modificar i si volen fer feina, el que han de fer, com també es va demanar ahir per part del conseller Puigneró, és la modificació de la disposició addicional 41 de la Llei de pressupostos generals; aquí sí que podrien treure uns recursos que van dirigits directament a capítol I i podríem fer front a una part d'aquestes pagues extraordinàries dels funcionaris que vostès tant ens demanden en aquest Parlament. Per tant, prou demagògia. Que cadascú reconegui què és el que pot fer per Catalunya i realment que ho faci. Menys gestos i més determinació. Demanem determinació, clar que la demanem: perquè es faci efectiva la totalitat dels fons que resten pendents d'abonar a Catalunya, els derivats de la disposició addicional tercera i el finançament dels Mossos. Determinació també davant del frau fiscal, com també s'ha fet des de l'Agència Tributària Catalana, que està finalitzant l'execució del pla 15-18 i preveu la propera aprovació del 19-20. S'han fet els deures en polítiques de conscienciació fiscal, amb programes dirigits, per exemple, als instituts de l'ESO, amb convenis i acords de col·laboració amb col·legis i associacions professionals de l'ecosistema tributari i amb l'augment i priorització dels recursos per fer front a la inspecció fiscal i el proveïment de quaranta places al cos tècnic de gestors tributaris. Pel que fa a tota la part de fiscalitat, mirin, el capteniment d'aquest Govern, com ja es demostra en el seu pacte, és de promoure la igualtat d'oportunitats a través d'uns pressupostos socials i un sistema fiscal d'aplicació dels tributs més equitatiu i eficient. Per tant, tota aquesta línia de fiscalitat ens emplacem a parlar-la i a negociar-la amb tots aquells grups que estiguin disposats a parlar-ne en el proper debat de pressupostos que hi haurà en aquest Parlament. Pel que fa a la fiscalitat verda, han de reconèixer que en som pioners, i pel que fa a la deducció dels beneficis fiscals regressius, que també plantegen, han de saber que el Govern ha iniciat una línia de treball i nosaltres estem d'acord en que es presenti un estudi que comprengui les consideracions adients i oportunes per veure l'eficàcia d'aquesta mesura. Per això el nostre posicionament serà votar a favor d'alguns punts que creiem i entenem de màxims, però no podem fer-ho amb altres, perquè no compartim el fons de la qüestió. Mirin, no volem ja més gestos. Són moments complicats per a Catalunya, volem resolució. Catalunya viu una situació de repressió, presó i exili, en ple segle XXI...
Vagi acabant, senyora diputada...
...per tant, comencin a fer els deures. No esperin el que Catalunya pot fer, sinó que reconeguin el que vostès poden fer també per Catalunya. Moltes gràcies, president. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora diputada. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula el Subgrup Parlamentari de CUP - Crida Constituent. És el torn de la diputada Maria Sirvent.
Bé, aquesta proposta de resolució ens parla dels objectius fiscals de dèficit, de deute i de despesa. Són objectius que pretenen contenir la despesa, i estan imposats per la Unió Europea. El somni d'Europa ha estat un dels anhels de totes aquelles generacions que, des del moment obscur del franquisme, veien en la idea d'Europa la possibilitat d'inserir-se en un espai d'èxit econòmic i social. Però més enllà del somni, la realitat és que per a les classes populars catalanes Europa no ha estat mai un aliat favorable. Des dels seus orígens, el projecte europeu no ha sigut mai un projecte pensat des d'un vessant de la millora de les condicions de vida de la seva ciutadania. Els interessos econòmics de les grans corporacions –industrials i financeres– són els que han marcat i els que marquen l'agenda de construcció europea de la mà dels estats i de tot l'entramat institucional europeu. L'Estat espanyol s'integra de facto a la Comunitat Econòmica Europea el 1986 de la mà del Govern del PSOE amb la signatura del tractat d'adhesió. És un moment de forta crisi, en el que, d'acord amb el caràcter de l'Acta Única, Europa ja ha decidit apostar pel desmantellament de l'Estat del benestar i pel neoliberalisme com a estratègia de política econòmica. La moneda única és un projecte molt discutit des dels seus inicis, que compta amb crítiques inclús d'economistes ortodoxos. L'argument d'aquests economistes és que perquè hi hagi una moneda única hi ha d'haver una unió fiscal, una unió política i una unió pressupostària. Europa és un espai amb massa disparitats econòmiques i socials per poder implementar una moneda única. El 2007, quan esclata la crisi, els desequilibris sobre els que s'ha bastit la unió monetària europea afloren de manera dramàtica. Les economies perifèriques veuran com amb la fi del crèdit les seves estructures productives pateixen una contenció brutal, i per tant..., a més a més, si a això li sumem el rescat dels poderosos ens trobem amb una situació molt complexa. El 2007 parlem d'un deute del 40 per cent del PIB i actualment –el Pacte d'estabilitat marca el 60 per cent– ens trobem pràcticament al 100 per cent. Per què s'apliquen aquests objectius i aquestes regles de contenció de la despesa? Doncs ens diuen, com deia el senyor Cano, «porque hay que cerrar el grifo, y porque hay que ser un poco más..., no? Hem de tenir en compte que hem de contenir aquesta despesa pública. Però realment la finalitat no és aquesta, perquè si veiem que amb l'aplicació d'aquestes regles no s'han produït aquests objectius concrets i, per tant, no s'ha pogut reduir el dèficit en els països, doncs, aleshores, nosaltres el que fem és dir que aquestes regles s'apliquen perquè el que es vol fer és, precisament, fer un trasllat dels fons públics...
Vagi acabant.
...a la part privada i desmantellar el sector públic. I, per això, nosaltres ens posicionarem en contra dels punts 1 al 4 i a favor de la resta.
Gràcies, senyora diputada. Finalment, per fixar la seva posició també, té la paraula, pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, vicepresident. Senyores i senyors diputats, senyor vicepresident del Govern. Segurament aquesta moció és l'exemple més eficaç de quelcom que anem veient dia rere dia –ho vam veure ahir, ho tornem a veure avui–, que és la història d'amor menys corresposta, segurament, de la història, que són tots els intents del Partit Socialista perquè aquells grups independentistes que van portar Pedro Sánchez a la presidència del Govern, doncs, tinguin d'una vegada per totes el gest d'aprovar uns pressupostos. I per això, doncs, plantegen aquesta moció. Aquest és l'objectiu –més o menys ja s'ha vingut a dir, per part d'algun altre diputat–, però bàsicament el que es plantegen són dos coses –dos–, fonamentalment dos: una, més dèficit, i l'altra, més impostos. Mirin, nosaltres no podem estar d'acord ni amb l'una ni amb l'altra. Més dèficit no és..., no hi podem estar d'acord perquè precisament el control de la despesa pública és el que ha permès situar..., el que ha permès fer que sortissin, les economies espanyola i també, evidentment, la catalana, de la situació de crisi en què estaven plenament immersos. No se n'ha sortit definitivament; se n'ha anat sortint de mica en mica, això sí, s'ha anat creixent, creixement que en aquests moments comença a apaivagar-se –no sé si hi ha tingut alguna cosa a veure l'arribada al Govern d'Espanya del Partit Socialista o no, però aquesta és una realitat. I pel que fa a més impostos, miri, nosaltres som partidaris de menys impostos. Vostès sempre es fixen en la idea d'incrementar els impostos als que més guanyen, nosaltres el que volem és abaixar els impostos als que menys guanyen. Perquè sí, els catalans som els espanyols que paguem més impostos a Catalunya, sí. El 80 per cent dels catalans que tenen rendes inferiors a trenta mil euros som els espanyols que paguem més IRPF de tot Espanya. I això s'ha de corregir i això ho volem corregir, just al contrari del que volen fer vostès. Però vostès també plantegen en aquesta moció un altre aspecte com a mínim curiós, que és el de dir: «Escolti'm, que el Govern de l'Estat pagui a la Generalitat tot allò que es deu. Miri, fins aquí d'acord, que es pagui tot allò que es degui, sí; però, clar, després no digui: «Escolti, també la disposició addicional tercera pel que fa a les inversions. Escolti, però si el seu ministre fa quatre dies li deia a la Generalitat: «Escolti'm, no els hi pagarem, en tot cas farem les inversions que s'haurien d'haver fet. Ja hi estem d'acord, en aquesta fase; no amb pagar aquests diners directament a la Generalitat, sinó en fer les inversions que eren necessàries. I, per acabar, evidentment, votarem a favor dels punts que fan referència al frau fiscal; evidentment, hi votarem a favor. Ara, deixin-me també dir-los: no estem d'acord en què sigui frau fiscal cobrar l'impost de transmissions patrimonials a les terrasses de bars i restaurants, que és el que està fent el Govern...
Vagi acabant, senyor Rodríguez...
...en aquest moment. Gràcies.
Gràcies. Bé; finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula pel grup proposant la senyora Alícia Romero.
A veure, al senyor Cano li diria: no ha llegit la meva PR i no m'ha escoltat. Perquè, escolti'm una cosa: el que nosaltres diem és que pagui més qui més té. I en el cas de les successions, aquell qui hereta més, no 500.000 euros de l'habitatge familiar o amb 180.000 euros d'estalvis, sinó aquell que hereta molt –50 milions d'euros, 30–, aquest que col·labori una mica més. Perquè és que hem estat demanant esforços durant molt de temps als funcionaris públics, als treballadors de classe mitjana, per tant, escolti'm, no podríem demanar un esforç en aquests moments, després de tants anys de crisi, a aquells qui més tenen o aquells qui més guanyen? Escolti, és que hi ha un estudi del Departament d'Economia que diu que qui té menys pressió fiscal en els trams de l'IRPF són els trams alts, és que ho diu un estudi d'Economia. Home, doncs apugem els trams alts, que són els que menys pressió fiscal tenen. Home, és que vostès només parlen dels baixos; clar, si abaixen els trams baixos acaba afectant l'alt. No, apugem l'alt –apugem l'alt. Però vostès, no, sempre han de fer aquella demagògia de «vostès volen apujar més impostos; més impostos a qui més té, a qui més guanya i a qui no ha fet cap esforç fiscal en tots aquests anys de crisi, això és el que nosaltres volem fer. I, per cert, no ha parlat vostè de frau fiscal; no sé per què, no sé si és casualitat o què. I, escolti'm, fiscalitat verda. Fiscalitat verda, li direm: que pagui més qui més contamina. És que també estem en contra d'això? Llavors: «No, apujar impostos és.... No, apujar impostos a qui més té, a qui més guanya i a qui més contamina, això és el que volem. I li diem això a Ciutadans, al Partit Popular i a Junts per Catalunya. I a Esquerra Republicana. Perquè avui el que passarà aquí és que vostès, els quatre, votaran a favor dels mateixos punts en reforma fiscal. Després vindran a parlar amb nosaltres, els pressupostos... No ho sé, no tinc cap trucada encara, per parlar de pressupostos. El cas és que avui Ciutadans, PP, Esquerra i Junts per Catalunya votaran el mateix sobre fiscalitat. Per tant [[aplaudiments]] , deixi's estar de milongas –deixi's estar de milongas. I, realment, si vostès el que volen és un pressupost diferent, més progressiu, que treballi i que cuidi els col·lectius més desfavorits, que millori l'educació, la sanitat a l'Estat, votin els pressupostos de Pedro Sánchez, i negociïn, que és el que han de fer, i no exigir, que és el que estan demanant en algunes de les esmenes que plantegen. Sincerament, crec...
Se li ha acabat el temps, diputada.
...que vostès –ja acabo–, crec que vostès haurien de ser una mica més honestos i posar els punts sobres les is, allà on toca. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora diputada. Bé, a continuació cridarem a votació. I demanaria als grups que reiterin, si ja ho han fet, les peticions de votació separada en aquesta moció. Hi ha alguna petició de votació separada? [[Pausa.]]
Sí, disculpin. [[Eduard Pujol i Bonell demana per parlar.]] Senyor Pujol, digui.
Demanem votació separada en els..., tots els punts.
Tots els punts, molt bé. Hi havien altres peticions, però entenc que podem fer votació separada de tots els punts, i, per tant, acontentem les aspiracions de tots els grups en aquest sentit. Passem... [[Veus de fons.]] Perdó? [[Veus de fons.]] El timbre? Tornem a marcar el timbre, doncs. [[Pausa llarga.]] Passem, doncs, a la votació d'aquesta moció. I votarem separadament tots i cadascun dels deu punts de la moció. Comencem la votació amb el punt número 1. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 85 vots a favor, 44 en contra i cap abstenció. Passem ara a la votació del punt número 2. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 85 vots a favor, 44 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 3. Comença la votació. Aquest punt queda rebutjat per 25 vots a favor, 104 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 4. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 25 vots a favor, 4 en contra i 100 abstencions. Passem ara a votar el punt número 5. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per unanimitat, és a dir, 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 6 –punt número 6. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 68 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 7. Comença la votació. [[Remor de veus.]] Hem dit que els punts separats... Ja és la segona vegada, o la tercera vegada que insisteixo en una cosa, si volen demanar els subpunts, ho han de reclamar. Hem quedat que votàvem separadament els punts i el 7 inclou tots els subpunts que té el punt número 7. [[Veus de fons.]] Escoltin, la votació no pot parar. No es podia parar la votació. En tot cas, pregunto a la cambra si volen repetir la votació o no, atès aquest malentès. Hi estan d'acord tots els grups? [[Pausa.]] Sí? Perfecte. Doncs tornem a votar. Demanin, si us plau, si volen votar separadament el punt a i el punt b. Sí, 7.a. Molt bé. Doncs, votem el punt 7.a. Comença la votació. Aquest punt queda rebutjat per 29 vots a favor, 100 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 7.b. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 30 vots a favor, 3 en contra i 96 abstencions. Passem ara a votar el punt número 8. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 29 vots a favor, 4 en contra i 96 abstencions. Passem ara a votar el punt número 9. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 29 vots a favor, 4 en contra i 96 abstencions. I passem ara a votar el punt número 10 i darrer d'aquesta moció. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 66 vots a favor, 63 en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] Digui'm, senyor Batet, per què em demana la paraula?
Per un aclariment, senyor president.
Aclariment de què, de vot?
De vot, sí.
Digui.
En aquest punt manifestar que si haguessin pogut votar els quatre diputats que no poden votar la votació hagués sigut de forma diferent. [[Remor de veus.]]
Calma. Senyor Batet, efectivament això no és un aclariment de vot, vostè no ha aclarit quin ha sigut el vot del seu grup sinó que ha explicat una situació. I, per tant, això no és un aclariment de vot. Ara ja ho ha fet però en tot cas ho tingui en compte per properes vegades. Sí? Digui, senyor Cid, per què em demana la paraula?
Per una qüestió d'ordre també a què feia referència el senyor Batet. No és cert el que diu, perquè...
No; ja ha quedat clar. És per aclariment de vot? Ara vostè entrarà en un debat. No, senyor Cid, no té la paraula. [[Veus de fons.]] No té la paraula, senyor Cid. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la desprotecció social]] [[302-00030/12]] Seguim, la següent moció és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la desprotecció social, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la té la paraula la diputada senyora Noemí de la Calle.
Bona tarda a tothom...
Quan vulgui. Sí, diputada, endavant.
Gràcies, president. Antes de empezar me gustaría agradecer la presencia de personas del sector de la protección de la infancia y la adolescencia, grandes luchadoras por los derechos de los menores y las condiciones laborales de los trabajadores. Hoy traemos a debate una moción que incluye una gran parte de lo que deberían ser prioridades para la conselleria de Afers Socials, ya que incluyen a los colectivos que, en opinión de mi grupo parlamentario se encuentran más desprotegidos actualmente, y que sufren una desprotección social por parte del Govern. Y, como decía ayer, ya no es que lo digamos solo nosotros, es que, en estos mismos instantes, a solo unos metros de aquí, tenemos en la puerta del Parlament a un colectivo protestando por la gestión que se está haciendo de la renta garantizada de ciudadanía, y, al igual que nuestra moción, lo que están pidiendo es más transparencia en la gestión y la revisión de algunas denegaciones. Por otro lado, tenemos un grave problema, no solo de listas de espera en dependencia, sino también de precarización de las condiciones laborales de los profesionales que atienden a nuestros mayores, porque las ratios de profesionales incluidas en la cartera de servicios sociales pues están desfasadas, y el año pasado lo denunciaban trabajadores y la propia patronal también ante las puertas de este Parlament. Y además la desigualdad territorial que hay en lugares como mi ciudad, en Hospitalet de Llobregat, hace que la ratio de residencias no es que esté por debajo de la media catalana, sino que está por debajo de la mitad de la media catalana, y si contamos el envejecimiento de la población de Hospitalet, es que es muy superior al resto de Cataluña. Estamos hablando también de un problema de planificación. Es decir, la planificación territorial de los recursos pues tampoco es la adecuada, y por ello pedimos en nuestra moción una actualización de la cartera de servicios sociales, que ya llega con siete años de retraso, el aumento de las plazas en residencias y centros de día, recuperar la universalidad de las prestaciones vinculadas a la dependencia, la mejora de la ratio de profesionales y la mejora de sus condiciones laborales también, y la eliminación de las desigualdades territoriales. Otro colectivo que necesita atención urgente es el de personas con discapacidad, y pedimos incrementar los recursos destinados a intérpretes en lengua de signos para que las personas sordas, por ejemplo, si necesitan ir al médico no tengan que esperar doblemente, por un lado, pues, la lista de espera en sanidad, y, por otro lado, la lista de espera en intérpretes. Queremos poner solución a las bajas tasas de ocupabilidad de las personas con discapacidad, a los retrasos en los pagos a los CET y a los recortes que han motivado que parte del sector haya impugnado judicialmente las bases de las subvenciones, y que se aumente la protección a los colectivos con especiales dificultades, sin perjudicar al resto de personas con discapacidad. La atención a la infancia también necesita una priorización en los presupuestos de la Generalitat, la crisis del aumento de la llegada de adolescentes extranjeros sin referentes familiares está siendo utilizada como excusa por parte del Govern para tapar que el sistema ya estaba colapsado y que ya hacía aguas en la pasada legislatura. Recordemos: el desmantelamiento de una red de explotación sexual que captaba menores tutelados, los alquileres sobredimensionados de la Fundación FASI, o el caso de Ricard Calvo. Porque no nos engañemos: aquí ha habido quien se ha lucrado con el sistema de protección a la infancia. Y entre la mala financiación y la dudosa gestión el sistema colapsó hace mucho tiempo, y hace falta una reestructuración del sistema y, por supuesto, un aumento de la inversión para que los incidentes que pasan en los centros dejen de ser titular día sí, día también, y proteger tanto a los menores como a los profesionales que están con ellos. Y, por último, pedimos revertir la parálisis del Govern en relación a las leyes sociales catalanas que son competencia exclusiva de la Generalitat, porque tenemos a un govern con este tono lastimero, quejándose de las leyes que les tumba el Constitucional por invadir competencias, cuando tienen leyes propias, muertas de asco en un cajón, sin desplegar ni dotar presupuestariamente, porque si alguno de los governs que hubiesen desfilado, de los que han desfilado por la Generalitat, desde el Partido Socialista pasando por la izquierda verdadera –recordemos aquel nefasto tripartit–, Esquerra o Convergencia se hubieran tomado en serio la Ley del derecho a la vivienda del año 2008, pues probablemente no hubiera sido necesaria una ley antidesahucios. O, por ejemplo, pues la ley de accesibilidad, que ayer mismo la plataforma Ecom de personas con discapacidad física le daba un toque al Govern por la falta de rigor en el informe en relación a la accesibilidad del plan de transportes de viajeros en Cataluña. Para salir en el papel couché todo son codazos para ser los primeros en salir en la foto cuando se aprueba una ley, pero cuando hay que ponerse a trabajar en el despliegue de las leyes llegan las huelgas de brazos caídos, y aquí no hay ningún malvado enemigo exterior que les impida desplegar nuestras propias leyes, así que pónganse manos a la obra de una vez y trabajen un poquito en lo que realmente puede suponer una mejora en el día a día de los ciudadanos de Cataluña. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora De la Calle. Tenen ara la paraula, per defensar les esmenes presentades els grups que n'han presentat. En primer lloc, el Grup del Partit Socialista Units per Avançar. Té la paraula el senyor Raúl Moreno.
Gracias, presidente. El Grupo Parlamentario Socialistes Units per Avançar, junto a Catalunya en Comú Podem, hemos presentado una serie de enmiendas a esta propuesta, a esta moción, que Ciudadanos no ha querido aceptar. Ustedes piden más recursos con la mano izquierda y cierran el grifo de los recursos con la mano derecha. Ciudadanos no ha aceptado nuestra enmienda para apoyar el ingreso mínimo vital, que es fundamental para la lucha contra la pobreza infantil en España y en Cataluña; y, por otro lado, en su moción piden que hay que aumentar los recursos para luchar contra la pobreza infantil: es contradictorio. Ustedes se quejan de la falta de recursos para la ley de dependencia, se dan golpes en el pecho –y con razón–, de que Cataluña es la comunidad autónoma con la lista de espera más alta de España; pero, por otro lado, rechazan también la enmienda en la que nosotros proponemos que se apoye el aumento del 40 por ciento del gasto en dependencia que afectaría a 160.000 dependientes en Cataluña. Ciudadanos habla de dar una atención de calidad a las personas con dependencia, pero hoy se han negado siquiera a admitir una enmienda donde pedimos que se recuperen las cotizaciones sociales a las cuidadoras no profesionales, que se plantea también el Gobierno de España. Ustedes piden en su moción incrementar los recursos para las personas con discapacidad mientras votan en contra de tramitar el fondo para la accesibilidad universal. Y lo que ya es la bomba: Ciudadanos vuelve a rechazar una enmienda que pide subir las pensiones con el IPC y subir las pensiones mínimas y no contributivas un 3%. Rechazan una subida de pensiones que afectaría a 1.600.000 catalanes y catalanas, cuando incluso es un pacto de inicio que se ha hecho en el Pacto de Toledo. Es que votan ustedes en contra de aquello que se ven arrastrados también a aceptar. Ciudadanos tampoco ha aceptado la enmienda de supresión progresiva del copago farmacéutico, habiendo incluso pactado esta medida con el Partido Popular cuando les aprobaron los presupuestos, y luego, por supuesto, no hacer nada. Ciudadanos pide además más recursos para hacer frente al desarrollo de seis leyes en Cataluña, muy importantes, pero van a votar en contra de que lleguen a Cataluña 2.200 millones de euros. Son el partido de la contradicción y del postureo político. Dicen que los temas de estado deben hablarse en el Congreso, como si no incumbiesen a los catalanes, como si aquí no hubiese personas con discapacidad, o pensionistas, o riesgo de exclusión social, o problemas de pobreza en la infancia. ¿Es que acaso no van para ellos, las propuestas que hacemos? ¿Es que acaso desde el Parlament nunca se ha solicitado nada al Gobierno de España? Ustedes anteponen sus intereses políticos al interés general de siete millones y medio de catalanes y catalanas. Y, aún presentando esta moción coja, porque pide mucho pero no tiene ni una sola propuesta de cómo van a pagar aquello que proponen, nosotros votaremos a favor de algunos de estos puntos. ¿Por qué? Porque todos ellos, todos, ya los hemos votado. Ustedes han hecho un popurrí de los mejores éxitos de las políticas sociales que en este Parlamento ya se han votado, en comisión y en anteriores plenos. No hay nada nuevo, no hay nada nuevo en la moción que ustedes proponen hoy aquí. Todo está votado; incluso algunos puntos sacados de algunas propuestas presentadas por nuestro grupo parlamentario la anterior legislatura. Su contradicción llega hasta el punto que en lugar de buscar un redactado alternativo a nuestras enmiendas, han preferido negociarla con aquellos a los que ustedes llaman separatistas, golpistas y los que quieren romper España. Son un partido instalado en la contradicción permanente. Señoras y señores diputados, si queremos fortalecer nuestro estado del bienestar, si queremos aumentar la inversión en infancia, en dependencia, en servicios sociales, en discapacidad, solo hay tres caminos que hay que andar a la vez: gastar mejor los recursos que tenemos, gestionar con eficacia la tramitación administrativa y aumentar los ingresos. Creemos que un debate sobre política social debe ir siempre acompañado de un debate sobre política fiscal. Quien más tiene debe contribuir más. Si no ingresamos más, no podremos gastar más. Es que esto lo sabe cualquier trabajador o cualquier trabajadora. Es una cuestión de sentido común. Y hemos visto hace un momento como ustedes coinciden, Ciudadanos, Partido Popular, Junts per Catalunya, Esquerra Republicana en aplicar la misma política fiscal, que no va en la línea de aumentar los ingresos para las políticas sociales. Y cuando hay la posibilidad de ingresar más, ustedes deciden, pues, que no van a apoyar los presupuestos generales del Estado. En eso también se ponen ustedes de acuerdo. Yo solo les pido que se aclaren, que sean rigurosos en sus exigencias, que sean coherentes entre lo que dicen que van a hacer y sobre todo en cómo lo van a hacer. En Cataluña algunos han convencido a una parte importante de la población de que la Arcadia feliz está a tocar de mans, está aquí al lado [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] ; pero ustedes –y acabo, presidente–, con la moción que presentan también visten un futuro fantástico, para el cual no tienen ninguna propuesta de cómo lo van a pagar. Muchas gracias.
Gràcies, senyor diputat. A continuació, també, per presentar les esmenes presentades pel Grup de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la senyora Marta Ribas.
Bé, bon dia. Doncs, com ho ha explicat certament el diputat Moreno, hem fet unes esmenes conjuntament amb el Partit Socialista, que lamentablement ens han portat a la conclusió que ja prevèiem que passaria, que és que de nou palesem en aquest Parlament el postureo de Ciutadans quan fa resolucions o quan fa mocions al Parlament de Catalunya. Reclamen mesures i recursos a la Generalitat de Catalunya, que també reclamem la resta dels grups de l'oposició, però no són capaços de reclamar també aquests recursos, o de fer suport al Govern de l'Estat quan els posa i als grups del Congrés quan els pacten, perquè també beneficiïn la mateixa ciutadania a la qual diuen estar defensant. Li han posat diversos exemples, senyora De la Calle, però jo vull incidir especialment en un que em sembla especialment greu: el de la dependència. Estem molt d'acord amb el que plantegen vostès en aquesta moció, però és tan cínic i tan poc realista reclamar-li al Govern de la Generalitat més recursos per dependència i no acceptar que el que ens calen especialment també són recursos de l'Estat. Suposo que és conscient vostè de com ha anat el finançament de la LAPAD, de la llei de dependència, durant els darrers anys. Suposo que és conscient vostè que des del 2008 fins al 2017, l'Estat ha passat de finançar un 34% d'aquesta llei a només un 15%, menys de la meitat. Suposo que és conscient que aquest increment que s'ha hagut de posar, importantíssim, des del Govern de la Generalitat, en molt bona part ha recaigut en les butxaques de la ciutadania que fa copagament d'aquests serveis. Per tant, defensar realment aquella ciutadania que requereix de recursos de dependència i que a més no està podent-hi accedir perquè no té recursos per copagar és reclamar-li a l'Estat que deixi de fer deixadesa de les seves obligacions de finançar la llei de dependència també a Catalunya, i, evidentment, reclamar-li al Govern de la Generalitat que tot l'increment de recursos que posa el gestioni bé, i deixem de ser una de les comunitats autònomes que gestiona pitjor la dependència i que té més cua i més llista d'espera per una plaça de residència, per exemple. Però s'ha de dir tot, senyora De la Calle, no només una part, i vostès, en tots els punts, plantegen només una part. Amb les esmenes conjuntes que hem presentat amb el Grup Socialista, precisament, el que els veníem a millorar de la seva moció era aquest aspecte, i en aquest exemple que li he volgut jo reforçar del tema de dependència n'hi havia dues, d'esmenes concretes: una, per fer suport a un increment d'un 40 per cent dels recursos de l'Estat que s'ha pactat entre el Grup Socialista –Govern de l'Estat– i el Grup d'Unidos Podemos per dependència per a l'any vinent; i l'altra, tan important com precisament fer suport a la recuperació de la cotització de la seguretat social per als familiars, les familiars, especialment, cuidadores no professionals, que també està plantejat en aquest acord pressupostari entre Unidos Podemos i el Grup Socialista al Congrés, que és precisament la causa que utilitza l'Estat per penar, penalitzar el Govern de la Generalitat en els recursos que se li aporten respecte d'altres autonomies, perquè aquí es continua pagant aquests cuidadors i cuidadores familiars. Si no es fa tot aquest dibuix de la realitat exacta, de què passa amb la dependència, senyora De la Calle, és cínic només reclamar-li al Govern de la Generalitat mesures. No li farem suport en aquest punt, ens abstindrem. Amb la resta de la moció, doncs, volia també insistir: ho aprovarem. Ho aprovarem, però per què? Perquè acaba sent un hit parade de lo mejorcito de les mocions que ja han plantejat altres en aquesta cambra: un hit parade de la moció sobre pobresa infantil, que ja vaig plantejar jo mateixa fa un parell de plens, un hit parade dels temes de renda garantida de ciutadania, que tant el Grup Socialista com nosaltres vam plantejar en el primer ple en què es van debatre resolucions en aquesta cambra en aquesta legislatura, un hit parade d'altres temes que s'han estat tractant com el dels menors no acompanyats, la situació del sistema de protecció a la infància, etcètera. Però, evidentment, hit parade de temes que defensem, que hem defensat, que aprovem i que, per tant, votarem a favor. En resum, más de lo mismo, senyora De la Calle. Em preocupa i li vull traslladar la preocupació que el grup més gran d'aquesta cambra no sigui capaç d'anar més enllà de fer un hit parade i de repetir coses que altres ja hem plantejat, però li farem suport, excepte en aquest punt 3, del qual demano votació separada, perquè no estem disposats a continuar fent suport a un cinisme desbordant per part de Ciutadans. I, per cert, si tot aquest hit parade de punts s'han aprovat i s'han de tornar a presentar, és perquè el Govern segueix sense complir-los. I, per tant, no me n'estic, un cop més, cada vegada que parlem de temes socials en aquesta cambra, de reclamar al Govern que escolti la sobirania del poble català, que resideix en el Parlament de Catalunya i que aprova constantment, per exemple, que es revisi la Cartera de serveis socials, i el Govern continua sense fer-ho.
Gràcies, senyora Ribas. Pel Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la senyora Marta Vilalta.
Bé, moltes gràcies. En primer lloc, el que volem fer és negar la major sobre el títol d'aquesta moció, que diu i parla sobre la desprotecció social. Ja estem acostumats al vocabulari que utilitza normalment Ciutadans com a eina propagandística, però en aquest cas no s'adequa gens a la realitat. De fet, podríem parlar de desigualtats, n'hem parlat moltes vegades, de desigualtats, en aquest Ple, i això és el que el Govern també vol fer: parlar i defensar i combatre aquestes desigualtats; un govern que està compromès, com el primer, en redistribuir la riquesa i en garantir la igualtat d'oportunitats. I per això actuem també des del nostre grup amb tota la responsabilitat per afrontar aquelles demandes, aquelles propostes amb solucions reals, amb fets, amb acció de govern ambiciosa, i no només per cobrir l'expedient, com a vegades veiem. De fet, prova d'això és que les accions que ens demana a la moció en la major part, moltes, ja s'estan fent, i, per tant, no sé si és que es tornen a demanar per desconeixement, i en aquest cas ja insistirem per explicar-les millor; entenc que no és per mala fe, i també podria ser per fer un reconeixement al Govern, a tot allò que està fent el Govern, que té una clara vocació social, una clara vocació de progrés i de cohesió social, i en aquest cas li hauríem d'agrair, doncs, que fes aquesta moció per tal de reconèixer tot allò que el Govern ja està fent. En tot cas, si anem concretament al contingut de la moció, miri, sobre la renda garantida de ciutadania, sempre ens hi trobaran, perquè és defensar el desplegament d'un nou dret conquerit; de fet, un nou dret conquerit liderat per la consellera Bassa, la consellera de les persones, i que ara mateix està empresonada injustament, cosa que és una vergonya. Ara bé, el que no podem fer quan parlem de renda garantida és parlar de denegacions indegudament justificades i parlar de pèrdua de drets; no només perquè sigui fals, evidentment, sinó perquè estan acusant treballadors públics de no fer bé la seva feina. Tota la tramitació en la renda garantida segueix el procediment administratiu comú pertinent. Que es pot millorar? Sí. Que s'ha d'agilitzar? Probablement. Que, per tant, també hem de millorar la informació? Sí. Però el punt no diu això. I, per tant, qui voti a favor d'aquest punt –i també em dirigeixo a la resta de grups– estarà dient als treballadors públics que no estan fent bé la seva feina. En el cas de l'actualització de la Cartera de serveis socials, estem d'acord en que cal avançar cap a aquesta actualització, i per això hem intentat esmenar, per poder-ho tenir per al 2020. Al 2019, queda un mes per arribar-hi; és impossible, per tant, poder tenir la memòria econòmica com demanen, i, si bé hem intentat esmenar, doncs no ha sigut possible, i, per tant, sí que hi ha el compromís de, al llarg de l'any 2019, poder-ho anar treballant en coordinació amb el desenvolupament del Pla estratègic de serveis socials. Amb relació a les persones amb dependència, ja saben que tant els anys 2016 com 2017 s'han creat fins a 3.800 places residencials i de centres de dia, cosa que es continuarà fent, i que també hi ha hagut millores en els mòduls de grau II, en consens amb el sector, que han augmentat un 3,56 per cent, i també s'està enllestint amb altres augments en aquest àmbit. Però com ja han fet la resta de grups que m'han precedit, fixi's, perquè tot plegat, quan parlem de dependència, tot va condicionat al pressupost que també arriba de l'Estat, el pressupost lligat a la dependència, i és precisament l'Estat qui no aporta el 50 per cent dels recursos a què l'obliga la llei, i, en canvi, és la Generalitat qui fa front, amb els propis recursos, al 80 per cent, amb aquests recursos propis, precisament per poder cobrir totes les necessitats. Cosa que també passa amb els CET, amb els centres especials de treball, que vostès ens demanen que augmentem els pressupostos dels CETs, però resulta que en tant que també competència estatal estem infrafinançats. Tenim una inversió de 50 milions per als CETs, i és precisament la Generalitat qui, veient que això és insuficient, hi aporta també amb fons propis 35 milions més, per no deixar cap persona sense cap ajut. No només és el finançament, també és la normativa. És competència estatal; per tant, és irreal no demanar a l'Estat espanyol que compleixi. De fet, el que veiem és que Ciutadans, no acceptant cap de les esmenes, no volen saber res d'instar l'Estat espanyol. Potser són independentistes, vostès, i no ho saben, si no volen saber re de l'Estat i volen que tot ho decidim i ho puguem fer des d'aquí. En tot cas, sobre pobresa infantil, és clar que és una prioritat per aquest Govern, i per això hem també instat a poder crear aquest instrument d'avaluació de la inversió pública en infància. Ara bé, sobre el seu punt que parla d'atenció i protecció a la infància, el que no podem acceptar és que desmereixin la feina que no només ha fet el Govern, assumint aquest repte de país, de protegir els infants, vinguin o no de fora, sinó que són conscients de que s'han fet molts avenços, encara que no els vulguin reconèixer: més de 200 places, en els últims anys, en diversos serveis, i més de 2.290 places en serveis d'emergència per als joves estrangers no acompanyats. Acabo. No hi ha paràlisi, senyors de Ciutadans, no hi ha desprotecció. Saben què és desprotecció social? Que moltes de les lleis que s'aproven al Parlament siguin impugnades. Saben què és desprotecció social? Tenir presos polítics i exiliats polítics. Saben què és desprotecció social? Veure com s'afronten uns judicis sense garanties que són una farsa; o sentir-nos vulnerables davant de l'auge del feixisme de l'extrema dreta que vostès no condemnen. I saben què és desprotecció social? Fer passejar un autobús de forma indigna, cruel i inhumana...
Vagi acabant, senyora diputada.
...parlant de les persones represaliades, per generar odi o arreplegar vots. Nosaltres seguirem treballant des del Govern per la protecció social. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Vilalta. A continuació, pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn de la senyora Anna Tarrés.
Gràcies, president. Diputades, diputats, aquesta moció, lluny d'aprofundir en la conquesta dels drets socials i voler millorar el funcionament i la gestió de les polítiques socials, tinc la sensació que aprofita l'avinentesa per desacreditar, erosionar i desqualificar l'acció de govern. Senyora De la Calle, les polítiques socials, els col·lectius més vulnerables de la societat i, en definitiva, les persones són i seran sempre una prioritat per al nostre Govern. I entrant ja en matèria de la moció, en primer lloc, la renda garantida de la ciutadania. Com vostè sap, a Catalunya som pioners en la creació d'aquesta llei, que s'implementarà de manera progressiva fins al 2020. Avui ja beneficia més de cent mil persones a Catalunya. En tan sols un any, més de 2.500 persones han trobat feina gràcies a un programa específic de formació i acompanyament al món laboral. El Departament de Treball, Afers Socials i Famílies destina enguany 309 milions d'euros a la renda garantida de ciutadania, 81 milions d'euros més que l'import destinat l'any 2016 a la renda mínima d'inserció. No consideren vostès que això és realment preocupar-se per la igualtat de les persones? Vostès, que sembla que han tingut tanta influència a Madrid i que procuren tant per la igualtat de tots els espanyols, no han vist la necessitat d'implementar la renda garantida a Espanya? Què han fet, vostès, al Congreso? I ara vostès venen aquí a exigir el que no han exigit a Madrid? Però, és clar, el que vostès pretenen és erosionar el Govern, i no prioritzar les persones. En segon lloc, els serveis socials. Els serveis socials bàsics són els serveis que dona l'ajuntament amb recursos propis, més els recursos de la Generalitat, a través del contracte programa, que finalment, per al període 2017 a 2019, és de 915,3 milions d'euros, 90 milions d'euros més que els inicials. Això permetrà, per exemple, la contractació de més de 850 professionals. El marc general del contracte programa permet planificar i coordinar la prestació dels serveis socials, els programes sociolaborals i les polítiques d'igualtat. Això sí que representa un salt qualitatiu del sistema. I, és clar, en volem més i millors, d'aquests salts qualitatius. En tercer lloc, la dependència. Segons la Llei 39/2006, sobre la dependència, i tal com es recollia a la memòria econòmica del projecte de llei, l'Estat va posar unes condicions de finançament: l'Estat espanyol havia d'aportar com a mínim el mateix que aportés la comunitat autònoma; es va acordar que havia de ser cofinançat al 50 per cent. A la pràctica, però, a Catalunya la Generalitat aporta el 80 per cent del finançament públic; sí senyors, el 84 per cent del finançament públic. Com es menja, això? On és, l'Estat? Els ho explico. El Govern del PP a finals del 2012 va eliminar, via reial decret llei, el nivell de finançament conveniat amb les comunitats autònomes. Això va suposar una pèrdua, només el 2017, de 82,5 milions d'euros. Amb aquests diners, per exemple, es podrien haver atès més de dotze mil persones i creat gairebé 2.400 llocs de treball. Això no ho diu el Govern o Junts per Catalunya; ho diu l'Associació Estatal de Directors i Gerents dels Serveis Socials al XVIII Dictamen de l'Observatori de la Dependència. A vostès no els preocupen els incompliments de l'Estat? En quart lloc, la pobresa infantil. A la moció parlen de malnutrició. Què volen dir? Una cosa és parlar de desnutrició i una altra de malnutrició. Avui a Catalunya tothom pot menjar; les beques menjador i els centres oberts així ho garanteixen. I cal afegir que tothom està escolaritzat. No li negaré que tenim un problema pel que fa a la cultura alimentària, però la malnutrició no només va associada a la condició econòmica o social, sinó que sobretot va associada a l'educació. O no estarà amb mi que els estereotips estètics i de bellesa actuals també comporten malnutrició? Pel que fa a la millora de l'atenció a la infància, la DGAIA ja està fent molta feina i la seguirem fent. És veritat que s'han hagut d'aplicar mesures d'urgència davant l'arribada massiva dels menors desprotegits i que els centres han estat o estan saturats, però malgrat tot s'ha fet un sobreesforç i s'han cobert bé no només les necessitats vitals, sinó també les educatives. I, per acabar, ara mateix li faré entrega d'aquest document [[l'oradora el mostra]] , on s'explica amb detall el compromís del Govern sobre el desplegament normatiu al que vostès fan referència a la moció. Senyora De la Calle, malgrat la seva insistència en que gairebé res es fa bé, el Govern està posant fil a l'agulla, i voldríem fer més si comptéssim amb els recursos i la capacitat normativa. Per això són més adequades que mai les paraules del molt honorable president Torra: «No serà la república la que ens portarà els drets civils, socials i nacionals que tant anhelem...
Vagi acabant, senyora...
...sinó que serà la lluita per aquests drets que ens portarà a la república. Gràcies.
Gràcies, senyora Tarrés. [[Aplaudiments.]] A continuació, per fixar la seva posició té la paraula, pel Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el senyor Vidal Aragonés.
Vicepresident, des de l'escó. Primer de tot, la moció que ens presenta el Grup de Ciutadans és d'un objectiu que podríem concretar en compliment de la normativa i algunes peticions de caràcter absolutament genèric. I en la moció inicial hi havia dos elements o tres que tenien una concreció i que han acabat transaccionant-se amb els grups de govern. Evidentment, estem d'acord amb la renda garantida de ciutadania i amb el que es planteja. Estem d'acord amb l'actualització de la Cartera de serveis socials i ajustar les ràtios, però no es concreta. Estem d'acord amb la reducció de les llistes d'espera de les persones dependents; es fan cinc subesmenes, però tampoc s'arriben a concretar. Estem d'acord amb les mesures per a les persones amb discapacitat, però ens trobem novament amb mesures genèriques. I estem d'acord que s'han de fer mesures en contra de la pobresa, però les peticions són absolutament genèriques. Això sí, de les dues qüestions en les quals s'ha transaccionat amb el Govern, el que trobàvem era que eren exactament aquelles que concretaven. La primera, la que feia referència a propostes per millorar els drets laborals dels treballadors i les treballadores del sector de dependència: es canvia i es transacciona amb un genèric «vetllar pels seus drets. Doncs nosaltres, amb tot el respecte..., únicament faltaria! I la segona, la que feia referència a la dedicació del 2,2 per cent del PIB a polítiques d'infantesa, que ho transaccionen, ho eliminen i hi incorporen un genèric «augmentar progressivament, amb el que això significa: un cèntim més cada any, ja us ho augmenten significativament. Amb això el que volem traslladar des del grup és que fins i tot, no únicament amb l'aprovació d'aquesta moció, sinó amb el compliment que pogués donar el Govern, no hi hauria una actuació per revertir la situació que tenim en pobresa, en serveis socials, en dependents i menors. Això sí, per sort, la setmana que ve –i diem «per sort– tenim cinc dies convocats una vaga a sanitat, tenim convocada el dia 29 una vaga a l'ensenyament; tenim convocada també el mateix dia dues hores de vaga al sector públic i el dia 12 de desembre també, una vaga general en el sector públic. Serà allà on trobarem els drets, on conquerirem els drets i no en mocions com aquestes, que són de facto buides de contingut.
Molt bé. Gràcies, senyor Aragonés. Per finalitzar el torn d'intervencions, pel seu Grup Parlamentari del Partit Popular té la paraula el senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, vicepresident. També, des de l'escó estant. En primer lloc, comparteixo alguna crítica que s'ha fet al títol de la moció. El títol també de la interpel·lació és amb relació a la desprotecció social. Crec que hagués estat més oportú parlar de la protecció social, perquè realment s'estan fent coses, s'estan fent esforços; però també coincidim amb els proposants de la moció que no s'estan fent els esforços suficients. I, en aquest sentit, apuntar dos dels aspectes de què tracta la moció: renda garantida de ciutadania. S'ha començat a implementar, es va començar a implementar en l'any passat «a tranques i barranques, però hi ha una dada que és esfereïdora: tres de cada quatre sol·licituds són denegades, moltes d'elles sense justificacions; segurament fruit de les presses per poder denegar peticions, degut al silenci administratiu positiu que es va introduir a la llei. I també el més calent és a l'aigüera: el desenvolupament del Reglament perquè deixi ben clar exactament quines són les persones que tenen dret d'una forma més objectiva possible; primera qüestió. Segona qüestió que crec important: tornar a reiterar sobre la dependència..., el finançament de la dependència –de la dependència, i no de la independència– per part del Govern de l'Estat. Ignoren reiteradament... –i em sorprenc que avui també s'hi afegeixi el grup de Catalunya en Comú Podem–, ignoren reiteradament que les vies de finançament de la Llei de dependència són dos: una, finalista, a través de l'Imserso, que és on efectivament l'Estat aporta, no arriba al 20, el 17 per cent del finançament de la dependència, i la resta, a través del sistema de finançament..., a través de la LOFCA. I és a través de la LOFCA on les comunitats reben la diferència fins a arribar al 50 per cent. Per tant, no és cert que no hi hagi finançament adequat per part de l'Estat de la Llei de dependència. I, per acabar, per fer polítiques socials no és necessari fer més impostos o gastar més o fer més dèficit, simplement és necessari prioritzar amb una despesa no financera, no finalista, de 23.000 milions d'euros, que és el que tenim, la Generalitat de Catalunya. Creiem que hi ha marge suficient com per prioritzar les despeses i atendre les necessitats socials que es plantegen en aquesta moció. Gràcies.
Gràcies, senyor Rodríguez. Finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula una altra vegada la diputada senyora Noemí de la Calle.
Gracias. Bueno, con relación a las enmiendas rechazadas, claro, nosotros ya anunciamos que íbamos a rechazar todas las enmiendas que no fuesen de competencia exclusiva de la Generalitat. Y de los partidos que dan apoyo al Govern, pues, la presentación de estas enmiendas no nos sorprendió, pero, claro..., de los comunes y del partido socialista, claro..., estas enmiendas en clave presupuestaria... Yo supongo que lo que pasa es que como nadie le compra en el Congreso de los Diputados pues esos presupuestos fake, pues, negociados en la cárcel, que hasta Europa les han pegado un toque diciendo que estos –estos– presupuestos no cuadran; pues, claro, como estamos..., aprovechando que estamos en la semana del Black Friday pues han intentado venderlos aquí a precio de saldo. Y, claro, también es que es gracioso porque esta..., esta moción la presentamos hace algo más de un año y medio, bueno, un..., aproximadamente un año y medio, porque encontrábamos que..., entonces estábamos en la misma situación, en una total desprotección. Y ustedes ni presentaron estas enmiendas ni hicieron, pues, las críticas que le han hecho hoy a las mismas –a las mismas– propuestas. Y miren, ¿qué es lo que ha cambiado? –¿qué es lo que ha cambiado? ¿Qué es lo que ha cambiado para..., de golpe, para que hayan cambiado este discurso? Y lo que ha cambiado es que ahora pues tienen que pagar la gasolina de Falcón al señor Pedro Sánchez o la hipoteca de la Moncloa, que con estos socios que se han buscado, pues, claro, esa hipoteca sale muy –muy, muy– cara. Mire, probablemente podríamos asumir algunos puntos de las enmiendas que han presentado, pero no de esta forma. Nosotros no vamos a votar a favor de unos presupuestos que penalizan con impuestos a la clase trabajadora o a los autónomos. Entonces, preséntenlas sin vincularlas a unos presupuestos y a lo mejor podríamos ponernos de acuerdo en algunas de las medidas, como nos hemos podido entender, que parece que se les ha olvidado, con la enmienda que hemos aceptado que habla de la coordinación entre la Generalitat y el Gobierno de España en materia de lucha contra la pobreza infantil. También hemos aceptado enmiendas de Junts per Catalunya y Esquerra con relación al instrumento de avaluación de la inversión pública en infancia, y que la inversión en vivienda pública se realice en áreas de fuerte demanda. No nos hemos podido poner de acuerdo en el tema de la carta de servicios sociales porque entendemos que siete años han sido ya suficientes para llevar a cabo su actualización. Y, miren, señora Viltalta, si en trece meses no les ha dado tiempo para renovar la cartera..., no les va a dar tiempo a renovar la cartera de servicios sociales, pero sí iban a declarar la independencia en dieciocho meses. Mira, reconozcan que la protección social no es –no es– su prioridad, y porque si realmente les importase...
Vagi acabant senyora diputada.
...cerrarían todos sus chiringuitos políticos y dejarían de desviar dinero al procés para invertirlos en protección social. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Sí, s'ha demanat votació separada del punt 3 i algun altre... És aquesta, eh? [[Pausa.]] No hi ha cap més sol·licitud de votació separada? [[Pausa.]] Sí, senyora Vilalta, perquè em demana la paraula? [[Pausa.]] Per votacions separades?
President, demanaríem votació separada del punt 1.b, dels punts 2, 4.c, 4.d i 5.d.
A veure, 1.b...
Sí.
Torni-ho a repetir, si us plau: 1.b...
1.b...
Sí?
...del 2...
El 2.
...4.c, 4.d i 5.d. Gràcies.
Tots aquests separadament o es poden votar el bloc? [[Pausa.]] Tots separats. Molt bé. Algú més, sí? [[Pausa.]] No l'entenc, senyor Rodríguez. [[Veus de fons.]] Ah, d'acord. Molt bé. Ja l'estàvem... [[Pausa.]] Passem, doncs, a la votació d'aquesta moció. Votem primer el punt 1.b –1.b–, que s'ha demanat votació separada d'aquest subpunt. Passem a la votació del punt 1.b, ho repeteixo. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 69 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 2 –el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 65 vots a favor, cap en contra i 63 abstencions. Passem ara a votar el punt número 3. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 100 vots a favor, cap en contra i 29 abstencions. Passem ara a votar el punt 4.c –el punt 4.c. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 65 vots a favor, 60 en contra i 4 abstencions. Passem ara a votar el punt 4.d –4.d. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 65 vots a favor, 60 en contra i 4 abstencions. Passem ara a votar el punt 5.d –5.d. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 65 vots a favor, cap en contra i 64 abstencions. Passem ara a votar, si no hi ha cap altre punt que ens haguem deixat per votar separadament, la resta de la moció. Votem, per tant, la resta de punts de la moció. Comença la votació. La resta de la moció ha estat aprovada per 125 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les condicions laborals dels treballadors del sector turístic]] [[302-00026/12]] Passem ara al següent punt de l'odre del dia. El dinovè punt de l'odre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les condicions laborals dels treballadors del sector turístic, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Per exposar-la té la paraula la diputada senyora Yolanda López.
Gràcies, president...
Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputados, diputadas, en primer lugar, y antes que nada, quiero darles las gracias a estas mujeres que nos acompañan hoy, a las «kellys, quienes se han convertido en un ejemplo de lucha por los derechos laborales en España. [[Aplaudiments.]] Porque frente..., porque frente a quienes buscan hacernos competir a la baja forzando la ley y desprotegiendo a quienes trabajan, allí han estado ellas, que no han desistido en su empeño de romper con esa espiral de precariedad que nos arrastra a todas. Gracias, compañeras, de verdad, muchísimas gracias por vuestra lucha infatigable. Señor conseller, nos dejó claro en el pasado Pleno que no tiene usted mucha intención de ponerse a trabajar para darle alguna solución a los graves problemas que están sufriendo los y las trabajadoras del sector turístico; ninguna solución para las camareras de piso, ninguna solución para las «kellys. Sin embargo, mientras usted tiraba balones fuera, en Cataluña hay cientos de mujeres condenadas a sufrir ansiedad, dolores de artrosis, de cervicales, de rodillas, de manos deformadas, y que la única solución que han tenido hasta ahora han sido la automedicación de ibuprofenos cada ocho horas. Todo ello para poder limpiar entre veinticinco y treinta habitaciones al día, y con sueldos que en la mayoría de los casos no llega ni a 2 euros por habitación. Señor conseller, la cara B de los buenos datos del turismo en Cataluña son mujeres castigadas a la esclavitud por prácticas ilegales y abusivas de empresas que externalizan su actividad propia, su actividad troncal para ahorrar coste, o lo que es lo mismo, cesiones ilegales de trabajadores y trabajadoras a costa de la burla de toda la legislación laboral. Mujeres sin condiciones laborales dignas, que en la mayoría de los casos están condenadas a no poder elegir pues porque tienen bocas que alimentar, porque tienen hipotecas que pagar y porque a lo mejor es el único, muchas veces, el único sueldo que les entra en casa. Por eso, a pesar de los dolores y del exceso de trabajo no les queda otro remedio que seguir adelante viviendo en un permanente círculo vicioso. No puede ser posible que en el año 2018, en Cataluña haya mujeres condenadas a trabajar en condiciones de explotación: no podemos permitirlo. Estas mujeres no pueden seguir esperando a que usted decida cambiar su postura de inacción o a que el señor Sánchez se decida a hacer una reforma laboral en España. Hay que hacer propuestas, hay que poner medidas para poner frenos a los abusos de estas empresas, al fraude de ley que se está cometiendo, a la imposición de las cadenas hoteleras sobre los sueldos de las trabajadoras, a las empresas externas, a estas cesiones ilegales de trabajadoras. Todos somos conscientes de que la reforma laboral del PP ha permitido cualquier clase de burla de los convenios colectivos, que ha permitido el libertinaje de la externalización, creando condiciones penosas para los y las trabajadoras, permitiendo además que los empresarios se puedan exculpar de todo. Pero, señor conseller, aquí no estamos para ver quién tiene la culpa, eso no; aquí estamos para buscar soluciones. Se lo dijimos el otro día durante el Pleno, se lo volvemos a decir hoy: señor conseller, deje de mirar a otro lado, es hora de que usted y su Gobierno empiecen a trabajar. Siempre se puede hacer algo, solo es cosa de voluntad política. Por eso, mientras usted y su Gobierno se deciden, hoy el Grupo Parlamentario Catalunya en Comú Podem hemos traído a este Pleno una moción que atiende las peticiones de las trabajadoras del sector turístico, que atiende las peticiones de las «kellys, para empezar a poner medidas que reviertan la terrible situación que viven las trabajadoras del sector turístico; una moción que mejore la calidad laboral de estas incansables camareras de piso, apostando por conceder un distintivo y reconocimiento a aquellas empresas hoteleras que apuestan por un trabajo justo y de calidad, empresas que no externalizan, que se acogen a un convenio colectivo, que cumplen con leyes de riesgo laborales, que apuestan por la igualdad entre hombres y mujeres, empresas que apuestan por la contratación de colectivos vulnerables y empresas que apuestan por puestos de trabajo perdurables, haciendo que la riqueza repercuta en quienes trabajan. Muchísimas gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades, és el torn dels grups. I, en primer lloc, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula el diputat senyor Rafel Bruguera.
Gràcies, president. Una salutació cordial a les netejadores de pis, a les «kellys de Catalunya i, també, especialment, les de les comarques gironines, les de Lloret de Mar, amb qui he tingut ocasió de parlar en més d'una ocasió. No és la primera vegada que tractem la precarietat laboral i les condicions laborals dels treballadors i treballadores de sector públic. El 17 de novembre de fa dos anys, la Comissió de Treball va aprovar una proposta de resolució del nostre grup en la que s'establien una sèrie d'iniciatives i mesures sobre seguretat en el treball i salut laboral de les cambreres de pis i controls per part de la inspecció de treball per lluitar contra les irregularitats en el mercat laboral del sector de l'hostaleria. Han passat dos anys i el Govern no ha fet res. La inacció ha estat total. On queda en aquest cas el mandat democràtic del que tant parlen? On queda el mandat del Parlament de Catalunya del que tant s'omplen la boca? Els mandats democràtic i del Parlament només serveixen quan a vostès els interessa, senyors del Govern? No serveixen quan qui fa la proposta, i queda aprovada, és algun grup de l'oposició? En tot cas, hi hem tornat a insistir, fa dos mesos, vista la inoperativitat del Govern i la falta de voluntat per fer front a un problema real que afecta com a mínim quinze mil persones a Catalunya. Avui el Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem ens proposa la creació d'un segell de treball just i de qualitat en el sector de l'hostaleria i la restauració. Vagi per endavant que votarem a favor de la majoria dels punts, deixant clar, però, que continuen pendents mesures concretes, més enllà del segell, com són la lluita contra la precarietat, la devaluació i la degradació de les condicions de treball; la parcialitat i la temporalitat; la subcontractació, que ha generat diferent salari a igual feina –per una feina que abans es cobraven mil euros al mes, ara se'n poden cobrar tres-cents, quatre-cents euros–; l'explotació –cal tenir en compte que l'hostaleria és el sector que acumula més hores extres no retribuïdes–; la necessitat d'incrementar la prevenció de riscos laborals, o la reducció de la càrrega de treball de les cambreres de pis i altres col·lectius del sector. Ho repeteixo: votarem a favor de la proposta de resolució, malgrat, també ho confesso, que som poc optimistes sobre el resultat d'implementar un segell de qualitat. Tant de bo ens equivoquem. Hem presentat una sola esmena, al punt 1.1.b, que no ha estat acceptada, la qual cosa no obstarà perquè votem a favor del text inicial. Nosaltres no criminalitzem l'externalització de determinats serveis, és una opció legitima, tant en l'empresa privada com en l'Administració pública. Sense anar més lluny, l'Ajuntament de Barcelona, i, per tant, la senyora Colau, externalitzen serveis tan bàsics i essencials com la neteja viària, la recollida d'escombraries o el servei d'atenció domiciliària. Per tant, el problema no és el model escollit per a la prestació d'un servei; el problema és si s'utilitza aquest model d'una manera fraudulenta per explotar, precaritzar i subvertir els drets laborals de les treballadores. O, dit amb altres paraules: les treballadores que presten serveis a través d'empreses externes han de tenir els mateixos drets i cobrar el mateix salari que les que treballen directament per a la cadena hotelera o per a l'hotel. Això és el que volíem expressar en l'esmena, que creiem que tenia un redactat més acurat que el text inicial. Acabo, president. Endavant el segell de qualitat, però també l'adopció de mesures concretes que tenim perfectament avaluades i conegudes. No podem esperar més, ni nosaltres ni les persones afectades pel problema que estem debatent en aquests moments. I li diem al Govern: Govern, s'arremangui, es posi mans a l'obra, i que d'una vegada prengui decisions, és a dir, faci política, governi. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, de la diputada senyora Carmen de Rivera. Quan vulgui.
Gracias, presidente. La moción que trae a este Pleno el Grupo de en Comú Podem pretende la aprobación de la creación de un sello, como se ha explicado, de «treball just i de qualitat para la industria de la hostelería y la restauración. La obtención de este sello está sujeta al cumplimiento de una serie de requisitos que deberán cumplir las empresas del sector, condiciones que se imponen a la vista de los múltiples abusos que han producido algunos aspectos de la reforma laboral que ha consagrado la externalización de plantillas y subcontratación por otras empresas, junto con la prevalencia del convenio de empresas sobre el convenio del sector. Y así, tenemos la tormenta perfecta en la que se hayan sumidas las..., en este caso, el colectivo de las personas que hacen las habitaciones de los hoteles. Efectivamente, todos estos años se han producido abusos incontables como ha sucedido en el caso de las camareras de piso, pero también en otros sectores. Menores salarios –dicen que hasta un 40 por ciento menos–, trabajo a destajo, descuido de las condiciones de salud laboral –con especial incidencia en la sobrecarga de trabajo– y un largo etcétera y distinta casuística. Nos consta que sindicatos, organizaciones empresariales e inspección de trabajo son conscientes de que hay que poner fin a estas malas prácticas. Los empresarios porque lo consideran una competencia desleal a aquellas empresas que cumplen con la legislación laboral y no abusan del tema de la subcontratación; los sindicatos, que lo denunciaron desde el primer día y la Administración laboral que es la que ve, sanciona y corrige todas estas conductas, que desde luego lo han hecho este año, no hay más que oír los datos que dio el conseller el otro día en la interpelación. Compartimos muchos de los puntos que se proponen como condiciones para la adquisición de este sello, que son el cumplimiento de la Ley de prevención de riesgos laborales, la ausencia de antecedentes de infracciones muy graves, por supuesto la igual retribución de hombres y mujeres por igual trabajo. Requisitos que ya muchas empresas cumplen, hay que decirlo, y, si no, la inspección de trabajo interviene, sanciona y corrige. Pero hay una serie de medidas que serían también indicadores de este sello en las que, a nuestro juicio, subyace una voluntad de intervenir en el sector yendo más allá no solamente de la legislación, sino interfiriendo en la interlocución social. Y de ahí nuestras enmiendas al apartado 1.b, que establece como uno de los requisitos que no se externalicen los servicios centrales a terceras empresas, que consideramos que supera el límite de lo que los propios negociadores del convenio colectivo han querido y que se ha plasmado en el Acuerdo interconfederal de Cataluña y más concretamente en el Convenio colectivo del sector de hostelería, en concreto en su artículo 60, donde ya establecen la principal reclamación y creemos que objeto de esta moción, que es, ni más ni menos, que todos los trabajadores que lo hagan en empresas subcontratadas perciban el salario de la hostelería. Cierto es que aquellas empresas que a esa fecha tengan externalizadas estas actividades no les será de aplicación este artículo, ni su entrada en vigor, pero es un paso. Es un paso, señora López. Un paso como el que se ha dado en el AIC, en el Acuerdo interconfederal de Cataluña que permite una mayor organización, interlocución sindical en toda la cadena de subcontratación y lleva a las empresas multiservicios a la aplicación del convenio sectorial de la actividad, como mínimo. La creación de este sello puede ser un paso también y por eso vamos a votar a favor de la práctica totalidad de los puntos con excepción del punto 1.b. Y respecto del punto número 2 no votaremos a favor por entender que supone una restricción en la contratación de la Generalitat en los términos en los que está redactado. ¿Qué pasaría si el presidente, un conseller o algún director general tienen que pernoctar en Zaragoza o en Madrid? ¿Podría pernoctar en Waterloo el presidente de la Generalitat? Nada más y muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Seguim; ara és el torn del Grup Parlamentari Republicà, i en nom seu té la paraula el diputat senyor Jordi Albert.
Gràcies, president. Consellers, conselleres, diputats, diputades, treballadors i treballadores del Parlament i les Kellys, que avui també ens acompanyen i, com molt bé ha dit la meva companya anteriorment, heu estat exemple de lluita, continueu sent exemple de lluita i heu posat damunt de la taula una problemàtica que moltes vegades ha estat totalment soterrada. I, per tant, des d'aquí, des del Grup Republicà també us volem agrair la vostra tasca, no només en el dia a dia en les vostres feines sinó sobretot en la vostra lluita social per la millora de les vostres condicions laborals. Gràcies. Bé, estem davant d'una problemàtica que, en efecte, ens interpel·la a tots però sobretot jo crec que hem de determinar el marc competencial; el marc competencial on realment es poden resoldre aquests problemes. I el marc competencial malauradament no és aquest Parlament sinó que més aviat és el Congreso de los Diputados. Dues reformes laborals, la del 2010 y la del 2012; una del PSOE i l'altra del PP. Dues reformes laborals que han permès una depauperació i un retrocés en els drets dels treballadors i les treballadores d'aquest país. Però no només això –no només això–, també hem vist com amb la crisi econòmica hi ha hagut una mà estesa a implementar mesures en les condicions laborals que clarament –clarament– estaven molt per sota del que era dignament just i possible. Les «kellys tenen una mitjana de cobrament de 2,5 euros per habitació. Les «kellys treballen..., poden treballar entre vuit i onze hores diàries i sense descans durant la seva jornada laboral per acabar fent entre disset i vint-i-dos habitacions al dia. Les «kellys, en temporada alta, poden arribar a estar vint-i-sis dies consecutius treballant sense cap jornada de descans. S'han de medicar perquè la seva feina implica moviments repetitius al cos i tenen un desgast físic i psicològic molt gran, molt elevat. I avui portem..., avui es porta, per part de Catalunya en Comú Podem, una proposta. Però aquesta proposta de resolució, a la qual agraïm el diàleg i la negociació, ha estat una proposta de resolució que hem intentat millorar en tot moment des del Grup Republicà, i s'han acceptat un parell d'esmenes, en concret, en el punt 1.4 i en el punt 1.5, i també hem aconseguit, hem arribat a l'acord d'una transacció en el punt 1 i en el punt 1.6. Malauradament, no hem arribat a l'acord en el punt 2, on sí que estàvem d'acord; però, com que la decisió l'havia de prendre qui havia presentat esmena, que era Ciutadans, finalment, Ciutadans no ha accedit a fer la transacció, així que l'acord al qual sí que estàvem els comuns i nosaltres, doncs, no ha pogut formalitzar-se, que era en la línia que no podem assegurar que es contracti només a partir del segell de treball just i de qualitat a aquelles empreses que el tinguin, perquè vulneraríem qualsevol dret a la lliure competència i a la igualtat d'oportunitats, i, per tant, vulneraríem qualsevol directiva europea i també legislació interna. Per tant, no podem admetre aquest segon punt. Malauradament, jo crec que la nostra esmena, l'esmena que vam proposar els comuns era prou bona com perquè pogués avançar. Ara bé, aquí s'han dit diverses coses, i, de fet, m'ha sorprès perquè la defensa de la proposta de resolució ha estat més pròpia d'una interpel·lació que no pas d'una defensa de la proposta de resolució, on no hem entrat gaire en els motius del segell de treball just i de qualitat. S'interpel·la directament al Govern i s'interpel·la directament al conseller. Però és que resulta que el nostre Govern i, en concret, la conselleria i el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies té las mans molt lligades legislativament per poder intervenir. Li recordaré que, en el nostre àmbit, en allò que sí que podem fer, que és una inspecció, durant els deu primers mesos d'aquest any, els deu mesos que portem del 2018, s'han fet fins a 7.348 ordres de servei d'inspecció –fins a 7.348 ordres de servei d'inspecció. Això és feina i és molta feina, i això s'ha de posar en valor. El que no podem fer és venir aquí i començar a carregar damunt de les esquenes d'un govern que no té la competència tota la feina que li correspon a un govern, que és el Govern de l'Estat, i hauria de començar per la derogació de les reformes laborals i hauria de posar també damunt de la taula la reforma de l'Estatut dels treballadors en el seu article 42, i no ho fa. L'article 42 regula la subcontractació. I aquest és un dels greus problemes que tenim damunt de la taula. I això s'ha de fer, i, malauradament, ja ens agradaria... [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] i per això lluitem. En aquesta cambra no podem fer-ho.
Diputat...
Per tant, interpel·lem al Congreso, anem allà i lluitem perquè els drets d'aquestes treballadores s'han de fer valer.
Diputat, se li ha acabat el temps.
Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. És el torn, ara, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, de la diputada senyora Mònica Sales.
Gràcies, president. Consellera, conseller, diputades, diputats, assistents al Ple. «Kellys, una salutació especial també i un suport a la vostra lluita, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Catalunya compta amb una activitat turística de primer ordre, i això ha d'implicar una política d'objectius també de primer nivell, que generi un consens social i empresarial. El país, a través del turisme, ha de ser un referent europeu i mundial, amb la projecció de valors identitaris i de valors qualitatius, impulsats des de la innovació i l'excel·lència del sector. Desenvolupat des d'una perspectiva integral, ambientalment, econòmicament, socialment i culturalment, el turisme ha de ser i és un gran generador d'ocupació, amb solidesa i capacitat competitiva, i tenint sempre present els reptes que té al davant. El sector del turisme a Catalunya és un important motor de creixement econòmic. No obstant, hi ha deficiències del sector que cal tenir en compte i que cal denunciar, sobretot quan aquestes deficiències afecten directament els treballadors i les treballadores. Tal com el text de la moció exposa, la creació d'un segell de treball just i de qualitat, sotmès a auditories i que ja ha estat avalat també pel Departament d'Empresa i Coneixement, ha de permetre que es vetlli pels drets dels treballadors, sobretot, treballadores, del sector. Així mateix, vetllarà també, entre altres, per la igual retribució entre hòmens i dones, una reivindicació justa que ha d'acabar de ser reivindicació per passar a ser una realitat, no només en l'àmbit de l'hostaleria i el turisme, sinó també en qualsevol àmbit. Davant la manca de competències normatives de l'Administració, cal potenciar el diàleg i la negociació col·lectiva, impulsada des del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, en el Consell de Relacions Laborals de Catalunya; un consell de relacions laborals que, tal com preveu el Pla de Govern, ha d'aprovar el seu pla de treball, ha d'impulsar la territorialització de les seves comissions i s'ha d'enfortir com a espai de concertació social entre Govern i agents socials i econòmics. A més, el Pla de Govern també està compromès amb el reforç de la Inspecció de Treball per a la igualtat i la millora de les condicions laborals i en l'establiment de mecanismes per a la lluita contra la precarietat i la competència deslleial d'algunes empreses; objectiu que incideix directament en les condicions laborals dels treballadors i, sobretot, treballadores del sector turístic. Amb el desplegament d'aquestes accions impulsades pel Govern del president Torra, s'han de poder millorar i aturar algunes de les pràctiques que envolten el sector del turisme quant a hostaleria i restauració, complementades per les accions que detalla la moció i que impliquen una difusió i promoció explícita per donar a conèixer la iniciativa del segell de treball just i de qualitat i totes les empreses que hi estiguin registrades i que, per tant, donen compliment als requisits de formar-ne part. Convé fer esment, però, i detallar el fet que apuntàvem abans relacionat amb la manca de competències normatives de l'Administració, i, més específicament, fer-ho en termes de subcontractació, ja que, com saben, és l'article 42 de l'Estatut dels treballadors qui la regula. Per solucionar la problemàtica que hi ha en l'àmbit dels treballadors del sector turístic, cal canviar aquest article, així com també el 84.2, sobre prioritat explicativa del conveni d'empreses, i la Generalitat i el Parlament de Catalunya no tenen, aquí, capacitat normativa per fer-ho possible, tenen només la capacitat de promoure, impulsar el diàleg social entre patronal i treballadors, polítiques actives, inspecció de treball i prevenció de riscos laborals, tal com fa i tal com s'ha compromès a seguir fent el Pla de Govern. Catalunya anhela ser un estat i ho anhela per molts motius, no només per deixar de tenir presos polítics i exiliats, sinó també per disposar de totes les eines possibles per facilitar més oportunitats de feina i millors condicions, derivades de la capacitat de legislar en matèria laboral. Ara no té capacitat de disposar de més recursos, de decidir els increments de la despesa pública, de la millora de la seva eficàcia i de la seva orientació cap al creixement. Però aquesta lluita cap a la república també és una lluita cap al dret de les treballadores i dels treballadors de tots els sectors i, òbviament, també de l'hostaleria i la restauració. Davant d'aquesta moció subsegüent, vagi el nostre vot favorable a desplegar totes aquelles propostes que vetllen pels drets dels treballadors i les treballadores, i vagi també el suport a tot allò que millori les condicions laborals del sector turístic, amb una implantació d'aquesta proposta del segell de treball just i de qualitat. I, malgrat el missatge catastròfic que hem escoltat del grup proposant, si el nostre vot és favorable, deu ser perquè el Govern no fa ulls clucs, sinó que vetlla també pels drets dels treballadors i les treballadores i hi posa i hi posarà les mesures que siguin pertinents. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, per fixar la seva posició té la paraula, en primer lloc, i en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el diputat Vidal Aragonés.
En primer lloc, per agrair que, si avui estem parlant del segell, és perquè va haver-hi, fa uns anys, unes treballadores, les que limpian, las «kellys, que van decidir autoorganitzar-se i dir «prou als seus alts nivells d'explotació. Com tantes vegades diem, no és l'acció, aquí, al Parlament, sinó l'acció dels moviments socials al carrer, aquells que et marquen el full de ruta de lluites. Volem també donar les gràcies al grup proposant, que avui estem parlant del segell. Per nosaltres, era un tema de mínims; però tot allò que encara que sigui de mínims pugui significar conquerir drets per als treballadors i les treballadores, nosaltres hi votarem a favor, no pot ser de cap altra manera. Encara i així volíem, també, destacar que la incorporació no tant de les esmenes, però fonamentalment de les transaccions amb els dos grups que formen a dia d'avui el Govern, suposa també rebaixar part del contingut. Per una banda, perquè l'espai en el qual es decidirà el segell ja no serà directament el departament en col·laboració, sinó que serà el Consell de Relacions Laborals, i, per una altra banda, perquè la forma en la qual s'incorporarà el segell a la contractació pública és diferent en la redacció inicial que en la redacció final que aprovarem i, sobretot, també, perquè s'elimina aquella obligatorietat de traslladar als ajuntaments una guia de bones pràctiques. Volem, això sí, centrar en una qüestió que és fonamental: més enllà que això signifiqui un avançar, s'ha de continuar lluitant pels drets de les treballadores del sector de l'hostaleria, situant la causa del seu problema. I la causa és una combinació, per una banda, que no hi hagi limitació legal pràcticament a la subcontractació, amb el que suposa la preferència aplicativa del conveni d'empreses sobre el conveni de sector, que és una cosa ben senzilla, que hi hagi empreses que puguin tenir uns salaris, unes retribucions inferiors al conveni del sector. Això va provocar una crida que les propietats dels hotels no contractessin directament les treballadores i les subcontractessin. I és cert que no tenim competències, que no ens portaran a no lluitar, però en tenim algunes i, sobre les que tenim, que fonamentalment és la Inspecció de Treball, pensem que també es pot actuar i també es pot afrontar la lluita amb relació a la precarietat de les «kellys. Nosaltres proposem que es desenvolupin encara més, perquè algunes s'estan desenvolupant, dues campanyes per part del Departament de Treball, a través de la Inspecció. La primera, una específica sobre la cessió il·legal de treballadors i treballadores en el sector de l'hostaleria, on puguem anar a veure com bona part d'aquesta suposada subcontractació, realment és prestamisme de mà d'obra. I la segona, una específica sobre prevenció de riscos laborals que vingui a demostrar que amb el ritme de treball que els imposen a les treballadores, s'està incomplint permanentment la normativa. Aquest serà el camí; però, sobretot, el camí serà el que ens marcaran les «kellys continuant lluitant. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. És el torn, ara, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Moltíssimes gràcies, president. Primer de tot, traslladar el reconeixement i el respecte de la nostra formació política i personal cap a les «kellys. La història de la meva família està plena també de «kellys, de dones admirables que van sortir d'Astúries, van anar a altres llocs, altres es van haver de desdoblar, donar el millor de si mateixes per tirar endavant les seves famílies, i, per tant, només podem expressar-nos amb respecte, admiració i consideració. Amb el mateix convenciment que trasllado aquest primer missatge, he de dir que la situació i la millora de les condicions de totes elles, històricament, s'ha demostrat que mai, mai ha avançat com un joc de sumar zero, traslladant un to hostil –que modestament creiem que alguns punts de la moció traspuen– cap als empresaris de l'hostaleria i del turisme i de la restauració en genèric. Perquè darrere d'aquestes persones, en moltes d'elles també hi han històries de superació personal, d'esforç i de sacrifici. I entenem que, en conseqüència, hi han alguns punts que nosaltres votarem favorablement i altres que ens abstindrem. Votarem a favor del punt que es refereix als riscos laborals. Votarem a favor de la defensa de la mateixa retribució entre homes i dones. Votarem a favor de la contractació de col·lectius vulnerables. I ens abstindrem en aquells punts que entenem nosaltres que parteixen d'una excessiva intervenció, que, en absolut, ajuda a la creació de llocs de treball. Aquest és el missatge que nosaltres volíem traslladar i que creiem que hem de ser capaços de recuperar retòriques antigues de confrontació entre sectors. Perquè, hi torno a insistir, la història ens ha demostrat que només a través de la cooperació entre empresaris i treballadors –això sí, sent profundament exigents, hi insisteixo, en condicions laborals, de riscos laborals, d'equiparació salarial, etcètera– s'aconsegueix el progrés. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, diputat. Ara, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula, de nou, la diputada senyora Yolanda López.
Gracias, president. ¿Cuando duermen en un hotel se preguntan cómo viven sus trabajadoras? No podemos entender que algunos grupos parlamentarios, como el PSC, cuestionen algunos de los puntos de la moción. Estamos diciendo..., y lo que pedimos es que no se externalice una actividad central de la empresa, propia de la empresa. Está demostrado con sentencias que eso es cesión ilegal de trabajadores y trabajadoras. [[Aplaudiments.]] ¿Qué problema tienen con que se conceda un distintivo y reconocimiento a las empresas hoteleras que apuestan por un trabajo justo y de calidad? ¿Qué tienen ustedes en contra de que las «kellys formen parte de la plantilla de las empresas hoteleras que definen los salarios? Compañeros del PSC, díganle al señor Sánchez que se lea los artículos de opinión que elabora Pol Gibert, su compañero, y que modifique de una vez el artículo 42 del Estatuto de los trabajadores y trabajadoras, que no se limite a legalizar el fraude laboral, que es lo que se está haciendo. Señores de Ciudadanos, en primer lugar, en vez de irse a Andalucía a enseñar a pescar a una comunidad que lleva dos mil años pescando, estaría muy bien que se quedasen aquí a hacer un cursillo de derechos laborales y asumiesen que ningún trabajador, viva donde viva, haya nacido donde haya nacido y vote a quien vote no merece cobrar dos euros con treinta por limpiarles la cama. [[Aplaudiments.]]
Diputada, li recordo també que aquest torn és per posicionar-se i s'hauria de posicionar sobre les esmenes.
Señores de Esquerra, ustedes están en el Govern: hay que predicar con el ejemplo. Votar en contra de que el sello..., y sí que es verdad que han tenido la voluntad de que pusiéramos, en vez de «obligatoriedad, «preferentemente y no se ha podido hacer porque con Ciudadanos no llegamos..., pero es hacerles el juego a los lobbies hoteleros...
Diputada, ha acabat el seu temps.
Bueno, pues ya está. [[L'oradora riu.]] [[Aplaudiments. Alejandro Fernández Álvarez demana per parlar.]]
Digui'm, senyor Fernández.
Gràcies, president. Per demanar votació separada dels punts 1.c, e i f.
Entenc, de l'1.1, sí? [[Pausa.]] 1.1.c, e i 1.1.f, no? Molt bé. [[Rafel Bruguera Batalla demana per parlar.]] Sí; senyor Bruguera?
Per contradiccions, senyor president.
Fem una cosa, senyor Bruguera. Si hi ha més peticions de votació separada...
D'acord.
...les atenem i després li donaré la paraula. [[Jordi Albert i Caballero demana per parlar.]] Digui'm.
Demanem la votació separada del punt 2.
Molt bé. Alguna altra petició de votació separada? [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]] Sí; senyor Carrizosa?
Sí. Votación separada del punto 1.1.b.
Molt bé. Sí? [[Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]] Digui'm, senyora Segovia.
Sí. Per demanar la lectura, abans de la votació, del punt 1.1.b.
1.1.b. D'acord. [[Pausa.]] Molt bé. Hi ha alguna altra petició de votació separada? No? [[Pausa.]] Senyor Fernández, m'ha demanat la votació separada de tots aquests punts. Poden votar-se en bloc? Sí? [[Pausa.]] Perfecte. [[Veus de fons.]] Sí, seria la votació en bloc del punt 1.1.c, 1.1.e, 1.1.f. Sí? [[Pausa.]] Cap altre grup hi té objecció? No? [[Pausa.]] Podem votar-ho en bloc, eh? [[Pausa.]] Molt bé. Doncs ara sí, senyor Bruguera. Demanava la paraula..., per contradiccions?
Sí, senyor president. Molt ràpidament. La senyora López, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, ha posat en la meva boca coses que no he dit, que votarem en contra de punts que votarem absolutament a favor. Dit d'una altra manera: votarem a favor de tots els punts, amb excepció del punt número 2, que no té res a veure amb el treball i les condicions laborals de les «kellys. Moltes gràcies.
Molt bé. Gràcies, senyor Burguera. Passem ara a la votació. Votarem primer el punt 1.1.b, del qual se n'ha demanat lectura abans de votar-lo. Li demano al secretari Pérez que faci lectura d'aquest punt. Secretari, quan vulgui.
Moltes gràcies, senyor president. «1.1.b. La no externalització dels serveis centrals en l'activitat hotelera, com ho són les cambreres de pis, a terceres empreses. [[Veus de fons.]] Si necessita la diputada l'encapçalament, el llegeixo. Sí? [[Veus de fons.]] És el punt 1.1.: «La creació del segell de treball just i de qualitat contempli entre els seus indicadors, el b –que és el que acabo de llegir– «la no externalització dels serveis centrals en l'activitat hotelera, com ho són les cambreres de pis, a terceres empreses.
Molt bé. Gràcies, secretari. Passem ara a la votació d'aquest punt, precisament, del punt 1.1.b. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat [[alguns aplaudiments]] ..., aquest punt queda aprovat per 84 vots a favor, 41 en contra i 4 abstencions. Ara sí, si volen. [[Aplaudiments.]] Passem ara a la votació dels punts 1.1.c, 1.1.e i 1.1.f. Tot junt, aquests tres punts. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Aquests punts queden aprovats per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció, és a dir, per unanimitat. Passem ara a votar el punt 1.1. [[Veus de fons.]] No, perdó, ara ja no n'hi havia cap més de separat del bloc de l'1. Passem a la votació del punt número 2. Votem el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt queda rebutjat per 13 vots a favor, 116 en contra i cap abstenció. Passem ara –ara sí– a votar la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció ha quedat aprovada per 125 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. [[Aplaudiments.]] [[Declaració del Parlament de Catalunya contra els abusos sexuals a infants]] [[401-00005/12]] Un cop votada aquesta moció, i tal com els vaig informar ahir, llegirem ara una declaració del Parlament de Catalunya contra els abusos sexuals a infants. Demano al secretari, el senyor Campdepadrós, que llegeixi la declaració.
Molt bé, senyor president. «Declaració del Parlament de Catalunya contra els abusos sexuals a infants. Aquesta setmana han coincidit dues dates de reconeixement i visibilització dels drets dels infants: dimarts, 20 de novembre, era el Dia Mundial dels Drets dels Infants; dilluns, dia 19, era el Dia Mundial per la Prevenció de l'Abús Sexual Infantil. A Catalunya, malgrat la manca de dades sobre aquesta qüestió, tots els estudis apunten que almenys un de cada cinc nens i nenes pateix o ha patit abús sexual abans de complir els disset anys. D'aquests, un 60 per cent mai no rebrà cap tipus d'ajuda, i el 90 per cent no en dirà res fins a l'edat adulta. La Convenció de les Nacions Unides sobre els Drets de l'Infant, del 1989, i la normativa vigent a Catalunya i a Espanya en matèria d'infància reconeixen als infants i adolescents el dret a ésser protegits de qualsevol forma de violència, inclòs l'abús sexual, i el deure dels poders públics d'adoptar mesures perquè aquesta protecció sigui efectiva. El Parlament de Catalunya ha aprovat en nombroses ocasions propostes i mocions per a abordar, de manera integral, la lluita contra tot tipus de maltractaments i d'agressions als nens i nenes del nostre país, també les sexuals. Han estat iniciatives que sempre han estat formulades des de la perspectiva de l'infant com a subjecte de drets. Lamentablement, però, la realitat no millora. Entre molts altres motius, perquè no s'aconsegueix trencar el tabú que pesa quan es tracta aquesta qüestió en la nostra societat, pel fet que en un 85 per cent dels casos l'abusador és algú de l'entorn familiar de l'infant. Cal trencar aquest tabú i, com a institució compromesa en la lluita contra aquesta xacra que destrossa vides des de la infantesa, amb aquesta declaració el Parlament vol contribuir a treure de la foscor una realitat que existeix als nostres barris i a les nostres famílies. De la mateixa manera que fa anys que lluita contra la violència masclista, el Parlament de Catalunya es compromet a treballar per modificar la percepció d'afer privat de la violència sexual contra infants. El Parlament expressa la solidaritat envers les víctimes d'abusos sexuals infantils, i la necessitat de prendre consciència de la gravetat d'aquestes situacions i de les dificultats que pateixen les víctimes a l'hora de presentar denúncies d'aquests tipus de delictes. Així mateix, insta els diversos poders executius i legislatius, i també el poder judicial, a revisar normes, protocols i circuits per a millorar la prevenció, la detecció, la intervenció i la recuperació de les víctimes d'aquest tipus d'abús. Palau del Parlament, 22 de novembre de 2018. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, secretari; gràcies, diputats, diputades. Suspenem la sessió fins a les tres de la tarda.
Bona tarda. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les conseqüències de les normes imposades pels mercats financers respecte a les polítiques públiques]] [[302-00031/12]] Reprenem el Ple amb el següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les conseqüències de les normes imposades pels mercats financers respecte a les polítiques públiques. Presentada pel Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, per exposar-la té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent. Quan vulgui.
Bé, bona tarda. A la interpel·lació que vam fer abans d'aquesta moció, nosaltres vam demostrar i vam provar una sèrie de realitats en base a exemples i dades concretes. En primer lloc, vam demostrar que el suposat creixement de l'economia no té unes conseqüències positives per a la majoria popular i treballadora, perquè els beneficis econòmics acaben a les butxaques dels més rics, que segueixen guanyant diners a costa de precaritzar les nostres vides. De fet, mitjançant dades concretes vam demostrar que la majoria popular i treballadora treballem més que fa anys i cobrem menys, perquè les empreses han optat per guanyar competitivitat a costa dels nostres drets laborals. També vam demostrar que les dones i les joves som les que paguem la factura i que, si considerem diferències per sexe, tots els indicadors sistemàticament ens mostren una situació més desfavorable per a les dones: menys renda, més risc d'exclusió i més pobresa. També vam poder provar que uns pressupostos condicionats pels objectius fiscals de deute, de dèficit i de despesa que ens marquen els mercats financers, la Unió Europea i, per últim, l'Estat, mitjançant la Llei d'estabilitat pressupostària del 2012, no seran uns pressupostos que posin al centre la vida ni la sobirania –ni la sobirania educativa, ni la residencial, ni la sanitària– i que no seran una pressupostos que mereix la majoria treballadora d'aquest país, perquè ni tan sols es podran revertir les retallades protagonitzades i consolidades pels successius governs, tenint en compte aquestes imposicions que ens marquen els objectius fiscals. Finalment, vam demostrar que el Govern de la Generalitat està absolutament collat pel FLA i que no disposa de capacitat per controlar les finances autonòmiques. Davant d'aquests fets, vam afirmar que el Govern no estava disposat a anar més enllà d'aquestes imposicions fiscals, que no estava disposat a revertir les retallades i que tampoc tenia voluntat de revertir privatitzacions cada vegada més creixents i que havien decidit gestionar la poca autonomia que li queda a aquest Parlament. També ens va dir l'altre dia el senyor Aragonès que el 18 de setembre van rebre una carta de l'Estat en la que s'amenaçava la Generalitat amb una nova intervenció financera si no es prenien les mesures per corregir aquesta desviació de dèficit. I nosaltres ens preguntem que quina intervenció més pot fer ja l'Estat, a part d'intervenir la Generalitat mitjançant l'obligatorietat d'enviar informes mensuals a l'Estat, de demanar permís per contreure qualsevol tipus de deute o de retre comptes de forma constant per part del Govern. Cada dia ens escanyen una mica més, i nosaltres els hi anem consentint, i hi ha molta gent a la que ens hi va la vida. Vam posar de manifest també que això té unes conseqüències molt concretes; ho hem vist en la resposta a aquesta amenaça, que ha conclòs amb un tancament de caixa abans d'hora i, per tant, amb una contenció de la despesa ja prevista, perquè, per desobeir allò que s'aprova en aquest Parlament en base a imposicions estatals, sembla que no tenim tants problemes. Per nosaltres, ja ho vam dir, la reivindicació independentista esdevé una oportunitat per superar aquest marc i millorar les condicions de vida de la majoria popular i treballadora. I els hi repetim: no hem vingut al Parlament a gestionar les engrunes d'una autonomia absolutament intervinguda i que serveix com un instrument d'assegurament del capitalisme. Però avui ens toca passar de la crítica a la proposta i, per tant, ens toca explicar què és el que la CUP faria, i, per tant, ens toca explicar la nostra proposta política per revertir aquesta situació de dependència i de falta de sobirania. Amb aquesta moció proposem mesures que forçosament s'han de desenvolupar des d'una lògica rupturista i desobedient però que ens ajuden a avançar cap a un projecte transformador del sistema productiu i cap a un model que vinculi la producció amb les necessitats socials i materials i que permeti, per tant, el desenvolupament humà; un model productiu que posi la vida de les persones al centre i que, per tant, respongui als drets i les necessitats de les classes populars, necessitats que, per tant, sempre estaran en sintonia amb els processos de reproducció de la vida. Hem de tenir present que, en un escenari de ruptura amb el règim del 78 i amb tot el que això representa i, per tant, en un escenari de construcció nacional i transformació social, això no ho podrem fer de la llei a la llei, no es produirà amb un trànsit màgic, i, per tant, tindrà costos personals, polítics i col·lectius, i hem de fer un procés de construcció nacional de llarg abast. Per aquest mateix motiu, nosaltres, en base a aquesta estratègia rupturista, entenem que cal comptar amb el màxim suport d'actors polítics i socials, però també creiem que cal contemplar de forma prèvia i de forma sòlida un treball exhaustiu de recuperació popular de sobiranies –energètica, alimentària, residencial, sanitària. I per això, amb aquest objectiu, entenem que és absolutament necessari tenir un sector públic fort; és absolutament necessari desobeir aquests objectius fiscals que ens imposa la Unió Europea; cal que implementem mesures de redistribució de la riquesa i que fomentem una demanda interna vinculada al benestar i l'ocupació, i, per tant, que millorem per treballar per les condicions laborals de les treballadores, i també és necessari que creem una banca pública.
Gràcies, diputada. Té la paraula ara, per defensar les esmenes presentades en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor David Cid.
Gràcies. Bé, bàsicament per explicar també que nosaltres hem presentat tres esmenes a la moció que ens presentaven en aquest cas des de la CUP. La primera és per introduir un punt que també hem discutit a bastament abans, sobre la necessitat de que si realment volem impulsar polítiques públiques que reverteixin les retallades, doncs, és necessària una veritable reforma fiscal, en aquest cas a nivell de Catalunya. En segon lloc, també els hem plantejat que quan vostès parlen també del deute, no?, i de conèixer amb detall què és el deute de la Generalitat i en aquest cas també, doncs, si hi ha una part d'aquest deute que és il·legítim o no ho és..., nosaltres pensem que també hi han hagut diferents iniciatives ciutadanes, en aquest cas, d'auditoria del deute i que nosaltres també volem posar en valor. I després també una esmena per debatre en aquest Parlament un tema que és d'actualitat i que agraïm també que hagin acceptat l'esmena, que és sobre el retorn de les pagues, en aquest cas de les pagues extres als funcionaris dels anys 2013 i 2014, que siguin retornades l'any 2019 i l'any 2020, que és el que estan demanant en aquest cas els representants del diferents sindicats de la funció pública. Nosaltres, en aquest cas, des de Catalunya en Comú Podem donarem suport a la moció, sobretot perquè en compartim l'esperit. Segurament en la literalitat, doncs, alguns dels punts nosaltres els haguéssim escrit de manera diferent, però sí que creiem que s'apunten alguns temes que han format part també del debat públic i del debat econòmic d'aquests darrers anys, no?, especialment pel que fa als objectius de dèficit de les diferents administracions: l'Administració General de l'Estat, les comunitats autònomes i els ajuntaments. Aquí, sobre els objectius de dèficit, hi ha un element també crec que cal denunciar, que és que són absolutament arbitraris. I són especialment també arbitraris pel que fa als objectius de dèficit que en aquest cas ha situat l'Estat o va situar especialment el Govern del PP a les diferents comunitats autònomes, quan són aquestes comunitats autònomes les que presten la majoria dels serveis públics com, per exemple, educació i sanitat. I bàsicament el PP ha tingut una estratègia de recentrifugar el dèficit cap a les comunitats autònomes, perquè fossin aquelles les que retallessin bàsicament els serveis públics, no? Uns objectius de dèficit que s'han incomplert, eh?, s'han incomplert de manera reiterada no només per part de les comunitats autònomes, sinó fins i tot per part de l'Estat. És a dir que en un context de retallades, jo diria fins i tot de retallades salvatges, que s'ha produït una reducció de la despesa per part de l'Administració pública molt gran, què podia haver arribat a passar si s'haguessin complert taxativament aquests objectius de dèficit que va fixar en aquest cas primer evidentment, no?, a què va obligar en aquest cas la Unió Europea, però que la Llei d'estabilitat pressupostària aprovada per Convergència i el Partit Popular... –recordo sempre el fet de Convergència, perquè a vegades se n'obliden alguns i algunes–, però que ha provocat una disminució molt important tant de treballadors i treballadores públiques com en aquest cas, també, jo diria, fins i tot de demolició d'alguns dels serveis públics que encara fins i tot no s'han recuperat. Un altre punt de la moció que nosaltres també compartim és la necessitat de deixar enrere el model de competitivitat basat en la precarietat, no? L'altre dia també sortien publicades algunes dades que feien referència a Catalunya, que és que exactament el 43,7 dels catalans han firmat més d'un contracte l'any 2017, és a dir, o sigui, quasi la meitat de la població de Catalunya ha firmat més d'un contracte el darrer any, per tant, ha hagut de canviar de feina o ha tingut fins i tot dos contractes laborals, i 120.000 catalans i catalanes han tingut més de quatre contractes l'any 2017, és a dir, amb un grau de rotació i, per tant, de precarietat altíssim, que nosaltres pensem que és una autèntica bogeria i que també és fruit d'un determinat model que va vindre també marcat molt pel que va ser la reforma laboral, en aquest cas també del PP i de Convergència, no? I torno al que deia abans també, parlant de les condicions laborals. Crec que el debat sobre la paga extra dels treballadors i treballadores públiques és un debat d'actualitat, que és molt pertinent. Hi ha un vaga convocada o fins i tot dues vagues convocades en aquest cas per treballadors i treballadores de la funció pública. La Generalitat deu de mitjana, més o menys, tres mil euros per treballador i treballadora pública; hi insisteixo, tres mil euros, eh?, que no són pocs recursos. Estem parlant directament de treballadors de la Generalitat i de centres concertats, o fins i tot de treballadors que treballen a centres universitaris, d'un volum total de 300.000 persones a Catalunya, les quals la Generalitat fins ara ha estat utilitzant de banc. I, per tant, nosaltres també creiem que aquest és un tema sobre el que cal incidir, cal treballar-hi i cal donar una resposta, en aquest cas nosaltres entenem que positiva, a les demandes que estan plantejant els treballadors i treballadores de la Generalitat. I finalment dir que nosaltres també compartim la voluntat, doncs, que en aquest cas l'Institut Català de Finances esdevingui una banca pública, que també és una de les demandes que nosaltres hem fet històricament, i que, per tant, també hi insistim. I aquí també cal fer pressió no només al Govern català, sinó també al Govern de l'Estat, perquè és qui té la possibilitat de donar la llicència bancària perquè l'Institut Català de Finances pugui actuar com a banca pública, que espero és el que puguem aconseguir.
Gràcies, diputat. A continuació, i per fixar la seva posició, té la paraula en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Martí Pachamé.
President, conseller, senyors i senyores diputats, el que aquesta moció ens vol presentar són una sèrie de mesures que tenen per objectiu augmentar la participació dels salaris dins la renda disponible. Hem de dir que nosaltres pensem que el model d'economia liberal i progressista, un sistema basat en la defensa de la llibertat individual i en conceptes com el respecte al marc legal i als procediments establerts, és el que permet que tots siguem considerats lliures i iguals i que ha permès l'èxit de l'estat del benestar, el millor període històric de la humanitat des de qualsevol punt de vista. En contrapartida, cal dir que les mesures que s'esmenten a la moció ens retrotrauen a altres temps, que serien millor en models..., que s'han demostrat absolutament inviables. No hi ha més que recordar el fracàs d'aquests a Europa al segle passat. O a l'actualitat el desastre originat a països com Veneçuela, Cuba, Nicaragua o fins i tot Corea del Nord. És completament retrògrad plantejar que mesures com les nacionalitzacions generalitzades o no limitar la despesa pública i que aquesta creixi sense control són les solucions que en el segle XXI podem donar als problemes que se'ns plantegen. Criminalitzar les inversions, que són la base del creixement econòmic i social, que són les responsables del dinamisme propi de les societats obertes, que són les que al costat de l'educació permeten guanys de competitivitat i que són de fet les que serviran perquè augmenti el pes dels salaris dels treballadors en el còmput global del creixement econòmic, no és la solució. Com tampoc és una solució criminalitzar els inversors amenaçant amb no pagar-los els deutes que hem contret; no sembla la millor manera d'atraure inversions, capital humà, benestar i prosperitat a Catalunya. Pretendre convertir l'Institut Català de Finances en una nova caixa d'estalvis nacional és un complet despropòsit. Sembla que no haguem après res. Per una banda, recordar la qüestionable tasca portada a terme històricament per l'institut. Escàndols com el finançament de Spanair en són una mostra, dolorós tant per persones que van anar a l'atur com pels diners malbaratats. I també recordar l'intent de convertir-lo en el protobanc central de la república no nata. També cal recordar els viatges d'amagatotis buscant finançament a llocs tan exòtics com la Xina. Ara volem ser com la Veneçuela de Maduro? També volem desenvolupar criptodivises com el petro?, que ha esdevingut un complet fracàs encara que ells tenen les reserves petrolíferes més grans del món. És aquest el model que nosaltres volem? [[L'orador mostra un full a la cambra.]] Aquí tenim les notícies que ens refereixen al respecte de com es va anar a buscar finançament a altres llocs. Per altra banda, aquí a Espanya ja hem tingut una seu de banca pública: les caixes d'estalvi. El model de les caixes d'estalvi va implosionar amb la crisi del sector financer. Aquestes entitats financeres es van convertir en un focus de corrupció i malbaratament. I, la veritat, no volem tornar a aquesta situació. La crisi financera al conjunt d'Espanya, especialment a Catalunya, va ser protagonitzada per les caixes d'estalvi. En els consells d'administració s'asseien aquells que decideixen qui, com, quan i on s'invertia, i aquests tenen noms i cognoms: la famosa «socioconvergència i el tripartit. La gestió pública de les entitats financeres no és per definició millor que la privada, al contrari, com hem vist recentment és manifestament millorable. Les actuals funcions tècniques de l'Institut Català de Finances creiem que ja són suficients per impulsar el creixement econòmic i la creació d'ocupació de qualitat. I, en tot cas, és una qüestió de dotació pressupostària per part de la Generalitat; és una qüestió de triar i prioritzar on es realitzen les inversions. Finalment, un apunt sobre els mercats financers, que igual que altres mercats serveixen per a un propòsit, per fer més eficient la formació del preu. Qualsevol altre sistema és per definició més ineficient, i acaba sent, com hem comprovat, més injust. Senyors i senyores, pacta sunt servanda, és a dir, els compromisos es compleixen. Es demana que incomplim les obligacions concretes amb els inversors, que no són ens abstractes, sinó, en molts casos, honrats pares i mares de família que al seu dia van confiar els seus estalvis comprant, entre altres actius, bons emesos per la Generalitat; persones que van donar la seva confiança i als quals se'ls va prometre tornar principal i interessos. Incomplir aquestes obligacions tindria una lectura absolutament negativa que ens apartaria de la possibilitat d'accedir al finançament dels mercats durant molt i molt de temps. I el bloqueig financer que això suposaria per a la nostra comunitat: impacte negatiu en l'estat de benestar, impacte negatiu en la reducció dels serveis públics. De veritat que és això el que volem? El que ara el FLA ens permeti renovar el deute contret de forma automàtica no ens ha de fer oblidar que els deutes s'han de pagar, i que endeutar-se encara que pugui ser un mitjà mai pot ser un fi. És la nostra responsabilitat controlar que l'Administració no faci un mal ús dels recursos posats al seu abast. No ens podem permetre mirar sempre a curt termini. Hem de pensar en els nostres fills i nets, doncs, el que vostès pretenen és deixar-los completament hipotecats, ja, de per vida. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Seguidament és el torn, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, de la diputada senyora Alícia Romero.
Bona tarda, vicepresident. Conseller, diputats, diputades, bé, la Candidatura d'Unitat Popular ens fa una proposta de moció que jo crec que si seguim el títol, el títol és una part de la moció, no?, perquè diu: «conseqüències de les normes imposades pels mercats financers. O sigui que hi ha una part de les propostes que són conseqüència o que intenten abordar les conseqüències d'això, però hi han altres que jo diria que són conseqüències de la política que ha fet el Govern de la Generalitat, no? Perquè quan vostès fan propostes sobre fiscalitat, doncs, tenen poc a veure els mercats financers, sinó que hem tingut un govern que, durant bastants anys, doncs, no ha escoltat les peticions de la CUP o del Grup Socialistes, per exemple, no? I, per tant, doncs, sí, hi han algunes coses que són conseqüència dels mercats financers, i altres, jo crec que d'una política poc valenta en fiscalitat. Aquí nosaltres –aquest matí, a més, n'hem parlat, no?– estem d'acord, i jo crec que coincidim amb vostès, en què hauríem de demanar un esforç més important a aquells qui més tenen, qui més hereten, qui més guanyen i qui més contaminen. I això sembla..., és senzill d'entendre, no? Hem de demanar més esforços a aquells que no l'han fet. Perquè estem demanant esforços durant fa bastant de temps a les classes mitjanes i treballadores, als empleats públics, ja que aquí també se'n parla en una esmena dels comuns, i, per tant, jo crec, doncs, que després de demanar-li més esforços potser als més vulnerables, als que criden menys, també seria bo fer-ho en l'altra línia. De fet, hem aprovat aquest matí que s'apujarà els trams més alts de l'IRPF. Bé, ho esperem veure en la Llei de mesures fiscals i financeres. I també esperem que s'avanci pel que fa a la fiscalitat verda, tal com diu també aquesta proposta. Perquè es va aprovar la Llei de canvi climàtic en què ens comprometíem que entrés en vigor un dels seus impostos l'any 2019. I crec que ja no hi serem a temps. Però valdria la pena que ens poséssim a castigar aquells que més contaminen, no? I, per tant, doncs, en això el Govern s'hauria d'accelerar una mica. És important que parlem dels ingressos. Això a Ciutadans els fa una mica de mandra, sobretot quan des de Ciutadans tot el dia parlen de gastar, no? Venen aquí amb una moció, educació, protecció social... Tot això val diners. Tot això s'ha de pagar. Com ho pensen pagar vostès si només diuen que abaixaran els impostos? No ho sé. Magia potagia? O és que..., no està..., és a dir, si un vol augmentar la despesa i la inversió social ha de fer créixer els ingressos per diferents vies. Però, vostès, ni volen flexibilitzar l'objectiu de dèficit, ni la regla de despesa, ni volen apujar impostos. Escolti'm, doncs expliquin-m'ho! Perquè la fórmula a mi no em surt. Potser és que no en sé prou, de números, però crec que també vostès ho haurien d'explicar més enllà de criticar aquells que demanem més esforços a qui més té, més guanya o més contamina, que segurament és qui menys ha patit la crisi. I, per tant, crec que un esforç a tots, com a societat, els hi podríem demanar. Donarem recolzament també a algunes esmenes que s'han acceptat de..., sobre, bàsicament, de Catalunya en Comú Podem, i, en especial, a la proposta de les pagues, no? Perquè és veritat que són molts recursos, són 1.100 milions d'euros, però també creiem, doncs, que és just ja que es comencin a retornar aquests recursos. Aquesta part del seu sou que es va eliminar ara ja fa uns anys. I, sobretot, perquè estem escoltant darrerament, les darreres hores, que sembla que s'està intentant arribar a un acord amb els metges. I els acords que sembla que hi han sobre la taula són de molts milions d'euros. I, per tant, a mi m'agradaria saber, doncs, no és que no vulguem prioritzar-ho, només faltaria, eh?, la salut ha de millorar. Però, és clar, ens agradaria saber de què estem parlant, perquè quan diuen que no hi han prou recursos, però després els treuen ràpid per negociar amb els metges. Home, ens agradaria que ho poguéssim tenir tots sobre la taula, i llavors potser compartir la situació, no? I bé, després, doncs, això: creiem que, a vegades, les propostes que es fan no s'acaben d'entendre. I, per últim, sobre l'ICF. Hem aprovat moltes vegades la creació d'una banca pública o la conversió de l'ICF en banca pública d'inversió. Ha estat moltes vegades, no hem avançat gaire. Vam fer també un grup de treball l'anterior legislatura. Tant de bo ens presentin en el termini de noranta dies aquest projecte de llei. No hi tinc massa confiança, però suposo que el Govern... –fa així [[l'oradora fa un gest amb el cap]] , el senyor Aragonès–, no sé si ho presentarà o no, el cas és que és veritat que depèn de la llicència que ens hagi de donar, però crec que es podria anar avançant i treballant. Nosaltres els donaren suport com hem fet sempre, i esperem que alguns dels punts que presenta la Candidatura d'Unitat Popular s'aprovin. Tot i així, no van tenir vostès molta sort quan eren socis de Junts per Catalunya, el PDECAT, Esquerra, Convergència. No sé si ara que no tenen tanta influència la tindran; però, en tot cas, nosaltres la recolzarem. Gràcies.
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, del senyor Santi Rodríguez.
Gràcies. De l'escó estant. Gràcies, president, vicepresident, diputades i diputats. Creant riquesa i creant llocs de treball. Aquesta és la forma més eficaç de corregir les desigualtats i redistribuir la riquesa, creant riquesa sobretot. I la proposta que ens presenta la CUP, precisament, va en sentit contrari. No va en el sentit de crear riquesa, va en el sentit de, com a mínim, destruir la riquesa; no sé si crear pobresa o no, segurament també, però va en sentit absolutament contrari. I les propostes que ens presenten no són propostes noves, ja les coneixem. L'únic que ens sorprèn és l'entusiasme del Partit Socialista amb les propostes que fa la CUP, propostes que passen, per exemple, per eliminar el sector privat de la prestació de serveis públics, quan la col·laboració entre el sector públic i el sector privat és fonamental en el desenvolupament de la societat del benestar. Preferim parlar de la societat del benestar més que de l'estat del benestar. L'Estat hi ha de ser per cobrir allò que la societat no és capaç de cobrir, però allò que és fonamental és que la societat sigui capaç de generar i crear benestar. Ens proposen també coses coincidents, per cert, amb el Partit Socialista: desobeir el topall de dèficit. Segur que aquestes polítiques són les millors aliades dels bancs, precisament, dels bancs. Perquè, clar, si hom fa dèficit ha d'acabar recorrent al deute per pagar el dèficit, evidentment. I això és benefici i negoci per als bancs. I nosaltres no hi estem pas en contra, del que sí que estem en contra és de desobeir el topall de dèficit, i, per tant, de generar més deute del que és estrictament imprescindible. Ens proposen també més impostos, per variar. No és el primer moment que en parlem. Ens proposen la banca pública. És una cançó reiterada que ja fa temps i anys que sentim i sentim –i sentim. Jo el que els proposaria és que mentre continuen parlant del desenvolupament i de la creació de la banca pública, en comptes de debilitar l'Institut Català de Finances en el suport a les empreses de Catalunya, doncs, almenys el reforcem; perquè mentre no arriba la banca pública, que no arribarà, com a mínim les empreses trobin un suport acceptable. I ens tornen a parlar de deixar de pagar el deute. És a dir, fem més dèficit, necessitem deute i a més a més deixem de pagar el deute aquell que nosaltres considerem que és il·legítim. És a dir, no..., és un carreró sense cap mena de sortida. Nosaltres només podrem donar suport a aquell punt que fa referència al retorn de les pagues dels treballadors públics dels anys 2013 i 2014: complir els compromisos. Complir els compromisos significaria...
Diputat...
...pagar ja, en el que queda d'any, un 10 per cent d'aquelles pagues, que aquest és el compromís a què va arribar el Govern i que no s'ha complert. Gràcies.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari Republicà, de la diputada senyora Eva Baró.
Bé. Gràcies, president. Vicepresident, consellers, conselleres i diputades i diputats, en plena recuperació econòmica després d'una crisi instigada pels mercats financers, des del Grup Republicà, doncs sí, compartim bona part de la preocupació que expressen les companyes de la CUP. Estem davant del repte d'aprofitar aquesta tessitura per mirar d'assentar una economia més equilibrada, més sostenible, més equitativa. Tanmateix, aquest debat ens sembla que demana unes quantes consideracions que tot sovint s'ometen. Primera consideració. Ningú que estigui mínimament ben informat posa en dubte..., pot posar en dubte que Catalunya..., Catalunya genera riquesa. Catalunya té una economia sana i en creixement per sobre de la zona euro, per sobre del mateix Estat espanyol. I, tanmateix, de moment, això no s'està notant en la butxaca dels ciutadans i dels treballadors i les treballadores, que són els que més ho han patit. Només una dada: mentre l'IPC va augmentar entre el 2008 i el 2016 un 12,6 per cent, en el mateix període els salaris només van créixer un 3,6; un greuge molt rellevant que a més a més s'accentua en les franges de treballadors més pobres. Segona consideració. El Govern és conscient d'aquesta situació i treballa per assentar les bases d'un creixement econòmic inclusiu, sostenible i que garanteixi el binomi equitat, eficiència. De fet, el període 2016 i 2017, amb l'Oriol Junqueras al capdavant de la conselleria d'Economia –actual pres polític de l'Estat espanyol, per cert–, va ser un període especialment fructífer perquè va marcar el camí d'aquesta estratègia. Es va reduir el dèficit del 2,9 al 0,9 per cent, es van aprovar uns pressupostos que destinaven un 74 per cent a despesa social, es van guanyar nous drets socials com la renda garantida de ciutadania en gran part gràcies a l'augment d'ingressos, més de 1.200 milions d'euros provinents de les modificacions fiscals fetes, dels nous impostos impulsats des de la Generalitat i de la lluita contra el frau fiscal. Tercera consideració. Malgrat tot, la Generalitat no té calés, no té prou diners per assumir tot això. Com pot ser que creixent, com pot ser que fent un esforç notable per endreçar la despesa, per optimitzar els recursos no tingui prou diners per entomar les despeses i les demandes legítimes de la ciutadania i les competències i les responsabilitats que hauria d'atendre? Doncs són diversos factors. No només hi ha un dèficit fiscal galopant que s'estima en 16.000 milions d'euros anuals, sinó també gràcies a l'actuació, en el millor dels casos negligent, d'un estat espanyol que s'ha dedicat, per exemple, a suspendre noves fonts d'ingressos de la Generalitat: l'impost sobre risc mediambiental radiotòxic, l'impost sobre grans establiments comercials, l'impost als dipòsits bancaris. I això no és tot, ha fet més coses. L'Estat espanyol contribueix, per exemple, desatenent els deutes contrets amb la Generalitat: més de 7.600 milions d'euros acumulats ja, entre els incompliments de la disposició addicional tercera de l'Estatut, de l'infrafinançament de la Llei de la dependència, dels Mossos, etcètera. Quarta i última consideració. Per si això no fos prou, la Generalitat ha de complir per llei uns objectius fiscals summament rígids, inflexibles, arbitraris i injustos, si no vol que la situació empitjori, objectius que directament impedeixen poder atendre amb tota la dimensió les responsabilitats i les competències que li corresponen. Sense anar més lluny, l'objectiu de dèficit per al 2019 és del 0,1 per cent, la qual cosa implica disposar de 688 milions d'euros menys per al pressupost de l'any vinent. En aquest context, desobeir el topall de dèficit o coses per l'estil no resoldria res, al contrari, no suposaria una millora de la situació a curt termini, sinó que implicaria haver d'afrontar mesures encara més dràstiques i restrictives, cronificaria la prohibició de la Generalitat a poder-se finançar en els mercats financers internacionals, prorrogaria la impossibilitat de tornar les pagues del 2013, 2014... Seria pitjor el remei que la malaltia. En conclusió, urgeix sortir d'aquest bloqueig financer com més aviat millor. És un marc frustrant, indignant i indigne envers la ciutadania de Catalunya. En tot cas, apuntar la Generalitat com a principal responsable de l'actual statu quo econòmic a nivell estatal ens sembla una perspectiva força desubicada. Tant de bo fos així, potser seria molt més senzill resoldre les coses. I centrar-hi el desgast, tampoc no ens sembla que sigui la millor manera de contribuir a assolir objectius que vostès i nosaltres de ben segur que compartim. Bé pels arguments que es desprenen del que he explicat, bé perquè no veiem idònies ni viables algunes de les solucions que plantegen, nosaltres votarem només a favor dels punts que fan referència a l'estructura productiva, a les condicions laborals dels treballadors i les treballadores i a les modificacions de la Llei de mesures fiscals i financeres del 2019. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn ara del diputat senyor Jordi Munell.
Gràcies, president. Consellera, consellers, diputades, diputats, bona tarda. En aquest cas, també seguint amb el que deia la companya diputada Baró –de fet, podríem coincidir amb els companys de la CUP en un marc general, no?–, ens sentim escanyats. Tenim una Catalunya completament escanyada financerament per un Estat que no actua en el que hauria de fer, en sintonia amb els que de moment encara en som ciutadans, vulguem o no vulguem, però que estem també intervinguts. Intervinguts, amb el deute públic en mans de l'Estat –la majoria del deute públic català–, no permetent que Catalunya, com també deia la companya Baró, amb una economia puixant, pugui accedir, per exemple, al finançament de mercats exteriors o internacionals, o amb una completa dependència pel que fa a la liquiditat, la caixa per poder pagar, per poder pagar tots aquests treballadors públics que moltes vegades es queixen, amb tota la raó, però depenem completament d'aquest Fons de Liquiditat Autonòmic. I, per tant, la generació de major riquesa no va..., a la vegada no deriva en la generació de més liquidat, eh? Estem completament en una situació d'escanyament. I, per tant, en això sí que compartim, doncs, la filosofia amb la qual la CUP presenta aquesta moció. També afegiríem aquest dèficit fiscal galopant, el dèficit de les infraestructures, dèficits d'incompliment de les aportacions de l'Estat cap a Catalunya o fins i tot, doncs, com també s'ha dit, la suspensió de noves mesures tributàries que els darrers anys s'han impulsat per intentar captar més ingressos, per exemple, a partir de càrregues ambientals. Tot això són lleis sistemàticament suspeses per un estat que ens va en contra, que intenta encara escanyar-nos més. De fet, per tot això, no és estrany que els grups que profetitzem la independència demanem la independència, justament per evitar aquesta situació, que entenem que és insostenible. Fruit d'això, amb les propostes que ens fa la CUP, doncs, evidentment algunes..., tot i que la voluntat hauria de ser la mateixa de compartir, com a responsabilitat de Govern hi ha mesures que no podrem votar a favor, perquè no ens hi veiem amb cor, el Govern no es veu amb cor, amb el marc financer i aquest marc de dèficit sistemàtic i d'ofegament, de poder-hi fer front. Per tant, en aquest sentit, de les diferents mesures que es proposen, podrem donar suport a les mesures pel que fa a la Llei de mesures fiscals i financeres del 2019, per incorporar modificacions, en la mesura que sigui possible. També donarem suport en l'apartat d'enfortir, expandir i articular l'estructura productiva existent. De fet, aquesta és una missió ja del Govern, a través de diferents plans d'inversió o d'estímul de l'economia interdepartamentals. O també, evidentment, donarem suport al tema de l'apartat e, de treballar per millorar les condicions laborals dels treballadors, revertint la competitivitat basada només en la disminució de costos. De fet, aquesta també és una de les mesures estratègiques del Departament d'Afers Socials i Famílies pel que fa a l'any 2019, i especialment pel que fa a la negociació dels diferents convenis col·lectius, especialment aquells que afecten els treballadors públics i els treballadors de grans corporacions que presten serveis públics. Pel que fa al primer apartat, en què ens demana revertir les externalitzacions, nosaltres som del parer que no és tot la culpa que una cosa funcioni malament..., no és tant que sigui pública o sigui privada, sinó que del que depèn és de la qualitat, depèn de com es marca la regulació i el control d'aquests serveis. De fet, Catalunya és un país en què ja històricament hem demostrat que la iniciativa privada ha intervingut, doncs, donant serveis de caràcter i visió públics, de forma molt eficient i, per tant, en aquest sentit entenem que la cooperació publicoprivada és la millor per continuar sent un país de progrés. Pel que fa al tema de l'ICF com a banca pública, nosaltres també veiem que amb les mesures preses el 2015 ja hem convertit de facto l'ICF amb un banc de vocació de ser banca de crèdit, a part de banca d'inversions. El que passa és que en aquests moments el fet de tenir o no la fitxa bancària no depèn estrictament de nosaltres, depèn de que la Unió Europea fixi, acabi de fixar el reglament i també dependrà de que el Banc Central d'Espanya hi doni el vistiplau. I, per tant, com a ICF entenem que ja està a la disposició d'actuar-hi. Falta, doncs, per un costat, que Europa obri la porta per poder-ho fer. I, per tant, a la resta de punts, com deia, no hi podrem donar suport, malgrat que en alguns, de fons, hi podríem estar d'acord, però no podem tenir el compromís com a responsables de Govern, no podem tenir el compromís de poder-ho fer amb els recursos i situació econòmica actual. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula de nou la diputada senyora Maria Sirvent.
D'acord, ràpidament i per posicionar-nos sobre les esmenes. Acceptem transaccionar les esmenes 1 i 3, tal com ja us hem fet arribar, de Catalunya en Comú. Acceptem l'esmena 2. I donem les gràcies per la seva predisposició a negociar aquesta proposta de resolució i per incloure també transaccionat el punt de les pagues extres, ja que si el Govern ens aprova el punt de treballar per millorar les condicions laborals de les treballadores, el primer que hauria de fer és donar exemple. Al senyor Pachamé. Sí, aquesta és una proposta molt ideològica, per part de la CUP, i vostè ens ha parlat de l'estat del benestar. No sé com pensa mantenir l'estat del benestar si dels 2.700 milions que tenim només en podem fer servir 1.600 i ja ens n'hem gastat 1.700. No sé de quin model d'èxit parla vostè, quan el 20 per cent de la població assalariada cobra menys de mil euros, quan el 25 per cent de les dones cobrem menys de 841 euros, quan el 37 per cent dels contractes tenen una durada inferior a un mes i quan les dones de vint-i-sis anys cobren menys que el 2007 –un 33 per cent, en concret. Respecte a la senyora Romero, bé, agraïm la seva posició, però vostès fan una posició contradictòria, perquè tenen competència sobre determinats instruments d'elusió fiscal, com les SICAVs, i esperem que també investiguin el frau fiscal en aquest sentit. Al senyor Rodríguez, i respecte a «l'erradicació de la riquesa, com diu vostè, miri, el capitalisme l'únic que ha fet és carregar-se l'estructura productiva pròpia i apostar per l'economia especulativa, i això ha tingut unes conseqüències molt concretes sobre la classe treballadora. A la senyora Baró i també al senyor Munell, això no es tracta de que Espanya ens robi, és una reproducció d'interessos de classe i, per tant, també és una lluita entre explotats i explotadors, i vostès també, amb determinades polítiques, estan contribuint a aquesta lògica. Respecte al control sobre l'àmbit financer, i entroncar-lo amb una economia equilibrada, si vostès volen tenir control sobre aquest àmbit financer, el primer que han de fer és començar a fer passos per construir aquesta banca pública, que és més que necessària. Prou de demanar permís a l'Estat per poder defensar la nostra sobirania. No sé quants anys pensen esperar, però la gent jove...
Diputada...
...ja no podem esperar més, perquè les nostres condicions de vida cada vegada són pitjors i això anirà a més. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Estem cridant a votació. Hi ha sol·licituds de votació separada? [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Sí, senyor Rodríguez?
Per demanar votació separada del punt 1.d i 1.e, per un costat, i per un altre costat de l'1.e bis.
1.d o b?, perdó.
D de «Dinamarca i e d'«Espanya. [[Remor de veus.]] No s'alterin, no s'alterin.
Sense l'e bis, entenc, no?
L'e bis a part.
A part, molt bé. Alguna altra petició de votació separada? [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Sí, senyora Granados.
Gràcies, president. Poden anar tots junts: l'1.a, 1.b i 2. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]]
Sí, senyor Carrizosa.
L'1.c bis.
Molt bé. Senyor Rodríguez, no m'ha quedat clar si... Senyor Rodríguez? Perdó. No m'ha quedat clar si demanava la votació separada però en bloc o cada un d'aquests punts per separat.
L'1.d i 1.e poden anar junts.
D'acord.
I l'1.e bis, no.
Molt bé. Doncs, si no hi ha més sol·licituds de votació separada, passem a votar els punts 1.a, 1.b i 2. En aquesta primera votació votarem 1.a, 1.b i 2. Sí? Comença la votació. [[Remor de veus.]] Senyor Carrizosa, vostè m'ha demanat votació de l'1.c bis separat. He preguntat si es podien votar conjuntament 1.a, 1.b i 2, sembla que sí. Sí? [[Veus de fons.]] Doncs, votem 1.a, 1.b i 2 de manera conjunta. Comença la votació. Els punts 1.a, 1.b i 2 d'aquesta moció han quedat rebutjats per 12 vots a favor, 115 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt 1.d i 1.e –1.d i 1.e. Comença la votació. Els punts 1.d i 1.e queden aprovats per 124 vots a favor, cap en contra i 3 abstencions. Passem ara a votar el punt 1.c bis, 1.c bis. Sí? (Veus de fons.) Sí, eh? Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 88 vots a favor, 3 en contra i 36 abstencions. Passem ara a votar la resta de la moció, si no ens hem deixat cap... (Veus de fons.) Perdó, sí, 1.e bis, exactament. Falta per votar separadament 1.e bis –1.e bis. Comença la votació. [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Digui'm, senyor Rodríguez. [[Remor de veus.]] Silenci, si us plau.
Disculpi, president. Voldríem que es llegís el text d'aquest punt.
D'acord. [[Pausa.]] Llegim el punt 1.e bis, tot i que demano que es demani..., senyor Rodríguez, demano que ho demani quan es fa el plantejament de les votacions separades, perquè, si no, ara hem de paralitzar la votació. En tot cas, llegeix el punt el secretari, el senyor Pérez. Quan vulgui.
«1.e bis: Per tal de garantir els drets dels treballadors i treballadores públiques, és imprescindible el retorn de les pagues de 2013 i 2014, que van ser retallades, retorn que s'hauria de fer abans de finalitzar el 2019 i 2020, respectivament.
Votem, doncs, ara sí, el punt 1.e bis, que és el que acaba de llegir el secretari senyor Pérez. Passem a la votació. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 68 vots a favor, cap en contra i 59 abstencions. Votem ara la resta de la moció, la resta de punts que no hem votat. [[Remor de veus.]] Sí? Els sembla que votem la resta de la moció? [[Pausa.]] Comença la votació. La resta de la moció queda rebutjada per 29 vots a favor, 98 en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el Pacte nacional per a la societat digital]] [[302-00028/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, el punt vint-i-tresè, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el Pacte nacional per a la societat digital. Presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, per exposar-la té la paraula la diputada senyora Gemma Geis.
Bé; bona tarda, president. Conselleres, consellers, diputats i diputades, en el darrer Ple vam interpel·lar el conseller Puigneró respecte al Pacte nacional per a la societat digital. Avui presentem aquesta moció, presentada per Junts per Catalunya, per tal de donar suport a aquest pacte nacional signat per la Generalitat de Catalunya, la Diputació de Barcelona, la Diputació de Tarragona, la Diputació de Lleida, la de Girona, l'Associació Catalana de Municipis, la Federació de Municipis de Catalunya i Localret, el consorci Localret, per tal d'impulsar les accions necessàries per implementar aquest pacte nacional. Per què cal aprovar aquesta moció? Bé, el Parlament de Catalunya és la cambra de representació de tots i cadascun dels ciutadans i ciutadanes de Catalunya, i per tant és important que es reconegui el caràcter estratègic de l'impuls de les polítiques digitals, en el marc del desenvolupament de la societat de la informació i la comunicació. Les polítiques digitals no és una qüestió de tecnòlegs ni és una qüestió de moda, ni tan sols és un repte de país: és una política social en el segle XXI. Per tant, davant d'aquesta política social que impulsa el president Torra, el Govern de Catalunya, quins drets es poden veure afectats, quina societat ens quedaria, davant la manca d'impuls d'aquestes polítiques digitals a la nostra societat? Doncs, per exemple, el lliure desenvolupament de la persona, garantint-ne el dret d'accés a la fibra òptica; garantir la cohesió social i la igualtat d'oportunitats per tal d'evitar l'escletxa digital; garantir l'equilibri territorial, que també genera cohesió en el nostre país, en un país tan diferent, amb ciutats com Barcelona i el territori; garantir també a les empreses la seva competitivitat, amb independència d'on estiguin ubicades, i tot això en el marc d'un govern obert, de transparència, de gestió intel·ligent de la informació, de seguretat en la prestació i millora dels serveis públics. I per què? Perquè estem vivint una quarta revolució que es fonamenta en l'ús de les tecnologies, en el big data, els robots, el blockchain, la realitat virtual o l'internet de les coses. Catalunya és un país amb tradició transformadora, innovadora, que s'ha caracteritzat sempre per la seva gent, per la seva capacitat de treball, i creiem que ara aquest pacte nacional reflecteix aquesta capacitat, aquesta voluntat de país. El Parlament..., bàsicament, són quatre punts en aquest pacte nacional: el desplegament i la gestió de les infraestructures tecnològiques; l'impuls d'una nova administració digital; el desplegament de l'estratègia de territori intel·ligent del Govern; l'adopció de mesures i d'eines tecnològiques en l'àmbit de la ciberseguretat i la protecció dels drets digitals de les persones, i el desenvolupament de la indústria 4.0. I acabant..., per posar una visió pragmàtica i real, quan moltes vegades ens demanen què fem des d'aquí el Parlament, si vostès fan una cerca ràpida, per exemple pel Twitter, i es pregunten, tant en diferents..., en català o en castellà, és igual, les demandes de molts ciutadans i ciutadanes que fan als seus ajuntaments, en els seus consells comarcals, a la mateixa Generalitat, doncs, respecte a l'ús de la fibra òptica, respecte als drets digitals, veuran que el que estem aprovant avui és una política realment pràctica, una política pragmàtica, una política que afecta totes les persones. Per què? Perquè aquest Pacte per a la societat digital garanteix la igualtat d'oportunitats, la cohesió social, l'equilibri territorial en el territori. És important la fibra òptica, evitar l'escletxa digital, com ho és el clavegueram, com és qualsevol de les necessitats bàsiques dels ciutadans. Per tant, aquest pacte, aquesta moció que presentem avui sorgeix d'aquest àmbit de l'acció de govern, de situar les persones en el centre de la política del Govern. Per això creiem que avui és molt important –i crec que tindrà un suport bastant majoritari dels grups del Parlament– que el Parlament aprovi i elevi aquesta moció per tal d'elevar la consideració d'una política digital a una política social avalada pel Parlament de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Alícia Romero.
Bona tarda, conseller. Avui el Grup de Junts per Catalunya ens presenta una moció a la seva interpel·lació que va fer sobre la societat digital. És veritat que es va aprovar aquest pacte nacional, en el que vam participar els grups parlamentaris en una sessió que vam fer a petició del que ara és conseller Puigneró, i la hi vam agrair en el seu moment, perquè és veritat que aquest és un tema molt important, no només per a l'economia, que és la digitalització i la transformació digital que se suposen en el teixit econòmic, sinó també com això acaba intervenint en molts altres àmbits, socials, educatius, etcètera, no? Per tant, vam fer una sessió que va ser molt interessant, que la hi vam agrair, també la hi agraïm aquí, que ens va permetre reflexionar sobre un tema molt important i que afecta, doncs, tots els àmbits, diguéssim, de la societat. El que ens plantegen avui és donar suport a aquest pacte, i nosaltres no podem estar-hi pas en contra, però sí que és veritat que demanàvem una mica més de concreció; més que re per no, diguéssim, signar-lo sense més, no? Perquè per nosaltres és important –i les nostres esmenes van en aquesta línia–, doncs, que hi hagi la possibilitat que anualment es faci un programa, que suposo que ja està previst, que hi hagi un programa d'actuació, que aquest programa d'actuació compti amb unes accions, amb un pressupost, amb uns indicadors, i que ens permeti també anar avaluant com avancem en els compromisos que tots hem pres en aquest pacte nacional, no? Perquè, si no, al final, doncs bé, fem proclames, però l'important seria que després anéssim també avaluant si cada una de les actuacions que hem acordat s'acaben desenvolupant. Vaig entrar en la web del pacte nacional, i allà no hi ha la concreció, i per això ens va semblar, des del Grup Socialistes i Units per Avançar que era important que anualment es pogués aprovar aquest pla i que es pogués venir a presentar en comissió per saber, doncs, quines són les prioritats que el Govern decideix en l'àmbit de la digitalització, que jo crec que aquí ens hi podríem posar d'acord, però també és veritat que li demanem al Govern valentia amb això, no?, i ambició, perquè, si no, quedarem enrere amb la digitalització. Després també fèiem alguna esmena en la línia –ja ho sap el conseller, no?– de l'arribada de la fibra òptica i el 4G a tot el territori; encara, per desgràcia, doncs, no hi arriba. És veritat que aquí hi han moltes dificultats, no només en les infraestructures, sinó també de les operadores que hi intervenen, però ens sembla que un pacte amb elles podria permetre que en un termini bastant curt poguéssim tenir connectat tot el territori. I sobretot, nosaltres dèiem, especialment en les valls del Pirineu. Perquè, si és cert que falten –i ho comentàvem amb la diputada Geis– algunes capitals de comarca encara, moltes d'elles sí que són del Pirineu. I és veritat que el Pirineu està patint una certa despoblació, un cert empobriment, i, per tant, doncs, mirant les xifres, voler prioritzar una mica aquells territoris que estan patint més, ens semblava que era oportú. No s'ha acceptat aquesta esmena, però entenem, doncs, que amb el genèric també continuarem, no?, o també prioritzarem l'arribada a aquells llocs on no trobem fibra òptica, on no hi ha 4G, perquè també és la manera no només que la gent estigui connectada, sinó que la gent es quedi en el territori, perquè pot generar riquesa a través de la creació d'empreses. Però, clar, si no estem connectats sembla difícil que un, doncs, pugui desenvolupar la seva trajectòria vital amb un territori molt mancat de connexions, no? I, per tant, doncs, aquesta era una de les peticions que no s'han atès, però estem satisfets, no?, per l'acceptació de les altres dues esmenes, que penso que enriqueixen una mica la proposta que fa Junts per Catalunya, comprometent-nos, com deia, en un pla d'actuació, en un pressupost, en unes accions i en uns indicadors que ens permetin anar-nos avaluant i anar millorant aquest element tan important per al present i per al futur. Són aquells reptes que s'han d'abordar, i el conseller té un departament que ha d'abordar molts reptes, però ens sembla que aquest és un dels que s'hi ha de posar fil a l'agulla. I, per tant, doncs, esperem poder continuar parlant-ne i concretant aspectes per nosaltres molt importants. Gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació i per fixar la seva posició, té la paraula en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el senyor Dimas Gragera.
Gracias, president. Muy buenas tardes, diputados, diputadas. La verdad, que escuchando las intervenciones que me ha precedido, y sobre todo preparando esta intervención en el día de ayer, me venía a la cabeza una frase de Albert Einstein que venía a decir algo así como que la teoría tarde o temprano acaba siendo superada por la experiencia. Y no se preocupen, que no pretendo dar una clase de física teórica. Lo que quiero explicar es que en teoría nosotros, pues, compartimos muchas de las medidas, y sobre todo el objetivo, el objetivo público que ustedes hacen sobre este pacto; si navegamos a través de los diferentes ejes podríamos compartir y llegar a muchos puntos de acuerdo con ustedes. Incluso, como prueba de que esto es cierto, nosotros, en el año 2016, antes de que ustedes hiciesen muchas de las barbaridades que han realizado, nosotros en algún ayuntamiento llegamos a acuerdos en este sentido, en este pacto con ustedes. Pero ¿qué nos dice a nosotros la experiencia? Lo que nos dice es que ustedes son sospechosos habituales, y quizás lo que hoy aprobamos aquí como un pacto para la digitalización, después irán a la rueda de prensa y lo venderán como una nueva estructura de estado. ¿Qué nos dice la experiencia? Pues que antes de firmar cualquier pacto, y sobre todo con ustedes, hay que leerse muy bien la letra pequeña. Y, miren, navegando por los diferentes ejes, que, ya digo, en la totalidad compartimos, aunque con matices, en el primer eje ustedes hablan de diseñar una estrategia entre administraciones para coordinar la acción digital, bajo la estrategia SmartCatalonia, pero ustedes llaman a esto «pacto nacional pero no hablan de ningún tipo de colaboración con el Gobierno del Estado, con el Gobierno de la nación. Nosotros consideramos que, para aportar utilidad a los ciudadanos de Cataluña, también sería interesante que coordinasen la estrategia digital con el Gobierno del Estado. Por otro lado, hablan ustedes de la necesidad de impulsar esta industria 4.0, y estamos completamente de acuerdo con ustedes; hablan del potencial de Barcelona y de Cataluña para..., mediante la digitalización a través de estas empresas. Pero se olvidan de algo que a mi entender es más importante para atraer empresas a un territorio, que es la estabilidad política, esa estabilidad política que ustedes no han dado a las empresas y que, bueno, a la fecha ya más de cuatro mil han cambiado su sede a otros lugares del resto del territorio nacional. Finalmente –y este es el más curioso–, hablan ustedes de garantizar los derechos digitales de los ciudadanos y empresas. Pues la verdad es que yo estoy un poco asustado, que ustedes, que no garantizan ni los derechos lingüísticos, ni los derechos laborales, ni los derechos civiles de más de la mitad de los catalanes, tengan que velar y garantizar nuestros derechos digitales. Miren [[l'orador mostra un full a la cambra]] , esta noticia ya se la he enseñado alguna vez, ¿verdad?: «La Generalitat deja al descubierto datos personales de todos los catalanes con derecho a voto. Y usted no me ha contestado ni qué pasó. Entiendo que usted, como responsable, no nos ha contestado qué sucedió. Bueno, pues, si no es verdad, es la primera vez que... ya lo veremos, el tiempo lo dirá. En todo caso, si es así como van a velar ustedes por nuestros datos digitales, ya nos dirá. Y, miren, por otro lado, en ese mismo eje, en el que ustedes hablan de la ciberseguridad, observamos en el organigrama que ustedes ponen al cargo de la ciberseguridad el Cesicat, al CNI catalán, un organismo que está bajo sospecha de habernos espiado, bajo sospecha de haber cometido más acciones ilegales, ustedes lo van a poner al cargo de la ciberseguridad de los catalanes. Pero, bien, a pesar de todo esto, a pesar de todos estos matices, no venimos aquí tampoco a decirles a ustedes que la Tierra es plana. Sí que vislumbramos algún punto de acuerdo en el global del pacto y, como prueba de buena voluntad, nosotros nos vamos a abstener en los dos primeros puntos y vamos a dar apoyo a los dos últimos, a los puntos 3 y 4, que son las enmiendas del Partido Socialista, porque entendemos que se centran más en el cuándo y el cómo vamos a desarrollar este pacto. Y, miren, parece evidente que no podemos impulsar una sociedad digital partiendo de una sociedad dividida como la que han creado ustedes. Con lo cual yo creo que, para impulsar una sociedad digital, primero hay que coser las fracturas que ustedes han creado en Cataluña. Se ha hablado de lo que dice la teoría, les he hablado de lo que nos dice la experiencia y lo que me dice a mí la intuición, es mi intuición y compartida con mis compañeros, es que este interés repentino por las políticas digitales no es casual, que ustedes doten con 900 millones de euros a la digitalización, que creen una conselleria de políticas digitales, cuando nunca les había interesado y que estén todo el día haciendo declaraciones de República digital, mi intuición es que van a continuar ustedes con su procés, ahora, en versión digital. Y espero equivocarme. Si me equivoco y ustedes apuestan por la digitalización, nos tendrán al lado, de hecho, somos el único grupo que ha presentado propuestas sobre temas digitales en la comisión y, si no me equivoco y acierto, nos tendrán como siempre nos han tenido, enfrente. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn ara de la diputada senyora Elisenda Alamany.
Diputats, diputades, conseller, en els darrers anys, la societat catalana ha canviat molt, s'han transformat els processos de distribució de consum, però, fins i tot, de la manera com hem adquirit el coneixement. La societat catalana ha canviat molt, no s'assembla a la de fa trenta anys, a partir de la qual es van construir les nostres, es van dissenyar les nostres administracions i les nostres institucions. Per això, el Pacte nacional per a la societat digital pot ser una resposta per a aquest canvi d'època, perquè les institucions s'assemblin a aquesta societat que tant ha canviat. Estem parlant d'un pacte nacional per a la societat digital, perquè estem d'acord, segurament, que les noves tecnologies són la resposta. Però quina és la pregunta? La pregunta que ens hauríem de fer és per a què les podem fer servir, per a què les utilitzem. I hauríem de pensar en els problemes que avui tenim plantejats i les utilitats potencials i reals de l'aplicació d'aquestes TIC. En el pacte, es parla del desplegament i de la gestió coordinada d'infraestructures tecnològiques i de comunicacions que assegurin la igualtat d'oportunitats per a tots els territoris, la ciutadania i les empreses de Catalunya. Caldrà veure com es durà a terme aquest desplegament i, per això, coincidim plenament amb l'esmena que feia el Partit Socialista sobre un pla anual d'actuacions que concreti actuacions, recursos i termini d'execucions. Cal saber què farà la Generalitat, sobretot, també s'ha comentat, per assegurar que a tots els racons de Catalunya arriben aquestes infraestructures tecnològiques, perquè no volem ni ciutadans de primera ni de segona i, per tant, no volem una Catalunya a dues velocitats. Cal un compromís també clar per part del Govern de la Generalitat per no abandonar aquest desplegament d'infraestructures tecnològiques als ajuntaments, que no delegui aquesta responsabilitat a molts consistoris, com ha fet ja amb altres matèries. Un altre dels objectius que fixa aquest pacte és l'impuls d'una nova administració digital, més oberta, àgil, senzilla i eficaç. Però demanem al Govern que la millora de l'Administració, que la modernització de l'Administració no es faci en detriment dels treballadors i de les treballadores públiques, que aquesta cantarella sona, darrerament, massa intensament, perquè no podem parlar de modernització de les administracions, sense parlar de democratització d'aquestes, de garantir drets, d'eficàcia i d'eficiència. És per això que és necessari que la modernització de l'Administració no es faci afavorint ni grans empreses, ni copyright, ni patents, ni tripijocs de grans empreses que moltes vegades utilitzen el no espai, que és la tecnologia, per evadir o per esquivar drets laborals. Un pla cap a una nova societat ha de tenir en compte que hi arribarem si les noves tecnologies també combaten desigualtats. Si això no va només de modernitzar institucions i infraestructures, sinó de construir la societat del futur i, per tant, de combatre desigualtats que són molt reals. Hem de garantir l'oportunitat d'accés a tothom a aquestes noves tecnologies, per tant, hem de democratitzar la tecnologia i combatre qualsevol escletxa, també la de gènere. Recordem que a Europa, de mil persones, només quatre, només quatre dones treballen en el món de les TIC, i a Catalunya, per exemple, en la indústria tecnològica, només el 30 per cent de la gent que hi treballa són dones. De nou, la tecnologia és la resposta, però qui fa la pregunta?, qui està fent les preguntes? També tenim un compromís amb això. Un dels objectius més importants del pacte és ajudar en el desenvolupament de la indústria 4.0. La crisi ha posat de manifest que les economies industrials han mostrat una major fortalesa davant de la recessió per davant d'altres activitats econòmiques, com ha estat l'especulació financera, però també la construcció. La indústria proporciona llocs de treball de més qualificació, més estables i més remunerats. Justament és en la indústria on es genera la majoria dels avenços tecnològics, que són la base del progrés econòmic i del benestar de la nostra societat. És molt senzill: es fa difícil pensar en una modernització de les institucions sense utilitzar la potencialitat de les tecnologies, perquè la tecnologia possibilita coses noves, però també de velles que, per no poder-se aplicar, moltes vegades, han quedat amuntegades en un calaix. Estem d'acord que les noves tecnologies són la resposta, però estic convençuda que haurem de continuar fent-nos preguntes: per a què les volem fer servir? Per a què? Per a quins objectius? Nosaltres volem una tecnologia en què els beneficis responguin a objectius polítics clars, una que arribi a tots els àmbits de la societat. Construirem una Catalunya nova amb el suport de la tecnologia, és clar que sí, però només si comprometem a bona part de la ciutadania i si, en definitiva, aconseguim l'objectiu final, que és el de tots i de totes, que és per millorar la vida de la gent. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn de la diputada senyora Natàlia Sànchez.
Bona tarda. Hi ha algunes coses que ja s'han dit, com la realitat que actual evolució de les tecnologies informàtiques està acompanyada o pot tenir el risc d'una pèrdua de sobirania. El programari lliure, per exemple, trobem que no té molta presència en sectors on, a priori, creiem que hauria de ser hegemònic, com a l'educació o l'Administració pública i, per això creiem que el Pacte nacional per a la societat digital ha de contemplar aquestes qüestions. És cert que a la seva definició, cosa que no acostumem a veure en aquest tipus d'òrgans, potser massa governamentals o massa institucionalitzats, es contemplaven qüestions vinculades al programari lliure i, per tant, nosaltres creiem que cal aprofundir-hi, perquè creiem que, a través dels codis lliures i les dades obertes, podem garantir drets fonamentals, augmentar les llibertats i fer que siguin accessibles per a tothom les eines que ens ofereix la tecnologia, és a dir, que siguin del poble i no de les multinacionals. I això ens farà més lliures, deia. I això ja ho hem vist, ho hem vist amb els nostres hackers de l'impossible, als quals els agraïm la victòria de la batalla tecnològica per mantenir viu el cens universal de l'1 d'octubre, amb software lliure i encriptació. L'Estat espanyol no va vèncer ni en analògic ni en digital, malgrat va estar tota la jornada rebentant servidors, trencant IP i sabotejant dominis, de la mateixa manera que rebentava portes, pegava i robava urnes. Pel que fa a l'equilibri territorial que han plantejat, suposo que no han passat per la Ribera d'Ebre i no coneixen la plataforma Ens Toquen la Fibra, perquè aquesta plataforma planteja una lluita, precisament, per poder tenir un accés adequat a la informació, a través de la xarxa de fibra òptica de Catalunya. Però què passa? Que, des del 2013, la Generalitat de Catalunya ha invertit més de 100 milions d'euros en aquesta xarxa, de la qual també forma part la Xarxa Oberta de Catalunya. I què tenim? Una altra vegada, aquelles infraestructures vitals per democratitzar, per modernitzar, per a tots aquests objectius que plantegen, els tenim totalment privatitzats i una part la gestiona Cellnex i l'altra, Telefónica. En la part que gestiona Telefónica no compleix el contracte ni pel que fa a preus ni pel que fa a qualitat del servei. I, per acabar, hi ha qui diu que les dades són el petroli del segle XXI. Doncs, cal analitzar qui extreu i qui explota aquest nou recurs i quines xarxes d'interessos geopolítics mundials es teixeixen. Hem de vetllar per la protecció de la privacitat i la inviolabilitat de les comunicacions. La protecció de les nostres comunicacions digitals ha de ser defensada com un dret fonamental. I vigilin volent pujar massa la república al núvol, perquè, aquí, el que tenim és una república popular material, que està al carrer, no una república digital i simbòlica.
Diputada, se li ha acabat el temps. Gràcies. És el torn ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, del senyor Xavier García Albiol.
Gràcies, president. Assenyalar que, bé, que jo em pensava que, aquí, anàvem a parlar, doncs, de la societat digital, no?, i la veritat és que sorprèn l'habilitat que tenen alguns per barrejar-ho absolutament tot amb la república, amb el procés, amb l'1 d'octubre –que també ha sortit l'1 d'octubre– i no sé quantes coses més. Assenyalar que, segurament, la meva intervenció, en aquest aspecte, la meva defensa del posicionament serà molt més elemental, eh?, no anem a buscar aquesta transcendència historicosocial, que alguns en volen dir. Dir que, des del Partit Popular, donarem suport a aquesta iniciativa. Ara, també els haig d'assenyalar que tenim molt poca fe que els reptes i les ambicions que es puguin plantejar i que es plantegen puguin arribar a bon fi. I no perquè no ho desitgem, sinó perquè l'evidència, els fets consumats han demostrat que, quan la major part de les vegades aquest Parlament ha pres la decisió de fer un pacte nacional per a qualsevol motiu justificat, normalment, aquest pacte nacional no passa de bones paraules i no s'acaba traduint en fets concrets, no? Per tant, mostrar el nostre suport al document final, però, a la vegada, manifestar els nostres dubtes de la seva efectivitat.
Gràcies, diputat. Finalment, en nom del Grup Parlamentari Republicà, és el torn de la diputada senyora Mònica Palacín.
Moltes gràcies, president. Conseller, consellera; diputats, diputades, bona tarda. Volem ser una república que esdevingui referent al món en el desenvolupament de la innovació, tant tecnològica com social, que permeti augmentar l'apoderament de la ciutadania i la seva qualitat de vida, que millori la competitivitat de les empreses i afavoreixi la qualitat dels serveis i l'eficiència de les administracions públiques. Un model que situï la ciutadania al centre del cercle de la innovació, a través d'un bon desplegament de banda ampla i xarxes mòbils arreu del territori, un sector tecnològic potent que ajudi a les empreses, a les institucions i a la societat a implementar la innovació, també a la incorporació de processos eficaços que facilitin la interacció de la ciutadania i les empreses amb l'Administració pública, unes TIC al servei de les relacions humanes i del canvi de paradigma entre subministrador i consumidor, facilitar la integració dels col·lectius amb risc d'exclusió digital i la conciliació laboral i familiar, tot millorant el servei i la qualitat de vida de les persones i orientar les nostres vides cap a la sostenibilitat. Aquesta moció i el Pacte nacional per a la societat digital es basen, en gran mesura, en les polítiques i iniciatives que des d'Esquerra es van liderar en aquest àmbit des del Govern que durant els governs de progrés del 2003 i el 2010 es van fer. Com a Esquerra, doncs, hem de donar suport a totes aquestes polítiques, perquè són hereves de les nostres. Esquerra va plantar la llavor a totes i a cadascuna d'elles: la Xarxa Oberta, la ciberseguretat, el Mobile World Capital, suport a l'economia i al sector de les TIC. I en això coincideixo amb el senyor Albiol, el comentari que ha fet, malgrat que algun grup de la cambra s'entesti a ubicar-ho tot en el procés que per ells és posar llenya, mantenir el foc encès i, per tant, mantenir la seva raó de ser. Per tant, seguim, seguim parlant de polítiques digitals. És imprescindible tractar aquesta proposta com una estratègia de país, com una eina de gran importància per a la cohesió social. Un exemple: si hi ha fibra a l'hospital de Tortosa però no hi ha fibra a l'hospital de Campdevànol, el servei sanitari de l'Ebre serà millor que el del Ripollès, i això, evidentment, no ens ho podem permetre, perquè trenquem el principi d'universalitat i igualtat. També estem d'acord en involucrar tots els actors, i celebrem que diputació i Localret s'hi sumin, com a exemple de col·laboració entre administracions, inclús previ al pacte nacional. I també deixin-me, com a maresmenca, que ens felicitem del conveni signat entre el Consell Comarcal del Maresme i el CTTI aquest mes de setembre per tal de compartir l'ús de la xarxa de fibra òptica que va desenvolupar el consell comarcal. El projecte de xarxa comarcal de banda ampla del Maresme és una eina estratègica de cohesió territorial, d'interconnexió dels trenta ajuntaments de la comarca amb el cable de fibra òptica, amb la finalitat principal de millorar la connectivitat dels ajuntaments. Adaptar-nos als nous reptes socials d'abast i repercussió mundial és fonamental per avançar com una societat de ciutadanes i ciutadans lliures, i això ho hem de fer des de la ciberseguretat com a eix, l'economia de les dades, la modernització i la transformació de l'Administració gràcies a les TIC. També aquest pla, i en termes de treballar per assolir la igualtat entre dones i homes, ha de representar un canvi social envers les vocacions professionals de les dones cap al sector de les TIC. També aquest pacte, com tots, com tot el que surt d'aquest Govern, s'ha d'elaborar des de la igualtat, posant-nos totes les ulleres liles. No ens oblidem tampoc del foment i defensa del català en els entorns digitals per tal de donar les màximes oportunitats als usuaris, empreses, administracions, així com el fet de posar a debat el plantejament del programari lliure en tota aquesta estratègia. Cal ara continuar amb les fases i activitats definides en el marc del que ha de ser el pla estratègic per aterrar totes les mesures, amb una llista d'accions concretes, amb una calendarització d'aquestes accions i amb les prioritats pressupostàries i de desplegament d'accions al territori. Pla estratègic segons el que defineix com a metodologia el web del Pacte nacional per a la societat digital o el pla d'actuacions, tal com plantegen les esmenes del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, esmenes que posen negre sobre blanc en aquesta moció el que el mateix pacte ja estableix, però que segur que la milloren des de la voluntat d'arribar a acords. Per tant, gràcies, diputada Geis, per la proposta; gràcies, diputada Romero, per les esmenes. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Ara, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula de nou la diputada senyora Gemma Geis.
Bé, gràcies a tots els diputats, diputades, per les seves intervencions; a la diputada Alícia Romero, doncs, per l'acceptació de les esmenes. Sap que vam treballar amb..., i nosaltres vam entendre que no calia prioritzar uns territoris respecte als altres en l'arribada de fibra òptica, i, per tant, doncs, hem tancat aquestes dues esmenes. Al diputat de Ciudadanos, doncs bé, sospechosos habituales i un autobús passejant-se demanant indults i la foto del vicepresident Junqueras, el que sí vulnera és el dret a la presumpció d'innocència, l'article 24 de la Constitució. [[Aplaudiments.]] Segon. I 900 milions d'euros de pressupostos ja ens agradaria, i ens apuntem aquesta xifra entusiastament. Tercer. Amb la diputada Alamany, dels comuns, doncs, totalment d'acord. Vostè és professora; posi'ns deures, posi deures al Govern... Val a dir que la Comissió de Polítiques Digitals és la comissió on hi ha més dones de Junts per Catalunya, i, per tant, doncs, jo crec que també és un bon auguri. A la diputada de la CUP, la Natàlia Sànchez, doncs, sí, el programari lliure..., hem d'avançar-hi; la protecció de dades, la nova directiva europea de protecció de dades, que és molt exigent... I recordar-li que ens vam reunir nosaltres, els diputats de Junts per Catalunya, que vostè crec que hi era, amb Ens Toquen la Fibra, perquè també estan treballant amb la conselleria; estàvem tots a la mateixa reunió, per tant, aquesta problemàtica també la coneixem. I, com bé recorda el conseller Puigneró, doncs també recordar la impugnació que encara existeix al Tribunal Constitucional –per als que parlen de ciberseguretat– de l'Agència de Ciberseguretat, que esperem que un dia o altre també es tiri enrere, no?, aquest recurs presentat davant del Tribunal Constitucional. I, en qualsevol cas, doncs, deixarem de ser uns sospechosos habituales i continuarem treballant perquè aquesta societat sigui digital, justa i solidària. [[Aplaudiments.]]
Estem cridant a votació. Hi han peticions de votació separada? [[Marina Bravo Sobrino demana per parlar.]] Sí? Digui, senyora Bravo.
Els punts 1 i 2, que es poden votar conjuntament.
D'acord. Alguna sol·licitud de votació separada més? [[Pausa.]] No? Doncs votarem els punts 1 i 2, i després la resta de punts, és a dir, el 3 i el 4. Passem, doncs, a la votació. Votarem en primer lloc els punts 1 i 2 conjuntament. Comença la votació. Aquests dos punts queden aprovats per 92 vots a favor, cap en contra i 36 abstencions. Passem ara a votar la resta de punts, és a dir, el 3 i el 4. Comença la votació. Els punts 3 i 4 s'aproven per unanimitat, és a dir, 128 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el tracte dispensat als interns dels centres penitenciaris catalans]] [[302-00029/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia: és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el tracte dispensat als interns dels centres penitenciaris catalans, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán. [[Remor de veus.]] El demano que si han de sortir de l'hemicicle ho facin ràpidament i en silenci, si us plau. Gràcies.
Sí; gràcies, president. Bien, estamos en el Parlamento de Cataluña, al menos de momento, no vaya a ser que lo vuelvan a cerrar –toco madera. Y lo digo porque a veces hay que recordar quiénes somos y dónde estamos, porque esto no es una sala de vistas, esto no es un juzgado, ni nosotros somos jueces o somos magistrados. Nosotros somos diputados, somos políticos, y venimos a esta cámara a defender los intereses y los derechos de todos los catalanes, cada uno desde su posición, con su visión, pero siempre con las atribuciones y los límites que el cargo comporta. En base a estas atribuciones y de acuerdo con el artículo 6 del Reglamento de esta cámara, mi grupo parlamentario solicitó información sobre miembros del Gobierno y otros cargos de la Generalitat por razón de su cargo y en el ejercicio de ese cargo, información respecto a las visitas frecuentes que estos cargos, estos miembros estaban haciendo a diferentes centros penitenciarios, como Lledoners o Mas d'Enric. Visitas que ni siquiera pueden negar, porque conocemos los detalles, algunos de ellos muy vergonzosos, como ese pacto de la cárcel, bochornoso, donde Iglesias y Junqueras mercadearon con los presupuestos de todos los españoles. El porqué de estas preguntas fue muy cuestionado por la consellera de Justicia durante el último Pleno. Bueno, pues, el porqué es muy fácil: porque tenemos derecho, porque aunque a este Gobierno no le guste dar explicaciones, porque aunque a este Gobierno no le guste dar la cara e intente cerrar el Parlamento, intente crear estructuras paralelas varias, nosotros tenemos derecho como oposición a preguntar y el Govern tiene la obligación de responder. Y quizá la cuestión no es por qué nosotros preguntamos, sino por qué ustedes se esconden. ¿Qué es lo que no quieren que sepamos de estas visitas? Hemos preguntado de forma escrita al departamento, hemos hecho pregunta oral en la sesión de control, hemos pedido amparo a la Mesa, hemos interpelado a la consellera, y no nos han respondido. Se nos deniega el derecho de información que, insisto, recoge el Reglamento de esta cámara. Y yo soy consciente de que hay algunos grupos aquí, pues, que no tienen mucho apego al Reglamento o a las leyes, pero confío en que la gran mayoría sí. Y por eso hoy volvemos a solicitar aquí esta información con esta moción. Estos días, hablando con el resto de compañeros de grupos, me decían que, bueno, que no votarían a favor de esta solicitud de información porque no es el cauce habitual, pedirlo en una moción. Sin embargo yo, por ejemplo, traigo aquí una moción, es esta de aquí [[l'oradora la mostra]] , en este caso es una moción del Partido Socialista sobre políticas de apoyo a la empresa, donde el propio Partido Socialista, a través de una moción, solicita también información al Gobierno. Y por eso utilizamos este cauce. Impedir con la votación de esta moción que se sepa la verdad solo hace que confirmar lo que es ya un secreto a voces, y es que el Govern dispensa un trato de favor a los internos del procés. Y a partir de hoy lo hará con la complicidad de aquellos que voten en contra de esta solicitud de información y de esta moción. Quien nada teme nada esconde. Queremos saber la verdad, porque además es una verdad que también afecta a los funcionarios, porque es obligación de este Parlamento velar para que los trabajadores de Justicia y el personal de prisiones pueda hacer su trabajo sin injerencias políticas de ningún tipo. Y esto lo pedimos así en el punto 4 de esta moción. Decía al principio que ni esto es un tribunal ni nosotros somos jueces. Y podemos tener opiniones sobre las resoluciones judiciales, evidentemente que sí, pero ni estas opiniones pueden servir de excusa para no respetar las resoluciones ni muchísimo menos para obviar nuestras responsabilidades como políticos. Quizá a la consellera le parece injustificada la prisión provisional de los internos del procés, quizá también a otros miembros de esta cámara se lo parece; pero lamento decirles que como diputados esa no es nuestra función, no es cosa nuestra. Quizá era cosa nuestra o, mejor dicho, cosa suya hace un año, porque todo esto lo podrían haber evitado, porque es que recibieron más avisos que nadie. Yo recuerdo perfectamente a la presidenta de mi grupo, la señora Arrimadas, pidiéndoles que no cruzaran esa línea roja, porque al otro lado de esa línea lo que había eran consecuencias penales. Y aun sabiéndolo decidieron cruzar. Y ahora intentan ustedes buscar culpables fuera, pero quizá deberían mirar hacia adentro, quizá deberían pedir explicaciones al cabecilla de todo este despropósito, que no tuvo ningún reparo en fugarse y en dejarlos colgados, a pesar del perjuicio que para ellos suponía, para los que se quedaban aquí. Pensaron que eran diferentes al resto de la ciudadanía, que al ser políticos nada les podría pasar. Quizá incluso pensaron, pues, que no sé, que prosperaría esa pseudoley donde Puigdemont elegía a los jueces a dedo. Pero al final se impuso la realidad. Y la realidad es que todos somos iguales ante la ley. Saltarse la legalidad, degradar nuestras instituciones, romper la sociedad catalana es muy grave y no puede salir gratis. Y entiendo que ustedes están en un conflicto de intereses, porque están custodiando a sus compañeros, yo lo sé, nosotros ya advertimos de lo insólito de esta situación. Pero eso no es excusa para justificar un trato desigual. Por eso nosotros en esta moción lo que pedimos es precisamente igualdad de trato para el conjunto de la población penitenciaria. Yo misma he visitado esos centros penitenciarios; hay mucha gente humilde, gente que cometió un error de joven, y tienen familias, hijos, padres, parejas que también quizá están viviendo esa situación tan dura pero que aun así respetan las normas. [[Sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció.]] Este Parlamento –y acabo, presidente– tiene que aspirar a trabajar por la igualdad, y por eso apelamos hoy a la responsabilidad de los que están aquí. Porque hoy quien vote en contra de esta moción estará legitimando la desigualdad y la impunidad. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, i atès que no s'han presentat esmenes, passem al torn d'intervencions per al posicionament dels grups, i en primer lloc és el torn del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula la diputada senyora Rosa Maria Ibarra.
Gràcies, president. Conselleres... Bé, ens presenten una moció sobre el tracte dispensat als interns dels centres penitenciaris catalans. Aquest és l'enunciat; però curiosament quan llegeixes la moció t'adones que l'enunciat no es correspon amb el contingut. Més ben dit, aquesta moció només va del tracte que es dispensa a alguns interns i internes als centres penitenciaris catalans, en concret a set. D'una població penitenciària de 8.487 persones, vostès se centren en el tracte dispensat a set. El sistema penitenciari català ha estat un model de referència durant molt de temps a nivell nacional, estatal i també internacional. El treball amb la població penitenciària per evitar la reincidència, especialment amb la més jove, i la potenciació de l'aplicació de mesures penals alternatives ens han permès guanyar un prestigi en l'àmbit penitenciari que es veu perillar en els últims temps. I no, no es pensin que parlem que es veu perillar per al tractament dispensat a set interns; no és això en el que pensem quan parlem de perill. Ho fem pensant en tot el sistema penitenciari. Ens referim a les mancances evidents del sistema que les retallades acumulades i la deixadesa dels últims governs han comportat. Ens preocupen temes com l'estat dels equipaments penitenciaris, amb la necessitat de fer reformes importants a centres com Brians 1 i Brians 2 i Quatre Camins, la construcció del centre de preventius de Zona Franca, o el centre obert necessari per al tancament de Trinitat Vella, o la construcció del centre penitenciari de dones per tancar Wad-Ras, que està en condicions deplorables. Ens preocupa encara més la plantilla de treballadors i treballadores dels centres penitenciaris. Una plantilla envellida, i amb un percentatge d'interinatge altíssim, que, com ja hem manifestat de vegades a la consellera, és una situació molt greu, pel que està passant en l'actualitat, però, sobretot, per al que pot passar en el futur. Mirin, d'uns, aproximadament, 4.700 treballadors i treballadores, només una vintena estan per sota dels trenta anys. Aquest fet és més greu, com deia, no pel que està passant ara, que també, sinó pel que pot passar en el futur. I encara s'agreuja més en alguns col·lectius com són els treballadors del règim d'interior. Les tasques que desenvolupen de vigilància però també d'intervenció, en cas d'incidents en els patis, per exemple, fan que el seu estat físic, doncs, sigui important. L'interinatge també és una situació molt greu que creiem que el Govern ha d'afrontar. Al nostre grup ens preocupa tot això. I sí, també ens preocupa que es compleixi la normativa vigent i el reglament general penitenciari. Però no només per set interns o internes, sinó per a tota la població reclusa. I entenem que, en cas de no complir-se, ja hi ha els mecanismes corresponents, primer, per posar-ho en evidència, i, després, per corregir-ho. No creiem que aquest sigui el mecanisme per fer-ho. No creiem que una moció sigui l'instrument per demanar informació al Govern, com fan en el primer punt. I, senyora Roldán, la moció a què vostè es referia en què nosaltres demanàvem informació..., no demanàvem informació de la mateixa manera que ho fan vostès en aquesta moció: demanàvem la realització d'un estudi. Tampoc no entenem que, si com diuen en el punt 2, tenen constància de privilegis atorgats en alguns interns al marge del reglament penitenciari, no emprenguin les accions legals corresponents per corregir aquest fet. Però el que ens temem és que tot plegat no sigui més que una estratègia per seguir atiant el conflicte. El que ens temem és que aquesta moció no l'han presentada perquè aquest sigui el gran problema dels catalans i catalanes, perquè aquest sigui ni tan sols el gran problema del conjunt de la població penitenciària del nostre país. Creiem que aquesta moció l'han presentada perquè els permet generar un titular que a vostès els serveix molt, però que, evidentment, no genera gens, no ajuda gens al clima polític a Catalunya. Com hem dit, com que a nosaltres ens preocupa tot el sistema penitenciari, el nostre vot serà favorable en aquells dos punts en què parlen de tot el sistema penitenciari. Però per atiar el conflicte, per crispar el clima polític de Catalunya a nosaltres no ens hi trobaran. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn del diputat senyor Joan Josep Nuet.
Gràcies, president. Conselleres, bona tarda, diputats i diputades, el pacte..., el debat real que estem fent aquesta tarda no és el dret d'informació que té el Grup Parlamentari de Ciutadans sobre la situació dels presos polítics a Catalunya. Aquest no és el debat. El debat real que estem abordant és la situació dels drets i de les llibertats, especialment el debat dels drets fonamentals, i si, a Catalunya i a Espanya, hi han excepcions que aquests drets fonamentals es mantinguin. Ahir, de forma clara, el Grup Parlamentari de Ciutadans ens en va donar un exemple. A les places públiques i en l'espai públic s'han de suspendre potser els drets fonamentals, perquè els símbols polítics, segons aquest grup parlamentari, atempten d'alguna forma contra la situació i sobre la sensibilitat d'una part de ciutadans d'aquest país. Avui tornem a la mateixa situació en el cas dels presos, i concretament dels presos polítics que hi ha a les presons catalanes. I la pregunta del milió, senyora Roldán, és: hem de fer una excepció amb els drets fonamentals d'aquests homes i d'aquestes dones? Això és el que veritablement vostè i el seu grup parlamentari pensen? El que no s'ha atrevit a dir aquí ara en la seva intervenció, però que està en el rerefons tant de la seva interpel·lació com de l'actuació del seu grup parlamentari? Per això ens presenta, avui, una proposta de resolució a la qual no donarem suport, perquè és un despropòsit polític; però, evidentment, perquè ignora, i per tant està mancada de rigor, una part important dels tractats i recomanacions internacionals, la Constitució, l'Estatut de Catalunya i les lleis, els reglaments i les circulars que regulen en aquest Estat democràtic el sistema penitenciari. I vostè tot això ho trepitja amb la seva proposta de moció, amb la seva proposta que ignora aquests ordenaments Miri, el Pacte internacional de drets civils i polítics és molt clar en el seu article 10.2.a: «Los procesados estarán separados de los condenados, salvo en circunstancias excepcionales, y serán sometidos a un tratamiento distinto, adecuado, senyora Roldán, «a su condición de personas no condenadas. Pacte internacional de drets civils i polítics, subscrit per l'Estat espanyol l'any 1977. [[Aplaudiments.]] Recomanació del Comitè de Ministres del Consell d'Europa, exactament la Recomanació 2006/13, que diu: «Tenint present els drets humans i les llibertats fonamentals de totes les persones privades de llibertat, i l'especial necessitat d'assegurar no només que les persones que es troben en presó preventiva puguin preparar la seva defensa i mantenir les relacions familiars, sinó també que no se les tingui en condicions incompatibles amb la seva condició jurídica, que està fonamentada en la presumpció d'innocència. Sí, vostès ja els han condemnat, senyora Roldán. El que estan demanant és pa i aigua, que és el que els donarien a aquests presos, des del seu punt de vista. I, per tant, faci cas també del Consell d'Europa. Constitució espanyola, article 10.2: «Les normes relatives als drets fonamentals han de tenir en compte els tractats internacionals i la Declaració Universal dels Drets Humans. Article 25: «El condemnat que estigués complint pena de presó gaudirà dels drets fonamentals d'aquest capítol, llevat d'aquells que es trobin limitats expressament pel contingut del veredicte condemnatori. Constitució espanyola, senyora Roldán. S'ha de llegir tots els capítols de la Constitució espanyola, no només aquells que li interessen. (Aplaudiments.) Estatut de Catalunya: «La totalitat de la gestió de l'activitat penitenciària a Catalunya, especialment la direcció, l'organització, el règim, el funcionament, la planificació i la inspecció de les institucions penitenciàries corresponen a la Generalitat de Catalunya. Encara que, a vostès, no els agradi. I, evidentment –i acabo, perquè ja no em queda temps–, article 51, de la Llei orgànica general penitenciària, Reial decret que va aprovar el Reglament penitenciari, articles 41 a 49, i finalment, també, la Circular 2/2008...
Diputat...
...sobre el sistema de control del personal autoritzat a accedir als establiments penitenciaris.
Se li ha acabat el temps.
Llegeixi's la llei, senyora Roldán, farà millors propostes. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn ara del diputat Vidal Aragonés.
Gràcies, president. Per intervenir des de l'escó. Nosaltres quan vam veure aquesta moció ens semblava interessant, perquè deia per poder entrar a discutir sobre el tracte que reben els interns. D'això, a la moció no n'hi ha absolutament res. Vostès no parlen de presos socials. Vostès no parlen d'allò que es consideren presos comuns. Únicament volen una determinada intervenció sobre presos polítics. I una determinada intervenció que és en relació amb persecució política d'aquells i aquelles que visiten els presos polítics. Mirin, o podria ser derivat d'una interpretació de la CUP, però volem únicament llegir el que diu una part de la seva moció. Punt 1, apartat 6: «Rechazar una eventual e injustificada aplicación por parte de los responsables políticos de las instituciones penitenciarias de la Generalitat, los cuales se encuentran en situación de conflicto de interés estructural con los políticos separatistas presos en caso de ser condenados estos últimos por la justicia a reclusión de regímenes más benignos de privación de libertad, progresiones en grado o regímenes abiertos a determinados presos por razón de sus relaciones con los actuales responsables políticos del Govern de la Generalitat. Ens hauran de dir per què han fet únicament inclusió de «con los políticos separatistas. Se suposava que no ho eren per ser separatistes, sinó per un suposat delicte. Però ens hauran d'aclarir molt més. Hauria de ser en referència a qualsevol intern, si hi ha un conflicte d'interessos, però no: no és en qualsevol intern; únicament i exclusivament en relació amb els presos i a les preses polítiques. Que està bé que vostès ja reconeguin que, evidentment, tenen la condició de «polítics separatistes, perquè estan a la presó perquè són polítics i polítiques separatistes. Nosaltres també ho diem d'una manera claríssima. Costa també saber on situen, vostès, els responsables d'institucions penitenciàries que han de prendre les decisions, de veritat. En relació amb aquest literal generen un altre problema, perquè parlen que se'ls doni un determinat tracte depenent de si hi ha coincidència ideològica entre el qui ha de resoldre i entre qui és el pres, per nosaltres, polític. I això el que ve a suposar és que vostès volen limitar l'aplicació del Reglament penitenciari únicament pel fet de coincidir ideològicament. I això és una actuació discriminatòria. I, finalment, els demanem... [[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats alguns mots de la intervenció de l'orador.]] Perdó... Els demanem, amb el màxim respecte, que quan parlin dels presos i les preses ho facin amb màxim respecte, però també quan configurin què signifiquen les visites, no ho traslladin com si fos una excursió. Una visita penitenciària significa que hi ha un moment que es tanquen portes, que allà queden vides, vides de persones que no poden compartir amb aquelles persones que s'estimen. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, és el torn del senyor Xavier García Albiol.
Molt bé. Assenyalar que des del Partit Popular, senyor president, donarem suport a aquesta proposta, a aquesta moció de Ciutadans. Però els ho he de dir amb tota sinceritat: jo no sé si aquesta proposta que ha presentat avui el Grup de Ciutadans la fan des del convenciment polític o des de l'oportunisme polític. I dic això perquè em sorprèn que en un tema tan escandalós com el que estem plantejant en aquests moments des que va aparèixer la primera informació Ciutadans va tardar més de gairebé un mes i mig a reaccionar sobre els fets que s'estaven produint. El 30 d'agost el Grup del Partit Popular ja vàrem donar a conèixer el que estava succeint amb els polítics que estan a presó. El 31 d'agost vàrem enviar..., el 31 d'agost i el 17 de setembre, dues cartes a la ministra de Justícia explicant-li els fets que s'estaven produint, dels quals teníem notícia i dels quals teníem informació documental, per posar-la a disposició de la senyora ministra. Fins aquell moment –ho repeteixo–, des del 30 d'agost, que és quan apareix la primera informació, després, fins al 17 de setembre, Ciutadans no va dir absolutament res sobre aquestes denúncies que estàvem realitzant des del Partit Popular. I, ara sí, el 6 d'octubre un mitjà de comunicació, el diari El Mundo, treu la informació –«La cárcel de Lledoners, un centro de poder separatista–, i curiosament el 6 d'octubre, ho repeteixo, gairebé un mes i mig després de que es fes pública la primera informació d'aquests fets que s'estaven produint, aleshores sí que Ciutadans ja va reaccionar, per boca de la seva portaveu, de la seva presidenta, la senyora Arrimadas. Per tant, aquí, com els dic, estem davant d'una situació d'oportunisme o de convicció. Sembla que Ciutadans només reacciona quan determinades informacions apareixen en els mitjans de comunicació, tal com va passar també amb l'aplicació de l'article 155, que al principi deien que no, que era «matar moscas a cañonazos i després semblava que haguessin inventat ells l'aplicació d'aquest articulat constitucional. I, per tant, doncs bé, més enllà de la sospita i del dubte que nosaltres puguem tenir, em sembla que de manera raonable, com estic expressant, nosaltres donarem suport a la moció.
Gràcies, diputat. A continuació, i en nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Gerard Gómez del Moral.
Moltes gràcies, president. Conselleres, diputades, diputats, avui tornem a estar davant d'una moció de Ciutadans per fer allò que saben fer, que és mentir, que és crispar, que és dividir, que és atiar l'odi i que és intentar generar fractura rere fractura, perquè vostès entenen que contra els independentistes tot s'hi val. Mirin, vostès, en el dia d'ahir –en el dia d'ahir, eh?, vint-i-quatre hores, un rècord, un rècord– van citar partits com a etarres, van citar partits com a colpistes, van citar partits com a chavistes, com a populistes. I quan li pregunten sobre com citarien Vox, diuen: «Uy, yo no tengo estudios de politólogo, yo no puedo comentar lo que es un partido u otro. Per què? Perquè tenen por a dir que són d'ultradreta? Potser perquè s'assemblen molt, com també van dir, que el senyor Santi Abascal i el senyor Rivera s'assemblaven molt i coincidien gairebé sempre, en totes les opinions? És això? Per a uns sí però per a uns altres no. Vostès van venir ahir aquí, com cada dia, a condemnar el referèndum, com cada dia. Però ahir tenien en el Senat l'oportunitat de condemnar el franquisme, i no van votar a favor de condemnar el franquisme, una altra vegada. Una altra vegada. [[Aplaudiments.]] Condemnen urnes i no condemnen règims feixistes. Vostès ahir van presentar una proposta de llei per dir: «Volem neutralitat als carrers, volem neutralitat als carrers. Però en el debat del síndic van dir: «No, no, la neutralitat són els llaços grocs, que hi hagi simbologia franquista això no molesta, això no cal treure-ho dels carrers, només volem treure llaços grocs, només volem treure estelades. Símbols franquistes, noms d'alcaldes feixistes, etcètera, això ho troben molt normal, que estiguin als carrers de les nostres ciutats. Però, a més a més, ahir encara es van superar més, perquè vostès que venen aquí i sempre critiquen que el aseñalamiento i que se nos señala i no sé què, fan un autobús amb la cara del president del meu partit que està a la presó. Els hauria de caure la cara de vergonya! Els hauria de caure la cara de vergonya! [[Aplaudiments.]] I, a més a més, vostès, són els que assenyalen sempre, van assenyalar mestres a qui se'ls ha arxivat la causa, van assenyalar jutges perquè en el seu temps lliure feien una constitució, i ara assenyalen persones que estan en presó preventiva. No tenen vergonya. Però, dit això, i parlant de la presó preventiva, ahir, a més a més, coneixíem una sentència del Tribunal Europeu de Drets Humans que deia i exigia la llibertat d'un diputat kurd perquè deia que se li estaven vulnerant els seus drets polítics. Mirin [[l'orador mostra un full a la cambra]] , deia: «No hay democracia si los líderes de la oposición o los electos están en la cárcel. Això ho deia el senyor Albert Rivera. Ho comparteixen, encara? Jo sí, perquè els electes d'aquí estan a la presó, gent que hauria d'estar asseguda en els seus escons, i vostès somriuen i aplaudeixen que estiguin a la presó. Vostès haurien de fer una reflexió profunda. Perquè realment la senyora Roldán diu: «Molt bé. Esto no es un juzgado. Doncs no, efectivament. I vostès haurien d'aprendre que no són ni fiscals ni jutges, perquè tot el dia estan amenaçant a posar-nos querelles, tot el dia estan amenaçant-nos amb accions penals i, a més, tot el dia sentencien el que hem fet i el que hem deixat de fer. Per tant, aprenguin vostès, apliquin-se el cuento i deixin cada dia d'insultar-nos i d'amenaçar-nos amb accions penals. Però entrant en el contingut de la pròpia moció, vostès diuen: «Oh, és que tenen privilegis, tenen despatxos, tenen... Fins quan mentiran? Quant aguantaran vostès tanta mentida per al seu interès polític? Quant estómac tenen vostès per seguir mentint impunement sobre coses que no són veritat? Quant? Quant? Perquè, a més a més, vostès han fet moltes iniciatives parlamentàries per als presos polítics de Catalunya, efectivament, i inventant-se mentides sobre privilegis suposats que tenen. I saben quantes n'han fet per una persona, home, que està a una presó de dones amb un pavelló per a ell sol de 450 metres quadrats? Zero. Ni una, n'han fet. [[Aplaudiments.]] Ni una. Forts amb els dèbils i no diré dèbils amb els poderosos, diré que vostès amb els poderosos, directament. I a sobre vostès parlen de més visites. «Es que tienen más visitas. Escolti, miri, miri el que deia el senyor Albert Rivera: «A aquellos que dicen que hay una plena democracia, a aquellos que dicen que no hay presos políticos, sino que son golpistas, a aquellos que dicen que hay una normalidad absoluta, yo he visto algo que no es normal, que no lo había visto en treintaiséis años que tengo y que no esperaba ver en una democracia, que es no poder ver a una persona habiendo comunicado una visita. Una persona que está en régimen penitenciario pero que es una persona electa por los ciudadanos. Això ho deia el senyor Albert Rivera, i es queixava que no hi havia autèntica democràcia, perquè com a diputat no el deixaven anar a veure el que ell deia que era un pres polític. Doncs bé, aprenguin-s'ho, perquè el senyor Rivera acabava aquella intervenció dient: «Si alguien quiere y busca diálogo, ¿qué tipo de dialogo espera si no se puede visitar a los presos políticos? No habrá dialogo posible si los presos políticos no están en la calle. Vint-i-cinc de maig de 2016, senyor Albert Rivera Díaz.
Diputat... [[Aplaudiments.]] Gràcies, diputat. Té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Josep Costa.
Gràcies, president. Conselleres, diputades, diputats, som aquí per debatre una moció a favor de la repressió, presentada pel partit de la repressió. Per tant, lògicament, Junts per Catalunya hi votarem en contra, i esperam també que ho farà una àmplia majoria d'aquest Parlament, que representa el poble de Catalunya i que està àmpliament en contra de la repressió. La moció ens diu que hi ha uns presos per als quals estar a la presó és un privilegi, en d'altres paraules, que no tenen un càstig prou rigorós. Curiosament, no els identifiquen, però s'entén perfectament a qui s'estan referint. Entre d'altres, als diputats que ara mateix haurien d'estar ocupant aquests escons d'aquí. Ciutadans afirma que el Govern de Catalunya dona un tracte privilegiat als presos polítics. Diuen que reben massa visites institucionals, i demanen la llista per poder assenyalar els que han anat a veure'ls. Mirin, em dono per assenyalat. Vaig anar-hi aquest dimarts. Vaig reunir-me amb el president i dos diputats del meu grup parlamentari, en Jordi Sànchez, que el seu escó és aquell d'allí, en Jordi Turull i en Josep Rull. Visitar-los és un dret que tenim tots els membres d'aquest Parlament. Molts ho han fet i tots ho poden fer. Amb paraules del conseller Turull, aquest mateix dimarts, un privilegi seria que en comptes d'anar-hi jo hi haguessin pogut anar les seves filles, però resulta que per veure-les una vegada més ha de treballar una hora extra cada dia. En realitat, qui tracta els presos de manera injusta, de manera venjativa, és la justícia espanyola, una justícia desprestigiada davant la societat i davant el món, cada dia més, un Estat que ja s'ha posat en aquest tema al nivell de Turquia. I no em diguin ara que estic exagerant, eh?, que en els quaranta-set estats del Consell d'Europa, només n'hi ha dos que tenguin diputats a la presó: un, com ja he dit, és Turquia, i l'altre, efectivament, és Espanya. I com deia el portaveu del Grup Republicà, el Tribunal Europeu de Drets Humans ja ha hagut d'instar Turquia a alliberar un líder kurd, que era diputat quan va ser empresonat sense judici. La sentència diu que mantenir-lo a la presó, impedir-li ocupar el seu escó i exercir els seus drets parlamentaris atempta contra els seus drets polítics, però també –i això és molt important– contra els drets polítics dels ciutadans que el varen votar. Els sona? Efectivament, això és el que estam patint aquí el 2018, a Catalunya. En definitiva, hem de votar en contra d'aquesta moció, perquè a Catalunya el consens està en el rebuig a la repressió. Segons una enquesta recent, el 82 per cent de la població de Catalunya està a favor de la llibertat dels presos polítics. Això vol dir, ni més ni menys, que sis milions de catalanes i catalans. I saben vostès quina és la dada més interessant d'aquest estudi? Que un 30 per cent dels votants de Ciutadans també estan en contra de la presó preventiva, entre d'altres, dels companys diputats d'aquest Parlament. Tots en coneixem, de votants de Ciutadans que estan en contra de la repressió. Jo me'ls trob, per exemple, a la universitat, entre els meus exalumnes. I aquí en aquest hemicicle també hi ha diputats que ho reconeixen en privat, també n'hi ha. De fet, per representar fidelment els seus votants, avui onze dels trenta-sis diputats de Ciutadans haurien de votar en contra d'aquesta moció. [[Remor de veus.]] Sí, sí, onze dels trenta-sis haurien de votar en contra de la seva pròpia moció per representar fidelment els seus votants. Qui sap, ei, qui sap si volen insistentment tenir la llista de les visites per descobrir si algun diputat de la seva bancada ha anat a donar-los suport. [[Rialles.]] És per això que els interessa tant? Mirin, vostès tenen un problema, i aquest problema és el 30 per cent dels seus votants, que rebutgen la repressió. I són capaços de menystenir-los per guanyar vots a Espanya. Són capaços de menystenir una part dels seus votants per guanyar vots a Espanya. Només així s'explica que es passegin per Madrid, com deia abans, amb un autocar vergonyós demanant mà dura, mà dura amb els presos polítics, però, ei, no s'atreveixen a fer-lo circular per Catalunya, aquest autobús. Ja són com la resta de partits estatals, s'han convertit en una sucursal que sacrifica els interessos dels seus votants aquí per créixer en vots allà. Vostès reclamen més repressió, no en tenen prou. I crec que haurien de reflexionar, humilment. Convocar manifestacions a favor de l'empresonament dels adversaris polítics evoca coses molt lletges de la història. Reflexionin. Avui fa quaranta-tres anys de la restauració borbònica. I potser és un bon moment per dir que si aleshores s'hagués fet net amb el franquisme avui no estaríem patint...
Diputat...
...aquesta indigna repressió.
...se li ha acabat el temps.
Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. No havent-se presentat esmenes, passem directament... Sí, senyora Roldán, per què em demana la paraula?
Sí; gràcies, president. Per al·lusions, d'acord amb l'article 87 del Reglament, al·lusions personals.
L'han al·ludit personalment, diria, tots els grups, justament perquè vostè ha defensat la moció. Això és normal, senyora diputada.
Però hi ha hagut una al·lusió directa...
S'han fet moltes al·lusions, dient directament el seu nom. Si ho féssim així en cada moció, obriríem un segon debat que no correspon.
D'acord amb l'article 87 tinc dret a aquestes al·lusions personals.
Té dret quan hi ha al·lusions, realment hi ha al·lusions personals.
Doncs bé, per contradiccions, a l'article 86.3.
Per contradiccions? Quines contradiccions?
Article 86.3, quan se m'ha dit per part del diputat Aragonés que nosaltres només ens referíem a una part dels interns, a uns interns en concret.
Digui.
Li vull recordar que nosaltres ens referim a aquells interns que estan rebent el tracte de favor, que precisament correspon als interns del procés, i que això afecta la totalitat del conjunt dels interns penitenciaris, perquè resulta que la resta d'interns també tenen família i no poden rebre vint-i-una visites de la seva família, com sí que fan els presos del procés.
Gràcies, diputada. [[Aplaudiments.]] Passem a... [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Sí, senyora Granados.
Per demanar votació separada.
Digui.
En el punt 1, els apartats 4 i 5, que poden anar junts.
1, 4 i 5?
Sí, en el punt 1 els apartats IV i V, que estan en números romans.
D'acord. Sí, senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Sí, para dos cosas. Una para pedir alusiones por mi grupo. [[Rialles.]] Alusiones del grupo.
Són el grup proposant, senyor Carrizosa. No, no correspon, ja ho sap, vostè, que no correspon.
Se ha dicho...
M'ha dit dos coses. Aquesta no. Han al·ludit el seu grup. Són al grup proposant. Per tant, no correspon, ho sap perfectament. I la segona cosa, per què em demana la paraula? Ha dit dos coses.
Cuestión de orden.
Digui.
Pues que se ha dicho a este grupo que mentimos, que incitamos al odio, etcétera. Entonces yo quería saber si estas expresiones sí que se pueden proferir en el Pleno sin que haya ningún problema y no vulneran el Reglamento.
Senyor Carrizosa, sap perfectament quin és l'acord –ho he dit aquest matí i hi torno a insistir ara–, quin és l'acord que vam fer amb els grups. Em correspon a mi gestionar-lo. Procuro gestionar-lo amb la màxima eficàcia i el màxim rigor. En tot cas, en alguns moments ens agradarà més, ens agradarà menys, a tots plegats. Però ja saben quin és el fons de l'acord, i, per tant, intento que tots els grups el respectin. Gràcies.
Muy bien. Y entonces, ya por último, señor presidente, y esta vez ya para pedir lectura de dos puntos.
Digui.
Del primero, apartados segundo y cuarto –II y IV en números romanos.
L'apartat 1.2 i 1.4, que es faci lectura abans de la votació.
Exacto.
Molt bé. S'havia demanat votació separada del punt 1.4 i 1.5; sí, senyora Granados? Poden anar junts he entès, eh? [[Pausa.]] Molt bé. Per tant, si alcem... [[El vicepresident segon diu: «S'ha de cridar a votació.]] Ai, perdó –perdó. És cert. En tot cas els anava a dir que votarem primer el punt 1.4, del qual se'ns ha demanat lectura, el punt 1.5 –1.4 i 1.5, però llegint el punt 1.4–; després el punt 1.2, disculpin, que també s'ha demanat separada, no? [[Veus de fons.]] 1.4 i 1.5, eh, només? [[Veus de fons.]] Ah, 1.2, lectura. Perdó –perdó–, ara em confonia. Tenen raó. Per tant, lectura de l'1.2, i 1.4 i 1.5 per separat. Votarem primer 1.4, 1.5, llegirem el punt 2 i el votarem amb la resta de la moció, eh? 1.2 i punt 4, d'acord. [[Pausa.]] Bé, doncs votarem els punts 1.4 i 5 junts. Demanaré al secretari, el senyor Pérez, que faci lectura del punt 1.4. Quan vulgui, secretari.
Moltes gràcies, senyor president. «El Parlamento de Cataluña insta al Govern de la Generalitat: IV. Garantizar que todo el personal que presta servicios en los centros penitenciarios catalanes pueda desarrollar sus funciones de acuerdo con el reglamento penitenciario y con el resto del ordenamiento jurídico vigente sin verse sometido a injerencias políticas indebidas e injustificadas.
Gràcies, secretari. Passem ara a la votació. Per tant, dels punts 1.4 i 1.5. Comença la votació. Aquests dos punts queden rebutjats per 57 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. Passem a votar ara la resta de la moció, però abans llegirem el punt 1.2. Llegim el punt 1.2, secretari senyor Pérez. Quan vulgui.
«El Parlamento de Cataluña insta al Govern de la Generalitat a: II. Garantizar la igualdad de trato para el conjunto de la población penitenciaria, con independencia de la naturaleza de la medida judicial que ha comportado la reclusión de sus integrantes, sin que haya internos que puedan beneficiarse de algún tipo de trato diferenciado sobre el resto de internos, en especial cuando ese trato diferenciado venga dado por su condición de político o por sus relaciones con los dirigentes políticos actuales, los cuales se encuentran en una patente relación de conflicto de interés estructural.
Votem, per tant, aquest punt i la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció queda rebutjada per 40 vots a favor, 88 en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el col·lapse dels jutjats especialitzats en clàusules sòl]] [[302-00032/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és el punt vint-i-cinquè, per tant, la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el col·lapse dels jutjats especialitzats en clàusules sòl. [[Remor de veus.]] Si us plau, els demano que si han de sortir de l'hemicicle ho facin en silenci. [[Pausa.]] Moció presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Té la paraula, per exposar-la, la diputada senyora Magda Casamitjana.
Gràcies, president. Consellera, diputats i diputades, un 90 per cent de les trenta-sis mil demandes judicials sobre clàusules sòl abusives, que s'han presentant en l'últim any i mig, encara estan encallades, perquè el col·lapse dels jutjats és monumental. El 99 per cent dels casos resolts dona la raó als demandants. Hauria de ser l'entitat bancària qui ho resolgués, sense necessitat d'haver de recórrer finalment als jutjats. Les conseqüències del tractament d'aquest assumpte per part dels poders de l'Estat espanyol ha comportat greus perjudicis per als consumidors. Els bancs tenen el poder i el control sobre tota l'actuació. El consumidor en resulta altament perjudicat. Aquest procediment extrajudicial i gratuït al qual obliga el real decreto ley queda superat per la necessitat del consumidor de trobar una solució al problema. Per això presentem aquesta moció, el contingut de la qual el vam explicar la sessió passada en una interpel·lació a l'honorable consellera Ester Capella i en la qual ella va donar també molts altres detalls. Em centraré avui en les esmes presentades i en la seva acceptació o no. Acceptem l'esmena del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Des del Grup Parlamentari Republicà i Grup d'Esquerra al Congrés de Diputats anem molt més enllà, i defensem, no només reformar el Reial decret llei 1/2017, sinó derogar-lo, directament, i aprovar una llei nova. És per això que el Grup Parlamentari d'Esquerra al Congrés de Diputats ja ha fet efectiva l'entrada d'una proposició de llei de mesures urgents de protecció dels consumidors en el tema de les clàusules sòl el dia 8 de novembre del 2018 on les prioritats, per descomptat, són la protecció dels interessos dels consumidors i, entre moltes altres coses, l'adopció de normes uniformes sobre clàusules abusives que permetin als estats membres de la Unió Europea aplicar disposicions més estrictes per afavorir el consumidor respectant la normativa europea. Pel que fa a les esmenes del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, hem proposat a la diputada Ibarra una transacció en el número 1 de la moció, incorporant tota l'esmena presentada com a addició, respectant el nostre punt 1, i incorporar-la tota. Creiem que és una mesura en paral·lel a la que proposa inicialment, que va en la línia de reforçar les garanties al client financer previstes en la normativa sectorial de protecció al consumidor. A més a més també hem proposat a la diputada Ibarra transaccionar també el punt de l'esmena 1 bis del mateix grup parlamentari, insistint que la nostra proposta va molt més enllà, i reivindiquem un model del tot descentralitzat. Pel que fa a les altres esmenes presentades, ja vam quedar que al punt número 2 no les acceptarem. Reiterem que aquest tema no s'hauria d'haver judicialitzat mai. S'ha generat un greu problema des de l'Estat i ara ens demanen a nosaltres que ho resolguem tot, i la consellera ja va explicar que ho hem fet i ho hem continuat fent però no és suficient. Saben perfectament que no és possible ni demanant i demanant reforçar plantilles, tot i que s'ha fet. Saben també perfectament que la magnitud de la tragèdia és imparable. L'embús ocasionat és de dimensions enormes. Calen altres vies que són les que nosaltres proposem avui i aquí. Pel que fa a les esmenes del Grup Parlamentari de Ciutadans, hem fet arribar a la diputada Del Valle que acceptaríem les esmenes del punt 1, que són dues esmenes que només canvien dues paraules, i em sembla que no ens les accepten. Dues paraules que és «exigir, ens fan treure «exigir per posar «instar i nosaltres dèiem que d'acord, ja ho farem, eh?, perquè tot sigui perquè puguem aprovar un punt. Creiem nosaltres que «exigir és molt més coherent per reforçar la necessària i urgent rectificació i correcció de la incomprensible inhibició dels poders públics espanyols –executiu, legislatiu i judicial–, en l'atenció als drets dels ciutadans consumidors de productes financers amb clàusules qualificades reiteradament com a abusives per la jurisprudència del tribunal de justícia europeu. L'altra esmena, fixin-s'hi bé, l'altra esmena era «Govern de l'Estat per «Govern d'Espanya. Bé –bé–, tot sigui pel diàleg. Pel que fa a les esmenes presentades al punt 2, la moció inicial de retornar la distribució ordinària d'assumptes entre el conjunt de jutjats de primera instància i abandonar la mesura de jutjats especialitzats uniprovincials..., parlar, en aquest sentit, de reforçament de jutjats amb partits judicials on ja s'han posat en funcionament nous òrgans judicials en el darrer any, és..., la veritat, no té raó de ser. Estem..., en definitiva, unes esmenes plantejades per Ciutadans com a cortina de fum per amagar les prioritats d'un partit que defensa més els bancs i les entitats financeres abans que els drets dels ciutadans. Nosaltres ens posicionem a l'altra banda, al costat de la gent una vegada més. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Casamitjana. Tenen la paraula ara, per defensar les esmenes presentades, en primer lloc, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la senyora Rosa Maria Ibarra.
Gràcies. Consellera, diputades i diputats, ens presenten una moció referida al procediment aprovat pel Reial decret llei 1/2017, de mesures urgents de protecció dels consumidors en matèria de clàusules sòl. Aquest decret s'ha manifestat evidentment ineficaç, ineficaç perquè no s'està donant protecció als consumidors, i és que la protecció ho és quan la resposta, en aquest cas, de l'Administració de justícia, es fa en temps adequat, i això no passa en el mecanisme que implementa aquest decret. Però també creiem que és ineficaç perquè hi ha d'altres temes que s'han de resoldre en la protecció dels consumidors que van més enllà de les clàusules sòl. Tot plegat ha acabat fent que els jutjats provincials especialitzats que preveia aquest reial decret s'hagin vist superats per la realitat. La seu de mediació del reial decret en què els bancs resolen el que volen i que només es preveia per clàusules sòl, s'ha de substituir per un organisme extern a la pròpia banca i que serveixi per a totes les reclamacions derivades de les clàusules abusives. És per això que proposàvem, en la nostra esmena primera, que el Parlament constatés la necessitat de regular el sistema institucional de protecció del client financer, així com la seva organització i funcions d'acord amb les previsions de la Llei 7/2017, de 2 de novembre, per la qual s'incorpora a l'ordenament jurídic espanyol la directiva europea en aquesta matèria. Entenem que aquesta esmena que els proposàvem té una visió molt més general, molt més completa, si m'ho permeten, respecte a la resolució que necessiten les clàusules abusives, les de sòl, però com he dit abans també d'altres que la realitat de la praxi bancària ens ha posat sobre la taula. També ens referíem, a les esmenes, que el Consell General del Poder Judicial deixés sense efecte l'acord del mateix consell de 25 de maig de 2017, que va implementar el funcionament dels jutjats que atenen les reclamacions dels consumidors per les clàusules abusives dels bancs, així com les seves posteriors pròrrogues. Si es deixés sense efecte aquest acord, s'aplicaria la Llei orgànica del poder judicial i la Llei d'enjudiciament civil en tots els seus efectes, i el coneixement dels assumptes dels consumidors contra la banca per clàusules abusives entrarien en competència dels jutjats de primera instància. De fet, perquè es porti a terme el punt 2 de la seva moció, s'hauria de deixar sense efecte el primer acord del consell a què fèiem referència. I, per últim, els plantejàvem dues esmenes que anaven en la línia de demanar al Govern de la Generalitat també que actués. Perquè la Generalitat també té competències en el bon funcionament de l'Administració de justícia, competències importants. I estarem d'acord que hi ha una part de planificació que correspon a l'Estat, una part de mitjans humans, jutges i lletrats de l'Administració de justícia que corresponen a l'Estat, però que hi ha una part d'organització del funcionament dels mateixos jutjats i de dotació de mitjans d'aquests que pertoca a la Generalitat. I és per això que els plantejàvem dos nous punts en la moció. L'un, per dotar per complet les plantilles de funcionaris al servei de l'Administració de justícia, dels jutjats de primera instància i de primera instància i instrucció, així com de les seccions civils de les audiències provincials, que podrien arribar a ser competents en les apel·lacions per a les reclamacions de les clàusules abusives. L'altre era elaborar un estudi de les necessitats reals de mitjans personals i materials, tenint en compte tota la cobertura del servei en els diferents òrgans judicials competents a Catalunya per al coneixement dels judicis civils per a reclamacions dels consumidors per clàusules abusives dels bancs. Creiem que no s'hi val a exigir al Govern de l'Estat determinades actuacions en les quals podem coincidir i hi coincidim, mentre no li demanem re al Govern de la Generalitat tenint com té competències en l'àmbit de l'Administració de justícia. Miri, en aquesta moció ens abstindrem perquè, d'entrada, compartim la diagnosi que s'hi fa; compartim l'objectiu, que ha de ser legislar l'alternativa a les reclamacions judicials per les clàusules abusives, tal com regula la normativa europea i la llei que us comentava de 2017, però el que no podem compartir és la redacció dels acords que ens proposen, entenent que aquesta moció és parcial, no contempla tota la problemàtica a la que s'ha de donar solució, i, a més, exclou la Generalitat, el Govern de la Generalitat de Catalunya de la solució d'aquest problema. Gràcies.
Gràcies, senyora Ibarra. A continuació té la paraula la senyora Susana Segovia, en representació del Grup Parlamentari Catalunya en Comú Podem.
Bé; bona tarda. Jo no sé si som conscients totes les persones que estem aquí de que no estem parlant en realitat de jutjats, i que no estem parlant de justícia; bé, sí, estem parlant d'injustícia, estem parlant de com el poder es protegeix a si mateix, com deia Hannah Arendt. Estem parlant d'interessos especulatius i financers i de com els governs sovint es posen de part d'aquestes interessos per davant dels interessos de la ciutadania. No puc estar-me de pensar que és el que sospitosament sembla que està passant amb l'endarreriment que està provocant la conselleria de Territori de l'aprovació de l'acord de l'Ajuntament de Barcelona per destinar el 30 per cent de totes les noves promocions a habitatge protegit. El senyor Calvet exposa molts dubtes; nosaltres hem demanat que comparegui per explicar quins són aquests dubtes, però necessitem que ens expliqui quins són els interessos que estan darrere d'aquests dubtes. Perquè ell sempre parla d'aquesta col·laboració publicoprivada, i mai no sabem què és el que posa per davant en aquesta col·laboració, els interessos públics o els interessos privats? I d'això és també del que estem parlant aquí, de quan els governs posen per davant els interessos privats, els interessos especulatius i els interessos financers per davant dels interessos de la ciutadania. Jo..., és que només parlar de clàusules sòl se'm posa la pell de gallina, i em fa una vergonya tremenda de recordar com les institucions, com els governs ens van portar de cap al que va ser la bombolla immobiliària, al que va ser l'estafa immobiliària. Perquè l'estafa immobiliària va ser possible, l'estafa de les hipoteques, perquè hi havia una legislació que ho permetia, hi havia una legislació que emparava els bancs per fer aquesta estafa hipotecària. Es va posar tota la maquinària legislativa i executiva a favor d'això –a favor d'això–, i ens ha portat a la major crisi d'habitatge que ha viscut aquest país en els últims trenta, quaranta anys, segurament molt més enrere. Les polítiques d'habitatge es segueixen orientant principalment, tant a l'Estat com aquí a Catalunya –encara passa–, cap a la liberalització del mercat de lloguer, cap a l'especulació, cap a facilitar desnonaments, i cap a permetre coses com els desnonaments amb data oberta. Saben què vol dir, desnonament amb data oberta? Vol dir que saps que et faran fora de casa teva, però que no saps quan et faran fora de casa teva. I, com he estat veient darrerament, et poden fer fora de casa teva a les deu de la nit amb tres unitats dels Brimo a la porta. O, com vam veure ahir i com els companys de la CUP ens van fer pensar en aquest Parlament..., que teníem la ciutat copada i ocupada per unitats de la Brimo i dels Mossos fent fora gent de casa seva, i nosaltres aquí avui parlem de les clàusules sòl. És que fa una vergonya terrible, com de tard anem les institucions a l'hora de donar resposta a això. Nosaltres donarem suport a aquesta proposta de resolució. I hem fet una esmena, i és cert que la derogació del Decret 1/2017..., segurament la reforma solucionarà poc, perquè bàsicament aquell decret va ser la resposta del Govern del Partit Popular amb el suport dels senyors de Ciutadans, que el que van fer va ser enterbolir tant el procés per recuperar els diners que els banquers es van quedar supersupertranquils. Una cosa que ens porta també a tot el conflicte que hem tingut amb l'impost sobre les hipoteques, també. Els banquers no tenen cap mena de problema quan hi ha algun tribunal que decideix que hi ha alguna cosa que han fet malament i que han de retornar diners, perquè ja sigui des de l'executiu, ja sigui des del mateix poder judicial, una altra vegada tornen a tenir raó i els que hi perden són la ciutadania. I han parlat –la diputada d'Esquerra Republicana– de ser valentes, i d'una proposició de llei que han presentat –ens n'alegrem molt–, però jo els vull recordar que hi han altres propostes de llei; que al Congrés hi ha la proposta d'habitatge de la PAH, que sí que fa una resposta integral, que no només es queda amb el tema de les clàusules abusives, perquè les clàusules abusives són el resultat d'un sistema legal que porta la gent a hipotecar-se de per vida i, a sobre, a que l'estafin i signar la lletra petita per la qual l'estafen. Així que jo els vull demanar què és el que faran els grups polítics aquí presents quan es faci aquest debat a la cambra, o sigui, vull saber què és el que faran el Partit Popular i Ciutadans, a la Mesa del Congrés. Aturaran el debat? L'obstaculitzaran, com estan fent amb totes les propostes de llei que plantegen mesures i transformacions socials? Vull saber què farà el Partit Demòcrata, el PDECAT, què farà? Perquè aquí potser hi votaran a favor, però quan estiguin allà, els que van impulsar el desnonament exprés, què votaran quan s'hagi de votar i debatre aquesta llei? I sobretot –bé, és que ara ja dono per fet que votaran a favor, per tot el que s'ha dit aquí–, però sobretot vull saber què farà el Partit Socialista, quan es debati aquesta llei. Vull saber quin serà el paper que jugarà el Govern de l'Estat ara quan vulgui marcar diferències amb el Govern de Mariano Rajoy. Per tant, veurem quines són les mesures i qui són els que hi donen suport. Crec que des d'aquest Parlament hem de ser valents, hem de fer aquests gestos, però sobretot ho hem de traduir en les polítiques de la Generalitat de Catalunya. En la part que sí li toca, que deixi d'apostar pels interessos especulatius i financers i aposti pels interessos de les persones i del dret a l'habitatge. Moltes gràcies.
Gràcies, senyora Segovia. A continuació, pel Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula la senyora María Francisca Valle.
Buenas tardes, diputados, diputadas, consellera, público que nos acompaña. En primer lugar, yo quiero mostrar nuestro reconocimiento al trabajo y al esfuerzo que realizan día a día los funcionarios de los juzgados catalanes, especialmente los juzgados especializados en cláusulas suelo, y también, cómo no, al resto de funcionarios catalanes, que muchas veces están trabajando en pésimas condiciones. Dicho esto, no les desvelo nada nuevo diciendo que los juzgados de Cataluña están colapsados y que los juzgados de cláusulas suelo mucho más. Hay cuatro, tres que señalan juicio, están señalando juicio, para finales del año 2019, y el número 50 de Barcelona está suspendiendo los señalamientos a la espera de que se afronten medidas de refuerzo –escuchen: medidas de refuerzo. Al ver la interpelación del Pleno anterior pensamos, bueno, pues Esquerra Republicana ha aprovechado las propuestas de resolución que Ciudadanos ha presentado para aliviar el colapso de juzgados y nos traerá una moción en este sentido. No es que tuviéramos demasiadas esperanzas en que se realizase de esta manera, porque la señora Casamitjana le hizo una pregunta a la consellera, que cuáles eran las acciones que iba a realizar para evitar ese colapso, y la consellera no dio ninguna. Solo se jactó, eso sí, de que había rechazado la propuesta del Gobierno central de crear otro juzgado en Barcelona como medida de refuerzo. Que, escuche, a ver, no es ninguna sorpresa tampoco, esto no nos viene ahora de nuevo, porque toman decisiones que luego realmente nos perjudican a todos. Y ya nos tienen acostumbrados, y le voy a poner un ejemplo: la legislatura pasada tomaron la decisión de rechazar las quinientas plazas de funcionarios convocadas por oposición en 2015. Y fíjense, hoy tenemos nada menos que un 42 por ciento de interinidad. Vaya por delante que en este grupo estamos de acuerdo con todas las medidas que puedan revertir esta situación, sean o no sean extrajudiciales. Ahora bien, lo que hacen ustedes al presentarnos aquí está moción es..., que solo sirve parta tapar su incompetencia. Realmente esto es una pantalla para decir que la culpa está fuera y que ustedes exigen, eso sí. Y yo les pregunto: ¿quién tiene la competencia sobre los recursos materiales y personales de la Administración de justicia? Ustedes, el Govern de la Generalitat. Entonces, ¿por qué ante esta situación límite donde los jueces no pueden hacer su trabajo y las consecuencias las sufren miles de personas que se han visto obligados a acudir a la vía judicial, por qué no han hecho una moción con las competencias que ustedes tiene? ¿Por qué no han aceptado nuestras enmiendas? Iban en este sentido. Miren, yo sentiría rubor, de verdad, de venir aquí a presentar esta moción..., que no decimos que no sean necesarios, ojo, no se me tergiverse, no decimos que no sea necesario el implantar más juzgados, pero sentiría rubor de pedir que se aumenten los juzgados cuando los que tienen no los dotan de los recursos necesarios. Y por ponerle un ejemplo, le voy a poner el ejemplo de Sabadell, que a finales de 2017 Madrid creó los juzgados 9 y 10, y tenían que ser implementados a finales de este año. Y, sin embargo, ustedes han solicitado que se paralice y que se realizaran, a finales del 2019. ¿Por qué? ¿Por falta de recursos? Por eso los han paralizado. Los han paralizado, estaban creados. Pero también sentiría rubor de pertenecer a un partido que presume de ser el campeón en la defensa de los derechos de los trabajadores y, sin embargo, cuando ustedes tienen una oportunidad de demostrarlo, en lugar de hacer enmiendas que dignifiquen las condiciones de trabajo de los funcionarios, lo que hacen es una pequeña modificación a la petición, para no molestar mucho a los partidos independentistas. Eso es lo que han hecho. Ustedes realmente se están gastando el dinero en lo que no deben. ¿Recuerdan los evaluadores? Esos comisarios políticos que quisieron implantar el año pasado y que era un cuerpo de inspectores paralelo a la inspección judicial, que les tuvieron que parar los pies desde el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña diciéndoles que dónde van ustedes, que qué van a hacer, que esto no se puede hacer. Pero se gastaron casi cien mil euros, fíjense. Ustedes están dejando desprotegidos a miles y miles de usuarios que acuden a la justicia a reclamar sus derechos y no pueden obtener una sentencia en un plazo razonable por falta de medios. Y están dejando desprotegidos a funcionarios que por mucho que se esfuercen no pueden multiplicarse por diez. Funcionarios, los grandes olvidados que solo quien trabajar en un espacio sin humedades, con ventilación suficiente, con expedientes en armarios y no en sillas y en suelos, a los que les deben las pagas extras y que piden que se las paguen, y que quieren ir a sus puestos de trabajo sin sufrir escraches en las puertas de los juzgados. Miren lo que piden, trabajar en unas condiciones dignas. Nosotros hemos propuesto cuatro enmiendas, pero se las voy a resumir, y no han sido aceptadas. Doten a los juzgados de más recursos materiales y personales –doten a los juzgados de más recursos personales y materiales [[aplaudiments]] , y doten a los juzgados de más recursos personales y materiales– porque esa es su responsabilidad. Y eso sí que lo pueden hacer. Está en su mano. Por tanto, solo así los juzgados podrán funcionar, solo así los funcionarios podrán trabajar en condiciones dignas y solo así los usuarios que ven vulnerados sus derechos podrán acceder a una justicia de calidad. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Valle. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula pel Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el diputat Vidal Aragonés.
Hi ha mocions que veiem d'una manera clara que tenen tota la bona intenció però que en la seva concreció, doncs, no podem estar-hi d'acord perquè pensem que les mesures no són suficients. Aquesta n'és una. I hem volgut començar amb aquesta idea de que pensem que és ben intencionada. Primera qüestió, per nosaltres, com a CUP - Crida Constituent, no és possible que parlem de clàusules sòl i que no estem adoptant, o no es proposi adoptar mesures amb relació a la banca. Ens hem oblidat que l'origen és un col·lapse provocat per una mala praxis de les entitats bancàries. Segona qüestió, nosaltres ja vam denunciar el que significava el Real decreto ley 1/2017. I el que significava, evidentment, és generar un mecanisme d'autocomposició en el qual –i nosaltres ho dèiem– es podien vulnerar drets fonamentals. Quan ens ho van explicar, ens van dir que això no seria possible, però el que hem pogut veure en els darrers mesos és que la pràctica suposa que pot haver-hi una vulneració de drets fonamentals. Què ens trobem avui, no únicament en la moció inicial, sinó en la moció final amb relació a les transaccions que s'han fet? Doncs que hi ha dos acords. Un primer que fa referència a instar, de fet «exigir, que hi hagi una modificació del Reial decret llei 1/2017, a efectes de generar un nou mecanisme de resolució extrajudicial de conflictes. I nosaltres el que hem de dir és ens haurien d'haver concretat en què consisteix aquest mecanisme extrajudicial de solució de conflictes per veure si ens podríem trobar novament amb un mecanisme que dona solucions o que genera un nou problema. Perquè pensem que la solució no està en generar –que és el que passa amb aquests mecanismes– una situació de força vers la banca, que té tot el temps del món, tots els recursos del món i que desgasta a través d'aquests mecanismes extrajudicials de solució de conflictes. I la segona de les propostes, la que fa referència a augmentar els jutjats. Nosaltres, fins on sabem, hi ha una competència que és estatal que és la planta i, per tant, entenem que hi hagi aquesta exigència a l'Estat espanyol, però també ho volem deixar molt clar que la planta ha d'anar acompanyada d'una dotació de personal. I amb relació a la dotació de personal ha d'haver-hi, en tot cas, una competència, que li correspon a la Generalitat de Catalunya, i que no hi apareix, amb relació a la segona part de la moció. I una última qüestió de caràcter tècnic però a la vegada també per nosaltres de caràcter polític. Veient aquesta moció ens crida l'atenció que s'exigeix a l'Estat espanyol, però la segona petició és subsidiària. Això què significa?, que li demanem la primera i si no ens dona resposta a la primera, realment ens quedem amb la segona? Evidentment, per això, farem abstenció.
Gràcies, senyor Aragonés. A continuació, pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat Xavier García Albiol.
Gràcies, president. Intervinc des de l'escó. Assenyalar que és evident que les mesures que contempla el Reial decret 1/2017 no han estat efectives i les entitats financeres no han facilitat la devolució dels imports cobrats de manera indeguda per la clàusula, probablement abusiva, com és la clàusula sòl. A partir d'aquí, s'ha abocat milers de ciutadans, tots ells de bona fe, a haver d'anar a litigar amb les entitats per poder cobrar el que de manera indeguda han cobrat les entitats, amb el que això significa de dificultats per als ciutadans des d'un punt de vista econòmic, i també de temps. Assenyalar que també, doncs, donaríem suport, com no pot ser d'una altra manera, a l'augment dels recursos en els jutjats amb referència, històricament, a un dèficit que tenen de personal i de mitjans, així com, evidentment, d'instal·lacions. I en aquest aspecte assenyalar, doncs, que a la meva ciutat, a Badalona, fa molts anys que esperem un compromís d'aquest tipus, perquè l'estat en què es troben els funcionaris treballant és del tot inadmissible. Per tots aquests motius, en termes generals, hi donarem suport, encara que en el primer punt ens abstindrem.
Gràcies, senyor Albiol. Per finalitzar aquest torn de posicionaments, té la paraula la diputada Marta Madrenas, en nom de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies. Bona tarda. Senyor president; senyora consellera, diputades i diputats, senyores i senyors, entenc, de fet, que aquesta moció, senyora Casamitjana, el que pretenia és transmetre visibilitzar la preocupació, també, del Parlament de Catalunya respecte a la situació de desprotecció de tota la ciutadania en les seves relacions en l'àmbit del consum, i especialment en l'àmbit financer. De fet, té molt de sentit, perquè sabem, som sabedors que des de Catalunya sempre s'ha tingut una notable sensibilitat en tots aquests temes, amb els que es refereixen especialment a la protecció de les persones consumidores. També entenc que es vol fer un toc d'atenció, instant el Govern espanyol per tal que es mostri més amatent que fins ara en aquest àmbit concret –concret. Val a dir que el 2017, després d'aquestes sentències que tots coneixem, es van implementar certes mesures per part del Govern espanyol, maldant per regular les reclamacions pels abusos comesos en la pràctica bancària relativa a les clàusules sòl de les hipoteques. Intentant evitar, i era bona idea, els consumidors afectats, la via judicial, és a dir, intentar que s'anés per la via judicial. Amb tot, és obvi –és obvi–, perquè veiem les dades, que o bé no van estar suficients les mesures que es van preveure, o, doncs, no han estat adequades, perquè, per una banda, tots som conscients que alguns bancs –alguns bancs– continuen encara generant confusió amb la intenció de dissuadir reclamacions. Crec, també, que els actors públics no han informat adequadament de tots els drets que tenen tots els ciutadans afectats, i per això molts ciutadans no reclamen, perquè ni tan sols saben que són perjudicats. Per altra banda, tenint en compte que un 99 per cent dels processos que acaben en la via judicial acaben estimant les demandes o les peticions dels consumidors, no té cap sentit, no és raonable, no es pot acceptar, que els bancs encara continuïn derivant tantes reclamacions a la via judicial. No es pot comprendre. Finalment, és evident, també en tenim les dades, que hi ha un gravíssim col·lapse judicial. De fet, vaig fer uns números ràpids, no sé, crec que no em vaig equivocar, però el jutjat centralitzat de Barcelona, en divuit mesos, ha resolt uns 1.850 assumptes. En aquests mateixos divuit mesos, s'han instat quasi trenta mil assumptes en aquest mateix jutjat. Per tant, si seguim amb aquesta mateixa proporció de donar sortida en sentències, sembla que es pot tardar més de vint anys si continuem amb un únic jutjat, doncs, a resoldre aquestes qüestions, i això és evident que tampoc és acceptable. En aquests minuts, més enllà de..., no sé quant em queda, un parell de minuts o tres, més enllà de manifestar, evidentment, el suport del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya a aquesta moció, crec que també pot ser un bon moment per fer algunes reflexions sobre la protecció dels ciutadans quan afronten situacions de consum amb productes bancaris. En primer lloc, crec que paga la pena recordar, perquè no és sabut de forma general, que el dret de tota persona a la seguretat econòmica és un dret humà, un dret humà contemplat a l'article 22 de la Declaració universal dels drets humans. I això és important recordar-ho i tenir-ho en compte. I en aquesta mateixa declaració, s'hi ressalta que la satisfacció d'aquest dret, el dret a la seguretat econòmica, és indispensable per a la dignitat i el lliure desenvolupament de les persones. Ho esmento per visibilitzar que aquesta no és una qüestió menor, que no és poc substancial, i que el seu desenvolupament no pot dependre, en cap cas, d'una major o menor sensibilitat d'un govern o d'un altre. No. Tot govern –tot govern– s'ha de sentir cridat, obligat a assegurar l'efectivitat d'aquest dret humà de seguretat econòmica. I és en tant que s'ha entès durant tot aquest temps com un dret humà que els moviments socials, les organitzacions de consumidors al llarg de tots aquests anys han estat decisius en la modificació d'aquest dret públic. En un primer moment, garantir aquesta seguretat econòmica anava dirigida a garantir la llibertat del comerç, és a dir, a donar suport a preservar aquell instrument que es coneix com a autonomia de la voluntat i llibertat de pactes. Però, en canvi, això ha evolucionat. Sortosament i en favor de la ciutadania i en favor dels consumidors. I ara, el fil conductor d'aquesta preservació és la seguretat humana. No obstant això, no em vull oblidar de deixar de tocar un tema que crec que és molt important, i és que tots som conscients que el consum, també el financer constitueix un fonament important de la nostra societat, però, no obstant, en la pràctica, la globalitat dels consumidors..., tenen una mancança alarmant de cultura financera. Crec que aquest és un tema que també s'ha d'abordar, entre molts altres, i ho deixo aquí perquè no tinc més temps, però sí que els donarem suport, tot i que evidentment caldria abastar moltes més coses respecte a aquest àmbit. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per posicionar-se sobre les esmenes, té la paraula la diputada senyora Magda Casamitjana, de nou.
Moltes gràcies, president. Consellera..., bé, les esmenes amb el Partit Socialista - Units per Avançar, el que estem compartint és que aquest sistema perjudica els consumidors. Insistim, el problema no l'ha generat la Generalitat. Si trenta mil assumptes als jutjats de Barcelona número 50 – trenta mil!–, de debò ens volen fer creure que el problema és que el Govern hi posa pocs mitjans? A més de tots els recursos que hi hem posat, per molts recursos que hi posem, trenta mil són molts. Pel que fa a Ciutadans, quina llàstima, senyora Del Valle, perquè jo..., havíem intentat posicionar, i em pensava que no tindria vostè aquest to, justament, en aquest moment. Però bé, no passa res, és el que hi ha, és fals que el Govern rebutgi les cinc-centes places, i vostè ho sap. Vam pactar amb el Govern de l'Estat un concurs d'oposició per donar oportunitats a les persones que ja treballen als jutjats i que són interines. Les seves esmenes es poden resumir amb un: «primer la banca, tot per la banca. Disculpin, ja he demanat permís al president, i demano també excuses a l'hemicicle, perquè avui és el meu darrer dia de ple, i tinc, encara que sigui unes petites paraules per acomiadar-me. Primer de tot, jo voldria ser en el lloc dels meus companys i companyes a la presó. M'agradaria que jo hi fos i que potser..., poder-los expressar com m'he sentit les vegades que m'han dit que moltes gràcies per anar-los a veure. I tot el que he sentit avui m'ha fet molt mal. Per tant, primer de tot, m'agradaria ser allà, però no em deixen. Ho he demanat però no em deixen, em diuen que no, que són ells primer, quan jo vaig fer exactament el mateix que ells, i jo hauria d'estar allà, a veure si s'atreveixen a tancar-nos tots. [[Aplaudiments.]] I acabo –i acabo–, acabo molt ràpid, explicant... He triat un text, molt petit, eh?, de Jaume Vicens Vives, en què jo he volgut sempre, en la meva vida política, que no només fos un tarannà, sinó que fos una proposta de vida volguda. I diu així: «Et proposo que dediquis a la comunitat el teu treball de cada dia. Que no defugis, des d'ara, la responsabilitat que tindràs, demà, quan seràs el capdavanter. Que no rebutgis l'esperit de progrés, ni menystinguis l'herència dels teus pares. I, sobretot, que pensis més en tot allò que hem construït, que ens ha fet grans, que no pas les coses que ens han estat imposades a desgrat per l'atzar i pel temps. Amb aquest esperit de responsabilitat, d'humilitat, de treball, de diàleg i de compromís ferm, he intentat també avui, aquí, al dia a dia, la meva proposta de vida portar-la amb un granet de sorra amb tots vosaltres. Moltíssimes gràcies per la paciència, moltíssimes gràcies per la col·laboració. Us portaré a tots al meu cor, i a vostès, senyors, també. Moltes gràcies. [[Aplaudiments forts i perllongats.]]
Gràcies, diputada. [[Veus de fons. Aplaudiments.]] Gràcies, diputada, per la intervenció, per la feina feta, pel seu tarannà, i estem convençuts que tots plegats li desitgem molta sort a la seva nova tasca, i que la guardarem en el record. De fet, això és casa seva; per tant, sempre hi serà present. Moltíssimes gràcies, diputada. [[Aplaudiments.]] Passem a la votació. Hem cridat a votació. No sé si hi ha alguna petició de votació separada? [[Pausa.]] Entenc que no. Hi han dos punts a la moció; per tant, els votem tots dos simultàniament. [[Veus de fons.]] No? [[El president riu.]] Separats, entenc. Doncs votem primer el primer punt. Comença la votació del primer punt. El primer punt ha estat aprovat per 67 vots a favor, cap en contra i 60 abstencions. Passem ara a votar el segon i darrer punt d'aquesta moció. Comença la votació. El segon punt ha estat aprovat per 73 vots a favor, cap en contra i 55 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la venda d'armes]] [[302-00033/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és el punt vint-i-sisè, la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la venda d'armes, presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Per exposar-la té la paraula el diputat senyor Rubén Wagensberg. Quan vulgui.
Gràcies, president. Conseller, president, diputats, diputades: ens tornem a trobar aquí després de la interpel·lació que vam fer al conseller, i, òbviament, seguits per la preocupació que ens genera ser responsables, com a ciutadans, com a ciutadanes, de Catalunya, de la venda d'armament, i, sobretot, la preocupació final que aquest armament acabi causant la mort de milers de persones cada any. Ens trobem, ara mateix, l'Estat espanyol, sent el setè estat a escala mundial exportador d'armes. L'any passat es va vendre material per valor de 4.347 milions d'euros. La comissió interministerial a la qual els fabricants d'armes han de demanar permís cada cop que fan una venda, va donar llum verda, durant 2017, al 280 per cent més de vendes que l'any anterior, una tendència que tot apunta que anirà a més. L'Estat espanyol, per tant, ha fet una aposta claríssima, una aposta política per la indústria armamentista, que és una indústria potent, que és una indústria puixant, alhora que opaca. Mentre que històricament la clientela, ho vam explicar l'altre dia, de l'armament fabricat per les mateixes empreses espanyoles era el mateix Estat, degut a la crisi aquest armament va deixar de comprar-se..., el mateix Estat. Però, en canvi, el que sí que va fer l'Estat és ajudar a les empreses a vendre, a interferir directament per vendre aquest armament a l'exterior. A suplir, per tant, aquestes vendes internes per vendre-les a països tercers. I el problema no és tant el volum, que també, sinó sobretot el destí d'aquestes exportacions, on trobem moltíssims països que vulneren clarament els drets humans. Hi trobem Israel, o hi trobem molts països que formen part de la coalició de l'Aràbia Saudita, com Egipte o la mateixa Aràbia Saudita, que actualment estan fent la guerra al Iemen. El Iemen, immers en una guerra que les Nacions Unides ja han qualificat com la major catàstrofe humana més gran de l'actualitat, on 22 milions –22 milions– dels 29 milions que hi viuen necessiten ajuda humanitària per sobreviure. I hi ha tanta gent que necessita ajuda per sobreviure, per un motiu: el motiu són els divuit mil bombardejos que s'han fet en els darrers tres anys, per una banda, i per l'altra, el bloqueig marítim imposat per l'Aràbia Saudita, amb vaixells que surten, entre d'altres llocs, de l'Estat espanyol. Per tant, no podem donar com a bons els arguments del president de l'Estat espanyol quan afirma que prioritza mantenir les relacions econòmiques i les relacions comercials amb l'Aràbia Saudita o que prioritza garantir els llocs de treball a la Badia de Cadis, perquè són unes declaracions totalment fora de lloc, unes declaracions que considerem totalment macabres, perquè l'economia i les relacions internacionals han d'estar al servei de la vida. Les declaracions pitjors no eren aquestes, sinó quan deia que «la responsabilidad que tiene este Gobierno llega hasta nuestras fronteras, lo que puedan hacer terceros países no es responsabilidad de este Gobierno. Doncs, miri, mentre deia això el president del Govern espanyol, ens estem saltant de manera escandalosa el Tractat de comerç d'armes ratificat per Espanya el 2014; el criteri II de la posició comuna de la Unió Europea; la Resolució del 27 de setembre del Parlament Europeu, que opina que precisament les exportacions concretes a Aràbia Saudita no són conformes, com a mínim, a l'esmentat criteri II, i la petició del 26 de febrer de 2016, on es reitera la necessitat urgent d'imposar un embargament d'armes a l'Aràbia Saudita, i l'informe d'aquest mateix agost de 2018 del Consell de Drets Humans de les Nacions Unides, que recomana abstenir-se de subministrar armes que poden ser utilitzades a la Guerra del Iemen. Les armes espanyoles no és que tinguin el risc de ser utilitzades a la Guerra del Iemen: és que està constatat que hi són utilitzades; hi ha fotografies de com són utilitzades les armes espanyoles a la Guerra del Iemen. I no només al Iemen, sinó que aquestes armes que adquireix Aràbia Saudita són moltes vegades venudes a forces rebels, a forces gihadistes que fan la guerra en països com Síria. De la mateixa manera que les corbetes fabricades per Navantia a la Badia de Cadis són utilitzades per imposar el bloqueig i l'arribada, per tant, de recursos al Iemen. Per tant, i els ho vaig dir l'altre dia, en aquest Parlament alguns partits ens estan demanant constantment molta transparència, «estop “xiringuitos”, cada dia, i la veritat és que no podem estar més d'acord. Hi estem d'acord i per això els emplacem des d'aquí a rascar, a investigar, a denunciar tot el que pugueu tot aquest «xiringuito que és la indústria armamentística espanyola, començant per la monarquia i les seves comissions, totalment tacades de sang, els ministres de defensa com Pedro Morenés, que alhora també són o han estat un dels principals empresaris armamentístics del país, que durant el seu mandat, per cert, les seves empreses van rebre fins a 115 milions d'euros per part del Govern, o, al revés, alts càrrecs de defensa que acaben vinculats a empreses d'armament que generen milions i milions d'euros, alhora que generen milions i milions de refugiats i milers de morts cada any. I refugiats –també ho vam dir l'altre dia– que mentre intenten escapar de la violència que provoquen les nostres armes, les armes de les nostres empreses..., també se'n beneficien aixecant les fronteres que no els permeten escapar dels seus països o entrar en països on puguin estar segurs, com és el cas de l'Estat espanyol. Avui tenim l'opció, entre tots, de debatre i de posicionar-nos de manera clara, de manera concisa i contundent...
Diputat...
...en aquest tema. Per tant –ja acabo, president– o estem a favor del terror o estem a favor de la vida. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per defensar les esmenes presentades té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Susana Beltrán. Quan vulgui.
Gràcies, president. Estem a favor de la vida, òbviament; el que passa, que jo crec que en aquesta qüestió s'hauria de tenir ben clar que el primer responsable de la matança de civils i, per tant, de la matança de persones innocents són les parts en conflicte. Per què nosaltres hem presentat esmenes? Perquè les parts en conflicte no és només l'Aràbia Saudita, sinó que també serien els rebels houthis recolzats per Iran i totes les parts en conflicte. En el dret internacional humanitari no es mira qui utilitza aquestes armes, les raons de per què les utilitza, sinó el fet d'utilitzar-les en contra de la població civil, en contra de persones innocents. I sí, una altra de les coses que tampoc ens agrada d'aquesta moció és que utilitza en un to... –com qualificar-lo?–, potser pejoratiu, massa pejoratiu d'Espanya, quan efectivament a Espanya les empreses armamentístiques catalanes..., un dels principals clients és precisament l'Aràbia Saudita. I Catalunya i el País Basc són responsables de la major venda d'armes a l'Estat, o sigui, al nostre país, Espanya. I efectivament, diputat d'Esquerra, en última instància, el principal responsable de tot el que passa al nostre territori és Espanya, però també s'ha de parlar de les empreses catalanes que subministren armes per matar, doncs, persones innocents, civils, no només en el Iemen, sinó també en altres països. Quina és la posició de Ciutadans? Ho vam dir en el Congrés dels Diputats i ho vam dir també en el Parlament Europeu: creiem que aquesta és una qüestió molt important, nosaltres som molt europeistes, creiem que hi ha d'haver una política exterior comuna i que en el si de la Unió Europea és on hem d'empènyer perquè, doncs, també hi hagi una posició comuna entorn de la situació del Iemen, que efectivament és molt i molt dramàtica. I, ja per acabar, m'agradaria dedicar unes paraules al que crec que ja és exconseller d'Acció Exterior. En nom del meu partit desitjar-li molta sort en aquest nou projecte. Té davant un bon candidat europeu, i, per tant, doncs, des del meu partit desitjar-li molta sort. Precisament vostè ahir parlava de que era molt important que Catalunya tingués una acció exterior a Europa i que se sentís la veu d'Europa, i també la veu dels catalans a Europa. El problema és de quina manera se sent aquesta veu dels catalans a Europa. Si l'estratègia ha de ser una estratègia destructiva, per parlar malament d'Espanya o de les seves institucions, doncs és probable que també vostès perdin una part de Catalunya i una part dels catalans que no pensen ni senten com vostès. Catalunya i els catalans a Europa és també, per exemple, el senyor Josep Borrell. Nosaltres no estem d'acord amb moltes coses que fa el senyor Josep Borrell, però el 2004 un català va ser president del Parlament Europeu, va ser president de 500 milions de ciutadans europeus; jo en aquell moment vaig pensar: «Quin luxe! Quin luxe tenir un català com a president del Parlament Europeu! Deu anys després, el 2014, una associació catalana, composta per catalans, Societat Civil Catalana, premi Ciutadà Europeu pel Parlament Europeu; jo crec que això també és Catalunya, jo crec que això també és Europa. Hi vam ser, a Europa, som a Europa i hi continuarem sent. Però la diferència amb vostès és que nosaltres preferim treballar pel lema de la Unió Europea, que és «Units en la diversitat, en comptes de destruir. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. És el torn ara, per fixar la seva posició, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula la diputada senyora Eva Granados.
Gràcies, president. President, consellera, conseller, diputats i diputades, el tema que aborda aquesta moció no només és d'una alta sensibilitat política, sinó que també té una alta complexitat política. I en aquesta complexitat la moció hi afegeix, creiem, el greu error de relacionar estrictament la compravenda d'armament amb el conflicte del Iemen, quan és un conflicte molt complex geopolíticament i amb una gran diversitat de forces implicades directament o indirectament, des de faccions nacionals enfrontades fins a actors internacionals. La guerra al Iemen, que dura des del 2015, és una catàstrofe humanitària, marcada pels greus crims de les diverses faccions que s'enfronten i que estan cometent..., i també per la situació de violència, de fam i malalties que pateix la població civil. Avui mateix coneixíem l'informe de Save the Children, de fins a 85.000 nens que podrien haver mort de gana des del 2015 al Iemen. És evident que nosaltres compartim, com fa el Govern d'Espanya i com fan tots els nostres socis europeus, la urgent necessitat d'acabar amb aquesta guerra, i, per tant, des de la Unió Europea i des del conjunt de països occidentals, cal fer tot el possible per afavorir i construir la pau. I en aquest sentit considerem que l'única solució viable per al poble iemenita és una solució política negociada, a través de converses de pau, és el diàleg. Nosaltres ens sumem al suport que dona la Unió Europea, l'enviat especial, en Martin Griffiths, en la seva voluntat per dur endavant aquest procés, tot i les dificultats evidenciades en la darrera cimera de diàleg a Ginebra al mes de setembre, però avui volem saludar també les noticies que anuncien l'inici de converses de pau al desembre, sembla que les dues parts en conflicte podran seure a la mateixa taula. La situació del Iemen, igual que l'esfereïdor cas de Khaixoggi, posen de manifest la necessitat de revisar algunes de les actuals relacions comercials pel que fa a alguns factors, és evident. Però no només pel que fa al Govern d'Espanya, sinó que cal traçar aquestes noves relacions en el marc d'una estratègia comuna i coordinada a nivell europeu i el desenvolupament..., una nova relació i una nova posició comuna sobre la venda d'armament i les restriccions sobre aquesta, també, amb els nostres socis europeus. Espanya disposa, i ho saben, d'un marc legal i de bones pràctiques pel que fa al sector de la compravenda de material d'armament. De fet, la Llei 53/2007 no va ser rebutjada per cap dels partits que donen suport al Govern en aquests moments, sobre el control de comerç exterior de material de defensa i de doble ús, en consonància amb els més exigents estàndards internacionals. A més, Espanya també actua conforme a altres instruments aplicables a la matèria: la posició comuna de la Unió Europea del 2008, que introdueix estrictes criteris a seguir; el document de l'OCE, també, sobre petites armes i armes lleugeres, i les diverses directrius que emanen dels fòrums internacionals de no proliferació. I, per tant, l'autorització d'exportació de material de defensa està subjecta a aquests requisits internacionals. Del que es parla qui, però, és dels contractes en vigor, contractes en vigor signats per anteriors governs, governs anteriors a l'actual que compleixen amb la normativa aplicable al nostre país i que no contradiuen aquesta resolució del Consell de Seguretat de Nacions Unides de l'any 2015. Per tant, ho veiem així, és obligació del Govern donar resposta i donar seguretat jurídica i certesa sobre el compliment de les obligacions internacionals d'Espanya. És en aquest marc europeu, la revisió de les relacions per part d'Espanya i del conjunt de la Unió Europea..., ha de passar pel respecte als contractes que van quedar signats pel Govern anterior, que estan en vigor i que constitueixen compromisos i obligacions internacionals del nostre país, independentment de que ens agradin més o menys i que, com qualsevol compromís, hem d'acceptar. Acabo. És imprescindible, parlant de la revisió de les relacions, desenvolupar aquesta revisió de les relacions de forma coordinada amb les institucions europees, amb la resta dels nostres socis europeus, i també tenint en compte els socis de la Unió Europea al món, per tal d'aconseguir pal·liar les possibles carències del model que veiem a l'actualitat. Creiem que l'objectiu del debat sobre aquesta revisió no pot ser en cap cas l'electoralisme o el posicionament polític d'alguns grups; l'objectiu d'aquesta revisió ha de ser la protecció dels drets i les llibertats fonamentals, sense els quals no pot existir la pau, no pot existir la seguretat ni el desenvolupament humà. I per aconseguir-ho cal fer-ho de forma conjunta i coordinada allà on toca, que és de la mà dels nostres socis de la Unió Europea. Nosaltres lamentem que a la interpel·lació que va fer el diputat al conseller Maragall, doncs el conseller fes servir aquella interpel·lació i el debat per desqualificar un govern i un ministre que ha demostrat sobradament el seu compromís per la defensa dels drets humans i la promoció de la pau. Moltes gràcies. [[Remor de veus.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn de la diputada senyora Jéssica Albiach. Quan vulgui.
Sí; gràcies, president. Avui el senyor Wagensberg ens presenta una moció que recull les demandes de les ONG que formen part de la campanya Armes Sota Control a l'estat, Amnistia Internacional, FundiPau, Greenpeace i Oxfam-Intermón, una moció que està centrada en la venda d'armes a Aràbia Saudita, però que a mi m'agradaria ampliar una miqueta més el focus i parlar de la indústria de la mort. Des de les invasions de l'Afganistan el 2001 i de l'Iraq el 2003, la venda d'armes no ha parat de créixer. Ara estem en una època de guerres localitzades en països com Síria o el Iemen, i això ha estat la coartada de les grans potències per reactivar un nou rearmament global que llisca el món per un pendent que és molt perillós. El nou panorama geopolític no ha fet res més que multiplicar la producció d'armes i, al mateix temps, les vulneracions i les violacions de la legislació internacional i dels drets humans. En el cas espanyol, des de 2017 les exportacions de material militar van arribar gairebé als 4.500 milions d'euros, i en el cas de Catalunya tenim ací vint-i-sis empreses que estan dedicades a la fabricació de material de guerra, que donen feina al voltant de denou mil persones i que facturen uns 2.900 milions d'euros, segons les dades del Centre Delàs d'Estudis per la Pau. I, per tant, estem davant d'un problema que és global, i això ens obliga, per tant, a buscar aliances amb altres actors per a enfrontar-ho al mateix nivell. Perquè amb els drets humans, amb la pau i amb la seguretat al món, nosaltres creiem que no es pot negociar. El nostre suport a aquesta moció expressa que cap país –cap– que vulnera de forma flagrant i quotidiana els drets humans pot ser un soci a qui vendre armament. No es tracta d'una qüestió moral, que també, sinó que cal afegir el principi de legalitat, perquè la venda d'armament a l'Aràbia Saudita contravé totes les legalitats, començant per la legalitat de l'Estat però també l'europea i també la internacional. I, al contrari, al contrari del que afirma Pedro Sánchez, el Govern d'Espanya té obligacions més enllà de les seues fronteres. No entenem com es pot defensar una cosa a Europa i la contrària des del Govern d'Espanya. Sánchez hauria d'escoltar més els seus socis europeus, els seus companys i companyes europees, perquè a més els negocis amb Aràbia Saudita ja sabem qui els fa: els fa una monarquia que amb una mà fa negocis corruptes i amb l'altra fomenta la venda d'armament a països que violen sistemàticament els drets humans, i també fan els negocis exministres del Partit Popular, com ja ha comentat abans el senyor Ruben Wagensberg. Un altre tema que també ens sembla important: en qüestions que afecten els drets humans s'haurien de deixar a banda el partidisme i la hipocresia, i ho dic perquè és inexplicable que Junts per Catalunya utilitzi l'Aràbia Saudita com a arma llancívola en contra del Govern espanyol, però alhora no critiqui un estat que és supremacista i racista com el d'Israel, que el posi com exemple i que pretengui que Catalunya tingui una relació privilegiada amb ells. [[Aplaudiments.]] I segur que sortirà el senyor o la senyora de Junts per Catalunya que porta aquesta moció i em dirà que no, però aleshores no s'entendria que en diferents propostes de resolució a la Comissió d'Afers Exteriors hagin votat en contra o s'hagin abstingut quan s'ha demanat que es prohibeixi la venda d'armament a Israel. Per tant, si aquestos són els aliats amb els quals vostès volen comptar per al futur, nosaltres ja els diem que no són els nostres, perquè el dret internacional, la democràcia i el dret d'autodeterminació haurien de ser també per als palestins i per a tots els pobles del món. I com a últim punt hi ha qui s'està entestant a plantejar un fals dilema que enfrontaria, d'una banda, el dret al treball de qui es guanya la vida, de qui subsisteix amb els sous de Navantia a Cadis, que cal recordar que és la província que té més atur de tot l'Estat i que gairebé arriba a un 40%, i, per una altra banda, el dret a la vida de països com el Iemen. Segons això, els culpables de les morts de civils serien els treballadors i les treballadores andalusos, i nosaltres creiem que això és un xantatge que és intolerable. Per tant, nosaltres què diem? Doncs diem que en el curt termini cal tenir present que els contractes existents no poden desaparèixer, ni es pot deixar tirats els treballadors i les treballadores d'Andalusia i les seues famílies, i que, per tant, el Govern d'Espanya, el que hauria de fer és fer-se càrrec de l'import econòmic d'aquestos contractes, assumint la càrrega de feina i la càrrega de treball de les drassanes. I, d'una altra banda, també creiem que cal prendre ja seriosament l'aposta per un nou model productiu, no només a Andalusia o a Cadis sinó també a Catalunya, i ací entrarien els senyors i les senyores de Junts per Catalunya i Esquerra Republicana, perquè la indústria militar es transformi d'una vegada per totes –però això sí, de manera gradual, perquè ja sabem que no ho podran fer d'un any per l'altre– en una indústria civil on els treballadors que estan vivint ara mateix d'aquest sector puguen sobreviure i continuen tenint una manera digna de viure. Per tant, estem parlant d'un nou model productiu amb un valor afegit, un model productiu que ens permeti estar al capdavant d'un nou model industrial que ha de ser sostenible per a la vida, i estem convençudes que es pot fer i que no valen les excuses. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn del senyor Carles Riera.
Gràcies, president. Des de l'escó. Bé, per part nostra, dir que donarem suport al conjunt de la moció. Només fer algunes petites observacions. Es parla de «transferència d'armament; nosaltres pensem que cal parlar d'ara endavant clarament de «venda d'armament. Es parla de «presumptes crims de guerra, nosaltres pensem que cal parlar ras i curt de «crims de guerra. I òbviament, és una moció que està focalitzada a la venda d'armes a Aràbia Saudita en funció del conflicte del Iemen, cosa que compartim i hi estem d'acord; però efectivament considerem que aquesta proposta de resolució dona continuïtat i reprèn l'esperit d'aquella que vam..., de la proposta de resolució que vam aprovar el juliol del 2016 en aquest Parlament, la 55/11 sobre la desmilitarització del nostre país i del nostre territori. I, en aquest sentit, ens sembla molt pertinent que continuem treballant en aquesta línia, perquè efectivament el que cal posar en qüestió és la producció i la venda d'armes en general, no només a l'Aràbia Saudita, sinó efectivament a l'Estat d'Israel i a qualsevol altre conflicte armat o estat militaritzat, efectivament. El que cal aconseguir és que el nostre país, Catalunya, deixi de ser productor i venedor d'armes a qualsevol lloc del món. Aquest és l'objectiu que hem d'assolir, perquè efectivament el problema de la venda d'armes forma part d'un problema més ampli, que és el complex militar industrial, on trobem aquestes connivències entre exèrcits, poders polítics, poders financers, màfies internacionals, estats militaritzats i violents arreu del món. Aquí és on hem de posar la barrera des del punt de vista del nostre país i de la nostra societat. Però és que, a més, això forma part d'un estat i una societat amb una cultura militaritzada que també cal combatre, i en aquest sentit també pensem que cal seguir lluitant per tal de fer fora l'exèrcit espanyol i que qualsevol exèrcit quedi fora del nostre territori, del nostre país, fora dels salons de l'ensenyament, fora de les fires joves de les nostres viles i ciutats, perquè un combat fonamental per evitar la indústria de l'armament és combatre la cultura militarista i la cultura militaritzadora. I, per tant, d'això també n'hem de fer un impuls per fer fora qualsevol exèrcit, i també l'exèrcit espanyol, del nostre territori, que, en el nostre cas, forma part de la indústria militar de la guerra, de la mort i de la destrucció, i també és un exèrcit d'ocupació. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula la senyora Andrea Levy.
La verdad es que las intervenciones que me han precedido dan para hacer una intervención más extensa, seguramente por la ignorancia de los comentarios de no saber exactamente a qué se dedica y a qué misiones se dedica nuestro ejército en estos momentos. Pero yo no me puedo abstener de decirle a la señora de Podemos en Cataluña que, por favor, este debate que usted nos ha hecho aquí..., que la inviten a hacer campaña a Andalucía estos días y va y se lo dice al señor Kichi, porque, claro, en el programa de televisión, en Salvados, cuando le preguntaron, no nos quedó muy claro qué iba a hacer con esos más de seis mil empleos, y esos contratos por valor de 1.800 millones que iba a perder si se perdían los contratos de Navantia ahí. Por lo tanto, no venga aquí a hacer demagogia, se la va a hacer usted al señor Kichi, y se aclaran entre ustedes cuál es la posición sobre esa cuestión. Porque este tipo de iniciativas han de presentarse con la máxima responsabilidad, ya que estamos hablando de un sector que ocupa a unas 210.000 personas. Por lo tanto, les exigiría rigor, sobre todo porque no saben que los contratos de armas españoles contienen una cláusula de control de último destino, por la cual permite suspender el contrato si se demuestra que el fin para el que se están destinando las armas es distinto al declarado en el momento de la venta de las mismas. Hay que reforzar los controles en materia de exportación para garantizar que no se utilizan para la vulneración de los derechos humanos..., ni la legislación internacional. España no comercia con países que están vetados por la ONU. Formamos parte de la Unión Europea y actuamos como tal. No utilicen esta moción para el desprestigio de España, que es para lo que ustedes lo quieren hacer..., las fuerzas de ocupación de las que estaban hablando. Creo que sobre esa materia hay que ser, como les decía, muchísimo más rigurosos, no hacer demagogia, porque es perfectamente compatible el respeto de los derechos humanos al cual estamos comprometidos con aquellos acuerdos firmados que garantizan el mantenimiento del empleo. Muchas gracias.
Gràcies, diputada. I ara és el torn del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Té la paraula el diputat senyor Francesc De Dalmases.
Gràcies, president. President, consellera, consellers, diputats, diputades. Molt especialment, Magda Casamitjana, et trobarem molt a faltar els diputats de la muntanya. Escolteu, aquesta moció que veiem avui no és ni d'Esquerra, ni dels Comuns, ni de la CUP ni de Junts per Catalunya. De fet, és d'Amnistia Internacional, de FundiPau, d'Oxfam i de Greenpeace, que són l'ànima de la campanya «Armes sota control, que fa deu anys que treballa perquè el comerç d'armes sigui transparent i legal, i si hi treballa és perquè normalment és obscur i il·legal, i parla específicament de la guerra del Iemen. Mireu, amb el Iemen ara passarà una mica com ens va passar a molts amb la guerra de Bòsnia. Si ho recordeu, alguns dels que hi havíeu treballat, treballaves en una ciutat assetjada, que es bombardejava, plena de franctiradors, i quan volies tornar a casa travessaves per sota d'un túnel que hi havia a l'aeroport, arribaves com podies amb transports que anaves buscant fins a Split, a Split agafaves el ferri, si tenies molta sort agafaves un avió a Roma i, si no, tornaves per via terrestre fins a Barcelona, aquella Barcelona olímpica, meravellosa, guanyadora, i en la qual massa gent vivia d'esquena al conflicte que estava passant als Balcans. Què fèieu en aquell moment per Bòsnia? Doncs això és el que ens preguntaran els nostres fills: què fèieu vosaltres el 2018 pel Iemen? El Iemen, ho explicava ara molt bé Ruben Wagensberg, tres anys i mig de guerra, la major catàstrofe humanitària en aquests moments, com diu Nacions Unides, una xifra que esfereeix: un país de 30 milions de persones en què 22 no poden sobreviure sense ajuda humanitària, que Nacions Unides ja ens ha dit: «Serà la pitjor catàstrofe de fam si no hi fem alguna cosa aviat. I la campanya «Armes sota control tenia confiança en el Govern de Pedro Sánchez. De fet, ho va expressar així, i ara mostra una profunda decepció a través d'una carta que li va enviar, perquè el Govern socialista li va dir que no van trobar motius per cancel·lar l'enviament de bombes de precisió a l'Aràbia Saudita, d'acord amb el tractat del comerç d'armes. I aquestes mateixes ONG els han contestat: «El Govern de Sánchez corre el risc de ser còmplice de la comissió de crims de guerra al Iemen, ja que viola de forma flagrant l'article 6 del tractat sobre comerç d'armes. Els deia que els nostres fills ens preguntaran: «I tu, què feies? Hi ha una posició, que és la millor, que és la que fan aquestes organitzacions i els seus socis als quals donem suport, que és actuar. N'hi ha una altra que és èticament reprovable, que és mirar a un altre costat i no fer res. I n'hi ha una altra que és indigna i punible, que és ajudar a fer més cruel i més sagnant aquesta guerra, i això és exactament el que està fent l'Estat espanyol i això és el que volem denunciar amb aquesta moció. Ens hi trobaran, ens trobaran a Junts per Catalunya, perquè ni ara ni en la futura república catalana no volem ser exportadors d'armes, volem ser exportadors de drets. I mirin, en certa manera, ja ho som. I quan parlem de comerç d'armes, i de no-violència, de pacifisme, i quan veuen el Wagensberg o el Dalmases aquí, diuen: «Bé, aquestes coses, aquestes coses seves. Doncs miri, hem recuperat un informe, que potser els interessarà, d'algú poc sospitós de ser d'extrema esquerra, que el va sol·licitar, que era un president nord-americà a principis dels 90, Bill Clinton, i va dir: «Com ho podríem fer perquè la defensa de la pau fos més barata?, i la Fundació Carnegie per la Pau Internacional li va presentar un informe que saben com es deia? «L'autodeterminació en el nou ordre mundial. I els el resumeixo. Sap què deia? Que vuit de cada deu conflictes al món es podien resoldre aplicant de forma encertada, tenint en compte les parts, coneixent i amb reconeixement de cadascuna de les parts que estan implicades en un conflicte, ens permetria una resolució pacífica d'aquestos. Això vol dir utilitzar eines polítiques per resoldre conflictes polítics, i en això, en aquest sentit, em penso que nosaltres ens hi hem anticipat. Donem el nostre suport a tots i cadascun dels punts d'aquesta moció, i lamentem que una vegada més l'Estat espanyol, també en l'àmbit internacional, sigui part del problema i no pas part de la solució. No en siguem còmplices i que una vegada més el Parlament de Catalunya respongui amb un discurs de drets humans, de democràcia i de civisme enfront del que..., els que trien dignitat i vida en comptes de bombes i mort. I deixi'm dir una última cosa. Quan he sentit que la representant del Grup Socialistes ha parlat de negociació al Iemen, he trobat que tenia una sensibilitat democràtica directament proporcional a la distància del conflicte, perquè si quan vostès tenen un conflicte aquí responen amb exili i presó, com és que ens demana una taula de negociació al Iemen? Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per pronunciar-se sobre les esmenes té la paraula el diputat Ruben Wagensberg.
Gràcies, president. Aprofito per donar la benvinguda, que no ho he fet abans, a les entitats que ens acompanyen, perquè, senyora Granados i companys de Ciutadans, aquesta moció que presentem avui no és ni partidista ni electoralista. Aquesta moció que presentem avui, ens han enviat el text íntegre les entitats Amnistia Internacional, FundiPau, Greenpeace i Intermón-Oxfam. Per tant, d'electoralista, res. Crec que també us la deuen haver enviat a vosaltres. En tot cas, amics de Ciutadans, les parts implicades són les finals responsables. Sí, però és que passa que nosaltres som els que venem les armes a una de les parts concretes, i justament el que estem demanant és que es deixi de vendre armes en aquesta part concreta. Quan parla que al País Basc es ven armament, que a Catalunya se'n ven, i que molt armament surt per Barcelona, pel port de Barcelona, no tenim cap problema a reconèixer-ho, i podem dir aquí el nom fins i tot dels bancs: «la Caixa, 87 milions d'euros de 2011 a 2016 invertits en armament; Banc Sabadell; al País Basc, BBVA, Indra. Cap problema a denunciar les empreses catalanes que participen en la venda d'armament. Diputada del PSC, sí que li... Crec que la vostra posició és deguda, en part, a ser part d'un partit que ara mateix governa a l'Estat espanyol. I, per tant, sí que des d'aquí els demanaria forma sincera que treballin, que treballin internament per mirar de revertir, per mirar de corregir aquesta situació, per mirar de cancel·lar aquests contractes que encara estan vigents, i sobretot per mirar de que d'ara endavant..., que no se'n signin més. I al PP només voldria afegir-li que aquestes clàusules de les que ens parlava, això es fa a l'organisme interministerial, a JIMDDU, un organisme que valida el 99 per cent de les peticions que té, i és un organisme que té..., les seves actes són totalment secretes i confidencials. Per tant, no sabem com s'avalua el risc de que aquestes armes no acabin al Iemen. Aprofito els deu segons que queden per acomiadar-me de la diputada Casamitjana, i també per fer-ho del conseller Maragall, per la curta però intensa..., intensos dies que hem passat, que el trobarem a faltar com a conseller, però que, egoistament, estem també contents de recuperar-lo com a diputat del grup parlamentari. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Abans de demanar si volen fer votacions separades, permetin-me afegir-me també a l'agraïment al conseller Maragall. A partir del proper Ple ja no seurà com a conseller, sinó que el recuperem com a diputat; per tant, n'estem molt contents, des d'aquest punt de vista, de que se sumi a la feina parlamentària de nou. Per tant, gràcies per la feina feta com a conseller, i esperem que faci com a mínim la mateixa, i millor, com a diputat. Moltíssimes gràcies, conseller Maragall. [[Aplaudiments.]] Passem a la votació. En tot cas..., votacions separades, senyora Granados? [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Sí, digui, digui.
Només hi ha dos punts; per tant, votació separada dels punts.
És fàcil, sí. [[Pausa llarga.]] Passem a votació. Votarem separadament, doncs, el punt 1 i el punt 2. Votem primer el punt 1 d'aquesta moció. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 70 vots a favor, 4 en contra i 53 abstencions. Passem ara a votar el punt segon i darrer d'aquesta moció. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 70 vots a favor, 57 en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] No hi ha cap més punt a l'ordre del dia. S'aixeca la sessió. Moltes gràcies.