Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, nisam siguran kom članu Poslovnika pripada ovo što ću reći, ali želim da dam jedan predlog predsedniku i ovoj Narodnoj skupštini, s obzirom da je danas 24. mart, dan kada se navršava šest godina od NATO agresije na našu zemlju. Ta agresija je, nažalost, nazvana akcijom "Milosrdni anđeo", u biću sotone ili Lucifera, sasvim je svejedno. Tog dana je 19 najjačih zemalja sveta započelo agresiju na jednu malu zemlju, na jedan mali narod i na građane naše Republike Srbije. Od tog dana, pa 78 dana neprekidno, uključujući i agresiju na dan najvećeg hrišćanskog praznika Vaskrsa, bombardovali su nedužne i mnogo žrtava je palo u tom ratu. Može biti da je 19 najvećih zemalja dobilo taj rat, ali sam sasvim sigurno da je izgubilo mir. Tri hiljade i više žrtava, u liku policajaca, vojnika, nedužne dece, staraca, omladine i svih drugih građana naše Republike, pale su u tom ratu. Zato vas pozivam da minutom ćutanja, u ime dostojanstva ove Narodne skupštine, odamo poštu svim žrtvama tog rata, a i svima onima koji su postali žrtve bolesti koje su došle nakon te NATO agresije. Dakle, agresija je bila u svakom slučaju i u tome valjda nema nikakve dileme ili sumnje. Zločini su počinjeni i mi moramo da to pamtimo dok smo živi.
Hvala, gospodine Todoroviću. To nije pitanje Poslovnika. Mislim da postoji svest svih nas. Molim vas da žrtvama stradalim pre šest godina odamo počast minutom ćutanja. (Tomislav Nikolić, sa mesta: U zverskoj agresiji NATO pakta nad srpskim narodom; što vas je sramota da to kažete?) (Minut ćutanja.) Nije me sramota, nego ne govorim tokom minuta ćutanja. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Krasić i Miloljub Albijanić. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da. prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u zajedničkom načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka - jedan sat 38 minuta 24 sekunde, Demokratska stranka Srbije - jedan sat, tri minuta i 36 sekundi, Demokratska stranka – Boris Tadić - 44 minuta 24 sekunde, G17 plus - 37 minuta 12 sekundi, Srpski pokret obnove – Nova Srbija - 26 minuta 24 sekunde, Socijalistička partija Srbije - 26 minuta 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi – četiri poslanika SPO i tri poslanika Socijaldemokratske partije – po pet minuta, na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Istovremeno vas obaveštavam da su za ovu tačku dnevnog reda ovlašćeni predstavnici, ispred SRS - Aleksandar Vučić, ispred DSS - Slavoljub Matić i ispred SPS - Bojan Kekić. Po Poslovniku, gospodin Marković, pa gospodin Omerović.
Poštovani predsedniče, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, pošto već izražavam sumnju da će ova rasprava teći o onome što jeste tačka dnevnog reda, pošto mislim da će se ona širiti, kao što se širila i ovih dana na neke teme koje se tiču ukupnog rada vašeg ministarstva i nekih drugih ministarstava, moram da kažem da je u ovoj skupštini povređen Poslovnik koji uređuje naš rad, i to član 199, koji ću sada pročitati: "Sednica Narodne skupštine na kojoj će se raspravljati o poverenju Vladi ili pojedinom njenom članu održava se najranije po isteku roka od tri dana, a najkasnije 15 dana posle dana podnošenja predloga za izglasavanje nepoverenja". Vama je verovatno poznato da je jedna poslanička grupa ovde podnela zahtev za izglasavanje nepoverenja vama. Nažalost, taj zahtev mi očigledno ne raspravljamo u skladu sa Poslovnikom. Poslanička grupa DS - Boris Tadić je podnela predlog za izglasavanje nepoverenja ministru unutrašnjih poslova Draganu Jočiću još 7. marta 2005. godine, zbog toga što smatramo da rezultati njegovog rada nisu odgovarajući, odnosno da ne zaslužuje dalju podršku ove Narodne skupštine. Mislim da vi, kao jedan od lidera vladajuće koalicije, treba da utičete na vladajuću većinu i na predsednika Skupštine, koji je takođe pod ispitivanjem poverenja, jer je i protiv njega podnet zahteva za izglasavanje nepoverenja, odnosno da se odlučuje o njegovom radu. Prosto, treba da pokušate da utičete, zajedno sa drugim liderima vladajuće koalicije, da se u Narodnoj skupštini poštuje Poslovnik Narodne skupštine. Sutra se može desiti da i ova vladajuća većina bude u opoziciji, kao što smo mi koji smo nekada bili vladajuća većina sada u opoziciji. Znam da je u prethodnom sazivu bilo određenih obrazloženja, to sam već čuo kao argumentaciju, pa bih želeo da predupredim takvu vrstu argumentacije koja bi trebalo da znači odgovor na ovaj moj predlog. Dakle, u prethodnom sazivu je bilo, u najmanju ruku, čudnih, neozbiljnih i neadekvatnih obrazloženja prilikom zahteva opozicije da se glasa o poverenju Vladi ili pojedinom njenom članu. Takođe želim da vam kažem da neke greške iz prošlosti ne mogu da budu alibi i ne mogu da opravdaju greške u sadašnjosti. Prosto, svako pojedinačno i svaka politička stranka odgovara za svoj rad i za svoje greške, a smatram da ovo kršenje Poslovnika predstavlja ozbiljnu grešku. Dakle, predlažem da se, naravno u skladu sa Poslovnikom, izjasnimo o ovoj povredi Poslovnika, odnosno da se nadležni odbor izjasni. Apelujemna vas, gospodine ministre, da utiče na vladajuću većinu da se tačka dnevnog reda u kojoj bi se odlučivalo o poverenju ministru Jočiću, kao i tačka dnevnog reda u kojoj bi se odlučivalo o poverenju svima drugima za koje to poverenje postavljeno, stave na dnevni red. Izvinjavam se zbog prekoračenja vremena. Hvala vam na pažnji.
Hvala vama. Nadam se da je svima potpuno jasno da mi moramo da se držimo Poslovnika, a po Poslovniku ne možete, sem u izuzetnim slučajevima, kada se oko toga složi 126 poslanika, i po pravilu, a to nije Poslovnik, na osnovu dogovora šefova poslaničkih grupa da prekinete sednicu. Kao što ste sami konstatovali, rok je 23. Dakle, danas, za slučaj da nije sednica u toku, bila bi zakazana sednica na kojoj bi na dnevnom redu bilo i razmatrano pitanje poverenja ministru Jočiću. Kao što znate, prošlog puta smo raščistili jednu dilemu oko tog izjašnjavanja i rekli smo, dogovorili smo se da će sledeća sednica svakako biti sednica na kojoj će biti razmatrana pitanja o pokrenutom poverenju. Zahvaljujem. Izvolite, gospodine Omeroviću. Nastavljamo rad. Isto po Poslovniku. A Skupština će se svakako izjasniti o vašem predlogu.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika u članu 100. koji govori o dostojanstvu poslanika i Narodne skupštine Republike Srbije. Do sada smo, nažalost, bili svedoci da se poslanici jedni drugima obraćaju neprimerenim rečima, ali ono što smo mogli da čujemo na televiziji i pročitamo u novinama, a što je izgovorio ovde prisutan ministar finansija Mlađan Dinkić, govoreći o poslanicima Skupštine Srbije, naprosto prevazilazi sve što je viđeno u dosadašnjem parlamentarnom životu. Gospodin Mlađan Dinkić je sebi dao za pravo da poslanike Skupštine Republike Srbije i ovaj visoki zakonodavni dom, koji ga je birao, i njega i celu Vladu Vojislava Koštunice, uporedi sa javnim preduzećima i da nam zapreti uvođenjem privremenih mera iliti ne znam kakvih sankcija, kao što je to bio i slučaj u JAT-u. Da li neko misli da će slati specijalce u Skupštinu Srbije, kao što je slao specijalce u hangare Aerodroma, JAT-a, Javnog preduzeća, ne znam, ali u okviru Poslovnika Skupštine Republike Srbije tražim od gospodina Mlađana Dinkića da demantuje da je to rekao, ako nije rekao, ili da se javno izvini poslanicima Skupštine Srbije i ovom visokom domu koji ga je birao.
Član 100. govori isključivo o ponašanju narodnih poslanika. Hvala vam. Naravno, tokom sednice, vi znate vrlo dobro da mora da se poštuje dostojanstvo svih prisutnih i da o tome vodimo zajednički računa. Videćemo tokom ove sednice da li to funkcioniše. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? Izvolite.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ukratko ću objasniti zakon o regulisanju odnosa Republike Srbije i banaka u stečaju po osnovu preuzetih inostranih kredita, odnosno zajmova. Kao što znate, 2002. godine počela je reforma bankarskog sistema. Neke banke, koje su imale negativan kapital, otišle su u stečaj. Te banke su dugovale inostranim poveriocima za prethodno uzete kredite ili su bile garant za preduzeća u javnom ili društvenom sektoru, i ostalo je nerešeno kako će se ti dugovi vraćati. Onda je država preuzela obavezu da servisira spoljni dug. Međutim, problem je u tome štodržava sada vraća spoljni dug, a nema mogućnost da naplati potraživanja banaka u stečaju koja imaju kod drugih preduzeća i zbog toga se usporava proces privatizacije kako društvenih preduzeća, tako i banaka. Ovim zakonom faktički banke u stečaju se oslobađaju obaveza prema inostranim poveriocima, i to prema sledećim inostranim poveriocima: prema Svetskoj banci, Evropskoj investicionoj banci, prema banci Saveta Evrope, prema Londonskom i Pariskom klubu i prema drugim inostranim poveriocima, u slučajevima kada je Republika Srbija preuzela da otplaćuje te strane dugove. Dakle, s jedne strane se banke oslobađaju obaveza prema inostranim poveriocima, jer je država to preuzela, a s druge strane krajnji dužnici, a to su pravna lica ili njihovi pravni sledbenici, oslobađaju se obaveza premabankama u stečaju. Takođe i poslovne banke, koje su bile garanti za ove kredite, oslobađaju se obaveza prema bankama u stečaju. S druge strane, Republika Srbija preuzima potraživanja od krajnjih dužnika i tim potraživanjima u ime i za račun Republike Srbije upravlja Agencija za osiguranje depozita. Krajnji dužnici, prema ovom zakonu, dužni su da u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona sa Agencijom zaključe ugovor, kojim će regulisati svoje obaveze prema Republici Srbiji i preneti sve instrument obezbeđenja na Republiku Srbiju, jer su ona do sada bila preneta na banke u stečaju. Sredstva koja se budu ostvarila naplatom potraživanja po ugovorima o kojima sam sada govorio biće uplaćena u budžet Republike Srbije i ta sredstva će biti korišćenaza izmirivanje obaveza Republike Srbije prema inostranstvu, prema ovim poveriocima koje sam nabrojao. Dakle, zakon je veoma kratak, to je tehnički zakon, međutim, suštinski će otkočiti proces privatizacije društvenih preduzeća, pre svega onih koja su u restrukturiranju, koja imaju puno obaveza prema inostranstvu, a banke koje su u stečaju imaju potraživanja, s druge strane, prema njima. Država će onda slučaj po slučaj rešavati i moći će da tim preduzećima daje otpis nekih potraživanja, jer inače država plaća dug prema inostranstvu, međutim kroz otpisivanje dugova ova preduzeća će biti atraktivnija za privatizaciju, a onda će država nakon privatizacije od privatizacionog prihoda naplaćivati deo svojih potraživanja koja preuzima. Dakle, umesto da se iz stečajne mase banaka naplaćuju ta potraživanja, što je jako komplikovano, ta potraživanja će biti naplaćivana direktno u odnosu sa samim preduzećem. Na ovaj način ubrzaće se proces privatizacije i banaka i preduzeća.
Da li se izvestioci nadležnih odbora javljaju za reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) (Aleksandar Vučić, sa mesta: Ja sam jedini prijavljeni.) Meni se čini da to ne bi moglo, ali konsultovaću se u toku vašeg izlaganja sa sekretarom. Da li želite reč? Gospodine Vučiću, imate pravo 20 minuta. Sačekaćete. Znači, niko se ne javlja za reč. Prelazimo na raspravu prema prijavljenim diskutantima. Imamo samo tri diskutanta. Prvi reč ima Bojan Kekić, a neka se pripremi Aleksandar Vučić.
Kolege poslanici, uvaženi predsedavajući, s obzirom da nije bilo uvodničara u ime SPS, javiće se kasnije kolega Jovan Todorović, moram pre svega sa nekoliko rečenica, što se tiče predmetnog zakona, a to je regulisanje odnosa Republike Srbije i banaka u stečaju, da zamolim ministra da nam objasni ko je sada nadležan da vodi računa o bankama koje su u stečaju. Konkretan primer Požarevačke banke, nekoliko puta sam to isticao za ovom govornicom, koja je početkom 2002. godine otišla u stečaj; evo, ni dan-danas nije završen, iako je to razvojna banka za čitav Braničevski okrug. Datira njeno postojanje, još kao komunalne banke, od 1956. godine. Raznim transformacijama celokupnog bankarskog sistema došli smo u situaciju da postane jedna od ubedljivo najjačih banaka, posle Beobanke, u udruženoj Beogradskoj banci, sa imovinom koja je negde oko 4.000 kvadrata, sa veoma jakim komitentima, koji su bili u Požarevačkoj banci. A da sada je vlasnik celokupne imovine Požarevačke banke, negde oko 4.000 kvadrata, postala Komercijalna banka, koja je to kupila za 156 miliona. U istom momentu, Komercijalna banka, preko oglasa u "Politici", isti takav prostor ili manji deo prostora prodaje negde od 1.500 do 3.000 evra. Ako se dobro izračuna, matematički utvrdi tačna kupovina Komercijalne banke, celokupna imovina Požarevačke banke je uređena za 200 do 300 evra po kvadratu. Svi mi znamo da se većina banaka nalazi u centru, imaju najatraktivnije lokacije. Moji Požarevljani znaju, tu gde su tzv. menjačnice godinama, više od 30 godina, bila je Beogradska banka, odnosno šalter Beogradske banke, sada je prodat za tri hiljade evra. Najveći problem za požarevačku privredu i za celokupno stanovništvo nastao je onog momenta kada je Požarevačka banka otišla u stečaj, dve godine nisu namirene obaveze, odnosno nisu vraćena sredstva kako komitentima, tako ni običnim građanima, a preko tekućih računa veliki broj naših ljudi je primao i penzije i lične dohotke, i skoro godinu dana nisu uspeli da se namire. Što se tiče Požarevačke banke i zašto je otišla u stečaj, odnosno likvidaciju, govori se o velikoj garanciji, s obzirom da je Požarevačka banka bila garant Česima koji su radili Šećeranu, ali ni do dana današnjeg u postupku stečaja niko se nije prijavio, mislim na tu stečajnu masu, i sigurno su Česi, ako su tako uradili, osigurali taj kredit na neki drugi način i nemaju nikakvo potraživanje prema Srbiji. Jedan deo tih para je daleke 1993. godine, mislim 40%, namiren iz sredstava Požarevačke banke. Konkretnije ako govorimo o ovom zakonu, imam utisak da može da se desi da za pojedina preduzeća – kao što je MIP "Požarevac", kao što je "Voćar produkt", koja su koristila inostrane kredite, a da li je to bilo preko Udružene Beogradske banke, s obzirom da Požarevačka banka nije bila banka sa velikim ovlašćenjima, tek kasnije je to postala – Agencija za osiguranje depozita ubrza proces privatizacije. To pitanje sam postavio i juče ministru Bubalu, pa bih zamolio ministra, ako je u prilici, da nam objasni šta znači donošenje ovog zakona u procesu privatizacije, ali prema onim velikim preduzećima koja se i najteže privatizuju, kao što je MIP, "Voćar produkt" i ostala. Smatram da će zakon, ako postigne te efekte, biti odmah primenjiv baš u tom procesu privatizacije, odnosno da određena preduzeća koja duguju direktno Republici, da će Republika, odnosno država postati vlasnik tih preduzeća i da ćemo na taj način uspeti da uradimo onu privatizaciju koja je bitna za ta velika preduzeća. Hvala.
Reč ima predstavnik predlagača, ministar Mlađan Dinkić.
Samo da odgovorim na pitanja. Što se tiče Požarevačke banke, ona je otišla u stečaj po jednom starom zakonu, tako da sud vrši stečaj Požarevačke banke, a kasnije je zakon promenjen i Agencija za stečaj, sanaciju i likvidaciju banaka vrši stečaj najvećeg broja banaka, ali Požarevačke ne, jer je ona otišla u stečaj nešto ranije, pre nego što je donet ovaj zakon, i taj postupak ide sporije, kao što ste i sami rekli. Međutim, na ovaj način, usvajanjem ovog zakona, značajno će biti pojednostavljen i skraćen postupak stečaja, iz prostog razloga što kada se potraživanja, sa jedne strane, i dugovanja, sa druge strane, izvuku iz bilansa banaka u stečaju, smanjiće se ti bilansi i smanjiće se obim poslova za stečajnog upravnika, daleko brže će se okončati proces stečaja. Što se tiče konkretno pitanja za ovo preduzeće, upravo to jeste namera, sada kada su banke u stečaju poverioci, tu ne može da se napravi nikakav dogovor sa sudom, sa stečajnim upravnikom oko otpisa eventualnog potraživanja ili konverzije u vlasništvo, pa je privatizacija mnogih preduzeća na taj način ukočena. Sada će Agencija, u ime i za račun Republike Srbije, ugovarati zajedno, u koordinaciji sa Agencijom za privatizaciju, slučaj po slučaj i moći će se, ako neko preduzeće ima perspektivu da se privatizuje, a opterećeno je starim dugovima, ti dugovi otpisati, ili se mogu privremeno osloboditi, a da se onda iz privatizacionog prihoda jedan deo kasnije naplati, kako bi se preduzeće moglo privatizovati. Tako da će na ovaj način biti pokrenut proces privatizacije, koji je bio blokiran zbog sadašnjeg stanja, gde su faktički banke u stečaju blokirale taj proces.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS neće glasati za predloženi zakon o regulisanju odnosa Republike Srbije i banaka u stečaju po osnovu preuzetih inostranih kredita, odnosno zajmova, iz prostog razloga što mislimo da, osim onoga što je ministar Dinkić ovde predstavio kao pravno-tehničke izmene, neophodne da bi se ubrzao proces privatizacije i da bi država mogla brže da naplati svoja potraživanja, ima mnogo toga što predstavlja ne samo nejasne stvari, već osnove za značajne zloupotrebe u budućnosti, na koje smo već navikli u prošlosti. Naime, ministar Dinkić je rekao da je svima poznato da je 2002. godine počela reforma bankarskog sistema u Republici Srbiji, da se tada krenulo sa uspostavljanjem onakvog bankarskog sistema kakav postoji u Evropi i svetu, a mi mislimo da se 2002. godine, ali i ranije, 2001. godine, krenulo u potpuno uništavanje ekonomije Srbije, bankarskog sistema u celini i uništavanje svih relativno uspešnih poslovnih banaka ili neposlušnih poslovnih banaka, onih koje nisu bile pod direktnom dominacijom ili palicom stranke ministra Dinkića ili njegovom lično. Tada su zatvorene četiri najveće državne banke, bez analize o stanju tih banaka, bez jedne kompetentne ocene o stanju potraživanja tih banaka na Kipru i u Njujorku, čime je u potpunosti počelo urušavanje domaćeg finansijskog sektora. Zatim je krenulo uvođenje inostranih banaka na tržište Srbije bez ikakvih ograničenja, tzv. grinfild projekti, gde je dozvoljeno da pojedine inostrane banke, bez ikakvih ograničenja, u potpunosti pokupe štednju u Srbiji. Tim bankama je omogućeno da tako pokupljenu deviznu štednju iznesu na račune svojih centrala u inostranstvu i da uz ogromne zarade na razlici kamatnih stopa kupuju domaću privredu i pljačkaju građane Srbije, što je dozvolila vlast, gde je ključnu ulogu igrao gospodin Dinkić. Zatim imamo osnivanje banke Nacionalne štedionice, uz pomoć deviznih rezervi Narodne banke Srbije kod "Evroaksis banke", gde je interesna grupa pojedinih prijatelja te stranke postala vlasnik i "Evroaksis banke" i Nacionalne štedionice, korišćenjem depozita Narodne banke Srbije kod te banke. Nešto ću kasnije, pošto smo spremili obimnu dokumentaciju i možda ćemo danas napraviti rekord u dužini trajanja izlaganja, pokazati tačne primere šta je ko govorio i šta je gospodin Dinkić rekao na Anketnom odboru, kada i na koji način će biti povučeni depoziti iz "Evroaksis banke" po nalogu Narodne banke Srbije, a kako su ponovo ostavljeni zbog tobožnje mogućnosti da se uništi srpska privreda ili pojedina preduzeća, a da bi se bogatili kumovi mafije, Vojin Lazarević i Vuk Hamović, i još neki. Dalje, imamo privatno rukovanje deviznim rezervama Narodne banke Srbije i reč je o plasmanima kod "Evroaksis banke", protivzakonito raspolaganje državnom imovinom u slučaju korišćenja poslovnog prostora ZOP-a. Mislim da poslednjih dana vidite koje razmere to dostiže i na koji način je ono, što je predstavljalo imovinu Srbije, na perfidan način moglo da bude uzeto i opljačkano. Davanje povlašćenog statusa Nacionalnoj štedionici u slučaju isplate stare devizne štednje, davanje licence za trgovinu obveznicama stare devizne štednje, što je omogućilo Nacionalnoj štedionici monopol na tržištu obveznicama stare devizne štednje, kao i enormne zarade kroz provizije. Ustanovljavanje ličnih kriterijuma u bankarskom sektoru u domenu kontrole banaka, govorim o svemu, to je sve odgovornost vlasti, odgovornost režima, prethodnog, ovog i posebno gospodina Dinkića. Sve banke su u poziciji da jednog dana mogu biti zatvorene i da uvek važe Dinkićevi kriterijumi, što je uvelo potpunu nesigurnost u bankarski sistem. Svejedno da li samo Dinkićevi ili Jelašićevi. Diskreciono pravo guvernera Dinkića da u domenu supervizije banaka sam, bez ikakvih kriterijuma, procenjuje kreditni portfolio poslovnih banaka, omogućio mu je da na taj način određuje vrednost kapitala svake banke. To je bilo doskora, a sada je to na posredan način. Na taj način bi, uz njegovu slobodnu procenu, kapital banaka mogao da se smanji do 10 miliona dolara. Tako je, na primer, u slučaju Komercijalne banke, jedan nalaz sektora kontrole zamenjen drugim, kada je na čelo te banke doveden predstavnik G17 plus. Dakle, sve je bilo moguće i sve je dozvoljeno. Istovremeno, to je bio način da se direktori određenih banaka putem ucene stave pod njihovu potpunu kontrolu i da se dovedu u poziciju da beskompromisno služe njihovim interesima. Ta vrsta pokrivenosti bankarskog sektora od strane G17 plus dovela je do potpunog prestanka važenja bilo kojih kriterijuma koji bi objektivno opredeljivali poziciju poslovne banke na tržištu, a istovremeno su predstavljali potpunu nesigurnost u bankarskom sektoru za sve komitente koji bi na bazi tih kriterijuma izvršili izbor poslovne banke. Nesigurnost komitenata i bankara je upravo ono što daje prostor G17 plus, gospodinu Dinkiću, da uz marketing, svoje lične i partijske veze, opredeljuje i razvija one banke za koje imaju neposredni interes. Najbolji primer za to je favorizovanje Delta banke u situaciji uništavanja Komercijalne banke, kao i nekih drugih banaka, sa kojima gospodin Dinkić i neki drugi iz G17 plus nisu našli svoj lični interes. Vođenje monetarne politike na način koji je direktno uništavao srpsku privredu predstavlja takođe odgovornost ovog i prošlog režima. Uvođenje kriterijuma u domen kontrole banaka koje jedino na tržištu mogu izdržati strane banke, koje nisu u prethodnim decenijama kreditirale srpsku privredu iscrpljenu ratom i sankcijama, bio je još jedan od principa delovanja ovakve vlasti i ovog režima. Uništavanje bilansa domaćih banaka do potpunog zauzimanja tržišta od strane stranih, i to posebno i naročito značajnih banaka, a kasnije ćete videti zašto i koje su to banke imale poseban, i iz kojih razloga, tretman kod predstavnika vlasti, kod gospodina Dinkića. Domaće banke su posle 5. oktobra imale plasmane u privredi koja je bila iscrpljena sankcijama i bombardovanjem. Desetogodišnji period sankcija ostavio je zastrašujuće posledice po bilanse domaćih firmi. Neprimereno uvođenje vazalskih kriterijuma na takvu srpsku privredu dovelo je do toga da su kreditni portfolia domaćih banaka bili izloženi prema takvim preduzećima. Neadekvatno prilagođavanje bilansa i tih banaka novim kriterijumima, koje je od njih zahtevala nova Narodna banka, dovelo je do toga da je praktično najveći deo bilansa domaćih banaka žrtvovan takvom poimanju poslovnog bankarstva. Naravno da je rezultat toga favorizovanje stranih banaka, jer su novopridošle banke na tržištu Srbije, logično i razumljivo, imale perfektne bilanse, jer nisu poslovale sa privredom Srbije u decenijskom periodu sankcija i ratova. Normalno da i samo ime stranih banaka, u uslovima nepoverenja u domaći bankarski sektor, dovodi do usmeravanja nove devizne štednje upravo u te banke. Upravo tako prikupljena devizna štednja je bez ikakve posebne regulative od strane Narodne banke prebacivana na račune u inostranstvo tih banaka, uz ogromne zarade u razlikama kamatnih stopa, vraćeno u zemlju i plasirano tim istim građanima i iskorišćeno za kupovinu firmi u Srbiji, ali ovaj put od strane povlašćenih klijenata tih banaka. Najmanje što je Narodna banka trebalo da uradi u tim slučajevima to je zakonska regulativa kojom bi, na primer, Narodna banka imala kontrolnu funkciju kod tih i takvih plasmana. Zatim, diskreciono pravo u otvaranju, odnosno zatvaranju banaka je kod jednog čoveka. Ne važe isti kriterijumi za sve. Potpuno je povlašćen tretman njegovih banaka. Verovali ili ne, kod pojedinih banaka današnji guverner Narodne banke se direktno meša u menadžment banaka, ne govore o aktivi i pasivi, ne govore o bilansima banaka, već govore o tome da imate dobar ili loš menadžment. Kakve to veze ima sa guvernerom i sa Ministarstvom finansija? To nikome nije jasno i to niko živ ne može da zna. Ubijanje privrede Srbije se nastavlja kroz bankarski sektor, čime se najbolje srpske firme, zbog kriterijuma Narodne banke Srbije u domenu supervizije, proglašavaju lošim plasmanima. Primena kriterijuma Narodne banke Srbije u domenu supervizije, bez ikakve prethodne analize, dovela je do toga da se i najbolje srpske firme proglašavaju rizičnim plasmanima u bilansima domaćih banaka. Naravno da kao takve te iste firme gube kreditnu sposobnost, zato što banke već u sledećoj fazi prestaju da daju kredite tim firmama. Čemu mogu da se nadaju mala i srednja preduzeća sa iskrivljenim bilansima, zbog nerealnog kursa u uslovima poslovanja pod sankcijama. Naravno da sve to zajedno onesposobljava domaću privredu i pravi od nje rizičnog dužnika. Sve to vodi do potpunog uništenja srpske privrede. To je u teoriji bankarstva najperfidniji model, jer se na sofisticiran način, preko poslovnog bankarstva, a zbog regulative centralne banke, uništava celokupna privreda. Zatvaranje domaćih, a sada i stranih banaka koje nisu njemu po volji i njima po volji iz G17 plus, a bez jasnih i preciznih kriterijuma, to potpuno ruši ambijent za investicije. Mnogi se zaklinju u Evropu, u evropske domete, u evropske vrednosti, a ambijent za investicije kao da se namerno i smišljeno ruši, guši i prosto mislim da je to ono što primećuju danas svi građani Srbije. Izvinite, gospodine ministre, ako sam vas prekinuo, nadam se da nisam za dugo. Diskreciono pravo gospodina Dinkića na poziciji guvernera Narodne banke omogućilo mu je da on procenjuje koje će domaće banke poslovati, a koje ne, i da ne važi isti kriterijum za sve. Zatvaranje nekoliko domaćih banaka, bez razumevanja i jasnih kriterijuma za sve, dovelo je do gubitka poverenja u domaći bankarski sektor, što je rezultiralo potpunim okretanjem klijenata prema inostranim bankama zbog straha da bi jednog dana neke njihove banke preko noći mogle biti zatvorene. Dinkić se, posredstvom gospodina Jelašića, nije zaustavio samo na domaćim bankama, već je to iskustvo proširio na neke strane banke koje nisu imale zeleno svetlo od strane gospodina Dinkića da postanu vlasnici pojedinih banaka u našoj zemlji. Sveži su primeri da se ozbiljan inostrani kapital nađe pred dilemom šta dalje činiti, u uslovima kada bez ikakvih prethodnih najava dođe do zatvaranja banke u koju su oni investirali. To potpuno onesposobljava ozbiljne nove investitore da razmišljaju o nekim investicijama u srpsku privredu. Za investitore najvažniji kriterijum, kriterijum stabilnosti, potpuno je nemoguće postići u uslovima kada jedan čovek procenjuje šta je to dobar, a šta loš kapital. Istovremeno, nemanje postupnosti u svim tim akcijama dovodi strane investitore u poziciju da se uzdržavaju od bilo kakvih ozbiljnih investicija u Srbiji. Prosto rečeno, on je čovek koji prihvata samo investitore koji imaju konkretne propusnice za srpsku privredu, a koje je on izdao. Znate kako se te propusnice dobijaju. Na taj način, zbog nepostojanja kriterijuma, jednostavno ne postoji klima za ozbiljne investitore, jer oni nijednog trenutka ne mogu da predvide kada će im neko iz G17 plus, samo iz njima znanih razloga, otkazati gostoprimstvo. Nerešavanje afere Kipar, podnošenje izveštaja o tome kako i na koji način su nestale milijarde dolara na Kipru, takođe predstavlja ozbiljan problem, ne samo za celokupan bankarski sistem, već za celokupnu privredu Srbije, za društvo u Srbiji i za one koji su garantovali, pa pronašli ogromni novac, više od četiri milijarde dolara na Kipru, sakrivenih para građana Srbije. A zatim je taj novac na volšeban način nestao, a znate da je novcu uvek u trag moguće ući i da ne može da se sakrije. Ali, izgleda da ga više nije bilo zato što je bila u pitanju demokratska pljačka Srbije, kao što ćete čuti i videti, ali o tome ću posebno govoriti u drugom delu svog izlaganja. Domaći bankari ne znaju nijednog dana u zemlji Srbiji šta G17 plus može da im priredi, ali to više ne znaju ni strani bankari, ni strani investitori, ni ljudi koji bi želeli na bilo koji način da posluju sa ovom zemljom. Mi u poslaničkoj grupi SRS smatramo da ne samo to što imamo rekordan spoljnotrgovinski deficit od 7,4 milijarde dolara, ne samo što, kako kaže MMF, to predstavlja zapanjujućih 45 posto bruto domaćih prihoda, a deficit tekućeg plaćanja iznad 13 posto bruto domaćih proizvoda koji se spominju u izveštaju, jer samo u decembru prošle godine na to smo imali dodatne probleme, ne samo zbog tih razloga, već zbog onoga što je urađeno budućnosti Srbije, budućnosti bankarskog sektora, ne možemo da prihvatimo ni ovaj predlog zakona, ali ni sam način vođenja politike od strane Vlade Republike Srbije i G17 plus. Agencija za osiguranje depozita, sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka, čiji je direktor bila, govorim o tom trenutku, Džinić Vesna, predsednik Upravnog odbora Labus Miroljub, a članovi Mlađan Dinkić i još neki stručnjaci i eksperti, govorim o vremenu kada je došlo do urušavanja kompletnog bankarskog sistema, kako neki kažu - čuvala koza kupus, tada su prvo ugašene četiri velike državne banke, ali da vidimo kako i na koji način. Posledice po našu zemlju su teško predvidive i teško procenjive. Ostalo je bez posla oko 10.000 radnika, kod Beobanke oko 3.800 radnika, kod Investbanke oko 2.700 radnika, kod Jugobanke oko 1.900 radnika, Beogradske banke 620 radnika, JIK i Slavija banke oko 480 radnika. Ako od ovih banaka izdvojimo samo Jugobanku Beograd, videćemo da je ova agencija za izradu njenog bilansa pripisala i stavila na teret, kako bi je lakše sahranila, kako bi je brže uništila, dugovanja sledećih banaka: Komercijalne banke, Kontinental banke, Jugobanke Podgorica, Jugobanke Kosovska Mitrovica, Jugobanke Bor, Jugobanke Kruševac, Jugobanke Kragujevac, Jugobanke Beograd i još nekih. Mnoge od nabrojanih banaka i posle toga su nastavile rad, samo su menjale naziv. U ukupan dug Jugobanke Beograd po kreditnim obavezama ušao je i dug navedenih banaka, koji je iznosio oko 900 miliona nemačkih maraka, svojevremeno, i prikazali su ga kao isključivo dug Jugobanke Beograd, kako bi je lakše i što brže gurnuli u likvidaciju. To je najlakši način. Imaš problem - moraš da ga rešiš. Kad nemaš problem, likvidiraš ga i više muka nemaš. Tako su u našoj zemlji problemi rešavani. Pri tom, ovaj veliki dug prema inostranstvu nije umanjen ni za cent. Ako se zna da je naša delegacija, na čelu sa Miroljubom Labusom, od Londonskog i Pariskog kluba izborila veliki otpis naših dugova, postavlja se pitanje - ko su dužnici tolikih milijardi dolara prema inostranstvu i kojoj su od likvidiranih banaka umanjili ukupan dug, ako je tačno da su nam ovi klubovi tolike milijarde dolara oprostili. Ili je to država unapred preuzela na sebe, a onda će sada država ovim zakonom da preuzme kompletan akcijski kapital i akcijske fondove pojedinih preduzeća, da li RTB Bor ili nekih drugih. Kada kažem država, ne mislim država, jer je reč o Agenciji koju ponovo kontroliše partija G17 plus, te će sva značajna preduzeća u državi Srbiji, na posredan način, da postanu njihovo vlasništvo. Kakva je sudbina i šta će se dogoditi sa stotinama hiljada kvadratnih metara najekskluzivnijeg poalovnog prostora širom Srbije koji su bili u vlasništvu likvidiranih banaka. Ni danas se ne zna, samo se zna da ogromnim prostorom, po nepoznatom pravnom osnovu, po nepoznatom i nejasnom pravnom propisu, raspolaže Nacionalna štedionica, a sad čujem da će joj to preći u vlasništvo po neverovatno niskim cenama i na neverovatan način. Šta je sa opremom ovih banaka? Šta je sa voznim parkom, hiljadama telefona, letovalištima i ostalom imovinom, koja se stvarala tokom nekoliko desetina godina pre toga? Prema odredbi člana 12b Zakona o sanaciji, stečaju i likvidaciji banaka, Agencija je trebalo da donese novu odluku o sanaciji, ako ni posle isteka jedne godine od danadonošenja odluke o sanaciji banka u sanaciji ne uskladi svoj novčani deo akcionarskog kapitala i relevantne pokazatelje poslovanja sa odredbama saveznog zakona kojim se uređuje bankarsko poslovanje. Ova odredba zakona nije poštovana, jer je bankama ostavljan rok od samo oko šest meseci, umesto godinu dana, od jula do decembra 2001. godine. Postupak likvidacije je počeo od januara 2002. godine, što je očigledno nekome odgovaralo, tim pre što im nije bio interes da te banke vrate u život. Posle ću pokazati kopiju dokumenata izvesnog gospodina Džordža Mulineksa, koji je izdavao naloge kako i na koji način da se postupa sa tim bankama, kako i na koji način, u čije ime i za čiji račun te banke treba da budu uništene i razorene. Treba konstatovati i to da je Jugobanka Beograd, kao centrala za sve navedene banke, bila prvi dužnik prema inostranstvu i njene obaveze prema ino-partnerima pokrivene su sa 100% potraživanja u zemlji, upravo od banaka koje su u tom trenutku najvećim delom ostale netaknute. Ići tako daleko, pa zanemariti dužnike i osloboditi ih obaveza prema bivšoj centralni, konstatovati da Jugobanka ima ino-dug koji ne može da servisira i u ovom slučaju predstavlja apsurd, kao i u slučaju drugih banaka. Kao što vidimo, danas gospodin Dinkić i te kako brine o potraživanjima banaka u stečaju i traži ono što im pripada, a nije bilo vremena da se tada sačeka, da se ide u sanaciju, u ozdravljenje banaka, da one namire ta potraživanja kako je moguće, i da spasemo ono što je naše, što su građani decenijama stvarali. Ovakav primer zanemarivanja bilansne ravnoteže, u ovom slučaju Jugobanke Beograd, nije zabeležen do sada u bankarstvu. Po svim kriterijumima, aktiva Jugobanke sa 31.12.2001. godine bila je veća od ukupne pasive, pa se pre moglo govoriti o suficitu, što su ino-partneri znali, prihvatajući neopozivo njene garancije, verovali ili ne, kao prvoklasne. Ako su Dinkić i njegove pristalice hteli da žrtvuju samo banku koja je istureni dužnik prema inostranstvu i tako izigraju poverioce, onda im se ta namera očigledno nije ostvarila, jer i danas država Srbija i građani Srbije izmiruju ino-dug. Taj dug je sve veći, bez obzira na priče o otpustu dugova Londonskog i Pariskog kluba, i pitanje je ko će u budućnosti i na koji način moći da vrati sve ono što smo se zadužili, ne samo u njegovom periodu, već i ranije, čak i u komunističko vreme. Takođe, slična igra odvijala se oko likvidacije preostale tri najveće banke - Beogradske banke, Beobanke i Investbanke Beograd. Beogradska banka a.d. Beograd je bila u identičnoj situaciji kao Jugobanka, jer je bankama ćerkama izdavala garancije prema ino-poveriocima i bila prvi dužnik, ali u zemlji od povezanih banaka dobijala garancije pod istim uslovima kako je ona davala inostranstvu. Tako je bilansna ravnoteža Beogradske banke, kad su bila u pitanju ino-zaduženja, bila potpuno pokrivena garancijom u zemlji. Ako se pogledaju ostali elementi u bilansu Beogradske banke, može se čak i laički utvrditi da je i Beogradska banka imala znatno veću aktivu od pasive i sa 31.12.2001. godine iskazala je pozitivan rezultat. Ako se sećate, tu je bilo pokušaja nasilnog upadanja, neki banditi su sa crnim čarapama na glavama upali u banku, pokušali da je zauzmu, pokušali da preuzmu svu dokumentaciju, sve papire, da oni rade šta im je volja. Međutim, našao se neko ko ih je izbacio napolje. Našli su se neki koji su se suprotstavili petooktobarskom maniru, isterali ih napolje. To im je bio smrtni greh. Pošto su ih isterali napolje, više nisu smeli da postoje, više nisu smeli da posluju na bankarskom i finansijskom tržištu Srbije i zato su morali na ovakav brutalan način da budu ugašeni. Investbanka a.d. Beograd je u toku sanacije i ranije imala apsolutno izjednačenu aktivu sa pasivom i njen ino-dug u suštini 80% se odnosio na "Sartid" Smederevo, EPS, JAT Beograd i železnicu. Samo 20% predstavljaju obaveze ostalih komitenata. Upravo ovi giganti, koji imaju ogroman strateški značaj za celu zemlju i za sve građane, poslužili su gospodinu Dinkiću i drugima da se poigraju sa dužnicima prema inostranstvu, Investbanci, dobrim delom i Beogradskoj banci, pa im je na pamet palo da eliminišu dužnike prema spoljnom svetu i ošišaju, kako to kažu, spoljne poverioce. Na kraju, ošišani su samo građani Srbije, naše banke i ljudi koji su bili zaposleni u tim poslovnim bankama. Zanimljivo je istaći da je Ivestbanka u toku 2001. godine nastojala da reši u svoju korist neke sudske sporove u zemlji i tako postane likvidna, i da uspešno odgovori svim svojim obavezama u zemlji i inostranstvu. Nijedan spor nije okončan, sve se usporavalo, namerno, po političkoj liniji je nalagano sudijama da ni slučajno ne učestvuju u završavanju tih sporova, da oni ne bi mogli da naplate neka od svojih potraživanja i da bi se sa likvidacijom završile brže-bolje. Ova opstrukcija postepeno je vladajućoj oligarhiji stvarala utisak da Investbanka nije u stanju da likvidno posluje, pa se desilo da se likvidacijom amnestiraju veliki giganti i pokaže se narodu kako nova vlast štiti privredu od likvidacija i kako njima pomaže. Kako im pomaže i kako radi, mislim da se i noćas pokazalo kada je policija upala i rasterala štrajkače, rasterala ljude koji samo traže da imaju svoju platu. A neki koji neće da im daju platu, neće da im je daju zato što hoće po svaku cenu da snize vrednost jednog od najmoćnijih i najvažnijih preduzeća u našoj zemlji, kako bi mogli brže-bolje da ga otkupe za sebe i svoje prijatelje. Žrtvovana je banka sa 140 godina tradicije. To je bila poslastica režima, poslastica onih koji su se hvalili svojim legalitetom, velikim promenama koje donose u zemlju, tobožnjim boljitkom za građane Srbije. Kada je u pitanju "Investbanka", ne postoji nijedan relevantan kriterijum, ni po domaćim ni po međunarodnim pokazateljima, koji bi vodiobanku u likvidaciju. Cilj Agencije, gospodina Dinkića, svih drugih, bio je kategorisati najveće dužnike banke u grupu najrizičnijih i time iskazati 160 milijardi dinara potencijalnog gubitka u "Investbanci" kao da ne postoje dužnici i time postepeno ići u likvidaciju i otpuštanje zaposlenih. Dužnici su, naravno, jedva čekali ovakav obrt, pa se maltene osećaju kao da im je neko otpisao sve obaveze. Nije im otpisao obaveze, jer na ovaj način, ovim današnjim zakonom, koji usvajamo, oni postaju samo delimično vlasnici, a većinski vlasnici će da postanu ljudi iz G-17 plus, koji će preko Agencije da zagospodare Akcijskim fondom i akcijama preduzeća. Pregovori oko delimičnog otpisa ino-dugova tekli su i nastavljali se sa velikom pompom. Građanima je predstavljano kao nešto što će im doneti mnogo dobra, kao nešto što će im umnogome olakšati život. Jedino se nije brinulo o našim bankama. Nije se brinulo o srpskoj privredi. Može se samo pretpostaviti, kada dođe do konačnog reprograma svih dugova, sa pripisima makar redovnih kamata, i dospećem plaćanja, kao i servisiranja obaveza, kada banaka dužnika više nema, kada se privreda, koja je dužnik u 90% slučajeva, ne oseća dužnikom, jer su na ovakav način bili amnestirani, a sada se traži, pre svega, vlasničke strukture na čudan način, a ne samo privatizacija, kako je to ministar danas naglasio, onda će teret, razume se, pasti na državu, koja ni po kojim kriterijumima to neće moći da podnese ili će podnositi veoma teško, jer i do sada deo ovih, koji su na taj način bili amnestirani u prethodne tri godine, promenili su i imena i vlasnike. Neke od tih firmi više ne postoje. Postavlja se pitanje ko će toliki dug vraćati poveriocima u inostranstvu. Sasvim je sigurno da će to na posredan način predstavljati neke nove Jezde i Dafine i da podsetim one koji su za to optuživali i nekog u SRS, oni su stvarani uz podršku koalicionih partnera G-17 plus, a SRS i niko od nas nikada nikakve veze sa tim nije imao. Sada sam, kao što sama vam i rekao, doneo da vam pokažem (u rukama drži materijal) interni memorandum za građane Srbije i za narodne poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije - 12. decembar 2001. godine, za Vesnu Džinić od Džordža Mulineksa, predmet je akcija bankrotstva pet banaka. Sledeće su nekoliko stavki koje moraju da se razmotre što je moguće pre - timovi za pet banaka, a čućete kako su izdavani nalozi za uništavanje srpskih poslovnih banaka. Preporuka je da imamo timove uprave za bankrotstvo za svaku banku, sastavljene, kao što sledi - vođa tima, advokat, menadžer za zatvaranje i otvaranje bilansa, menadžer za obaveze, menadžer za imovinu i menadžer za zgrade. Slušajte sada, molim vas - direktor banke "Jugobanka Bor" je pristao da ostane, ako i kada banka bude u bankrotstvu. Ako on ima kvalifikovane ljude među svojim radnicima, oni treba da budu odabrani. Ako banka nema kvalifikovane ljude, onda treba da mu obezbedimo ljude od radnika odavde iz Agencije. Pod dva - Zoran u "Jugobanci" je naveo da nije zainteresovan da ostane kao likvidacioni upravnik. Treba da naimenujemo nekoga na to mesto. Možda Zoran može da preporuči nekog iz banke. Pri tome ću zamoliti Zorana da preporuči druge ljude iz banke da pomognu likvidacionom upravniku. Pod tri - verujem da ste odabrali novog direktora u "Beobanci" i on je izjavio da je zainteresovan da bude likvidacioni upravnik. Zamolio bih da ga odabere osoblje od trenutno zaposlenih u banci. Pod četiri - razumeo sam da ne mislite da sadašnji direktor "Investbanke" ima sposobnosti da bude likvidacioni upravni. Ako je to tačno, onda treba da odaberemo osobu i da joj pomognemo da odabere tim koji ćemu i koji će joj pomoći. Pod pet - mislim da imate poverenja u novu osobu u "Beogradskoj banci". Treba da potvrdimo da je on zainteresovan da bude likvidacioni upravnik, a pod pretpostavkom da je on zainteresovan treba da odabere tim koji će mu pomoći od trenutno zaposlenih u banci. Upravnici i njihovo osoblje treba da budu obučeni, uključujući šest ili sedam ljudi koje bismo zaposlili od intervjua koje smo Olivera i ja sproveli ove nedelje. Bil Tomas odlazi iz Beograda 14.12, aDejvid Parker 22.12. Tomas se ne vraća do 4.1, međutim, David se vraća 28.12. Ako je to moguće, bilo bi dobro da iskoristi i četvrtak i petak ove nedelje da obave obuku osoblja ovih pet banaka dok je Bil Tomas ovde. Ako to nije moguće, onda će David sprovesti obuku sledeće nedelje i tokom kraja ove nedelje. Ovde sada imamo, dakle, različite nevladine organizacije koje su formirane povodom uništenja pet najvećih državnih banaka, a koje su i Ustavnom sudu podnosili svoje predstavke, svoje žalbe. Koliko smo upoznati, Ustavni sud na to nije odgovarao, zato što je Ustavni sud jedna obična politička institucija, nažalost, danas u Srbiji. Njom rukovodi član G-17 plus Slobodan Vučetić, čovek koga pravo nikada nije interesovalo. Oduvek ga je zanimala samo politika i kako i na koji način će što pre i što bolje svoju političku kožu da proda nekome, ne bi li dobio što značajnije mesto, sa što većom platom i što većim primanjima, a nikada ga norma, nikada ga legalizam suštinski i zaista nije ni zanimao. Sada ćemo još nekoliko podataka rećio pojedinim bankama. Ovo je tek pola sata kako govorim. Planiram da cela dva sata iskoristim, ako nemate ništa protiv. Pa, pošto vidim.... (ministar napušta salu)Molio bih da mi zaustavite vreme. Prvo, voleo bih da neko predsedava sednicom Skupštine, a žao mi je što je gospodin ministar napustio salu. Bio sam veoma kulturan i civilizovan sve vreme dok sam govorio sa ove govornice. Ni jednu uvredljivu reč nisam izgovorio i molio bih vas samo da mi omogućite ili da neko predsedava Skupštinom, ako već nema.... Molio bih vas (obraća se sekretaru Skupštine) da mi onda zaustavite vreme. Sići ću sa govornice i sačekaću predsednika da se vrati, ili nekoga koga on ovlasti da vodi sednicu. Molim da mi zaustavite vreme (glasovi - evo došao je predsednik).
Izvolite, nastavite.
Gospodine predsedniče, da vas obavestim, govorio sam oko 30 minuta, pa vas molim da mi oduzmete ovo vreme. Hvala vam na razumevanju. Izvinite ako sam vas prekinuo u nečemu važnom. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto se ovde mnogo puta govorilo kako izmišljamo, kako ne govorimo istinu, kako baratamo nekim polučinjenicama ili falsifikatima, doneo sam ovde krivičnu prijavu Prvom opštinskom javnom tužilaštvu, ulica Slobodana Penezića Krcuna br. 17a. Kao što vidite, dokument je kopija originala. Potpisan je Dušan Jukić iz Beograda, sa stanom u Ulici Radničkoj 24, a podneo je krivičnu prijavu protiv okrivljenog Mlađana Dinkića, potpredsednika G17 plus i izvesnog Slavka Vukajlova iz Beograda, i protiv petorice okrivljenih lica muškog pola, čiji identitet treba utvrditi u postupku po ovoj krivičnoj prijavi. Naime, krivična dela obuhvaćena ovom krivičnom prijavom okrivljeni su učinili 6. oktobra 2000. godine. Potpuni opis i pravna kvalifikacija krivičnih dela koja su okrivljeni učinili moći će da se preciziraju kada budu utvrđene sve bitne činjenice. Za sada, podnosilac ove krivične prijave daje opis i pravnu kvalifikaciju krivičnih dela koja su okrivljeni učinili 6. oktobra 2000. godine, na bazi činjenica koje su mu poznate. Gospodine Albijaniću, molim vas da mi ne dobacujete, jer vrlo civilizovano i na najlepši mogući način objašnjavam šta ste sve radili i činili. To što ministra Dinkića nema i što ne želi da čuje, čini mi se da to mnogo više govori o gospodinu Dinkiću i o samoj Vladi, jer očigledno je da nemaju strpljenja da slušaju obrazloženu i civilizovanu kritiku, bez i jedne jedine uvrede. Očigledno je da ih činjenice najviše bole. Molim vas za malo pažnje, jer čitam nešto što je veoma važno. Dakle, kaže se, ići ću na opis krivičnog dela: "Na dan 6. oktobra 2000. godine, svi okrivljeni, naoružani heklerima, osim Mlađana Dinkića, koji nije imao vidno oružje, zapretili su Svetozaru Laziću, koordinatoru obezbeđenjau NBJ, i još dvojici radnika obezbeđenja u toj banci da će protiv njih upotrebiti oružje - heklere, ako im ne dozvole da uđu u poslovnu zgradu te banke u Bulevaru kralja Aleksandra broj 15 u Beogradu, mada za takav ulazak nisu imali ovlašćenje, jer nisu bili radnici ni funkcioneri banke, pa su radnici obezbeđenja banke takvim pretnjama bili prinuđeni da trpe neovlašćeni ulazak okrivljenih u navedenu poslovnu zgradu. Dakle, ozbiljnom pretnjom - ubistvom i telesnim povredama, prinudili su druga lica da nešto trpe, čime su učinili krivično delo prinude iz člana 62. stav 2. Krivičnog zakona Republike Srbije. Pri oceni ozbiljnosti pretnje, treba imati u vidu da su okrivljeni bili brojniji od radnika obezbeđenja banke, 7:3 u korist okrivljenih, i da su okrivljeni bili naoružani heklerima, a radnici obezbeđenja banke revolverima. Na dan 6. oktobra 2000. godine, okrivljeni Mlađan Dinkić, kao kolovođa i ostali okrivljeni, kao učesnici, aktivno su učestvovali u skupini od sedam ljudi koja je zajednički delovala tako što su naoružani heklerima, preteći radnicima obezbeđenja upotrebom oružja, nasilno i neovlašćeno ušli u poslovnu zgradu NBJ u Kralja Aleksandra broj 15 u Beogradu, pa su u kabinetu generalnog direktora Sektora za devizne poslove i poslove platnog prometa sa inostranstvom, uz pretnje prisutnim radnicima, neovlašćeno oduzeli listing o poslovanju u poslednjih devet meseci i druge spise i isprave NBJ, među kojima ima i spisa i isprava sa oznakom tajnosti. Dakle, okrivljeni Mlađan Dinkić, kao kolovođa skupine i ostali okrivljeni, kao učesnici skupine, učestvovali su u skupini ljudi koja je zajedničkim delovanjem učinila teško nasilje, čime su učinili krivično delo učestvovanja u skupini koja vrši nasilje iz člana 230. KZ Republike Srbije, i to Mlađan Dinkić iz stava 2, a ostali okrivljeni iz stava 1. Na dan 6. oktobra, u kabinetu generalnog direktora Sektora za devizne poslove i poslove pravnog prometa sa inostranstvom NBJ, jedan od okrivljenih, čiji je identitet za sada nepoznat, naoružan heklerom, rekao je pomoćniku generalnog direktora navedenog sektora, Dušanu Jukiću, podnosiocu ove krivične prijave (neću sve pročitati zato što je reč o psovkama i brutalnosti ovih najkulturnijih i najcivilizovanijih koji nas vode u Evropu), nemoj da nas ... (sada ide ta zabranjena reč), daj nam podatke, da te ne iznesemo sa nogama napred. Posle ovakve pretnje su neki od prisutnih radnika, među kojima nije oštećeni Dušan Jukić, pristali da neovlašćenim licima daju službene spise i isprave NBJ. Dakle, ugrozio je sigurnost oštećenog Dušana Jukića ozbiljnom pretnjom da će napasti na život ili telo oštećenog, što je dovelo do teške posledice - izdavanja službene dokumentacije neovlašćenim licima, čime je učinjeno krivično delo ugrožavanja sigurnosti iz člana 67. stav 2. KZ Republike Srbije. Podnosilac ove krivične prijave predlaže da se, u vezi sa krivičnim delima obuhvaćenim ovom prijavom, kao svedoci saslušaju: Svetozar Lazić, koordinator obezbeđenja u NBS; dva radnika obezbeđenja koja su tu prisustvovala; Dušan Jukić; Predrag Tonković; Darinka Kocić; Trifoni Vesna; Goran Nikolić". Zanimljivo je kod pomenute gospođe Trifoni, ona je trebalo da svedoči pred Anketnim odborom koji je obrazovala Narodna skupština Republike Srbije, povodom depozita NBS kod "Veksim" banke, odnosno "Evroaksis" banke u Moskvi. Dakle, ta gospođa nam je iznenada poslala dopis od lekara da ne može da se pojavi. Naravno, bila je pod pritiscima i ucenama iz NBS. Ne može da se pojavi zbog toga što joj se suše usta i grlo, pa nije sigurna kako će i na koji način to da funkcioniše pred Anketnim odborom. Pored ove krivične prijave, u pripremi je i druga krivična prijava većeg broja podnosilaca. (Predsednik: Molim vas da ne ometate govornika. Gospodine Vučiću, nastavite.) Gospodine predsedniče, mene niko ne ometa, sem vas. Molim vas da to ne činite ubuduće. Dakle, pored ove krivične prijave, u pripremi je i druga krivična prijava veće grupe podnosilaca o zloupotrebama službenog položaja okrivljenog Mlađana Dinkića, kao guvernera NBJ, prilikom premeštaja i otpuštanja radnika u NBJ. Sada ću vam navesti nekoliko primera, kako se sa nekim posluje sa brigom roditelja, a prema nekima sa najvećom mogućom nebrigom i direktno u suprotnosti sa načelima bona fide, prema kojima bi državni funkcioneri mogli da se ponašaju. Naime, ova veoma obimna dokumentacija jeste dokumentacija samo o "Vojvođanskoj banci", koja je iz nekoliko razloga prirasla za srce partiji G17 plus. Zašto? Zato što ta partija hoće da preuzme kompletnu vojvođansku privredu preko mađarske banke OTP, gde je zaposlen brat Radovana Jelašića, koja hoće da otkupi "Vojvođansku banku". O čemu je ovde reč. Nadam se da dok govorim, pošto imam mnogo materijala, gospodine predsedniče, da ćete obavestiti i mene i Narodnu skupštinu zašto je gospodin ministar napustio sednicu. Ne znam koja on to danas ima pametnija posla nego da predstavlja i zastupa svoj zakon pred narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dakle, u "Vojvođanskoj banci" je došlo do čišćenja sumnjivih plasmana i otpisa i prikrivanja svega što je banci nestalo. Umanjena je vrednost njenog kapitala za 98% u jednom danu. Time su uništeni bilansi svih preduzeća - vlasnika akcija "Vojvođanske banke" sa 100 na dva dinara. Recimo, "Parmalat" u Italiji je to doživeo sa 70%. Kao što znate, to je bila i evropska afera, drmala se cela država i vlada, pohapšeno je desetine ljudi. U našoj državi ništa od svega i gotovo da ništa nikoga ne interesuje. Privatizacija "Vojvođanske banke" se radi planski, etapno, već nekoliko godina i polako. Prvo se umanji kapital. To je urađeno godinu dana pre konverzije beznačajnih dugova "Vojvođanske banke" Međunarodnoj finansijskoj korporaciji iz 1989. godine, pa se čeka da ta stvar na određeni način legne. Drugo, Međunarodna finansijska korporacija će, po planu, ove godine do kraja marta postati suvlasnik "Vojvođanske banke". Otpis je 75% od 106 miliona dolara prema 98% koje je "Vojvođanska banka" otpisala svojim akcionarima i time umanjila kapital na dva posto od ukupne vrednosti. Matematički se potraživanje MMF-a uvećalo 12,5 puta. Protokol jepotpisan u oktobru 2004. godine. Gospodin Dinkić ga i dalje drži kod sebe, nije ga pokazao ni Vladi, ni Skupštini, ni javnosti. Očigledno je da se čeka pogodan trenutak da bi ta priča bila progutana i da bi prošla bez ikakvih posledica. Treći finalni udarac je druga polovina godine i tenderska prodaja Vojvođanske banke. Naravno, tender će biti tajni, a banku će kupiti mađarska banka OTP. Jedan je vlasnik, i to fizičko lice, a direktor te banke je guvernerov rođeni brat. Plan je preuzeti Vojvođansku banku, OTP zajedno sa Međunarodnom finansijskom korporacijom u odnosu 80%:20%, a time i celu vojvođansku privredu. Banka ima i hipoteke i potraživanja nad celom vojvođanskom privredom. Gospodin Dinkić nije hteo da otpiše ni dinar privredi koja je dobila otpis posle embarga, rata i bombardovanja, već je sve otpise prigrabio zakon koji je progurao u Saveznoj skupštini, potpuno protivzakonito za državu, tačnije za svoju finansijsko-ekspertsku organizaciju. Danas, prihvatanjem ovog zakonskog predloga koji je na dnevnom redu, u stvari bi se samo ta moćna finansijska oligarhija iz G17 plus dodatno obogatila, a država bi bila i dalje poslednja rupa na svirali. Evo kako to ide. U listu "Danas" od srede 13. juna 2001. godine, taman da vidite kako postoje različiti aršini, različiti odnosi, gospodin Dinkić je rekao da iako Narodna banka Jugoslavije nije primila završni račun Vojvođanske banke, guverner Mlađan Dinkić demantovao je napise da joj preti gašenje, zato što je želeo za sebe. Kaže - Vojvođanska banka je najbolja i jedina koja će opstati bez državne pomoći, zato što će ta banka uskoro sklopiti poslovni aranžman sa Međunarodnom finansijskom korporacijom i steći još bolju podlogu za uspešan rad. Dalje imate i šta su sami predstavnici Otpora u Vojvodini o tome govorili, kako je svojevremeno čak i Branimir Nikolić, znate ga, jedan od čelnika Otpora, optuživao kako čelnike banke koji su učestvovali u kriminalu i malverzacijama direktno brane gospodin Dinkić i Đinđić. Možete videti ceo naslov. Onda zanimljivo, iz još jedne od po vama uglednih novina, čitam samo delić teksta u kojem se kaže - Dinkić oprostio Vojvođanskoj banci falsifikovanje završnog računa za 2000. godinu u visini od 93 miliona maraka. Na to pitanje imamo i odgovor gospodina Dinkića. Gospodin Dinkić kaže - to je bio period (oni koji su nestrpljivi, neka izađu, još ću sat i po da govorim, ako izdržim) kada su zaista sve banke lažirale bilanse. Kontrola koju sprovodi NBJ konstatuje stanje po bilansu neke banke, zatim na osnovu potencijalnih gubitaka dolazi do pravog bilansa. Potpuno neverovatno, ali vidite, bilo je i ostalo je moguće. Pokazuje se kako, ko i na koji način je sve bio zainteresovan i ostao zainteresovan za Vojvođansku banku, a sve se znalo da je jedna jedina veza, a to je G17 plus i eksperti koji se nalaze na njenom čelu. Interesantan je slučaj i sa prodajom prve preduzetničke banke, jer je tada bila uvežbavana tehnologija prodaje banaka. Naime, Radovan Jelašić, kao viceguverner za kontrolu, pošalje kontrolu koja manipulisanjem klasifikacija kredita umanji kapital banke i zatim ih prisili, pod trenutnom pretnjom uzimanja dozvole, da odmah prodaju još nezavršenu zgradu u centru grada od 2.500 m2 HVB banci po knjigovodstvenoj vrednosti, tj. mislim da svi znate, za veoma smešnu sumu novca. Zgrada je u centru, uz Knez Mihailovu, i prodata je četiri puta ispod realne tržišne cene. Jelašić nešto kasnije od iste banke dobija mesto generalnog direktora HVB banke. Osnovni je red da građani Srbije znaju da takve stvari ne mogu da postoje ni po pozitivnim zakonima i da se ne mogu opravdati. Taman kada sam pomislio da će sve drugo biti u redu dolazi sledeći udar. Novom kontrolom Narodne banke Srbije, pod rukovodstvom opet Jelašića i Dinkića, Prvoj preduzetničkoj banci je svaki plasman, pa verovali ili ne čak i EPS-u, kojim kao što vidite i dan-danas haraju Vuk Hamović i Vojin Lazarević, haraju zato što ste vi ušli u kombinaciju sa njima, taj plasman EPS-u, kao i drugim javnim preduzećima, kategorisan je kao rizičan i za te iznose ponovo umanjen kapital na tri miliona maraka, daleko ispod cenzusa za banke, od tada sedam miliona maraka. Prva preduzetnička banka je ponovo naterana da se spasava uz preporuku Narodne banke Srbije, većinski mora da se dokapitalizuje. Sa kim? Naravno, NBS ih savetuje sa LHB, LHB je slovenačko-austrijska anonimna banka, koja služi za pranje novca, kao i ove njihove banke po Austriji i Sloveniji, preko kojih su prali novac. To je jedna mašina za veš čitava, od Evroaksis banke i pojedinih slovenačkih, austrijskih banaka, do Nacionalne štedionice ovde u Srbiji, što je organizovao vrh prethodnog i vrh sadašnjeg režima. Dakle, rekao sam da je to bila LHB slovenačko-austrijska banka, koja transfer od 10 miliona maraka dokapitalizacije vrši preko svoje tri osnivačke firme, tako što su sredstva premeštena sa jednog računa LHB banke u Frankfurtu na drugi novootvoreni Prve preduzetničke banke u istoj banci u Frankfurtu. Novac nikada nije ni ušao u zemlju, a celo rukovodstvo PP banke je smenjeno kao nezgodni i neugodni svedoci. Svi krediti koje je NBS proglasila nenaplativim su u celom iznosu posle toga naplaćeni, rizika nije bilo, već je od strane kontrole NBS sve izmišljeno, a za nove vlasnike to je bio čist profit, kupili su banku bez dinara, kupili su banku i stekli ogroman profit bez i jednog uloženog evra. Mi ovde imamo primer uništenja Kreditno-eksportne banke AD Beograd. Nadam se da ona nije uništena iz nekih političkih ili nacionalnih razloga, a videćete da ekonomskih razloga, poslovno-bankarskih razloga za to nije bilo. Čovek nam je doneo sav materijal, doneo nam je čak i materijal revizorske kuće "Auditor", koja je sve analizirala i donela sve podatke i sve papire iz svih kontrola koji su sprovođeni kako, zašto i na koji način je ta banka uništena. Naime, Kreditno-eksportna banka AD Beograd angažovala je Ernst i Jang da izvrši pregled kreditnog portfolija – Ernst i Jang, kao što znate, jedna je od najpoznatijih svetskih firmi, ne treba posebno da vam objašnjavam, sa mnogo većim kredibilitetom i legitimitetom svuda u svetu od "Diloj Tuša" i od mnogo drugih, čak od te četiri najveće Ernst i Jang je najpoznatija – odnosno plasmana banke, novčanih sredstava i kapitala, sa stanjem na dan 30.9.2004. i sa stanjem na dan 31.12.2004. godine i da proveri da li je banka izvršili klasifikaciju potraživanja dužnika u skladu sa odlukom o kriterijumima za klasifikaciju bilansne aktive i vanbilansnih stavki prema stepenu naplativosti u visini posebne rezerve banaka i drugih finansijskih organizacija. Dakle, ugovoreni postupci su izvedeni samo da bi pomogli u oceni valjanosti stanja na računima kreditnog portfolija novčanih sredstava kapitala i ti postupci su u potpunosti i na perfektan način sprovedeni do kraja. Oni su utvrdili, dakle, izvršenjem uvida u dokumentaciju, vezano za trgovinu akcijama banke na beogradskoj berzi, koja je izvršena 29.9.2004. godine; pribavljena su i mišljenja Advokatske kancelarije vezana za analizu dokumentacije. Izvršen uvid u knjigovodstvenu i drugu dokumentaciju vezano za stanje kapitala banke vezano za isti dan, izvršen uvid u stanje gotovine iskazan u poslovnim knjigama, obračunati pokazatelji poslovanja u skladu sa članom tim i tim. Dobili su i preverili klasifikaciju potraživanja 50 najvećih dužnika banke. Dakle, sve što je bilo potrebno oni su na najbolji mogući način uradili. Pokazalo se da imaju neuporedivo bolju i veću aktivu nego pasivu. Pokazalo se da su im bilansi stanja perfektni. Ali, neko je hteo po svaku cenu da oslobodi još prostora za svoje prijatelje, za svoje biznis-kompanjone. Vlada Republike Srbije je dobila materijal, odnosno Ministarstvo finansija, u dogovoru sa MMF. I to je zanimljiv podatak, nikada nismo čuli u javnosti, mi smo mislili da su oni sami veliki eksperti, veliki stručnjaci, a vidimo da su i ovi učestvovali delimično u svemu što se dešavalo, ne do kraja, jer ovi ljudi nisu učestvovali u svim kombinacijama, razume se, ali su im tačno govorili kako i koje korake po određenim pitanjima da preduzimaju. Pa se to vidi, kako da se vodi monetarna politika i politika deviznog kursa, inače je klasifikovan materijal kao strogo poverljiv, te ne smem ni da ga obelodanjujem u potpunosti, ali suština je u tome da su direktno primani nalozi kako i na koji način da se razara bankarski sistem ove zemlje. Potpisnici su prijema materijala Mlađan Dinkić, a zaključka Miroljub Labus, jer se oni ovlašćuju da se takve zločinačke akcije protiv poslovnih banaka u Srbiji sprovedu u delo, bez milosti i do kraja. Postoje i one banke koje su, rekao bih, na izuzetan način vezane za finansijsku oligarhiju naše zemlje, za G17 plus, i njima očigledno sve cveta u ovoj zemlji, i one napreduju i mogu da rade šta hoće. Takav je slučaj, i mogli smo to da vidimo kroz medije, posebno elektronske, ali i štampane, kako je na velika vrata najavljena prodaja jedne tobože domaće banke, i to je predstavljeno kao veliki investicioni posao za našu zemlju, jer stiglo je negde oko 250, čka i 280 miliona evra, tobože u Srbiju, i od toga će građani Srbije imati veliku korist. Reč je o kupoprodaji, odnosno prodaji Delta banke italijanskoj Intesi. I kakvo smo tu ponašanje imali. Naime, posle mnogo dogovora imali smo naslov - uspešna prodaja, najveća prodaja domaće banke, u Srbiju će ući 277 miliona evra. Kada bi to bilo istinito zaista bi bio dobar podatak i bilo bi lepo za građane Srbije. Deo toga bi bio uložen ponovo u bankarski sistem, time bi se vratio našoj privredi i malim i srednjim preduzećima, time bismo videli, ako ništa, velike dobrobiti od značajnijeg zapošljavanja građana Srbije. Međutim, šta se dogodilo: 86,36% vlasnik Delta banke nije neka firma iz Beograda, nije neka firma iz Srbije, nije neka naša firma, kako je to predstavljeno. Vlasnik je Hemslejd trejding ltd iz Nikozije, bez ikakvog prometa i imovine. To sam doneo da vi proverite, skinuto je sa sajta bankarski sistem i svi bankarski podaci, da pogledate. Dakle, učešće u upravljačkim akcijama Hemslejd trejding ltd Nikozija 86,36%. Dakle, u ovu zemlju ni jedan jedini dinar, a kamoli 277 miliona evra, nije ušlo niti će ući. Šta se tu kaže dalje? Kažu kako je to veliki podstrek za domaću privredu. Da li bivši i sadašnji guverner ne znaju, ili je nešto drugo u pitanju, ko je pravi i ko je stvarni vlasnik ove banke u kojem procentu. Znači li to da nikada tu banku nisu kontrolisali, kao ni Nacionalnu štedionicu, znači li to da tu ponovo imamo uplitanje lažnog ili fiktivnog kapitala sa egzotičnih ostrva, gde su završili pojedini računi nekih od ljudi o kojima ovde govorimo, Sejšelskim ostrvima, ne znam kojim, a nije ni naročito važno. To je povezano sa onim poslom o kojem sam govorio pre neki dan. Doneo sam svu papirologiju, pošto mi neki nisu verovali. Dakle, ta finansijska oligarhija u našoj zemlji na isti način postavlja još jednog moćnika, ali na svakom mestu u ovoj zemlji, gde god ima mnogo novca, postavljaju svoje ljude za čelnike tih kuća, od svih agencija, od svih komisija za hartije od vrednosti, Agencija za sanaciju i stečaj, Agencija za osiguranje depozita, Srbijašume, do Galenike, pa do svakog mogućeg mesta postavljaju se isključivo njihovi ljudi. A zašto? Da vidite kako je to povezano, uvek se svuda na isti način posluje, uvek i svuda sa istim firmama. Nemojte da mi kažete da je to nemoguće ili da nešto od toga nije u redu. Ovde imam izveštaj, odnosno pismo advokatske kancelarije, jedne ugledne beogradske kancelarije, Upravnom odboru Galenike, gde se postavlja pitanje, naime, reč je o tome da je prihvaćena ponuda od dva miliona evra za određene stvari, umesto ponude od dva miliona i 600 hiljada evra, znači 600 hiljada evra, poštovani narodni poslanici, neko stavlja u svoj džep. Pročitaću vam tačno i daću vam precizne podatke. Naime - obavešteni smo da na današnjem sastanku upravni odbor vaše kompanije ima nameru da usvoji odluku o prodaji građevinskih objekata u Beogradu, na lokaciji između ulica 29. novembra i Đure Đakovića, "Prolek". Prometna nepokretnost bi bila prodata kompaniji Delta za iznos od 150 miliona dinara. U svojstvu opunomoćenika kompanije Delparser, koja je učestvovala na prethodnom izboru za najboljeg ponuđača, po objavljenom oglasu od 5.5.2003. godine, skrećemo vam pažnju na sledeće stvari. Iznos koji je ponuđen i koji bi prema našim informacijama trebalo da bude prihvaćen od strane upravnog odbora na današnjem sastanku je neuporedivo niži od iznos koji je naš klijent ponudio na prethodnom tenderu. Naime, naš klijent je ponudio cenu od dva miliona i 600 hiljada evra, dok je ova firma ponudila dva miliona evra. Upravni odbor vaše kompanije, svojom odlukom od 26.12.2003. godine, doneo je odluku da neće izvršiti izbor najboljeg ponuđača zbog ponuđenih neadekvatnih cena koje su znatno niže od precenjene. Kako je moguće da je pre šest meseci dva miliona i 600 hiljada evra bila neadekvatna cena i niža od procenjene, a sada i cena od dva miliona evra odgovarajuća i prihvatljiva. Upravni odbor je više puta raspisivao i poništavao tendere za prodaju navedene nepokretnosti. Na svakom od tih tendera učestvovala je ista firma i nikada nije mogla da pobedi na tenderu. I, kako je na kraju završeno, ne javni tender, nije cena najvažniji element ugovora, i to je završeno, iza leđa javnosti, iza leđa građana Srbije. Sve ljudi iz G17 plus. Međutim, ovde sam doneo ugovore Delta rentakar, ugovor o uslugama, neki nadzorni odbor itd. Da vam to pročitam i da vam objasnim, oni su naime, nema ministra, raspisali javni tender za nabavku malolitarskih vozila, 50 plus četiri, dakle, 54 vozila ukupno. Na tenderu su učestvovali oni koji je "trebalo" da dobiju posao, odnosno kada kažem "trebalo", razumeli ste da je pod znacima navoda, siguran sam da su razumeli i građani Srbije, ali njihova ponuda je bila neuporedivo povoljnija od ponude jedne druge firme. I onda, pošto to na tenderu nije moglo da prođe, jer neki su znali da zbog toga može da im se desi da odu u zatvor, da odu iza rešetaka, nisu hteli na to da pristanu, onda je stiglo solomonsko rešenje, ne pada nam na pamet ni da kupujemo vozila nego ćemo da napravimo ugovor o zakupu vozila. Doneo sam ugovor o zakupu zaključen u Beogradu 28.12.2004. godine. Ovde se kaže, slušajte molim vas, član 1 - zakupodavac iznajmljuje, a molim da ne dobacujete, potpuno civilizovano, smireno samo obrazlažem ono zbog čega se ne slažemo sa predloženim zakonom, a ako imate nešto, izađite za govornicu, imaćete dovoljno vremena. Dakle, član 1 - zakupodavac iznajmljuje zakupcu 50 vozila na rok od pet godina, s tim što se ugovori moraju obnavljati na godinu dana, i to u količini i vrsti vozila prema specifikaciji koja sledi:fijat punto 1,2 16v dinamik, 45 komada; fijat diablo, panorama 1,9 dssh, 4 komada; fijat kargo 1 komad. Nije ovo sve od iznenađenja. Ima član 2. Visina mesečne zakupnine za vozila, koja su predmet zakupa i ovog ugovora, prema važećem cenovniku preduzeća iznosi 12.932 evra, bez PDV. Dodajte na to obavezni PDV i izračunajte to, 250.000 pa puta pet godina, dakle na godišnjem nivou, pa plus PDV, više od 1,5 miliona evra, mnogo veća cena nego za nova vozila, dame i gospodo, mnogo viša cena nego da su nova vozila kupili, ista vozila da su kupili. Ali, ni to nije sve, dame i gospodo, jer zakupac se obavezuje da će zakupodavcu platiti iznos mesečnog najma bez obzira na pređenu kilometražu za iznajmljeno vozilo i ostale troškove koji se zaračunavaju za korišćenje vozila po važećem cenovniku. Oni su se mimo toga obavezali da se sve popravke obavljaju u servisnim centrima iste firme. Znači, ne mogu da idu kod majstor Žike, nego moraju kod iste firme kod koje su se dogovorili. Ne mogu kod neke druge povoljnije firme. A onda su se dogovorili još nešto, da svi troškovi, troškovi osiguranja i sve što se dogodi sa vozilom, punu štetu plaća sam zakupac. Potpisali su Dragan Uskoković i Dragan Stipčić, tu je pečat firme, a vi građani Srbije gledajte gde odlazi imovina Srbije, kako i na koji način se sve to dešava. Sada prelazimo na jednu veoma značajnu temu, o kojoj sa posebnom pažnjom želim da govorim. Reč je o tome kako i na koji način je uništavan bankarski sistem u Srbiji, upravo suprotno od onoga o čemu je govorio ministar jutros ovde, dok nije izgubio strpljenje i na nekorektan način napustio skupštinsku salu. Dakle, čitam sada delove izveštaja Saveta za borbu protiv korupcije, ne mišljenje Aleksandra Vučića, ne samo ono što je govorila SRS, već ono što predstavlja zvanični izveštaj Saveta za borbu protiv korupcije. Slučaj ustupanja poslovnog prostora ZOP onima koji su ga koristili u prethodne tri godine, među kojima je Nacionalna štedionica banka AD dobila najviše kvadrata u centru glavnog grada, a država akcije u vlasništvu, predstavlja presedan i u svakom slučaju dodeljivanje tog prostora ukazuje na korupciju na najvišem nivou. To saopštava Savet za borbu protiv korupcije. Sa svoje strane Vlada je odgovorila da nema razloga za sumnju, te da će kroz novi prenos akcija u vlasništvu Republike Srbije država ponovo postati najveći pojedinačni vlasnik u Nacionalnoj štedionici. Tako nešto se do dana današnjeg nije dogodilo. Još do danas to nije urađeno, država i dalje nije većinski vlasnik Nacionalne štedionice, nego kumovi mafije. Znate već na koji način, kroz perionicu novca. Savet za borbu protiv korupcije saopštava i sledeće - ugovor o osnivanju Nacionalne štedionice banke AD potpisali su 25. decembra 2001. godine predstavnici 13 pravnih lica. Osnivačka skupština održana je sutradan, 26. decembra 2001. godine, kada je doneta odluka o izdavanju prve emisije akcija u vrednosti od 364 miliona dinara. Najveći akcionar postala je Jugoslovenska banka za međunarodnu i ekonomsku saradnju JUMBES, sa 38,46 posto akcija, tri osnivača su stekla po 9,62 posto akcija, Beopetrol, Ju garant banka i "Toza Marković" AD. Sada nabrajaju još neke druge, koliko je pripalo Eurosalonu, a to je onaj koji je nedavno uhapšen zbog afere oko VIP salona na Aerodromu Beograd, to su oni tepisi od 80.000 dinara, od 60.000 dinara i fikusi od 40.000 dinara, kašičice od 650 dinara i ne znam koliko stotina hiljada dinara umetničke slike. Za jednu noć su svi pušteni zato što danas opremaju kabinete pojedinim ljudima u Vladi Srbije svojim nameštajem i pojedinim ministarstvima i agencijama. Dame i gospodo, zbog takve korupcije se Srbija danas, nažalost, nalazi u privrednom ropcu. Skupština banke je na sednici 20. maja 2002. godine donela odluku o izdavanju druge emisije akcija u vrednosti od 180 miliona dinara. Najveći kupci, sa preko 80 posto emitovanih akcija, jesu beogradska preduzeća "Skvadra", "Pima", "Principal eksport-import" i "Dajners klub". Iza prva dva se krije Vojin Lazarević, glavom i bradom. Oba preduzeća su, naravno, povezana preduzeća i ovo ukazuje Savet za borbu protiv korupcije, ne Aleksandar Vučić. Ova preduzeća su povezana preduzeća, na šta ukazuje više činjenica konstatovanih u izveštaju Uprave za sprečavanje pranja novca. Povezana lica su kupovinu akcija obavila preko deviznog računa Nacionalne štedionice u "Evro-aksis" banci u Moskvi. Sve je bez suštinskog prebacivanja novca, samo papirima napravljeno na fiktivan način. Na fiktivan način, fiktivnim papirima, preuzima se kompletna privreda države Srbije ili bar njen i te kako značajan deo. Pošto imam pet nastavaka, moram da vam pročitam najvažnije delove. Dalje se dolazi do nove emisije, do novog izdavanja akcija i ko učestvuje u trećem izdavanju akcija u iznosu od 300 miliona dinara? Do dana zaključenja emisije akcije su kupila samo dva preduzeća, "Mali kolektiv" iz Beograda i "Elim" iz Beča, koji je akcije platio preko "Evro-aksis" banke iz Moskve. Znate ko su vlasnici tih firmi? Ko je vlasnik "Malog kolektiva"? Vuk Hamović. Dakle, druga emisija akcija Vojin Lazarević, treća Vuk Hamović. Ko postaje na protivzakonit način vlasnik ogromnog dela poslovnog prostora u Beogradu i širom Republike Srbije? Dalje, ovo je deo iz drugog dela, a kaže se da se bez tendera Nacionalna štedionica servisirala, oko 84 posto stare devizne štednje od ukupno 4,5 milijardi evra, pa gledajte koliko je to i na koji način. Kaže se ovde - neobična uloga "Evroaksis" banke. Pošto će mi dva sata biti malo, da ne zaboravim nešto da vam kažem. U junu mesecu ove godine guverner Narodne banke Radovan Jelašić, suprotno odluci prethodnog guvernera Kori Udovički, suprotno najavama ministra Dinkića na anketnom odboru u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ponovo donosi da se ne povlače depoziti, odnosno devizne rezerve naše zemlje koje se ne drže u prvoklasnoj banci, već u lošoj banci, koja po kriterijumima to ne zaslužuje, i oni i dalje drže 28 miliona dolara para građana Srbije u "Evroaksis" banci, po najnovijoj odluci Radovana Jelašića. Zašto? Zato što su tu njihovi kompanjoni takođe vlasnici. A pogađajte, suvlasnici "Evroaksis" banke u Moskvi su Vuk Hamović i Vojin Lazarević. Savet za borbu protiv korupcije kaže - neobična uloga "Evroaksis" banke. To je ona banka gde su slali jednog novinara sa RTS, dali su mu 2.000 evra da napravi prilog u kojem će da napadne sve one koji se bore protiv tako veličanstvene banke, tako dobre, i protiv onih koji su za povlačenje sredstava depozita deviznih rezervi iz te banke. Najinteresantniji promet je obavljen 13. septembra 2002. godine. Tada su samo u jednom danu četiri povezana preduzeća primila od preduzeća "Koprom" iz Beča 1,2 miliona evra. Odmah su zatim prodala ta sredstva Nacionalnoj štedionici, koja je dinarsku protivvrednost uplatila Atlas i Sosijete ženeral banci. Ove dve banke su vratile isti iznos Nacionalnoj štedionici na ime dokapitalizacije u korist pomenutih preduzeća. Konačno, Nacionalna štedionica je uplaćeni iznos prenela na svoj račun u Evroaksis banci. Ovom složenom operacijom, u kojoj novac nije ni učestvovao već samo papiri, povezana preduzeća su stekla 88,16% druge emisije akcija i time došla do učešća od 37% u kapitalu banke. Nalogodavac inicijalne uplate "Koprom" takođe ima devizni račun u Evroaksis banci, redstva su uplaćena kao avans za izvoz kukuruza, a nigde nikakvog kukuruza nije bilo i ni do kakvog izvoznog posla nije ni došlo. Dame i gospodo, da ne čitam dalje kako i na koji način su sticane nove privilegije u radu, kako je obavljen sofisticirani kriminal, kako je zloupotrebljavan Zakon o bankama, posebno članovi 8, 9, 10a, 12, 15, 19b itd, jer većinu od tih stvari građani Republike Srbije niti moraju da znaju, ali dobro je da to čuju. Sada dolazimo do zanimljivih informacija od najbližih saradnika onih koji nisu pristali da se radi na ovako protivustavan i protivzakonit način, kao viceguverner Stojanović, skoro otpušteni; gospodin Jelašić rekao je da je taj viceguverner dao ostavku jer je bio mekan; ovo je citat gospodina Jelašića - u Srbiji se problemi rešavaju samo batinom. To je javno izgovorio Jelašić. Uzgred, rekao je da on tu nije da u NBS igra fudbal lep za oko, već da daje golove. Šta kaže sam doktor Dušan Stojanović? On kaže da je smatrao da NBS ne sme ni po koju cenu da dozvoli da bude iskorišćena u dnevno-političke svrhe i da nijedan potez NBS ne sme da bude usmeren ka pojedinačnim bankama idrugim učesnicima na finansijskom tržištu. Međutim, dolaskom novog guvernera, sve jasno u ime poslova, taj se pomenuti princip jednakosti pred supervizijom malo po malo pretvara u novu verziju, koja otprilike glasi - sve banke jednake su pred NB, osim što su neke banke jednakije, parafrazirao je Džordža Orvela. Nisu mogli da se slože oko jednog spornog člana.Nije mi još mnogo ostalo, još oko sat vremena, nemojte da se sekirate, neću dugo. Dakle, oko jednog spornog člana nisu mogli da se slože, uprkos većem broju održanih sastanaka, sporni član gospodin Stojanović je nameravao da ukine, jer se u tom spornom članu radi o povlašćenom tretmanu pojedinih stranih banaka koji je omogućavao lakši pristup deviznom tržištu u poređenju sa domaćim bankama. Međutim, tada su usledili pritisci i pokušaji da gospodin Stojanović odustane od te namere. Međutim, sa pritiscima je nastavljeno, nikako nisu prestajali i na kraju je gospodin Stojanović razrešen. Ne dugo po njegovom razrešenju strana banka, a reč je o HVB banci, verovali ili ne, banka u kojoj je već bio direktor gospodin Jelašić, ona dobija mimo zakona pravo i mogućnost tzv. prečeg obavljanja poslova, kastodi poslova tzv. saldiranja hartija od vrednosti. Ta banka je dobila saglasnost Narodne banke za obavljanje kastodi poslova, iako nije imala nivo kapitala koji se predviđao kao minimalan. Štaviše, zahtev te banke je prvo bio odbijen zato što nije zadovoljavao ni mnoge druge uslove koji su bili eksplicitno navedeni u zahtevima NBS. Naravno, ono što je posebno zanimljivo, to je što svim tim sednicama, ne slučajno, posebno onim najznačajnijim, prisustvovao je ministar Dinkić. Da čujete ponovo, da se vratimo na Evroaksis banku. Vrlo je značajno. Kaže se da ne postoji mogućnost da se proceni kako i na koji način se pljačka državna imovina Srbije, a da se u to ne uvuče Evroaksis banka, jer insistirao je gospodin Stojanović na ukidanju privilegovanog položaja, pre svega ovlašćenih menjača u odnosu na poslovne banke, jer oni uzimaju posebnu rentu i to drugačije naplaćuju, imaju prednost u odnosu na poslovne banke. Ali to njima nije smetalo i zadržali su taj privilegovani položaj, poznatiji pod imenom "rent siking". To se završava iza zavese, ne zna se ko je koliko para dobio u sopstveni džep. Dalje je neslaganje vezano za Evroaksis banku jer je ona registrovana i posluje u Rusiji, a NBS nema nad njom nikakvu formalnu kontrolu. Međutim, NBS u Evroaksis banci drži deo deviznih rezervi zemlje, koje je po ugovoru trebalo da budu vraćene do kraja ove godine. Međutim, međunarodna praksa nalaže da se devizne rezerve zemlje drže isključivo u bankama koje su svetske, bonitetne agencije, ocenile kao najkvalitetnije i najsigurnije, što svakako ne važi za pomenutu banku. Međutim, Evroaksis banka je ove godine obavestila NBS da ne može da otplati ostatak duga od 28 miliona dolara i to joj je uvaženo. Guverner se nije složio sa mojim predlogom i izdato je saopštenje u kojem se objašnjava, imajući u vidu da jedan broj naših banaka drži svoje depozite kod Evroaksis banke, kako mi moramo da nastavimo sa držanjem depozita u takvoj banci. Koliko od toga imaju oni koji u tom prljavom poslu učestvuju, koliko novca njima direktno pripada, teško da će ikada iko na bilo koji način moći da utvrdi. Ovde se govori i o sektoru supervizije i o tome kako i na koji način sve to funkcioniše. Evo iz jednog uglednog lista "Ekonomist magazin", nije žuta štampa, kaže - veliku pozornost izazvala je činjenica da je ostavka dvojice viceguvernera koincidirala sa odlaganjem obaveza Evroaksis banke da 28 miliona dolara, koje je NBS kao devizne rezerve držala u Moskvi, vrati vlasniku, tj. NB. To je bilo važno i zbog nikad do kraja rasvetljene uloge ove banke, tj. njenih suvlasnika, Vuka Hamovića, Vojina Lazarevića, u privatizaciji Nacionalne štedionice, u nekim aranžmanima oko trgovine električnom energijom koje je pravio EPS itd. Doneo sam ovde kompletnu dokumentaciju koju bih želeo da vam pokažem, koju možete da vidite, kako i na koji način radi Sektor za devizne poslove i odnose sa inostranstvom, kako se upravljalo deviznim rezervama i osnov angažovanosti, da li preko Komercijalne banke, ili struja, kao što vidite, dva puta po 10 miliona dolara direktno za struju, direktno na ruke Vuku Hamoviću i Vojinu Lazareviću, novca građana ove zemlje, ove Srbije. Nikada to niko nije demantovao, nikada niko ništa o tome nije rekao. Imam ovde i tabelu disponibiliteta. Ta tabela disponibiliteta u potpunosti pokazuje koliko smo za sve što smo govorili bili, u potpunosti, u pravu. Ovde postoje i potpisi prethodnih guvernera, kako se ostavljao novac u Veksim banci, koja je pravni prethodnik Evroaksis banke. Nadam se da se ovo neće još dugo zadržati kao stvarnost u Republici Srbiji. Sada sam pripremio nešto što se naziva već svuda u Srbiji vrlo popularno - demokratskom pljačkom Srbije, pa ću vam delove pročitati, o delovima govoriti i pokazati posebnu dokumentaciju. Videćete, to nema veze sa knjigom, već imam svaki dokument, sa svojim pečatom, sa svojim potpisom, sa mnogo veoma, veoma značajnih stvari. Naime, najpre ću citirati ono što je Mlađan Dinkić u svojoj knjizi "Ekonomija destrukcije" poručio svim građanima Srbije, svim svojim čitaocima. Kaže Mlađan Dinkić u petom, dopunjenom, izdanju iz 1997. godine sledeće - država je svoj novac iznosila džakovima (to valjda misli na svoje koalicione partnere), dok su se ostali morali zadovoljiti tašnama, torbama i koferima. Međutim, bez obzira na sve razlike u načinu transfera deviza u inostranstvo, krajnje destinacije su po pravilu bile iste za sve putnike - Izrael, Grčka, i najčešće Kipar. Neformalni državni štand za prihvat, uskladištenje i otpremu prikupljenih deviza bila je "Beogradska banka". To opet kritikuje svoje koalicione partnere. Da ironija bude veća, država je celu operaciju nastojala da izvede na što je moguće legalniji način, pa su uz džakove prilagane i otpremnine bazirane na podacima iz fiktivnih ugovora o deviznoj štednji stanovništva. Bila su čak navedena imena i deviznih štediša. Pa kaže dalje - novac je u prvo vreme ležao na računima "Beogradske banke" na Kipru. Uoči izbora 24. septembra, G-17 obećava da će povratiti pokradene pare sa Kipra (valjda optužuje svoje današnje koalicione partnere, bez kojih ne bi vladali Srbijom), da se pokrene privreda, da će od toga novca da se pokrene privreda i da će on da posluži kao zamajac opštedruštvenom oporavku i napretku. I tada je bilo jasno da će oni uzeti te finansije, a neki ljudi, među kojima i Đorđević, posećuju organizaciju G-17 plus, i tamo ga prima i predsednik Skupštine Predrag Marković, i tada mu je najavio da će lider Narodne banke Jugoslavije biti jedan od njihovih lidera, gospodin Mlađan Dinkić, kao i da bi istragu oko socijalističkih para vaših koalicionih partnera, izvinjavam se, trebalo da koordiniše gospodin Saša Vitošević, kako je nagovešteno, budući ministar poljoprivrede. U ponovnom kontaktu sa gospodinom Markovićem stručnjak Đorđević dobija novu informaciju - da će istragu o kompletnim parama vaših koalicionih partnera, koje su vaši koalicioni partneri, današnji, nekada uzeli od građana Srbije, po vašim tvrdnjama, po tvrdnjama gospodina Dinkića, da će tu akciju voditi direktno Mlađan Dinkić. (Glasovi - gde su te pare?) Molim? Ne znam. Sada ću da vam kažem, sve ću to da vam pročitam. Dinkić kaže da su bile te pare. Samo govorim šta kaže Dinkić. I, tako su oni krenuli u akciju nabavljanja para preko Kipra. Za direktora pravnog sektora postavlja se gospodin Dušan Lalić, direktno vezan za G-17 plus i odmah po postavljenju Mlađan Dinkić počinje da objavljuje cifre i podatke o načinu iznošenja novca i o osobama koje su u tome učestvovale, što je bilo potpuno u skladu sa njegovim izjavama i tvrdnjama u predizbornom periodu. U decembru 2000. godine Dinkić već ima potpuni uvid u arhive. Znao je i ostale važne detalje o našim parama koje je dobio prilikom preuzimanja dužnosti od Dušana Vlatkovića. On je obavešten i od stranih vlada, američke, britanske i nemačke, o nestalim milijardama. Međutim,Dinkić se već tada poziva na neki međunarodni biro za kontrolu inostranih sredstava, iako takav biro ne postoji. Reč je o "Office Proaset Control", koji je deo američkog Ministarstva finansija, a ne neke međunarodne institucije. Ova kancelarija je pružila sve neophodne podatke i tada Mlađan Dinkić izlazi u štampu i saopštava nam svima kako je pronašao ogroman novac na Kipru. I, tada kaže da kreće u veliku borbu protiv kriminala i da će pronaći novac koji je opljačkan od naroda i građana Srbije. Mlađan Dinkić u "Blicu" 14. juna 2002. godine kaže sledeće - do sada od mene niko nije zatražio informaciju o potrazi za novcem koji je iz zemlje iznet na Kipar, ali ako se to dogodi spreman sam da izveštaj podnesem Skupštini SRJ. Međutim, primerenije je da se od MUP-a Srbije i pravosuđa traže podaci dokle je stigla istraga o kiparskim računima. A u MUP-u Srbije u svakom trenutku su utvrdili da oni o tome nemaju pojma, već da o tome treba da pitamo isključivo Mlađana Dinkića. Mlađan Dinkić u decembru 2000. godine dobija poseban izveštaj od pojedinih ljudi kako i na koji način je izvršena pljačka novca. Upozoren je da je posebno važna dokumentacija "Beogradske banke" na Kipru. Posebno je skrenuta pažnja da treba da se stavi zabrana na raspolaganje novcem firmama koje su de fakto vlasništvo države Srbije od strane neovlašćenih lica, stranaca, advokata, kancelarije - Tasos Popadopulosi kompanije iz Nikozije, čija će uloga na poseban način i detaljnije biti opisana. E sada, tu je veoma značajno da se kaže kako i na koji način se upliću i neki drugi akteri, takođe koalicioni partneri Mlađana Dinkića, u celu priču. Posebno je značajan slučaj Velimira Ilića, ministra za kapitalne investicije. I on ulazi u sledeću priču i tražio je od vlasti u Srbiji da mu omoguće put na Kipar, ne bi li ispitao šta se sve zbiva, i 2002. godine rešio je da vidi, jer je dobio informaciju da je Dinkić pare pokrao, a sada ćete da čujete šta kaže Velimir Ilić. U pratnji gospodina Mladena Spasića iz MUP-a, Olivera Bogavca iz Službe državne bezbednosti, ljudi iz NBJ, otiskuje se Velja Ilić put ostrva. Tamo se sreću sa osobama koje pokazuju ili nude da pokažu Velimiru Iliću kopije računa na kojima se nalazi 1,3 milijarde dolara. To su, pretpostavljamo, one iste svote koje je video i stručnjak koji se ovde pominje, Đorđević, sa dva računa, milijarda i 300 miliona, s tim što onaj treći od 285 miliona Velimir Ilić očigledno nije dobio na uvid. Ljudi koji su mu ponudili pomoć tražili su pre svega anonimnost za sebe, a potom i određenu proviziju od 10 miliona dolara. Ta činjenica ukazuje da to nisu isti ljudi koji su ta dokumenta ranije pokazivali. Nesporno je reč o istoj sumi novca. A, evo šta tada u "Svedoku" kaže Velimir Ilić. On kaže - u igru su bili, citiram, umešani i neki ljudi iz kiparskog MUP-a i tadašnji guverner kiparske Narodne banke Eksentiju Aksentis. S tom činjenicom bili su upoznati i Amerikanci i njihova ambasada, od koje se očekivala pomoć u akciji. Dinkić me je zvao i rekao da sve informacije dajem njemu i nikom drugom, da on to izanalizira i da isključivo njemu podnesem izveštaj po dolasku sa Kipra. Zašto - čućete. Tako je i bilo.Ispričao sam po povratku sa puta guverneru Dinkiću šta sam sve čuo, video i doživeo. Rekao sam mu da je guverner centralne banke Kipra umešan u aferu, da je ključni čovek i da je lično sa svojim mercedesom čekao avion i prevozio pare u kiparsku banku. Sve je to bilo u dokumentima koje smo videli na Kipru, i to ko je pilotirao avionima, koji su ljudi dolazili, brojevi njihovih pasoša. Tako sam ispričao to Dinkiću, koji je odmah potom otišao na Kipar i stupio u kontakt sa njihovim guvernerom. Mene i sve ostale članove delegacije je opozvao i rekao nam da više ne radimo na tome i da je to od tog trenutka problem Vlade Srbije. Tu se sve prekida i više niko nikada ne pominje pare, niti sva ta dokumentado kojih smo mi došli. Velimir Ilić, u istom razgovoru još obelodanjuje da Mlađan Dinkić o rezultatima njegove akcije na Kipru nikada nije obavestio premijera Đinđića, koji je Ilića i sam pitao - zašto nije obavešten o saznanjima do kojih su na Kipru došli. Velimir Ilić, dakle ministar u koalicionoj vladi, kaže sledeće - posedujem dokument, sa Dinkićevim i Mihajlovićevim potpisom, u kome jasno piše daimam sva ovlašćenja u potrazi za novcem. To je sve povučeno, pošto sam ispričao šta sam video i šta u dokumentima ima; kako možemo da ih preuzmemo, gde da ih stavimo. Rekli su mi na Kipru da je dokumenta kasnije preuzeo - ko; taj Lalić. Niko ne zna da li tu postoji nekakav dil sa guvernerom. (Ovo govori Velimir Ilić.) Čak se i prevodilac, koji je sve vreme bio sa mnom na Kipru, hvatao za glavu i čudio šta se tu radi. Tu se govori o cifri od oko 1.300.000.000 dolara, na raznim skrivenim računima, koji su nestali, prebačeni u neke ruske banke i na razna druga mesta. "Dobio sam nalog da o saznanjima do kojih smo tamo došli ništa ne pričam i ćutao sam do sada", ovo govori Velimir Ilić svojevremeno. "Kada su te informacije počele da se provlače po novinama, Dinkić je reagovao i da bi sve leglo, naravno, optužio mene da sam tražio veliku proviziju". Dame i gospodo, ko je to tražio veliku proviziju, ali 1.300.000.000 evra nema, 1.300.000.000 para građana Srbije, naroda Srbije, zbog nečije provizije, očigledno, više nema. Kaže: "Dinkić je reagovao i da bi sve leglo, naravno, optužio mene da sam tražio veliku proviziju, a u stvari, proviziju su tražili ljudi koji su hteli da se osiguraju od mogućih opasnosti od kiparskih mafijaša". Evo kako je Dinkićevu ulogu sa nestalim srpskim milijardama prokomentariosao Velimir Ilić u "Nedeljnom telegrafu". Ovde imate poseban dokument o poslovanju Dušana Lalića na Kipru, iz kiparskih novina, na engleskom je. Kaže se: "Milosevic, covert of continuous" i "Dušan Lalić je najslabija karika", u naslovu, a dole u potpisu imate, kiparski finansijski nedeljnik izveštava o aktivnostima Dušana Lalića i o čudnom ćutanju srpskih vlasti. Kaže se: "Iz Srbije na Kipar izneto je 11,5 milijardi dolara, 7,5 je potrošeno za plaćanje raznih obaveza. Zašto Dinkić krije gde je ostatak?" Dame i gospodo, gde su četiri milijarde dolara? To pita trostruki ministar, specijalni ministar u Vladi Srbije, Velimir Ilić, to pita ministra finansija Mlađana Dinkića. Mi postavljamo isto pitanje - gde su četiri milijarde dolara novca građana Srbije? Ovde se dalje prikazuju dokumenta gde se govori o kiparskim računima. Sada vas molim da čujete sledeću priču, značajna je za sve građane Srbije. Direktoru Dušanu Laliću, koji je vodio glavni posao i ceo posao, prijatelju i članu G17 plus, upućeno je pitanje: "Da li je do sada otkriven i jedan jedini dinar milijardi koje su se, pod sadašnjim koalicionim partnerima G17 plus, odlivale iz zemlje?" On je odgovorio: "Od švajcarskih vlasti dobili smo uveravanja da će uskoro objaviti imena, nekada visokih političkih funkcionera, vlasnika dva računa." Kao da je, ne daj bože, pao sa Marsa, Lalić komentariše i sledeće: "Nije u nadležnosti NBJ da vodi istrage i ispituje osumnjičene." Sve do čega su došli, dodao je, predao je MUP-u i tužilaštvu. Uzgred da znate, MUP-u i tužilaštvu nisu predali ništa, ni jedan jedini list papira, apsolutno ništa o tome. Međutim, slušajte sad. Novinar je odmah pitao nadležne u MUP-u Srbije: "Šta se dalje dešava sa istragom oko kiparskih para i da li ste dobili dokumenta iz NBJ." A objavljen je i odgovor iz MUP-a: "Pitajte gospodu iz NBJ šta su nam i kada dostavili. Nikada i ništa nismo od njih dobili". Dakle, tu se mešaju, verovali ili ne, slučajno, sećate se onog gospodina Nemanje Kolesara. E, i taj se pojavljuje u toj priči, i još neki drugi, vezano za firmu "Anteksol", pranje para, kiparski računi. Nije slučajno što su jednima završeni na Sejšelskim, drugima na Maršalskim ostrvima. Pošto su postojala upozorenja u Agenciji za sanaciju banaka i predočene su im je 10. septembra 2001. godine činjenice o sudbini našeg novca na Kipru, odmah je ta žena razrešena dužnosti, a na njeno mesto je doveden: ko - ona osoba o kojoj smo govorili iz početka, a to je Vesna Džinić, direktni prijatelj i direktno povezana sa Mlađanom Dinkićem i G17 plus. Trebalo je zavarati, kako se kaže u stručnom izveštaju, tragove kako je nestao novac koji je vlasništvo Beogradske banke, a time i izveštaj države. Imamo slučaj Nikole Živanovića, koji je, u saradnji sa Slobodanom Aćimovićem, koji su bili u BB COBY na Kipru, u vreme dok je banka radila, krenuli su u izradu netačnih izveštaja, da bi se predupredilo bilo kakvo potraživanje države kroz firme koje de facto pripadaju njoj, a pre svega firme "Anteksol" i "Brankord". U 2001. godini Slobodan Aćimović pravi analizu i spisak firmi osnovanih na Kipru pod kontrolom Beogradske banke. Ovaj dokument je poslužio Dinkiću i njegovim istražiteljima na Kipru. Odmah se uočava prevara. U tom izveštaju ispisana je tvrdnja da je firma "Atneksol" zatvorena 1999. godine. Ta notorna neistina je napisana da Beogradska banka ne bi slučajno imala nekakva potraživanja kroz tu firmu, a ta potraživanja bi išla na milijarde dolara novca građana Srbije. Zato je bilo potrebno da se krene, kako vi kažete, u reforme bankarskog sistema, odnosno gašenje, stečaj i konačnu likvidaciju Beogradske banke, da niko živ nikada ne bi mogao da shvati, sazna i pronađe gde, kako i na koji način su novci nestali. Međutim, u dokumentu koju je Advokatska kancelarija "Tasos Papadolus" prezentovala kiparskom sudu tokom 2000. godine, sa pečatom firme i potpisom tzv. direktora "Anteksola", potvrđuje se angažovanje Advokatske kancelarije "Tasos Papadolus" da zastupa "Anteksol" na sudu, u procesu koji se vodi protiv te firme. U dokumentu koji ta advokatska kancelarija prosleđuje kiparskom okružnom sudu 7. jula 2003. godine, oni tvrde da su upravo oni legalni direktori i pravni zastupnici. Dakle, u julu 2003. godine ta firma postoji i njom upravljaju pravni zastupnici iz Advokatske kancelarije "Tasos Papadolus". Dakle, potpuno je jasno iz ovoga što sam rekao da je neko sakrio i oteo ogroman novac građana Srbije. Baš me briga da li je Dinkić optuživao svoje današnje koalicione partnere za to, da li optuživao ovoga ili onoga. Baš me briga kako oni imaju obraza da ga danas podržavaju. Mene interesuje samo to gde je novac građana Srbije i kada će novac građanima Srbije da se vrati. To je suštinsko pitanje koje interesuje sve građane Srbije. Trebalo je da interesuje i gospodina Dinkića, ali on očigledno ima neka pametnija posla.
Gospodine Vučiću, pošto je iscurelo vreme predviđeno za poslaničku grupu, hoćete li da nastavite kao ovlašćeni predlagač?
Sačuvaću to za popodne, sada ću samo još dva - tri minuta, da završim.
Završna reč? Hoćete li da iskoristite taj deo ili ne?
Nije završna reč, ostalo mi je još mnogo dokumenata da pokažem.
Izvolite, počnite da koristite prvih deset minuta. Privedite kraju. Nećete sada koristiti vreme? Izvolite.
Dakle, SRS ne može da prihvati ovaj predlog zakona i ne može da se složi sa tim da su u Srbiji vršene reforme. Posledice prihvatanja ovog zakona predstavljaće dalje razaranje našeg privrednog sistema, njegovo dalje rastakanje i, rekao bih, skupljanje novca u rukama političke i finansijske oligarhije u Srbiji. Oni će na ovaj način de facto postati vlasnici naših preduzeća koja su dužnici našim bankama. Oni će, preko Agencije za osiguranje depozita, preko drugih svojih agencija, navodno državnih organa, a u stvari svojih partijskih ćelija, ostvariti potpunu kontrolu nad državom Srbijom. To je ono što vas molim da sprečimo, to je ono što očekujemo od vas, poštovani narodni poslanici, a znam da za ovo imamo podršku većine građana Srbije. Većina građana zna da je istina ovo što smo govorili, da je istina ovo što smo saopštavali, da se ovaj zakonski projekat ne prihvati. Očekujem i nadam se da će ubuduće biti više razumevanja od strane ministra, da neće nipodaštavati Narodnu skupštinu Republike Srbije, da neće nipodaštavati narodne poslanike, da neće nipodaštavati svoje političke protivnike, jer sve što smo govorili, govorili smo, rekao bih, na pristojan način, veoma civilizovano, ali smo govorili činjenicama, konkretno, argumentima, onako kako možemo i kako želimo vas ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije da ubedimo u istinitost naših tvrdnji, uz istovremenu želju da i svi ostali građani Srbije znaju o čemu je ovde reč i šta je ono što možemo da preduzmemo. Zahvaljujem vam. Nadam se da nisam bio previše dug, a siguran sam i uveren da još dva, tri, četiri ili pet sati da sam govorio, ne bi bilo dovoljno da se ukaže na sve loše posledice vladavine ovog režima, na sve loše što je G17 plus doneo Srbiji i na sve ono loše što je sam ministar Dinkić doneo Srbiji. Srbiji su potrebne promene, Srbiji je pre svega potrebna borba protiv korupcije i zato sam ubeđen da će građani Srbije živeti neuporedivo bolje. Hvala vam najlepše.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Da li je tu? (Nije.) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, budite ljubazni, dozvolite mi da vodim sednicu po Poslovniku, dozvolite mi da završim rečenicu, dakle, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ali ćemo to nastaviti po pauzi od sat vremena, jer trenutno nema kvoruma. Sednicu nastavljamo u 14,55 časova. [[Posle pauze – 16,20]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Po službenoj evidenciji, ovom nastavku prisustvuje 158 narodnih poslanika.Molim vas da na početku utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje poslaničke kartice u elektronske jedinice sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da primenom elektronskog sistema imamo kvorum za rad. Stali smo kod pitanja u prepodnevnom radu, da li žele završnu reč predstavnici, ovlašćeni predstavnici ili predsednici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima Aleksandar Vučić, ovlašćeni za ovu tačku ispred poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost moram da konstatujem da se predstavnik Vlade i dalje ne nalazi u skupštinskoj sali, dakle sa žaljenjem, jer voleo bih da je na korektna i konkretna pitanja na isti način odgovoreno. Voleo bih i da je mogao da čuje svoje kolege, narodne poslanike, predstavnike zakonodavne vlasti, zato što to predstavlja jednu vrstu elementarnog reda. Znate, mi u Narodnoj skupštini Republike Srbije najmanje smo dobro mislili svojevremeno o Vladanu Batiću, ali smo poštovali to što je izdržao i bio ovde jedan od onih o čijoj se smeni raspravljalo, za razliku od nekih drugih, koji ne samo da to ne mogu da dozvole, već ne mogu da čuju ni jednu jedinu reč kritike, jer ili im se sloši ili misle da ne mogu takve gluposti da slušaju, ili prosto ne žele da čuju ni jednu jedinu reč protiv njihovog veličanstva. U svakom slučaju, hvala vam što ste mi omogućili da u tišini govorim i sa pažnjom slušali moj kratki govor od dva sata vezan za ovaj zakon. Poslanička grupa SRS neće podržati predloženi zakon zato što mislimo da se ne radi o pravno-tehničkom rešavanju problema potraživanja, odnosno naplati potraživanja od pojedinih preduzeća, a u ime države i za račun države, i na konto onoga što je nekada pripadalo ugašenim i likvidiranim bankama, iz prostog razloga što smatramo da se iza toga krije velika opasnost preuzimanja celokupne srpske privrede od finansijske oligarhije u Republici Srbiji, pre svega od političke stranke G17 plus i Vlade Republike Srbije. Što se tiče kiparskog novca, samo hoću da vam nastavim, odnosno da vam ukažem na nekoliko značajnih stvari. Govorili smo o firmi "Anteksol" i o tome kako su neki rekli da je još 1999. godine prestala da postoji. A zašto je to bilo važno? Dakle, da ni na koji način ne bi dobili novac koji je od građana Srbije, koji je od našeg naroda prenet na Kipar. Izvinjavam se, gospodine Aligrudiću, meni je jako žao što vas prekidam, ali sam možda malo manje koncentrisan, jer sam dva sata govorio, a vi malo previše ćutite i nećete da reagujete na kriminal. Dakle, kaže se da je ta firma "Anteksol" postojala i 2003. godine, a tim dokumentom koji sam već pokazao dokazuje se da su Dinkić, Jelašić, Nikola Živanović i Dušan Lalić svesno predstavljali gospođu Ljiljanu Radenković kao jedinog krivca za sva zlodela i kriminal počinjen u ime i preko "Anteksola", u nameri da se isključe mogućnosti veze Beogradske banke sa svojim prirodnim izdankom kakav je firma "Anteksol", i da nikada ta vrsta potraživanja ne bi mogla da bude naplativa. Dakle, ono što je nesumnjivo dokazano, to je milijardu i 300 miliona dolara, ko zna koliko je još, a procenjuje se do četiri milijarde evra da je u pitanju. Šta je zanimljivo, Agencija za sanaciju banaka i osiguranje depozita je 10. septembra 2001. godine takođe bila upozorena na kiparsku situaciju oko novca, i to njen predstavnik Radmila Marković-Milutinović. Odmah posle njene odluke da nešto ozbiljno preduzme, smenili su je Dinkić i Labus, koji su doveli svog čoveka. A koga? Danas smo govorili o tome kako i na koji način je preduzimala postupke u vezi sa sanacijom banaka, odnosno likvidacijom banaka: Vesnu Džinić. Labus i Dinkić su već uveliko pripremali teren za likvidaciju banaka u Beogradu, Beogradsku banku, Beobanku, Investbanku i Jugobanku, kako ne bi bilo prirodnog i legitimnog potražioca sredstava od kompanija na Kipru. Zato o tim našim potraživanjima, ona prva tačka o kojoj sam danas govorio, nigde nije bilo reči na Kipru, u Njujorku, u drugim stranim zemljama, dakle, gde je moglo jasno i te kako da se uporedi aktiva i pasiva. I bilansno stanje bi bilo neuporedivo drugačije od onoga kakvim su ga oni prikazivali i domaćoj javnosti, i to iskoristili za likvidaciju banaka. Kada su likvidirali Beogradsku banku u stečajnu masu nisu uneta sredstva koja pripadaju Beogradskoj banci i koja se nalaze na računima kompanija, njihovih potkompanija na Kipru, a posebno egzotičnim ostrvima. U predstavci predatoj kiparskom sudu 7. jula 2003. godine, datoj pod zakletvom i overenoj sudskim taksama i potpisima, advokatska kancelarija potvrđuje da je firma "Anteksol trejd ltd" pod njihovom kontrolom, da su oni odgovorni za njen rad i aktivnosti i da su direktori Mario Seliades i Kirjakos Teodorides, i ujedno odbijaju bilo kakav zahtev advokata Pavlosa Angelirosa, koji je zastupao interese Radmile Budišin kao vlasnika da odstupe i ne reprezentuju firmu lažno i ilegalno, koja je i dalje njeno de jure vlasništvo. Dakle, oni jasno kažu, to je Beogradska banka i time odluke Labusa, Dinkića, Jelašića mogu da se kvalifikuju na raznorazne načine, što spada u domen stručnih ljudi iz pravosuđa. Kako je do toga došlo da se Labus, Dinkić i ostali odluče na tako krupan korak. Naime, aprila 2001. godine, kada je Dinkićeva ekipa prilikom posete Kipru podigla prašinu, da su došli da vrate četiri milijarde dolara sa Kipra, jasno je da su kiparske vlasti momentalno ponudile saradnju, samo da ne ugrožavaju reputaciju Kipra, koji se u tom vremenu približavao prijemu u EU. Takođe im je Papadopulus, po svemu sudeći, ponudio dil, jer bi sa istinom kakva bi izašla u javnost on bio bliže zatvoru nego predsedničkoj fotelji. Dinkiću su po svemu sudeći Kiprani preporučili, ne kopajte po "Anteksolu" i kompanijama, a po onome što se kasnije događalo, očigledno je da je Dinkić srdačno prihvatio ponuđenu preporuku. Naše pitanje koje postavljamo svima - gde su novci građana Srbije. To je ključno pitanje iz nekoliko razloga, jer jedanput mora da se stavi tačka na ovu aferu. Znam da neke u ovoj sali ovo ne interesuje, znam da imaju neka pametnija posla, pretpostavljam da samo čekaju da se okonča ova tačka i da kažu da su posao završili, ali vas molim da budete toliko korektni i da saslušate bar do kraja one koji misle nešto drugačije. Dakle, mi u SRS smatramo da jednom zauvek mora da se stavi tačka na tu aferu i da se zna imali novca naših građana na Kipru ili ne, ko je odgovoran zašto taj novac nije pronađen, iako su postojali svi kanali i obećanja da će novac biti vraćen, a i oni koji su ga pokrali biti optuženi i da će odgovarati pred licem pravde, i da će građani Srbije biti zadovoljeni. Hvala vam, gospodine predsedavajući, neće me isprovocirati ni ovi koji ne znaju šta će drugo, pošto moraju da podržavaju ono što niko od njih ne bi da podržava, ali šta da im radim. To je njihova stvar. Što se tiče para na Kipru, presrećan sam što mogu da vas obavestim da, za razliku od mnogih drugih, niko iz SRS nema ni jedan jedini dinar na Kipru. Veoma sam srećan zbog toga, ali nisam srećan zbog činjenice da znam i da svi znamo da je tamo novac građana Srbije, ali se vodi na neka tuđa, neka druga imena, na nekoliko građana, na nekoliko ljudi, a ko zna koliko njih je uzelo i otelo proviziju da bi ćutalo o tome i da se istina nikada ne bi saznala. Oni koji o tome ćute, oni koji to skrivaju od javnosti, oni koji pokušavaju na svaki način da kažu da se lopovluk isplati, kriminal se isplati, korupcija je dobrodošla, ti nisu prijatelji građana Srbije i ti će kad-tad morati pred lice pravde. Nemojte da mi dobacujete, željno iščekujem vašu repliku, oduševljen sam vašim stavovima, vašom genijalnošću i nema nikakve sumnje da će vaša replika biti baš u tom stilu. Što se tiče bankarskog sistema, finansijskog tržišta i onoga šta se dobija ovim zakonom, moram da kažem da su u finansijskom sektoru gotovo sve ključne pozicije, gotovo sve komandne pozicije, pod kontrolom iste političke oligarhije, iste političke grupacije, gotovo da se sve što u Srbiji rukovodi i komanduje značajnim novčanim tokovima, značajnim novčanim resursima, nalazi na jednom jedinom, u G17 plus i, naravno, u Vladi Republike Srbije. Ima tu još nekih centara moći, iz još nekih opozicionih krugova, ali to su više inostrani centri moći nego domaći. Posle urušavanja i uništavanja kompletnog bankarskog sistema, rušenja finansijskog tržišta, krenulo se u konačni obračun sa osiguravajućim društvima u Srbiji. Sve što nije pod direktnom palicom, pod direktnom komandom, pod direktnom kontrolom onih koji danas čine vrh Vlade Republike Srbije, moralo je da bude zatvoreno, moralo je da prestane da radi. Naime, guverner NBS je, zloupotrebivši službeni položaj, oduzeo dozvole za rad 18 osiguravajućih društava, iskoristio ovlašćenje Narodne banke Srbije da kontroliše rad osiguravajućih društava i ovoliki broj osiguravajućih društava oterao u likvidaciju. Na čelu te ekipe koja je vršila kontrolu i dala veliki doprinos gašenju osiguravajućih društava nalaze se isti oni koji su zatvorili domaće banke dok je guverner bio Mlađan Dinkić. Očigledno je da neki nisu savladali ni posao kontrole osiguravajućih društava, jer tu je bilo osam preuzetih i 21 naknadno zaposlen za poslove kontrole osiguravajućih društava. Tendencioznost guvernera NBS pokazuje da finansijski sistem Srbije mora da bude urušen, a može da postoji i opstaje na ekonomskoj sceni Srbije samo ono što je pod direktnom komandnom palicom Mlađana Dinkića. Doneo sam ovde jedan zapisnik o terenskoj kontroli, da vidite koliko osion odnos može da bude prema građanima Srbije, na isti način kako je to danas pokazao ministar svojim bahatim odnosom prema narodnim poslanicima u Skupštini Srbije, jer ne poštuje njihovu reč, neće da čuje šta oni o tome misle, te se čudim vama koji sedite, a iz drugih ste stranaka, prihvatate ulogu da nemate predstavnika Vlade po ovako značajnim tačkama dnevnog reda. Naime, doneo sam zapisnik o terenskoj kontroli. Na osnovu člana 128. stav 1. Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, poreski inspektor Ministarstva finansija Poreske uprave - Filijala Novi Beograd sastavio je zapisnik o terenskoj kontroli. Ovde vam donosim primer jedne male pekare na Novom Beogradu, Bulevar Arsenija Čarnojevića broj 175a, u objektu pekara "Hit". U vremenu između 14,35 i 16,00 časova, u prisustvu vlasnika, sprovedena je kontrola i zbog toga što za jedan đevrek od 15 dinara nije izdat fiskalni račun u redu je da budu kažnjeni, u redu je da za to ide novčana kazna, ali nije u redu da neko zbog toga mesec dana ne može da radi, zato što 30 dana izričete kaznu ljudima da ne rade. Izrečena je zabrana od 30 dana da čovek ne može da otvori svoju pekarsku radnju, da oni koji rade u toj pekari ne mogu da izdržavaju svoje porodice, svoju decu i da misle na svoju budućnost. Na isti način kao što se tako bahato i osiono ponašaju prema svima u Srbiji koji žele da misle drugačije, koji ne žele da budu pod direktnom kontrolom, tako se i danas ponašaju prema nama ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Doneo sam ovde mnogo ugovora, mnogo prijava, mnogo stvari koje to na različite načine dokazuju, ali ono što se dogodilo sa gašenjem četiri velike banke, ono što se događa danas sa pokušajem privatizacije Vojvođanske banke i nekih drugih banaka, posebno sa ilegalnim i polutajnim preuzimanjem od strane mađarske OTP banke, sa potpunim preuzimanjem kompletne vojvođanske privrede, a preko ovog zakona i kompletne uspešne privrede u društvenom i državnom sektoru. Jer sada na ovaj način, pošto imamo podatke oko Jugobanke Bor, oko Beogradske banke, Beobanke i drugih banaka, na ovaj način će G17 plus de fakto postati vlasnik Rudarsko-topioničarskog basena Bor i mnogih drugih, što rudnih resursa, što drugih strateških resursa u Srbiji, samo zato što su pojedine banke, koje su ugašene i likvidirane, imale svoja potraživanja, odnosno svojevremeno su davale kredite nekim preduzećima, društvenim i državnim firmama. To je nešto što danas u Srbiji mora da se spreči, to je nešto što moramo da pokažemo građanima Srbije, da imamo snage i sposobnosti, da imamo volje da to kažemo. Mi smo danas svi očekivali da ovde razgovaramo sa ministrom, ali ministar nije želeo. On je možda očekivao da će neko da psuje ili ne znam šta da govori sa govornice. Pošto nije, bio je iznenađen i nije znao kako na konkretne i civilizovane optužbe da odgovori, zato što građani Srbije hoće da pitaju kako je to moguće da noćas pošaljete žandarmeriju da napada radnike u JAT-u. Da li to radite zato što JAT treba da se privatizuje, pa nekome budzašto da pripadne, ili zbog ne znam čega? Šta se dešava u "Geneksu" i u mnogim drugim firmama? Znate li koliko "Geneks" danas ima zaposlenih? Verovali ili ne, četiri zaposlena. Prebacili su na drugu firmu, a sada će da se ide na privatizaciju, i samo poslovni prostor ide u privatizaciju, 4.000 metara kvadratnih u glavnoj zgradi, u tornju na Novom Beogradu. Po zaposlenom 4.000 metara kvadratnih. O čemu pričamo ovde? Govorim samo o glavnoj zgradi, o 4.000 kvadratnih metara po jednom radniku i neko će da kaže da nije u pitanju pljačka, da nije u pitanju otimačina. To je javni oglas, novine su objavile, Agencija za privatizaciju. To je nešto što niko u Srbiji ne može da prihvati, to je nešto sa čim ne možemo da se složimo. Mi u SRS smatramo da stvari treba da se iznesu na čistinu. Možemo da se volimo ili ne volimo, nije ni važno. Naš je posao da iznosimo različite ideje, da imamo različite ideologije, različite poglede na svet. Naš je posao da se ne slažemo oko ključnih političkih pitanja, da se sukobljavamo, sučeljavamo. Bolje mi nego građani Srbije. Naš je posao da jedni drugima kažemo ono što nije u redu i da nekada preteramo. Naš je posao, jer smo mi za to plaćeni, a ne da to rade građani Srbije, ali naš posao je, pre svega, da se obračunamo sa lopovima i da se obračunamo sa onima koji su učestvovali u pljački Srbije. Pročitaću vam nešto što predstavlja završetak danas promovisane knjige "Demokratska pljačka Srbije", da čujete šta kaže autor o tome kako i na koji način je morao da odgovara na pitanje zašto se ne nalazi novac na Kipru, gde se nalazi i zašto to nova, tobož, demokratska vlast nije uspela da učini. Kaže - zašto vaša nova vlast ne dođe na Kipar, tresne šakom o sto i drekne - hoćemo pare nazad. Na ovo prosto pitanje angažovanog eksperta građanin Srbije, posramljen i postiđen, uvek je odgovarao još kraćim i jednostavnijim odgovorom: "Zato što je korumpirana i lopovska". I pored izuzetnih napora angažovanog stručnjaka da pokuša da pronađe bar jedan izgovor koji bi mogao dati bilo kakav drugi odgovor, osim ovog gornjeg, pritisnut ogromnim brojem dokaza i neoborivih, izvedenih činjenica i zaključaka, ti su napori nažalost ostali bezuspešni. Sramota, postiđenost i tuga je ogromna kada na pragu 2005. godine neko mora da konstatuje da je baš njegova zemlja u kandžama ljudi koji ignorišu bedu, jad, siromaštvo, nezaposlenost i hiljade drugih tragedija koje su posledica samo jednog uzroka: pljačke para, od kojih bi ta ista zemlja bila mnogo manje siromašna, bila bi mnogo vedrija i veselija. Oni ignorišu sve radi sopstvenog bogaćenja jer tu drugog zaključka nema. Sve ono za šta su deset godina optuživali Miloševića sada rade, ne isto, nego mnogo gore. Milošević, na kraju krajeva, nije uzeo te pare, već demokratska nova vlast, pa će ova pljačka, milijarde dolara uzetih od države i naroda, ostati upamćena u svetskim analima kao demokratska pljačka Srbije. Moram da dodam i da vam se zahvalim na strpljenju i hvala, gospodine predsedniče, što ste mi dopustili ovih 20 minuta da iskoristim [[Glasovi iz klupe: Izašao je.]] Očekivao sam da će gospodin Predrag Marković želeti bar nešto da čuje, ali žao mi je, on je izgleda rešio, zajedno sa gospodinom Dinkićem, da tome ne prisustvuje. Svejedno, građani Srbije hoće bolji život. Građani Srbije hoće promene, ali građani Srbije znaju da to neće ići lako i oni bi bili zadovoljni postupnim i postepenim promenama nabolje. Ali, građani Srbije hoće pravdu i pravo, građani Srbije hoće borbu protiv korupcije i kriminala, nama je potreban putinovski metod obračuna sa organizovanim kriminalom i korupcijom. Srbiji je potreban novi dogovor sa građanima da bismo izašli iz teške ekonomske krize i socijalne bede. SRS priprema program za izlazak iz ekonomske krize i socijalne bede, a jedna od ključnih tačaka tog programa biće upravo žestoka borba protiv korupcije i kriminala. Hvala najlepše.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, tekovina 5. oktobra jeste uvođenje demokratskog oblika vladavine u Srbiji. Od tada, od 2000. godine do danas, Srbija je krenula putem promena, reformi, razvijanja i učvršćivanja demokratskih institucija. Ističem važne rezultate. Makroekonomska stabilnost, setite se inflacije i hiperinflacije u prethodnom periodu. Sada imamo kao tekovinu čvrst dinar, za koji je svakako zaslužan tadašnji guverner NBJ, a današnji ministar finansija, gospodin Mlađan Dinkić. Danas imamo članstvo u međunarodnim institucijama. Danas je Srbija postala sastavni deo civilizovanog sveta. Ono što je važno istaći, to je da je bankarski sektor jedan od najvitalnijih danas i u njemu je sprovedena najuspešnija reforma. Pre 5. oktobra štednje u bankama nije bilo. Danas ta štednja iznosi milijardu 500 miliona evra. Javni dug zemlje smanjen je sa 14,1 milijardu evra na 9,6 milijardi evra. Devizne rezerve u NBS su povećane sa 360 miliona dolara na četiri milijarde i 300 miliona dolara. Danas crni devizni kurs ne postoji. Setite se da je platni promet na vrlo efikasan način prebačen u banke. Setite se da danas paradržavnih banaka, kao što su bili Dafina i Jezda, nema. Bankarski sistem je zdravo jezgro čitavog privrednog sistema Srbije. Danas je više zaposlenih u bankama nego posle stečaja četiri velike banke, jer te četiri banke su dugovale osam milijardi maraka u datom trenutku i bilo je potrebno da čitava Srbija, svi zaposleni u Srbiji rade 18 meseci kako bi se dug vratio. Danas smo u situaciji da vraćamo staru deviznu štednju i zajam za preporod Srbije, ono što je napravljeno u deceniji pre 5. oktobra. Danas je Srbija prvi put dobila kreditni rejting. Danas je Srbija potpisala jedan međunarodni ugovor, sporazum o tekstilu, posle 90-ih godina prvi put. Ono što je jako važno reći, to je da imamo domaćinsko upravljanje narodnim parama i uštedu u budžetu Republike Srbije. Primera radi, poređen je deficit u 2003. godini, bio je 43 milijarde dinara, u 2004. godini 22 milijarde, a danas 2005. godine deficit skoro da ne postoji. U Srbiji se uvodi red. Zakon važi jednako za sve. Stvara se atmosfera, ambijent, da zdravi i pravi rade i zarade, a da država pomaže bolesnim, siromašnim. Korupcija se smanjuje. Znate li da je uvedeno više od 160.000 fiskalnih kasa, uveden je PDV. Agrarni budžet je veći tri puta. Cena dizel goriva za poljoprivredne proizvođače je 17 dinara jeftinija. Isti poljoprivredni proizvođači mogu da odu u banke i da u bankama predaju dokumenta i projekte za konkurs za kratkoročne i dugoročne poljoprivredne kredite. Znate dobro da je napravljena strategija u oblasti poljoprivrede. Danas u Srbiji, posle dugo godina, postoji Agencija za osiguranje stambenih kredita, dobro znate da toga nije bilo. Danas u Srbiji se pokreće inicijativa da se nezaposlenost smanjuje, da se dodele krediti nezaposlenim licima, a sećate se dobro da je do 2000. godine broj nezaposlenih narastao na cifru od 800.000, plus oni ljudi koji su bili na prinudnom odmoru. Danas u Srbiji postoji finansijska stabilnost i danas se u Srbiji plate i penzije iz javnog sektora redovno isplaćuju. Znate dobro da budžet Republike Srbije vodi računa o čitavih pet penzija, jer fond može da isplati samo sedam. Danas u Srbiji privredni rast iznosi 8%, a znate i sami kako je u prethodnom periodu bila stagnacija. U ovom zdanju, otkako je ovaj saziv parlamenta, u Srbiji je usvojeno oko stotinu zakona. I važno je da imamo puno svesti o tome da moramo puno da radimo i još više zakona da donosimo, jer Srbija je bliža Evropskoj uniji, bliža nego ikada. Uskoro dobijamo pozitivnu ocenu Studije o izvodljivosti i na tom putu čeka nas jedan veliki posao u zakonodavnom smislu, da prilagodimo naše propise, jer Evropa čeka na nas. Iz Direkcije za spoljne poslove prešli smo u Direkciju za pridruživanje. Ono što je jako važno reći ljudima, to je da će deset zemalja koje su ušle u Evropsku uniju u prethodnom ciklusu, između 2004. i 2006. godine, dobiti 40 milijardi evra pomoći za razvoj infrastrukture, poljoprivrede, institucija u svojim državama. Ne smemo šansu propuštati. Vreme je da aktivno radimo na donošenju zakona i usklađivanju propisa sa Evropskom unijom. Ono što je jako važno, to je da jesmo jedan period propustili, da to ne može lako da se nadoknadi, ali ne smemo ni časak gubiti da bržim i boljim radom postignemo taj zaostatak. Dakle, za G-17 plus svi ovi rezultati su vrlo značajni, za državu Srbiju još značajniji. Ono što jejako važno, da ovo uvođenje reda, da ovakav način rada jedino može zemlju odvesti u porodicu evropskih zemalja. Pozivam skupštinsku većinu da glasa za izmene zakona koje su više tehničkog karaktera, ali istovremeno omogućavaju da ubrzavamo procese ka evropskoj integraciji. Hvala vam puno.
Zahvaljujem se. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Za reč se javio narodni poslanik Hranislav Perić i daje neko objašnjenje potpredsedniku.) Samo momenat kolega, znači reč ima narodni poslanik, ali bih zamolio šefa poslaničke grupe SPS da uredi ove podneske koje dostavlja predsedniku Narodne skupštine. Izvolite.
Da pojasnim u vezi izlaganja gospodina Vučića. Radi se o pominjanju nekih para na Kipru, da su te pare izneli koalicioni partneri G-17. Gospodine Vučiću, uveren sam da vi kao iskusan političar razumete da je ta priča oko Miloševićevih para na Kipru laž i da je to DOS koristio u predizbornoj kampanji. Sada ispada da nema para na Kipru. Ne razumem političare. Svi jure i traže neke pare. Pojedini političari mi liče na one tragače i kopače ćupova sa zlatom koje nikada ne iskopaju. Da nije bilo te laži u kampanji, pitanje je da li bi mi izgubili izbore i da li bi Milošević uopšte izgubio izbore. Pre neki dan na televiziji je gostovala Borka Vučić i dala objašnjenje kako se radilo u vreme sankcija i rata. Mi smo morali da poslujemo sa zemljama u okruženju. Morali smo i da uvozimo i da izvozimo. Kada smo imali sankcije, neka mi neko kaže kako je moglo drugojačije da se radi. Jesu iznošene pare i preko Makedonije, ali je za te pare ulazila roba u zemlju. Zbog građana Srbije moram da kažem da treba da znaju da je bila velika laž - Miloševićeve pare na Kipru. Laž je plasirana 2000. godine, a sada je 2005. godina. Valjda je laži izašao kraj. Vi, gospodine Vučiću, slušate Batića, koji je tri godine lutao po Kipru i tražio Miloševićeve pare, i maje se po Kipru.Dok je bio tamo izgubio je funkciju ministra pravde,jer nije radio ovde, postao je tragač za parama. Hvala.
Replika. Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, dužan sam samo jednu ispravku za ono o čemu je govorio gospodin Albijanić. Naravno, ne slažem se ni u čemu, ali ovo je jedan drugačiji način, izgleda da je izabrao pametniji način za obraćanje nego što je to bio slučaj ranije. Ali, u svakom slučaju, nije 40 milijardi. Smanjili su to na 15 milijardi što se tiče podrške Evropske unije novim članicama. Što se tiče para na Kipru, narodnih, državnih, kakvih hoćete, u najvećoj meri se slažem sa vama, gospodine Periću. Nisam ni rekao da su to Miloševićeve pare. Naprotiv, rekao sam da nisu Miloševićeve pare. Ali, da su pare postojale i da su pare netragom nestale - to je ono što sam rekao. I, rekao sam da su netragom nestale i nisam se pozivao na Batića, već sam se pozivao na vašeg koalicionog partnera Mlađana Dinkića. Pozivao sam se na Mlađana Dinkića i nije mi tri godine govorio Vladan Batić, nego mi evo pet godina govori, pet godina mi vaš koalicioni partner Mlađan Dinkić kaže kako na Kipru stoje toliki i toliki novci, kako samo treba da sačekamo i da se taj novac pokupi. E, mene sad čudi kakva je to kod vas promena nagla nastala pa pravite ogromnu i dramatičnu razliku između gospodina Batića i gospodina Dinkića. Izvinite, za nas nema nikakve razlike. I jedan drugi su bili u DOS-u. I jedan i drugi su se na isti način obračunavali sa političkim protivnicima ili govorili o nama sve najgore u prethodnom periodu. Što se tiče samog Dinkića, on je mnogo veće zlo od Batića. Kod njega su u rukama ključevi svih finansija u Srbiji. On odlučuje o bogatstvu ili siromaštvu građana Srbije. On je taj koji je najodgovorniji za čemer i jad koji danas u Srbiji postoji. Zato vas pozivam na najkorektniji način, uveren da vi to razumete, gospodine Periću, a to je - slažem se sa vama, ali sam siguran da više ne verujete tim i takvim lažima koje DOS, a kao što vidite pre svih, kako sam ovde iznosio, Mlađan Dinkić prezentovao, pa sam uveren da ćete glasati za njegovu smenu i da ćete nam dopustiti da se sledeći put to nađe na dnevnom redu, jer nije demokratski da nam to skidate sa dnevnog reda. Pa zajednički da ga smenimo i onda očekujem sigurno neuporedivo bolju budućnost i prave promene za građane Srbije i našu decu. Hvala vam najlepše.
Da li se još neko javlja za reč od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa? (Ne) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Odbor za finansije i predstavnik predlagača nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Poslanička grupa SRS traži amandmanom da se briše član 1. ovog predloga zakona, ali prvo moram da vam kažem da nas je malopre dezinformisao poslednji predsednik poslaničke grupe G-17 plus. On je rekao da se radi o zakonu o izmenama i dopunama. To nije naziv zakona. Vi niste udahnuli na vreme da pročitate, to je zakon o regulisanju odnosa Republike Srbije i banaka u stečaju. One su već četiri godine u stečaju. Vidite, termini se ne slažu - po osnovu preuzetih inostranih kredita odnosno zajmova. Da bi građani Srbije shvatili o čemu se radi, radi se o tome da je neko kukuriknuo da je napravio sporazum, da je otpisano 66,6% nečega što ne postoji. To su neke kamate i neka potraživanja koja su zastarela. Ali, to je bilo pokriće da se ugase četiri banke i da se u tom gašenju i tim bankama pridodaju još verovatno dvadesetak banaka, i tako da se formira na tržištu prostor da uđu ove banke, navodno iz inostranstva. Međutim, to su gotovo sve banke formirane kapitalom iz Republike Srbije. Kada je ta operacija rađena, niko nije rekao, a to je G17 plus, odnosno Labus i Mlađan Dinkić, da postoji bilo kakva obaveza tih banaka u stečaju prema državi. Sada, sa zakašnjenjem od nekoliko godina, javlja se ovaj zakon kojim se, praktično, u toku postupku stečaja koji je otvoren nad bankama menja status stečajnih poverilaca. Vi imate tu ustavni problem, doduše i mentalni i logički. Sada onaj poverilac, koji čeka na svoje potraživanje da ga naplati u stečajnom postupku, biće izopšten, iz onog prostog razloga što se na bazi ovog običnog papira menja karakter potraživanja, odnosno Republika Srbija postaje poverilac banaka u stečaju, pa samim tim i postaje poverilac za onu imovinu gde su krajnji korisnici bili naša preduzeća. Nedostatak ovog predloga zakona je u tome što se ne zna iznos, što se ne zna koje su obaveze Republike Srbije, prema kom investicionom fondu ili grupaciji banaka iz inostranstva, što se ne zna kolika je obaveza koje banke od ovih u stečaju, što se ne zna ko su krajnji korisnici tog kredita bili, koja privredna društva: RTB Bor, rudnici, "Zastava" i ova druga preduzeća, da bismo znali šta to država dobija. Na ovaj način država kaže - praktično mi sada zaustavljamo stečajni postupak kod ovih preduzeća, jer je država postala vlasnik svega onoga što je bilo potraživanje ovih banaka prema privredi. Praktično, ovde imamo kombinaciju tri originalne laži, da se ne bi videla istina da su ugašene banke, da bi se sakrili podaci o tome koliko para postoji u inostranstvu. S pravom autor one knjige, "Demokratska pljačka Srbije", postavlja pitanje: "Gde su pare?" Ovde ste imali prilike da čujete citate. Eliot Nes, zvani Mlađan Dinkić, otišao je da zavodi red, pa na Kipru nije uspeo da zavede red, ali uspeo da uzme 20 metara dugačkog sanduka sa materijalima, da skine nalog 1054, kako bi se izbegli podaci o potraživanjima i plasmanima Beogradske banke, što preko of-šor firmi, što na drugi način, koje stoje u inostranstvu. Onda se ovde prave velikodušni, kao, otpisali su nešto što ne postoji, neko potraživanje nekih tamo klubova koji su ih finansirali da dođu na vlast. Gde su četiri milijarde, s pravom postavlja to pitanje i autor ove knjige, s pravom to pitanje postavljaju i svi oni, postavlja ga i Velimir Ilić. Njegova izjava glasi: "Ne znam, po ovlašćenju i sa punomoćjem Vlade Republike Srbije vršio sam istragu. Bilo je 1.600.000.000, što je moglo da se povuče jednim potpisom, i to nije urađeno." Te pare nam se vraćaju preko Evroaksis banke, "Malog kolektiva", onih vaših egzotičnih ostrva. Za to ne treba da budete eksperti. Vi se hvalite da ste eksperti. To što radite je kriminal. Zato vam je stalo do tih potraživanja države kod banaka u stečaju. Kako vi ovde kažete, a neću da vam čitam član 1, on je neprimenljiv, i kaže: "Po tom osnovu je Republika Srbija stekla potraživanje", a osnova nema nigde, niste ni naveli koji je osnov. Na taj način vaša ekspozitura, koja se zove Agencija za sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka, postaje nominalni vlasnik, a ne država. Vidite, u onom Zakonu o Akcijskom fondu vi ste primenili jedno rešenje, pa ste tamo rekli da se otpisuju potraživanja, a ovde niste otpisali potraživanje nego ste ga zadržali. Ovo je legalizovana pljačka, legalizovani kriminal u režiji G17 plus, koja treba da se spasi od krivične odgovornosti. Seti te se i sami da je Mlađan Dinkić tražio neke pare na Kipru, a našao je svog rođaka.
Reč ima poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine predsedavajući, ako u toku mog govora, kao što se desilo za vreme govora gospodina Krasića, budem čula da neko od verovatno pripitih poslanika iz većine u ovoj skupštini zvižduće na bilo koji način, lično ću da priđem i da mu iščupam bar jedno uvo. Što se tiče ovog zakona i svega onoga o čemu je danas u višečasovnoj diskusiji govorio gospodin Aleksandar Vučić, moram da vas podsetim, dame i gospodo poslanici, a vi ste svi svedoci toga, pre svega, gospoda iz DSS, koji danas na sve moguće načine trpe, u političkom smislu, u finansijskom i svakom drugom, šamaranje od strane Mlađana Dinkića, koji je ministar finansija, da su i oni tada želeli javnosti, kao nekakvu odstupnicu za opoziciono delovanje, da pokažu da se i te kako solidarišu sa hiljadama onih iz četiri srpske banke koje je jednog dana Mlađan Dinkić odlučio da zatvori. Danas se ovde ne postavlja pitanje za članove grupacije G17 plus, čiji je Dinkić "ekspert" i ministar - zašto ga oni brane, zašto se trude da opravdaju svaki njegov postupak, nego za samog premijera Vojislava Koštunicu, koga smo mi sa ove govornice upozoravali na dan izbora Mlađana Dinkića za ministra finansija, da to ne čini. Bilo bi za građane Srbije prihvatljivo da kažu - evo, Skupština je donela jedan od sto pedeset i ne znam koliko zakona u novom sazivu, a da ovaj zakon omogućava da se tih nekoliko hiljada ljudi iz banaka, koje je Dinkić otpustio, vrati na posao. Mi danas imamo sasvim obrnutu situaciju. Imamo situaciju da im se više ne zna broj, ni u Kragujevcu, u kome je 40.000 ljudi nezaposleno, ne zna se koliko je stranih banaka koje, navodno, posluju kao domaće, a lihvarskim kamatama svu štednju koju kupe od građana i kroz naročito potrošačke kredite, na koje su građani prinuđeni da idu zbog nemaštine i bede, kroz ogromne kamate koje se uzimaju od strane građanaSrbije, poslovanjem tih banaka, vrši nova pljačka ionako potpuno ispražnjenih džepova građana Srbije. O čemu mi onda ovde pričamo? Koja je to velikodušnost sada ministra finansija i države Srbije, pa će da izvrši otpis dugova te četiri banke koje je trebalo da uđu ne u stečaj, nego u proces sanacije, u njihovo ozdravljenje, da mogu da rade i plasiraju u domaću privredu, koja danas uopšte ne funkcioniše. Nasuprot tome, vi govorite o studiji izvodljivosti i o procesu stabilizacije i pridruživanja Evropskoj uniji. Moram da vas podsetim, naročito vas, dame i gospodo, iz ove potpuno destruktivne većine danas u Skupštini Srbije, da se u tom izveštaju Evropske komisije, do čijeg mišljenja vam je i te kako stalo, spominje i slučaj četiri srpske banke, i nešto što oni nikako neće da vam dozvole i neće da vas prime, iako se trudio gospodin Albijanić da nam predstavi kako je Evropa ispred, pa samo što nije oberučke prihvatila da i on kao takav primerak i svi ostali odu tamo. Neće da vas prime, jer oni strogo sankcionišu nešto u čemu je Mlađan Dinkić ekspert, a to je pranje novca, pranje novca preko Kipra, pranje novca preko banaka koje lično kontroliše Mlađan Dinkić, sa svojom kumovsko-mafijaškom bratijom, pranje novca građana Srbije i pljačka koju on sada radi preko banaka, stranih banaka koje kontroliše u našoj zemlji. Bilo bi dobro da nam bilo ko od vas kaže i nekome od građana Srbije objasni kako je moguće da sa ove skupštinske govornice u lice lažete ljude kada im govorite da su te banke velikodušne, da daju odlične i povoljne kredite, kada znate da to nije tačno, kada znate da se na taj način dodatno ljudi pljačkaju i kada znate i svesni ste toga da branite čoveka koji danas predstavlja najveće zlo. On kontroliše ne samo novčane tokove, nego sve vas, disciplinuje vas načinom na kojim vam se obraća, i preko svojih obraćanja na konferenciji za novinare u Vladi Srbije, preko svojih medijskih nastupa. Onda nam se podmeće neka priča i bajni ekspertski potezi i G17 i Mlađana Dinkića, koji će državu da izvuku iz krize. Pre svega bih želela uz odbranu ovog amandmana i brisanje člana 1, koji je podneo u ime poslaničke grupe gospodin Zoran Krasić, da poručim vama, gospodo, koji ste iz stranke aktuelnog premijera Vojislava Koštunice, da se prizovete, ako je to još uvek moguće, pameti i da se potrudite da se, ukoliko je moguće što pre, ako želite dobro ovoj državi i ovom narodu, otarasite nekoga kao što je grupacija G17, a pare svega Mlađan Dinkić. Jer, verujem da i mnogo ljudi koji sede u poslaničkoj grupi G17 plus ne opravdavaju ovakve poteze ogoljenog kriminala i čoveka koji danas na najperfidniji način personifikuje kriminal u ovoj zemlji, a to je, nažalost, ministar finansija u Srbiji Mlađan Dinkić.
Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, ova priča oko domaćih banaka započela je negde krajem 2001, početkom 2002. godine. Ona se u stvari razvijala u dva pravca. Prvi je pranje novca, odnosno sklanjanje novca koji nije mogao, zbog spoljnog zida sankcija, zbog NATO agresije, zbog ekonomskih sankcija UN, da bude u legalnim tokovima. Najveći deo tog poslovanja obavljala je Beobanka. Dolaskom DOS-a na vlast i nasilničkim preuzimanjem Narodne banke nekome je palo na pamet, a taj neko se zove Mlađan Dinkić, da taj novac sliva u privatne džepove, svoje i svojih poslovnih partnera. Čitava ova priča, prvi deo priče oko naših banaka koje su u stečaju, likvidaciji, bio je isključivo zbog toga. Drugi deo priče je u stvari nastavak pljačke državnih ili društvenih banaka, nazovite ih kako god hoćete, a pljačka se odvijala na sledeći način. Ostalo je na hiljade kvadratnih metara poslovnog prostora u najekskluzivnijim delovima gradova. Gde god su te banke imale svoje ekspoziture i filijale, one su se nalazile u centru grada. Poslovni prostor je koštao preko hiljadu i po, dve, tri, a u Beogradu verovatno i više hiljada evra. Taj poslovni prostor preuzimaju nove banke, koje su bliske tadašnjem guverneru, a sadašnjem ministru finansija. Da zlo bude veće i da ima stvari koje im idu i na ruku jeste odluka zemalja EU da sa nacionalnih valuta pređu na jednu jedinstvenu valutu, na evro. Poklapa se otprilike i vreme gašenja domaćih banaka, državnih banaka, sa tim prelaskom nacionalnih valuta u evro, tako da su neke banke, koje su se odjednom pojavile na našem tržištu, akumulirale kapital od preko osam milijardi maraka. Prvobitne procene Mlađana Dinkića, i svih ostalih koji su bili u toj igri, jeste bilo da je u pitanju četiri milijarde, sada se ispostavilo da je osam milijardi. Taj novac uopšte više ne može da kontroliše Narodna banka, ne može više da kontroliše država, dobrim delom je već iznet ili se ono malo što je ostalo koristi kao pokriće za davanje kamate. Novac po viđenju, devizna sredstva po viđenju ili oročena kod banaka imaju kamatu 1,5 do 2%, i to možete da proverite, i baš su u pitanju ove banke koje je Aleksandar Vučić nabrojao. A plasmantog novca našim građanima nije po evropskim kamatama, koje se kreću od pet do 5,5% na godišnjem nivou, nego u najmanju ruku 16 do 18%. I te iste banke, da im ne bi bilo malo, taj isti dinarski kredit koji daju sa deviznim pokrićem vezuju za evro, pa mu zaračunavaju plus skok evra koji, morate da priznate, postoji, pa vezuju još i za rast cena na malo, za razne kamate, bankarske, zatezne itd. Tako da tim istim novcem, koji su na određen način nepošteno stekle, pljačkaju građane Srbije. Postavlja se pitanje da li bi to uopšte i bilo moguće da nije jedne takve paklene mašine koja je u stanju da smisli jednu takvu prevaru, oličene u jednoj šifriranoj stranci kao što je G17.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a potom ćete vi koleginice Vjerice.
Poštovani narodni poslanici, očekivao sam ovu raspravu i ministra finansija da ga pogledam ovde u ovom odstojanju od govornice, ali je pobegao, jer sam jedan od 9.000 radnika koje su usrećili Dinkić i Labus januara meseca 2002. godine. Ta njihova takozvana reforma ili početak reforme bankarskog sistema, sa uništavanjem četiri najveće banke u Srbiji, sa tradicijom i ogromnim ugledom, kako u zemlji, tako i u inostranstvu, smišljeno da bi se otvorio prostor bankama koje su počele da se otvaraju, od stečaja tih banaka do današnjeg dana. Ali, imao sam konkretna pitanja ministru da postavim. U to vreme on je bio član Upravnog odbora Agencije za sanaciju i stečaj banaka, a Labus, aktuelni potpredsednik Republičke Vlade, bio je predsednik Upravnog odbora. Ta pitanja su: kako su sprovodili postupak navodne sanacije ove četiri banke od juna meseca do kraja 2001. godine; ko je doneo odluku preko noći da se ove četiri banke likvidiraju? Pošto sam radio u Jugobanci Kraljevo, bio sam uključen u ceo postupak navodne sanacije ove četiri velike banke i tu prevaru koju su prvo prema radnicima tih banaka učinili sa navodnim programom o sanaciji tih banaka, do tajnog dogovora ili sprovođenja programa koji su dobili da izvrše na pregovorima u Parizu. Ti pregovori u Parizu o navodnom otpisu 66% dugova banaka iz Srbije u suštini su velika obmana i prevara, a i velika pljačka građana Srbije i države Srbije. Hteo sam konkretno pitanje ministru da postavim: zašto su dolarski krediti, to je bila većina kredita u tim pregovorima koje su vodili, pretvoreni u kredite u evrima? Sama ta činjenica je koštala u tom momentu 300 miliona evra. Da li su gospoda Labus i Dinkić imali tu koristi, samo tom činjenicom, pretvaranjem dolarskih kredita u evre? Šta se posle događalo, od otvaranja stečajnog postupka za ove četiri banke. Normalno, Kljajević kao predsednik Trgovinskog suda, tada Privrednog suda, sada Trgovinskog suda Beograd, sa stečajnim sudijama, do današnjeg dana nije uradio ništa u pogledu stečaja i likvidacije tih banaka. Nažalost, radnici iz ovih banaka nisu mogli da dobiju – i pored ogromne imovine u pogledu novca i u pogledu pokretnih stvari, a da ne govorim o ogromnim nepokretnostima, dakle, sa ogromnom vrednošću u najelitnijim delovima gradova Srbije –ni decembarske plate iz 2001. godine, a radnici koji su navodno po programu o sanaciji otišli u penziju nisu dobili do današnjeg dana otpremnine. Isto bih postavio pitanje ministru Dinkiću, koga nema ovde, šta je sa novcem koji je bio blokiran od početka sankcija u Agenciji Jugobanke u Njujorku, radi se o 120 miliona dolara; šta je sa novcem iz Veksim banke iz Moskve, koja je bila pravni prethodnik ove čuvene banke Lazarevića i Hamovića, u čijem poslovanju učestvuju i Dinkić i Labus, gde je bilo najmanje 20 miliona dolara kada je ta banka osnovana od Jugobanke Beograd; šta je sa 20 miliona dolara, kada je trebalo da se osnuje jugoslovensko-engleska banka u Londonu, nije osnovana zbog sankcija, ali su sredstva negde otišla. Ko je uzeo sav ovaj novac? Šta je sada sa ovim zakonom, kada se predlaže preuzimanje dugova, navodno ovih banaka u stečaju i likvidaciji, od strane države, da li će za kredite koji su odobravani ili uzeti u inostranstvu za Trepču, "Feronikl" na Kosovu i druga preduzeća Srbija plaćati dugove? Ministar finansija je rekao da se oko jedna milijarda kredita odnosi na Kosovo i Metohiju. Na Kosovu i Metohiji se vrši privatizacija, odnosno otuđenje državne imovine. Država, Vlada i ministar ne preduzimaju ništa da zaštite državnu imovinu, bar zbog ovih obaveza koje su preuzeli u ime države.
Vreme, gospodine Četroviću.
Izvinjavam se, ne javljam se često, ali ću završiti jednom mudrom izrekom Vladimira Bulatovića Viba: "Novim bogatašima malo je pet čula. Oni imaju čulo primanja, čulo sopstvenog imanja, čulo rabljenja, čulo grabljenja i čulo za rasulo". Hvala.
Hvala vam na ovom citatu. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta o ovom amandmanu, o amandmanu gospodina Krasića.
Mlađan Dinkić je izgleda bio nestrpljiv, pa je već otrčao u Evropu, pošto ga danas nema ovde ceo dan, ali ne zna kukavac da će odande da ga vrate. Sva su mesta, gde je bilo moguće postaviti kriminalce, popunjena, za Mlađana Dinkića nije ostalo ništa, ostalo je još uvek praznih mesta u našim zatvorima. Ministar Stojković prati naš rad u ovom delu i čovek došao odmah da ga povede, a ovaj je pobegao, zaista nema smisla. Poštovane kolege iz ovog što nazivate skupštinskom većinom, ako to još uvek jeste, bilo bi bolje da ste prihvatili inicijativu SRS, odnosno naše poslaničke grupe i da smo raspravljali o razrešenju Mlađana Dinkića, ministra finansija, da ste sa nama skupa glasali za taj predlog, onda bi i vama kao poslaničkoj većini i vlasti bilo mnogo bolje i lagodnije. Srbiji bi bilo svakako mnogo bolje, jer ne bismo, kao prvo, danas na dnevnom redu imali ovaj zakon. Verovatno posle Dinkića ne biste bili u stanju da nađete još jednog takvog kriminalca koji bi vas naterao da svoju savest i svoja kriminalna dela pere preko zakona koje predlaže ovom parlamentu i koje ćete vi svakako, ako uspete da sklepate većinu, i da prihvatite. Kolega Zoran Krasić vam je predložio da brišete član 1. Predloga ovog zakona i rekao je, to isto mogu da kažem, besmisleno je čitati taj član 1. zakona, jer on zaista ništa ne znači, ali iz obrazloženja koje stoji u amandmanu trebalo bi da vam bude jasno zbog čega taj član treba da se briše. Naime, SRS se protivi drugačijem tretmanu Republike Srbije u pogledu njenih potraživanja u stečajnom postupku nad bankama u odnosu na druge poverioce banaka u stečaju. Valjda su pravila stečajnog postupka nad bankama bila poznata onima koji su pregovarali sa poveriocima iz Pariskog i Londonskog kluba. Zato se amandmanom traži brisanje člana 1. Predloga zakona. Ko su bili pregovarači Pariskog i Londonskog kluba? Labus, sećate se kada je pevao one neke partizanske pesme, pa su to snimali na televiziji i, naravno, Mlađan Dinkić, poznat iz DOS-ovske revolucije po onoj čuvenoj čarapi, heklerima, po upadu, mislim na Narodnu banku, samoproglašenjem za guvernera Narodne banke. I od tada je krenulo sve naopako kada su u pitanju finansije Republike Srbije. Sva sredstva su pod šapom Mlađana Dinkića. Uništio je četiri velike srpske banke. Bez obzira što je malopre kolega Četrović prekoračio vreme predviđeno Poslovnikom za reč o amandmanu, nije bilo lepo od predsednika što mu nije dozvolio da završi ono što je imao da kaže, a mogao je zaista mnogo toga da kaže, jer je on jedan od onih koje je Mlađan Dinkić ostavio bez posla, kada je uništavao srpske banke, da bi doveo, bez ikakve kontrole, nekakve inostrane banke u Srbiju. Većina tih banaka su banke "žnj" klase u svojim zemljama, a ovde su da bi pokupile sve one devize koje su postojale kod građana Srbije, da ih odnesu u svoje centrale i onda ovde kažu predstavnici skupštinske većine i stranke Mlađana Dinkića kako sada ima mogućnosti, sada se u Srbiji štedi, podizanja stambenih kredita, pa ne znam med i mleko. Da građani Srbije ne znaju u kakvoj situaciji žive i još bi mogli da vam poveruju. To možete da pričate nekome ko ne živi u Srbiji. Pitajte građane Srbije ko je podigao stambeni kredit, pod kojim uslovima se daju stambeni krediti, ko je u Srbiji u stanju da plati stambeni kredit, odnosno ratu za stambeni kredit. Ove potrošačke kredite, izuzetno nepovoljne, šta će narod, uzima ih, zato što nema šta da jede, pa onda uzme taj kredit, pa tek onda je u muci. I doći ćemo u situaciju još mnogo težu, još mnogo više građana Srbije neće imati šta da jede, pogotovu što pretite i dalje otkazima, što Mlađan Dinkić preti Zakonom o radu, preti otpuštanjem još 300 hiljada zaposlenih iz javnih preduzeća. Počeo je sa resornim ministrom u JAT-u, a pitanje je dokle će stići. Mi smo vam predložili da ga zaustavimo, još uvek nije kasno. Naterajte Predraga Markovića, gospodo iz skupštinske većine, da poštuje Poslovnik, da stavi inicijativu na dnevni red i da se Srbija oslobodi balasta zvanog Mlađan Dinkić.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, naš narod je lepo rekao - što se krivo rodi, život ne ispravi. Mlađan Dinkić je u vlast ušao automatskom puškom, ne izborima, ne kvalitetom, ne takmičenjem. Puškom je ušao u Narodnu banku. Pravili ste se da to ne vidite, da to ne smeta. Nazivali ste ga guvernerom mesec i po pre nego što je zaista postao guverner, a istog dana ste mu dali na raspolaganje sve ono čime raspolaže Narodna banka. Gasio je državne banke, pravili ste se da to nije nikakav problem. Nestajala su preduzeća, pravili ste se da to uopšte nije važno. Favorizovao je ekspoziture stranih banaka, pravili ste se da je to izvanredan potez za srpsko bankarstvo. Gasio je finansijski sektor, zatvarao osiguravajuća društva, zatvara banke, izjavljuje da će smanjiti broj banaka u Srbiji jer imamo mnogo banaka. Nađite mi u svetu, demokratskom i uređenom, ministra finansija ili guvernera koji će u jednoj državi reći - zatvoriću još banaka, imamo mnogo banaka. Da ga pošaljemo u Švajcarsku da tako nešto izjavi i da kaže, imamo mnogo banaka u ovoj ulici, svaka kuća je banka, mi to moramo da zatvorimo, previše je, nema tržišta za strane banke. Kada ste odredili visine plata poslanicima, on koji je navikao da hajduči, da viče, da se ponaša drsko i bezobrazno, učinio je poslednju drskost i bezobrazluk, vama koji ste ga birali za ministra, koji ste po zakonu odredili plate poslanika, usudio se da kaže da ćete smanjiti plate ili ih primati na 40 dana. Vi njemu ne rekoste - ministre, ili smanji svoju platu ili ćeš i ti primati na 40 dana. To vam je uradio dan pošto ste nas sprečili da u dnevni red uđe rasprava o Mlađanu Dinkiću. Znate šta, i ja koji sam tolerantan, demokratski orijentisan, fino vaspitan, čini mi se popustio bih i počeo da se ponašam kao Mlađan Dinkić, ako biste mi zaista dozvolili da uradim sve što sam naumio u jednoj državi. Više ni vi ne možete da ga zaustavite. Svako od vas ko neće podići ruku da on bude smenjen, svako od vas ko će podići ruku da mu ovaj zakon prođe, negde će u nekom društvu da pronađe za sebe neko opravdanje. Vi, gospodo iz DSS, vama upućujem jedan savet, vredeo bi vam ako hoćete da ga poslušate. Pustite da zemljom vladaju političari. Ne dajte da zemljom vladaju tajkuni, bogataši i njihove sluge, jer tajkuni nisu prošli kroz filter demokratskih višestranačkih i slobodnih izbora. Ni sa kim se nisu borili, bili su bez konkurencije. Navedite mi imena deset najbogatijih ljudi u Srbiji, dokazaću vam da nijedan nije imao konkurenciju kada se bogatio, da mu je jedina konkurencija bila država, a država je padala pred bogatašima i pred njihovim zaštitnicima. Vi ćete reći - jeste, ne valja Mlađan Dinkić, upropašćuje sve, ali to je naš koalicioni partner, trebaju nam ti glasovi da sačuvamo Vladu. Naravno, nećete to reći u duelu, jer bi neko mogao da vas pita - šta će vam takva vlada. Ne možete vi, kao većinski partner, kao partner koji je sa sobom uveo SPS, koji nema toliko poslanika koliko je vas na broju nego uvek sa pravom možete da računate na poslanike SPS, oni su zbog vas u sve ovo ušli, ne možete da kažete da jedan mali koalicioni partner može da vam radi šta god hoće, jer mislim da vi, za razliku od njih, želite da se bavite politikom i posle sledećih izbora, a ovi koji ne misle više nikada da se bave politikom mogu da rade šta god hoće. Ne možete ni vi iz manjih političkih stranaka da se pravdate ako odbranite Mlađana Dinkića, zato što imamo dokaze šta sve mislite o njemu i šta ste sve o njemu govorili. Srbija mora da postane normalna zemlja. Pogledajte, umesto da zaustavite Mlađana Dinkića, pronalazite načine da ga opravdate. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Kada su naša deca u školama ugrožena, na ulici ugrožena, vi ne kažete da im obezbedimo mir, sigurnost i bezbednost, nego kažete da ih zatvorimo u kuću. Nesigurna je Knez Mihailova ulica za decu, nesigurno školsko dvorište za decu, neka sede kod kuće, šta će nam deca na ulici. Kao prohibicija u američko doba. Nema alkohola. Kakve to veze ima da li je ulica mirna posle 12 ili pre 12? Jeste li ste vi vlast? Da li je svako na ulici bezbedan od nula do 24 sata? Otkud vam pravo da uvodite policijski čas, pa da kažete da naša deca nisu bezbedna posle 12? Kakva ste vi to država? Obezbedite i posle 12 bezbednost na ulici. Uništavaju nam banke i preduzeća. Koje opravdanje imate danas pred tom neumitnom činjenicom, pred činjenicom da jedan čovek, drzak, bezobrazan, nevaspitan...
Molim vas, ne ometajte govornika, a vas, gospodine Nikoliću, molim da privedete kraju.
Danas se govori o odbeglom članu Vlade, Mlađanu Dinkiću. Pazite, to je čovek koji je pogazio jedinu knjigu koju je napisao. Zar vam i to nije dovoljno? Šta još treba da uradi Mlađan Dinkić da kažete - izvini, bre, nisi za našu partiju, mi hoćemo stranku koju narod neće da mrzi. Doveli ste do toga da postavljaju semafor na Brankovom mostu, pa će prvo da idu automobili, pa ovi što skaču, pa opet idu automobili, pa ovi što skaču, gladni, žedni, nemaju više nikakav smisao da žive sa vama na vlasti. Smejte se i gojte se, ali ovo neće dugo da traje. Ivo Andrić je napisao možda jednu pesmu, ali je u njoj sve rekao i o vama. Kaže - bilo je vrelo leto i sazrelo je trpko voće. Ne može više sve da bude za vas, za vaše sluge, za vašu decu, za sluge vaše dece. Narodu morate da vraćate, ne Svetskoj banci, ne MMF-u, ne Evropskoj uniji, narodu. Jer ako mislite da samo vas nekoliko, koliko vas ima u toj stranci, uđete u Evropsku uniju, a da narod ostane pred vratima, šta ćete nam onda vi?
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, divim se hrabrosti poslanika SRS, tu hrabrost nemam. Nemam hrabrosti da nazovem Dinkića lopužom, nisam ga ni do sada nikad nazvao i divim se kad oni to tako kažu. Zato sam odlučio, da je on danas tu obratio bih se sa - dame i gospodo narodni poslanici, vaša visosti gospodine Dinkiću, ali ga nema pa mi je olakšao posao. Više nikad neću da pomenem ono kad je on sa čarapom i sa kalašnjikovom upao u Narodnu banku kao lopuža, jer lopovi upadaju noću, on je upao danju. Neću više nikad da pomenem onu gomilu slika koje su bile u Narodnoj banci dok je on bio guverner, pa nema njega kao guvernera, nema ni umetničkih slika, jer je jedan iz Narodne banke pitao gde su slike, pa su ostali iz Narodne banke pitali gde je on. Neću da pominjem onaj devizni depozit od 30 miliona dolara koje je on, dok je bio guverner, samonametnuti guverner, dao svojim kumovima, prijateljima Hamoviću i Lazareviću, u Evroaksis banku. I neću da ga vezujem za Hamovića i Lazarevića jer oni su kriminalci, a ako ga vežem, moram da kažem da je i on kriminalac, a to neću. Neću da pominjem ni ovoga što ga je nasledio kad je rasturao Jugobanku, Jelašić, ne znam kako se zvao pre nego što je primio državljanstvo, a znam da je bio u onoj komisiji za prodaju imovine Jugobanke, pa mercedes, koji je ukupno star dve godine, uzeo za 13.000 evra. Ako to kažem, onda moram da ga povežem sa Dinkićem i moram da pomenem da je Dinkić lopov, a to neću. Neću da pričam o četiri banke koje je on zatvorio i tako ostavio nekoliko hiljada ljudi bez posla i nekoliko desetina hiljada preduzeća po Srbiji bez imovine, Srbiju ostavio bez debele imovine i ono što je ostalo, pošto je udario katanac u te četiri banke, krčmi kao da mu je očevina. Neću da pominjem to što je nekoliko milijardi dolara pronašao na Kipru, jer tih para više na Kipru nema. Čuo sam da su otišle na Devičanska ostrva, pominju Janjuševića tamo, da mu je on bio veza, ali neću da kažem, bojim se da mi se Dinkić ne naljuti. Neću da pričam ni o tome koliko je državu opljačkao kada je prilikom razmene marke za evro građana Srbije skinuo kurs, pa posle promenio kurs i koliko je samo na toj razlici od kursa para uzeo. Neću jer ne smem da kažem. Ni kad ga budu uhapsili neću smeti da kažem da je lopuža, bar desetak dana dok se ne otkrije. Danas sam očekivao da pored ministra Stojkovića sedi i ministar Jočić, a da sa ove strane sedi Dinkić u bukagijama, onda bismo mogli puno šta da pričamo. Ovako nećemo.
Čuli smo mišljenje o amandmanu. Da li još neko želi o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Mirčić, povodom amandmana gospodina Krasića.
Dame i gospodo narodni poslanici, možda je malo neuobičajeno da razgovaramo o amandmanu na zakon koji je predložila Vlada, odnosno čiji predstavnik je ministar, a ministar od početka rasprave nije ovde. U krajnjem slučaju, to je očito postala navika koalicione vlasti, kada se priča o ministru, kada se razgovara o njegovim predlozima, predlozima Vlade, ministar ili pobegne ili ne dođe. Svodi se na isto. Ne vidim razloga zbog čega, kada je u pitanju ovakav značajan amandman za sudbinu ne samo monetarnog, nego kompletno i privrednog sektora, jer smo videli kako to radi Dinkić kada je bio guverner, a kasnije, odnosno sada ministar finansija, zašto ne bi saslušao šta mu se to govori od strane SRS. Ako je toliko čestit i pošten, kako ste ga i predstavili kada ste ga predlagali za ministra finansija, šta tu ima da se stidi tako čestit i pošten čovek. Zašto kao takav ne sasluša i ne izađe i kaže sa ove govornice. Očito je to novi stil i način rada pojedinih ministara u ovoj vladi, kada su kritikovani u parlamentu, tamo gde je mesto i gde je logično, onda oni poslanicima, odnosno narodu odgovaraju i objašnjavaju preko TV ekrana, zakupe ili uzurpiraju termin na televiziji i onda izlaze i maltretiraju građane, a pri tom svesni su činjenice da niko nije u mogućnosti da im odgovori. Još ako imamo u vidu da se u poslednje vreme pojavljuje i specijalna emisija državne televizije, gde izlaze ministri i potpredsednici Vlade i pričaju o svom uspehu, onda nas neće iznenaditi ako i ovaj ministar, umesto da ovde odgovara, večeras se pojavi na nekoj od televizija i počne da priča o finansijskom, monetarnom, privrednom sistemu. Ali, može se očekivati da priča kao da živimo u nekoj drugoj državi, a ne u državi Srbiji. Činjenica je da postoje zasluge ministra finansija i kao guvernera Narodne banke, a pogotovo na funkciji ministra. Kao guverner Narodne banke lično se najviše založio da likvidira domaće banke i da se kao jedna od posledica u poslednje vreme pojavljuje činjenica da preko likvidacije tih domaćih banaka je omogućeno tajkunima pojedinih političkih stranaka da preko noći postaju vlasnici velikih firmi, profitabilnih preduzeća, rudnika, da se pripremaju da zauzmu i NIS i EPS. To im je omogućeno onog trenutka kada se upadalo sa kalašnjikovima u Narodnu banku, tada je već osmišljeno i smišljeno kako likvidirati domaće banke. To što su domaće banke bile poverioci tim velikim sistemima sad tek dolazi do izražaja. I da se Vlasi ne dosete, doveden je novi guverner banke. Za starog guvernera su čak ovde neki poslanici koji su s njim u koaliciji sa ove govornice ne tako davno govorili da je najveći lopov u istoriji srpskog bankarstva. Sada se svesrdno trude da ga ćutanjem brane, a kao da je ta zlodela neko drugi učinio. Upozoravamo, kao i uvek na vreme, srpsku javnost da predstoji katastrofa za srpsku privredu, srpske finansije, srpsko bankarstvo. Ta katastrofa prvenstveno se zasniva na činjenici da je i dalje Mlađan Dinkić ministar finansija. Naravno, to je uvek, kako bi to običan građanin rekao, Dinkić i Labus, kao kafa i kisela, ne odvajaju se jedan od drugog, tako ih i poručuju. Suština je što ponekad nađu nekog maloletnog tajkuna ili da ne kažem delinkventa koji će biti predsednik odbora za sanaciju banaka ili na nekoj drugoj funkciji, pa će njega da okrive kad vide da je pritisak javnosti veliki, pogotovo kada su unutarstranačke tenzije velike. Onda uvek nađu nekog koga će okriviti, kao što je onaj jadnik što je, ne svojom greškom, sa 25 godina postao vlasnik pola nekretnina u Beogradu, što je prao novac, a na kraju rekao da mu je to pozajmio njegov... (Predsednik: Vreme.) Izvinjavam se, završavam. ... kolega iz Vlade za usluge koje mu je pružao. Pretpostavljam da su to proevropske usluge. Evo mu sad prilike, kada kolega i on nisu u Vladi, da te usluge pruže na ulicama Beograda, a prilika je za ministra Dinkića da sad podnese ostavku, pa da svoje usluge, svoje znanje isto tako ponudi građanima ne samo Beograda, nego svih gradova u Srbiji, jer i oni će propasti. Što duže Dinkić ostaje na vlasti, to je veća tragedija i veća propast za Srbiju.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, izvolite. Da, da, povodom ovog amandmana, pa naravno, izvolite, mora da se objasni.
Naravno, po amandmanu, ali ćete mi dozvoliti, dame i gospodo, pošto dolazim iz poslaničke grupe koja se uvek zalagala za rad i konstruktivnost, da izrazim žaljenje što zaista danas, tokom čitavog dana, gotovo da nismo stigli da govorimo o zakonu i amandmanima. Moja poslanička grupa teško razume opsednutost ličnostima i zaista mislimo da o ličnostima u ovoj skupštini ne treba, u ovolikoj meri, govoriti. No, govoreći o amandmanu, i ovom zakonu koji je danas na dnevnom redu, želim da kažem da je on zaista neophodan da bi Srbija nastavila putem ekonomskih reformi i stabilizovala svoju ekonomsku i finansijsku situaciju. Naravno, mi radimo, možda malo manje pričamo, ali su zato naši rezultati vidljivi. Umesto da stalno ponavljamo kako građanima treba vratiti novac, mi građanima novac vraćamo. Da vas podsetim da je građanima isplaćeno 350 miliona evra stare devizne štednje i da je nakon 15 godina otpočela isplata zajma za preporod Srbije. To je ono što se tiče dugova prema građanima. Ali, zašto se ovde tako puno govori o ministru finansija i gospodinu Miroljubu Labusu, potpredsedniku Vlade? Zato što svi znamo da su oni zaslužni za ekonomski deo politike Vlade. A, šta on znači? Pre svega - očuvanje makroekonomske stabilnosti, vođenje čvrste fiskalne politike i stvaranje uslova za nove investicije i promenu strukture proizvodnje. Podsetiću vas, takođe, da smo prošle godine ostvarili rekordno nizak budžetski deficit. Ostvarene su uštede, a o tome najbolje govori podatak da je u 2003. godini deficit bio 42,9 milijardi dinara, odnosno za 47,9% veći od minusa u 2004. godini. Budžetski prihodi su, suprotno tome, povećani. U 2004. godini prihodi od 333 miliona 567 hiljada dinara povećani su 27,3% u odnosu na 2003. godinu. Istovremeno, rashodi za 2004. godinu su smanjeni u odnosu na 2003. godinu. Najveće subvencije date su poljoprivredi. Isplate penzija, svih socijalnih davanja, plata u javnom sektoru, stare devizne štednje i zajma za privredni preporod, kao što sam već rekla, idu redovno. Prosečna penzija u prošloj godini bila je 9.294 dinara, što je realno povećano za 5,7%. Sprovodi se reforma državne uprave. Počelo je restrukturiranje javnih preduzeća. Ministarstvo finansija već u prvoj godini svoga rada uspelo je da potvrdi sve aranžmane sa međunarodnim finansijskim institucijama, kao što su MMF i Svetska banka. Obnavljanjem ovih dijaloga dobijeno je 105,7 miliona evra od Svetske banke, kao i 9 miliona evra bespovratne pomoći od Evropske unije. Posle uspešno završene pete revizije aranžmana sa MMF-om i pozitivnom ocenom borda direktora ove institucije, Srbija će dobiti dodatni otpis od oko 15%, 700 miliona dolara duga Pariskom klubu poverilaca, otpis duga od oko 62% prema poveriocima Londonskog kluba, kao i reprogram preostalih obaveza u iznosu od milijardu dolara na rok od 20 godina. Takođe, Srbija je po prvi put u svojoj istoriji dobila kreditni rejting, koji za sada iznosi B plus. Naravno, njime nismo zadovoljni. Idemo dalje, ali je ovo prvi put da je Srbija dobila kreditni rejting, čime se vratila na investicionu mapu Evrope. Uskoro će Srbija imati čast da ugosti preko 2000 učesnika Generalne skupštine Evropske banke za obnovu i razvoj. Ovo će biti prilika da naši privrednici pokažu potencijal i kapacitete da sklope nove poslove. Za samo godinu dana mi u Skupštini Srbije usvojili smo set od preko 400 ekonomskih zakona, koje je predložilo Ministarstvo finansija. Izmenom Zakona o porezu na dobit preduzeća smanjena je poreska stopa sa 14 na 10%, što je najniža stopa u odnosu na druge zemlje. Promenama u Zakonu o doprinosima na obavezno osiguranje, da li treba da vas podsećam, izvršeno je značajno fiskalno rasterećenje obveznika iuvedena jedinstvena minimalna osnovica doprinosa od 40% od prosečne zarade isplaćene u Republici. Predviđene su određene stimulacije za zapošljavanje lica starijih od 45 godina, kao i lica koja su izgubila posao u procesu tranzicije. Uspešno su uvedene fiskalne kase. Priveden je kraju i proces fiskalizacije i već 170.000 fiskalnih kasa funkcioniše u Srbiji. Početak primene novog Zakona o igrama na sreću.... (Predsedavajući (Vojislav Mihailović): Molim vas, prekoračili ste vreme.) ...omogućio je, odmah ću završiti, da budžet konačno ima korist od ovih delatnosti. Jer, recimo, državna lutrija je za samo dva meseca ove godine budžetu uplatila 243 miliona dinara, samo od organizovanja lotoa državna kasa ima priliv od 730 miliona dinara, dok je u celoj prošloj godini ovaj prihod bio 800 miliona. Takođe, Agencija za osiguranje stambenih kredita počela je da radi. Šest banaka potpisalo je ugovor sa ovom agencijom.... (Predsedavajući: Molim vas, prekoračili ste vreme.) ...(odmah ću privesti kraju) koja je osigurala 70% rizika bankama, tako da je moguće da sa kamatama od 7,45% do 8,95% građani dobiju dugoročne stambene kredite. Uspešno je uveden PDV. Prihodi u budžetu po osnovu PDV-a do sredine februara bili su oko 7,3 milijarde dinara, a već su, mada je bilo određenih sumnji da će država zadržati novac, izvršeni i prvi povraćaji velikih iznosa u vrednosti od 400 miliona dinara. Ne brinite, dame i gospodo, idemo u Evropu. Jedan od razloga je i taj što se uspešno sprovodeekonomske reforme, i to je pozitivna ocena koju smo dobili od svih, i zbog toga ćemo dobiti pozitivnu ocenu Studije izvodljivosti vrlo uskoro. To je ono što mi radimo.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković, predsednik Skupštine, po Poslovniku.
Neko je zaboravio olovku od vas [[žagor]] Da, razumem, dozvolite samo da se obratim po Poslovniku. Razumem da neki govore ni iz čega, neki govore na osnovu beležaka, ali mi ovde govorimo o članu 100. i o povredi dostojanstva Skupštine. Svi poslanici svih poslaničkih grupa ovde predstavljaju građane. Građani su ih birali da zastupaju interese svoje stranke i birali su ih da rade svoj posao, a to je da donose zakone, jer su zakoni preduslov ozbiljne promene društva. Prisustvovali smo prethodnih godina šta se dešava kada se promene vrše bez zakona. Zbog toga obaveza svih nas ovde jeste da učinimo sve da očuvamo dostojanstvo Skupštine. To znači da se držimo Poslovnika. Naravno, sa svim pravom političke opstrukcije, i meni je veliko zadovoljstvo da imamo vešte govornike, kao što je bio gospodin Paroški, koji je govorio nekoliko sati u ovoj skupštini, pre nekoliko godina, ili kao što je danas jedan poslanik. Ali, molim vas, budimo ljubazni, odnosi se na sve nas, skupština nije terapija. Ako nekome ne dozvoljavaju kod kuće da govori, naravno da on mora, molim vas, dozvolite mi da završim svoje izlaganje, najnormalnije je da on ima pravo da traži mesto na kome će govoriti. Međutim, niko od nas, zbilja, nema pravo da ometa nešto što omogućava da što pre građani Srbije žive bolje, a to je da se raščisti sa svim onim što nije bilo dobro u prethodnom periodu. Jer, ili nisu postojali zakoni, ili nije bilo demokratske procedure, ili je na ma koji drugi način bio ugrožen interes građana i mogućnost privrede da se uključuje u Evropu, da ljudi primaju ono što je zarađeno, da dobijaju ono što su uštedeli. Naravno, oko toga su prethodnih godina radili predstavnici svih stranaka, vrlo kvalitetni ljudi, i o tome su podnosili izveštaje. Delovi tih izveštaja su poznati svima nama. Naravno, mi ne moramo da se slažemo sa svim tim i onda možemo to da kritikujemo. Nemamo razloga da izmišljamo ono što ne znamo. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme, privodite kraju.) Dakle, nije nikakav gospodin Dinkić pregovarao ni o oko kakvog Pariskog kluba, kao što znate. Pregovarali su gospodin Labus i gospodin Đelić, sa pregovaračkim timom SRJ. Rezultati toga su svima nama poznati. Srećom, i mi koji nemamo novca, i mnogi od vas koji imaju novca, manje su dužni posle tog ugovora. Koliko znam, otprilike, po hiljadu i po dolara. To se odnosi na svakog stanovnika ove zemlje. Naša obaveza je da u narednom periodu, poštujući Poslovnik, poštujući zakon, poštujući činjenice, učinimo sve (glasovi iz sale: vreme)... Vreme je uvek. Govorim 3,56 minuta, a imam pravo, kao što znate, pet minuta. Ali, budite ljubazni, nema razloga da uzimam vreme, jer je vreme današnjeg rada isteklo. (Predsedavajući: Molim vas, imate pravo tri minuta.) A nadam se da ćemo učiniti sve da u narednim danima budemo efikasni, da donosimo zakone, umesto da izmišljamo nešto što je već sto putapokazano kao laž. Još jednom podsećam, neko je zaboravio olovku, nama ne treba tuđe. Hvala vam.
Pošto je 18,00 časova već prošlo, završavamo današnji rad. Nastavak je u utorak, 29. marta, u 10,00 časova.