Bon dia, diputats, diputades. Els prego que vagin seient en els seus respectius escons. Comencem la sessió. La llista de preguntes la tenen al dossier, per tant...; es substanciaran aquest matí, tal com preveu l'article 164 del Reglament. [[Manifestació de condol i de condemna de la violència masclista]] Abans de començar, però, abans de seguir amb l'ordre del dia, he de comunicar-los que, d'acord amb les dades oficials del Departament d'Interior, malauradament el passat dia 9 va morir assassinada a Lloret de Mar Peggy Nicole, l'onzena víctima per violència de gènere a Catalunya. En nom de la cambra, lamento i condemno aquest crim i reitero el compromís del Parlament en l'erradicació de qualsevol forma de violència contra les dones i a vetllar pel seu record. D'altra banda, d'acord amb el protocol de dol del Parlament de Catalunya contra les violències masclistes, aprovat pel Grup de Treball en Equitat de Gènere, aquesta presidència convoca un minut de silenci, en suspendre la sessió plenària, avui al migdia, davant de la façana del Palau del Parlament. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] A continuació, i en compliment del que estableix la Moció 111/XII, del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, els informo que, segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions, des de l'inici del 2020 fins ara hi ha hagut 922 víctimes mortes i desaparegudes a la Mediterrània. Així mateix, els faig avinent que aquesta presidència convoca un minut de silenci en suspendre la sessió plenària demà dijous, a l'escala d'honor del Parlament, per les 480 persones ofegades a l'oceà Atlàntic intentant arribar a l'Estat espanyol, que s'afegeixen a les 922 persones que han perdut la vida a les aigües de la Mediterrània en el que portem d'any. Passem al primer punt de l'ordre del dia, que són les preguntes amb resposta oral. La primera pregunta és sobre els ajuts als treballadors autònoms. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor Lucas Ferro. [[Veus de fons.]] No hi és? [[Pausa.]] Doncs passem a la següent pregunta. I, si té temps d'arribar, la farem. [[Pregunta al Govern sobre les mesures i actuacions relatives als treballadors autònoms]] [[310-00420/12]] Passem, doncs, a la següent pregunta, que és sobre les mesures i actuacions relatives als treballadors autònoms. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Pol Gibert. Endavant, diputat.
President... Bon dia, conseller El Homrani. A Catalunya tenim més de 500.000 autònoms, molts d'ells greument afectats per la crisi que estem vivint. Des de la seva conselleria es van posar en marxa dos intents d'ajudes a aquests treballadors. El primer intent va ser durament criticat pels sindicats. El segon intent, de sobres conegut, ha estat durament criticat per sindicats, patronals, mitjans de comunicació i una llarga llista d'entitats i col·lectius que acaba amb els seus socis de govern. La màxima defensa que hem vist per part dels seus companys d'Esquerra Republicana ha estat un «ningú és perfecte del vicepresident Aragonès o les disculpes del portaveu d'Esquerra Republicana, Sergi Sabrià. Conseller, com li podem demanar als treballadors i treballadores d'aquest país que confiïn en vostè si ni tan sols els companys de govern hi confien? Gràcies, president.
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani. Endavant.
Gràcies, president. Vicepresident, conseller... Diputat, miri, certament, la setmana passada vam treure una ajuda pels treballadors autònoms i, en un moment de moltes incerteses, de molta complexitat, no vam saber calibrar que tindria una resposta com la que va tenir. I crec... –ho vaig dir la setmana passada i crec que està bé dir-ho en seu parlamentària–, vull dir disculpes a totes les persones que els vam generar una onada d'insatisfacció. També ho dic, sempre –sempre– que tenim recursos els fiquem a disponibilitat dels treballadors i treballadores autònomes, sempre que tenim recursos. I els vam voler treure de la manera més àgil i més fàcil perquè arribessin. I sempre ho farem així.
[[Pausa.]] Ara. Disculpin. Sí. Quan vulgui, diputat; de nou.
Gràcies, president. Conseller, el conseller de Polítiques Digitals va dir que ho sabien i que els va avisar sobre el tema. Vull dir que no em digui que no sabien que hi hauria una onada d'autònoms que demanarien ajudes. Però, conseller, la meva pregunta d'avui..., el volia convidar a reflexionar sobre si està fent un favor a Catalunya i al Govern, amb la seva gestió, o no. Com que em temo que no va per aquí el camí de la seva reflexió, deixi'm que li faci un repàs d'uns quants titulars que la seva gestió ha generat en les darreres setmanes, per ubicar l'estat de la problemàtica que estem tractant. El País titulava: «Los incendios del conseller El Homrani ; La Vanguardia titulava: «La polémica de El Homrani sobre el teletrabajo ahonda en el caos del Govern; el diari Ara titulava: «Les tres tempestes d'El Homrani durant la pandèmia. L'editorial d'El món a RAC1 qualificava la seva idea de «de bomber i sentenciava: «Els autònoms fotent cua i el Govern fotent pena. En l'editorial del diari Ara on es demanava que posés el seu càrrec a disposició es deia «Prou de maltractar els autònoms. Conseller, com se li va ocórrer convertir una ajuda en una cursa desesperada per 500.000 autònoms, competint entre ells per ser un dels deu mil afortunats que rebrien dos mil euros? La forma de gestionar les ajudes, totalment injusta. Els recursos dedicats a les ajudes, totalment insuficients. Després del caos de les residències, dels impagaments a entitats socials, la polèmica per les beques menjador, la mala gestió de la renda garantida, la inseguretat que va generar amb el teletreball, i ara el fracàs dels autònoms, són moltes les veus que demanen més decisions. Molta gent depèn de les seves gestions. I molta gent vulnerable depèn de la seva capacitat. Fer dimitir l'equip que vostè mateix va escollir no crec que sigui suficient per la gent que ha patit els seus errors. Conseller, faci un pas al costat i deixi d'acumular titulars. Quan tot l'equip no funciona, el que s'acostuma a fer és canviar d'entrenador...
Gràcies, diputat. Ha acabat el temps. [[Pausa.]] Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Gràcies. Diputat, ho hem explicat. Estem treballant en un nou model. Seguirem utilitzant tots els recursos possibles per poder donar suport als autònoms. També li recordo que la mateixa setmana que nosaltres trèiem l'ajuda el Govern que recapta les cotitzacions dels autònoms va incrementar aquestes cotitzacions. També li recordo que els treballadors i treballadores de la província de Barcelona no cobren la prestació d'atur des de l'agost –tots els que han entrat. I li recordo això, perquè n'hem de ser conscients. I, a partir d'aquí, assumir responsabilitats és prendre decisions. I el primer que vull dir és: agraïment immens al treball fet pel Josep Ginesta i pel Cesc Iglesias. Però toca reforçar i renovar. I és el que hem fet. Reforçar, separant l'àmbit de la Secretaria General i l'àmbit de la Secretaria de Treball; reforçar l'àmbit de la Secretaria d'Afers Socials. I el que demanen ara mateix els nostres conciutadans, en aquests moments d'incertesa i de complexitat, és que ens dediquem en ànima a treballar-ho. I jo soc conscient d'una qüestió: sempre sempre sempre has de treballar en el dia a dia i amb una mirada ficada a deu anys vista, però sempre has de saber que el dia següent es pot acabar, quan tens responsabilitats entorn d'un projecte col·lectiu. I és així com treballem i és així, amb aquest reforç, amb aquesta renovació, que volem donar respostes als nostres conciutadans en aquests moments tan complexos.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre els ajuts als treballadors autònoms]] [[310-00418/12]] Ara sí, la pregunta sobre els ajuts als treballadors autònoms, formulada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Té la paraula per exposar-la el diputat senyor Lucas Ferro. Endavant.
Moltes gràcies, president. Inclús els més liberals, els que més vau defensar l'austeritat, sabeu que ara i aquí és el moment d'augmentar la inversió pública per estimular la recuperació i per protegir els sectors socials més colpejats per la crisi. El Govern de l'Estat ha fet una aposta expansiva, i ho ha fet descentralitzant recursos i descentralitzant competències. La Generalitat ha rebut 1.600 milions d'euros del fons Covid, i en rebrà 3.200 milions. Avui tenen 900 milions d'euros de superàvit pressupostari; tenen 900 milions d'euros a la caixa i sense objectiu de dèficit ni de despesa que complir, i han tingut la «desvergonya de dedicar 20 milions d'euros, el 2 per cent del que tenien, a rescatar el mig milió de treballadors autònoms d'aquest país; unes ajudes que, a banda del ridícul informàtic, només han arribat a un de cada deu autònoms que les mereixien. Estan creant un coll d'ampolla entre els recursos que arriben a la Generalitat i els que vostès destinen a pal·liar la crisi. Què està fallant aquí, senyor conseller? La seva incompetència per a generar..., per a gestionar recursos públics o la seva política econòmica de seguir defensant contenir el dèficit a costa d'abandonar els treballadors i les pimes d'aquest país? Quin és l'objectiu de dèficit que li ha marcat el conseller d'Hisenda?
Per respondre, té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani.
Gràcies. Si em permet, la «desvergonya és apujar la quota d'autònoms de forma retroactiva en aquest moment. Perquè, si utilitzem aquests qualificatius, hem de situar-los en tots els àmbits. A partir d'aquí, el que fem és utilitzar tots els recursos disponibles i utilitzar-los de la forma més àgil possible. Perquè el que no té sentit és posar a disposició ajudes als autònoms i que les acabin cobrant d'aquí cinc o sis mesos. O que drets que tens, com la prestació de l'atur, no s'estigui cobrant per part de molts treballadors i treballadores en aquest país. A partir d'aquí, no tenim cap indicació de no despesa, sinó que utilitzem tot el possible. Però el que també és important és mecanismes que permetin que arribin els diners a les persones amb la rapidesa que cal. I és en aquest sentit –i ho he situat abans– que ens vam equivocar amb el model, però és per això que ho vam fer, perquè això ens ha permès que ja estiguin resoltes quatre mil de les ajudes i que ja estiguin pagades 2.500. Ara estem pensant un altre model. Perquè s'ha d'assumir quan un s'equivoca i s'ha d'assumir i buscar alternatives per donar aquesta resposta la més àgil possible.
Gràcies, conseller. Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Moltes gràcies, president. Vostè troba a faltar un govern de l'Estat que li doni excuses, que retalli i que li centralitzi competències. Prefereixen fer campanya pública dient que el Govern els ofega, amb 900 milions d'euros a la caixa i sense objectiu de dèficit, a donar la cara davant dels treballadors autònoms als que heu abocat a una gimcana vergonyosa. Vostè sempre llença pilotes fora. Els seus companys, no de govern, de partit, li han retirat les competències en residències, suposo que per culpa de Madrid; han cessat tota la cúpula del seu departament, suposem que per culpa de Madrid. Senyor conseller, quan assumirà vostè la seva responsabilitat i abandonarà el càrrec? Moltes gràcies.
Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Senyor diputat, no, el que no faig és rentar-me'n les mans. El que no faig és rentar-me'n les mans com fa el Govern de l'Estat. El que no faig és rentar-me'n les mans. I el que li situo: hem pres decisions. Perquè assumir responsabilitats és prendre decisions. I és prendre decisions per reforçar. I és prendre decisions perquè ara mateix, en aquests moments d'incerteses, en aquests moments de complexitats, el que hauríem de fer totes les persones que tenim responsabilitats en qualsevol govern és donar la millor resposta possible, en aquest moment, i fer-ho i corregir sempre que fa falta. El que no podem fer és negar la realitat, com que no hi han treballadors que no cobrin la prestació d'atur. I això no ho fem. Ho assumim tot i ho fem. I el que..., ho he dit abans, sempre treballant en el dia a dia, sempre amb una mirada a deu anys vista, sempre sent conscients que pot acabar el dia següent, però treballant pels nostres conciutadans en aquest moment. I les decisions preses creiem que són les millors, ara, per reforçar aquest departament. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre les previsions, l'evolució i la prospectiva amb relació a la pandèmia de la Covid-19 en el món de l'empresa]] [[310-00424/12]] La següent pregunta és sobre les previsions, l'evolució i la prospectiva amb relació a la pandèmia de la Covid-19 en el món de l'empresa. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Albert Batet. Endavant.
Moltes gràcies, president. Honorable conseller, membres del Govern, diputats i diputades, és moment de responsabilitat i és moment de solidaritat. És moment d'entendre que la societat i la política hem d'actuar de forma conjunta; que els retrets, els partidismes i l'electoralisme no és el moment en què pertoca, sinó que pertoca generar una cadena de responsabilitat que generi una cadena de confiança perquè generi una cadena de solidaritat entre la societat, entre la política, entre els experts i entre els diferents sectors. Conseller, en aquests moments el Govern de la Generalitat..., han vist i han anunciat, ahir mateix, que hi havia unes dades que eren positives i que s'estava treballant en un pla de reobertura. I davant d'aquest criteri, de la responsabilitat i de solidaritat, és evident que s'han de prendre mesures. Tothom sap que s'han de prendre mesures. Perquè són necessàries, perquè hem de tindre un equilibri entre l'economia i la vida, entre garantir la salut i salvar la vida i salvar l'economia, perquè són dos cares de la mateixa moneda, perquè formem part del mateix sistema i per això convé previsibilitat i convé previsió per avançar-se als diferents escenaris. I com que formem part d'aquesta cadena de responsabilitat –també el Govern i la política, perquè la gestió de les grans crisis no la fa només un govern, la gestió de les grans crisis la fan tots els grups parlamentaris, la fa la societat, la fan els sectors, la fa la ciutadania–, convé generar confiança i convé una responsabilitat que generi solidaritat entre els diferents àmbits. I per això les mesures han de ser consensuades, han de ser dialogades i han de ser compartides entre tothom perquè no és hora de retrets sinó que que és hora de solucions. Perquè no és hora de politiqueria sinó que és hora de trobar aquelles millors energies i mesures que puguin enfortir la societat de cara als pròxims dies. I això és el que ens pertoca als diputats i diputades d'aquest Parlament de Catalunya, i espero que la sessió de control al Govern vagi en tots aquests termes. En el seu cas, com nosaltres li preguntem per l'àmbit de les empreses, però també per entendre que la responsabilitat nostra depèn de la solidaritat dels altres, depèn de la solidaritat que tinguin els sectors i la ciutadania d'entendre que aquestes mesures són necessàries, d'entendre que el Govern ha de prendre mesures perquè són necessàries. I sens dubte, prioritzar sempre el país per davant de qualsevol decisió de part. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta té la paraula el conseller d'Empresa i Coneixement, el senyor Ramon Tremosa. Endavant.
Moltes gràcies, senyor president. Conseller, vicepresident, diputats, bé, efectivament la situació que vivim és insòlita, és inèdita a tot Europa, a tot el món. Està passant un cas mai vist, una pandèmia que s'expandeix de manera molt ràpida i aquest Govern fa un mes, amb consens, va decidir tancar alguns àmbits, com han fet altres països, de restauració, centres comercials, centres esportius, etcètera. Perquè la idea és, doncs, protegir la salut, que és el bé suprem, no? I, per tant, en aquest sentit les mesures que s'han pres han anat en la línia de treure pressió sobre el sistema sanitari amb un gran sacrifici. I la nostra política, de tot el Govern, ha estat de cap tancament sense finançament. Hem fet una cosa, hem intentat imitar les millors pràctiques dels millors països europeus. Ajuts directes, amb la nostra capacitat i possibilitat. El Govern de la Generalitat no recapta cap impost dels grans però sí que és veritat que hem intentat fer un esforç màxim. Per exemple, el meu departament aquest any donarà 219 milions d'euros en ajuts directes. El pressupost del Departament d'Empresa i Coneixement, si traiem la part d'universitats, és de 295 milions. Mai abans s'havia fet un esforç tan gran des de la conselleria d'Empresa i Coneixement. I, en aquest sentit, és un esforç important que fem. I, a més a més, una altra dada interessant: en vint-i-vuit dies ja s'estan fent pagaments de la primera línia d'ajut. El 20 d'octubre es fa l'acord de govern i a data d'avui ja s'han resolt gairebé 2.500 expedients per diferents milions d'euros i, per tant, això a la Generalitat no havia passat mai, un fast track com el que ens demana Europa per a la gestió dels fons europeus, l'estem aplicant al nostre departament. I, en aquest sentit doncs, ara hem de veure, perquè també tenim un clam de sectors econòmics que estan en emergència, així com fa un mes era la sanitat que ens deia: «Estem en emergència, hem de tancar, ara detectem que hi ha sectors econòmics que fan una alerta roja: «No podem seguir, i estem intentant pactar una reobertura intel·ligent. I això trigarà un temps, però cal tenir en compte que l'autoritat sanitària és la competent i ens hem d'adaptar també als seus criteris.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la situació de les empreses arran de les restriccions i les prohibicions en determinades activitats econòmiques]] [[310-00426/12]] La següent pregunta és sobre la situació de les empreses arran de les restriccions i les prohibicions en determinades activitats econòmiques, i la formula en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans el diputat senyor José María Cano. Endavant.
Señor Tremosa, hace más de un mes impusieron el cierre a la hostelería, cerraron los bares y restaurantes, el ocio nocturno ya lo tenían cerrado, cerraron los gimnasios y los centros deportivos. Cerraron todo lo relacionado con el ocio y la cultura y lo han hecho de la manera más irresponsable, sin ningún plan para acompañar, sin ningún plan para ayudar a todas estas familias, a todos estos autónomos, a todas estas pequeñas y medianas empresas. Y yo le digo, señor Tremosa, que ya no aguantan más, que ahora lo que está en juego es la supervivencia de todos estos negocios, el mantenimiento de todos esos empleos y, sobre todo, el sustento de esos miles de familias que dependen directa o indirectamente de los sectores que han cerrado. La situación es muy dramática, señor Tremosa, y los autónomos ven con impotencia como no han sido capaces de diseñar un sistema de ayudas digno. Ha sido una humillación para los autónomos. La web colapsó el primer día ante la avalancha de solicitudes; al día siguiente, a las tres horas se habían acabado las subvenciones, y eran para los diez mil primeros, como si se tratara de un concurso, de un burdo concurso de televisión. Yo sé que depende del Departamento de Treball, pero usted es el conseller de Empresa, es el responsable de tutelar a todos estos sectores, de tutelar a la hostelería y no lo ha hecho. ¿Por qué ha permitido esa humillación?
Per respondre la pregunta té la paraula del conseller d'Empresa i Coneixement, el senyor Ramon Tremosa. Endavant.
Gràcies, senyor president. Senyor diputat, cada dia estem en contacte amb els sectors afectats. Hi ha reunions cada dia amb el sector de l'hostaleria, amb el sector..., l'última reunió d'hotels va ser dissabte amb els hotelers de Roses. Aquesta setmana he tingut reunions amb el sector de la restauració, entre d'altres. Perquè els meus directors generals i secretaris també estan treballant en aquest sentit, detectem aquesta emergència i estem treballant, com he dit abans, al màxim, a ple rendiment, per donar sortida en la mesura de les nostres responsabilitats i capacitats en aquesta situació.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Señor Tremosa, el Govern no hace todo lo que está en sus manos para paliar esta pandemia. Este Govern genera desconfianza, genera incertidumbre y, sobre todo, genera desesperación. Mire, los hosteleros han cumplido con su trabajo, han puesto en marcha todas las medidas necesarias para garantizar la seguridad sanitaria en sus establecimientos. Y quien no ha hecho los deberes y los ha dejado abandonados ha sido este Govern, que no los ha tenido en cuenta, que ha tomado las decisiones de manera unilateral, que ha actuado con globos sonda como, por ejemplo, cuando anunciaron que iban a abrir el ocio nocturno para a los dos días cerrar la restauración y los bares creando falsas expectativas para todos los propietarios, pero, sobre todo, para todos los trabajadores que estaban a la espera de levantar el ERTE, o han actuado con nocturnidad, cuando no permitieron a la restauración que pudiera gestionar sus existencias. Señor Tremosa, yo le pregunto una cosa muy directa: ¿todos los autónomos que cumplen las condiciones para cubrir, para recibir esta ayuda, independientemente de los diez mil, van a recibir esa ayuda de dos mil euros antes de final de año? Y también le pregunto: ¿van a poder abrir su actividad?, ¿y en qué condiciones? Gracias.
Té la paraula de nou, el conseller.
Gràcies, senyor president. Senyor diputat, els ajuts als autònoms no s'han acabat i l'any tampoc s'ha acabat i, per tant, farem tots els esforços possibles. La convocatòria que vam fer nosaltres fa un mes va arribar al 75 per cent de bars i restaurants i la que presentarem la setmana que ve intentarà arribar al cent per cent. Farem un sistema, que l'estem estudiant, de convocatòria universal, que no quedarà tancada i, per tant, doncs, diguem-ne que esgotarem els diners que ens han transferit des d'Economia per tal d'arribar a cobrir, amb el temps, el cent per cent de les persones que ho demanin, dels restaurants i dels bars que ho demanin. Per tant, doncs, fixi's, és veritat, hi ha hagut un col·lapse amb els autònoms, però almenys el Govern de Catalunya ha intentat fer un esforç, amb els autònoms; el Govern espanyol hauria pogut fer més, en aquest sentit. Ahir la presidenta de la Comissió Europea feia una piulada dient: «4.000 milions d'euros més per a Espanya a compte del crèdit del SURE, que ja el primer tram de 21.000 milions va ser concedit el 3 d'agost. Hi han diners d'Europa. També el president Torra, al mes de juny, va demanar que l'Estat espanyol demanés el rescat del Mede, com el Govern d'Itàlia i el ministre socialista d'Economia Roberto Gualtieri està demanant des de fa temps en el seu Govern. Hi han línies de crèdit de la Unió Europea que l'Estat espanyol podria demanar i que no ha demanat. Per tant, doncs, si tinguéssim aquests diners, podríem fer molta més política social, no? I, a més a més, miri, una altra dada, el Banc Central Europeu fa cinc anys tenia zero euros en el seu balanç de deute públic espanyol. Tancarà aquest any amb 450.000 milions d'euros, comprats de deute públic espanyol. L'Estat espanyol recapta els grans tributs, però, a més a més, li compren deute a interès pràcticament zero a gran escala. Aquests diners on són? Doncs podrien haver-n'hi més, a les ajudes. Per tant, doncs, en aquest sentit, suposo que totes les administracions fem tot el que podem en la línia que podem, no? [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] I ara, en aquest sentit –i acabo ja–, el fons de recuperació serà una gran oportunitat...
Conseller, ha acabat el seu temps.
...per rebre també 140.000 milions que... [[El president retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre l'estratègia marítima]] [[310-00422/12]] La següent pregunta és sobre l'estratègia marítima i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Irene Fornós. Endavant.
Gràcies, president. A Catalunya tenim gairebé 830 quilòmetres de litoral que van de punta a punta del país, des del cap del Falcó fins al riu Sénia. Un litoral costaner que ha marcat en la nostra manera de fer i de ser. Sí, som una societat marítima que tenim i hem tingut una economia, un lleure i un benestar lligat des de sempre a la mar i a tot allò vinculat a esta mar. Durant la passada legislatura, el Consell Executiu del Govern va encarregar al Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació lo desenvolupament d'una estratègia marítima de país i esta va ser la voluntat de la consellera Serret, ressituar Catalunya en allò que sempre havia estat, amb l'objectiu de recuperar l'ànima marítima del país i situar-la com un actor clau del creixement blau. A principi d'esta legislatura, al juny del 2018, culminava el mandat amb l'adopció de l'Estratègia marítima de Catalunya 2030, una estratègia que ha estat reconeguda en informes de la Unió Europea com un èxit i que ha situat Catalunya al capdavant de les economies regionals altament dependents de la mar. L'àmbit d'aplicació d'aquesta estratègia són tot lo conjunt de les activitats relacionades amb l'espai marítim de Catalunya, incloent els sectors econòmics, el lleure, la cultura i la recerca i la seua sostenibilitat econòmica, social i ambiental. Una estratègia basada en el creixement sostenible i la cogestió, el canvi de cultura i de manera de fer, treballant conjuntament els actors implicats: el pesquer, lo món científic i la societat civil. I una nova manera de fer i de relacionar-se tots ells amb l'Administració, amb la finalitat de fer un model més sostenible i un pla de gestió adaptat al territori per assolir els principis de la bioeconomia. Durant molts anys, lo nostre sector s'ha dedicat a pescar molt –o tant com podia– i a parar la mà per a veure quant pagaven a la subhasta. Avui dia és el que sabem que ha de canviar, per apropar-nos a esta bioeconomia: es tracta de pescar el que el mercat pot absorbir, el mar pot assumir, i assegurar-ne lo futur. Gestionar conjuntament i posar eines per dinamitzar el sector i fer-lo més competitiu, pensant en el demà, en gestionar els recursos, tant naturals com econòmics, i per això sabem també la importància de l'acompanyament d'aquesta estratègia marítima dels fons europeus, gestionats a través dels grups d'acció local: el Grup d'Acció Local de la Costa Brava, que tenim en aquests moments, i el Grup d'Acció Local la Mar de l'Ebre, i la tasca imprescindible que fan per al desenvolupament de projectes i dinamitzar l'economia blava en els respectius territoris marítims. Consellera, passats estos dos primers anys de la posada en funcionament de l'Estratègia marítima de Catalunya, quina valoració ens en pot fer?
Gràcies, diputada. Per respondre a la pregunta, té la paraula la consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, la senyora Teresa Jordà. Endavant.
President... Moltes gràcies, diputada. Molt bon dia a totes i a tots. Deixi'm començar dient que sí, que estem molt orgulloses i molt orgullosos de l'aprovació de l'estratègia marítima, però també, val a dir, del seu desenvolupament, eh? Miri, segons dades de la Comissió Europea, Catalunya avui es situa al capdavant dels territoris europeus amb una economia més marítima, eh?, a l'alçada d'estats com Estònia o com Portugal. I això, amb xifres, doncs, deixi'm dir que vol dir que genera un 5,4 per cent de l'ocupació, per exemple un 3,8 del valor afegit brut. Just ara ens toca fer aquesta avaluació, aquesta avaluació intermèdia, que deia vostè, dels dos primers anys. I aquí hem de dir que els resultats són extremadament exitosos, eh?, i això, evidentment, ens esperona a seguir treballant i ens esperona també a seguir empenyent. De les vuitanta-nou línies estratègiques que marcaven aquests dos primers anys, en aquest moment, doncs, el 90 per cent d'elles estan iniciades. I val a dir que algunes estan ja acabades, eh? I de les 281 accions, en tenim un 60 per cent ja acabades i un 30 per cent que ja han començat. És a dir, deixi'm dir que anem a tota vela, eh? Deixi'm també posar alguns exemples. La creació de l'Icatmar, el nou Institut de Recerca de Governança de la Mar, que està funcionant i que ja ha fet el primer volum de recerca i també de resultats. Un altre exemple, doncs, per exemple, és la Xarxa Marítima d'R+D+I de Catalunya, el que coneixem com el BlueNetCat, que aplega la majoria de grups de recerca del país en l'àmbit marítim. Un altre exemple, vostè n'ha parlat, els grups d'acció local, importantíssims i imprescindibles per al territori. O, per exemple, el Consell Català de Cogestió Marítima. En definitiva, deixi'm dir, constatar, que l'Estratègia marítima de Catalunya amb aquest Horitzó 2030 no és fum, eh?, sinó que és exactament un pilar per al creixement blau sostenible i també per a l'ecogovernança d'aquest país. I acabo –acabo. Perquè la nostra obra de govern en l'àmbit marítim podríem dir que està guiada sota un principi que definia molt bé –i ho feia fa sis segles– Francesc Eiximenis quan deia: «La mar és la gran vida de la Terra. Doncs amb aquest principi nosaltres farem el possible per ser-ne dignes. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre els criteris polítics, econòmics, de transparència i de seguretat jurídica per al sistema d'ajuts als autònoms]] [[317-00242/12]] La següent pregunta és sobre... [[Pausa.]] Perdó, la següent pregunta és al vicepresident del Govern sobre la situació política, i la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Alejandro Fernández. Disculpi.
Sí; gracias, presidente. ¿Qué criterios políticos, económicos, de transparencia y de seguridad jurídica han seguido para decidir el sistema de ayudas a los autónomos? Gracias.
Per respondre a la pregunta té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Moltes gràcies, senyor diputat. El criteri d'urgència i de necessitat. No som una administració que tingui totes les competències en autònoms. Sabem que aquestes ajudes han estat d'emergència i, per tant, insuficients i s'està treballant –i ho portarem al Consell del Treball Autònom, amb representació de les organitzacions d'autònoms, dels sindicats i de les patronals– en una nova proposta de no una ajuda d'emergència, sinó un esquema de suport permanent i continuat que tindrà una dotació pressupostària molt més gran.
Per repreguntar té la paraula el diputat.
Gracias, presidente. Bien, en el momento más difícil en nuestra historia reciente para los autónomos, en lugar ustedes de plantear una política rigurosa de aplazamiento o de congelación de los impuestos tanto aquellos que son autonómicos como aquellos que son estatales en su tramo autonómico, deciden un sistema curioso: es coger dos mil euros, lanzarlos como si fueran los caramelos de la cabalgata de Reyes, y los primeros diez mil autónomos que se lancen al suelo y los recojan, para ellos son, y a los 540.000 restantes, que les den. En fin, una política humillante, tercermundista, opaca –ustedes que se llenan la boca siempre de transparencia–, sin garantías democráticas y sin seguridad jurídica de ningún tipo. Pero, por si todo esto no fuera suficiente, que lo es, encima se les cuelga la web. El asunto es serio. Es decir, ¿no son ustedes capaces de conseguir que les funcione una web y pretenden hacernos creer que van a montar un estado propio? O, por ir un poquito más para allá y utilizando sus palabras, señor Aragonès, que aseguraba que iban a cambiar el modelo productivo. Pero ¿qué modelo productivo van a cambiar ustedes si no son capaces de conseguir que les funcione una web? ¡Por el amor de Dios! Supongo que esto debe formar parte de aquello que una parte de su Gobierno define como «la confrontación inteligente. «Confrontación, sin duda, en eso son ustedes unos maestros, pero «inteligencia, mucho me temo que tienen ustedes la justa para pasar el día. Gracias.
Per respondre té la paraula el vicepresident del Govern. Endavant.
Moltes gràcies. Com ja li he dit, senyor diputat, s'està treballant en una ajuda que no ha de ser d'emergència, sinó que ha de ser una mesura de suport continuat. I ho fem amb unes limitacions pressupostàries i econòmiques que són clares. Les ajudes d'emergència amb el sistema que es va adoptar són similars a les que han portat a terme altres territoris. També administracions governades pel seu partit. En tot cas, vostè sí que ha demostrat en la seva intervenció, quan feia propostes..., de fet, les dues propostes que ha fet en la seva intervenció de com donar suport als autònoms demostren fins a quin punt vostè desconeix, fins a quin punt vostè és un niu d'ignorància sobre com funciona el sistema tributari al nostre país. Bé, jo crec que vostè no ho ignora, perquè vostè és una persona intel·ligent, el que vostè fa és utilitzar arguments de mala fe, perquè dir que no hem ajornat en l'àmbit tributari impostos quan avui mateix portarem a convalidació un decret llei en aquesta cambra que el que fa és fer un ajornament, de nou, de l'impost sobre estades en establiments turístics, dir que no hem fet cap ajornament quan avui discutirem aquesta convalidació..., vaja, vostè o no es llegeix l'ordre del dia del Ple o se'l llegeix i el que fa és mentir en aquesta cambra. Dir també que no hem fet cap ajornament quan el que hem fet és fer un ajornament, per exemple, d'una figura impositiva necessària des del punt de vista ambiental com són les emissions de CO2 dels vehicles, però que pot afectar treballadors autònoms en l'àmbit del transport o que el fan servir per a la seva feina i que n'hem aprovat l'ajornament i que això també ha estat convalidat per aquesta cambra en el passat Ple... Potser vostè no hi era, però dir que no ho hem fet és mentir. I sobretot dir que nosaltres tenim capacitat de gestionar com es recapta l'IRPF del nostre tram autonòmic quan la gestió la fa l'Estat, i vostè dir que això ho podem fer aquí és mentir. Per tant, vingui el proper dia al Ple amb més propostes, estudiï una mica més, porti solucions, perquè ara no és el moment de la crítica fàcil, demagògica, ni de l'aprofitament partidista del dolor que estem patint en matèria de salut i en matèria econòmica i social [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , sinó que és el tema de les propostes, i les seves d'avui...
Gràcies, vicepresident.
...són absolutament inútils.
Ha acabat el temps. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre les restriccions en el sector de la cultura a causa de la Covid-19 i sobre si Esquerra Republicana de Catalunya s'ha retirat de la taula de negociació per a aprovar mesures contra la pandèmia]] [[317-00244/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Jéssica Albiach. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia a totes i a tots. Senyor Aragonès, el 20 de setembre el Govern de la Generalitat declarava la cultura com a bé essencial. També sabem que la cultura és segura. De fet, no hi ha hagut cap cas ni cap brot en l'àmbit cultural. També sabem que representa el 4 per cent del PIB català i que genera milers de llocs de treball. I, malgrat tot això, el 30 d'octubre vam veure com es van tancar sales de cinema, teatres, auditoris... I encara continuen tancats –encara continuen tancats. També vull recordar que, al dia següent d'aquest tancament, la consellera de Cultura, la senyora Àngels Ponsa, deia que el Govern es comprometia a reobrir els actes culturals una vegada que la velocitat de propagació del virus estigués per sota de l'1, aquesta famosa Rt. I va haver de rectificar i hem vist que no ha sigut així. Però és que, a més, enmig d'aquesta situació, aquest cap de setmana podíem escoltar la mateixa consellera en un mitjà de comunicació dir que segurament –segurament– la cultura, doncs, no s'hauria d'haver tancat en aquesta segona onada. Jo li demane..., i li faig un parell de preguntes. La primera és que ens explique, doncs, tot aquest seguit de contradiccions que estan, en certa manera, restant credibilitat al Govern a l'hora de demanar sacrificis a la ciutadania. I també li demanaria saber si és cert, com acaba de sortir publicat, perquè al final és la manera en què ens estem assabentant de les coses..., si Esquerra Republicana s'ha retirat de la taula per aprovar mesures Covid davant de les filtracions que estem veient les darreres hores.
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Senyora diputada, les mesures que s'aproven a Catalunya i arreu per frenar la situació de la Covid-19 són mesures que es prenen sempre amb el criteri sanitari. Jo no en tinc cap dubte, que aquells àmbits on vostès també prenen decisions per frenar la Covid-19 ho fan primant el criteri sanitari. En l'àmbit de la cultura... La cultura no va ser declarada pel Govern de l'Estat com a servei essencial ni durant les primeres mesures d'estat d'alarma ni durant les segones. Nosaltres considerem la cultura un bé essencial, i, per tant, en aquest sentit, les mesures de limitació en l'àmbit de la cultura es van retardar tot el possible fins que va ser absolutament inevitable. El passat 30 d'octubre es va declarar una aturada social al país, i, per tant, precisament, es va declarar aquesta aturada per protegir les escoles, per protegir la feina i el que eren els serveis mínims essencials. A partir d'aquí, la nostra voluntat és aconseguir una estabilització de la situació sanitària per permetre la reobertura de com més sectors millor al més aviat possible, però sempre amb un criteri: l'aprenentatge del que no va funcionar bé a la desescalada de la passada primavera, que es va anar massa ràpid, i vostès ens ho van dir aquí en el Parlament, «heu anat massa ràpid. Doncs ara nosaltres, precisament, el que no volem fer és cometre els mateixos errors. S'anirà pas a pas, perquè el que no podem permetre és que una obertura excessiva i precipitada la setmana vinent comporti un nou tancament a finals del mes de desembre.
Per repreguntar, té la paraula, diputada. Endavant.
Senyor Aragonès, no m'ha respost. S'ha retirat Esquerra Republicana de la taula de negociació de les mesures Covid a causa de les filtracions? Perquè estem parlant d'una de les dues forces que formen part del Govern de Catalunya. Estem vivint setmanes duríssimes enmig d'una pandèmia on la gent està fent moltíssims sacrificis, on estem veient que les mesures que està prenent el Govern, principalment per al tema ajuts, doncs, estan sent molt insuficients. Estan generant vostès una confusió tan gran entre la ciutadania que al final la gent ja no sap què pot fer i què no pot fer, i no deixem de demanar-li a la gent que es quedi a casa, que siga responsable. Qui ha de ser responsable ha de ser el Govern de la Generalitat. I diré una cosa molt senzilla i molt bàsica: el Govern no pot ser un problema, el Govern ha de solucionar els problemes, i si es pot..., molt millor si es pot anticipar i evitar-los. Repeteixo, el Govern no pot ser un problema, el Govern ha de solucionar un problema. Una premissa bàsica que sembla que a vostès se'ls està oblidant enmig d'una pandèmia com la que estem travessant. Els demano responsabilitat i que solucionin problemes...
Diputada, ha acabat el seu temps. Gràcies.
...no que en creïn més.
Per respondre de nou, té la paraula el vicepresident del Govern.
Miri, jo faig meves les paraules del subdirector de Protecció Civil d'ahir, i considero absolutament lamentable i contrari a tota la feina que s'està fent –no només la interna del Govern, que és la nostra obligació, sinó també a tot el que..., les notícies i les certeses que estan esperant la gent que vol reobrir el seu negoci–, que es vegin filtrats esborranys, que són només esborranys en què s'està treballant internament al Govern. I és absolutament lamentable, i, per tant, el que tenim molt clar és que això no es pot tornar a produir. A partir d'aquí, el que demanem a tothom és que no ens centrem en la nostra visió particular de defensa d'un legítim interès individual o del que és un legítim interès d'un sector econòmic, que també són legítims, sinó que, precisament, hem de ser conscients que si no ens en sortim tots, no se'n sortirà cap sector econòmic, no se'n sortirà cap persona, no estarà salvat cap negoci, perquè ens n'hem de sortir tots, i, per tant, ha de primar la decisió col·lectiva i ha de primar la defensa de la vida...
Ha acabat el seu temps, vicepresident. Gràcies.
...i també la defensa de poder sobreviure, i això vol dir llocs de treball.
Gràcies. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre les responsabilitats dins el Govern en la gestió dels ajuts als autònoms]] [[317-00243/12]] La següent pregunta la formula en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Eva Granados. Endavant.
Gràcies, president. Vicepresident, ahir a la roda de premsa, després de la reunió del Govern, se'ns va dir que el fiasco en la gestió dels ajuts dels treballadors autònoms era una qüestió que només afecta la conselleria, i no al conjunt del Govern. A mi m'agradaria saber-ne la seva opinió.
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Diputada, nosaltres som molt conscients de les limitacions que ha tingut aquesta ajuda d'emergència, i per això s'està treballant en un esquema de suport continuat i permanent. Ara, aquesta autocrítica que nosaltres fem, demanem que també sigui corresposta, perquè hi ha una cosa pitjor que fer una ajuda insuficient als autònoms, que és no fer-ne cap, i vostès no han fet cap ajuda als autònoms que volen continuar amb la seva activitat, i per accedir a una prestació els demanen que cessin la seva activitat, i la gent vol seguir treballant i que hi hagi injecció directa de diners. El Govern de l'Estat espanyol és l'únic govern d'Europa –l'únic– que en la segona onada no ha fet ajudes directes. Fa un mes vaig demanar per carta al president del Govern espanyol Pedro Sánchez un seguit de mesures, i no hi ha hagut resposta, i la resposta –que m'indigna aquesta falta de resposta– no és per a mi, és per a la gent d'aquest país, que vol que protegim la vida, però que també vol que protegim la manera de sobreviure, i vol dir protegir llocs de treball. Per tant, tota l'autocrítica, però els hi demano que sigui corresposta. Facin també vostès i ajudi'ns a demanar al Govern de l'Estat que no es renti les mans davant d'aquesta segona onada.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Vicepresident, no m'ha respost si comparteix aquesta opinió que se'ns va donar a la roda de premsa. I miri, senyor Aragonès, nosaltres fem una oposició constructiva. Fem propostes, oferim el nostre suport per fer front a la pandèmia, i la prova d'això és que dels trenta-vuit decrets que han portat a convalidació en aquest Parlament, dels trenta-vuit, el meu grup només ha votat en contra de dos. I així, amb la legitimitat que ens dona aquesta oposició responsable, avui li hem de dir, amb tot el respecte, que no és acceptable que el Govern abdiqui en cascada de les seves responsabilitats. No s'hi val fer oposició al Govern d'Espanya, vostès tenen responsabilitats i tenen capacitat de gestió. I el que tenim és que el vicepresident en funcions de president està descarregant la seva responsabilitat en el conseller, i que el conseller descarrega la seva responsabilitat en càrrecs de tercer nivell a la jerarquia de Govern. Vostès estan responent a les necessitats de la gent i a una oposició constructiva amb una abdicació de responsabilitats en cascada. És difícil recordar altres moments en què la crítica a la gestió del Govern sigui tan unànime des de tots els espectres ideològics i la seva única reacció hagi estat directament «escurrir el bulto a càrrecs per sota de la jerarquia. No fan el que saben que han de fer perquè estan atrapats per la pugna entre socis de Govern. És això, vicepresident. En aquesta crisi d'extrema gravetat tots esperàvem que superarien els equilibrismes preelectorals entre Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, però no només no ho fan, sinó que els estan intensificant. Senyor Aragonès, coneix algun precedent a Europa on davant els fiascos de gestió com els que hem viscut, reconeguts per tota la societat i els mitjans de comunicació, la reacció sigui substituir càrrecs de tercer nivell? Coneix algun precedent?
Gràcies, diputada. Per respondre de nou, té la paraula el vicepresident del Govern.
Sí; gràcies, senyor president. Senyora diputada, els problemes de tots i cadascun dels consellers i conselleres d'aquest Govern, les dificultats que es poden trobar en la seva gestió són els meus problemes i les meves dificultats, i estaré treballant al costat de tots i totes els membres del Govern per superar els reptes que tenim plantejats, independentment de la força política que hagi proposat el nom del conseller o de la consellera. Per tant, això ho tenim claríssim. També tenim claríssim que la situació en la que estem vivint ara, en què molta gent, doncs, està en una situació d'angoixa davant de les incerteses que hi ha, tots hem de contribuir a superar-ho. Com deia abans el conseller de Treball, des del mes d'agost, els nous ERTO que s'han tramitat no s'estan cobrant a la província de Barcelona. I això genera angoixa i això contribueix a un clima d'angoixa i contribueix a una incertesa, i això ho hem de resoldre. I ens hem posat a disposició del Govern de l'Estat també per ajudar-los a resoldre-ho, en el que puguem fer, amb tota la humilitat i les limitacions que tenim, que són moltes, perquè som una autonomia i no som un estat independent, no tenim les mateixes eines que el Govern de l'Estat. I la resposta ha estat com la carta del senyor Pedro Sánchez: zero, zero absolutament. Per tant, els problemes de tots els consellers són també els meus problemes. I seguirem prenent mesures, perquè hi ha una cosa molt clara: preferim mesures que ens costin vots que no mesures que ens costin més vides de les que malauradament s'estan perdent.
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la valoració del fet que el Govern espanyol no desencalli el pla de rescat per a afrontar els efectes de la Covid-19]] [[317-00245/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat Sergi Sabrià. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia, diputats, diputades, consellers, conselleres, vicepresident. Vostè ho sap millor que ningú, però la crisi econòmica, el cansament social i laboral que tenim a sobre és majúscul. Segurament és veritat que avui hem passat l'impacte més agre d'aquesta pandèmia, també d'aquesta segona onada en termes de salut pública, però recuperar avui la musculatura econòmica del país és una prioritat fonamental, i ho és ara i avui; no ens serveix traslladar aquest problema a l'any vinent. La gent està patint ara i està patint molt; que res ens faci perdre de vista això. L'únic motiu pel que som aquí, pel que té sentit ser aquí avui, és ajudar la gent, millorar-li la vida a la gent i fer-ho tot i més, el que sigui a les nostres mans, per aconseguir-ho. I això és el que fem, amb encerts i segur, segur, que també amb errors, com tothom, perquè l'aprenentatge és continu i perquè el repte és com no l'havíem vist mai, però no descansem per aconseguir-ho. És evident que sempre es pot fer millor, tots, a tot arreu, sigui quina sigui la nostra posició –Govern, partits, oposició–, però som molt conscients de tot això. I avui, des d'aquí volem donar les gràcies a tanta gent que hi ha dedicat hores i hores i que hi ha aportat el seu coneixement i la seva energia per intentar minimitzar els estralls d'aquesta pandèmia. I des d'aquí, aquest compromís inequívoc. Volem deixar una cosa claríssima: el Govern ho ha posat tot per buscar les sortides, però és evident també que té les mans lligades i que qui té la clau de la caixa fa veure que li ha caigut al riu. I no podem esperar al 2021. La Generalitat i els grups que donem suport al Govern tenim limitacions econòmiques i legals i no podem tapar més forats perquè l'Estat no fa la feina. És urgent, urgentíssim, que el Govern espanyol, aquest Govern de socialistes i comuns que es fa dir «progressista, posi damunt de la taula un pla de rescat per a la gent d'aquest país, com s'està fent a tot Europa, com ho faríem nosaltres si tinguéssim realment les eines d'un estat. La situació és d'emergència. Els pertoca assumir responsabilitats de manera urgent. La situació és gravíssima i l'infrafinançament històric de Catalunya ens fa esgarrifar i avui el paguem directament amb vides i no només amb economia. I és per això que els deia que no ens serveixen més els cants de sirena, perquè de xifres i d'incompliments ja en tenim ben bé prou. Vicepresident, com valora aquesta situació? Com valora que el Govern espanyol no desencalli d'una vegada un pla de rescat? Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Aragonès.
Moltes gràcies, senyor president. Nosaltres hem pres mesures per protegir les vides, per protegir davant de la segona onada de la pandèmia..., per evitar que no es produís a Catalunya el que es va produir en aquella primera onada. I això..., podem comparar les xifres de la primera amb la segona. Però també que les mesures funcionen: fa tres setmanes estàvem a trenta-un mil contagis setmanals; les dades d'avui, que s'acaben de publicar, en la darrera setmana hem passat a setze mil. En un sol dia, hem reduït el risc de rebrot de 405 a 390, lluny del risc de rebrot de més de mil en què ens trobàvem fa només vint dies. D'ahir a avui s'ha reduït el nombre en 83, de les persones ingressades als hospitals. Seguim mantenint la ràtio de transmissió per sota del 0,8, en el 0,76. A les UCIs hem passat en un sol dia de 595 a 574. Això no passa per art de màgia. Passa perquè hi ha hagut un esforç d'aquesta societat; hi ha hagut un esforç de la ciutadania amb el seu comportament. I els hem de demanar que continuïn fent aquest esforç. Hi ha hagut un esforç també de molts sectors econòmics que, fins i tot de manera imposada, per raons de sanitat pública, han hagut de veure, doncs, com la seva activitat es veia suspesa o limitada. I el que hem de garantir-los és que quan puguin tornar a reobrir, que esperem que sigui al més aviat possible, ho puguin fer amb previsibilitat i amb seguretat. I per això és absolutament necessària una desescalada progressiva. Però també és absolutament necessari que, al costat de les mesures restrictives, hi hagi mesures de suport. Nosaltres voldríem fer-ne molt més. Hem mobilitzat tot el que està al nostre abast i ho seguirem fent. Anirem fins al final per aconseguir fins a l'últim euro en suport als sectors que es veuen afectats econòmicament per les restriccions o per la situació econòmica en general. Per això, quan vam adoptar les primeres mesures restrictives, vaig traslladar al president del Govern de l'Estat, per carta però també personalment, el nostre convenciment que prendrien totes les mesures necessàries per protegir la vida, però que esperàvem la seva col·laboració. I no ha arribat. No ha arribat. Però no és que no hagi arribat a Catalunya, és que no ha arribat a cap altre sector afectat de la resta de l'Estat, i cal que s'assumeixin també aquí les responsabilitats, cal que s'assumeixin les solucions. Perquè no es pot delegar la gestió sanitària i oblidar-nos de la gestió econòmica. S'han de fer les dues. I, per tant, nosaltres demanem també al Govern de l'Estat que actuï, que actuï, i que és imprescindible, perquè, a part de salvar la vida, s'ha de poder sobreviure.
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre l'eficàcia, l'estabilitat i la unió del Govern en la gestió de la Covid-19 des de la darrera compareixença]] [[317-00246/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa. Endavant.
Señor Aragonès, ¿cómo valora usted la eficacia, la estabilidad y la unión del Govern en la gestión de la pandemia desde su anterior comparecencia hasta hoy mismo?
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès.
Doncs, ho valoro de la forma en què manifesto de nou el meu compromís, perquè ara no es tracta de qüestions de partit, no es tracta de visions de part, no es tracta ni tan sols de centrar-nos exclusivament en la defensa dels interessos legítims d'un sector econòmic o d'una necessitat individual. Cal pensar en el conjunt del país, i «pensar en el conjunt del país vol dir que quan tenim el coneixement sanitari que no podem fer una mesura de desescalada ràpida com la que es va produir la passada primavera ho hem de fer de manera diferent. Ens ho estan advertint tots els experts en l'àmbit sanitari, i, per tant, nosaltres prendrem les mesures d'acord amb aquest coneixement científic, però també d'acord amb la nostra consciència. I, com deia abans, són mesures que són impopulars; són mesures que susciten crítica, crítiques legítimes, crítiques que moltes vegades també subratllen errors de qüestions que no s'han fet prou bé, i hi seguirem millorant. Però el que no farem mai és intentar guanyar més popularitat a canvi de sacrificar i de tenir més risc sanitari; això no ho farem mai.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Gracias, señor Aragonès, por darnos la opinión de la facción de Esquerra Republicana de su Gobierno. Mire, hace dos meses salió a la luz el escándalo de corrupción que afectaba a Esquerra Republicana: usted perdió los papeles aquí, los catalanes están perdiendo la paciencia con ustedes. Mientras ustedes no dan ayudas y dejan a los autónomos en la ruina, en Madrid se está doblegando la curva y están los bares y los restaurantes abiertos. Y es que esto no es que lo diga Ciudadanos, es que lo dicen sus propios expertos, que están anunciando por Twitter que ellos se querrían ir a trabajar a Madrid, sus expertos sanitarios. Ustedes son un desastre de gestión, ustedes son un govern «en disfunciones, y es una agonía. Ustedes mismos reconocieron que si pudieran cesar al conseller El Homrani lo harían, y él, que pudo haber dimitido, lo que eligió es purgar a los miembros de su equipo. Pero, mire, esta mañana estamos sabiendo que Esquerra Republicana abandona la reunión para decidir las medidas políticas del Covid. ¿Cómo es posible que el partido en el Gobierno..., que por las peleas con sus socios de Junts per Catalunya, se esté diciendo que ustedes abandonan las reuniones donde se deciden las medidas políticas del Covid? Y esta mañana estamos conociendo también nuevas filtraciones de sus bandazos con respecto a los horarios en que podrán los hosteleros y los restauradores abrir sus locales. Ahora resulta que parece que se prorroga en unas horas. ¿Nos lo puede confirmar usted, si esto es así o no? Porque es que van ustedes a golpe de filtración y de enmienda, no dan ningún tipo de seguridad a la gente. Está todo el mundo aterrorizado con las medidas que ustedes deciden. Es que ahora, si esto es verdad, es que a las nueve les harían cerrar los locales, lo cual no da ni tiempo para hacer las cenas, porque tienen el toque de queda a las diez. Miren, señores del Gobierno, ustedes son un desastre para Cataluña, y los catalanes no se merecen un gobierno que juegue con su salud y con su economía.
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el vicepresident del Govern.
Moltes gràcies, president. Que fàcil és, quan no es tenen responsabilitats, opinar sense criteri. I vostè està opinant sense criteri. Fa un mes vam fer un debat sobre la situació Covid, i va venir vostè a posar exemple d'un govern de coalició, un govern de Ciutadans. Va posar d'exemple el Govern de Madrid? No. Va posar d'exemple el Govern de Castella i Lleó, que, com el Govern de Catalunya, ha pres mesures de tancament de l'hostaleria. Ara no existeix aquest Govern, ara a Castella no governa Ciutadans. La Junta d'Andalusia tampoc; han posat el toc de queda a les sis de la tarda en alguns territoris, i han tancat bars i restaurants, eh? No existeix. Vostès desapareixen dels governs segons els convé en els plens. Perquè vostè..., sota aquesta aparença de manca de criteri, el que sí que hi ha en realitat és una posició demagògica, posició demagògica de no aportar solucions. Per tant, vostè ens ha de dir quin model defensa el seu partit. Perquè el que no pot ser és: depèn de com vagi la situació, ara defenso el model Ayuso o ara defenso el model de Castella i Lleó. Miri, tots els governs estan prenent les decisions que consideren més oportunes d'acord amb la seva situació sanitària –d'acord amb la seva situació sanitària. I nosaltres prendrem les decisions i s'anunciaran quan estiguin acordades i completades. I, per tant, que ningú faci cas de filtracions, i si hi ha mitjans que critiquen filtracions que no les publiquin tampoc –també demanem responsabilitat a tots els mitjans de comunicació. I, per tant, s'anunciaran quan estiguin completades, sempre defensant que la protecció de la vida va per davant de tot. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]]
Gràcies, vicepresident.
Perquè no volem un segon rebrot per Nadal. El Nadal el volem fer a casa i no a les UCIs. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre les previsions, l'evolució i la prospectiva amb relació a la pandèmia de la Covid-19 en el món de la cultura]] [[310-00423/12]] La següent pregunta, sobre les previsions, l'evolució i la prospectiva amb relació a la pandèmia de la Covid-19 en el món de la cultura, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Mònica Sales.
Gràcies, president. Consellers, consellera, diputats, diputades, personal de la casa, que vetlleu sempre per nosaltres... Honorable consellera Ponsa, en este moment de màxima complexitat que vivim la lluita constant del seu departament per defensar la cultura ha estat i és clau. En este hemicicle, i des de Junts per Catalunya, hem posat en valor la cultura en múltiples ocasions, també quan vam viure una fase de confinament total o ara que estem en fase de confinament nocturn i de cap de setmana amb l'aplicació de diverses mesures sanitàries que hem anat assumint per poder abaixar els índexs de contagi de la Covid-19. D'ençà del seu nomenament, consellera, encara no fa tres mesos, el seu departament, amb vostè al capdavant, no ha parat de treballar per arribar a tots els sectors de la cultura, per escoltar les múltiples veus que malden per tirar endavant en aquest moment difícil i que ho fan des de tots els territoris que configuren el nostre país. Posar la cultura al centre com a focus i declarar-la amb convenciment bé essencial per a la ciutadania ha permès que una part del món cultural no haja hagut de tancar, i li agraïm la seua dedicació i el seu esforç per ajudar la part que, malauradament, sí que ha hagut d'aturar-se amb mesures econòmiques importants. En cada ocasió que ha tingut i té vostè reivindica la cultura, i la cultura segura, i això és cabdal per al sector i per establir els debats que el departament que vostè encapçala té amb les autoritats sanitàries a l'hora de definir els protocols i les mesures necessàries en cada moment. Des de Junts per Catalunya, consellera, ens agradaria saber què han previst per preparar la reactivació i la represa amb la voluntat de garantir la sostenibilitat del sector cultural ara que les dades epidemiològiques sembla que permetran fer-ho, quins ajuts, quines accions i quines campanyes han definit des del departament per als propers dies. Sabem, consellera, que el Govern, de manera general, i vostè, de manera particular, defensen la cultura aquí i on calga i posen sempre en valor la riquesa social que porta implícita com a pilar fonamental de l'estat del benestar. Li agraïm la seua faena i li demanem que continue treballant amb la mà estesa al sector de la cultura com ha fet fins ara i tenint en compte la realitat territorial que ens definix com a país. Just esta setmana hem commemorat els deu anys dels castells declarats patrimoni immaterial de la humanitat, i el millor homenatge és que fem pinya nosaltres també, des de tots els fronts possibles, per la cultura. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta, té la paraula la consellera de Cultura, la senyora Àngels Ponsa. Endavant.
Gràcies, president. Moltes gràcies, diputada. Diputades, diputats... Gràcies també per les seves paraules. Com vostè bé ha relatat, doncs, i amb mesures sanitàries que ho demanaven, ens vam veure obligats a tancar una part de la cultura; una part que..., gràcies a la declaració de «cultura, bé essencial, va ser la part que suposava més interacció i més mobilitat, i vam poder mantenir tota la resta d'equipaments culturals oberts. Tot i defensar-ho amb ungles i dents, perquè estem convençuts que la cultura és segura, quan hi ha una pandèmia, doncs és ben cert que manen les autoritats sanitàries i, així doncs, hem de ser responsables tots i comprensius també en aquest sentit. Però des del primer moment –i vaig voler comunicar-ho personalment també amb tot l'equip a tots els responsables dels diferents equipaments culturals que veien tancada la seva activitat–, ens hem posat al seu costat. Ens vam posar a treballar junts per les mesures econòmiques que vam poder, per fer-hi front de seguida. Hi ha tres, si no recordo malament..., quatre línies que ja estan engegades des de la setmana passada i una que serà aquesta setmana en la que estem, amb un total de 17.200.000 euros, que se sumen als 26 i escaig que ja havíem donat des del mes de setembre, des d'aquest, en els tres, encara no, darrers mesos. I aquest total de 43 milions d'euros fan que s'hagi pogut fer un bon suport a nivell econòmic per evitar que la cultura caigui. No només això, sinó que un cop endegats els ajuts, ens vam posar ja a treballar per a la represa, que no sabíem quan podria ser. Esperem que sigui ben aviat. No ho sabíem, però ja havíem de treballar perquè no poden els equipaments culturals obrir d'un dia per un altre; necessiten una programació. També una campanya de comunicació que els pugui recolzar. La declaració que vam fer ahir al Govern dels equipaments culturals..., perquè tinguin aquest prestigi que es mereixen, i tot un munt d'accions, que intentem no deixar-los, que se sentin atesos pel Departament de Cultura, que se sentin ben acollits i que sabem que el seu problema també és el nostre problema, perquè en aquests moments qualsevol problema que afecti la ciutadania és el problema del Govern. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre el balanç dels dos mesos de curs escolar]] [[310-00421/12]] La següent pregunta és sobre el balanç dels dos mesos de curs escolar i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Mònica Palacín. Endavant.
Moltes gràcies, president. Portem ja dos mesos de curs escolar i el primer que vull, abans de fer-li la pregunta, conseller, és tornar a agrair, com fem cada cop i com ho fem a tot arreu, a la comunitat educativa el seu esforç, el seu compromís per mantenir l'escola oberta i segura. Gràcies als milers de mestres i al professorat. Gràcies al personal de servei i administració i als professionals no docents que també en formen part i gràcies, moltes gràcies, al més d'1.700.000 alumnes –nens, nenes, joves, adolescents–, que en molts moments ens han donat una gran lliçó de vida als adults. Han passat ben bé vuit mesos des de l'anunci del tancament de les escoles i ara podem veure amb perspectiva i analitzar què i com s'ha treballat per poder tornar a obrir el passat 14 de setembre les escoles i què i com s'ha de treballar per mantenir-les obertes i seguir millorant el nostre sistema educatiu. En aquests moments, estem en plena segona onada de la pandèmia. Sembla que, en general, anem tenint millors dades: una Rt d'un 0,75, menys contagis diaris, però no es pot abaixar la guàrdia, perquè encara es perden vides i perquè hi ha molt en joc, encara. Les dades, pel que fa als casos a les escoles i als instituts, les podem anar seguint diàriament a l'aplicació Traçacovid, eina fruit de la feina conjunta dels departaments de Salut i Educació, i podem veure com el nombre d'alumnes confinats a Catalunya avui és el més baix des del 10 d'octubre. I això amb les dades que tenim en general al país demostra una bona feina dels centres, que cal seguir reforçant amb tots els mitjans necessaris per poder mantenir la presencialitat. També per recuperar aquesta presencialitat a les etapes postobligatòries i a les universitats, i també a les activitats extraescolars, necessàries també per al desenvolupament d'infants i joves en la mesura que aquesta sigui possible. És important, doncs, mirar enrere per seguir treballant per a l'endemà. Conseller, quin balanç fa d'aquests dos mesos de curs i de les mesures que han de garantir la continuïtat de les escoles obertes i segures? Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula del conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló. Endavant.
Gràcies, president. Conseller, consellera, diputats i diputades... Diputada, el mes d'agost va ser un mes molt dur per a nosaltres. Va ser un mes molt dur per a nosaltres, perquè veníem del trasbalsament del tancament de les escoles sense que n'estiguéssim preparats, com a societat, per fer l'escola tancada. Va ser un mes molt dur perquè l'opinió pública, l'opinió publicada posava en dubte la capacitat del sistema educatiu de Catalunya de respondre i d'obrir al setembre, perquè hi havia interessos de tot tipus, també econòmics, perquè no obríssim. I el mes de setembre va ser un mes d'èxit: d'èxit de les direccions dels centres que van apostar per fer-ho tot per obrir; d'èxit del claustre de professorat, dels mestres, de les professores perquè van fer tot el possible per obrir; d'èxit de les famílies, perquè van fer tot el possible perquè obríssim; però d'èxit, sobretot, per l'alumnat, perquè malgrat que les condicions no són les òptimes, malgrat que tenim mesures que són dures, que no són agradables, mesures que dificulten el que estàvem acostumats com a realitat de les aules, l'escola està oberta, l'escola és segura i les dades ho expliquen. Avui tenim el 98 per cent dels alumnes i el 99 per cent del professorat fent activitat lectiva en plena pandèmia; en ple segon brot de la pandèmia tenim el 98 per cent de l'alumnat i el 99 per cent del professorat fent activitat lectiva. Però no només això és l'important. És que el nostre alumnat necessita la realitat efectiva, la realitat de socialització que és l'aula, que són els companys i les companyes, que és el professorat presencial. La presencialitat és necessària en el món de l'educació, és fonamental, és clau perquè, a més a més –perquè a més a més– nosaltres som la millor resposta a la crisi comunitària. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] L'escola és l'eina...
Gràcies, conseller.
...de sortida de la crisi comunitària. [[Aplaudiments.]]
La següent pregunta és... [[Pregunta al Govern sobre les llengües en el sistema educatiu]] [[310-00427/12]] ...sobre les llengües en el sistema educatiu, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Sonia Sierra. Endavant.
Gràcies. Bon dia. Ciudadanos defiende el plurilingüismo, y por eso proponemos un sistema educativo con tres lenguas vehiculares, a diferencia de ustedes, que defienden el monolingüismo, y nos imponen un sistema educativo con una sola lengua vehicular pese a que desde el Parlamento Europeo ya les han dicho que su modelo es discriminatorio. Y en Europa se ha hablado de este tema porque esas valientes familias catalanas que luchan para tener la mejor educación posible para sus hijos, han tenido que ir hasta allí para reivindicar sus derechos. Y en Europa han encontrado lo que no han encontrado aquí: que se las escuche y que se las respete. Porque aquí, gente de su partido se ha manifestado en contra de esas familias, como, por ejemplo, Anna Simó, que es la presidenta del Consell Escolar, pero se manifiesta en contra de familias catalanas. Es que yo creo que con eso está todo dicho. Es evidente que a ustedes no les importan ni los alumnos ni sus familias, porque ustedes conciben la lengua como una herramienta ideológica, pero a diferencia de ustedes, yo sí quiero hablar de criterios didácticos y pedagógicos. Usted ha dicho que lo importante es que los alumnos sean competentes en las dos lenguas. Si tenemos en cuenta que en Cataluña se dedican dos o tres horas a la semana al español y veinte al catalán, ¿qué metodología y qué criterios didácticos y pedagógicos se van a utilizar para conseguir un dominio equivalente en las dos lenguas?
Gràcies, diputada. Per respondre a la pregunta té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló. Endavant.
Gràcies, president. Diputada, vostè em reconforta. Em reconforta perquè en plena pandèmia vostè torna a la història de sempre [[aplaudiments]] , i això va bé de tant en tant –va bé de tant en tant–, perquè els que patim dia a dia la realitat, convé, de tant en tant, moure'ns en el món de la ficció. Per tant, l'hi agraeixo. Tot el que ha dit vostè sap que no té fonament. I vostè sap que el sistema educatiu de Catalunya, que treballa per competències, treballa per les competències lingüístiques dels nostres alumnes. Gràcies.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció de l'oradora.]] ...debate sobre la mesa, son ustedes que han cambiado presupuestos por quitarle derechos a todos los alumnos catalanes. [[Aplaudiments.]] Mire, no es posible conseguir un dominio equivalente en dos lenguas si a una le dedicas dos horas a la semana y a la otra veinte. Por eso usted no me ha podido hablar ni de metodología, ni de criterios didácticos ni pedagógicos, qué es lo que yo le preguntado. Y por eso se tienen que inventar mentiras como que el nivel de español de los alumnos catalanes es superior al del resto de España, cuando no hay pruebas homologables. O como cuando dicen: «es que los alumnos salen del sistema educativo hablando español. ¡No, hombre, no! Es que entran hablando español. Pero una cosa es hablar una lengua, y otra muy diferente, llegar a dominar el registro culto. Mire, ni ustedes ni los socialistas, que les han aceptado esa enmienda que tacha al español a cambio de los presupuestos, piensan en los alumnos. Es que no son capaces ni de pensar en los alumnos con necesidades educativas especiales, a los que ustedes perjudican porque les impiden educarse en su lengua. Ustedes anteponen su ideología a los alumnos, porque no hay criterios ni didácticos ni pedagógicos para defender la mal llamada «inmersión lingüística, y si no, demuéstrelo ahora. Hable de criterios didácticos y pedagógicos. Pero es que esto no es inmersión, esto es sumisión, y nosotros queremos alumnos libres, iguales, y trilingües. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Té la paraula de nou, el conseller.
Gràcies, president. Diputada, li agraeixo el míting final, que també va bé de tant en tant en aquesta casa sentir... Miri, escolti, si vostès tenen un problema amb el PSOE a Madrid –si vostès tenen un problema amb el PSOE a Madrid–, que voldrien pactar amb ells i no ho aconsegueixen, escolti, no és un problema del Departament d'Educació de la Generalitat de Catalunya; l'hi asseguro. No ho és. Si tenen el problema amb el PSOE a Madrid i ara resulta que el PSOE ha acordat la Llei d'educació que ha d'acabar d'una vegada amb la llei més regressiva, més reaccionària que hi ha hagut mai a l'Estat, que és la llei Wert [[aplaudiments]] , que ja era hora –que ja era hora–, que han tardat moltíssim a carregar-se aquesta llei absolutament reaccionària..., si el PSOE ha decidit pactar aquesta llei amb els grups parlamentaris que són contraris a l'ensenyament reaccionari, no és culpa nostra. Apunti's, el seu grup, a l'ensenyament progressista i potser podrà arribar a aquests acords. Mentre estiguin a l'ensenyament reaccionari, no hi arribaran. Però és que a més a més, escolti. La llengua, l'ensenyament de la llengua es fonamenta en les estructures lingüístiques. Les estructures lingüístiques no són d'un idioma, i per tant, el sistema d'educació de Catalunya en funció de la llengua es fonamenta en les estructures lingüístiques, que aconsegueix que tots els nostres alumnes acabin els seus estudis amb competències plenes i completes de les llengües oficials de l'Estat. I això és el que passa. I això és el que diuen tots els informes. I diuen, a més a més, que a Catalunya, amb un nivell més alt que altres llocs de l'Estat, cosa que a nosaltres tant ens fa, perquè l'important és el nivell dels alumnes, no la comparació.
Conseller, ha acabat el temps. Gràcies. [[Aplaudiments.]] [[Pregunta al Govern sobre l'aplicació de la Llei orgànica 4/2015, del 30 de març, de protecció de la seguretat ciutadana]] [[310-00428/12]] La següent pregunta és sobre l'aplicació de la Llei orgànica 4/2015, de 30 de març, de protecció de la seguretat ciutadana. I la formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, la diputada senyora Maria Sirvent. Endavant.
Conseller, identificacions massives, multes massives en base a la llei mordassa contra el moviment en defensa del dret a l'habitatge. Qui ha pres aquesta decisió? En aquest cas no em podrà dir que els Mossos actuen sota ordre judicial.
Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Sàmper.
Gràcies, president. Gràcies diputada per la seva pregunta. Per situar el tema, manifestar-li que en els darrers tres anys, per tant, 17, 18 i 19, d'infraccions d'aquestes característiques se n'han tramitat 10.200, de les quals tan sols un 10 per cent han arribat a fase d'execució. Per tant, no és un problema que haguem d'incardinar ara justament amb un problema d'habitatge actual, sinó que porta causa des de fa tres anys. En el segon torn l'hi explicaré amb més detalls.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Tres exemples concrets. Vint-i-cinc mil euros, quaranta multes, aturar un desnonament il·legal a una família, 5 d'octubre, plena pandèmia. Part arrendatària: l'Estela, els seus fills, el seu net de set anys i un familiar amb un 65 per cent de discapacitat reconegut i acreditat; vivien en aquella casa des de feia quinze anys. Part arrendadora: un empresari, un gran tenidor. Cas dos. Ara ens en anem al Bages. Dos persones grans, amb una menor a càrrec, amb un pis concedit per la mesa d'emergència, pendent de l'adjudicació final; disset mil euros, vint-i-vuit multes. Ens en anem a Sants. Trenta mil euros, quaranta-cinc multes per donar suport a una ocupació d'un pis d'un gran tenidor, per allotjar famílies a les que l'Administració no està donant resposta. Miri, vostè ho deia: «Amb la llei desapareix la més gran de les garanties d'un acusat o un sancionat: la presumpció d'innocència. Diu: «El percentatge augmentarà enormement en el grau d'eficiència en l'aplicació de la llei mordassa. No sé si li sona aquesta reflexió, és un article seu, el 2014, quan el Consell de Ministres va donar llum verda a la llei mordassa. Vostè criticava que aquesta llei eliminava la presumpció d'innocència, que, efectivament, en passar de conductes punibles del Codi penal a multes administratives s'estava donant presumpció de veracitat als agents. Senyor conseller, contesti'm. Qui ha pres aquesta decisió per desarticular el moviment pel dret a l'habitatge? Qui ha pres la decisió de posar multes massives en base a la llei mordassa a aquelles persones que aturen desnonaments quan l'Administració no està donant alternatives habitacionals? Qui ha pres aquesta decisió? Per què els Mossos actuen d'aquesta manera? No em podrà dir que això és en base a una ordre judicial. Contesti la pregunta i no la defugi, si us plau, conseller.
Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Gràcies, president. Miri, amb el tema dels desnonaments tenim dues possibilitats, dos camins. Un, fer el que vostè ha fet aquí avui, és a dir, un discurs amb dades que podríem emmarcar en un cert populisme; fer el que es fa normalment al carrer, que és encoratjar la gent perquè intentin evitar l'actuació, en aquell cas sí, de la policia com a policia judicial. O intentar entre tots assolir una solució per un moment terriblement complicat, on hauríem de ser capaços de: primer, veure on realment està el problema en el procés de desnonament, i, per tant, anar a veure quan podem realment garantir una resposta habitacional, i, dos, tenir molt clar que entre tots hem de ser capaços de fer-ho arribar a aquell qui ens pot donar una competència per fer una moratòria actualment..., i que no és ningú més que l'Estat espanyol. Jo la convido a que anem per aquesta segona via; una via de consens, d'identificar on està el problema de l'emergència habitacional, d'identificar-lo molt bé, de tirar endavant amb solucionar el problema en aquest punt, i no pas quan ja actua la policia com a cooperador de la comitiva judicial. I, dos, tenir molt clar des d'aquest Parlament que hem de ser capaços de demanar aquesta competència estatal per poder realment tenir una moratòria. I vostè deia una pregunta, que és: qui ha pres la decisió. El que sí que li puc dir, perquè no defugiré la resposta, és que quan va passar el fet que ha provocat la seva pregunta, que va ser el dia 5 d'octubre, des del Departament d'Interior..., i un servidor mateix va fer el que s'havia de fer amb els articles 35 i 36 de la llei, que és ser capaços d'interpretar-los en la situació d'excepcionalitat que tenim a dia d'avui al nostre país. I, per tant, li puc ben dir que aquesta interpretació a dia d'avui tindrà molt en compte quina és la nostra situació, i, per tant, ser ben capaços de veure que aquestes sancions a dia d'avui probablement no tinguin cabuda.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la lluita contra la violència masclista]] [[310-00419/12]] La següent pregunta és sobre la lluita contra la violència masclista. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Beatriz Silva. Endavant.
Gracias, president. Buenos días, consellera. En octubre de 2018 el Parlament de Catalunya aprobó, a propuesta del Grupo Socialistas, sacar adelante un pacto catalán contra la violencia machista que tenía que ser realidad en seis meses. Han pasado dos años y no sabemos nada. En noviembre de 2019, hace un año, le pregunté en ese hemiciclo y usted me contestó que estaba trabajando para coordinar a las diferentes portavoces del Parlament y reconoció que esta era una tarea que teníamos que hacer juntas. Un año después de esta respuesta los grupos parlamentarios seguimos sin ser convocados; ni siquiera ha habido el intento de hacer una reunión en estos dos años. ¿Cómo se explica esto, consellera?
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó. Endavant.
Gràcies, president. Sí, senyora diputada; miri, malauradament, doncs, el calendari, aquesta pandèmia l'ha aturat. Teníem previst, com vostè sap, començar a treballar en aquesta línia amb els diferents grups, però, ho repeteixo, en aquests moments la gestió de la Covid ha aturat aquest calendari, que esperem que ben aviat, quan les dades així ho permetin, es pugui reprendre.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Gracias, consellera. Estamos hablando de dos años; la pandemia lleva unos meses. La última macroencuesta de violencia contra la mujer constata que Cataluña es líder en violencia machista; estamos en primera posición en violencia económica y psicológica de control, pero también cuando medimos la violencia total que sufren las mujeres –la física, la sexual y la emocional–, que la han sufrido un 41 por ciento de mujeres en Cataluña. Somos la comunidad autónoma con la cifra más alta; somos la segunda comunidad donde las mujeres han sufrido más acoso sexual en el último año, y la tercera con más violencia sexual. ¿Cómo es posible que con estas cifras sobre la mesa no exista un plan de choque ni se cuente con las otras fuerzas políticas para convertir esto en una prioridad de país? Usted a veces habla de que se ha creado un grupo de trabajo, pero un pacto no es algo que hace el Govern con un grupo de trabajo; el pacto es lo que hizo el Congreso de los Diputados, que reunió a todas las fuerzas políticas en una ponencia donde se consensuaron una serie de medidas de choque y 200 millones de euros al año para hacerlas realidad, 200 millones de euros que todas las fuerzas políticas se comprometieron a brindar en los presupuestos generales gobernara quién gobernara. Esto es lo que aprobó el Parlament de Catalunya hace dos años y es lo que tienen otras comunidades autónomas, como la valenciana, que, con menos población que Cataluña, dedica 21 millones de euros solo al despliegue de las medidas que contiene su pacto. Consellera, la legislatura está a punto de agotarse. Usted podría darnos una explicación por qué la violencia machista no ha sido una prioridad, por qué un Gobierno que se define feminista no ha hecho nada para desplegar la Ley de erradicación de la violencia machista, que espera desde 2008 –doce años– un reglamento y una dotación presupuestaria. Gracias.
Gràcies, diputada. Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Gràcies, president. Diputada, miri, des del Govern de Catalunya tenim com a prioritat l'erradicació de la violència masclista, no en tingui cap dubte, i condemnem les onze víctimes fruit de la violència masclista que hem patit aquest any 2020, deu dones més una filla d'una de les víctimes. Pel que fa a l'àmbit del feminicidi, vuit en l'àmbit de la parella, i, com vostè sap també, dues en l'àmbit familiar i la filla d'una de les víctimes, també considerat un homicidi vinculant. I des del Govern de Catalunya hi estem treballant amb totes les nostres forces, reforçant tots els mecanismes de coordinació, adaptant tots els serveis que tenim existents, posant en marxa nous serveis i anticipant recursos on eren necessaris. I no cal dir –no cal dir– que, en una situació com la que ens trobem, en aquesta pandèmia, on des del mes de març hem tingut un confinament domiciliari, com vostè sap perfectament, hem incrementat moltíssim el nombre de trucades. De fet, s'han doblat el nombre de trucades de víctimes de la violència. S'està fent seguiment de tots aquests casos. Com vostè sap, al principi del mes de març varen disminuir les denúncies en els Mossos perquè les víctimes tenien por d'abandonar el domicili, però, en aquest sentit, després es va recuperar el nombre de denúncies. Des del Govern de Catalunya hem reforçat tots els serveis amb eines telemàtiques, per, si ens tornem a trobar amb una situació d'aquestes, poder donar resposta a les víctimes. Hem reforçat la línia 900; l'Institut Català de les Dones s'ha dotat de més professionals, psicòlegs i juristes, per donar serveis d'atenció psicològica i jurídica a les víctimes de violència masclista. Encara ara tenim dimensionat d'aquesta manera els serveis. Als ajuntaments, com vostè sap, els contractes programa també s'han reforçat amb 2 milions d'euros i per aquells ajuntaments de menys de vint mil habitants que havien fet atenció a la violència però que no disposaven de SIAD també s'ha obert una línia de subvencions, que aquests dies s'està resolent, de 700.000 euros. Des del Govern de Catalunya estem compromesos en la lluita contra la violència masclista. I, a més a més, també vull recordar, com vostè sap perfectament, que en aquest Parlament de Catalunya s'està tramitant la Llei de violències masclistes.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre les previsions, l'evolució i la prospectiva amb relació a la pandèmia de la Covid-19 en el món de l'esport]] [[310-00425/12]] La següent pregunta és sobre les previsions, l'evolució i la prospectiva amb relació a la pandèmia de la Covid-19 en el món de l'esport. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Francesc de Dalmases. Endavant.
Gràcies, president. Molt bon dia, consellera. Voldria dedicar els primers segons de la pregunta que fem al Govern perquè ressoni en aquest hemicicle el nom de Joseph, aquest menut de sis mesos de qui no hem conegut la veu, però sí que la veu de la seva mare, rescatada al mig de la Mediterrània, cridant: «Where is my baby, find my baby. Recordant el president Torra, que més que mai que aquest Parlament es comprometi amb la vida, s'hi parli de vida, de com preservar-la i de com protegir-la. Gràcies. I parlant de vida, consellera, us voldríem demanar per un aspecte essencial per a la salut física i mental d'una societat, com és la pràctica de l'esport. La Covid-19 ha tingut un impacte enorme sobre el conjunt del món de l'esport: des de l'associació esportiva més petita fins al club més gran, el Futbol Club Barcelona, des de la piscina dels alumnes de P3 fins a la pràctica esportiva dels federats, ha afectat els esports majoritaris i els minoritaris. Tots. Sabem que la pandèmia té una afectació greu sobre les persones i, per tant, sobre el nostre sistema sanitari. Sabem també que la pandèmia comporta unes perspectives econòmiques complexes i complicades per al conjunt de la societat catalana. Però sabem, evidentment, dels beneficis individuals i col·lectius de la pràctica esportiva. Tots recordem aquells primers dies en què es relaxava el confinament durant la primera onada. Les viles i les ciutats es van omplir de persones de totes les edats recuperant aquell esport que no havien pogut fer a casa o que els havia tocat fer de forma precària. Però l'esport també és l'esforç de centenars de milers de persones implicades en clubs i associacions esportives de tota mida i de tota mena arreu del país. I és també la bona feina de petites i mitjanes empreses que directament o indirectament viuen de i per a l'esport. Tots ells han fet un esforç enorme des de l'inici de la pandèmia. Però us voldríem preguntar, consellera, amb tota la cautela que calgui, sobre les previsions que té aquest Govern amb relació al món de l'esport i els seus practicants. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó. Endavant.
Gràcies, president. Diputat, em sumo a les seves paraules d'inici, i li agraeixo la reflexió. Miri, realment és un moment molt difícil per tota la ciutadania, i molt especialment per tots aquells sectors que s'han vist afectats en la seva activitat a causa d'aquesta segona onada de la Covid-19. Per tant, primer de tot, permeti'm el meu reconeixement per l'esforç i pel sacrifici de tantes i tantes persones gràcies a les que hem pogut aconseguir començar a controlar aquesta segona onada i fer aquells passos per tal de poder començar a capgirar les dades epidemiològiques. Vostè recordava el moment de desescalada que vàrem viure a la primavera, abans de l'estiu, i deixi'm que li faci un apunt al respecte, perquè és molt important que tots plegats prenguem consciència del moment actual. No som en una desescalada; encara som en plena segona onada d'aquesta pandèmia. I som a les portes de l'hivern i hem de conviure amb el virus durant molts mesos; mesos que no tenen res a veure amb els mesos d'estiu. I, per tant, un cop, ho repeteixo, hem aconseguit certa contenció d'aquesta segona onada, som en el moment de poder flexibilitzar algunes de les mesures restrictives que estan vigents. I aquest marc mental és molt important: no som a cap desescalada –jo crec que d'això n'hem de prendre tots consciència–, sinó que som en un moment encara en plena segona onada, però que les dades ens permeten començar a flexibilitzar certes mesures. I, en aquest apunt, i entrant en el món de l'esport, què hem fet? Doncs, miri, mesures econòmiques per acompanyar l'afectació per tancament de totes aquestes activitats; 25 milions d'euros, que ahir mateix el Govern vàrem aprovar ja la convocatòria d'aquestes subvencions. I a partir del dilluns dia 23 l'esport serà un dels sectors on es podrà començar a avançar en aquesta flexibilització. I com ho farem? Doncs miri, permeti'm que en aquests moments no l'hi pugui concretar, perquè ho estem treballant en l'àmbit del Procicat, però en general el que intentem és recuperar entrenaments a l'aire lliure, aquelles activitats a l'aire lliure, i alguna activitat a cobert, sempre tenint en compte les mesures d'aforament limitat, de mesures higièniques i d'ajornament de les competicions esportives. Vull acabar aquesta intervenció posant en valor tot allò que representa el món de l'esport al nostre país, perquè fer esport és fer salut, i en un moment de pandèmia és més necessari que mai. Gràcies, diputat.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre els motius que han impedit facilitar l'accés a la informació sobre els expedients de concessió de subvencions o d'atribucions patrimonials a ens vinculats amb les Nacions Unides al període 2013-2020]] [[320-02258/12]] La darrera pregunta és sobre els motius que han impedit facilitar l'accés a la informació sobre els expedients de concessió de subvencions o d'atribucions patrimonials a ens vinculats amb Nacions Unides al període 2013-2020, formulada, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, per la diputada senyora Susana Beltrán. Endavant.
Gràcies. Conseller, per què no ens volen dir a qui han pagat a Nacions Unides?
Per respondre a la pregunta, té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Bernat Solé. Endavant.
Moltes gràcies, president. Diputats, diputades, diputada Beltrán... Abans el conseller Bargalló els deia que vostès estan immersos en aquesta mena de ficció. Jo el que li puc dir és que vostè, amb aquestes continuades preguntes, està plenament immersa en aquest dia de la marmota. Jo m'explicaré tants cops com faci falta en aquest Parlament, però em sorprèn que, amb la situació que viu el país, vostès destinin aquest preuat temps de la sessió de control a reiterar preguntes que han estat contestades de forma àmplia. Per tant, jo el que li puc dir és que, si vostès detallen bé la sol·licitud, nosaltres els respondrem amb concreció.
Gràcies, conseller. Per repreguntar, té la paraula la diputada. Endavant.
Conseller, després de mesos i mesos sense contestar –època pre-Covid–, mesos i mesos, ahir –ahir–, conseller, va arribar a la Mesa del Parlament un escrit del Govern on se'ns remetia a planes web per trobar la informació. Jo vaig clicar en aquestes planes web i no vaig trobar la informació. L'òrgan de transparència, que m'han parat..., diverses vegades els ha dit –diverses vegades– que remetre a les planes web no és en si mateix una resposta a una diputada al Parlament. Ens diuen, per no donar-nos la informació, que el treball de recopilació és molt complex. I jo em pregunto: «de debò és molt complex?, de debò no tenen ben ordenats els pagaments que han fet a Nacions Unides de 2013 a 2020?, tants n'hi ha? –tants n'hi ha? Quants diners s'han gastat en això? No és una pregunta retòrica, és una pregunta directa. De debò, no tenen ben ordenats els pagaments que han fet a Nacions Unides? Tot això, aquest bloqueig a la informació, fa que sospitem que continuen pagant complicitats al procés de secessió, i continuen malbaratant molts diners que escapen del control parlamentari, que escapen del control democràtic. Fa pocs dies vam saber que el director de l'oficina del senyor Puigdemont s'havia reunit amb un relator de Nacions Unides. I justament per la premsa, perquè vostès tampoc ens poden donar les agendes de reunions de l'oficina de Puigdemont. Jo mateixa em vaig voler reunir amb relators internacionals i no van voler. [[Remor de veus.]] I quina casualitat que després els informes d'aquests relators són informes partidistes i que no tenen en compte en absolut el parer dels catalans que no viuen a costa del procés. No li sembla una mica estrany? M'agradaria que ens contestés. N'estem farts, farts de que s'amaguin darrere de les planes web i no ens contestin a la pregunta de: a qui han pagat a Nacions Unides de 2013 a 2020? [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] M'agradaria que contestés, conseller de Transparència...
Gràcies, diputada.
...perquè no ens varen contestar. Gràcies.
Ha acabat el seu temps. [[Aplaudiments.]] Conseller, quan vulgui.
Sí; gràcies, president. Bé, diputada, en primer lloc, jo hi insisteixo: tota la informació que vostè està demanant està explícitament exposada a través de les pàgines web i a través dels buscadors, dels cercadors, que té habilitats el Govern de la Generalitat, com no pot ser d'una altra manera. Per altra banda –i permeti'm fer un incís–, em sorprèn que vostès, amb la representació parlamentària que sempre diuen que tenen, posi en dubte l'objectivitat dels relators d'un organisme reconegut internacionalment com Nacions Unides. Crec que no correspon posar en dubte un organisme amb una històrica trajectòria. En tot cas, vostè parlava de silenci. Nosaltres com a Govern, davant de les seves preguntes, li vam demanar dos cops que ens fes uns aclariments, precisament perquè en aquesta voluntat de ser rigorosos en la resposta poguéssim donar-li la millor resposta. I sap quina resposta hem obtingut a aquestes dos sol·licituds d'aclariments? Silenci absolut. Per tant, aquí qui fa silenci són exactament vostès. I saben per què fan vostès el silenci? Perquè el seu objectiu no és rebre aquesta informació, sinó que és omplir la premsa –la seva premsa– de titulars. Ens demanen expedients, subvencions, convenis, etcètera, de la Generalitat amb Nacions Unides i dels darrers vuit anys. Com vostè sap, a Nacions Unides hi han vinculats més de cent òrgans i organismes, més d'un centenar de missions arreu del món. I, per tant, Nacions Unides és un òrgan, és un organisme que té una activitat frenètica multilateral i nombrosa arreu del món. Per tant, el que li diem nosaltres com a Govern és que, si vostè vol rebre una resposta amb rigor, ens ha de detallar exactament què és el que demana. Això demostra, en primer lloc, una manca de coneixement d'un organisme internacional com Nacions Unides o, en tot cas, el que demostra és que vostès utilitzen aquesta reiterada petició d'informació per omplir titulars. I aquesta no és la feina que nosaltres els facilitarem des del Govern.
Gràcies, conseller. [[Declaració del Parlament de Catalunya sobre el compromís amb l'Agenda 2030 com a full de ruta per a afrontar la recuperació de la crisi originada per la pandèmia de Covid-19 i reimaginar un món millor per als infants]] [[401-00046/12]] Acabada la sessió de control, continuem amb l'ordre del dia. I el segon punt és la declaració del Parlament de Catalunya sobre el compromís amb l'Agenda 2030 com a full de ruta per afrontar la recuperació de la crisi originada per la pandèmia de la Covid-19 i reimaginar un món millor per als infants. Farem lectura d'aquesta declaració. I per això passo la paraula al secretari primer, el senyor Eusebi Campdepadrós, perquè procedeixi. Gràcies.
«Enguany fa cinc anys que les Nacions Unides van aprovar l'Agenda 2030 per al desenvolupament sostenible, un full de ruta per fer del món un lloc més just i sostenible socialment, econòmicament i mediambientalment, del qual els drets humans siguin el pal de paller. Alhora el 2020 s'inicia el compte enrere per al compliment de l'agenda. Resten deu anys per fer-la efectiva. La crisi originada per la pandèmia del Covid-19 té greus conseqüències per a la infància i l'adolescència. Són unes circumstàncies excepcionals que provoquen un increment de la pobresa infantil i les desigualtats, un agreujament de la bretxa educativa i una amenaça per a la salut física i mental dels infants, els adolescents i llurs famílies. Aquestes conseqüències impacten de manera més accentuada en els qui estan en situacions de vulnerabilitat. La situació actual posa a prova la capacitat de resposta de la societat, no solament davant l'emergència derivada de la Covid-19, sinó també davant dels reptes plantejats, de manera que és ineludible renovar el compromís amb els drets de la infància. És el moment de reimaginar un món millor per als infants, per això en el Dia Mundial dels Infants 2020 és important que tots els poders públics reafirmin el compromís amb l'Agenda 2030 com a full de ruta col·lectiu per a respondre a l'emergència actual i reimaginar un món més equitatiu, sostenible i just per a tothom. Per a fer-ho, és imprescindible assegurar que els drets dels infants es posen al centre de les mesures d'atenció a la crisi i de la recuperació, seguint el camí que marca la Convenció sobre els drets de l'infant, de manera que tots els infants puguin desenvolupar llur màxim potencial. Ja abans de l'arribada del coronavirus, la pobresa i l'exclusió afectaven gairebé un de cada tres infants. És a dir, que moltes famílies afronten la situació generada per la Covid-19 en condicions d'extrema vulnerabilitat. Cal treballar junts per evitar que la crisi originada per la pandèmia es converteixi en una crisi duradora per a la infància, i especialment per a la més vulnerable. El Parlament de Catalunya es compromet a impulsar les accions següents per afavorir el compliment dels drets dels infants: promoure una major i més eficient inversió en la infància, garantint que s'assignen els recursos necessaris per afrontar els reptes esmentats, amb els drets de la infància al centre. Tenir en compte, en totes les decisions preses davant la crisi i per a la recuperació que tinguin efectes sobre la infància i l'adolescència, els principis rectors de la Convenció sobre els Drets de l'Infant: l'interès superior de l'infant, el dret a la vida, la supervivència i el desenvolupament, el dret a la participació i la no discriminació. Promoure les accions necessàries per complir els disset objectius de desenvolupament sostenible i l'Acord de París, i per convertir la crisi actual en una oportunitat per invertir en el present i en el futur de la infància, reconstruint millor i amb un enfocament de sostenibilitat, sense perdre de vista l'amenaça de la crisi climàtica i el seu perniciós efecte en la infància. Escoltar les preocupacions i necessitats dels infants i els adolescents, i incloure-les d'una manera transversal en l'acció política, promovent llur participació per dissenyar juntament amb ells les estratègies per la recuperació d'aquesta crisi. [[Pausa.]] Promoure les accions que siguin necessàries per analitzar l'impacte de la Covid-19 sobre la infància i l'adolescència, especialment sobre els grups més vulnerables, i adaptar els plans i programes que corresponguin. Promoure les mesures que siguin necessàries per abordar l'impacte de la crisi a la infància i l'adolescència, prioritzant l'abordatge de les qüestions urgents ja assenyalades pel Comitè dels Drets de l'Infant, en el marc dels esforços pel compliment dels objectius de desenvolupament sostenible: enfortir el sistema de protecció social per garantir un nivell de vida adequat a cada infant; protegir i promoure la salut dels infants i els adolescents, amb una atenció especial a la salut mental i els drets dels infants amb discapacitat; abordar els reptes de la bretxa educativa i aturar el fracàs escolar, l'abandonament prematur dels estudis i la bretxa digital; garantir a tots els infants l'accés a l'habitatge i als serveis bàsics, i avançar cap a l'objectiu que els barris, els pobles i les ciutats siguin entorns inclusius per a la infància i l'adolescència; adoptar mesures per a combatre el canvi climàtic i els seus efectes, que tenen un impacte especial sobre els infants; garantir els drets dels infants privats d'un entorn familiar i assegurar mesures especials de protecció dels infants sol·licitants d'asil i refugiats, i dels infants migrants no acompanyats; prevenir, detectar i atendre adequadament els casos de violència contra la infància; enfortir la cooperació internacional per al desenvolupament, complint el compromís reconegut a la Convenció sobre els drets de l'infant de fer aportacions a la protecció dels drets a la infància i l'adolescència a tot el món, i tenint en compte l'impacte de la Covid-19 en els països socis de la cooperació. Finalment, reconeixent les problemàtiques i els múltiples reptes que s'han d'afrontar, el Parlament de Catalunya reafirma el seu compromís amb el desplegament d'accions i l'assoliment de resultats a favor de la infància a escala local, nacional i mundial, i declara el seu compromís directe amb els infants per a reimaginar junts un món en el qual es respectin llurs drets i es compleixi l'Agenda 2030. Palau del Parlament, 18 de novembre de 2020. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, secretari primer. [[Compareixença del vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, per a informar sobre les darreres mesures preses pel Govern per a contenir el brot epidèmic de la pandèmia de Covid-19]] [[350-00018/12]] Passem ara al tercer punt de l'ordre del dia, que és la compareixença del vicepresident del Govern davant del Ple, per a informar sobre les darreres mesures preses pel Govern per contenir el brot epidèmic de la pandèmia Covid-19. Atès que ha sol·licitat aquesta compareixença, començarem amb la intervenció del vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès, que seguidament donarà pas als consellers d'Interior i de Salut, la consellera Alba Vergés i el conseller Sàmper, respectivament. Per tant, té la paraula d'entrada el vicepresident del Govern. Senyor Aragonès, quan vulgui.
Moltes gràcies, senyor president. Consellera, conseller, diputades i diputats, com saben, ens vam comprometre a comparèixer en cada Ple del Parlament per retre comptes de la gestió que estem fent de l'estat d'alarma, atès que l'estat d'alarma és una mesura excepcional de limitació de drets fonamentals, i, per tant, encara que no estigui previst de forma obligada, doncs, passar pel control parlamentari, per transparència i per compromís democràtic ens volem sotmetre a la consideració d'aquesta cambra. Un exercici de transparència i de qualitat democràtica, perquè, com vam dir, l'estat d'alarma no ha d'anar en detriment de qüestions fonamentals i bàsiques, com és el correcte funcionament de les institucions democràtiques. No m'allargaré, perquè teníem acordat amb els grups parlamentaris que, doncs, en aquesta ocasió serien la consellera Vergés i el conseller Sàmper qui intervindran en nom del Govern, però que, d'acord amb el Reglament, preceptivament, doncs, li correspon a qui exerceix les funcions de presidència en funcions de la Generalitat, en aquest cas, de fer servir aquest tràmit de compareixença, perquè després informin els consellers. Ells els informaran de forma exhaustiva de l'evolució de la pandèmia i de l'aplicació de l'estat d'alarma, però abans sí que m'agradaria posar de manifest que, d'acord amb les darreres dades sanitàries, estem anant bé, sanitàriament. Que les mesures preses, tot i ser dures, estan donant els seus fruits. I que han aconseguit allunyar un confinament domiciliari estricte, que durant molts dies va ser una hipòtesi real, que va estar per sobre de la taula. Hem superat el pitjor de la segona onada, en termes sanitaris. De fet, en les dades d'avui, amb 2.402 pacients ingressats, 574 a l'UCI, aquests dos indicadors són inferiors a ahir. El risc de rebrot es situa a 390. I la incidència acumulada ha passat, el 2 de novembre, d'estar a 838 per cada cent mil habitants ens els darrers catorze dies, a 546 en les darreres dades disponibles, que corresponen al 14 de novembre. La ràtio de transmissió, la velocitat de creixement del virus, ha disminuït per sota d'1 des de fa molts dies i està a 0,76. Fa unes setmanes vam situar l'objectiu de situar la ràtio de transmissió per sota d'1, objectiu aconseguit; que havia d'anar acompanyat de tenir menys de mil casos de contacte diaris, encara els dupliquem, i de tenir un màxim de tres-cents llits a l'UCI, ocupats per malalts Covid, que, malgrat que estan disminuint, encara no hem arribat a aquesta xifra. El primer objectiu el teniu consolidat. I la xifra de contagiats diaris ja està estabilitzada al voltant de les dues mil persones. Hem de continuar, per això; partíem de sis mil casos diaris en el punt àlgid, però ara la tendència és clarament a la baixa. I ens queda encara lluny l'objectiu de les UCI. Aquests tres indicadors ens han de servir per entrar en una nova etapa, però fins no arribar-hi, hem d'anar prenent decisions perquè pot passar –i que passin a partir de dilluns vinent– per la flexibilització d'algunes mesures. Per tant, tot l'esforç està donant el seu fruit. I l'esforç que, com deia, és dels professionals sanitaris, dels professionals dels serveis essencials, però també l'esforç de les empreses, de treballadors i treballadores, de famílies, que veuen limitada la seva activitat. Per això, no vull deixar passar l'oportunitat de donar les gràcies al conjunt de la ciutadania, per l'esforç i el sacrifici, perquè estem en disposició de començar a plantejar una progressiva flexibilització. Els consellers i conselleres del Govern porten dies treballant intensament, per tal de dissenyar com ha de ser aquesta flexibilització de mesures. I es continuarà treballant per tal de, doncs, explicar les mesures definitives que s'hagin pres un cop hi hagi tots els detalls i sigui possible comunicar-ho. Necessitem tancar els darrers serrells, però aquesta mesura, aquesta flexibilització serà més lenta del que tots voldríem, perquè no estem en un escenari de seguretat generalitzada. I perquè l'experiència de la primavera i de l'estiu passat ens desaconsella una relaxació de les mesures accelerades. El millor consell és avançar a poc a poc i mirant sempre l'evolució de les dades sanitàries, per si cal alentir la flexibilització o fins i tot, si s'hagués de fer un nou pas enrere, que en cap cas ho desitgem. Pas a pas, i amb seguretat. Consolidar la bona tendència i evitar passos en fals per voler córrer massa, que ens obliguin a frenar de nou, perquè també té unes conseqüències socials i econòmiques. Tothom, tots i totes tenim ganes que s'acabi aquest malson. Aquest malson de la Covid-19. I l'única cosa que volem és retornar a la normalitat.: poder anar a treballar, poder anar a veure els nostres avis i àvies, que puguin anar a la universitat els alumnes d'aquest país, o que ens puguem tornar a retrobar amb els amics, que fa massa temps que no veiem. Aquesta és l'única notícia que volem sentir. Que puguem abraçar de nou, sense por de contagiar ningú. Però, fins que el gruix de la ciutadania no estigui protegida i vacunada, i la pandèmia sota control, això no serà possible. També volem ser clars i honestos. Per això és molt important que, al llarg de les properes setmanes, malgrat la flexibilització, no deixem d'actuar amb la responsabilitat mostrada aquests dies. En cap cas aixequem l'aturada social ni eliminem les mesures encaminades a restringir la mobilitat social. Només les flexibilitzarem. Perquè, malgrat la tendència positiva, la situació continua sent greu. Conjurem-nos, doncs, per acabar de superar aquesta segona onada, la situació més greu de la qual ja estem deixant enrere sanitàriament. I sobretot, conjurem-nos per evitar una tercera onada durant l'hivern i abans no arribi la vacuna. Moltes gràcies, senyors diputats. A continuació, la consellera Vergés i el conseller Sàmper prendran la paraula en nom del Govern.
Gràcies, vicepresident. Té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Sàmper, endavant.
Gràcies, president. Senyores diputades, senyors diputats, permetin-me que comenci aquesta intervenció expressant, en nom del Govern de la Generalitat, el més sincer condol per aquelles persones que, com a conseqüència d'aquesta pandèmia, ens han deixat, i també per aquelles persones que estan patint aquesta malaltia. Com tots sabem, estem actualment davant de la crisi més greu dels darrers temps, probablement, dels darrers cent anys a nivell, si més no, sanitari. Una crisi sense precedents. Que s'està fent front a aquesta emergència, tenint clar en tot moment que la salut dels catalans i catalanes és el més important. I per això, estem prenent totes les mesures necessàries per aconseguir unes xifres que ens permetin tornar a una normalitat, a una mobilitat sense restriccions. I poder realitzar totes aquelles activitats que actualment no podem dur a terme, seguint sempre –això sí– les mesures de prevenció. Des de l'inici de la pandèmia, tota l'estructura del Departament d'Interior està abocada al treball permanent i estan activats tots els nostres cossos per poder gestionar l'emergència: Protecció Civil, Mossos d'Esquadra i Bombers. Paral·lelament, tenim l'afectació en el 112 i a Trànsit. Destacar de forma molt especial, la implicació i la coordinació de totes les policies locals de Catalunya. I per tant, la ferma voluntat de compartir les decisions amb el territori i amb el món local. A dia d'avui, davant d'aquesta segona onada, observem per part de la ciutadania un compliment generalitzat. Un compliment que s'explica per la responsabilitat de la ciutadania, que entén que les restriccions són molt dures, feixugues i pesades però que, com indiquem les autoritats sanitàries, són necessàries. Gràcies a aquest esforç de tota la ciutadania, avui seguim veient un decreixement –com explicava el vicepresident– de la corba epidemiològica. Anem pel bon camí, però és necessari que consolidem aquesta clara tendència. Agraïm –i ho fem molt sincerament– aquest compliment, però cal tenir molt en compte que no hi haurà solucions màgiques ni immediates, i amb això vull ser molt sincer. Dilluns iniciarem l'obertura progressiva d'activitats. I necessitem arribar a les millors condicions possibles. Cal prudència: haurem d'anar poc a poc; no podem córrer ara que estem en el bon camí. Amb relació a aquest element futurible, de com podem fer aquesta reobertura, volem traslladar des d'Interior –i en concret, des de Protecció Civil– que creiem que és importantíssim no tant el quan sinó el com per evitar una tercera onada –no tant el quan, sinó el com. Hi han d'haver canvi d'hàbits; un canvi dels elements estructurals, que ens ajudi, entre tots, a evitar noves situacions com les que estem vivint. És important que les persones siguin conscients que hem d'anar amb molta cura i protegits. No podem fer reunions multitudinàries. No podem tenir molta interacció social i tots aquests canvis estructurals es redueixen a cinc qüestions, que si som capaços de dur a terme, segur que ens anirà molt bé: la distància, les mans, la mascareta, la ventilació i la reducció de l'activitat social. Aquests cinc elements són, sense cap mena de dubte, la clau per poder reduir aquests riscos de tercera onada, la clau per reduir els possibles rebrots. Tasques desenvolupades a nivell de Protecció Civil. La situació d'emergència derivada de la Covid-19 va comportar l'activació del pla d'actuació –del Procicat– per a emergències associades a malalties transmissibles emergents amb alt potencial de risc. Aquest pla, com vostès saben, estableix l'estructura operativa i de direcció necessàries per garantir la coordinació de la resposta d'emergències a Catalunya. I des d'Interior, aportem l'experiència en gestió d'aquest tipus de situacions, que ens permet conèixer les dificultats d'aplicar mesures d'emergència que comporten limitacions d'activitats a la nostra població. Experiència per avaluar la viabilitat de les mesures que es proposen epidemiològicament, des de la perspectiva de comportament social i controls possibles. Hi hem aportat tots els elements relatius a evitar aglomeracions, per exemple: distàncies, fluxos de mobilitat, entrades, sortides. Som –i això és molt important– els interlocutors directes amb els ajuntaments. Coneixem les problemàtiques que ens fan arribar els alcaldes, els tècnics locals de Protecció Civil, les policies locals, i això ens permet modular els plans per respondre a aquestes necessitats. En aquest sentit, a través del Procicat s'han tramitat i s'han analitzat i s'han aprovat 133 plans; 65 per la fase de desconfinament, i 68 adequats a la normativa de la Generalitat per l'etapa de represa. Aquests plans, que elaboren els departaments responsables de cada sector d'activitat, s'avaluen i ajusten per part d'un equip tècnic mixt de Protecció Civil, Interior i Salut, que estudia cada proposta de pla. Fins que Salut i Interior no donen el vistiplau, no es tramita en el Procicat. Cal destacar que, a diferència de la majoria de causes que activen el Procicat, quan l'emergència és de salut, preval sempre el criteri de les autoritats sanitàries. Tots aquests plans, aquestes guies d'actuacions, s'han elaborat, treballat i millorat de la mà dels sectors afectats. D'aquesta manera, amb les necessitats sanitàries i epidemiològiques com a marc d'actuació, hi ha hagut una feina quirúrgica per adaptar-se a les necessitats socials i econòmiques. A ningú se li escapa que aquesta segona onada respon a un binomi entre una preocupació per la salut i una preocupació social i econòmica. En la situació actual, des de la Direcció General de Protecció Civil, s'ha elaborat un pla estratègic intern, que afronta la millora de l'emergència tant si hi ha un empitjorament de la situació amb l'arribada imminent, per exemple, de l'hivern i la baixada clara de les temperatures i dels dies assenyalats, com per exemple, les celebracions de les festes de Nadal. Com per exemple, també, per la posterior fase de recuperació. Aquest pla estratègic es fonamenta en potenciar els quatre pilars bàsics d'actuació en l'emergència: planificació estratègica, coordinació operativa, suports als ens locals i sensibilització i comunicació a la població. Per impulsar aquesta estratègia de manera eficaç i efectiva es crearà un equip multidisciplinari d'especialistes en les quatre matèries abans indicades, per reforçar les funcions de Protecció Civil en les unitats de planificació, sensibilització, coordinació i gestió de l'emergència. Aquestes actuacions són estratègiques i imprescindibles en aquest moment tan delicat. La creació d'aquest grup, d'aquest equip, permet donar resposta a les necessitats detectades al llarg d'aquesta emergència i redreçar el rumb quan s'hagi de corregir. Pel que fa a Policia de la Generalitat - Mossos d'Esquadra. Arran de les darreres decisions establertes en el Procicat, i amb la premissa de reduir la mobilitat dels ciutadans i ciutadanes de Catalunya, Mossos d'Esquadra ha establert un dispositiu amb l'objectiu de garantir el compliment de les mesures establertes al Reial decret 926, del 2020, del passat 25 d'octubre, pel que es declara –com vostès saben– l'estat d'alarma i les mesures adoptades pel Govern per a la gestió de la pandèmia. Amb la declaració inicial de l'estat d'alarma, el Cos de Mossos d'Esquadra va establir el pla operatiu Oris, per definir les funcions, la mobilització de recursos de la policia, per organitzar la resposta i determinar l'operativitat policial durant aquesta crisi sanitària, i en coordinació sempre amb la resta de grups d'actuació del Procicat. Durant aquesta crisi, les intervencions policials vinculades tenen com a objectiu impedir les activitats i serveis suspesos, comprovar que la mobilitat es realitza d'acord amb els supòsits permesos i sempre amb el propòsit d'explicar i cercar la col·laboració dels ciutadans. Les mesures especials en matèria de salut pública per a la contenció del brot epidèmic s'actualitzen constantment –de vegades, diàriament–, i varien segons els municipis, i requereixen per part dels agents un esforç constant de contínua actualització en la normativa, que cal explicar. Entre les principals mesures del Cos de Mossos d'Esquadra..., se n'han adoptat bàsicament cinc, des de que tenim el decret d'alarma i el confinament nocturn. Una primera, la vigilància intensiva de l'espai públic i de les vies de comunicació. El dispositiu policial preveu efectuar punts de control fixos i dinàmics a les principals ciutats del territori i a la xarxa de carreteres a fi de comprovar que els desplaçaments que es duen a terme entrin dins de les excepcions permeses. A títol d'exemple, el darrer cap de setmana, el 14 i el 15 de novembre, s'han fet 2.738 denúncies per l'incompliment de les restriccions, i a data 16 de novembre s'han fet, de forma acumulada, 31.044 denúncies des de l'inici d'aquesta segona onada. També es supervisa el tancament d'establiments obligats a suspendre la seva activitat. El darrer cap de setmana s'han tancat vint-i-set establiments, i se n'han tancat també 549 des de l'inici de la segona onada de contagis. Segona línia: la protecció de la ciutadania i especialment dels col·lectius més vulnerables. En aquesta situació d'estat d'alarma podem trobar-ne bastants, molts, que realment estan en aquesta situació de vulnerabilitat. Continua, per tant, vigent el Pla de contingència adreçat a les víctimes de violència masclista i domèstica i a d'altres víctimes vulnerables, amb la voluntat de preservar possibles casos de violència contra les dones, de maltractaments en l'àmbit familiar, com ara també els maltractaments a infants, situacions de violència filioparental o de maltractament de persones grans. Es reforçarà també l'atenció a persones sense llar, especialment vulnerables en aquesta època de l'any de major rigor meteorològic, i que requereixen també una especial sensibilitat, i es facilitarà que puguin disposar dels recursos necessaris de suport i assistència existents a cada municipi. Així mateix, pel que fa a la protecció de persones vulnerables, s'han donat instruccions operatives per fer efectiu el compliment de les mesures establertes en el Decret llei 37/2020, de reforç de la protecció al dret de l'habitatge davant dels efectes de la pandèmia de la Covid-19. Tercer element: el reforç de les mesures de prevenció a les comissaries, per atendre amb seguretat els requeriments de la ciutadania. S'està treballant en un sistema de cita prèvia accessible des de la pàgina web per controlar l'aforament i evitar esperes innecessàries. Quart element o línia de treball: la informació a la ciutadania, en un exercici de transparència, i això perquè s'ha detectat un augment de les estafes en el comerç electrònic. S'està fent un ús superior d'aquest tipus de compres per internet i el delinqüent s'hi adapta. Cal fer compres segures. A la pàgina web dels Mossos es pot trobar aquesta informació, i altres, per tal de fer compres segures, i d'altres consells de seguretat en diferents àmbits. Cinquè i darrer element d'aquestes línies de treball: la coordinació amb les policies locals a fi de donar compliment al toc de queda i fer aquells controls i inspeccions que s'estimin oportuns. Permetin-me que m'estengui una mica en aquesta coordinació amb les policies locals. En aquest context provocat per l'emergència sanitària, els 215 cossos de policies locals de Catalunya han portat a terme diverses actuacions per contenir el risc de contagi i mitigar-ne les conseqüències per a la ciutadania. En aquest sentit, destaquen les actuacions de policia assistencial, de control de la mobilitat, de seguretat ciutadana i de policia administrativa, encaminades a fer complir les restriccions tramitant gairebé un 50 per cent de les actes de denúncia per no respectar les normes restrictives inserides en el decret d'estat d'alarma. D'altra banda, destaca la important tasca d'acompanyament de la població informant, aconsellant, fent seguiment dels col·lectius més vulnerables i sovint aportant serenor mediant en situacions d'una certa tensió. Per tal de coordinar la seva tasca, la tasca de les policies locals de Catalunya, la Subdirecció General de Coordinació de Policia de Catalunya ha treballat en tres línies. La primera, col·laborant, com els deia abans, amb els ajuntaments per facilitar que les organitzacions policials disposin de recursos, d'increment de la capacitat de connexió al Sistema d'Informació Policial –SIP– o assessorament sobre el nomenament d'urgència de nou personal, ateses les baixes produïdes per la pandèmia. La segona línia, facilitant la normativa amb les mesures provocades per les diferents autoritats, així com informes, criteris interpretatius o les recomanacions als municipis en el marc del Procicat i el servei de salut pública. I la tercera i darrera, posant a disposició de les policies locals documentació estandarditzada per tal que fos la mateixa per a tota la policia de Catalunya, uniformitzant els formularis, per exemple, els actes de denúncia, així com el procediment de la gestió de la tramitació. Pel que fa al 112, respecte de la gestió del Centre d'Atenció i Gestió de Trucades d'Urgència del 112 de Catalunya, el CAT112, la volumetria de les trucades es manté dins dels marges de les previsions i les planificacions de serveis anuals. A finals d'octubre, la incidència de trucades operatives per Covid ha tingut un repunt per sobre d'unes mil aproximadament diàries, doblant, això sí, les de setembre, que van estar al voltant d'unes sis-centes. Els explico quatre dades que crec que han de conèixer, i que serien dades tancades el 16 de novembre. Pel que fa a les denúncies administratives, la nit de diumenge a dilluns Mossos i la policia local van aixecar 915 denúncies; el total del cap de setmana en van ser 2.738, i des de l'inici, del 16 d'octubre, són 31.044 –14.284 instruïdes per Mossos d'Esquadra, 16.760 instruïdes per la policia local. Quant a denúncies a establiments, la nit de diumenge a dilluns se'n van clausurar tres, i el total del cap de setmana, vint-i-set. Pel que fa a identificacions de persones, la nit de diumenge a dilluns, 2.950; el cap de setmana, 7.259, i el total en el període..., des de que estem en aquesta segona onada i amb aquests elements de restricció, 69.493 –13.168, a Mossos d'Esquadra, 56.325, als cossos de policies locals. Les activitats que estan tenint més dificultat per ser acomplides per la ciutadania estan sent les festes particulars, que es fan en cases particulars, com els deia, i on es supera el nombre de persones permès per la normativa. Els vull també fer coneixedors que, malgrat que existeix una sensació de manca de seguretat –i això un servidor ho ha pogut detectar en totes les juntes de seguretat local que ha anat fent d'ençà que estic com a conseller–, el cert és que teníem una mitjana de delictes, el que va ser l'any passat, de 1.783 a tot Catalunya, eh?, 1.783; això s'ha reduït aquest any a 1.247, per tant, de l'ordre d'uns cinc-cents. I fins i tot comunicar-los que aquest cap de setmana, tant dissabte com diumenge, van haver-hi menys de set-cents delictes per dia a tot el país. D'altra banda, pel que fa als furts, l'any passat la mitjana diària de novembre ens situava en 583 i actualment estem en 310, pràcticament al 50 per cent de mitjana, des que tenim activat el dispositiu Oris; per exemple, el passat diumenge vam tenir 129 furts. Quant a la reducció de la mobilitat entre municipis, ha estat efectiva d'ençà que està en funcionament, i hi ha hagut una reducció important que jo els resumeixo en quatre dades. La referència és la següent: hi ha hagut un augment, com saben, els dijous en tant que molta ciutadania ha entès que és el moment per sortir, el cap de setmana. Com vostès saben, aquest cap de setmana comença amb el toc nocturn, el confinament nocturn, del mateix dijous, i, per tant, el dijous, doncs, es produeix un augment important, que és del 8,6 a l'entorn metropolità, en concret als peatges de Mollet i Vallcarca, i d'un 16 i mig per cent en els grans corredors com, per exemple, la Roca i Martorell. Dir que aquest augment no ha de ser preocupant amb relació a l'objectiu de reduir la mobilitat, perquè, malgrat l'augment de dijous, hi ha una disminució molt important del que seria un cap de setmana normal el divendres a la tarda o el mateix dissabte al matí. Divendres hi va haver, o els divendres hi ha hagut una disminució de la mobilitat del 40 per cent en l'entorn metropolità i d'un 35 per cent en els grans corredors; dissabte és encara més grossa aquesta disminució, i és d'un 80 per cent a l'entorn metropolità i d'un 74 per cent als grans corredors, i diumenge la disminució és del 85 per cent a l'entorn metropolità i d'un 79 per cent als grans corredors. Vaig acabant. La situació és complicada –ho explicava el vicepresident. La consellera Vergés ens donarà les dades a nivell de salut. La situació de millora és important i rellevant. Per tant, crec que hem de tenir molt clar que les mesures preses des de Salut han tingut el resultat que esperàvem –les explicava amb detall el vicepresident–, però no hem d'aixecar el grau d'alerta. Estem davant d'una cadena de responsabilitat de la que tots absolutament en som partícips, absolutament tots. Totes les inquietuds són vàlides –totes, totes són vàlides. El binomi de salut i societat, o tema social i tema econòmic, és un binomi que s'ha instal·lat a la societat, que és del tot legítim i que, per tant, el que hem de fer és tenir aquesta visió doble del que suposa aquesta pandèmia. Les mesures dutes a terme per Salut ens estan permetent reforçar la part preventiva d'una pandèmia dura, molt dura, i els resultats de les mesures preses per Salut els estem tenint ja, ho reitero –ho ha explicat el vicepresident i ara ens ho dirà la consellera. És moment d'equilibris complicats: la salut i l'economia. Molt complicats. Però entre tots hem de saber tirar endavant aquest equilibrisme i ser capaços de no trencar aquesta cadena de solidaritat de tots plegats. Acabo ja amb un agraïment per a tothom que hi col·labora. Hem fet un detall de tot el que passa per Interior –ara ens ho farà la consellera del que passa per Salut–, però vull fer l'agraïment a totes les persones que representen els cossos i que dia rere dia han demostrat la seva professionalitat per vetllar pel benestar dels catalans i catalanes. La seva dedicació personal en la gestió de la crisi ha estat exemplar des d'un principi, i estem convençuts que ho serà en el futur. Moltíssimes gràcies a tots per la feina que esteu fent.
Gràcies, conseller. És el torn ara per a la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Moltes gràcies, president. Diputades, diputats. Som aquí, som aquí gràcies a l'esforç de totes i tots. Ara no podem abaixar la guàrdia. Hem pres mesures, mesures que són dures per a tota la societat. Ens hem avançat amb aquestes mesures al que molts dels països europeus també han hagut d'entomar en aquesta segona onada; mesures que afecten tota la societat en general; mesures que afecten també activitats econòmiques i són mesures preses per parar la segona onada i per doblegar la corba. I ho hem fet, hem doblegat la corba de la segona onada, aquesta corba epidemiològica de casos. Hem actuat i amb l'esforç de totes i tots som en aquesta situació, molt millor de la que teníem fa un mes enrere. Molt millor situació epidemiològica, molt millor situació assistencial també, en el sentit de que la perspectiva és bona per haver doblegat la corba. El 23 de novembre, dilluns que ve, tal com ens vam comprometre, iniciem un pla de reobertura d'activitats, també necessari per fer el que hem dit sempre: trobar el millor equilibri entre viure en situació de pandèmia i aquesta seguretat en la salut de la gent, que és absolutament prioritària, i l'equilibri de la vitalitat del país, de la vitalitat social i econòmica del nostre país. Aquest esforç de totes i tots ens ha portat fins aquí. Des de fa molts mesos i de forma molt crua, des d'allò que vam viure a partir del mes de març en una primera onada, que vam superar també amb uns confinament totals i que ara hem pogut fer front a una segona onada sense haver de recórrer a les mesures dràstiques d'un confinament total. La situació encara ens exigirà molt, durant temps, i d'això n'hem de ser molt conscients, ho hem d'explicar i per això també som aquí al Parlament de Catalunya. Som lluny, sí, encara d'estar en una situació òptima, això és evident, però hem traçat el camí i estem en el camí correcte. Estem en el camí de tornada. Gràcies a l'esforç de tothom hem arribat a parar la segona onada. Gràcies a totes i a tots, a persones individualment, a l'esforç de sectors afectats, als professionals del sistema de salut, que hi han estat en tot moment des del mes de març i que hi continuen sent sempre, gràcies a tot aquest esforç. També, gràcies a tot això, ara no podem abaixar la guàrdia. Per una banda, combatem el virus, millorem el sistema de salut i expliquem la situació a la ciutadania. L'expliquem sempre amb un objectiu claríssim, per millorar com és la nostra actuació com a societat, com a ciutadania, com actuem la gent, com actuem les persones de forma individual i col·lectiva per fer front a aquest virus, per fer front a una situació d'epidèmia; expliquem la situació per millorar constantment com podem actuar per fer front a la situació d'epidèmia. Combatem el virus i l'hem combatut des del principi amb diferents nivells de coneixement també. Des del mes de març, on l'impacte assistencial que ens va venir, ens va obligar a fer uns esforços ingents com a sistema de salut i a tenir els professionals de salut vivint una situació d'epidèmia que semblava una situació de guerra, hem augmentat la capacitat diagnòstica de forma espectacular. Portem ja més de tres milions de PCRs, gairebé dos-cents mil tests d'antígens; n'hem comprat vuit milions, de test d'antígens, per desplegar l'estratègia de tests i cribratges i controlar l'epidèmia a la nostra societat. Controlem les residències, que és on les persones són molt vulnerables a aquest virus, i despleguem també cribratge de professionals amb test antigen setmanalment, sense abandonar també aquests cribratges i aquestes proves amb PCR que hi continuaran sent de forma periòdica, també. Portem més de 210.000 PCRs i gairebé cinc mil tests d'antígens en residències i això ha de continuar així. I serà així durant molt de temps. Hem millorat el sistema de rastreig des de l'inici fins ara i continuem fent esforços. Ja són més de 2.800 professionals de diferents tipologies els que participen en aquest circuit de rastreig. Des de la detecció de casos, que es fa majoritàriament a l'atenció primària, s'engega tot el circuit de rastreig, amb gestors Covid Reco, que són els referents per a les escoles, on hem iniciat i hem obert les escoles i les escoles estan funcionant i les tenim també controlades, pel que fa a l'epidèmia, des del sistema de salut en col·laboració amb el sistema educatiu, els scouts; reforçant també el 061, multiplicant per tres les posicions d'atenció a les persones, perquè ha crescut la demanda i també, evidentment, hem triplicat aquest esforç en el 061 per donar respostes. I també combatem el virus amb mesures quan són necessàries al lloc on són necessàries, estrictament en la mesura que ho siguin, com ho ha hagut de fer tot Europa, intentant sempre avançar-nos, anticipar-nos al que ens deien les dades, al que ens mostren les corbes, al que ens mostren els nostres informes d'experts en les corbes de predicció de com evolucionaran per poder actuar de la forma més anticipada possible; com hem fet ja en aquesta segona onada, que hem aconseguit parar la segona onada, hem aconseguit doblegar la corba epidemiològica i, evidentment, ara hem de consolidar aquesta baixada que ens farà possible un escenari de poder recuperar, a partir del dia 23, més activitat. Millorem el sistema. Ja ho vam fer, en aquella primera vegada, multiplicant per tres les UCIs que tenim. Ara fet de forma estructural, fins a nou-centes UCIs, i a més a més, afegint, doncs, tots els espais que també tenim en construcció. Hem incorporat, des del mes de març fins al mes de setembre, gairebé 3.300 professionals a l'atenció primària. Una atenció primària que no ha descansat, ha fet la detecció i el seguiment de casos de tota l'epidèmia, i que, evidentment, no ha deixat d'estar en tensió i les seves professionals no han deixat d'atendre ni la Covid ni tampoc tots els altres problemes de salut de la nostra societat. Els espais són una mancança amb què ens hem trobat per haver de fer front a dobles circuits. Espais en l'atenció primària, necessaris, que hem treballat en col·laboració amb els ajuntaments del nostre país. Espais amb la construcció de noves instal·lacions també hospitalàries, amb hospitals annexos, hospitals de referència de diferents territoris: l'Arnau de Vilanova, de Lleida; els Germans Trias i Pujol, de Badalona; l'Hospital de Bellvitge, de l'Hospitalet; el Moisès Broggi, i també el Parc Sanitari Pere Virgili, de Barcelona. A banda d'incorporar també, dins el sistema de salut de Catalunya dependent de la Generalitat, tres hospitals –i un properament–: Móra d'Ebre, Reus, Berga i, properament, Valls. I evidentment, amb l'atenció primària, cabdal en la resposta també a la Covid, i en la transformació de tot el sistema de salut amb aquest pla d'enfortiment de l'atenció primària, amb 300 milions d'euros, on es preveu d'aquí al 2022, incorporar també 3.800 professionals..., necessitat d'inversió tecnològica i recuperar, evidentment, la primària com a eix vertebrador de tot el sistema, i fer la transformació necessària per adaptar-se a les necessitats de la nostra societat. Combatem el virus, millorem el sistema i expliquem la situació. L'expliquem perquè volem millorar constantment com actuem per fer front a aquest virus. Gràcies a tot això i a tot aquest esforç, avui estem millor que fa tres setmanes. Fa tres setmanes teníem un risc de rebrot per sobre de mil a tot Catalunya, amb una pujada que va ser ràpida, forta, intensa, com han viscut també molts països europeus. Amb una taxa de transmissió..., una velocitat de transmissió del virus d'1,64, molt superior a 1, i per tant, que ens portava a una velocitat d'anar doblant cada set dies els casos que podíem tenir. Amb uns casos confirmats en un moment on n'estem detectant molts i estem anant a buscar el virus, de 32.000 persones confirmades, més la gestió de tots els seus contactes d'aquestes 32.000 persones. El sistema de salut ha fet front al seguiment d'aquests casos i d'aquests contactes de milers de persones cada setmana, setmana rere setmana, amb una atenció absoluta. Aquesta última setmana, avui mateix, estem en risc de rebrot de 390. Hem passat de 1047 a 390, amb una Rt de 0'76, mantenint-nos en baixada, allà on hem d'estar: en baixada. Recuperar una situació de control de l'epidèmia que volem mantenir al llarg del temps, i amb setze mil casos confirmats. Com que hem aconseguit doblegar la corba, estar en aquesta situació, i per sort, la percepció de la gent no és la que teníem al mes de març i l'abril, malgrat la confirmació de casos, perquè els detectem, els anem a buscar i els atenem en els nostres centres de salut i hospitals, però tampoc tenim una situació com la que teníem al mes de juny, quan vam iniciar la fase de represa. En aquell moment el risc de rebrot era de 14, avui el tenim en 390. Els casos confirmats eren 530, avui en tenim 16.312. Els ingressos a l'hospital per Covid eren 295, avui en tenim 2.458. Els ingressos a l'UCI eren setanta-tres, avui en tenim gairebé sis-cents. La diferència és clara, la preparació, en aquests moments, també hi és, combatent el virus, millorant el sistema. Però, allò que diem, com és també la nostra actuació per fer front a aquest virus? Mantenir-nos en les nostres bombolles de convivència, reduir la interacció social tant com puguem, ens ha permès, amb aquestes mesures, i ens continua permetent, anar de baixada, controlar l'epidèmia de forma exhaustiva i permetre un equilibri molt més robust amb la vitalitat del país. Mantenir-nos en la bombolla de convivència és essencial i ho hem de poder explicar a la gent fent aquella activitat que sigui la més imprescindible, i així estarem durant moltes setmanes i mesos. Hem aconseguit que en aquesta segona onada –i això no tots els països europeus ho estan aconseguint– mantenir tota l'activitat de les escoles; escoles obertes, escoles on cada dia els nens i nenes, joves i adolescents del nostre país continuen el seu aprenentatge i no perden un any de formació, que, per a aquesta igualtat d'oportunitats que sempre lluitem, és tan necessària. Mantenim les escoles, mantenim totes les feines possibles, totes, la indústria treballant, els sectors de serveis treballant, exceptuant aquests períodes de mesures intenses que afecten uns sectors determinats. La resta hem aconseguit fer això sense anar a la recepta de confinaments domiciliaris i confinaments com el mes de març. Altres països tenen les escoles tancades, altres països han tancat tot el comerç menys aquell essencial, d'alimentació i productes bàsics. I nosaltres, amb escoles obertes, mantenint el comerç obert, i mantenint la feina de milers, també, de persones, hem aconseguit aturar la segona onada, doblegar la corba i estar en el camí de baixada. I les receptes continuen sent les mateixes: distància, mans, mascareta; reduir la interacció social, reduir tot allò que podem fer amb la norma bàsica del virus. El virus es transmet en tant que ens trobem, en tant que interactuem amb persones i que el podem transmetre a una altra persona. Aquesta és la base de tot plegat. I, per això, combatem el virus des del sistema de salut de Catalunya, amb l'esforç de tots els professionals. Millorem també el sistema perquè puguin treballar i puguin donar la millor resposta a la ciutadania, però necessitem la solidaritat i la implicació de tothom. Ara farem front, a partir del 23, a un pla de reobertura, necessari també; necessari, evidentment, perquè, com sempre hem dit, cerquem el millor equilibri. Aquest esforç de país, que es marca amb que ens hi hem deixat la pell com a país, des del mes de març ens hi hem deixat la pell, literalment. No podem malbaratar aquest esforç, hem de tenir cura. I en la línia de que, com a societat, ens hem de saber defensar d'aquest virus i ens hem de poder cuidar. Amb aquest equip de 7 milions i mig de persones per fer lluita. I aquí s'hi inclou tota la feina ingent que es fa des de les administracions, s'hi inclouen els professionals sanitaris, però s'hi inclou cada persona individualment en tot allò que fem. Augmentem la inversió. Hem posat els recursos al servei de la nostra gent. Tenim el sistema i els seus professionals molt tensionats, ho sabem, però hi estem donant resposta. Queda molta feina a fer, acompanyem i ajudem en tot per tenir encara millor sistema i també fer aquelles transformacions que toquen, però som lluny encara d'estar en aquesta situació òptima. La solidaritat és el que ens ha marcat com a país sempre. Solidaritat. Necessitem l'ajuda de tothom, ens necessitem totes i tots. Solidaritat amb els professionals de salut, solidaritat amb els sectors que més pateixen, solidaritat amb les persones que avui estan patint la Covid i altres malalties. No hi ha dreceres, hi ha esforç de tothom, hi ha compaginar totes les estratègies possibles per acompanyar la gent, hi ha esforç col·lectiu al capdavall. Som persones que individualment sumem tot aquest esforç. Som aquí, doncs, gràcies a l'esforç de tothom. Ara no podem abaixar la guàrdia, però hi som i hi serem sempre. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. A continuació, intervindran els representants dels grups i subgrups parlamentaris. I, en primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señor presidente. Señoras y señores diputados, miembros del Gobierno. Primero, dar el pésame por todos los fallecidos en estas últimas dos semanas por causa del Covid, de esta pandemia, y también nuestro ánimo en nombre de mi grupo, de Ciutadans, a todos aquellos enfermos y sus familias que están padeciendo esta enfermedad, y también a todos aquellos que padecen sus efectos económicos: a los trabajadores y a los pequeños y medianos empresarios, a todos aquellos que se ven afectados por las consecuencias económicas de esta crisis. Señor Aragonès y señora Vergés y señor Sàmper, en estas dos semanas, desde que comparecieron en el pasado Pleno, han estado ustedes más centrados en las luchas partidistas del Govern que en la lucha contra el coronavirus y la crisis económica. Durante estas dos semanas y las anteriores, los catalanes han cumplido con todas las restricciones que golpeaban su supervivencia económica, y han cumplido con todos los sacrificios que se les exigía desde el Govern con responsabilidad y con civismo. Pero ustedes no les han pagado con la misma moneda, les hemos visto salpicados por escándalos de corrupción y provocando el caos con los autónomos que están con el agua al cuello. Ustedes se pasan el día hablando de la arcadia feliz de la independencia, del malvado Estado español, y cuando llega la hora de hacer algo bueno por las personas y repartir las ayudas que les prometieron, han dejado tirados y sin ayudas a los autónomos y les van a seguir pisando el cuello otros diez días. Miren, las restricciones no son necesarias, las restricciones son necesarias cuando se quiere frenar la curva de contagios, pero no pueden decirles a quienes están en el dique seco que no hay ayudas ni tampoco alivio en las restricciones, ni ayudas ni alivios en las restricciones. Hay otras comunidades como, por ejemplo, Madrid, donde la gente ha podido seguir ganándose el pan y los contagios bajan porque son responsables y cumplen medidas sanitarias. Se lo decimos otra vez, señor Aragonès. Mientras aquí llevamos más de un mes de cerrojazo, en Madrid también bajan los contagios, también se doblega la curva de la pandemia, pero se garantiza también la supervivencia económica de los ciudadanos y no se tiene el pie en el cuello a los trabajadores y a los autónomos. Porque su modelo, señor Aragonès, consiste básicamente en atacar al Estado, en decir que el Govern no tiene suficiente dinero mientras anuncian la «NASA catalana, en no pagar las ayudas y apostar por un sálvese quien pueda, en dejar diez días más en el dique seco a los bares y restaurantes mientras vemos como ustedes se van reuniendo con sus amiguetes para cerrar contratos públicos, y después del caos provocado por las ayudas de los autónomos y por culpa de las batallas entre Esquerra Republicana y Junts per Catalunya, ahora se dedican a purgar a equipos de trabajo para tapar su propia incompetencia. La gestión de las residencias fue un desastre. El señor conseller El Homrani ha estado mucho tiempo desaparecido, y cuando aparece es para dar más incertidumbre. Más valía que hubiese asumido en primera persona sus responsabilidades y que se hubiera ido a casa. Ayer lanzaron ustedes un nuevo globo sonda para desviar la atención del cerrojazo sin tener en cuenta los sectores afectados que se han dejado unánimemente por ello ni tampoco consultar con los grupos parlamentarios. Después, dieron a conocer unas medidas insuficientes, restrictivas, otra vez sin ayudas económicas, no invierten ustedes en recursos, no planifican nada, todo va a salto de mata y, además, parece que las medidas que anunciaron ayer resulta que hoy parece –otra vez parece– que se van a modificar. Parece que ustedes, en vez de pensar las medidas, consensuarlas y aplicarlas y notificarlas y consensuarlas con los afectados, a lo que se dedican es a lanzar globos sonda y luego a contradecirse a golpes de lo que van viendo en la prensa o de lo que dicen unos y otros. Hoy ya parece que han hecho ese cambio de opinión, aparte de abandonar la mesa donde se deciden las medidas Covid, por parte de Esquerra Republicana, y debido a sus peleas con la otra parte del Gobierno. Y nosotros lo que haríamos, si estuviéramos en este gobierno, es seguir el ejemplo que han dado otras comunidades autónomas, donde no han hecho cierres tan duros de sectores o si los han hecho, los han acompañado de consenso entre todas las fuerzas políticas con los sectores afectados y con ayudas. Por ejemplo, señor Aragonès, en Castilla y León, que se ha hecho así. Pero Madrid, por ejemplo, los bares están abiertos y el toque de queda es hasta las doce, y allí también se está doblegando la curva. Es que aquí no se nos ha dado nunca, nunca se ha dado una relación directa entre ese cierre, tal y como se acordó, de la forma que se acordó y que se improvisó y que se impuso, nunca se llegó a explicar su verdadera utilidad. Y ahora resulta que vemos como en otros sitios, sin estas medidas tan drásticas, la curva se doblega también. Pero, ¿sabe por qué se doblega? Porque en las otras comunidades lo que se ha hecho es confinamientos por áreas y test masivos, no solamente cerrar. De esa forma se dedican recursos y se hace gestión; ustedes ni gestionan ni dedican los recursos, y mientras tanto rechazan o no tienen tiempo para ejecutar las propuestas que les hacemos desde la oposición. Nosotros, en el Parlament, hemos propuesto un montón de medidas de ayuda a los afectados. Por ejemplo, deducciones en el tramo autonómico del IRPF de 2020; por ejemplo, microcréditos para quienes peor lo están pasando..., que quienes peor lo están pasando puedan soportar la crisis; automatizar la gestión de las subvenciones y ayudas para que se reduzcan al mínimo los plazos de tramitación, gestión y cobro de las prestaciones; un plan de ayudas también a la conciliación del trabajador autónomo con hijos o familiares dependientes en períodos de cuarentena. Este invierno va a ser muy duro y ustedes tendrían que preparar la economía ya, porque esta crisis no va a dar una segunda oportunidad a muchos catalanes que están sin ingresos. Mientras ustedes están llevando el debate de presupuestos a golpear al castellano, a excluirlo en la ley orgánica como lengua vehicular en las comunidades autónomas, nosotros estamos hablando de otras cosas en el Congreso distintas a las que ustedes, de Esquerra Republicana, ponen encima de la mesa. Y son nuestras líneas naranjas que ya han supuesto ahorros directos de 800 millones, que irán al bolsillo de millones de pymes, autónomos y familias de Cataluña. Gracias a Ciutadans, todos ellos no se verán castigados por las subidas de impuestos que pretendían imponer desde Podemos y sus aliados; no va a haber subida del IRPF para autónomos y familias de clase media trabajadora, con lo cual se ahorrarán 100 millones de euros, las familias y la clase media; no habrá subida del IVA ni para la educación concertada ni para la especial, con lo cual se ahorrarán 250 millones de euros. Todos estos ahorros de millones de euros son para ya, son para el ejercicio 2020, que empieza en enero. Eso es acordar medidas, los presupuestos ya están aquí y sirven para encarar ese año de crisis económica. Hay otras medidas también, que por falta de tiempo no les puedo exponer, que ya nosotros conseguimos con nuestra negociación, pero sí que en esos presupuestos, que van a ser imprescindibles para todos los catalanes, nosotros estamos tratando de cerrar ayudas directas para quien tenga que cerrar su negocio: 1.500 millones de ayudas; 1.500 millones más para apoyar al sector turístico catalán; impulsar el transporte con ayudas de casi 200 millones; apoyar la dependencia con 100 millones de euros adicionales. Y eso, en definitiva, es defender el interés de los catalanes; no como ustedes que van al Congreso a tirarse piedras entre Junts per Cat y Esquerra y a pedir que se blinde la exclusión del castellano en las escuelas. Desde Ciutadans no lo vamos a tolerar y vamos a luchar hasta el último momento para impedirlo. Me gustaría saber quién de su Govern se está reuniendo con el Gobierno de España para defender los intereses de los catalanes afectados por la crisis. Ustedes no se han coordinado con el Gobierno de España ni con relación a las restricciones ni para demandarles un plan de apoyo con dotación presupuestaria suficiente para los sectores afectados. Y hablando de fondos, ayer anunciaron ustedes que van a recibir otros casi 800 millones de fondo estatal Covid-19 de los 3.200 que nos corresponden a Cataluña. ¿En qué se lo van a gastar, señor Aragonès? ¿Pueden tener los catalanes la seguridad de que ese dinero va a ir destinado a luchar contra la pandemia y a mejorar, por ejemplo, la atención primaria? ¿Qué van a hacer con ese dinero? Justamente, ante la sombra de la corrupción que hay sobre su Govern y para que den explicaciones sobre cómo están usando los recursos públicos de todos los catalanes, hemos propuesto un pleno monográfico, por el que vemos que ustedes no tienen ninguna prisa. Aún queda poco más de un mes para que se disuelva este Parlament y los catalanes empiecen a andar el camino hacia las elecciones del 14 de febrero. En el Congreso ya hemos visto a lo que se dedican ustedes, a chantajear al Gobierno para lograr alguna prebenda que disimule los fracasos de esta década de procés. En Cataluña aún nos quedan unos meses de no tener a nadie al timón del barco, que navega a ninguna parte, con miles de familias en la ruina porque ustedes no han pagado las ayudas, y aun así han alargado las restricciones para dejarles sin ningún tipo de ingreso. Pero yo quiero reafirmar el compromiso de Ciutadans de gobernar para todos los catalanes. Nosotros vamos a seguir haciendo propuestas para proteger la salud de todos, sin dejar a las clases medias tiradas y sin ayudas, y vamos a seguir fiscalizándoles a ustedes los días que quedan de legislatura para que sus luchas intestinas, entre el separatismo, y sus escándalos de corrupción, no nos desvíen del único objetivo importante, que es salir de la crisis.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Miquel Iceta.
Moltes gràcies, president. Honorable senyor vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat; conselleres, conseller... Començo, com és obligat, per manifestar el nostre condol per les víctimes, les seves famílies, els seus amics i amigues, per donar ànims a les persones que estan lluitant en aquests moments contra la malaltia i per donar suport a tots els metges, infermeres i al personal sanitari que està lluitant en primera línia. Avui tornem a ser aquí per fer un seguiment de les mesures preses pel Govern de la Generalitat en els darrers dies i setmanes, i per analitzar l'impacte sanitari, social i econòmic d'aquestes decisions. Però vull començar amb un missatge d'esperança: les mesures de restricció de l'activitat i de la mobilitat que s'han pres en el marc d'aquest nou estat d'alarma estan donant com a resultat l'alentiment de la propagació, la reducció i l'estabilització de la taxa de reproducció del virus. És veritat que encara tenim un nombre de contagis diaris a Catalunya –són, em sembla, 2.124 les darreres xifres que hem rebut– i també sabem que, malauradament, la pressió sobre el sistema sanitari és encara molt elevada, però les mesures de restricció estan donant resultats; i ho hem de dir per animar-nos a perseverar, no per abaixar la guàrdia, com bé deia la consellera de Salut. És veritat que les darreres setmanes hem passat d'una estratègia de contenció a la de mitigació, perquè s'havia estès massa el virus; en aquests moments, no es tracta tant de rastreig, sinó de detectar persones positives, la major part d'elles perquè tenen símptomes, amb tests PCRs o el test ràpid d'antígens, que avisin ells mateixos, elles mateixes, els seus contactes i que facin quarantena. Malauradament, encara hi ha molts retards en aquest procés. La transmissió ja fa setmanes que és comunitària i el volum a rastrejar continua sent insostenible. Creiem, en la nostra opinió, que en aquest procés el Govern continua sense haver explicat prou bé els canvis de protocols sanitaris, i mentrestant la ciutadania espera amb frustració que els rastrejadors truquin per fer-ne el seguiment. De totes maneres, volem celebrar que s'hagi decidit reforçar el personal dedicat a la vigilància epidemiològica; ens sembla que hem fet una mica tard un altre cop, i també hem d'assenyalar que s'incompleix el mandat parlamentari de rescindir el contracte amb Ferrovial. El passat 12 de novembre, el Procicat va decidir prorrogar fins al 23 totes les mesures de restricció, excepte la reobertura dels centres d'estètica. Ahir es filtrava, amb gran soroll i generant un gran desconcert, una proposta del Govern per a la reobertura progressiva d'activitats. Mirin, jo intentaré fer un esforç de contenció, i sé que potser no em poden donar la raó, però el cert és que els catalans i les catalanes no es mereixen aquest desgavell. Deixi'm que els digui: em fa l'efecte que actua amb més responsabilitat l'oposició que el mateix Govern. Abans, la meva companya, Eva Granados, els recordava que dels trenta-vuit decrets que vostès han presentat, hem donat suport a trenta-sis. Jo ja sé que moltes vegades les filtracions són inevitables, però el mal que generen..., i, vicepresident, cregui'm, no faci responsables els mitjans de les filtracions: els mitjans tenen una obligació, que és recollir informació, i si n'hi ha, n'hi ha, i ningú els pot demanar que deixin de donar la informació a què accedeixen. I, per tant, jo els demano que facin aquest esforç, perquè, a més, estem davant d'un govern que ja ens està anunciant que si les eleccions li ho permeten voldria seguir amb el mateix esquema de governació; crec que no ens ho mereixem. I, per tant, per respecte al conjunt de la població, però particularment als que més han patit en primera línia aquesta malaltia, jo els demano que facin aquest esforç. Avui vostè no ha volgut respondre a la comissió de control la pregunta ben senzilla de si era cert o no aquest trencament a la comissió que ha d'establir les mesures de restricció, però si hem de fer cas a tots els digitals i els diaris que tenen també una edició digital, doncs, això ha estat així. Jo els emplaço que resolguin aquesta qüestió immediatament, no ens ho podem permetre ni un minut més. Jo confio que la decisió que finalment es prengui seguirà seguint criteris sanitaris i epidemiològics, i, per tant, ja els ho anuncio: tenen el nostre suport –tenen el nostre suport–; no pot ser d'una altra manera, des del nostre punt de vista. Ara, seguim dient: és molt millor haver-ho pogut concertar abans i prendre en paral·lel les mesures per rescabalar els sectors afectats que seguir-ho fent de la forma en què s'han fet fins ara. Liderar implica mobilitzar recursos, i és urgentíssim mobilitzar-los tots. Des del nostre punt de vista, el Govern no està actuant de la forma més eficaç possible, ni tampoc està utilitzant tots els recursos de què disposa. Deixi'm que li posi alguns exemples: els autònoms –n'hem parlat molt aquest matí–..., centenars de milers d'autònoms que al llarg de molts anys han sentit que eren el futur, que calia premiar l'emprenedoria, i, en canvi, ara es troben que han de participar en una espècie de marató per tenir un ajut..., o bé, millor..., no, marató, no, esprint, perquè es tractava d'arribar els primers, per tenir un ajut, un ajut que els permetria eventualment superar amb penes i treballs la situació en què es troben. Som víctimes d'un mal sistema informàtic, sí, però no només; nosaltres crèiem que hi havia un problema en el disseny d'aquesta ajuda. Avui, el conseller Tremosa ens ha dit que hi han previstes altres mesures pensades d'una altra forma; doncs, esperem que així sigui per al bé de tots. Ara, el sistema que el primer que arriba, primer s'ho emporta, no pot ser un bon criteri per establir ajudes tan necessàries. Sembla que hagin assumit, almenys parcialment, alguna responsabilitat. Han canviat l'equip directiu del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies. Deixi'm que els digui: hi ha molta gent que té dubtes de si el que calia era canviar l'equip o canviar el cap del departament. Però, en tot cas, això és responsabilitat seva. Sobre les escoles. La setmana passada el seu Govern reconeixia que el 90 per cent dels tres mil centres escolars de Catalunya no disposen de connectivitat adient. No pot ser. I, per tant, nosaltres els exigim que avancin de forma molt, molt, molt clara, molt rotunda, en aquesta direcció. I, per tant, menys aventures aeroespacials i més assegurar la connectivitat de les escoles. Entitats socials. Se'ls deu 256 milions d'euros, el 63 per cent és un deute de la Generalitat. El 94 per cent d'aquestes entitats tancarà amb pèrdues. I vostès, a més, havien promès la incorporació a les residències de 1.800 professionals. Avui encara no en tenim notícia. Per tant, nosaltres els demanem: celeritat, eficàcia, transparència. Vostès s'entesten a dir que no, però nosaltres seguim veient en els números que vostès mateixos proporcionen un escreix de 891 milions que no s'estan aplicant en plena crisi sanitària. Abans d'acabar l'any l'Estat haurà transferit 3.225 milions d'euros, més l'addicional 0,2 per cent de l'objectiu de dèficit, que seran 420 milions més. Per tant, hi ha recursos. Segurament no tots els que voldríem, això sempre és així. L'Estat, de totes maneres, també ha dit que amb aquestes coses serà flexible. El que demanem és que tinguin la mateixa pressa per gastar com han tingut per reclamar. Que vagin compassades. Jo no sé si és que vostès comparteixen la tesi del president Torra, que deia que el principal obstacle per a la independència era la mateixa autonomia. Clar, si és així puc entendre que no tinguin gaire interès de que l'autonomia funcioni bé, però la seva obligació envers la ciutadania de Catalunya és fer funcionar bé l'autonomia amb les competències i recursos dels que disposen. Per a això cal lideratge, que nosaltres no sabem veure en aquests moments. De totes maneres, i ho he reconegut moltes vegades: jo dono per fet que tots els governs fan els màxims esforços, que tot això ens està sobrepassant en molt. Però li demano que facin un esforç per traslladar certesa, confiança a la ciutadania. I això només es pot fer amb informació, de la bona, no de la filtració, amb concertació i amb eficàcia amb la gestió dels recursos públics. Si no, la ciutadania esdevé una víctima col·lateral de la mala gestió del Govern. I aquests missatges contradictoris. Jo sé que a vegades tothom tenim molta pressa per comunicar el que poden ser bones notícies, però no ho fem abans que siguin certes, perquè sinó, en un context de trams, fases, nivells de transmissió del virus que van variant cada dia, doncs, en aquests moments hi ha molta confusió entre l'opinió pública, i jo crec que des del Parlament, però particularment des del Govern, s'ha de lluitar contra això. I, sobretot, el que voldríem, és que potser ens vindrà una tercera onada. Ningú volem cridar el mal temps, i per això dic «potser. Alguns són una mica més ferms i diuen «segur que la tindrem. Home, pensem-hi bé. M'ha semblat bé, m'ha semblat que era la consellera Budó..., deia «no estem encara de l'escalada. I és veritat, no estem de desescalada. Ara, confiem que algun dia sí que la podrem fer; confiem que algun dia sí que tindrem uns criteris ben assentats, que no intentarem córrer més del compte, que tots reconeixem que vam córrer més del compte, potser, abans de l'estiu. I que, per tant, tinguem els criteris ben fixats, que tinguem, ara sí, ja llestos, els mecanismes de vigilància i rastreig; que tinguem els tests d'antígens, perquè és veritat que no és tan, tan segur, però sí que ens permet segurament tenir informació molt més ràpidament. Acabar amb la reimplantació –si es pot fer servir aquesta expressió– de l'atenció primària. Encara hi ha massa centres que estan tancats i que, per tant, no poden exercir les seves funcions en detriment de les urgències hospitalàries i de la pròpia salut dels ciutadans. És veritat que cal assegurar la capacitat assistencial. Si venen noves onades haurem de reproduir dobles circuits als centres sanitaris, i, per tant, hem de fer aquest esforç des de ja. I, després, dir-los: hi ha malalts que no tenen la Covid però que tenen malalties molt severes, i hem de reconèixer que no estem prou preparats, a vegades, per donar resposta amb celeritat. S'han cancel·lat massa visites, massa proves diagnòstiques, i això s'ha traduït en un deteriorament de les possibilitats de salut i de vida de molta gent. Miri, president en funcions, o amb funcions de president, nosaltres volem que el Govern l'encerti; que el Govern ho faci bé; que el Govern, en aquest període d'interinitat, no vegi malmeses les seves capacitats d'actuació. Els ho reitero: comptin amb nosaltres per al que calgui. Però, sobretot, vostès mateixos, augmentin el nivell d'autoexigència, perquè els catalans i les catalanes així ho mereixen. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Jéssica Albiach. Endavant.
Bé; gràcies, president. I bon dia a totes i a tots. Jo, la veritat és que avui, després dels dies que portem, després de l'espectacle que vam veure ahir, doncs, esperava que avui vostès vinguessin aquí, ens explicaren, d'una manera molt prudent, quines serien aquestes mesures de reobertura que podrem veure a partir de la setmana que ve; i traguessin aquesta confusió i aquest soroll que vam viure ahir amb la filtració, i que demanaren disculpes a la ciutadania. Jo era el que esperava del Ple d'avui. El que passa és que el que avui estem veient és que vostès fan com si no passés res i, a més, que la situació cada vegada s'agreuja més. Aquest matí hem conegut, a través, no sé si és d'una altra filtració o no, que Esquerra Republicana, una part del Govern, s'havia alçat de la reunió on se suposa que s'han de tirar endavant les mesures per lluitar contra la pandèmia. Ho he preguntat a la sessió de control al senyor Aragonès, i ni m'ha afirmat ni m'ha desmentit; he de donar per bones aquestes informacions que estan sortint als mitjans de comunicació. I jo crec que en un moment on la ciutadania està fent un esforç enorme per poder tirar endavant; on està patint; on té por; on veu perillar el seu lloc de treball; on té por a contagiar-se; on tenim a milers de professionals que estan en primera línia posant el cos per cuidar-nos i per salvar-nos la vida; on tenim milers i milers de treballadors del sector de l'esport, del sector de la cultura, dels autònoms, de les botigues, que estan al límit, vostès es dediquen –i permeti'm que ho diga així– a viure com en una espècie de telenovel·la, amb acusacions de traïdors, amb intrigues, amb filtracions i, en definitiva, amb un munt de coses que no són governar, sinó que precisament el que fan és desgovernar aquest país i seguir generant més incertesa. Jo no sé si vostès estan sent conscients del mal que estan fent al país. No sé si en són conscients, però jo els demano, doncs, que rectifiquin. Vostès s'han d'entendre sí o sí fins al 14 de febrer. Això és una realitat. Per tant, fins al 14 de febrer els demanem, si us plau, responsabilitat. Senzillament, responsabilitat. Estiguin a l'alçada de la gent, que va molt per davant de l'acció del Govern, estiguin a l'alçada de la gent. I també els deixe una altra reflexió: pensin si el millor que poden oferir al país és repetir aquesta coalició a partir del 14 de febrer. Senzillament, reflexionen. Per a les properes setmanes, jo li demanaria al Govern dues coses molt senzilles. La primera és que no maregen. És a dir, que no diguen una cosa i la contrària en funció de qui parla; que no diguen una cosa i facin la contrària, com hem vist; que tinguem consellers i conselleres que actuen realment com a consellers i conselleres i no com a comentaristes de les mesures que tira endavant el Govern, com si les decisions no anaren amb ells o amb elles; que destinen suficients recursos per a tots els sectors que estan patint. I també els demanaria: comencem a pensar en la tercera onada. Jo crec que són dues tasques que s'han de fer en paral·lel. Primer, comencem a preveure els escenaris de les properes setmanes per veure, doncs, com anem fent aquesta reobertura. I, per un altre costat, no anem tard, com vam veure entre la primera i la segona onada. Com musculem el sistema perquè puga suportar aquesta pandèmia en ple hivern? Senzillament, nosaltres demanem aquesta feina de planificació i d'anticipació. I jo crec que és en una de les grans qüestions que s'ha de començar a treballar des de ja. Nosaltres, després de la legislatura que portem, la veritat, és que no tenim massa esperances en aquest Govern, però sí que hi insisteixo, igual que ho he dit a la sessió de control, ho tornaré a repetir ara: hi han uns mínims, i uns mínims és que el Govern no pot ser un problema; el Govern ha de solucionar problemes i, si pot anticipar-se per evitar-los, doncs molt millor. I jo crec que vostès entre les seues lluites partidistes i l'intent que tenen tots i totes de marcar perfil, doncs, massa sovint es converteixen més en un problema que en un agent de resolució de problemes. Ja ens estàvem acostumant –de fet, portem així des del principi– a les baralles contínues entre Junts per Catalunya, Esquerra Republicana. Ja no al principi de la legislatura, sinó fins i tot en plena pandèmia per la gestió estrictament sanitària, es desautoritzaven uns als altres. Però és que hem vist com en les darreres setmanes aquesta situació ha anat a més. Primer van dir que els mestres haurien de supervisar les PCRs a les escoles; van haver de rectificar. Vam veure la seua bronca al Congrés dels Diputats amb motiu de l'esmena a la totalitat dels pressupostos, que recorde que tenen un fons Covid de 13.400 milions d'euros, que Catalunya, doncs, necessita. Vam al·lucinar –i ho dic així: vam al·lucinar– amb aquesta missa de beatificació amb sis-centes persones a la Sagrada Família; se suposava que vostès no en sabien res, després resulta que segons el cardenal Omella sí que ho sabien, mentre el sector de la cultura estava tancat. Hem vist el caos –i ja no hi entraré més–, amb les conseqüències posteriors al departament d'Afers Socials i de Treball, amb els ajuts als autònoms; només diré que quan ha de plegar tota la cúpula, doncs, potser, jo crec que, senzillament, per honestedat, per dignitat, doncs, segurament el conseller també hauria de plegar. Hem vist la batalla per tancar o obrir els bars; Junts per Catalunya, Esquerra Republicana, el senyor Aragonès, el senyor Tremosa, amb filtracions, amb soroll, amb confusió. Hem escoltat la consellera de Cultura dir que segurament en aquesta segona onada no s'hauria d'haver tancat la cultura. I hem vist una nova oportunitat perduda per reforçar el sistema sanitari públic, i seguim amb un contracte amb Ferrovial per 10 milions d'euros per al 061. Com deia, una cosa tan bàsica com que el Govern no pot ser un problema, sinó que ha de resoldre els problemes, doncs, veiem que aquesta mínima premissa vostès no la compleixen. Jo no sé si consideren que és massa convencional, si consideren que és una ximpleria, si els sembla poc èpic, però jo crec que a la gent comuna, la gent que està patint aquest desgavell i aquest desgovern, jo crec que els semblaria molt èpic que vostès gestionessin i gestionessin bé. El senyor Aragonès, a més, deia: «Ningú és perfecte. Clar que no. Estic amb vostè, ningú és perfecte. Però que el Govern governi i que els consellers i conselleres facin de consellers i conselleres i no de comentaristes, doncs, jo crec que és el mínim exigible. Dit això, hi insistim: no estan sols –no estan sols. Abans deia el senyor Batet en la sessió de control: «Bé, és que la lluita contra la pandèmia no ha de ser una cosa només del Govern, tots els grups polítics hi han d'estar implicats. Òbviament, ho compartim, estenem la mà i una setmana més venim aquí i volem, doncs, oferir la nostra col·laboració, i ho saben. I, abans de fer propostes, jo crec que també hem de saber de quina realitat partim. I per conèixer la realitat, millor que posar-la en les meues paraules, doncs jo crec que està bé que ho expliquen o que la posen en paraules dels seus protagonistes, i per això voldria fer la lectura d'alguns testimonis de gent que està en primera línia i que està patint, doncs, aquesta situació. El Jaume Padrós, president del Col·legi de Metges de Catalunya, deia l'altre dia: «No ens hem recuperat de les retallades. I a continuació deia: «Els professionals ho estan fent tot, quan encara no s'han recuperat de la primera onada, especialment a l'atenció primària. Això s'ha de tindre en compte per part dels governants. Si peta el sistema sanitari, petarà l'economia. Un altre testimoni, l'Alfons López Soto, cap de guàrdia de l'Hospital Clínic: «Ens paguen malament, cada vegada tenim menys recursos, no s'han contractat els professionals que necessitàvem i al final ho paguem tots. Jo crec que amb eixos dos testimonis ja veiem el cansament dels professionals sanitaris i les mancances del sistema. La María José Carcelén, del sector de les residències, portaveu de les residències públiques, deia fa uns dies: «Sembla que tornem a començar de nou. Vam detectar problemes en algunes residències a l'hora d'aïllar correctament els malalts de Covid de les persones sanes, i també es trasllada als auxiliars de planta. La gestió de les residències va ser un desastre a la primera onada, i ens temem que no s'està revertint amb la suficient celeritat aquesta situació en la segona onada. Treballadores de la llar. La Glòria, que va estar treballant com a interna durant el confinament, explica: «Depenc de l'ajuda del Banc d'Aliments perquè després del confinament van decidir fer-me fora i em vaig quedar al carrer sense poder optar a l'atur ni a cap ajuda perquè no tinc el permís de residència. És un dels sectors més afectats, més colpejats durament per la crisi. Petit comerç. El testimoni de l'Angelina Serra –té un quiosc al Pla de l'Estany– jo crec que serveix per entendre el patiment de molts petits comerciants: «Per accedir a les ajudes del Govern has de justificar que has venut un 75 per cent menys. Però si vaig tancar en números vermells l'any passat, què vols que em donin? Seguim oberts per la gent, pels clients, encara que en siguen quatre de comptats. Veiem clarament que han faltat ajudes i que han faltat mesures valentes, polítiques valentes per part del Govern. Educació. La Conxita Roca, directora de l'institut escola El Viver, de Montcada i Reixac: «Els centres que tenen un altre perfil d'alumnat s'acostumaran ràpid a les classes virtuals, però a nosaltres, pel nostre tipus d'alumnat, ens serà molt més difícil. Hem d'intentar treballar perquè els alumnes tinguen la pèrdua d'aprenentatge més petita possible. Per tant, ja parteixen, directament, d'una pèrdua d'aprenentatge, que només fa que agreujar aquesta segregació escolar que s'està cronificant a Catalunya. O cultura. Des de l'Associació de Tècnics i Tècniques de l'Espectacle de Catalunya han insistit en què les mesures aprovades són insuficients, i, a més, diuen: «Quan es pensa en cultura –és un dels molts testimonis que podríem treure de la cultura, però pensava que aquest era interessant– «només es tenen en compte artistes i creadors i es deixa de banda molta gent que també hi treballa. Aquestes últimes setmanes la consellera diu que ha parlat amb tothom. Doncs bé, hi ha una part de sindicats del sector amb qui no ha parlat. És una realitat del món de la cultura que també s'ha de tindre en compte. Jo crec que aquests sis testimonis ens serveixen d'exemple per veure que no ens podem distreure amb batalles estèrils, ni dins del Govern ni entre les forces polítiques, i que entre totes hem de col·laborar; i hem de col·laborar per tindre solucions i per tindre propostes. Per què encara no ens hem reunit, per què encara no ens hem assegut per tirar endavant, per veure quins són els mínims comuns denominadors d'aquest pacte nacional per a la salut que Catalunya necessita? Per què no ho hem fet encara? Catalunya té ara mateix 152 residències de gent gran en situació greu per la infecció Covid: només un 14 i mig per cent són residències públiques. Per què no internalitzem les residències privades que ara mateix estan en una pitjor situació Covid? L'estat del comerç i de moltes petites empreses també m'obliga a fer-li una petició, senyor Aragonès: gasti, gasti i gasti –li ho deia abans el meu company Lucas Ferro en la sessió de control. Mesures sòlides i valentes: els comptes de la Generalitat només poden quadrar amb la gent dins. Sobre educació, ho dic: no em surten els números. Vostès han anunciat unes contractacions que no acaben de quadrar amb els recursos [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] que han arribat als centres, i falten també portàtils per a alumnat i per a professorat –i acabo, un segonet. Claredat, recursos i empatia –claredat, recursos i empatia. Això, per pensar i per posar en marxa qualsevol de les mesures, i també per resoldre qualsevol de les crisis, ja siga sanitària, social o econòmica. I sobretot sobretot...
Vagi acabant, diputada.
...el Govern –acabo– ha de resoldre problemes, no pot ser un problema. Gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació, és el torn del diputat Carles Riera, en nom del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Gràcies, president. Bé, és evident que som davant d'un govern en fallida i en caiguda lliure, en descomposició, amb tots els símptomes que així ho demostren: atacs sovintejats entre els partits socis del Govern, guiats només per l'estricte electoralisme; freqüents contradiccions i pugnes entre conselleries amb intercanvi de retrets i acusacions que ja comencen a ser habituals i estar a l'ordre del dia, i ara la crisi ja ha arribat fins i tot a la confrontació interna dins la conselleria de Treball, Afers Socials i Famílies, d'Esquerra Republicana, i avui mateix al comandament de l'estratègia davant de la pandèmia. Descontrol, descoordinació, missatges contradictoris i desorientació, aquesta és la crua realitat del Govern de la Generalitat. És un patètic final de cicle polític en el que Junts per Catalunya i Esquerra sucumbeixen davant els nefastos resultats de les seves estratègies i opcions polítiques: gestionar una autonomia en declivi amb una absoluta dependència política, jurídica i econòmica de l'Estat espanyol i aplicar polítiques que en el context actual no estan ni a l'alçada de les necessitats reals de la gent ni de les respostes que el país requereix i mereix davant d'aquesta crisi. Nosaltres tenim alternatives, nosaltres tenim propostes. Avui en parlarem, en parlem cada dia, contínuament, els hi fem arribar. Seiem i parlem-ne. Practiquin vostès el diàleg, el consens, la construcció col·lectiva, no només el decret. Nosaltres estem disposats i disposades a seure i parlar i arribar a acords. Hi insisteixo, tenim alternatives davant d'aquesta crisi, i si arribem a acords, òbviament, nosaltres ens corresponsabilitzarem en facilitar-ho a nivell parlamentari. Per més que encara sigui curt el que resta de legislatura, malgrat això, hi ha marge, hi ha marge per prendre encara decisions encertades davant d'aquesta crisi. I nosaltres, hi insisteixo, tenim alternatives, estem disposats i disposades a posar-les sobre la taula. El que cal és que vostès estiguin disposats a fer autocrítica i escoltar-les. Mirin, els estats i els governs podem dir que tenen dos grans àmbits d'intervenció: per una banda, la provisió, la provisió de polítiques públiques, de serveis públics i de recursos públics, i la restricció, la restricció amb la seva vessant més extrema, que és la repressió i la política de la por. Una política de la por que està generalitzada actualment en la majoria de governs i estats i de la qual el Govern de la Generalitat no n'és una excepció. Una política de la por que pretén responsabilitzar, prioritàriament i sobretot, les persones, els individus, per tal d'emmascarar o d'encobrir la ineficàcia, la ineficiència i la inoperància dels governs. Miri, vostès, el seu Govern, en la crisi sanitària i econòmica i social de la Covid-19 garanteixen les restriccions i la repressió –en això són absolutament exemplars, capdavanters, fins i tot ho han reivindicat aquí–, però fracassen absolutament en la provisió –fracassen absolutament en la provisió– i segueixen, d'altra banda, engreixant els ingressos i els interessos privats i oligàrquics. En parlarem després: Ferrovial, Hard Rock, sanitat privada..., consellera, la comunitat autònoma, conjuntament amb la de Madrid, que més inverteix en sanitat privada, en detriment dels serveis públics i de la redistribució de la riquesa, en favor de la majoria social que avui es troba en la precarietat i en un procés accelerat d'empobriment. Amb relació al que han estat les intervencions del conseller d'Interior, del vicepresident i de la consellera Budó. Pel que fa al conseller d'Interior. Miri, vostè ha parlat de la ventilació com un dels criteris fonamentals. Es refereix a la ventilació de les oficines d'alt standing o a la ventilació de les condicions de treball en les que han de desenvolupar la seva tasca la majoria dels treballadors i treballadores del nostre país i en les condicions en què ha d'agafar cada dia la nostra gent el servei públic del transport? A quina ventilació es refereix? Es refereix a la ventilació dels habitatges d'alt standing, d'alt nivell de la població benestant, de la minoria, o a l'habitatge limitat i precari en el que ha de viure la majoria de la gent del nostre país? A quina ventilació es refereix? I quan parla d'atenció a la gent sense llar, es refereix també a les que vostès deixen al carrer cada vegada que fan un desnonament, fins i tot sense ordre judicial? I actualment augmentant la repressió sobre el moviment antidesnonaments, mitjançant l'estrictíssima aplicació de la llei mordassa, ofegant-lo a multes per tal de que vostès tinguin el camp més lliure per deixar encara més gent al carrer. És d'això, del que vostè parla? Vostès, el que estan fent és accentuar la repressió davant la inevitable i necessària expressió social de la crisi i de la protesta. Vostès posen el focus i l'accent en la responsabilització individual per tal, com deia abans, de tapar el que és la responsabilitat del Govern en el seu fracàs en les polítiques públiques. Consellera, pel que fa al tema de la salut. L'atenció primària és en una situació absolutament dramàtica i insostenible. La sobreexplotació del personal de l'atenció primària i la desatenció dels pacients i de les pacients en aquest nivell d'intervenció sanitària. Manquen greument recursos hospitalaris. Hi ha insuficiència i saturació. Les condicions laborals del personal hospitalari són també precàries. I els ajornaments de les visites i dels tractaments, què passa amb tota la població que no pateix la Covid-19, però pateix altres patologies? Hem d'assumir com a inevitable l'agreujament i la cronificació? Em sembla que és absolutament inacceptable. I l'hi recordo: estem a la comunitat autònoma en la qual el personal mèdic està més mal pagat i paradoxalment aquella que, conjuntament amb la de Madrid, més despesa té en sanitat privada. Aquest és un model que és insostenible, absolutament insostenible, consellera. I pel que fa a la intervenció del vicepresident, tot i que ha estat molt concisa, a propòsit d'aquesta, no volem deixar d'assenyalar ràpidament algunes qüestions. Com li deia, el seu Govern, vicepresident Aragonès, es focalitza en la restricció i en fa gala, així com dels resultats, però és un fracàs en la provisió, en la provisió de serveis públics i de recursos públics i és un fracàs en el diàleg social, en la participació i en la concertació. Governen a cop de decret, sense cap mena de diàleg ni de consens, ni de participació. Amb insuficiències gravíssimes en qüestions bàsiques: renda garantida, habitatge, amb una crisi habitacional de magnituds enormes, deixant al carrer absolutament desprotegides les treballadores autònomes, deixant desprotegit el sector de la cultura. A vostès no els cau la cara de vergonya, tancant cinemes i teatres i acceptant una celebració de sis-centes persones a la Sagrada Família? Això no els fa vergonya, haver-ho d'assumir com a govern? A nosaltres sí, sincerament. A nosaltres ens sembla imperdonable i absolutament inacceptable. En l'educació, on és el professorat promès? On és el professorat necessari, els recursos educatius necessaris per tal de que l'escola sigui un lloc d'inclusió social, de lluita contra la segregació, perquè sigui una escola realment inclusiva? De la sanitat, n'hem parlat. La precarització laboral, especialment en dones i joves, on està l'acció del Govern per lluitar contra la contínua precarització de la nostra classe treballadora? Vostès diuen que salven vides; ho han dit alguna vegada. Miri, vostès no en salven, de vides. Qui les salva és el personal sanitari amb el seu sobreesforç i amb el seu sacrifici. Qui les salva, són els treballadors i treballadores cada dia que surten al carrer havent-se de jugar la vida en condicions precàries de transport i de treball. La vida se la salva cadascú lluitant personal i col·lectivament i solidàriament per tal de sobreviure. I vostès no fan el que haurien de fer, crear les condicions materials, polítiques, jurídiques i econòmiques per tal que qui salva vides, el personal sanitari, ho pugui fer en condicions adequades i per tal de garantir drets bàsics, drets fonamentals, drets socials per a tothom. Mentrestant, en canvi, vostès, com els deia abans, segueixen abocant recursos en el rescat privat, Hard Rock. Jo, sincerament, hi torno a insistir: a vostès no els sembla immoral, en aquesta crisi, destinar 80-90 milions d'euros al rescat de «la Caixa i de Hard Rock? Segueixen renovant contractes amb Ferrovial, quan aquest Parlament ha aprovat reiterades vegades que no ho havien de fer, que havien de revertir el que havien fet fins ara. Doncs ho repeteixen. I pel que fa als autònoms i a les autònomes, vicepresident Aragonès, a vostè no li sembla immoral, el que ha fet el seu Govern? Que milers i milers d'autònomes en situació precària hagin de participar d'una loteria per tal de rebre una prestació? Que s'hagin de sotmetre a la immoralitat dels jocs de la fam? És a dir, a la situació de precarietat social i econòmica, hi hem d'afegir aquesta humiliació i aquesta indignació? Davant de tot això el que cal, òbviament, davant d'aquesta situació en la qual, a Catalunya també, i també fruit de les seves polítiques, els rics són cada cop més rics i els pobres són cada cop més pobres, el que cal és un pla de xoc i transformacions del sistema per tal d'evitar que futures crisis ens trobin en les mateixes condicions de precarietat, d'empobriment i de mancances en els serveis públics en què ens ha trobat aquesta. Aturar els desnonaments, garantir habitatge, aturar acomiadaments, renda universal, política fiscal justa i redistributiva, rescat de les persones autònomes, revertir la precarietat laboral, i fomentar i invertir en serveis públics. I com li deia, transformacions del sistema. Sobirania sobre els recursos d'aquest país. Sobirania sobre els recursos estratègics, els serveis bàsics i els béns comuns d'aquest país. Transició cap a una economia social i verda. I mentrestant, davant de tot això, vostès continuen aplanant-se davant de l'Estat espanyol i davant de la Unió Europea, amb una política que no és de redistribució de la riquesa, que no és de canvi del model fiscal per disposar de més recursos, de sobiranies per disposar de tots els recursos del nostre país per tal d'invertir-los en polítiques públiques, sinó de dependència de l'Estat i de la Unió Europea, convertint la famosa taula de diàleg, que ja era buida, actualment [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , en una altra cosa que no és més –i acabo, president– que la reproducció de la taula bilateral entre Govern i Generalitat, de la qual vostès l'únic que n'estan aconseguint són engrunes...
Acabi, diputat.
...per tal, després, d'aprovar, probablement en el Congrés dels Diputats, el pressupost del Govern espanyol, col·laborar en la governabilitat a canvi absolutament de res, ni en el terreny nacional ni social.
Acabi, diputat.
I és per això –acabo, president– que cal una alternativa, que calen alternatives, i per això hi som nosaltres, per garantir una alternativa en el terreny dels drets socials... (El vicepresident retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.)
Gràcies, diputat. A continuació, és el torn del diputat Alejandro Fernández, del Subgrup del Partit Popular de Catalunya.
Moltíssimes gràcies, president. Primer de tot, com a cada plenari, a cada compareixença, doncs, traslladar, en nom del Partit Popular també, el nostre condol a les famílies de les víctimes d'aquests darrers dies. A totes, evidentment. I també paraules de suport per a aquelles persones que estan patint en primera persona la malaltia i també les persones que ajuden i que estan lluitant d'una altra manera contra la pandèmia. Haver d'escollir entre la disjuntiva de salvar l'economia o salvar la salut és com escollir entre respirar o menjar. I no cal ser un geni per veure que escollir entre una i altra és un greu error. Un confinament total és evident que redueix els contagis de manera ràpida, però destrueix l'economia. L'absència de qualsevol restricció salvaria l'economia, però destrueix la salut. L'habilitat d'un bon governant és cercar l'equilibri: respirar i menjar, salut i economia. Vostès, en l'inici de la lluita contra la pandèmia, van iniciar un discurs que suposadament prioritzava només la salut. I és cert que l'han matisat en els darrers dies. Avui mateix s'ha fet, en la sessió de control, alguna referència a la qüestió. Però no va ser sempre així. De fet, qualsevol discrepància, en un moment donat, es va tractar d'una manera populista i agressiva. Qualsevol persona que manifestés públicament una preocupació per la qüestió econòmica passava a ser immediatament insensible, cruel o que no l'afectava directament la mort de la gent, no? Hi insisteixo, han matisat aquest discurs, una mica tard, però bé, benvinguda sigui la rectificació o la matisació. Però deia que era un discurs que suposadament –suposadament– prioritzava la salut, perquè després, a l'hora de la veritat, i més enllà del discurs, la gestió en termes de salut ha sigut un autèntic desgavell. No ho dic jo, en la darrera compareixença ja vaig fer esment a les declaracions de la persona que havia estat designada per liderar tota l'estratègia de combat contra la pandèmia, el senyor Oriol Mitjà, que es va referir a un govern directament incompetent. I alguna cosa de certa m'imagino que tenien les seves afirmacions, quan hem assistit constantment a destitucions, dimissions en conselleries clau, que han generat aquesta imatge d'absolut desgavell. L'exemple paradigmàtic va ser, en el seu moment, el caos en les residències. I darrerament, per acabar-ho d'adobar, manca de coordinació absoluta per discrepàncies internes, que genera desconcert i desinformació en la ciutadania. La sensació és que se'ls en va de les mans, que no són capaços de controlar-ho. Mirin, el que ha passat en les darreres hores amb el pla de desescalada és inadmissible, i és d'autèntica vergonya aliena. I coincideixo amb el que han dit d'altres portaveus de l'oposició, d'ideologies molt diferents a la meva, quan han manifestat que el mínim era traslladar una disculpa per l'espectacle lamentable que han protagonitzat en les darreres hores. Però si dèiem que la gestió, en termes de salut, ha sigut un desgavell, encara ha sigut pitjor l'econòmica. Primer, amb un discurs, hi insisteixo, profundament erroni que focalitzava, estigmatitzava tot un sector. Però és que després, quan han intentat rectificar, ho han fet malament i de vegades també amb mesures escandaloses. Ho hem parlat a la sessió de control, 547.000 autònoms tractats de manera incompetent, de vegades humiliant, sense seguretat jurídica, justícia ni transparència. Un sector de l'oci i de la restauració limitat amb molta més severitat que a la resta de comunitats autònomes espanyoles, sense que això hagi comportat uns resultats en termes de salut diferents. Per tant, no hi ha una relació causa-efecte que es pugui establir, i que a més, quan s'ha vist que es podia anar obrint gradualment, en comptes de fer-se públicament, que no passa res, una autoesmena, reconèixer que potser s'havien passat un gra massa –cosa que reconeixien en privat–, han mantingut aquestes mateixes condicions i ha hagut de ser fins i tot el senyor Canadell, president de la Cambra de Comerç de Barcelona, qui ahir, sumant-se al que ja havia dit el senyor Oriol Mitjà, reconeixia que en aquest assumpte el Govern de Madrid havia gestionat molt millor la pandèmia. Suposo que trigaran poques hores a posar els senyors Mitjà i Canadell en la seva llista interminable de botiflers espanyolistes. No sé si el senyor Canadell també encaixa en aquest model que vostès s'han dedicat a impulsar repetidament al llarg dels darrers anys. Després, quan han plantejat ajudes, s'han fet tard i de manera clarament insuficient. I el més greu, en molts casos, no en tots, però en molts casos, ajudes que s'anunciaven però que després mai no es cobren. O, com a mínim, molta gent que encara no sap res d'ajudes que s'han anunciat i que vostè, a la sessió de control, de manera cofoia, s'ha dedicat a destacar però, a l'hora de la veritat, la gent no ha cobrat. Per tant, quan em deia que no tenia ni idea de com funcionava, vaja, sí que en tinc idea, el que tinc idea és que molta gent que vostè diu que ha rebut ajuts no els ha rebut. I aquesta és la realitat i no la pot contradir perquè és evident. En definitiva, resumint aquesta part econòmica, vostès han convertit la iniciativa privada empresarial –no sempre però en una primera etapa– en enemiga en la batalla contra la Covid. Quan és exactament a l'inrevés. Només amb la col·laboració de tots aquests sectors serem capaços de derrotar la Covid i alhora la crisi econòmica, que serà brutal. Vostès han matisat un discurs però durant aquest mes i mig o dos mesos han fet molt mal innecessari a gent que no s'ho mereixia, i que no mereixien ser estigmatitzats i focalitzats com els agents difusors o contagiants de la pandèmia. No s'ho mereixien. I, per tant, aquesta rectificació ha de ser no només de paraula, sinó que ha de tenir uns fets darrere. Es dibuixa un horitzó, un panorama molt preocupant, que a mi m'agradaria concretar en quatre punts finals. El primer: continuen vostès instal·lats en prejudicis ideològics que perjudiquen greument l'economia catalana. El darrer, escandalós també: el boicot al cava català protagonitzat al Parlament Europeu per polítics separatistes en el seu intent –parlo del sector del cava– de protegir-se contra les falsificacions xineses. Resulta que tant parlar que si els boicots venien de Madrid o de la resta d'Espanya, i resulta que l'únic que s'ha materialitzat i concretat ha sigut un boicot al cava català protagonitzat per gent com el senyor Puigdemont. Ja em diran si això és donar suport a l'economia catalana i a un sector tan important en termes econòmics i, fins i tot, simbòlic. Segona qüestió: a més de no definir una estratègia econòmica, viable i creïble, renuncien vostès a fer les adaptacions i modificacions necessàries del pressupost actual. Hi renuncien. Fet greu, si tenim present que no tenim pressupost per a l'any 2021 i res no indica que això pugui passar, evidentment, per motius evidents. Tres: presideix vostè, senyor Aragonès, un govern en funcions limitat en el sentit de les limitacions consubstancials a un govern en funcions. Però que vostès –com ja li vaig dir en una altra ocasió– encara s'autolimiten més per una ideologia legitimista però que no dona servei a la ciutadania de Catalunya. Vostès poden tenir tot el dret del món a pensar que si el senyor Torra va ser destituït d'una manera justa o no justa, i manifestar-ho, evidentment acatant la sentència, però tenen el dret a manifestar el que vulguin en termes democràtics. Però això no ha de condicionar el seu dia a dia. Vostè no s'ha d'autolimitar pels seus propis prejudicis ideològics, perquè això va en contra de la ciutadania de Catalunya. I quatre: és vostè, senyor Aragonès, com a president en funcions, qui ha d'unir el Govern. És la seva responsabilitat. Si no en sap o no li agrada, vaja, doncs estic disponible. És a dir, ja li dic jo que algú ha de posar ordre allà dins. És un absolut escàndol. És un absolut escàndol. I això és la seva responsabilitat, és vostè qui ha de posar ordre, qui ha de marcar els límits, qui ha de traslladar les directrius del Govern. No pot amagar-se quan hi ha una discussió i dir que aquí no ha passat res. No. Li correspon a vostè. Sinó, en fi, dediqui's..., es queda amb la conselleria que té i en nomenen un altre o fan alguna cosa, jo què sé. Vostès sabran..., però això és absolutament insostenible. El que està passant i aquestes mostres de divisió. Vostè no ho està fent i és imprescindible que reaccioni, sobretot davant d'una crisi econòmica que es preveu molt més llarga que la mateixa pandèmia. Gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, és el torn del Grup Parlamentari Republicà. Té la paraula el diputat Sergi Sabrià.
Gràcies, vicepresident. Bona tarda, vicepresident, consellers, diputats i diputades i a tota la gent que està seguint aquest Ple d'avui. És evident que Catalunya comença a respirar, si ho mirem des d'un punt de vista sanitari. Les mesures preses ara fa tres setmanes estan donant bons resultats i ara sí que ja és el moment d'iniciar progressivament una flexibilització de les restriccions per anar recuperant l'activitat econòmica. És importantíssim fer-ho amb molta prudència i progressivament, perquè sinó, llançarem tota la feina feta a les escombraries. Res, res, seria pitjor per al nostre país, per a la nostra economia, per a la nostra societat, que un repunt. Estem doblegant la corda d'aquesta segona onada i s'està aconseguint per l'anticipació del Govern, però també, també –i ho hem d'agrair a tothom– per la corresponsabilitat de tots i totes. Avui no seríem on som sense el suport, sense l'esforç de tants sectors, de tantes famílies que ho han passat i que ho estan passant molt malament a conseqüència de les mesures, però que alhora estan fent possible que salvem vides cada, cada, cada dia. I això és d'un valor incalculable. Per això, des d'aquí, ens agradaria fer un agraïment immens a tots els restauradors afectats, al món de la cultura, a l'esport, als comerços, per la paciència i l'esforç que estan fent, perquè sense ells tot això hauria estat impossible. Com sempre hem repetit, aquest virus només el podrem guanyar, només el podrem superar si actuem tots conjuntament. Perquè, fins que tots no estiguem salvats, ningú estarà salvat. Com els deia, malgrat el soroll, el Govern ha actuat. La societat s'ha corresponsabilitat i els resultats, que eren el més important, han arribat. La taxa de contagi ja està per sota dels 0,80. Els nous contagis van baixant, i esperem que es pugui anar estabilitzant sobre aquests mil diaris dels quals parlava abans la consellera. I la pressió hospitalària, les UCI també van baixant, però encara és alta perquè, com bé sabem, el final és el darrer dels indicadors que es veu afectat per les mesures. I, sobretot, el nombre de morts. Hem de celebrar que continuem estant molt per sota de la resta de territoris de l'Estat. Tenim unes xifres de les més baixes en nombre de defuncions per cada 100.000 habitants, i això és important recordar-ho també cada dia. I el que s'ha fet a Catalunya, al final, és el mateix que s'ha fet a França, a Alemanya i a molts altres països europeus que s'han vist afectats per aquest virus inhumà. Aquests dies, malauradament, sentim repetidament com es compara la situació de Catalunya amb la de Madrid, i com hi ha gent que ho fa de manera alegre i diria també que malintencionada. Allà està tot obert i està millor que aquí, diuen. Doncs, en aquest sentit, les dades són molt clares: gairebé tres-cents morts més a Madrid que a Catalunya des de juliol per cada milió d'habitants, i això que Catalunya té molta més població que Madrid. Gairebé tres-cents morts més per milió d'habitants. A Madrid ho han fet tan bé que porten en la segona onada des del mes d'agost, i tot just ara –tot just ara–, les dades comencen a baixar. No s'hi val. No som aquí per fer demagògia i menys en qüestions com aquesta, que sempre es faci des dels mateixos escons, que sempre es faci des dels mateixos espais ideològics, que sempre es faci des dels mateixos sectors, i que ho facin també determinats experts. Ens hi anem acostumant, perquè segurament defensen interessos que deuen ser per a ells molt elevats. Cal seguir lluitant contra el virus, i encara que les mesures es puguin anar relaxant, als propers dies caldrà que tots hi posem la mateixa o potser encara una mica més de responsabilitat. Com més responsabilitat assumim cadascun de nosaltres, més factible serà evitar noves mesures més endavant. Perquè probablement, des del punt de vista epidemiològic, potser tocaria obrir menys, però governar és prendre decisions, i cal donar oxigen a tots aquells que han estat més afectats econòmicament per aquesta segona onada. Cal començar a reobrir activitats per donar oxigen al teixit social i productiu del nostre país. Estem tombant el virus –estem tombant el virus– o, com a mínim, l'estem derrotant en el que fa efecte en aquesta segona onada. Però mentre seguim lluitant contra la Covid, trencant línies de contagi, reduint mobilitat i salvant el nostre sistema sanitari perquè estigui preparat per seguir salvant vides, hem de començar a donar aire també a la vida econòmica, i fer-ho amb molta cautela i fer-ho amb molta prudència i fer-ho molt conscients dels riscos que això té. El Govern ho té molt clar, sempre s'han pres totes les decisions amb aquestes dues idees al centre: salvar vides, primer salvar vides, però també salvar l'economia i el país. Perquè només tenim un objectiu tots plegats: ajudar la gent d'aquest país. Això és el que ens mou, això és el que ens va fer entrar en política i això és el que ens va fer també independentistes. I per fer-ho, el Govern de la Generalitat ha de seguir treballant tant en la contenció d'aquest virus com en les ajudes que l'acompanyen per reduir l'impacte de les mesures. A ningú –a ningú, a ningú– li agrada haver de prendre mesures restrictives. A ningú li agrada haver de tancar bars, restaurants, espais culturals, l'esport. A ningú. Però si s'ha de fer, es farà, perquè els governs han de prendre les decisions sempre pensant en el bé comú. I de moment –de moment–, les mesures s'estan demostrant efectives. Aquí a Catalunya i també a la resta d'Europa, on s'han pres mesures molt semblants. I, evidentment, aquestes mesures hauran d'anar acompanyades sempre d'ajudes per reduir l'impacte econòmic d'aquestes restriccions. La veritat és que tampoc podem esquivar, tampoc podem deixar de dir que no ens podem permetre que hi hagi, a vegades, la sensació que tenim diversos governs o que alguns dies tinguem la sensació que Govern i oposició s'asseuen al Consell Executiu. Hem de deixar els partidismes a banda, s'han d'acabar les discussions absurdes, s'ha d'acabar el soroll a mitjans i xarxes. Cansen les filtracions, que fa la sensació que només són per generar pressió. I es treballa i es busquen solucions quan hi ha problemes. Treballem conjuntament i busquem solucions. Prou picabaralles, prou a anar per lliure, prou buscar el desgast del que ha de ser el company. Prou filtracions interessades per després sortir a fer-se l'ofès. Prou filtracions, que el que fan és frustrar les mesures que s'estan posant sobre la taula. És el moment de la lleialtat. No podem tenir la sensació que hi ha gent que des del Govern fa de lobby, perquè no podem estar pendents només de defensar sectors concrets enlloc de fer de membres del Govern de la Generalitat. Fer de membre del Govern de la Generalitat, ser consellers d'aquest país és treballar per a tothom, buscar consensos tota l'estona i pensar en el país globalment. Això no és un joc. La gent està treballant molt dur –molt dur– per salvar vides i per mirar de esmorteir el cop d'unes restriccions obligatòries i decidides conjuntament, i decidides conjuntament també amb els experts del sector sanitari. El Govern ha de conjugar els interessos del conjunt dels ciutadans, no ser mai el representant d'un sector contra uns altres, perquè és quan actuem tots junts com un equip quan les coses surten bé. Aquest Govern s'hi està deixant la pell per ajudar tant com sigui possible la gent del nostre país, la gent que pateix cada dia com a conseqüència de la pandèmia. I és cert que a vegades les coses no surten tan bé com voldríem, és cert que a vegades tots ens podem equivocar. Però també ho és que s'estan fent moltes coses bé. I no podem deixar de parlar de l'obertura de les escoles, per exemple, o de com s'ha controlat aquesta segona onada a partir del moment en què es prenen mesures. Perquè quan anem a una, els resultats són molt millors. I ara cal seguir treballant i cal seguir treballant especialment en aquesta part econòmica. I també és veritat que encara que fem tot el que estigui al nostre abast, sempre sempre veiem que és insuficient. Tenim els recursos que tenim, hi posarem tot el que puguem, generarem dèficit, si cal. Crec que el vicepresident ho ha explicat de manera reiterada: és el moment de la inversió. Però malgrat això, els recursos disponibles sempre són insuficients, i per això, també per això som independentistes, perquè és l'Estat qui té uns recursos que ens nega i no està fent res en aquesta segona onada; malgrat tenir els recursos una altra vegada –una altra vegada– se'n renta les mans. Nosaltres, malgrat les limitacions que tenim, econòmiques, legals a vegades, estem intentant tapar els forats d'un estat que no fa la feina, i això no pot seguir. Denunciem, fa dies que ho fem, que l'Estat, que el Govern de l'Estat deixa tirada la gent d'aquest país. Cal un pla de rescat a l'Estat. Ho estan fent tots els països europeus. Tots els països europeus ho estan fent. Calen ajudes directes urgents. Cal reduir l'impacte dels impostos sobre els autònoms i les petites i les mitjanes empreses, que són el gran teixit d'aquest país. Ho veuen, ho entenen per què volem un estat propi? Per ajudar, per servir la nostra gent; no per mirar cap a una altra banda. No parlem de l'any 2021, no podem esperar-nos a l'any que ve. Parlem d'ara i d'avui, la situació de la Covid ens reforça encara més en les nostres conviccions independentistes, perquè mentre no aconseguim aquesta república que anhelem, cal que aquest Estat es posi les piles d'una vegada. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació, és el torn del diputat Lluís Guinó, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Té la paraula.
Gràcies, vicepresident. Conselleres, conseller, vicepresident, diputats, diputades... Deixi'm, en primer lloc, fer una constatació que, no per òbvia, té transcendència en el debat que estem tenint avui, i a més a més en la gestió que està fent el Govern d'aquesta pandèmia absolutament extraordinària, que demana mesures extraordinàries per a la seva resolució, i que, òbviament, com a conseqüència d'aquesta excepcionalitat, també genera, en la seva gestió, la possibilitat de cometre errors, i la virtualitat de cometre errors de vegades és que permet també saber rectificar. I aquest Govern quan ha comès un error ha sabut rectificar, ha sabut reconèixer que ha comès un error, i que ha tingut conseqüències per a la ciutadania, no tant i només des d'una perspectiva estrictament política, sinó per les conseqüències negatives que aporta a la ciutadania; i s'han portat a terme i s'estan portant a terme rectificacions quan és necessari i convenient. Per tant, deixem dit des del nostre grup que és important constatar que a situacions extraordinàries, mesures extraordinàries, dificultats, probablement errors, però també rectificacions. I, per tant, el que demanem també és que es continuï treballant, ja des d'ara, i que quan acabi aquesta sessió parlamentària i els responsables del Govern hagin de rectificar, portar a terme noves mesures, fixar nous escenaris, ho facin de forma conjunta, que és el que ha de fer un govern de coalició, com el que tenim al Govern de la Generalitat de Catalunya, escollit precisament, aquest Govern, de forma absolutament democràtica per aquest Parlament. Per tant, volem incidir en que cal treballar, no només treballar en una aparença de bona voluntat, en una exigència excessiva de vegades amb la ciutadania, i en la seva responsabilitat; és al Govern a qui li correspon precisament portar a terme i plantejar les mesures de forma concreta i de forma, a més a més previsible, que aquest és un altre problema que sorgeix en situacions extraordinàries: governar ordinàriament és relativament fàcil, té menys mèrit que assumir precisament que estem en una situació d'excepcionalitat i que aquestes mesures han de ser necessàriament previsibles, que vol dir que no s'han de prendre de forma no comunicada, que s'han de prendre precisament de forma transparent i que han de tenir un mínim de certa previsió, per tal de que els ciutadans, els sectors econòmics, la ciutadania en general, tingui la possibilitat de conèixer de forma transparent què vol fer el Govern, i, si a més a més li exigim que sigui corresponsable d'aquestes mesures, les ha de conèixer i les ha d'assumir com a seves. Certament, des d'una perspectiva estrictament sanitària, les dades és indiscutible que han millorat des del 23 d'octubre, i en la mesura que aquestes dades sanitàries, epidemiològiques, han millorat, l'escenari, des d'un punt de vista governamental de gestió d'aquesta pandèmia i de prendre mesures, ha de canviar, i és el que s'està plantejant precisament el Govern en aquests moments, i ho ha de fer amb responsabilitat i, a més a més, hi insisteixo, amb previsió i transparència. Hi ha una altra qüestió important, que s'hi ha fet referència, i que hi ha alguns dels aspectes que s'han anunciat aquí a nivell parlamentari que costa de fer efectius en la gestió diària del que és l'àmbit de la salut en alguns casos. És a dir, ja s'ha explicat per part de la consellera: a nivell d'atenció primària, continua havent-hi pressió en el treball, en la feina que fan els metges i les infermeres de l'atenció primària. Vaig voler llistar..., vaig demanar expressament a una infermera i un metge que em diguessin exactament, des d'un punt de vista de l'atenció primària, les feines que fan, i certament són moltes feines. I, a més a més, hi ha un altre problema pel que fa a l'atenció primària, i és que reben les queixes i les inquietuds de la ciutadania de forma molt punyent, que els truquen directament, que els van a veure, que el 061 no acaba de funcionar, que no es pot d'alguna manera parlar directament amb el metge de capçalera, que la gent troba a faltar les visites presencials. Totes aquestes qüestions són problemes que el Govern, de forma intensa, està intentant resoldre i que no només es fan des d'una perspectiva estrictament econòmica, perquè és bo que el Govern –i això s'hi ha fet referència per algun diputat d'aquesta cambra, i no hi estem d'acord–..., sí que s'han fet reprogramacions de partides pressupostàries, sí que s'estan fent reordenacions de partides en els àmbits del Govern i, a més a més, en cada un dels departaments, sí que s'està prioritzant el que és la despesa més necessària en l'àmbit de la salut; això és indiscutible. Això és exigible, però és que a més a més és necessari que ho faci un govern responsable. I en un moment determinat, i a la vista de la situació de la pandèmia, es va considerar que a més a més de la prova PCR, per exemple, havíem de complementar la PCR, i dic «complementar perquè és especialment transcendent, no de substituir, sinó complementar les PCRs amb els tests d'antígens. Se n'han fet molts i se'n continuaran fent. És pràcticament una necessitat que avui, en la situació de la pandèmia, per evitar noves onades, es portin a terme cribratges massius, cribratges poblacionals, i amb un criteri molt concret i molt específic. I aquesta és la política que el Departament de Salut ha anunciat i que portarà a terme de forma gradual a partir dels pròxims i d'aquests mateixos dies; de fet, els tests d'antígens ja s'estan portant a terme als CAPs. Deia abans que la tasca de l'atenció primària era multifuncional, multifactorial; fan absolutament de tot, i a més ho fan amb un nivell d'eficiència altíssim: fan l'assistència ordinària, fan les proves PCR, participen en els cribratges massius, identifiquen contactes de contagiats, gestionen baixes laborals, fan atenció fins i tot a residències del seu àmbit local i desenvolupen tasques de caire burocràtic que certament no els correspondrien. I per això el Govern ha procedit a la contractació de més personal, que aquesta és una necessitat que no només transmeten des de l'atenció primària, sinó fins i tot la mateixa ciutadania transmet als professionals de l'atenció primària que es necessiten més metges i més infermeres; i, per tant, és una manera també de traslladar al Govern de la Generalitat aquesta necessitat. I aquestes feines burocràtiques no els corresponen ni els correspondrien, i és bo, des d'aquesta perspectiva, que el Departament de Salut tingui en compte una qüestió, que no és només una qüestió conjuntural: la primària necessita decisions estratègiques, i probablement algunes d'aquestes que es prendran ara és probable que tinguin la seva consolidació i la seva continuïtat més enllà de la pandèmia del Covid-19, perquè, certament, aquesta pandèmia ha estat gravíssima, ha tingut un nivell de letalitat extraordinari i estem avui en una situació millor, però és una situació que encara no arriba a l'estabilització necessària per deixar de fer o per deixar de ser exigents en l'àmbit sanitari. Però que això sí que ha de ser compatible, perfectament compatible, amb anar-nos adequant a la nova realitat. I més enllà de resoldre els problemes de salut i sanitaris, que són prioritaris, hem d'intentar que els sectors dels serveis, els sectors que han patit restriccions, que han hagut de tancar de forma provisional, que tenen dificultats de tresoreria, que tenen dificultats per saber si els seus negocis tiraran endavant, tinguin un escenari de certesa..., que fa que puguin preveure, a curt i a mitjà termini, que la situació es redreçarà. Necessiten també més ajuts. Necessita, també, la societat, i els emprenedors, en general, una bona gestió d'aquests ajuts. És evident, i s'hi ha fet referència per part d'altres diputats de grups parlamentaris, els ajuts no han de ser aplicats amb un sistema de qui abans arriba abans se'ls endú. Això és així. Els ajuts han de ser per a aquelles persones que objectivament i empíricament necessiten aquests diners, precisament per no haver de tancar. Perquè, en el fons, quan un negoci es tanca, és obvi que no només té una repercussió directa per a l'empresari i per a l'emprenedor, sinó que tanca també altres llocs de treball, tanca també la possibilitat que la dinamització econòmica ajudi a les administracions per continuar funcionant i, per tant, tota aquesta despesa, que hi estem d'acord, i s'hi ha fet referència, també, d'exigir al Govern que gasti –que gasti, que gasti. Certament, avui és una necessitat que sigui el Govern qui resolgui econòmicament els problemes de la ciutadania en gran part. Aquestes tesis, en el fons socialdemòcrates, que necessiten de la inversió pública per tirar endavant i que facin de tractor de l'activitat privada, avui són més necessàries que mai. Avui és l'Administració pública, no només el Govern de la Generalitat, el Govern de l'Estat, també. I per això faig un prec als partits que tenen representació al Govern de l'Estat, que són Podemos i el Partit Socialista. Que facin un esforç de coordinació amb el Govern de la Generalitat. Un esforç de coordinació i de transmissió i transferència de recursos per tal que tots aquests projectes, que n'hi ha molts a Catalunya i que s'estan entregant precisament per sortir d'aquesta crisi, es puguin desenvolupar. I aquesta coordinació ha de venir també d'alguna manera vinculada a la transferència d'aquests recursos, i que des del Departament d'Economia es faci i es pugui decidir i es pugui incidir en quins són els projectes que realment tenen més sentit per tal de resoldre o per tal de plantejar un escenari a mitjà termini molt més positiu. Europa també participa de tots aquests recursos. Europa no posa condicions més que la bona gestió per a aquests recursos. I per tant, entenem nosaltres, també, que ha de ser des del Govern de la Generalitat i des de la proximitat i des de la incidència directa que aquests recursos tindran una major efectivitat. Qüestions que tenen a veure també amb l'energia verda, qüestions que tenen a veure amb projectes de desenvolupament de tot el que és la transició digital, per una banda, s'hi ha fet referència abans. A nivell d'ensenyament encara hi ha molts municipis que tenen dificultats per a la connexió digital. Defensem que es faci i s'inverteixin molts recursos en transició digital, i també en transició ecològica, que també és un aspecte transcendent, que va evidentment alineada amb polítiques progressistes, que és que aquest Govern ha de desenvolupar i té la voluntat clara de desenvolupar. Totes aquestes qüestions han d'anar acompanyades de bona gestió, certament; d'una gestió eficient, ràpida, transparent, que sigui capaç d'assumir, també, com he dit anteriorment, determinats errors que permetin la rectificació. I, sobretot, i s'hi ha insistit, i també voldria, per acabar la meva intervenció, insistir-hi molt: coordinació, col·laboració, lleialtat, bona fe, i entendre que, més enllà de les divergències polítiques que hi ha en aquest hemicicle, el Govern necessita suport en les mesures. De fet, en els decrets lleis que s'han portat aquí al Parlament la majoria han tirat endavant i han tingut el suport dels grups parlamentaris, perquè..., he detectat, certament, que hi ha una necessitat que aquesta solidaritat, aquestes ganes de treballar tots a una, que de vegades sembla un genèric però que avui és més necessari que mai, sigui perfectament possible. Per tant, el Govern, els grups parlamentaris que donem suport al Govern, el que volem és que el Govern continuï governant, i ho faci amb un objectiu únic, que és acabar definitivament amb la pandèmia, resoldre els escenaris de salut que porta aquesta pandèmia amb recursos i personal, i, en definitiva, que aquest país pugui sortir d'alguna manera enfortit d'aquesta desgràcia i d'aquesta problemàtica gravíssima que ha estat la pandèmia del Covid-19 i que encara continua sent-ho. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Un cop han intervingut els representants de grups i subgrups parlamentaris, pot intervenir el vicepresident del Govern, per respondre, si ho desitja. Entenc que..., m'indiquen que intervindrà la consellera de Salut. I el conseller d'Interior. Per l'ordre que el Govern indiqui. Per tant, el conseller Sàmper té la paraula.
Gràcies, president. Diputades, diputats, el que ha succeït aquí avui, el que s'ha dit aquí avui no és gens menor, eh? No és gens menor i no m'agradaria començar, doncs, en una línia que em posa fàcil el meu company de grup, el senyor, el diputat Guinó, de dir «voluntat de seguir governant, que en parlarem, naturalment que sí, sinó que m'agradaria agafar el fil de les crítiques. Perquè..., i ho deia la diputada senyora Jèssica Albiach, avui aquí s'esperava probablement una conducta d'acceptar conductes errònies i fins i tot de demanar perdó. És evident que hi han hagut coses que es podien fer molt millor. És evidentíssim. I ni tan sols amb la complexitat del moment que estem vivint, que hi és, ni tan sols amb l'excepcionalitat d'una pandèmia que ens acostuma a colpejar cada cent anys, que és així, hem de trobar un aixopluc que permeti exculpar dels probables errors o de les conductes no del tot encertades. Per tant, diputada Albiach, el que vostè deia l'hi compro pràcticament en la seva totalitat. Nosaltres hem fet coses que es podrien fer millor. I en aquest escenari de pandèmia tan poc habitual que estem vivint, tots plegats hem d'assumir que el sistema d'assaig i error, que tots nosaltres, també, sovint defensem com a mode a aplicar per a la sortida de la crisi epidemiològica, també pot passar als governants. I és així. I és una realitat. I, per tant, vagi per endavant, assumpció de que hi han hagut errors. Al darrere d'aquest reconeixement que fem des del Govern, la més ferma voluntat que no tornin a produir-se o, si més no, reduir la seva freqüència, la seva magnitud. És la nostra obligació. I, per tant, un compromís amb tota la ciutadania que aquest és el camí, que aquest és el camí. El camí de fer el treball de la millor manera possible perquè el necessita la ciutadania catalana en un moment, com he repetit diverses vegades, de molta –de molta– excepcionalitat. La política és tan diversa com pensaments tenim totes les persones. I, per tant, a la casa del poble, al Parlament, hem d'escoltar precisament qualsevol i tots i cadascun dels criteris, de les idees que la gent pot tenir. Per això és fàcil escoltar, doncs, una defensa aferrissada en un moment com aquest del sector econòmic, que la compartim. Com és del tot encertada, acceptable, perquè també la compartim, que es faci una defensa dels drets socials. I, per tant, aquesta complexitat i aquestes defenses que cadascú des de la seva perspectiva ideològica fa, nosaltres les hem d'anar apuntant, com han fet tant el vicepresident com la consellera com un servidor com la consellera, també, de Presidència que ens acompanya, i extreure les conclusions, hi insisteixo, perquè no es tornin a produir certes coses que han passat. Un missatge totalment contrari al que probablement ha quedat com a resum global. Nosaltres evidentment que tindrem les mesures previstes per al dia 23. Faltaria més, ens hi vam comprometre. I que ningú confongui que el debat intern, que hi és, en el Govern de la Generalitat ho impedirà. En cap cas. Nosaltres podem tenir un debat ric, podem tenir un debat enfrontat en algun moment, perquè també tenim dret a pensar coses amb una certa diferència. I, és més, tenim l'obligació de trobar un punt d'encontre entre aquestes legítimes i necessàries controvèrsies ideològiques. Faltaria més. I el trobarem. Tenen vostès la certesa, poden tenir la certesa que el Govern de la Generalitat treballarà en la línia per tenir les mesures apropiades per dur a terme el procés, que es va dir que es començaria, de descompressió a partir del dia 23. I es farà sense cap intenció lobbística. Només faltaria. Ni tampoc sense cap intenció de defensa de qualsevol dret gremial o corporatiu; només faltaria. El Govern treballa en benefici de la ciutadania. S'equivoca o encerta, com tots, però en benefici de la ciutadania, de cap lobby, de cap interès gremial o corporatiu. I en aquesta línia, el Govern de la Generalitat tindrà preparades les mesures a què es va comprometre a tenir per al dia 23. I la riquesa, justament, del Govern, farà que siguin les millors mesures, amb aquest equilibri que estem dient que ha de ser el que faci tirar endavant la solució per a aquesta pandèmia, que és aquest binomi dels criteris de salut... –faig un parèntesi, i que s'ha acreditat que hi ha hagut molt encert per part de la conselleria de Salut perquè, com s'ha dit i suposo que es tornarà a reiterar, aquest doblegament de la corba epidemiològica obeeix a uns criteris purament sanitaris– i també hi seran, a banda d'aquests criteris purament sanitaris i del món de la salut, els criteris necessaris per descomprimir, per a aquesta descompressió que estem tenint a nivell social i a nivell econòmic i que, pràcticament, tots els grups n'han fet menció. No en tinguin cap mena de dubte, no tinguin cap mena de dubte que treballem en aquesta línia. I s'ha parlat –perquè vostès ho han preguntat en la sessió de control de tot el matí– de qüestions desagradables que han passat en els darrers dies. També ho deia la diputada Albiach en el sentit que molestava i que això implicava, doncs, aquesta assumpció d'aquesta responsabilitat, i crec que ha dit, doncs, que calia aquí arribar i demanar perdó. Escoltin, nosaltres no sabem qui ha filtrat això, però en som responsables tots, és l'evidència. És a dir, som Govern i, per tant, és una cosa que no pot tornar a passar. I, per tant, el compromís també és que això no pot tornar a passar, perquè no és, en cap cas, acceptable que, en un moment en el qual tenim una sensibilitat com la que tenim a nivell epidemiològic, a nivell econòmic, a nivell de tants i tants sectors –no vull dir noms per no deixar-me'n cap–, puguin sortir mesures abans que les mesures siguin consensuades dins de l'equip de Govern. Per tant, això ha sigut un dels errors que han succeït, que no poden tornar a succeir, perquè Catalunya mereix conèixer el que són les decisions governamentals del seu Govern quan estiguin consensuades i quan estiguin preses. Per tant, i ho han dit, hi insisteixo, crec que pràcticament tots els portaveus que han pujat aquí a la tribuna, la reiteració que les coses que no s'hagin fet bé es faran a partir d'ara millor, perquè la ciutadania ho mereix. I, sobretot, no vegin una descoordinació, vegin un debat molt intens. I, a partir d'ara, tindrem aquesta coordinació, que probablement vostès han trobat a faltar, per tirar endavant, per tenir aquestes mesures preparades, com ens vam comprometre, per al dia 23 i per seguir amb aquesta línia d'aquest binomi salut - economia i societat, en benefici de tots els catalans.
Gràcies, conseller. Té la paraula, a continuació, la consellera de Salut, senyora Alba Vergés.
Gràcies, vicepresident. Diputats, diputades. Doncs, començo afegint-me a les paraules i a la reflexió del conseller Sàmper respecte a la nostra responsabilitat. I, com hem marcat abans, tenim una responsabilitat molt gran i una intenció, des del primer moment, d'explicar la situació i d'explicar a la ciutadania directament on ens trobem, què és el que coneixem, per què ens trobem així, quins escenaris ens podem trobar en endavant, i explicar les decisions, evidentment, quan estan preses, quan estan treballades. Per això, evidentment, això no ajuda en una situació que hem dit reiteradament que ve d'una crisi sanitària, però que es transforma en una crisi global, econòmica, social i també emocional, on, davant les incerteses que encara hi poden haver, malgrat que hem augmentat molt el coneixement, necessitem explicar bé a la ciutadania on ens trobem i per què ens necessitem totes i tots per fer front a aquest virus. Per això voldria també començar entrant en el tema respecte a algunes coses que s'han contraposat i que, per mi, no són en cap cas contraposicions. Provisió de polítiques públiques versus restricció. Nosaltres no hem basat la nostra actuació en restriccions, però no m'amago –i, de fet, les he hagut de signar pràcticament totes– que hem necessitat una eina, com és el nostre pla d'emergències, el Procicat, on hi han resolucions que se signen que emmarquen mesures que afecten també la població general i sectors econòmics. Però això ho hem necessitat de resultes d'una situació epidemiològica no volguda per ningú, i on ja hem posat tota la provisió de les polítiques públiques i tot l'esforç, triplicant UCIs, reforçant l'atenció primària –més professionals, més espais, espais consensuats, treballats amb els ajuntaments del nostre país–, mobilitzant tots els recursos que teníem nosaltres i que té també el país, mobilitzant també entitats socials del nostre país que ens ajuden, col·laboren en la situació de control d'aquesta pandèmia. Per tant, no perdem cap oportunitat, cap ni una –cap ni una– per reforçar el nostre sistema públic. I, a més a més, ho fem amb aquella visió que ja dúiem, allò que havíem prioritzat i que havíem posat com a prioritat de legislatura, que s'ha vist clarament que són prioritats per al sistema de salut, que són professionals, atenció primària i, evidentment, doncs continuar enfortint les polítiques de salut pública, les hem posat a primera línia en clau de transformació, en una agenda de transformació que sí que hem compartit també en aquest Parlament, i en la qual també volem la implicació de tothom. Han sortit algunes coses que volia comentar, com és el fet de que hi ha la Covid, però també tenim la no Covid, les altres malalties, i això ho han comentat diferents diputats i diputades. Teníem dos objectius clars quan es va acabar aquesta primera onada, i ho vam explicar també en la fase de represa. Un era recuperar la vitalitat del país en un moment on la situació epidemiològica, evidentment, ho permetia, i això ens va portar des de finals de juny fins a principis d'octubre a poder tenir recuperades la major part de les activitats econòmiques del nostre país. Algunes, certament, no. Certament, l'oci nocturn no ha pogut reobrir, i no reobrirà en temps. Però sí que es van poder mantenir totes les activitats, perquè anava d'acord amb una situació epidemiològica tensa, on estàvem estabilitzats en un nombre de casos que dèiem que era massa alt respecte al que voldríem, però que podíem gestionar, i reforçant tots els sistemes de detecció de rastreig, doncs, podríem reforçar sense un impacte assistencial molt clar. I teníem aquests dos objectius: trobar sempre sempre aquest equilibri –ningú demana triar entre una cosa o una altra–, sempre buscar l'equilibri, i l'equilibri també ens el dona la situació en la que ens trobem en cada moment. Per tant, en base a aquest equilibri, nosaltres vam marcar uns objectius també claríssims, que eren no haver de recórrer a confinaments totals, a parar el país sencer una altra vegada, com vam haver de fer el mes de març, i ho hem aconseguit en aquesta segona onada, mantenint les escoles obertes, amb tot el comerç essencial i no essencial pràcticament tot obert, a excepció dels centres comercials, i també mantenint la feina de moltes persones, i afectant només aquelles activitats que comporten una interacció social, que és la base que hem de reduir quan volem reduir la transmissió del virus. Aquest era un objectiu claríssim: no recórrer a confinaments totals. I ho hem aconseguit, molt més, també, que altres països que han fet mesures molt més restrictives. I el segon objectiu és no abandonar tota l'activitat de salut que no estigués relacionada amb Covid. La gent continua patint càncers, la gent continua patint les seves malalties cròniques, i n'hem de fer seguiment. Per això el reforç de l'atenció primària és cabdal aquí; per això buscar nous espais d'atenció per poder compaginar les dues activitats, l'activitat Covid amb l'activitat de no-Covid; per això és essencial mantenir la situació epidemiològica en uns nivells que ens permetin controlar l'epidèmia i mantenir el màxim d'activitat possible. Perquè ho han dit diferents diputats aquí, i hem de recórrer absolutament a tot, i tot és complementari. I un altre punt. Entre tots col·laborar. Jo dic que entre totes, tots..., entre tots col·laborar. Hi estic d'acord, i agraeixo les mans esteses de diferents grups parlamentaris, com els que hi han aquí. I quan parlem de mobilització de recursos, jo dic: allà on es governa i allà on també hi ha molta capacitat, crec que és l'únic país, com el Govern espanyol, que no ha desplegat ajudes directes a les persones i no ha desplegat ajudes directes a activitats econòmiques afectades per restriccions que reconeixen que hi han de ser –és l'únic, l'únic estat, és l'únic govern. Aquesta col·laboració també ha d'anar aquí, perquè la Generalitat de Catalunya, el Govern de la Generalitat de Catalunya ha desplegat ajudes. Podem cometre errors, podem criticar i ser molt autocrítics en moltes coses, i podem no arribar a tot lo que a nosaltres ens agradaria..., i des del punt de vista de Salut, evidentment cercant aquest equilibri, tenim en compte evidentment com s'afecta, com afecten les mesures a totes les persones. I no parlo del Ministeri de Sanitat, en aquest cas, parlo del Govern en global. Quina ajuda hi ha hagut directa a les persones? Quina ajuda hi ha hagut directa a les activitats econòmiques? Aquests autònoms als que nosaltres intentem recolzar s'han trobat una quota d'autònoms apujada. No se suspenen hipoteques, no se suspenen subministraments de locals tancats. I això són eines que es tenen des d'altres llocs, no només des del Govern de la Generalitat de Catalunya, que ho farem tot, i com ho hem fet, i mobilitzarem tots els recursos, en salut i en la resta de polítiques. I espero que no tots hagin de ser en salut, perquè això voldrà dir que cerquem un bon equilibri. Explicar la situació. El 23 encetem una reobertura d'activitats, que ens vam comprometre a treballar amb els sectors més afectats per aquestes mesures, però que hem d'explicar a la ciutadania en general. Aquí som, amb tot el compromís, tota la responsabilitat del Govern de Catalunya, per fer tot allò que faci falta per mantenir aquest camí de baixada que ens porta segur a, després d'haver doblegat la corba, després d'haver aturat aquesta segona onada, després de tenir una segona onada molt més estreta que la de més de tres mesos que ha tingut Madrid, que també ha sortit aquí... Quanta gent hi ha sota una corba d'una segona onada de tres mesos? Quanta gent hi ha? Quanta gent hi ha positiva, quanta gent hi ha als hospitals, quanta gent hi ha que ha perdut la vida, sota una onada, una segona onada de tres mesos? L'havíem de parar per dalt i evidentment fer-la més petita. Quanta menys gent tinguem afectada més vitalitat del país podrem mantenir. He comentat abans que l'esforç del país és imprescindible, i per això dic: «No ens hem basat en les restriccions. Ens hem basat sempre en poder explicar a la gent que no li passem cap responsabilitat, però que hi som tots, que hi som totes; hi som totes aquí, a donar-los eines per poder prendre les decisions sobre la seva vida i sobre com poden contribuir al control de l'epidèmia. Aquesta és la nostra màxima. Ens hi deixem la pell; no deixarem de fer-ho, amb aquesta solidaritat que el país ha demostrat, perquè necessitem ser aquest equip de 7 milions i mig de persones. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. A continuació, d'acord amb el que s'ha decidit per la Junta de Portaveus, té la paraula en primer lloc el diputat Carlos Carrizosa, en nom del Grup Parlamentari Ciutadans, per un torn de cinc minuts.
Gracias, señor presidente. Hemos visto, señor Aragonès, que usted ha preferido renunciar a intervenir en esta réplica. ¡Qué raro! –¡qué raro! Será que usted no quiere aparecer como el mediador entre las dos alas del Gobierno, que parece que están peleadas, aunque aquí escenifiquen una especie de reconciliación o de reunión, a tenor de lo manifestado por el señor Sàmper y la señora Vergés. Tampoco ha dicho usted, tampoco ha elegido comparecer para responder a las alusiones y tampoco ha hecho ninguna alusión la señora Vergés al escándalo de corrupción que tuvieron, a cómo se sentó ella con el señor Vendrell a almorzar durante tres horas. Y, francamente, en pandemia, ofende, esto; ofende esta omertà, esta forma de no decir nada, este intento de no dar explicaciones. Esperemos que en el Pleno que Ciudadanos ha convocado para hablar del uso de los recursos públicos que a algunos se les escurren entre las manos para dárselos a sus amiguetes..., a ver si en ese Pleno sí que dan ustedes explicaciones, porque está visto que, en los de pandemia, por los contratos que hacen ustedes durante la pandemia, han preferido no hablar. Y no me extraña, porque los autónomos..., el ver cómo el señor Vendrell con sus empresas fantasmas consigue contratos a dedo de la Administración y ellos están que no pueden abrir sus locales, que no pueden tener negocios, es muy duro –es muy duro. Mire, una de las cosas que ha dicho el señor Sabrià..., ha dicho que se hablaba de Madrid alegremente y desde la mala intención y siempre viene desde los mismos escaños y desde el mismo espacio ideológico. Yo supongo que el señor Sabrià se refería a la señora Budó, que dijo que con la independencia habría menos muertos, o a la exconsellera Ponsatí que dijo «de Madrid al cielo en los momentos más trágicos de la pandemia, cosa a la que el señor Puigdemont, desde su paradero de fuga, hizo retuit. Y también hablan de Madrid, señor Sabrià, sus propios expertos sanitarios del Gobierno, sus propios expertos, que dicen que aquí se está haciendo fatal y que en Madrid se está haciendo bien y que ojalá pudieran trabajar ellos en Madrid. Miren, las filtraciones que han ocurrido, el caso de las subvenciones para los autónomos, las ayudas para autónomos que se daban desde la conselleria del señor Chakir..., que ha sido un desastre, que se le cayó la web, que como el propio señor Guinó, de Junts per Catalunya, ha metido la pulla desde este mismo atril a la conselleria del señor Chakir, diciendo: «Así no se hacen las cosas, que verdaderamente no se hacen así; pero eso, las filtraciones... Ustedes nos han venido hoy dando una imagen, a este Pleno, nefasta –nefasta. Por un lado, por las peleas de las filtraciones, por otro lado, por la verdadera mala gestión; por otro lado, por la incertidumbre que tienen todas las personas que están dependiendo de si abren o no sus negocios, de que este Gobierno, que actúa un poco como el ejército de Pancho Villa..., dependen de lo que digan ustedes. La verdad es que se ponen los pelos de punta. A estas críticas del señor Guinó al sistema de descontrol del señor Homrani, se ha sumado el señor Sàmper, si bien tendiendo la mano para que esto no vuelva a ocurrir en el seno de su Gobierno. Por todos los catalanes, le pedimos..., seguro que todos los catalanes coinciden en que por favor no sigan dando ustedes esta nefasta imagen. Y, para terminar, la señora Vergés se refería a la carencia de ayudas del Gobierno de España. Mire, señora Vergés, primero, yo les he preguntado aquí, al señor Aragonès –que luego no ha querido comparecer– ¿qué contactos mantienen ustedes con el Gobierno de España?, ¿cómo están defendiendo a los autónomos y a las familias catalanas para que vengan esas ayudas? Y ustedes no han contestado. Ustedes vienen aquí a quejarse de que no les dan nada, pero no nos dicen ustedes qué hacen para obtener algo. Yo le diré lo que hacemos nosotros. En vez de hablar en los presupuestos para erradicar el castellano de la enseñanza, que son las condiciones que pone su grupo para pactar unos presupuestos de ayudas para la gente..., para los catalanes, nosotros pactamos 1.500 millones..., o introducimos una petición de 1.500 millones de ayuda para todos los autónomos catalanes, porque eso sí que ayuda a los catalanes, además de todas las medidas que nosotros negociamos con el Gobierno, que no son las cosas que ustedes, desde su ideología separatista y su permanente confrontación con el Estado, son las que ponen encima de la mesa. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té un torn de nou el diputat senyor Miquel Iceta. Quan vulgui.
President... Algunes acotacions, que han de ser breus. Una, per agrair. Quan el Govern diu «ens hem equivocat, doncs podem dir que hi ha la valentia de dir-ho. Però, si em permeten, i sense afany de polèmica, hi ha errors i errors. Aviam si m'explico. Si de cop i volta ens hem equivocat a prendre una mesura d'una limitació perimetral o d'un horari, bé, pot ser un error. Però jo crec que el que avui més ha escandalitzat l'opinió pública i la cambra és la decisió d'uns membres del Govern d'un determinat partit de dir que no s'asseuen amb membres del Govern de l'altre partit perquè no se'n fien. Això no és un error; amb perdó, és un pecat. I per tant ens hagués agradat molt escoltar de la veu del vicepresident: «No patiu, això ha estat un incident que no es repetirà i aquesta tarda mateix ho solucionem, perquè penso convocar els que havien d'assistir a aquella reunió i, sota la meva presidència, això ho arreglem. Això ens hagués agradat. Segona consideració. La consellera de Salut ha dit amb molt èmfasi: «És que no s'ha rebut cap ajuda del Govern d'Espanya. Bé, li refrescaré la memòria, perquè, com ella deia, no és del Ministeri de Sanitat, no. Miri, 329.675 treballadors han rebut alguna ajuda en forma d'ERTOs o de subsidi d'atur. Han estat 108.648 les empreses que han rebut fins a 14.949 milions d'euros en crèdits ICO, que ahir van ser, a més, prorrogats en el temps. Han estat 285.232 autònoms que han rebut ajudes directes del Govern d'Espanya. Sí, uns quants. Tindria vostè raó si digués: «Haurien de ser més. I és que jo sempre vaig dir..., des del primer dia dir que s'arriba tard i malament o que caldria més és el bingo, perquè: segur. El que passa és que posem les coses en els seus justos termes. També hi ha hagut aquests 46 milions del Fons Social Extraordinari, dels quals han anat 3, si no recordo malament, a beques menjador, directament del Govern d'Espanya. Jo voldria acabar com vaig acabar la segona intervenció de la primera compareixença del vicepresident, marcant-nos deures. Però, si m'ho permet, no només pel Govern, són deures per tots plegats. El primer –i la consellera ha estat clara en aquest sentit i l'encoratgem a seguir–, la primària. Ens fa molta por, molt de respecte, el retard que estem tenint, que, entre d'altres coses, està augmentant les llistes d'espera de proves diagnòstiques i les llistes d'espera de persones que no tenen Covid però sí que tenen patologies preexistents o problemes molt seriosos, com el càncer i altres que s'han mencionat. Tercera qüestió, rastreig i seguiment. Ara, probablement, amb aquesta, diríem, escampada comunitària, no és el millor moment, però hem d'estar preparats perquè com estic segur que seguirem reduint la corba arribarà el moment on estarem en condicions d'acabar de contenir l'expansió de la pandèmia si tenim bons mecanismes de rastreig i seguiment. Quart, professionals sanitaris. Abans citava Jéssica Albiach un cas, la declaració d'un cap de servei. Se'n podien citar tants... Hem de fer un esforç en aquesta direcció perquè amb aplaudiments i discursos no n'hi ha prou; hi ha un tema de condicions laborals, hi ha un tema de suport tècnic i professional, i de valoració de la feina, que segurament tenim encara marge de millora. Cinquè, els sectors afectats han de rebre suport econòmic. I és veritat, i els hi hem de poder dir als ulls: hi hauran activitats que encara no es podran reprendre, en cert temps. Per tant, això s'ha de fer. Després, seguim sense entendre per què el Govern no ha pres cap iniciativa per establir acords en matèria de reactivació econòmica o del mateix pacte per la salut. És veritat que tots estem amb aquest compte enrere –bé, el Govern sembla que hi estan més que nosaltres–, però hi ha aquesta interferència, diríem, d'unes eleccions properes. Però s'hauria de fer. I per últim, màxima transparència. No s'hi val a adreçar la gent a les webs de la Generalitat. No s'hi val dir: «Això ja està dit. Nosaltres creiem que encara hi han seriosos dubtes sobre quina ha estat la reprogramació pressupostària i quina ha estat l'aplicació de recursos extraordinaris provinents de l'Estat. I, per tant, ens agradaria que el Govern, en aquest sentit, marqués el pas i ens evités d'haver-ne de fer menció en ulteriors ocasions. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Jéssica Albiach. Endavant.
Gràcies, president. Molt breu. Lo primer que vull fer, òbviament, és agrair les paraules del conseller Sàmper pel to i pel contingut. Calien disculpes al país per la gestió..., o per la no gestió política i comunicativa del Govern de les darreres setmanes. Era necessari. Vostè ho ha fet. I jo, doncs, l'hi agraeixo. També volia dir..., aquest matí hem escoltat repetir unes quantes vegades per part tant del senyor Sabrià com del senyor Aragonès: «Som Govern, no podem pensar només en un sector. Aquesta afirmació vostès l'han dit unes quantes vegades al llarg del matí. Jo em pregunte si s'estaven referint a la senyora Ponsa, si s'estaven referint a la senyora Budó, si s'estaven referint al senyor Tremosa. No ho sé. El que sí que sé és que segurament estaria bé que aquestos comentaris, per dir-ho així, doncs se'ls facen en privat i no aquí, de manera implícita, però que en realitat totes sabem de què estan parlant, perquè això només que genera més tensió. Per anar avançant. Com a país? Com a país tenim molts problemes i tenim molts reptes. I nosaltres senzillament el que li demanem al Govern és que surti del racó. Ara mateix vostès estan arraconats. Crec que això no és bo per al país. I, per tant, l'hi demanem com a força que està a l'oposició, però que estic convençuda que la resta de forces polítiques i socials també espera que vostès els facen confiança. S'ha dit abans –crec que ho ha dit el senyor Guinó–, les dades estrictament sanitàries van millorant. És cert. Però tenim molts problemes de gestió de la crisi social i de la crisi econòmica. Fins ara, més enllà de la crisi sanitària, que veiem com se van reduir les xifres, i que, per tant, jo crec que el que hem de fer és agrair tot l'esforç enorme que està fent la ciutadania, en termes de gestió anem pel pedregar; és a dir, no anem a millor. Almenys fins avui. Jo espere que demà se comence a revertir aquesta situació. Jo el que demanaria és que siguem capaces de conjurar-nos totes, totes les que estem aquí, independentment del partit al qual representem, independentment dels posicionaments ideològics que representem totes. La ciutadania espera que siguem capaços de posar-nos d'acord en allò que és bàsic, en allò que és un mínim, i hem de donar certeses i hem d'oferir solucions. I, per tant, jo crec que estaria bé que entre totes siguem capaces de fer un exercici de responsabilitat i també humilitat. I pensem. No estem totes aquí d'acord en que cal transformar i blindar el sistema sanitari? Jo sé que sí. No cal reforçar la primària, com ara estava dient el senyor Iceta? Segur que sí; si és que vostès també hi estan d'acord. No pensem que hem de posar totes les mesures a l'abast perquè no se torne a repetir el que va passar a les residències? Estic segura que estem d'acord, aquí, totes. Per què no ho fem? Per què no sortim cadascuna del nostre racó? Per què no ho fem? No pensem també que hem de lluitar contra la segregació escolar, que en aquestos mesos de confinament passats i que ara amb la pandèmia encara s'està agreujant més, quan, a més, n'hi han famílies que estan tenint molts problemes socials i econòmics, i això repercuteix en la salut mental dels pares i de les mares, i això també acaba afectant els nens i les nenes? Per què no ho fem? Si és que, en això, més enllà de totes les nostres diferències, ens podem posar d'acord. No estem d'acord en que el planeta ha de ser vivible, que l'hem de conservar, per nosaltres i per les que vindran, i que necessitem una transició ecològica que s'ha de fer com una aliada per a generar ocupació digna i de qualitat, i hem d'explicar que no és una amenaça per a l'ocupació del país? No podem ser capaços de fer això? A mi se'm cau la cara de vergonya que no puguem ser capaços de fer això. I acabo. Estic segura, com dic, més enllà de totes les nostres diferències, que tenim per davant problemes en els quals podem compartir solucions. Estenem la mà al Govern, a la resta de l'oposició, a les forces socials. Entre totes, ens hem de conjurar –entre totes, ens hem de conjurar. I, sobretot, pensem també: ara mateix no hi ha objectiu de dèficit definit, no tenim un sostre de despesa; tenim fons Covid, tenim uns pressupostos que han d'arribar, diners que han arribat ja. Gastem perquè no caiga cap sector econòmic del país. No només ho diem nosaltres. Un representant d'una força que pot estar a les antípodes ideològiques nostres en molts sentits, com és la que representa el senyor Guinó, com és el senyor Guinó, exactament, de Junts per Catalunya, ha dit: «Gasti, gasti, gasti. Això és el que demanem. Això és el que demanem, polítiques expansives perquè no caiga cap sector econòmic, perquè, si cauen els autònoms, caiem totes. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el diputat senyor Carles Riera. Endavant.
Gràcies, president. Bé, conseller Sàmper, vostè ha parlat de que en el Govern el que hi ha és un debat intens i diversitat. No ho dubtem. Però el que tampoc dubtem i tornem a afirmar és que és evident que hi ha descoordinació, contradiccions i descomposició. Això és una evidència. I per tres raons bàsiques: una, pel fracàs en l'estratègia política dels grups del Govern –em sembla evident–; d'altra banda, pel fracàs en la provisió suficient i necessària de serveis i recursos públics davant de la crisi, i, després, per trifulgues electorals i electoralistes que vostès estan posant per davant de la necessària cohesió del Govern per abordar la resposta a aquesta crisi sanitària, econòmica i social. I parlant d'incoherències i fent referència altra vegada al tema dels desnonaments. Miri, avui al Congrés dels Diputats es debatrà i es votarà una moció de la CUP sobre el dret a l'habitatge, per tal de regular els lloguers, per tal de prevenir els desnonaments. Ja veurem què voten Junts per Catalunya i Esquerra. Potser tindrem alguna sorpresa que ens podria continuar parlant d'incoherències i d'incongruències. Estarem al cas. Bé, consellera Vergés, vostè ha parlat de restriccions necessàries. Evidentment. Estem d'acord. És a dir..., i ens fem corresponsables. Hi han restriccions en la interacció social que són inevitables i imprescindibles per tal d'evitar i disminuir la transmissió. Òbviament. No és d'això del que parlem. Del que parlem és de que aquestes polítiques i el conjunt de les polítiques públiques i sanitàries requereixen planificació, anticipació i coherència. I això, perdoni que l'hi digui, en el seu Govern presenta mancances importants i insolvències més que destacables. Miri, vostè ha parlat en la seva intervenció inicial de solidaritat sense dreceres. Estem completament d'acord. I això vol dir recursos i vol dir igualtat de tota la ciutadania davant dels recursos sanitaris dels recursos públics. Per tant, escoltin, posin la sanitat privada, posin tots els recursos sanitaris privats al servei de les polítiques públiques; assumeixin la gestió d'aquests recursos privats al servei de la sanitat pública i possiblement disposarem de molts més recursos dels que actualment tenim a la xarxa pública i que estan absolutament saturats. I li recordo, consellera: el pressupost de sanitat que vostès han aprovat per al 2020 conjuntament amb els comuns és inferior al del 2010, i això és una qüestió que vostès no assumeixen i que haurien d'assumir. I això té conseqüències: l'atenció primària saturada i les llistes d'espera, per posar només dos exemples especialment dramàtics d'aquesta situació. Per tant, recursos, responsabilitat, prioritat, planificació, anticipació i coherència. I per últim –acabo perquè s'està acabant ja el meu temps–, diàleg, transparència, diàleg, consens i concertació, a diferència del que vostès estan fent, que tiren pel dret amb un govern que actua a la vegada des de la descomposició i a la vegada amb decrets com a salvavides. Hi insisteixo, tenim propostes per posar sobre la taula; vostès no les volen escoltar, però si les volen escoltar, en podem parlar i ens en podem corresponsabilitzar. Altrament, òbviament, hauran de ser les eleccions, hauran de ser les urnes el 14 de febrer les que facin que la ciutadania decideixi entre continuar amb aquest despropòsit actual, amb les polítiques actuals i amb els partits del Govern actual que ens han portat a aquest atzucac i aquest carreró sense sortida, des del punt de vista de la resposta social i econòmica a la crisi, i des del punt de vista del procés de sobirania i autodeterminació que ens permeti disposar efectivament d'una república amb la que tinguem tots els instruments polítics i econòmics i socials per fer front a aquesta i altres crisis, des del punt de vista de garantia dels drets socials, polítics, civils i econòmics per tothom..., òbviament serà el moment de decidir si es continua per aquest camí, per aquest despropòsit, o si s'aposta per alternatives com és la nostra, com és la nostra, com la que nosaltres representem, que sí que està compromesa amb la construcció d'una república en l'exercici de l'autodeterminació i, en conseqüència, a disposar de tots els recursos per garantir tots els drets a tothom i per donar una resposta coherent des del punt de vista social i econòmic a aquesta crisi. I ho hem dit abans, això requereix, entre altres coses, un pla de xoc, aturar els desnonaments, garantir l'habitatge per tothom, aturar acomiadaments, renda universal, una política fiscal justa i redistributiva, rescat de les persones treballadores autònomes i revertir la precarietat laboral en un context i en un marc de rescat i de potenciació dels serveis públics. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya... No? [[Pausa.]] Doncs en nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Sergi Sabrià.
Gràcies, president. Molt breu. Jo vull tornar a començar amb les dades i amb el mèrit que té haver baixat d'unes xifres de 1.047 a 390 o tenir avui una Rt a l'entorn del 0,80, perquè prendre les primeres mesures va ser molt difícil, perquè els tancaments perimetrals, perquè l'estat d'alarma, perquè no poder sortir de casa a les nits eren decisions que no eren gens fàcils i que mai mai mai tens la certesa que sortiran bé. I crec que és importantíssim reconèixer que aquestes mesures tan difícils estan donant resultats, segurament al nivell de les millors de les previsions que teníem en aquell moment. I que ara el que tenim per davant és tornar-la a encertar. I que ho hem de fer amb tots els criteris tècnics disponibles, buscant els equilibris perfectes entre la salut i una economia, que està patint molt fort, i sobretot sobretot sobretot evitar que hi pugui haver un altre rebrot, perquè aquesta seria la pitjor notícia per la vida, però també per l'economia. I, per tant, trobar aquest equilibri és el més important a dia d'avui. Tres apunts més. A Ciutadans demanar-li..., i sé que és molt demanar i sé que no ho complirà, però demanar-li que prou demagògia d'una vegada: la segona onada a Madrid comença a l'agost –a l'agost–, i comencen a tombar les dades ara. I si a mi em diu si posaria la mà al foc que aquesta corba està tombant de veritat i que les dades són certes, no l'hi posaria per por de cremar-me. Per tant, estem parlant de vides. I jo només li demanaria –només li demanaria– que no fes trampes i que deixés la demagògia. I crec que no ho farà, però igualment l'hi demano. Al Partit Socialista. És dur, eh?, estar aquí i escoltar-lo a vostè parlar d'ajudes al sector, perquè té un punt de cínic que crec que no ens el mereixem: que tingui la gosadia de venir aquí i parlar dels autònoms, el PSOE, que els apuja la quota, doncs, hòstia, sap greu, i s'ha de tenir valor. Perquè creiem que realment el que ha fet l'Estat amb els autònoms és deixar-los abandonats quan el que fa és apujar-los les quotes. I aquí què vam fer? Doncs intentar posar-hi una tireta –una tireta–, que és la capacitat que teníem, a un tema que no era responsabilitat nostra. I segur que no va sortir tan bé com voldríem, segur, i segur que hem demanat disculpes i segur que podem tornar-ho a fer una altra vegada. Ara, la responsabilitat és de qui és, i el que ha mirat cap a una altra banda és qui és, i és el PSOE i el Govern de l'Estat, que comparteix amb els comuns. I, per tant, ja n'hi ha prou. Pla de rescat i menys lliçons. I els comuns –molt breu, eh?– a mi em sap greu, també, que parlin d'anticipació, perquè, si una cosa hem tingut, crec que és anticipació, i en un moment molt complicat, i per això he volgut començar la meva intervenció parlant dels resultats d'aquesta anticipació, del resultat d'aquestes primeres mesures que ens han permès baixar les xifres al nivell del que són ara. Però el que necessitaríem a dia d'avui no és anticipació, que l'hem tingut i que intentarem tornar-la a tenir, el que necessitem són recursos, però de recursos no li agrada gens parlar-ne –de recursos no li agrada gens parlar-ne. Per què? Perquè era molt fàcil dir-ho quan no era responsabilitat seva i ara sí que ho és. Sí, sí; pot anar assenyalant amb el dit, però és responsabilitat seva. I pot anar mirant cap als costats, que és el que havien fet sempre, però vostès ara són part del Govern de l'Estat i han d'assumir la seva la seva responsabilitat. I pràcticament ho deixo aquí. Només tornar a parlar una vegada més de que cal trobar ara aquest equilibri entre la salut i l'economia, que és massa fàcil a dia d'avui apuntar-se al tot obert, però que no podem perdre de vista que el pitjor mal –el pitjor mal– que li podríem fer, no a la salut, sinó també a l'economia, és un altre repunt, i per tant una nova etapa de tancament, de noves de noves restriccions, i per tant, posar-hi molta intel·ligència, posar-hi tota l'expertesa, la valentia que requereix els llocs que ocupem tots plegats, també la prudència, i trobar aquest equilibri per tal que les decisions que prenguem siguin les millors, i fer-ho –i m'ha agradat sentir-ho de tots plegats– amb lleialtat, fer-ho amb una lleialtat que duri en el temps; que és tot molt complex, que la picabaralla només desgasta i només cansa la gent, i, per tant, que aquesta gent, que n'espera molt més, de nosaltres, que obtinguin una resposta. Fem-ho. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Lluís Guinó. Endavant.
Gràcies, president. Senyor Carrizosa, com que m'ha fet una interpel·lació directa, el respondré així ràpidament. Continuo pensant, i per molt que vostè digui, que és una virtut política fer autocrítica, assumir els errors i saber rectificar; això continua sent avui, ho era des dels temps dels clàssics, una virtut política que nosaltres no deixarem de defensar mai. Per tant, des d'aquesta perspectiva, ho trobem, fins i tot des d'aquest punt de vista, positiu. Una altra qüestió que té a veure amb..., que m'han fet adonar les persones que segueixen aquesta intervenció aquí al Parlament avui que m'he oblidat, certament, d'un aspecte de la pandèmia que tal vegada es farà més evident i tindrà més transcendència amb el pas dels dies i amb el pas del mesos, que té a veure amb la salut mental i amb els problemes –que ja s'hi ha fet referència en la intervenció– de les afectacions psicològiques i psiquiàtriques de les persones –s'ha parlat dels menors– que pateixen o han patit el confinament o que tenen vulnerabilitat des d'aquest punt de vista. És veritat que aquesta també és una prioritat del Govern: en la darrera Comissió de Salut es va, d'alguna manera, explicitar tot un projecte molt integral i molt transversal per part del Govern en qüestions que tenen a veure amb la salut mental i fins i tot amb les addiccions. Per tant, certament, la salut mental serà una prioritat, i ho ha de ser necessàriament per part del Govern. No hi he fet referència, també, en la meva intervenció, però sí que voldria fer esment d'una qüestió que se n'ha parlat moltíssim i és important i transcendent: la col·laboració de les farmàcies, per exemple, amb la realització dels tests d'antígens. Aquesta és una col·laboració que necessita coordinació, necessita bona entesa entre el Govern o el Departament de Salut i el sector farmacèutic, i ens sembla que és una bona opció en el moment en què es troba la pandèmia precisament, que estem en un moment en què cal visualitzar, cal detectar els positius, i, de fet, els testos d'antígens, a diferència de la PCR, precisament el problema que tenen –que són altament fiables–..., però tenen un problema precisament amb la gent que és asimptomàtica. Per tant, és bo que aquests cribratges massius es facin amb la col·laboració no només del Govern, sinó que fins i tot es pot donar i és positiu que ho facin amb el sector farmacèutic. I en darrer terme, no hem d'oblidar-nos mai que fem política precisament per resoldre les qüestions que l'habitualitat i la gestió ordinària no resol, i que són tots aquells sectors especialment vulnerables de la societat, aquells sectors que precisament pateixen de forma més directa, sigui des d'un punt de vista econòmic, sigui des d'un punt de vista sanitari, les dificultats i els problemes d'aquesta pandèmia. I, per tant, el que demanem al Govern també és que, a l'hora de planificar polítiques i a l'hora de planificar la distribució dels recursos, tingui molt en compte precisament tots aquells àmbits que són els d'ajuda, suport, als sectors més vulnerables; necessiten urgentment l'ajuda i el suport del Govern. I una darrera qüestió, que té a veure amb els projectes europeus; s'hi ha fet referència i el diputat Iceta també hi ha incidit: els projectes europeus i els recursos que rep el Govern de l'Estat d'Europa per tirar endavant aquests projectes no són fons de cohesió; vol dir que no són fons que acaben gestionant precisament les comunitats autònomes. I el que demanem i el que demana segurament el Govern és poder participar activament a quins projectes han de destinar-se precisament aquests recursos dels fons europeus, que són fons Covid, estrictament. I, per tant, aquí no es tenen en compte criteris que tenen a veure ni amb la població ni amb la redistribució territorial ni amb qüestions de com s'articulen els fons de cohesió a nivell europeu. Aquests fons són mànega directa de recursos econòmics al Govern de l'Estat per tal de tirar endavant projectes. El que el Govern demana i el que demanem els grups parlamentaris que donem suport al Govern precisament és que puguem decidir de forma coordinada, perquè coneixem molt millor els projectes i tenim millor proximitat a aquests projectes, des de Catalunya, a l'hora de gestionar aquests recursos europeus. I en això jo crec que el diputat Iceta ens pot ajudar perfectament a fer entendre al president de l'Estat que és una bona opció la que li estem plantejant. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Acabat aquest debat, suspenem la sessió fins a un quart de quatre de la tarda. Gràcies. Al banc del Govern seuen el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda i els consellers d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, d'Educació, de Territori i Sostenibilitat i de Justícia.
Bé; bona tarda, diputats i diputades. Reprenem la sessió. [[Debat sobre la validació del Decret llei 36/2020, del 3 de novembre, de mesures urgents en l'àmbit de l'impost sobre les estades en establiments turístics i de l'impost sobre la renda de les persones físiques]] [[203-00063/12]] I ho fem amb el quart punt de l'ordre del dia, que correspon al debat sobre la validació del Decret llei 36/2020, de 3 de novembre, de mesures urgents en l'àmbit de l'impost sobre les estades en establiments turístics i de l'impost sobre la renda de les persones físiques. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc intervindrà el vicepresident del Govern per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Per tant, té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Moltes gràcies, president. Senyores diputades, senyors diputats, el Govern hem anat aprovant en els darrers mesos tot un conjunt de decrets llei per tenir accions de resposta ràpida davant de les necessitats provocades per la pandèmia de la Covid-19, que és precisament el combat contra aquesta pandèmia el que ens té centrats cada dia i cada hora, com a principal prioritat del Govern, no només pel repte des del punt de vista sanitari, sinó també des de les conseqüències socials i econòmiques, que són enormes. Per això, dins la nostra obligació ha estat la de buscar solucions amb la màxima celeritat, fent tot el que està a les nostres mans per tal de donar resposta a la multitud d'urgències que hem d'atendre en aquest sentit. Al Ple d'aquesta setmana, el Govern portem a convalidació tres decrets llei –el 37, el 39 i el 36–, un, en referència a la garantia del dret a l'habitatge; un segon, amb mesures per fer front a problemàtiques de caràcter social i econòmic, i aquest decret, el 36/2020, de mesures urgents en l'àmbit de l'impost sobre les estades en establiments turístics i de l'impost sobre la renda de les persones físiques. La crisi sanitària que estem afrontant és des del punt de vista econòmic..., quan mirem els indicadors en termes comparats, hem de retrocedir, a nivell europeu, a la Segona Guerra Mundial per trobar uns indicadors de caiguda de l'activitat i de sacseig tan profunds. La pandèmia, certament, ha trastocat completament la nostra vida quotidiana, la de totes, la de tots. Veiem com empreses solvents es veuen amenaçades; treballadors i treballadores, de forma inesperada, han hagut d'acollir-se a un ERTO, o famílies que anaven trampejant per arribar a final de mes, doncs, ara estan patint amb moltes dificultats, i com col·lectius que ja eren vulnerables, doncs, han vist més agreujades les seves dificultats. Hi ha molts treballadors i treballadores, molts emprenedors, que d'un dia per l'altre han vist disminuir, fins i tot desaparèixer, els seus ingressos, en sectors econòmics especialment afectats, com tots els relacionats amb la mobilitat de les persones, els quals necessiten unes certeses que avui, des del punt de vista sanitari, ningú que parli amb sinceritat està en disposició de donar-los-la de forma absoluta. Tots desitjaríem no haver d'estar patint les conseqüències d'un virus amb una capacitat de contagi extraordinària. I tots desitjaríem poder tornar a la situació en la que estàvem abans del març, recuperar la normalitat. I, certament, que puguem, doncs, encetar una nova etapa de normalitat és la notícia que tots busquem. Però fins que no disposem d'una vacuna això no serà possible. Mentrestant, cal ser realistes; la situació és molt complexa, cert. I des del Govern hem de fer i fem tots els possibles per ajudar els sectors més afectats, per sumar esforços, per sobreposar-nos conjuntament a la situació actual i superar les adversitats i els obstacles. Som conscients que certes decisions del Govern, doncs, moltes vegades no són rebudes de bon grat per sectors concrets, que es veuen afectats, amb limitacions d'activitat que perjudiquen la seva font d'ingressos. Però són mesures que, des del punt de vista sanitari, són totalment necessàries per frenar la Covid-19 i que avui veiem com estan aportant uns resultats positius. Només fa falta veure les dades ponderades de mortalitat de la segona onada. Quan ho mirem en dades i amb fonts comparables, amb criteris equivalents, sabem que, malgrat que rere cada dada hi ha moltes històries personals, massa gent que ens ha deixat, la disminució de les xifres de mortalitat que hi ha hagut a Catalunya, en comparació amb altres territoris, és clara. Per tant, la lluita des del punt de vista sanitari contra la Covid-19 s'està portant a terme. Però també cal portar a terme la lluita contra les conseqüències socials i econòmiques provocades per la pandèmia, amb els recursos que tenim, que són limitats, però també reclamant tots els recursos que ha de facilitar l'Estat. Per tant, és essencial que el Govern de l'Estat també desplegui, com altres estats europeus, mesures de xoc, plans de rescat, no només a nivell genèric, com s'ha fet, amb uns ERTO que han tingut problemes de gestió o un ingrés mínim vital que no s'està desplegant de forma satisfactòria, sinó també ajudes directes als sectors que no han aturat del tot la seva activitat però que l'han disminuïda notablement. Si nosaltres disposéssim de les eines d'un estat, ho hauríem fet. I si poguéssim recaptar tots els impostos, ja ho hauríem fet, també. Per tant, és imprescindible que, al costat de les mesures sanitàries, que no només està prenent Catalunya, que prenen altres territoris, l'Estat decreti una moratòria d'impostos i cotitzacions socials, resolgui els endarreriments en el pagament dels ERTOs, perquè és la xarxa de seguretat per molts treballadors i treballadores; que mesures com l'augment de quotes d'autònoms, en el cobrament acumulat, doncs, no es produeixin, i que articulin un pla de rescat amb ajudes directes als sectors més afectats per la crisi, com hem fet la Generalitat en l'àmbit de les nostres possibilitats. Tots prenem decisions que no ens agraden i ja vam dir que si..., encara que haguéssim de prendre decisions impopulars, les prendríem i no ens tremolaria el pols per defensar la salut i per defensar la victòria sanitària davant de la Covid-19. Tots sabem al que ens enfrontem. I el que no farà aquest Govern és ni tenir només bones paraules, ni amagar informació a la ciutadania, ni ser autocomplaents. Sabem que hi han molts aspectes que hi hem de poder arribar. Sabem, també, que si augmenten els contagis i la pressió al sistema sanitari es fa insostenible –o pot ser-ho– cal actuar i de forma contundent. Però avui, gràcies a l'esforç de la ciutadania, s'estan veient unes recents dades de l'evolució de la pandèmia que, dins de la gravetat, enfoquen una tendència positiva; que les mesures preses han fet que disminueixi ràpidament la ràtio de transmissió per sota d'1; també, de forma molt dràstica, el risc de rebrot; que comencem a veure una disminució en els ingressos hospitalaris, i també, doncs, en què s'ha reduït el nombre de persones contagiades a una tercera part del que teníem fa tan sols unes setmanes. Per tant, caldrà seguir molt amatents i caldrà no cometre errors que vam cometre durant la desescalada, amb una desescalada massa ràpida; la flexibilització s'haurà de fer progressivament, amb molta prudència, i sempre mantenint un seguiment de les dades que anem veient, per si cal, doncs, fer una aturada o –esperem que no– fer un pas enrere. I deixeu-me agrair la feina de tothom qui està fent possible aquesta tendència sanitària positiva. En primer lloc, el personal sanitari i assistencial; també el conjunt de la ciutadania, que hem comprès, tots plegats, majoritàriament, que només ens en sortirem si ens autoprotegim i protegim els altres; que cal agrair enormement l'actitud cívica i responsable de les catalanes i dels catalans. I sabem que aquest esforç ha de ser continuat i que no ens podem relaxar si no volem patir una nova onada de contagis. I el Govern tampoc es relaxa a l'hora de prendre les mesures que té al seu abast per ajudar els col·lectius, els sectors econòmics, més afectats. Aquest decret llei que avui presentem, el 36/2020, inclou dues mesures en l'àmbit fiscal. La primera és l'ajornament fins a l'1 de gener de l'any vinent de l'increment de les tarifes de l'impost d'estades en establiments turístics i de l'aplicació del recàrrec a la ciutat de Barcelona, i la segona mesura és amb relació a l'IRPF, amb efectes d'1 de gener de 2020, en la quota íntegra de la Generalitat, quan hi hagi l'obligació de presentar la declaració d'IRPF, establint una deducció per raó de tenir més d'un pagador de rendiments del treball. Entraré en el detall d'aquestes mesures, que són..., tenen un aspecte tècnic molt detallat, però que creiem que és important explicar-ho per tal d'afavorir el debat parlamentari i aconseguir la convalidació. En relació amb l'impost sobre les estades en establiments turístics, que, doncs, de forma comunicativa o popular s'ha conegut com la «taxa turística, hem d'assenyalar que el Decret llei de 9 de juny, el 23/2020, ja va ajornar fins a l'1 de gener del 2021 l'entrada en vigor de l'increment de les tarifes de l'impost i de l'aplicació del recàrrec a la ciutat de Barcelona. A dia d'avui, la situació fa difícil de preveure que l'1 de gener del 2021 els establiments turístics funcionin amb normalitat, i, per tant, creiem necessari posposar una vegada més l'entrada en vigor de les tarifes i el recàrrec que es va aprovar, també, en la Llei de mesures dels pressupostos de 2020, que estaven previstes per una situació de normalitat en l'activitat turística. La pandèmia i les restriccions posades en marxa han afectat de forma molt clara la mobilitat internacional. L'Organització Mundial del Turisme, en la primera meitat del 2020, xifrava en una caiguda del 65 per cent les arribades de turisme internacional a escala mundial. Els indicadors turístics a Catalunya reflecteixen aquesta situació excepcional, amb xifres molt allunyades del que seria, doncs, habitual en un any corrent. En el període acumulat gener-agost, el nombre de turistes estrangers i la seva despesa van registrar davallades del 76,5 per cent i del 78,9 per cent anual. Les pernoctacions hoteleres, al període de gener a setembre, van disminuir un 75,4 per cent anual, amb una davallada molt forta, encara més, en les pernoctacions de turisme estranger: un 83,6 per cent menys que l'any passat; en canvi, doncs, les pernoctacions de turisme de la resta de l'Estat espanyol van tenir una davallada menor, en aquest cas, però molt pronunciada igualment –i extremadament dura i inacceptable; no, no ens podem conformar–, del 66,7 per cent, i, en el cas de turistes catalans, la davallada va ser del 41 per cent, que, comparat amb la davallada de turistes estrangers és menor, però, evidentment, són unes xifres extremadament preocupants. Per tant, correspon establir el que és, no?, posposar el que és la posada en marxa d'aquest augment de la tarifa de la taxa turística i també del recàrrec que es preveia. No estarem l'1 de gener en una situació del turisme, a casa nostra, que, doncs, permeti la posada en marxa d'aquesta mesura. La segona mesura que proposem és una mesura important en l'àmbit de l'IRPF. També com l'anterior. Creem una deducció tributària en la quota de l'IRPF que correspon a la Generalitat de Catalunya. I aquesta deducció s'aplica quan la persona que ha de presentar la declaració de la renda ha de presentar l'impost a causa de tenir dos o més pagadors. La realitat fa –de la situació econòmica– que fins al mes d'agost d'enguany es van registrar a Catalunya 893.931 altes inicials d'ERTOs, per tant, expedients de regulació temporal d'ocupació, per Covid-19. D'acord amb l'Enquesta de població activa, la població assalariada a Catalunya el 2019 va ser de mitjana de 2.918.000 persones. I per tant els ERTO han arribar a afectar un 31 per cent dels assalariats de Catalunya. Quan tots saben..., vostès saben que, fins a catorze mil euros, les persones que declaren una base imposable de fins a catorze mil euros en l'impost de la renda de les persones físiques no estan obligades a presentar la declaració en cap cas; fins als 22.000, per tant, dels catorze mil fins als 22.000, tampoc estan obligades a presentar la declaració si tenen un sol pagador, si han estat treballant per una sola empresa, o tenen una única font d'ingressos. Quan un treballador, doncs, ha entrat en ERTO, passa a tenir dos pagadors. Es considera, en aquest cas, el servei públic d'ocupació, el SEPE, com un pagador, com si fos una altra empresa. Per tant, estan..., passen a ser, per una causa no imputable a ells –haver estat en ERTO–, obligats a presentar la declaració. I, per tant, pot haver-hi una diferència entre les retencions practicades i finalment el que s'ha de pagar en la declaració de la renda. Es pot donar el cas, doncs, que, precisament per aquesta circumstància, persones que fins ara no estaven obligades a presentar la declaració de l'IRPF i tributaven d'acord amb les retencions hi estiguin obligades per tenir més d'un pagador, i per tant se'ls apliqui també el que és la normativa i la tarifa de la Generalitat. El fet que les comunitats autònomes no tinguem les eines per traslladar l'exercici de la nostra capacitat normativa en l'IRPF, per tant, la tarifa que establim i que decidim des d'aquest Parlament, de l'IRPF a Catalunya..., no tenim la capacitat per llei de traslladar-ho obligatòriament a les retencions. Per tant, això afecta clarament el que és la declaració de la renda. Aquestes retencions es marquen per la normativa estatal, i, per tant, es podia produir una discriminació tributària dels contribuents que al mateix nivell retributiu passen a estar en ERTO..., qui hagi estat en ERTO es podia trobar amb l'obligació de declarar i haver de pagar més que no pas qui no ha estat en ERTO, que amb les retencions en fa prou. Més enllà de les situacions d'atur o de suspensió temporal d'ocupació, aquesta situació d'inequitat es dona en tots aquells supòsits en què el contribuent, pel fet de tenir dos pagadors, passa a estar obligat a declarar. Aquests supòsits normalment són els relacionats amb la precarietat laboral: diversos contractes temporals, dos pagadors; situacions de desocupació, dos pagadors; feines a temps parcial, si se'n té més d'una, dos pagadors. En tots aquests casos podria produir-se una discriminació tributària, que, a més, agreujada per la situació de la Covid-19, passa a ser d'un abast molt més gran. Per aquest motiu creiem necessari corregir al més aviat possible aquesta situació d'inequitat existent. Per tant, aprovem el decret llei per la urgència i la necessitat, doncs, d'excepcionar el que es trobaran molts contribuents com a conseqüència dels ERTO i altres situacions d'atur i precarietat laboral que s'han causat per la Covid-19. I, entenent que l'exercici 2020 de l'IRPF es merita –per tant, es calcula– tot l'acumulat a 31..., ingressat fins al 31 de desembre d'aquest any, doncs, hem d'aprovar abans de final d'any la normativa que permeti aquesta deducció i que deixi de penalitzar en l'IRPF de l'any vinent les persones que s'han hagut d'acollir a un ERTO. Aquesta mesura no és conjuntural, la mantindrem; és una mesura que si el Parlament convalida aquest decret llei ja quedarà incorporada a la nostra normativa fiscal, i creiem que és de justícia social aprovar-la, i que encoratgem el Govern de l'Estat que també emprengui mesures en el mateix sentit. En definitiva, i acabo, impulsem un decret llei que aprova mesures en l'àmbit fiscal per afavorir el que és un dels sectors econòmics més perjudicats per la pandèmia, com és el sector turístic, i per afavorir els treballadors i treballadores amb contractes precaris, els treballadors i treballadores en una situació de més vulnerabilitat. Sabem que tota ajuda és poca, perquè volem revertir la situació complexa en la que ens trobem, però el Govern de la Generalitat hi és i hi serà, i malgrat que no tinguem tota la capacitat i tots els recursos d'un estat, el Govern de Catalunya assumirem totes les responsabilitats que estiguin al nostre abast, totes. Per sortir-nos-en ara, i amb això acabo, cal que el sector públic s'enforteixi, agafi protagonisme i inverteixi en benestar i progrés col·lectiu, i això vol dir en serveis sanitaris i assistencials, en salut pública, en polítiques socials per atendre totes les persones que estan patint encara més per la crisi provocada per la Covid-19; una forta inversió pública per construir una societat més justa i equitativa, més igualitària, i invertir també en la transició cap a un model econòmic més sostenible, més inclusiu i més resilient. En la crisi financera del 2018 es va optar de forma generalitzada per les polítiques d'austeritat i es va rescatar els bancs; ara el que cal és actuar en la direcció contrària, no cometre els mateixos errors, no prendre les mateixes decisions, i, per tant, polítiques expansives; per tant, rescatar les persones. Modestament, aquest decret llei vol contribuir a avançar en aquest sentit. Moltes gràcies per la seva atenció, senyores i senyors diputats.
Gràcies, vicepresident. Per pronunciar-se, tenen ara la paraula els grups i subgrups parlamentaris. I comencem amb el Grup Parlamentari de Ciutadans. Té la paraula diputat senyor Martí Pachamé.
Senyor vicepresident, en funcions de president, al davant d'un govern on tots estan barallats, ens porta avui un nou decret llei. La seva persistència en governar a toc de «pito, mitjançant aquest instrument, que, ho recordo, s'ha d'utilitzar sols en situacions d'urgència, s'està tornant un vici. Ho sento, però algú l'hi havia de dir. És cert que la crisi que estem patint fa complicada la gestió de qualsevol organització. Aquestes situacions derivades de emergències extremes i que són de caràcter exogen tenen múltiples derivades i aspectes que es retroalimenten constantment. I això l'hi hagi de reconèixer. Les organitzacions que millor gestionen aquests reptes són les que saben adaptar-se i treure el millor de cadascun dels seus membres, les que promouen solucions col·laboratives i cooperatives. Li diria que són les que opten per la presa de decisions en xarxa i que busquen obtenir objectius motivadors i de superació. Són organitzacions marcades per lideratges engrescadors i positius, que teixeixen aliances. Són, en definitiva, aquelles organitzacions que compten amb un clar lideratge, però no un lideratge qualsevol; ha de ser un lideratge resilient. Suposo que ja sap el que significa, no en tinc dubtes, però de totes maneres li faré un recordatori, que es pot trobar, per cert, a qualsevol site d'internet. Ha de ser empàtic, és a dir, s'ha de saber posar en el lloc dels seus conciutadans, i també ha de saber ser ferm i racional per prendre les mesures que asseguren el benestar de tots ells. Ha de tenir clar quina és la seva missió: estabilitzar la societat durant la crisi i buscar noves oportunitats. Ha de saber prendre les mesures decisives en el curt termini. Ha de liderar el discurs, i això significa que ha de prendre la iniciativa sent transparent respecte a la realitat actual, però sabent dibuixar un escenari futur convincent, que inspiri i que motivi els nostres conciutadans a perseverar per sortir com més aviat millor d'aquest forat on hem caigut. Ha de tenir visió de futur, anticipant quins seran les principals eixos de creixement econòmic i fomentant els projectes innovadors amb més clara aportació de valor afegit per a tota la comunitat. Un líder resilient ha de saber quins són els recursos amb què compta i assignar-los en funció del marc temporal, per respondre, per recuperar i per reinventar. Primer, responent a la situació actual, per poder assegurar el benestar actual dels nostres conciutadans, comunicant els diferents escenaris futurs per obtenir anticipació i respostes contundents i eficaces; recuperant-se, per poder aprendre de la crisi actual i sortir més forts com a societat plural i oberta; preparant-se, per poder prosperar en el futur i donar forma a la nova realitat. Un líder resilient ha de generar confiança. Em dirà que què té a veure tot això amb el decret llei que avui ens porta per la seva aprovació. L'hi diré: hi té a veure que, un cop més, i ja en són un munt, ha preferit utilitzar un estil de direcció autoritari i lluny de les característiques que tothom està d'acord que són les millors per sortir de situacions d'extrema gravetat com l'actual. Ha preferit fugir dels acords parlamentaris, fins i tot del que l'instava a buscar el diàleg, les complicitats i el suport de la resta de grups, és a dir, de l'oposició, abans de l'aprovació dels decrets llei. Li he parlat del que ha de ser un líder resilient, perquè creiem que és el que és necessari ara més que mai. I vostè no ho és. Vagi buscant cadascuna de les característiques que li he referit, i comprovarà que, malauradament, l'hi dic de debò, no en compleixen cap d'elles, ni vostè ni ningú del seu Govern. No tenen cap pla, cap estratègia, cap objectiu, tret, és clar, del de sempre; tret del que, en la seva ingenuïtat, els serveix per donar excuses constantment de mal pagador. Els hi hem dit per activa i per passiva: encara que tinguem diferències irreconciliables en molts aspectes, nosaltres estem aquí. Quina ha estat la seva resposta? Cap. Han continuat governant de forma autoritària i menyspreadora. No han volgut el nostre ajut, ofert de forma sincera i transparent. Bé, rectifico, sí que ens han vingut a buscar, ara, a última hora, i per allò que els interessa: per poder aprovar projectes de llei que vostès han tingut dormint el somni dels justos durant mesos i mesos a les calaixeres de les conselleries. Ara, quan han vist que no han fet res de res en tota la legislatura i corre pressa vendre fum un altre cop, ens han vingut a buscar, i ens han trobat, i hem fet el que calia fer, encara que no ens agradessin les formes, perquè entenem que són en benefici de tota la societat, i que, per tant, val la pena que, davant d'aquesta crisi que ens envolta, reaccionem de forma franca i sincera. Avui ens porta un altre d'aquests decrets lleis que, per una banda, rectifica un impost mal dissenyat, i que clarament perjudica la competitivitat d'una part del sector turístic, fent recaure la funció recaptatòria a empreses privades afegint un nou cost al seu compte de resultats, i que després no té un clar retorn en forma de beneficis per al sector, i, addicionalment, encareix l'oferta turística a casa nostra, i, especialment, a Barcelona, respecte a la nostra competència. No serveix treure aquí el benchmarking un altre cop. Aquí, per exemple, el de l'impost francès, la taxe de séjour, creada precisament el 1910 pel sector hoteler per aconseguir recursos per millorar la seva oferta turística en establiments d'aigües termals, enfront de l'alemanya o de la competència austrohongaresa. El seu impost està mal dissenyat, perquè és un impost lineal i no proporcional, i té especialment incidència en els establiments de preus més baixos; no té en compte si els establiments estan situats en zones limítrofes amb altres regions que no el tenen implantat i que provoquen un efecte fugida. No ens hi oposarem, a la fi, ja que endarrereix la seva aplicabilitat a l'1 de juny del 2021, i quan arribi aquest moment estic convençut que podrem arreglar aquest nyap des del Govern, i ho farem fent una cosa molt senzilla que vostès no han fet, que és escoltar els principals agents del sector turístic i posar seny, una altra característica del lideratge que, junt amb la resiliència, no han tingut mai. En referència a l'altra mesura que ens porten dins aquest decret llei, dir-li que la considerem una mesura amb molt poc recorregut i voluntarista. És cert, però, que és benvinguda, sobretot perquè alleuja, de forma minsa, la pressió fiscal sobre les rendes més baixes. Però que ens posicionem a favor no obsta que li digui que és una mesura vergonyosa, i l'hi dic perquè els seus efectes són insignificants –hem calculat que poden ser uns cent euros de mitjana–, i l'hi dic perquè és una mesura que està dissenyada per a tots els treballadors i treballadores que han estat afectats per un ERTO i que la seva renda està entre 14.000 i 22.000 euros, i que també significa que han estat cobrant un 70 per cent del seu sou durant aquest any. S'han posat a la pell de les persones que es veuran afectades pel tema dels ERTO i els IRPF? Han pensat que moltes d'aquestes persones hauran de fer la declaració de renda i que probablement hauran d'anar a un gestor que els faci la gestió administrativa? Han pensat que els costos derivats d'aquesta situació no es cobriran en aquesta mesura? Això és l'empatia. I vostès demostren un cop més que no en tenen. Un cop més fan ús de la demagògia més populista fent publicitat a tort i a dret de mesures de caràcter social que després no tenen cap mena d'incidència real, sigui perquè és impossible accedir als ajuts, sigui perquè munten rifes infames per repartir dos mil euros entre 550.000 autònoms, sigui perquè l'ajut és pràcticament insignificant. Entén perquè no són resilients? Demanar-li, per finalitzar, que, li quedi el temps que li quedi al Govern, deixi de pensar en termes electorals, perquè estem al bell mig d'una pandèmia de conseqüències dramàtiques per a tothom. Qui més qui menys sortirà tocat d'aquesta experiència, i el que no ens podem permetre és que les diferències ideològiques impedeixin prendre les mesures més adients en cada moment. I aquestes no poden sortir d'un altre lloc que del diàleg. I, per tant, els tornem a oferir la nostra mà estesa per afrontar aquest tràngol. Si us plau, agafin-la; tots els nostres conciutadans ho agrairan. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Rafel Bruguera. Endavant.
Gràcies, president. Diputades i diputats, bona tarda; vicepresident de la Generalitat en funcions de president... Avui tractem el contingut del decret 36 –ho repeteixo: 36–, que tracta dos temes concrets que no vol dir de menor importància. En primer lloc em referiré al tema de l'aplicació de la deducció en la quota íntegra autonòmica per l'import que resulti de restar de la quota íntegra autonòmica la quota estatal, sempre que, evidentment, aquesta sigui en positiu, per resoldre aquest problema, que ha explicat molt bé el senyor Aragonès, i que per tant no m'hi estendré més, perquè compartim el raonament, que és que, com a conseqüència de la Covid, efectivament, hi ha moltes persones que han passat o a cobrar un ERTO o a cobrar un subsidi o a cobrar un ajut o a cobrar una prestació, i que, per tant, per aquest sol fet de tenir un segon pagador, significa que, podent estar exempts de la declaració de l'IRPF, estaria obligat a fer-ho. I, per tant, ens sembla bé, ens sembla positiu, doncs, que es faci aquesta deducció. La segona qüestió que es planteja en el decret és sobre un tema que també ja hem parlat en més d'una ocasió, l'impost sobre les estades en establiments turístics que es va implantar amb la Llei de mesures fiscals i financeres del pressupost d'enguany, i que ja havíem aprovat anteriorment un altre decret amb el qual es posposava l'aplicació, la implementació d'aquest recàrrec a 1 de gener, i ara ho aprovem fins a 1 de juny. També ens sembla bé. La nostra posició respecte de la coneguda com a «taxa turística o impost sobre les estades en establiments turístics és prou coneguda. Nosaltres som partidaris de l'impost; creiem que és positiu. A més a més, cal recordar que una part d'aquest impost va adreçat als municipis, als ajuntaments, i, per tant, és una font d'ingrés que serveix, entre altres coses, i especialment, per tot el tema de promoció turística, que..., no pas avui, però a la que puguem començar a trobar una certa normalitat, doncs, serà més important que mai encertar en les polítiques d'atracció de visitants, d'atracció de turistes. Per tant, nosaltres estem a favor de l'impost, el que passa és que sí que creiem que en aquesta situació seria imprudent aplicar el recàrrec, i que, per tant, ens sembla bé la moratòria. Per tant, dit això, és fàcil entendre que el nostre grup parlamentari votarà a favor de la convalidació d'aquest decret llei. I la veritat és que la meva intervenció hauria d'acabar o hauria pogut acabar aquí. I, la veritat, jo estava..., havia pensat que acabaria aquí. Però no m'agradaria acabar sense fer alguna reflexió, si vostès volen, una mica més improvisada, però al fil també de la intervenció del senyor vicepresident, perquè no ha parlat només dels temes que són..., que ens han portat a debatre sobre aquest Decret llei 36/2020, sinó que ha parlat d'altres qüestions. I jo voldria també fer-hi alguna reflexió. Evidentment, aquestes dues mesures ens semblen bé, ens semblen insuficients, en el context global, creiem...., estem parlant del trenta-sisè decret llei; si no vaig errat, estem ja al quaranta-u o el quaranta-dos, si no m'equivoco, que passaran en el proper Ple, en els propers plens. Però la primera reflexió és: molts d'aquests decrets llei són modificacions d'anteriors; és a dir, la fotografia de disposar de quaranta, per fer-ho rodó, decrets llei que tracten sobre aspectes derivats de la Covid i la necessitat de prendre-hi mesures, etcètera, podria donar la idea de que, home, déu-n'hi-do, han fet trenta decrets llei en els quals, en més d'un, doncs, hi han diverses qüestions derivades de diverses conselleries, etcètera. Bé, doncs, malauradament la improvisació d'aquest Govern es demostra en el fet de que una part important d'aquests decrets llei són modificacions i a vegades modificacions de modificacions d'anteriors decrets, com és el cas d'avui, el de l'impost sobre les estades en establiments turístics. Sincerament, senyor Aragonès, i ens sap greu dir-ho, eh?, però és que no tenim Govern. Tenim un govern que no escolta, que no escolta els grups parlamentaris, que no escolta els sectors, que cau novament i reiteradament en els mateixos errors administratius. El problema derivat del conflicte que hi ha hagut amb els autònoms... Vostè parlava de problemes de gestió per part de l'aplicació dels ERTOs. Doncs, miri, per problemes de gestió, els de la gestió dels ajuts als autònoms; que vostès el que han provocat ha estat molt clarament una competició, una guerra entre autònoms per veure qui era el que tenia millor connexió i aconseguia connectar-se per ser... Per tant, aquests ajuts no es donen en funció de qui més ho necessita, sinó de qui té la sort de connectar-se abans a internet i que no se li talli quan està connectat amb el departament. Però és que, a més a més, incideixen en l'error, perquè hi ha decrets posteriors a aquest que continuen parlant de que «mentre no s'esgoti la partida pressupostària. Per tant, vostès ara han aprovat un decret que afecta qüestions culturals i provocaran que el sector cultural torni a competir per veure que pugui fer la sol·licitud abans de que s'acabi la partida pressupostària, perquè evidentment serà insuficient per cobrir totes les necessitats. Miri, sense anar més lluny, aquest matí uns quants portaveus de grups parlamentaris hem tingut una reunió amb les escoles de música. Mirin, o jo m'ho he mirat molt malament o en el decret que es va filtrar ahir no apareixen, però estan tancades. No hi són! A cap lloc es parla de les escoles de música, ni municipals ni privades. Se'ls associa..., cal pensar que se'ls associa a activitats extraescolars. Però, miri, jo soc un alumne d'una escola de música, la del meu poble, i jo a classe hi vaig els divendres al matí. Per tant, pel que fa a mi, d'activitat extraescolar no en té res; entre altres coses, perquè ja fa temps que vaig acabar l'escola. Per tant, aquesta gent està desesperada, vicepresident; se'ls ha d'ajudar a resoldre el problema, i demà tenen una oportunitat. Jo m'he compromès a que avui, ja que tenia ocasió d'intervenir en el Ple del Parlament –d'altres també em consta que ho voldrien fer, però no tenen intervenció–, vicepresident, es miri, si us plau, per favor, el problema, en aquest cas concret, de les escoles de música, perquè estan tancades. Quan es va fer el decret de tancament, un divendres, per cert, jo era a classe, el director em diu: «Mira, estem molt contents perquè podem obrir l'escola. Al cap d'una hora, quan vaig arribar a casa, em telefona i em diu: «Noi, m'ha trucat l'inspector i ha dit que no –que no–, que hem de tancar. Per tant, és un..., si vostès volen, i faig una injustícia respecte d'altres sectors, però aquest concret de les escoles de música o jo ho he mirat molt malament o no consta en el famós paper de mesures que es va filtrar ahir i que ha motivat la vergonyosa escena d'aquest Govern que no escolta; no només no escolta, sinó que no s'escolta a si mateix, perquè no parlen entre ells, ja no es tracta d'un govern, ja no sé si dir «dos governs, jo crec que dos no governs. Perquè que, en una reunió preparatòria d'una qüestió tan important com és el possible inici d'una desescalada en fases que pot durar setmanes i setmanes, doncs, es produeixi l'espectacle de que els representants d'unes conselleries d'un partit polític abandonin la reunió per discrepàncies amb els altres companys de govern –se suposa– és una cosa que aquest país no es pot permetre. I per això, i acabo, diputades i diputats, nosaltres creiem que aquest Govern no escolta ni s'escolta a si mateix, i no escolta els sectors, però tampoc escolta el Parlament de Catalunya, perquè les nombroses resolucions que hem aprovat, i ho he dit en diverses ocasions, en aquesta casa, amb el vot a favor d'Esquerra Republicana i de Junts per Catalunya, tampoc les implementa el Govern. No ens fan cas. No fan cas a aquest Parlament. En aquest Parlament es pot parlar de tot, però a l'hora de prendre decisions les que es prenen no serveixen de res. A mi m'agradaria, sincerament, que hi hagués una rectificació i que el Govern realment estigués a l'alçada de les circumstàncies, perquè ho necessita el país i ho necessiten els treballadors i treballadores de Catalunya. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula el diputat senyor David Cid.
Gràcies, president. Vicepresident, massa poc i massa tard; hi insisteixo, massa poc i massa tard. Miri, al decret, jo crec que és difícil oposar-s'hi; també crec que no sé si mereix un decret llei –en tot cas, potser es podia aprovar amb altres decrets lleis. Però jo també vull que la gent conegui quin és l'impacte pressupostari del que avui es planteja. En primer lloc, una mesura que té un impacte addicional per al sector turístic de 2,9 milions d'euros, el que ja s'havia aprovat, i no del pressupost d'aquest any, sinó de l'any que ve, eh? Jo vull recordar també que la taxa turística, com vostè deia –popularment es coneix com a «taxa turística–, és una qüestió de tresoreria per al sector, perquè, en tot cas, no és un impost, no?, que pagui pròpiament dit el sector turístic sinó que paguen els clients. Però, en tot cas, estem parlant de només 2,9 milions d'euros més en el pressupost de l'any 2021. I el segon element que jo crec que sí que és important, és a dir, el fet de que, en tot cas, aquelles persones que ingressen menys de 22.000 euros i tenen dos pagadors, i sobretot en aquest cas pot haver-hi el cas, no?, que hagin rebut un ERTO..., però és que l'impacte, que són 16,3 milions d'euros, és l'any 2022, és a dir... Per tant, o sigui, dels recursos que avui té la Generalitat no s'està mobilitzant cap euro més, nou, sinó que té a veure amb la futura recaptació del 2021 i amb la futura recaptació del 2022. I jo, de veritat l'hi dic, és que no entenc què està fent, o sigui, l'hi dic..., és que no entenc què estem fent. És a dir, però per què no gasta? O sigui, per què no mobilitza recursos que té? O sigui, jo ja l'hi dic..., o sigui, si fins i tot l'hi dic, eh?, o sigui, honestament, si no ho fa per tots aquells sectors que estan patint, per tota aquella gent que no arriba a final de mes, és a dir, no sé, com que estan tot el dia de batalla campal electoral, faci-ho per electoralisme, que hi han eleccions. Però gasti. Si és que pot gastar. Si aquest és..., el debat fonamental que avui tenim és sobre si gastem o no gastem. Vostè parlava de, no?, tota la celeritat, tot el que està a les nostres mans, i cal reforçar el sector públic i que el sector públic estiri de l'economia. Per què no ho està fent la Generalitat? O sigui, la majoria de les mesures que estan anunciant..., algunes són mesures reciclades del que ja vam aprovar als pressupostos. Per exemple, van anunciar 102 milions d'euros en mesures socials;: els 40 de la renda garantida i els 35 milions de la dependència estaven al nostre acord de pressupostos. Per tant, jo no entenc el que estan fent. I jo l'hi dic sincerament: no és moment de controlar l'objectiu de dèficit. És a dir, no és raonable –sí, sí– que estiguin dient que faran un objectiu de dèficit del 0,6 per cent, que és el mateix que van fer l'any 2019. Amb la que ha caigut, amb el que està passant –al sector sanitari, en el sector de la restauració, en el sector de la cultura, en el sector del taxi, o sigui..., en el sector de l'esport, amb tota aquella gent que té dificultats per arribar a final de mes–, Catalunya ha de fer el mateix objectiu de dèficit que el 2019, quan ja no hi ha objectiu de dèficit? O sigui, és que no, no té cap sentit. És a dir..., o sigui, l'hi dic sincerament: no volem que sigui el primer de la classe en la gestió de la despesa i el dèficit, volem que sigui el primer de la classe en el rescat de les persones. I, a part, és que no entenc per què..., o sigui, l'hi dic sincerament, és que el senyor Mas-Colell, en la gestió del dèficit i de la despesa, em sembla més heterodox que vostè. O sigui, tinc la sensació que volen controlar el dèficit. Però és que no té cap sentit en el moment actual en què ens trobem. I, clar, vostè parla, no?, de..., o sigui, ha de ser l'Estat qui rescati, perquè és qui té el volum de recursos –i jo ja hi estic d'acord–, però és que vostès mateixos reconeixen l'esforç que està fent l'Estat, amb totes les dificultats de gestió. I jo empatitzo amb tota aquella gent que té i ha tingut problemes per al cobrament dels ERTOs. Però vostès ho diuen: quasi 900.000 catalans i catalanes, el 31 per cent de la massa salarial de Catalunya, cobrarà un ERTO aquest any; 900.000 catalans i catalanes. O sigui, sabeu perfectament el volum de recursos que suposa això a nivell de l'Estat. Només per Catalunya, crec que estem parlant de més de 3.000 milions d'euros en prestacions d'atur o d'ERTOs. Per tant, o sigui, hi ha en marxa un pla de rescat. Però és que hi ha un pla de rescat també de les comunitats autònomes. Totes les demandes, totes, que el Departament d'Economia, en la negociació de pressupostos, ens va traslladar que necessitava que l'Estat posés en marxa, les estem posant en marxa, totes. Se'ns va demanar un fons no condicionat i no retornable: 3.200 milions d'euros, el 20 per cent del volum total –no som el 20 per cent de la població a nivell de l'Estat–, el 20 per cent del fons Covid arriba a Catalunya, 3.200 milions d'euros. No hi han objectius de dèficit, només és una recomanació. Cada dècima de dèficit són 210 milions d'euros. Per què no, en comptes de fer el 0,6, fem el 0,8 o l'1? Discutim-ho. O sigui, asseiem els agents socials, els agents econòmics, asseiem els grups parlamentaris i decidim com a país que, doncs, ens podem permetre fer un 1 per cent de dèficit. Estem parlant de quatre dècimes més, són quasi 1.000 milions d'euros. No podem mobilitzar aquests recursos? Si té el compromís per part de l'Estat que no hi ha regla de despesa, que els objectius de dèficit per al 2021 també són només una recomanació, i que, en tot cas, li finançarà l'Estat tot el dèficit que generi. Si és que a través del Fons de Liquiditat Autonòmica li generarà tot el dèficit que vostè necessiti, si és que ho ha dit la ministra d'Economia. Llavors, jo no entenc per què estem aquí. Se'ns va demanar també un nou fons Covid per al 2021. Hi ha en els pressupostos generals de l'Estat, que espero que s'aprovin, 13.400 milions d'euros d'un nou fons Covid. Mínim, a Catalunya li tocaran, per població, més de 2.000 milions d'euros. I, després, també en els pressupostos, demandes que nosaltres també compartíem, com que l'Estat torni a recuperar el finançament en dependència que tocava. Segurament insuficient, però hi han 600 milions d'euros més. Despesa, per exemple, també finalista en habitatge; despesa rècord per part de l'Estat en habitatge. I aleshores jo el que no puc entendre és per què no han engegat la màquina de gastar, per què tenen l'aixeta tancada? O sigui, per què, en comptes de 20 milions d'euros als autònoms, no són 100? Com a mínim arribaríem a cinquanta mil autònoms dels cent mil que tenien dret segons les condicions que vostès van fixar. Llavors, bé, si realment no és així discutim-ho, però si realment creuen que aquest any farem un dèficit del 0,6, doncs, jo crec que la Generalitat té marge per poder generar molta més despesa i atendre realment els sectors socials que ho estan passant malament i, sobretot, deixar de fer decrets sense ton ni son, és a dir, quaranta decrets. Que a més a més, jo l'hi he dit cinquanta mil vegades: crec que molts tenen a veure més amb una competició electoral entre vostès i fins i tot dins els propis partits del Govern. És a dir, quin sentit té..., jo els hi vaig dir en el seu moment. Quin sentit té gastar 50 milions d'euros en una rebaixa universal del cànon de l'aigua durant l'estat d'alarma i ara només tenim 20 milions per als autònoms? O sigui, quan jo els dic que no tenen un pla és que no el tenen. O sigui, han anat decidint mesures inconnexes decret rere decret pensant que ja arribàvem la campanya electoral i que ja ho trobaríem i al final ens hem trobat que les eleccions són el 14 de febrer, i que haurà passat pràcticament un any i no hi ha un pla econòmic per fer-hi front ni quins sectors volem prioritzar. Perquè, bé, potser... O sigui, abans d'una rebaixa generalitzada del cànon de l'aigua, doncs igual tenia molt més sentit en el sector dels autònoms. O, potser, a banda de tota aquella gent que sí que ha cobrat un ERTO, doncs, probablement, igual aquella gent que no està cobrant res. No ho sé, o sigui ho estic dient, però que això no forma part tampoc d'un debat que tinguem a nivell dels grups, ni dels grups parlamentaris, que l'únic que se'ns posa damunt de la taula és la possibilitat de convalidar o no convalidar els decrets, i tampoc amb els agents socials. Sí, això sí, la llei de cambres de pressa i corrents. Ara, diàleg amb Pimec, Foment, Comissions i UGT, bé, això ja en parlarem. Per tant... Bé, jo no ho entenc. Llavors, la meva pregunta és: per què no gasten? Perquè la Generalitat no té capacitat de gastar més, és a dir, és un problema de capacitats? No gasten –que ja seria greu, però bé– perquè estan tan barallats que no volen donar diners als altres departaments –cosa que seria encara més greu? O perquè no volen i volen controlar l'objectiu de dèficit?, la qual cosa ja em semblaria increïble. Llavors jo l'únic que li vull dir, i l'hi dic sincerament, vicepresident: o sigui, té la possibilitat de fer-ho, té la possibilitat de fer-ho. I jo li demano: és hora de gastar. Si jo crec que Catalunya té futur, si té potencialitats, tindrem oportunitats, però és el moment d'obrir l'aixeta, és el moment de gastar. I jo, sincerament l'hi dic: no entenc quina és en aquests moments l'orientació econòmica del Govern de la Generalitat. Per mi és incomprensible. I ho sento, això no té res a veure amb «Espanya ens ofega o Madrid ens ofega. Jo estic completament d'acord que Catalunya necessita un nou acord de finançament, però, a diferència del que va passar el 2011, no s'ha ni recentrifugat el dèficit ni s'ha ofegat els serveis públics a les comunitats autònomes, sinó al revés: s'estan transferint recursos per poder aguantar. Jo no dic que sigui suficient però, hi ha marge per poder generar despesa. I, com a mínim, per exemple, amb dèficit n'hi hauria. I jo crec que és raonable que en el context actual, en comptes de fer un dèficit del 0,6 poguéssim fer un dèficit per sobre d'un dígit, que és el que probablement faran molts països i moltes comunitats autònomes. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula ara la senyora Maria Sirvent. Endavant.
Diputats, diputades, conseller, bona tarda. Bé, ens trobem davant d'un decret dels molts decrets que ha aprovat el Govern en aquesta situació de crisi econòmica i social, marcada també per una situació d'emergència sanitària que ha agreujat aquesta crisi que ja arrosseguem des del 2008. De fet, el decret d'avui el que fa és ajornar l'increment d'un impost per segona vegada, la taxa turística, popularment coneguda. Un impost que, sense aquest increment, ja ha estat ajornat el seu pagament dues vegades. Potser el que cal és un replantejament més general i més estructural de la situació. De fet, a nosaltres ens agradaria conèixer dades, conèixer l'anàlisi que fa el Govern d'aquestes dades, quina estratègia a llarg termini té el Govern. Ens agradaria conèixer quines són les mesures concretes que es planifiquen a llarg termini amb la finalitat d'obeir o ser coherents amb aquests objectius estratègics que té el Govern. I, per tant, després d'haver conegut tot això, ens agradaria també saber si aquesta estratègia que vol seguir el Govern és una estratègia coherent amb allò que també s'està demanant des de diferents espais a la nostra societat, dins del consens que existeix a la societat catalana: parlar amb actors polítics, socials, sindicals, amb forces polítiques de tot tipus, poder explorar allò que estan reivindicant els moviments socials, els moviments veïnals. Quines són les necessitats que es troben cada dia aquelles que participen de xarxes comunitàries que han anat sorgint arran d'aquesta crisi social i econòmica. Veure també com determinats sectors econòmics, petits comerços, autònomes, economia social i solidària han mostrat resiliència en aquests moments. I, per tant, per a nosaltres el que és important és una estratègia de transformació social i econòmica que és urgent en el nostre país. I aquí no estem parlant d'un nou acord de finançament, estem parlant de construir un nou país sota uns nous paràmetres i amb unes noves bases, escoltant els consensos de la nostra societat. I creiem que en aquest moment aquesta proposta és una proposta forta, valenta, i que, a més a més, cal que tracem totes juntes, que no només ho faci el Govern mitjançant decrets que van aprovant mesures concretes que sembla que no tenen una connexió entre elles. Jo he estat llegint alguns documents que va fent el Govern amb comissions d'experts, però no acabo de trobar un fil conductor entre les diverses conselleries, una coordinació entre elles, un consens amb tots aquests actors polítics, socials, culturals, econòmics del nostre país. I m'agradaria veure, doncs, aquesta estratègia a llarg termini i col·laborar i posar-nos a disposició perquè això sigui així. De fet, abans de la pandèmia un article de la Directa assenyalava que el turisme té un pes econòmic i de llocs de treball com a mínim del 10 per cent del total del producte interior brut i de l'ocupació a escala mundial. Xifres que són més elevades, deia, en llocs com Barcelona, on les zones d'alta pressió turística com Ciutat Vella es calcula que el turisme és responsable directe de gairebé un de cada quatre llocs de treball i d'una posició similar al PIB. Diu, aquestes dades no serien a priori dolentes si no fos perquè el monocultiu turístic en una economia hiperespecialitzada genera unes dependències que la fan més vulnerable. De fet, si alguna cosa ens ha ensenyat aquesta situació d'emergència sanitària i aquesta crisi econòmica i social que estem vivint és que aquesta economia hiperespecialitzada, aquesta la dependència al monocultiu turístic, té unes conseqüències molt concretes. I això és una decisió política que es va prendre en determinat moment i que –vaig acabant, president–, a més a més, des del 92 i sobretot arran de la crisi del 2018..., ai, del 2008, ha pres gran protagonisme. I crec que ens hem de replantejar aquest model i que hem de parlar d'unes noves bases d'una societat diferent i d'una transformació social i econòmica imprescindible en aquests moments.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Vicepresident, miri li he de reconèixer que, com a mínim vostès, Esquerra Republicana, i nosaltres, el Partit Popular, som coherents, intentem ser coherents. La seva política fiscal, la d'Esquerra Republicana, és perfectament coneguda, i puntualitzo, no dic la del Govern, dic la d'Esquerra Republicana. És perfectament coneguda. I la vam veure a l'abril: increment de l'impost d'habitatges buits, increment de l'impost de begudes ensucrades, increment de l'IRPF, increment de l'impost de successions, increment de l'impost d'estades turístiques, creació del nou impost sobre les elèctriques i les telecomunicacions. A l'abril, en ple confinament, en plena situació de pandèmia. Tots els grups parlamentaris li deien: «Escolti'm, aquesta no és una proposta encertada. Tots menys els que donaven suport al Govern, evidentment. «Aquesta no és una proposta fiscal adequada per als moments que corren. Fins i tot jo mateix, el Partit Popular li vam dir: «Treva fiscal, parlem-ne, estem disposats a parlar-ne, però en aquests moments el que correspon és una treva fiscal. Per tant, replantegem-nos tots aquests increments. Vostès van voler tirar endavant, han tirat endavant i aquí estem, amb modificacions d'una part minsa d'aquells impostos que vostès van anar pujant. Concretament, sobre l'impost d'estades turístiques, és la quarta modificació que fan..., la cinquena d'aquest any, la cinquena. La primera va ser ajornar el pagament del semestre, del primer semestre. La segona va ser incrementar l'impost i crear el recàrrec de Barcelona. Després, l'altra mesura va ser ajornar l'aplicació de l'increment. La quarta va ser ajornar el pagament del segon semestre. I avui ens porten la cinquena, que és ajornar per segona vegada l'increment. Nosaltres li vam plantejar una sola proposta amb relació a l'impost d'estades turístiques, una de sola, i és «ajornem l'aplicació sencera de l'impost –ajornem l'aplicació sencera de l'impost. Perquè ningú ens pot negar que en les circumstàncies que està passant el sector turístic en aquest moment el principal problema que tindrà en el moment en què pugui tornar a obrir i pugui tornar a treballar amb normalitat serà un problema de competitivitat. Miri, no li discutiré que d'aquí a un temps vulguin tornar a implantar aquest impost. Mantindrem les discrepàncies, però en les actuals circumstàncies són pedaços, el que estan fent: ajornar el pagament, ara ajorno l'increment... Prenguin una decisió, ajornin l'impost, deixin de cobrar l'impost. Al 2020 ja no hi som a temps i segurament no es pot refer el sector; pensin-s'ho per al 2021. Encara hi ha alguns dies perquè vostès aprovin algun decret llei en aquest sentit. Ajornin l'impost. I aquesta és la proposta que nosaltres li hem fet el primer dia i li continuem fent a dia d'avui, que considerem que és una proposta imprescindible. Segona qüestió. La petita modificació que fan sobre l'impost sobre la renda de les persones físiques, que a priori a nosaltres ens pot semblar encertada, pot semblar encertada. Diu: «Escoltin, clar, els treballadors que han entrat en ERTO tenen dos pagadors i, per tant, fins a 22.000 euros els que tenen dos pagadors es veuran obligats a fer la declaració, això pot significar que hagin de pagar o no hagin de pagar. Llavors, vostès, jo crec que adopten una solució que és molt recargolada de dir: «Bé, escoltin, el que tingui dos pagadors –el que tingui dos pagadors– se li farà una deducció. Molt bé. Llavors, què passarà? Que el que tingui dos o més pagadors tindrà aquesta deducció, no perquè hagi estat en un ERTO, simplement pel fet de tenir dos pagadors, ni que no hagi estat a l'ERTO tindrà aquesta deducció. Qui no tindrà aquesta deducció? El treballador que cobri menys de 22.000 euros i hagi tingut un sol pagador. És a dir, tindran exactament la mateixa renda i uns pagaran més que els altres. Sí, uns pagaran més que els altres. Hi ha una forma de resoldre això, que vostès s'hi neguen, i la tenen al damunt de la taula, els hi hem posat nosaltres en forma de proposició de llei: rebaixin el tipus impositiu de Catalunya en l'impost sobre la renda en els trams per sota de 22.000 euros, i així tindran exactament el mateix tracte fiscal per a tots els treballadors amb menys de 22.000 euros. I aquesta és la nostra proposta, conseller. Clar, un govern que no és lleial amb ell mateix difícilment pot ser-ho amb la societat que pretén governar. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Lluís Salvadó. Endavant.
Bona tarda. Gràcies, president. Vicepresident, abans de fer referència a algunes..., sobre el contingut del decret llei, em permetran comentar o participar una mica del debat d'algunes de les qüestions sobre les que s'han posicionat. En principi..., se'ns reclamava per part del Grup de Ciutadans diàleg. I, en tot cas, fer una consideració: el Govern dialoga amb tots els sectors i ho fa d'una forma molt sovintejada. I estes últimes setmanes, d'una forma molt constant. I em sembla que és prou obvi, i ho poden seguir a través dels mitjans de comunicació. Per tant, diàleg sí, molt, tot el que calga. Sempre és positiu, en qualssevol circumstàncies, i més ara. Però sobretot, també, escoltar molt els experts. Escoltar molt els comitès d'assessorament, els que en saben de pandèmia. I, per tant, s'ha de saber trobar l'equilibri, perquè si el diàleg significa que si se'ns demana que no apliquem mesures restrictives a tal sector –i després a tal altre, i després a tal altre, i després a tal altre– i això contravé d'una forma frontal l'opinió dels experts, poder que hem de trobar... i hem de saber prioritzar. I en estos moments convé... –suposo que tots ho convindrem–, la priorització és aturar la pandèmia, la priorització és salvar les vides. Una consideració molt puntual per tranquil·litzar el portaveu del Partit Socialistes. El conseller d'Educació, el conseller Bargalló, s'ha reunit amb diverses entitats vinculades a les escoles de música. Per tant, en este sentit possiblement no els han informat bé. El conseller Bargalló s'ha reunit amb algunes entitats vinculades a les escoles de música i té previst de continuar reunint-se amb aquestes. Segurament..., igual no són les mateixes que s'han reunit amb vostè –això també ens ho hem trobat en moltes ocasions. I, finalment, una mica també ha obert un debat molt estimulant el senyor Cid, molt. I em sembla que val la pena –em permetran que m'hi derive una miqueta– participar en aquest debat. Miri, ara, mentre l'escoltava, he buscat a Google –Google sempre és una eina molt útil en aquestes circumstàncies. «La Comunidad Europea propone suspender metas de ajuste de déficit en la Unión Europea por coronavirus, 20 de març. Continua dient... –és La Vanguardia, està en castellà, perdoneu–, Brussel·les, 20 de març: «La Comisión Europea activó este martes la cláusula de salvaguarda que permite a los países desviarse de los objetivos de ajuste de déficit y deuda fijados por la Unión Europea en caso de un choque económico severo para facilitarles que efectúen el gasto necesario frente al coronavirus. Vint de març. Sap quan el seu Govern –el Govern de l'Estat espanyol– activa la clàusula de salvaguarda? Ho sap? El 30 de setembre. Van tardar més de sis mesos a activar la clàusula de salvaguarda. El Govern de Catalunya ha tingut des del 30 de setembre per a fer aquesta despesa, la que vostè referenciava. Mes d'octubre. I avui estem a dia... –perdoneu– 18 de novembre. Un mes i divuit dies. Un mes i divuit dies fa que vostès van activar la clàusula de salvaguarda. Sap quantes comunitats autònomes a l'agost estaven en dèficit? Cap. Ni una. Per què? Perquè el seu Govern –el Govern de l'Estat espanyol– no va fer allò que tocava quan tocava, que era donar a les comunitats autònomes els instruments necessaris per a poder portar a terme la despesa necessària. Catalunya era de les comunitats autònomes el mes d'agost que tenia un superàvit més baix, però totes les comunitats autònomes estaven en superàvit. Per què? Perquè el seu Govern –el Govern de l'Estat– no va fer allò que tocava, que era posar a disposició de les comunitats autònomes les eines per a poder fer front a la pandèmia. Han tardat sis mesos per al que podien fer en molt poc temps. Avui, el Govern de Catalunya hagués pogut activar mesures per ajudar els sectors econòmics i socials del nostre país, molt abans, amb molta més eficiència. En tot cas, tornar-hi una mica al tema de contextualització d'avui. Hem tingut discursos i debats molt similars al d'avui en diversos dels decrets que hem anat tramitant en este Parlament, i ja són quaranta-un els aprovats enguany. Específics, vinculats a la pandèmia, trenta-vuit. I cada setmana, cada mes, les coses van canviant. I cada setmana i cada mes anem tenint noves perspectives. I teníem la perspectiva de la primera onada, ara sabem que estem en una segona onada. Esperem que no haguem d'afrontar una tercera onada. I, en tot cas, si algú el 20 de març tenia la previsió de la bola de vidre de com anirien les coses al cap de sis mesos, segurament no era del món de la política. Potser algun científic podia tenir aquesta previsió. I, per tant, el que ha de fer el Govern de Catalunya –com totes les administracions– és anar adaptant-se, és anar aprovant les mesures tal com anem descobrint la llargada d'aquesta pandèmia, la intensitat d'aquesta pandèmia, i les afectacions concretes que es van produint. I per això es van aprovant decrets, i espero que el Govern de Catalunya continuï aprovant molts de decrets, perquè per a això està: per a treballar, per a fer feina. I malgrat el soroll, malgrat les discrepàncies que es puguin interpretar, la seva funció és fer feina i és donar-hi resposta, concreta, mesurada, precisa, i donar resposta a cadascuna de les problemàtiques que van apareixent. I em sembla que, en definitiva, el Govern està fent allò que toca i està aconseguint segurament allò que són els dos grans objectius que tots plegats hem anat compartint, que el primer és salvar vides. I em sembla que si els indicadors de mortalitat que avui hi han estiguessin invertits, avui haguéssem tingut una sessió duríssima: Catalunya, en aquesta segona onada ha tingut el 25 per cent de la mortalitat de Madrid, el 25 per cent; si això fos al revés, en este debat, avui, haguéssem tingut una sessió bastant més complexa que la que estem tenint. I si voleu podem comparar amb comunitats veïnes com Aragó. Catalunya té el 10 per cent de la mortalitat, en aquesta segona onada, que l'Aragó. I em sembla que això, en definitiva, és el principal resum de l'objectiu que té el nostre Govern: aconseguir salvar vides, aconseguir evitar que la nostra gent perdi la vida en aquesta situació. Deia en un tuit el catedràtic basc de Filosofia Política, el Daniel Innerarity, que potser en lloc de preocupar-nos per salvar la Navidad, el Nadal, ens hauríem de preocupar per salvar la gent que es podria perdre el Nadal per a sempre, i em sembla que aquest és el principal objectiu, i és el que s'està aconseguint. I per altra banda, un segon gran objectiu, que les escoles romanguin... que les escoles es mantinguen obertes, i, en este sentit, en estos moments tenim només el 2 per cent de la comunitat educativa, dels alumnes, confinats, i em sembla que és un gran èxit, i és un gran èxit no només del Departament d'Educació i del Govern en general, sinó sobretot és un gran èxit de tot el conjunt de la comunitat educativa, i em sembla que també els ho hem de reconèixer i els hem d'agrair aquest esforç i esta feinada que estan fent, i que estan aconseguint que els nostres fills i filles puguin mantenir el seu curs escolar. I en concret el que avui aprovem..., és cert, hem parlat en diversos decrets llei sobre la taxa turística, i segurament, potser, no serà l'últim. Si la pandèmia s'acaba la setmana que ve, serà l'últim, si no, no ho serà. I així haurem de..., i així s'haurà d'actuar, i malament si no actua així el Govern de Catalunya. I sobre la segona part del decret llei, sembla que és una mesura que potser a algú li pot semblar de pocs diners. Depèn dels recursos, depèn de la base imposable que cadascú tingui. Cent euros per a una base imposable de divuit mil euros no és poc, i, en tot cas, quan estem parlant de percentatges sobre bases imposables baixes, cent euros són força diners. I, en tot cas, em sembla que és una mesura feta amb precisió, una mesura que respon a una necessitat important, i que, malauradament, el Govern de l'Estat no ha aplicat, i mira que és fàcil, i mira que són pocs diners segons algunes de les intervencions, doncs, ni això ha sigut capaç el Govern de l'Estat de tirar endavant. I, en tot cas, per acabar, decret llei a decret llei, a poc a poc el Govern va fent el que li toca fer, que és anar afrontant les necessitats de la ciutadania, les necessitats dels sectors econòmics, i, sobretot, ajudar les persones, que per això està el Govern, ajudar-les econòmicament, i, sobretot, prioritzant els objectius de salvar vides de la gent que en aquests moments tenim en risc. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. I finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Elsa Artadi. Endavant.
Bé; gràcies, president. Vicepresident, diputades, conseller. Home, crec que és una mica injust, miop o fins i tot de mala fe mirar de confondre la ciutadania dient-li que tota la gestió que ha fet el Govern de la Generalitat es restringeix al decret llei que portem avui, quan només en aquesta sessió en portem tres i en portem desenes des de que ha començat la crisi. I és evident, senyor Pachamé, que s'ha de fer per decret llei, perquè suposo que vostè no voldrà una tramitació de vuit mesos per canviar una cosa que s'ha de canviar demà passat, diguem-ne, i, per tant, davant de situacions de crisi, doncs, solucions de crisi, i això passa per la velocitat i per la flexibilitat que et permet un decret llei, i cal adaptar-s'hi, i és normal. Abans deia el diputat del PSC: «Com pot ser que es corregeixin decrets que ja es van portar? Bé, perquè portem vuit mesos de pandèmia. Jo suposo que vostès fa vuit mesos no sabien com estaríem avui dia, i que no han tingut tampoc massa encert ni vostès ni ningú en preveure com seria aquesta evolució, perquè, si no, no estarien fent el ridícul que estan fent al Govern espanyol. Per tant, és normal que ens anem adaptant, és normal que siguem resilients, és normal que anem ajustant també. I em sembla una mica cínic –i perdoneu–, senyor Cid, que vinguin vostès, que estan al Govern espanyol, a dir que no s'està fent res aquí. És que vostès no han fet ni el que es va fer a la primera onada amb el primer decret. Vostès que estan infrafinançant Catalunya, vostès que han abandonat la pime, l'autònom, les famílies, ens estan venint aquí a criticar cada mesura que portem. Que no són perfectes, d'acord, clar que no són perfectes; crec que no hi ha cap país que ho estigui fent perfecte, però almenys la Generalitat fa coses, és que vostès no fan res. És que, clar, cada vegada que ve aquí a demanar-ho, ens obliga a nosaltres a treure els toreros, els militars, la Casa Reial i tota aquesta colla de gent per a la que sí que tenen recursos, també per als satèl·lits que se'ls hi perden vuit segons després de llançar-los [[remor de veus]] , i clar, ens obliga a estar en aquesta situació, i és que, clar, fa bastanta peneta, perquè és que si vostè compara el que està fent [[veus de fons]] el seu Govern...
Silenci...
Estic parlant jo, si no li importa. [[Veus de fons.]]
Prou!
Si vostès són capaços de fer una comparativa bàsica... –no cal que rasquin massa, hi ha publicacions a tot arreu–, és que l'Estat espanyol està a la cua de tots els ajuts. L'única recepta del seu Govern, l'única, és que s'endeutin les famílies, que s'endeutin els autònoms, això sí, pagant unes quotes més altes que l'any passat, i que s'endeuti l'activitat econòmica. Si no tenen imaginació, com a mínim copiïn el que estan fent els països europeus, França, el que fa Itàlia... Copiïn el que fa la senyora Merkel. Jo ja sé que no els agrada, però ho està fent molt millor: 8 per cent del PIB hi està destinant. Per tant, com a mínim facin el que estan fent altres països. Ens recordava l'altre dia l'historiador Ferguson..., diu que davant de la crisi de la Covid no hi ha governs progressistes, per molt que a vostès els agradi posar-se l'etiqueta, i governs conservadors; hi ha governs eficients i governs ineficients. I el seu està al davant dels ineficients, està al capdavant de la mortalitat a la cua dels ajuts. Per tant, sigui una mica més just, que no dic que no hagi d'explicar i entrar en els temes. Avui portàvem aquesta mesura, impost turístic, que crec que Ciutadans no ha pogut ni aguantar-se i tornar a fer la gran crítica de nou, com cada vegada, com fa vuit anys que estan fent, de l'impost turístic. Que és una mica curiós, perquè fa la mateixa crítica a l'impost turístic o a qualsevol de les altres figures tributàries que té la Generalitat. No ho sé, siguin una mica creatius. Si ho compara a nivell internacional, ja ho veiem, les tarifes són molt baixes, està a tot arreu... Vostè citava França. Fa més de cent anys que el tenen, no el paguen els visitants, no el paguen en cap cas les empreses, i no ens digui que parlem amb el sector, perquè el sector ha recaptat 350 milions que han anat a promoció turística, que han anat a corregir externalitats, que han anat a fer un millor model turístic i, per tant, si volen que parlem amb el sector, preguntin-los què en pensen de l'impost turístic. Ara bé, l'impost turístic o la mal anomenada «taxa turística..., no podem fer veure que estem igual ara que estàvem fa un any, i per això es porta aquest decret llei. I potser s'haurà de portar una altra vegada. Preferiríem que no, preferiríem que d'aquí a l'estiu, doncs, el sector s'hagués recuperat. Però és evident que la Covid ho canvia tot. Nosaltres, des de Junts per Catalunya, jo mateixa, que ja estava al Departament d'Economia quan es va fer, som grans defensors d'un impost que no té cap efecte sobre la demanda turística, cap. No és no el tingui a Barcelona o no el tingui a Catalunya, és que no l'ha tingut a cap país del món. I hi ha un munt de bibliografia publicada acadèmica sobre aquest tema. Per tant, una cosa és que en general estiguem en favor d'aquest impost i l'altra que ens anem adaptant a un sector que, ara mateix, ho està passant molt malament, que està pràcticament tancat i que no volem que tanqui per sempre. Que no es tracta tampoc del monocultiu del turisme, no és tan simple com això. Es tracta de qualsevol intercanvi, els congressos, les convencions, les persones que fan importacions i exportacions, els estudiants que ens visiten, la gent que treballa de negocis. És tota una part de l'economia catalana que és oberta, que és de les economies més obertes que hi ha a Europa, una economia dinàmica i que, per tant, està encara més tocada per la Covid que d'altres economies. I, per tant, en aquest moment seria, si em permeteu l'expressió, surrealista que apugéssim un impost a un sector que està completament aturat, que està a punt de tancar, perquè a més enviaríem un senyal bastant estrany, no només de cara al sector sinó també internacionalment. I, ho repeteixo, potser s'haurà de tornar a tocar, perquè no sabem què passarà amb els anuncis de la vacuna, no sabem què passarà amb la recuperació de la mobilitat, amb els testos d'antígens, etcètera. Doncs, ja ens anirem adaptant. I, finalment, el decret llei arregla un nyap de l'Estat espanyol, un nyap que existia però que fins ara no se li havia donat una solució. La solució és recargolada? Clar que és recargolada, perquè partits com el seu, del PP, eviten que la Generalitat de Catalunya tingui capacitat normativa i quan ha de corregir les coses, que les haurien ja d'haver ja corregit vostès, doncs, costa fer els ajustos. Però, miri, la Generalitat de Catalunya, malgrat l'espoli fiscal; la Generalitat de Catalunya, malgrat les poques eines que té, perquè són molt poques, i cal reconèixer-ho, si no s'hauria fet molta més feina, almenys ha aprovat quaranta decrets llei per ajudar. I a l'altra banda, i també ens agradaria que fossin més exigents, tenen un decret d'alarma que no incorpora cap mesura, ni per a les famílies, ni per a les pimes ni per als autònoms. I no ens vinguin tampoc amb «lluvia de millones, que si la Llei de dependència, quan en aquest moment estan finançant un 12 per cent de la Llei de dependència, quan la Generalitat en fa un 88 per cent. Gràcies.
Gràcies, diputada. Acabat el debat, els faig avinent que aquest punt el votarem al final de la tarda, com tota la resta. [[Decret llei 37/2020, del 3 de novembre, de reforç de la protecció del dret a l'habitatge davant els efectes de la pandèmia de la Covid-19]] [[203-00061/12]] Per tant, passem al següent, que és el cinquè i que correspon al debat sobre la validació del Decret llei 37/2020, de 3 de novembre, de reforç de la protecció del dret a l'habitatge davant dels efectes de la pandèmia de la Covid-19. Per defensar les raons per les quals ha estat promogut aquest decret llei, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. Endavant.
Gràcies, president. Bona tarda. Diputades i diputats, comparec per fer l'exposició inicial del que seria aquesta convalidació del Decret 37/2020. El Govern de la Generalitat, malgrat un marc competencial i financer –ara ho explicava la diputada Elsa Artadi– molt més restrictiu del que voldríem, està posant totes les eines, totes les eines que estan al seu abast per articular un paquet de mesures, un paquet de mesures que constitueixin el que de vegades anomenem un escut social davant els impactes de tota mena que en molts sectors de la nostra economia, alguns dels quals absolutament estratègics, està tenint aquesta pandèmia de la Covid. La gent està patint, i és la nostra obligació com a governants proveir i preservar tot allò que els cal per desenvolupar els seus projectes vitals. Aquest escut social se centra en mesures que protegeixen empreses i treballadors perquè aquesta protecció és la que pot permetre que superem els enormes obstacles que se'ns han presentat i, per tant, que puguem afrontar amb garanties els reptes de recuperació que tenim a curt i mitjà termini. Avui portem davant d'aquest Ple una mesura concreta que fa referència a un dels factors més importants per desenvolupar un projecte vital, que és l'habitatge. Portem a Ple la compilació del Decret 37/2020, de 3 de novembre, que és un decret de reforç de la protecció del dret a l'habitatge davant els efectes de la pandèmia. Aquest decret se centra principalment a garantir que cap persona, que cap família en situació de vulnerabilitat acreditada, que visqui en un habitatge d'un gran tenidor, sigui víctima d'un desnonament, mentre estigui vigent l'estat d'alarma o qualsevol mesura que suposi restricció a la mobilitat. En concret, el decret llei que els presentem s'estructura en dues grans mesures. Una primera és garantir que no hi haurà desnonaments de famílies vulnerables que visquin en habitatges de grans tenidors fins al 9 de maig de 2021 o fins a la data en què el Congrés aprovi, si és que es redueix el termini inicial de l'estat d'alarma actualment vigent. I de l'altra, segona gran mesura: assegurar que no hi haurà cap desnonament, tampoc, en casos de persones o famílies vulnerables que visquin en habitatges de grans tenidors, fins i tot quan siguin ocupants, sense títol habilitant, des d'abans de l'entrada en vigor de l'actual estat d'alarma, sempre amb els informes als serveis socials, però també en aquest cas. I arribats en aquest punt, és obligat fer-se –almenys així ens ho hem plantejat amb el Govern– un parell de preguntes. La primera és per què el Govern de Catalunya ha de prendre una iniciativa d'aquesta naturalesa quan, en principi, el Govern de l'Estat afirma que en aquest segon període d'alarma ha pres mesures per evitar desnonaments? Doncs ho hem de fer perquè el Govern de l'Estat, efectivament, va aprovar un reial decret, el Reial decret llei 30/2020, que és absolutament insuficient. Insuficient per preservar les famílies vulnerables d'aquest risc davant dels desnonaments. En primer lloc, perquè limita temporalment la vigència de les mesures i les situa, com a molt, a 31 de gener de 2021. Per tant, cinc mesos abans de la fi de l'estat d'alarma aprovat. I a més, perquè no suposa una adequada cobertura a diverses circumstàncies de vulnerabilitat que es donen en l'àmbit de l'habitatge. No hi ha només situacions de vulnerabilitat directament atribuïbles a la Covid, sinó que també hi han altres situacions de vulnerabilitat que, en tot cas, la Covid pot haver agreujat, però que s'han de tenir en compte també, a l'hora de protegir aquestes famílies vulnerables davant el risc d'un desnonament. Més enllà de la vigència, aquest era un primer punt que hem superat amb el nostre decret llei. La norma estatal també és insuficient perquè estableix la suspensió dels procediments de desnonament només en els casos que acreditin vulnerabilitat causada per l'impacte de la Covid quan és evident –ho deia fa un moment– que abans de la pandèmia hi havia moltes persones i famílies en situació de vulnerabilitat. La segona pregunta és com, a través d'aquest decret, volem superar aquesta mancança. I l'hem superat, és el decret que els presentem, modificant la regulació del lloguer social obligatori de la Llei 24/15 –de la famosa Llei 24/15– per tal que el gran tenidor no estigui obligat a interrompre el procediment de desnonament mentre sigui vigent l'estat d'alarma i fins que es formuli la proposta de lloguer social a totes les persones o famílies que compleixin els requisits de vulnerabilitat social establerts a la mateixa Llei 24/15. Per tant, ampliem aquests supòsits, independentment de si el cas es produeix, ho dèiem abans, per l'impacte econòmic i social de la pandèmia, incloent-hi casos d'ocupació il·legal per part de famílies amb vulnerabilitat acreditada per la llei i excloent, això cal aclarir-ho, aquelles ocupacions fetes per persones que no compleixen els requisits de vulnerabilitat recollits a la llei catalana, a la Llei 24/15. També hem introduït un element nou que creiem que ha de fer funcionar millor tot l'actual entramat al voltant de, encara, les possibilitats de desnonaments que es puguin produir, que és que haurà d'existir un informe social actualitzat perquè els Mossos d'Esquadra, les policies locals, puguin fer efectiva qualsevol sol·licitud judicial de mesures cautelars. Aquest és un punt molt important. Hi ha tres avenços més que voldria destacar. Primer, el decret, el Reial decret llei, el 30/2020, que superem amb el nostre decret, és un decret que preveu l'extensió dels contractes de lloguer. L'extensió dels contractes de lloguer el reial decret la situava fins al 31 de gener de 2021. La nostra norma, la que portem avui a convalidació, amplia aquesta prolongació automàtica de contractes de lloguer durant també tot el període de vigència de l'estat d'alarma, que com sabem pot allargar-se, ho dèiem abans, fins al 9 de maig de 2021. El reial decret llei que superem preveu la possibilitat de sol·licitar la moratòria o la combinació parcial de la renda de lloguer només fins al 31 de gener de 2021 quan el propietari és un gran tenidor. La nostra norma amplia aquesta possibilitat de moratòria, condonació del pagament de les rendes de lloguer, fins també el final de l'estat d'alarma. El Reial decret llei que superem únicament afecta a lloguers, els que estan regulats per la LAU, per la Llei d'arrendaments urbans, exclou específicament l'àmbit hipotecari. Doncs bé, la nostra norma amplia els supòsits també a l'àmbit hipotecari, perquè entenem que els desnonaments per impagament d'hipoteca també han de quedar coberts quan es tracti de persones o de famílies amb vulnerabilitat acreditada per la Llei 24/15. Tot això ho fem, ho repeteixo, perquè entenem insuficient que les mesures del Reial decret llei 30/2020 s'apliquin només fins a finals d'any i per a persones i famílies directament afectades per l'impacte de la Covid, que a més d'aquestes n'hi ha moltes altres que es troben en situació de vulnerabilitat acreditada des de molt abans de l'inici d'aquesta pandèmia. I per tant, a propòsit d'això, voldria destacar que el Decret llei 37/2020, el que els proposem que quedi convalidat, és una resposta, no només al principi d'actuació àmplia i transversal que inspira les mesures impulsades per aquest Govern –vull recordar que aquest decret llei s'ha redactat…, s'ha proposat des del Departament de Territori i competent en matèria d'habitatge, però també per part del Departament de Justícia– sinó que respon a un clam social, i a les demandes de molts dels grups presents en aquest Parlament. Jo voldria recordar alguna aproximació que des de la nostra perspectiva, des de la perspectiva del Govern avala l'enfocament que fem amb aquest decret llei, que és el de reforçar la protecció dels ciutadans davant els efectes de la pandèmia. I vull llegir el punt 14 de la Moció subsegüent a la interpel·lació sobre les polítiques socials per afrontar la crisi de la Covid, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem el passat 9 de novembre. I sembla obvi que a la llum del que llegiré –que és molt breu, és una frase– aquest decret llei és una resposta concreta també a aquesta demanda concreta. Diu el punt 14: «Cal ampliar la suspensió de desnonaments en tots els casos de famílies vulnerables. Punt. I per tant, el que hem fet és recollir aquesta moció, efectivament, i donar-li forma de decret, aprovar-ho per Govern, aplicar-ho, i avui proposar la convalidació. En conclusió, avui portem a convalidació un decret llei que reforça els drets dels ciutadans i ciutadanes de Catalunya en matèria d'habitatge, en un context d'extrema gravetat com l'actual, superant, millorant, millorant molt, una norma estatal que des del nostre punt de vista va néixer curta en durada i curta en abast, seguint la nostra manera d'entendre l'abordatge dels problemes que provoca aquesta pandèmia. Amb aquest decret llei hem posat les persones i les famílies més vulnerables per davant de tot, complint amb peticions explícites de grups parlamentaris, actuant com entenem que la majoria dels grups d'aquesta cambra entenen que hem d'actuar, buscant millors sortides a aquesta crisi, o establint mecanismes per fer efectives les mesures. És, doncs, un decret llei que el país necessita, necessita que s'activi amb urgència, perquè no sortirem de la crisi social si no garantim una adequada protecció del dret a l'habitatge d'aquelles persones i famílies amb vulnerabilitat acreditada, incloent aquelles que ja eren vulnerables amb anterioritat a l'impacte de la pandèmia i de les quals no ens en podem oblidar. És un instrument que dona prou solidesa jurídica a qualsevol decisió que s'hagi de prendre en matèria de desnonaments, per part dels jutges, desnonaments de persones i famílies vulnerables, de grans tenidors. Moltes gràcies, senyores diputades, senyors diputats.
Gràcies, conseller. Passem ara als grups i subgrups parlamentaris perquè plantegin el seu posicionament. I, en primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Noemí de la Calle. Endavant.
Gracias, presidente. Gracias, señor Calvet, por su explicación. El decreto que hoy nos traen aquí es, a nuestro parecer, otra muestra más de su desconsideración hacia los ciudadanos de Cataluña que peor lo están pasando por culpa de los efectos devastadores de la Covid. Y es que empiezan mal ya desde el título que le han dado al decreto, que han denominado de «refuerzo de la protección del derecho a la vivienda ante los efectos de la pandemia de la Covid. «Refuerzo de la protección: ¿a qué protección se refieren? Si ustedes nunca han protegido ese derecho. La Ley 18/2007, del derecho a la vivienda, les obliga a crear suficiente vivienda de protección para que el 15 por ciento del parque de viviendas sea de uso social, y actualmente no pasamos del 2 por ciento. En la memoria justificativa de este decreto, señor Calvet, ustedes hacen referencia a la ley del derecho a la vivienda diciendo que algunos vectores de la ley no han tenido una evolución suficientemente positiva. Pues claro, si no invierten en vivienda, cómo va a haber una evolución positiva, si apenas se gastan un duro en materia de vivienda. Porque esa es otra: que en la memoria incluyen el impacto económico de este decreto, dicen: «en relación a las medidas previstas en este decreto, estas no tienen ningún tipo de impacto económico ni presupuestario. Y no tendrán ningún impacto presupuestario para ustedes porque no ponen un duro, pero con el error que hay en la redacción de este decreto –y hay un error– explíquenle ustedes esto a esa persona mayor que está en una residencia y que pone su piso en alquiler para poder pagarla. Porque con este decreto –yo ya no sé si es por error o por mala fe o una conjunción de ambas– ustedes están legitimando a aquellos que le pegan una patada en la puerta ocupan, el piso de esa persona que vive en una residencia y que necesita cobrar el alquiler de ese piso para pagar la residencia. Y le explico dónde está el error. Y se lo repito: no sé si por mala fe o por la incompetencia que ya caracteriza este Gobierno. Tal y como está redactado este decreto, se puede interpretar que también afecta a particulares. Cuando en el punto 3 de este decreto introducen una disposición adicional tercera dicen que: «Se suspenderán las ejecuciones de resoluciones judiciales que comporten el lanzamiento de personas o unidades familiares que ocupen viviendas provenientes de los demandados previstos en el artículo 5.2, que, efectivamente, son los grandes tenedores. Pero es que están añadiendo la coletilla, que: «Esta misma medida de suspensión se aplicará también a los supuestos previstos en la disposición adicional primera. ¿Y qué supuestos nos encontramos en la disposición adicional primera? Que la obligación a la que hace referencia el artículo 5.2 «también se hace extensiva en los mismos términos a cualquier –cualquier– «acción ejecutiva derivada de la reclamación de una deuda hipotecaria por el impago de un alquiler. Aquí hay un error. Entonces, esto afecta a todo hijo de vecino, ya sea un gran tenedor o un particular, como el ejemplo que le daba de una persona mayor que pone su piso en alquiler para pagar la residencia. Y no sé si son conscientes o no de que con este redactado no solo están afectando a los grandes tenedores. Si no se habían dado cuenta, ahora ya lo saben. Y este es uno de los motivos por los que mi grupo parlamentario va a pedir que este decreto se tramite como proyecto de ley. Pero es que el error no acaba aquí, porque en esa disposición adicional primera encontramos, claro, que en el punto b.2 esta ley también ampara el supuesto que usted ha comentado de ocupantes sin título Así que si no modifican el redactado o este error, si se aprueba el texto tal y cual aparece ahora mismo en el decreto, ya no estaríamos hablando de personas que no pueden pagar el alquiler o hipoteca de su casa, sino también estaríamos hablando de personas, o sea, de mafias que echan abajo puertas de pisos particulares para lucrarse con desgracias ajenas. Entonces, este decreto no solo denota improvisación, como acabamos de ver con estos errores, sino que también, pues, falta de empatía hacia el sufrimiento de los ciudadanos. ¿Por qué? Porque en la documentación justificativa de este decreto también mienten con las competencias que ustedes tienen, porque en vivienda tienen competencias exclusivas, cierto, pero no las ejercen porque no han querido crear un parque público de viviendas suficientemente potente como para hacer frente a emergencias habitacionales como la que tenemos ahora mismo. Y sí sacan este decreto en el que se trata un tema de vivienda, pero no desde las competencias exclusivas que ustedes tienen, sino hurtando competencias en materia procesal cuando las reglas procesales son únicas, ya que la Ley de enjuiciamiento civil es única para toda España, y ustedes no pueden modificar ni una sola coma –y lo ha reconocido esta mañana en la sesión de control el conseller de Interior, el señor Sàmper. Si presentasen esto en el Congreso, nos podríamos sentar a hablarlo, porque allí es donde residen las competencias, pero no lo presentan donde toca porque sacar este decreto aquí les sale gratis, tal y como reconocen en la memoria justificativa, pero garantizar el derecho a la vivienda tal y como les exige la Ley del derecho a la vivienda, la Constitución española y el Estatut de autonomía cuesta dinero, dinero que ustedes no quieren recortar ni de TV3, por ejemplo, ni de las ocurrencias galácticas del señor Puigneró. Con los miles de millones de euros que se han gastado ustedes en TV3 ahora mismo tendríamos un parque de vivienda pública alucinante. ¿Saben lo que se han gastado ustedes en TV3 en los últimos años, no? Miles y miles y miles de millones. Ustedes que creen que prefiere la gente: ¿tener una televisión autonómica o tener una vivienda digna? Yo creo que la respuesta es fácil, pero ustedes siguen en la línea de priorizar el conflicto competencial en vez de solucionar los problemas de los ciudadanos para seguir con el falso mantra de «somos muy sociales, pero el malvado Estado español no nos deja hacer cosas buenas por la ciudadanía. Y se sientan ahí con cara de buenos sabiendo que con este decreto no protegen a nadie, porque en realidad lo que hacen es someter al ciudadano a una situación de estrés y a una situación de inseguridad jurídica, que es lo último que necesitan los ciudadanos en esta crisis pandémica. Pónganse ustedes en el lugar de esas personas que no pueden pagar la hipoteca o el alquiler. Y ustedes, en vez de ofrecerles una solución digna, ya sea una alternativa habitacional pública o una ayuda económica para conservar la vivienda, lo que hacen es forzarles a una situación sumamente precaria, sumamente inestable, sumamente estresante, con la incertidumbre de no saber qué pasará cuando finalicen las medidas de restricción por la pandemia, porque no les dan una alternativa más allá de esa fecha. Y si cumpliesen con su deber de asegurar el derecho a la vivienda, pues no arrojarían a los ciudadanos a estas situaciones de estrés y de precariedad. Y es inmoral que añadan esa inseguridad a la ya de por sí precaria situación de muchos ciudadanos por ser ustedes incapaces de invertir en vivienda, de invertir ese dinero que tan alegremente sí utilizan para regar sus redes clientelares y para colmar a todo ese pesebre secesionista. Y es que ustedes ya no tienen credibilidad. Es desolador –es desolador– ver cómo ustedes utilizan en la memoria justificativa los datos de los desahucios, intentando hacer ver que su Gobierno está haciendo un esfuerzo y que sus políticas en materia de vivienda son útiles. ¿Por qué no dicen la verdad de la memoria justificativa? ¿Por qué no informan que, en Cataluña, con sus lamentables políticas, se producen el doble de desahucios que en la Comunidad de Madrid? Según datos oficiales del Consejo General del Poder Judicial, en 2019 en Cataluña se produjeron 12.446 desahucios; en la Comunidad de Madrid, 5.936, mucho menos de la mitad. Y en el primer trimestre de 2020, en Cataluña 2.178 desahucios; en Madrid, 1.005. Afirman que en Cataluña han bajado los desahucios, pues, toma, claro, como en toda España; pero se olvidan deliberadamente de decir que, en Madrid, por ejemplo, se han reducido pues mucho más, se olvidan de decir que con sus nefastas políticas en materia de vivienda uno de cada cinco desahucios en España se produce, ¿dónde?: en Cataluña, uno de cada cinco. Es lamentable, señor Calvet, que además intenten sacar pecho de estos datos en la memoria justificativa. Sus políticas en materia de vivienda tienen efectos nefastos y este decreto es un ejemplo más, un ejemplo de aprovechamiento inmoral de los problemas y necesidades de muchas familias, utilizándolas para alimentar el conflicto competencial a costa de generar inseguridad jurídica, provocando además el efecto contrario a lo que supuestamente se busca, porque a ver quién es el particular que va a poner su piso en alquiler si con este decreto lo que hacen es gravar a particulares además de grandes tenedores –lo hayan hecho queriendo o no, yo no lo sé, pero el redactado así es: afecta también a particulares. Con este decreto no se da respuesta al problema habitacional, no se contemplan medidas de reestructuración ni mediación previas, no se contemplan ayudas públicas de respaldo, medidas para las que sí tienen competencias, pero no las usan porque cuestan dinero. Que no ejerzan esas competencias no podemos catalogarlo de otra forma más que de inmoral, irresponsable y desconsiderado. En situaciones excepcionales hay que estar a la altura de lo que espera y necesita la ciudadanía. Este es un principio que rige la acción política de Ciudadanos, especialmente desde la llegada de la pandemia a nuestras vidas, y en momentos excepcionales más que nunca debe prevalecer el interés superior del bien común, y por ello cuando nosotros negociamos con el Gobierno de España los presupuestos, por ejemplo, lo que ponemos encima de la mesa no son intereses particulares, sino los intereses de la ciudadanía. Y por eso hemos presentado una enmienda a los presupuestos del Estado para incorporar un plan director de vivienda social, por poner un ejemplo. ¿Qué están reclamando ustedes?: ¿privilegios para los suyos?, ¿reducir el delito de sedición? ¿Esa es su preocupación a la hora de negociar unos presupuestos en medio de la peor crisis sanitaria, social y económica de las últimas décadas?, ¿ese es su legado? Miren, nosotros creemos que es evidente que la situación es excepcional, y, por lo tanto, las administraciones tienen que cooperar con lealtad, y cada una con sus competencias intentar dar respuesta a todas las necesidades y retos a los que se enfrenta la ciudadanía. Termino ya, presidente. Esto es algo que no están haciendo ustedes, y por mucha prosa que le pongan en sus intervenciones, la verdad, la amarga realidad, es que no están dispuestos a quitarle un solo euro a las cien mil menjadores procesistas para destinarlo a garantizar un derecho constitucional como es el derecho a la vivienda; aunque de ustedes, a estas alturas, no podíamos esperar ya otra cosa. Gracias.
Diputada, gràcies. En nom ara del Grup Parlamentari Socialista i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Rosa Maria Ibarra. Endavant.
Gràcies, president. Conseller, diputades i diputats, bé, avui ens porten a l'aprovació el Decret 37/2020, de 3 de novembre, de reforç a la protecció del dret de l'habitatge davant els efectes de la pandèmia de la Covid-19. Ja hem dit que la pandèmia no tan sols ha suposat i suposa una greu afectació en la salut de moltes persones –recordem: quinze mil morts, més de quinze mil morts, i gairebé 300.000 contagiats confirmats–, sinó que a més suposa una greu afectació a la seva situació econòmica i social. Aquest fet comporta que els diferents governs dictin mesures que intenten pal·liar els greus efectes econòmics de la pandèmia, mesures que no només corresponen a subvencions o ajuts per als col·lectius més afectats, sinó que també corresponen a normatives que pretenen millorar la situació de les persones que s'ho estan passant pitjor, i que, en alguns casos, comporta que part d'aquestes conseqüències negatives les hagin d'assumir actors econòmics, socials, menys afectats per la crisi. Així, en el Ple passat debatíem el que anomenàvem el «decret rebus, del qual ja vam exposar el nostre posicionament i la crítica al Govern a fer nyaps jurídics, si em permeten l'expressió, a l'hora de confegir els decrets. Avui ens trobem un decret que tampoc escapa a la qualificació de nyap, al nostre entendre. Entrem a analitzar-lo: el decret llei conté un article únic amb modificacions de la Llei 24/2015, de 29 de juliol, de mesures urgents per afrontar l'emergència en l'àmbit de l'habitatge i la pobresa energètica i una disposició final. Abans d'entrar en el detall del text, creiem oportú recordar què diu la Llei 24/2015, perquè amb tantes modificacions correm el risc de perdre de vista de què estem parlant. Així, la Llei 24/2015 estableix una sèrie de mesures per evitar els desnonaments que poden produir una situació de falta d'habitatge en les persones o unitats familiars que no tinguin una alternativa d'habitatge pròpia, quan estiguin dins dels paràmetres d'exclusió residencial definits per la llei. Entre aquestes mesures, destaca l'obligació dels grans tenidors d'oferir als afectats una proposta de lloguer social abans d'interposar qualsevol demanda judicial d'execució hipotecària o per impagament del lloguer. Aquesta obligació es va veure ampliada pel Decret llei 17/2019 a les demandes del desnonament pel venciment de la duració del contracte de lloguer i en els casos d'ocupació sense títol habilitant, quan concorreguessin determinades circumstàncies. Amb aquest marc inicial, el Govern ens presenta un decret amb tres modificacions. En primer lloc, es modifica el primer paràgraf de l'article 1 de la disposició addicional primera de la llei i fa extensiva la formulació d'una proposta de lloguer social abans d'interposar determinades demandes judicials a qualsevol acció executiva derivada de la reclamació d'un deute hipotecari i a les demandes de desnonament. En segon lloc, s'afegeix un nou apartat, 1 bis, a la disposició addicional primera de la llei, en el que es diu que aquells procediments iniciats en els que no s'hagi acreditat la formulació de l'oferta de lloguer s'han d'interrompre fins que es realitzi l'esmentada oferta. I. en tercer lloc, s'afegeix una nova disposició addicional tercera a la llei que parla de la suspensió excepcional i transitòria, per motius sanitaris, dels procediments de desnonament i de llançament que afecten les llars vulnerables sense alternativa habitacional. En aquesta nova addicional es pretén que les persones en situació de risc d'exclusió residencial puguin romandre en el seu domicili mentre la persona obligada a oferir una proposta de lloguer social no acrediti el compliment d'aquesta obligació. Per altra banda, quan els Mossos o la policia local rebin una denúncia sol·licitant mesures cautelars relatives a la desocupació d'habitatges de les persones que es troben en paràmetres de risc d'exclusió social, residencial, i ocupen l'habitatge, han de sol·licitar informe als serveis socials comunicant que han fet aquesta sol·licitud al Ministeri Fiscal. Fins aquí els antecedents, que són la Llei 24/2015 i el Decret 17/2019 i les modificacions que proposen. No els podem negar que aquest decret ens genera dubtes més que raonables, dubtes respecte a la vulneració d'allò establert en la Llei d'enjudiciament civil, i que ni el Govern ni el Parlament tenen competència per modificar, respecte a la tutela judicial efectiva, respecte al principi de llibertat de pacte que regeix amb caràcter general en matèria d'obligacions i contractes, respecte a la vulneració de les bases d'obligacions i contractes, respecte a la seguretat jurídica en el tràfic contractual del principi de llibertat contractual i respecte a la vulneració del principi de legalitat, jerarquia normativa, la publicitat de les normes, la irretroactivitat de les disposicions sancionadores no favorables o restrictives dels drets individuals, la seguretat jurídica, la responsabilitat i la interdicció de l'arbitrarietat dels poders públics –molts dubtes, molts. Però és que aquests dubtes jurídics que té el nostre grup també els han manifestat altres persones, però no només respecte als dubtes jurídics, diguem-ne, no?, de contingut jurídic sinó també de la seva efectivitat. I l'han expressat, per exemple, els jutges i jutgesses que l'han d'aplicar, o fins i tot aquelles entitats que aglutinen llogaters. Fins i tot el vicepresident Aragonès i vostè, conseller, semblava que s'ho miraven d'una manera diferent, no?, i vam veure en un mateix dia declaracions contraposades de l'un i l'altre: mentre el vicepresident deia que es paralitzarien els desnonaments, vostè deia que no es paralitzarien però que els feien guanyar una mica més de temps. Per tant, sembla que ni vostès mateixos tenen clar l'efectivitat d'aquesta norma. És evident, però, que la situació en la que ens trobem és del tot excepcional. I, davant d'aquesta situació, en la que entenem que la funció social de la propietat és més necessària que mai, no ens podem oposar a la ratificació del decret, tot i que tampoc hi votarem a favor, perquè, com hem dit, creiem que no està ben resolt jurídicament. Aquest Govern segueix sense fer les coses bé. La urgència necessària per donar sortida a determinades necessitats no pot ser l'excusa perquè les solucions que es preveuen no estiguin ben plantejades. I no només això: aquest Govern fa assumir una part de responsabilitat social als grans tenidors –en la que hi podem estar d'acord–, però, quina responsabilitat assumeix el Govern, en habitatge? Doncs miri, nosaltres creiem que ben poca. I les dades així ho diuen, i alguna vegada ja els hi hem posat sobre la taula. Dades de les liquidacions pressupostàries dels pressupostos consolidats: a Catalunya, el 2019 es van destinar encara no 194 milions d'euros a les polítiques d'habitatge –el 2010, se n'hi havien destinat 437 milions, una diferència substancial–; a Catalunya, la inversió en habitatge és de 33,1 euros per habitant, estem per sota de la mitjana espanyola en la inversió, de fet, som la sisena comunitat per la cua. I l'última dada quant a la producció d'habitatge: l'Incasòl el 2018 va fer vuit habitatges; el 2019, 22: 30 habitatges socials fets per l'Incasòl en dos anys. Aquestes són les dades que avalen la gestió d'aquest Govern en habitatge. Però no només això. Vostès incompleixen el mandat parlamentari també respecte de l'habitatge. Recorden els ajuts de lloguer per a les persones afectades per les conseqüències econòmiques de la Covid? Recorden que en aquest mateix hemicicle vam aprovar una moció a iniciativa del Grup Socialista Units per Avançar per tal que s'ampliés la partida pressupostària destinada a aquests ajuts i que s'aixequés la suspensió a la presentació de sol·licituds? No ho han fet. Incompleixen el mandat parlamentari amb tota tranquil·litat, i fins i tot en aquelles mesures destinades a les persones que pitjor ho estan passant. I, com sempre, ens diran que no els arriben prou diners de l'Estat, però saben que això no és així, perquè, a banda dels 57 milions d'euros del Pla estatal de «vivenda, se'ls van transferir 14 milions més, per aquesta línia de subvencions en concret, i això sense comptar amb els 3.225 milions que hauran rebut durant l'any 2020, a conseqüència de la Covid, i els recursos extraordinaris que rebran el 2021, extraordinaris respecte a l'habitatge. Per tant, tenen recursos i el que veiem és que els falta voluntat política, voluntat de prioritzar l'habitatge, d'assumir les seves competències. Perquè hem de recordar-los, una vegada més, que l'Estatut d'autonomia de Catalunya confereix a la Generalitat la competència exclusiva en habitatge. Deixin d'evadir les seves competències, assumeixin la seva part de responsabilitat que els pertoca i, sobretot, si us plau, quan plantegin solucions en forma de decrets llei intentin fer-ho amb rigor jurídic perquè esdevinguin eines vàlides per a les necessitats dels catalans i catalanes. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, de la diputada senyora Susana Segovia. Endavant.
Bé; gràcies, president. Diputats, diputades... Ens trobem de nou davant un debat sobre habitatge que possiblement torni a ser una nova cortina de fum per amagar la manca de política efectiva d'habitatge de la Generalitat de Catalunya. Un decret anunciat a bombo y platillo com el decret que suspenia els desnonaments de Catalunya, una irresponsabilitat majúscula, denunciada per les entitats i organitzacions del dret a l'habitatge, anunciar un decret que diu que suspendran tots els desnonaments des del moment que s'aprovi aquest decret, quan és evident que no és cert; un decret que va generar angoixa, incertesa i molt neguit a les famílies que estan afectades per un desnonament; un decret que es va anunciar farcit de frases grandiloqüents i de grans d'anuncis per part del Govern o, com a mínim, de part del Govern, i les organitzacions i moviments socials que van sortir clarament a dir-li que era una instrumentalització d'un drama per part del Govern, perquè sap senzillament que no és cert que aquest decret aturi els desnonaments. Vull dir, i ho sap perfectament. De fet, ho va dir vostè mateix poc després que s'aprovés aquest decret, però quan ja havien sortit grans gràfics i grans cartells per part dels sectors d'Esquerra Republicana, de la conselleria de Justícia, dient: «S'aturen els desnonaments i es suspenen els desnonaments, s'han acabat els desnonaments a Catalunya. I això no era cert. Aquest decret ha estat, una vegada més, una cortina de fum per tapar la inexistència política d'habitatge de la Generalitat –i ho direm una vegada i una altra–, la paralització de la inversió i la construcció d'habitatge públic de lloguer, la ridiculesa dels imports d'ajuts al lloguer, siguin els estructurals, siguin els que s'han fet per l'emergència. L'absoluta incapacitat que té aquest Govern per donar resposta a una crisi d'emergència habitacional que afecta milers i milers de famílies a Catalunya. I no només no destinant recursos, sinó que, a més a més, no acaben d'aplicar els mecanismes legals dels quals vostès mateixos s'han dotat, sigui a través de decret, sigui a través de modificacions legislatives en aquest Parlament, com, per exemple –i ja s'ha dit–, la Llei pel dret a l'habitatge, com la Llei 24/2015, que també s'ha dit, com el Decret 17/2019 o com la llei que regula els lloguers, una llei que també vam aprovar aquí el mes de setembre, que vam anunciar també amb molt d'orgull els grups parlamentaris que l'havíem proposat i també per una part del Govern –per una part. Ja sabem que l'altra se la va empassar una mica a contracor i no estaven massa satisfets amb aquesta llei, però que a aquestes alçades, doncs, no s'ha desplegat cap mecanisme dels que estaven previstos a la llei del lloguer. No s'ha fet cap sanció. De fet, tenim el Sindicat de Llogaters bastant indignats i bastant emprenyats per la inacció a l'hora d'exigir el compliment d'aquesta llei. De fet, acabem de veure que no hi haurien sancions fins a no se sap quan del 2021 perquè ara començarà una campanya que, amb molta calma, es dedicarà a informar els propietaris i els grans tenidors de quines són les implicacions de la regulació de lloguers. I després ja farem inspeccions. I després, si de cas, ja farem sancions. No sabem si això també té a veure amb el fet de que aquesta competència just ha caigut a l'Agència Catalana de Consum, que justament està a la conselleria d'Empresa, que justament és una conselleria de Junts per Catalunya. No sabem si hi pot tenir alguna relació. No sabem què és el que esperen per aplicar aquests mecanismes i garantir que es compleixi la llei del lloguer. Potser –potser– que passi prou temps, que no hi hagi impacte i llavors puguin dir, aquells que diuen que no hi creuen, en la regulació de lloguers com a mecanisme: «Ho veieu com tenim raó, que no ha servit de re, aquesta llei? O potser s'esperaven que es recorregués al Constitucional per part del Govern de l'Estat espanyol i no haver-la d'aplicar. I això no només no ha passat de moment, sinó que, a més a més, vostès saben que està a la propera llei d'habitatge regular els lloguers a tot l'Estat i habilitar els mecanismes necessaris. Per tant, no es facin il·lusions, no anirà al Constitucional, aquesta llei, i l'hauran d'aplicar. Però, vaja, que no compleixin el que diuen les lleis i el que diu aquest Parlament tampoc és una sorpresa. De fet, acostumen a fer-ho. Curiosament, el conseller ara diu que amb aquest decret han complert una moció que encara tinc entès que no s'ha votat. Però vull dir que ja està bé que ens avancem tant als punts d'aquesta moció que es vota..., em sembla que demà, diria. I ara resulta que aquest decret que es va aprovar fa dos o tres setmanes respon al que diu aquesta moció. Fantàstic. No ens queixarem precisament de que ens faci tant de cas, com diu el conseller. Però vostès van anunciar una mesura que suspenia immediatament els desnonaments a Catalunya, que era aquest decret, que essencialment el que fa és el que vostè ha dit, que és reforçar la 24/2015. Bàsicament, el que fa és reforçar també que s'hagi d'acreditar l'oferta d'un lloguer social. Evidentment, nosaltres no ens hi posarem i no ens queixarem ni ens posarem en contra de que hi hagi això en aquest decret. No pateixi que no serà el cas. Ara, parlem del que parlem i parlem en propietat de què és el que diu aquest decret, que bàsicament és reforçar una llei que ja estava en vigència i que no s'estava aplicant. Hi ha un altre tema que també inclou, que a nosaltres ens sembla particularment important i que ho volem destacar, que és el tema dels Mossos d'Esquadra i que també ho ha comentat d'alguna manera el conseller Sàmper en diverses intervencions. I és que ara s'haurà de demanar un informe urgent i comunicar-ho al ministeri fiscal cada vegada que rebin un expedient de mesures cautelars de desocupació. És veritat que el decret diu «en casos de famílies que tinguin factors de vulnerabilitat. A nosaltres ens agradaria saber com es pot aplicar això sense demanar un informe prèviament. Creiem que el que seria més intel·ligent és, en tots els casos, demanar aquest informe i, un cop es tingui l'informe de serveis socials que acredita la vulnerabilitat, aplicar aquest criteri. Perquè no sabem com poden saber que una família està en exclusió residencial si no hi ha realment l'informe dels serveis socials que ho diu. Nosaltres creiem que el decret –i ja s'ha dit– ha generat molta confusió a tot arreu: als jutges de primera instància, que el deixen en suspens i no l'apliquen perquè no saben què poden aplicar, què no poden aplicar i com ho poden aplicar; al mateix Govern, com hem dit, que n'hi havia uns que deien que s'aturaven els desnonaments i nosaltres que no, que només es guanyava una mica de temps i es reforçaven els mecanismes, però sobretot a les famílies i a les organitzacions socials, que van sortir ràpidament a dir que això era un decret farsa. Nosaltres creiem que el que s'ha fet amb aquest decret és molt d'electoralisme, molta grandiloqüència, però que al final el decret diu el que diu i diu el que és. I el que sí que hauria de fer el Govern és tota una sèrie de coses que a nosaltres ens agradaria tornar-los a recordar de tot el que sí que poden fer per fer efectiu el dret a l'habitatge. Per exemple i per començar, podem començar no multant els ciutadans que posen el seu cos per aturar els desnonaments. Perquè estem d'acord que és una mica incongruent fer un decret que atura els desnonaments el 4 de novembre i que a aquestes alçades que estem –que ja s'ha dit abans–, 18 de novembre, crec, més de trenta activistes hagin rebut multes i hagin estat identificats per haver participat en aturar desnonaments. Això és una cosa que també després hem sentit a dir: «No això és per culpa de la llei mordassa. La llei mordassa s'ha de derogar i està a l'acord de Govern. Però per què abans això no s'aplicava i ara de cop i volta tenim aquesta allau? Això és un canvi en la voluntat política, són ganes d'aturar els que aturen els desnonaments per evitar tenir les situacions de confrontació que hem tingut entre Mossos i persones que estan aturant desnonaments. Un segon pas..., i també s'ha dit i com que ja s'ha dit, ho ha dit la diputada Ibarra, no entraré jo en el detall de les dades per guanyar temps, però és destinar-hi recursos, és destinar-hi recursos de veritat, o sigui, que es noti el salt qualitatiu i quantitatiu en destinar recursos per part del Govern de la Generalitat de Catalunya, que seguirà dient que Madrid no ens dona i que Madrid ens roba, però que amb els recursos que té està claríssim que no ho prioritza i que no només això, sinó que tenim l'informe que fa poc va sortir per part de la Coordinadora Fundacions d'Habitatge de Lloguer Social, «Reptes i limitacions de la promoció i la gestió d'habitatge de lloguer social a Catalunya, que denunciava l'escàs pressupost públic destinat a polítiques d'habitatge. En el cas de Catalunya, el 0,1 per cent; en la mitjana europea, el 0,6 per cent. I ja els hi hem dit abans: una altra de les coses que poden fer com fan amb aquest decret i tenen les eines per fer-ho és desenvolupar les seves competències i desenvolupar els recursos legislatius que tenen al seu abast, com ja li ha demanat també moltes vegades la comissió impulsora de la Llei 24/2015 o el Sindicat de Llogateres: controlar efectivament que es fa l'oferta de lloguer social obligatori i que els grans tenidors ho fan abans d'iniciar qualsevol procediment sancionador. I, si no, expedients sancionadors, i amb la seva corresponent multa, que poden multar fins a noranta mil euros per cada pis que no compleixi aquests requisits. Segurament, això dissuadiria molt aquells que volen incomplir la llei. Però no, ho fan tot això. No fan això, no fan processos d'expropiació, no fan processos de sanció per pisos buits o per no oferir lloguer social, no incrementen els recursos a les oficines locals d'habitatge, no reforcen la intermediació, no creen unitats antidesnonament de mediació i que puguin posar-se també a peu de carrer a aturar els desnonaments. I, finalment i per acabar, –nosaltres ho diem des d'aquí i ho diem molt clar–, s'ha de continuar exigint i empenyent per la suspensió dels desnonaments a nivell de tot l'Estat mentre duri l'estat d'alarma. I això és una cosa que està pendent i que és des d'allà on s'ha de poder «apretar i on s'ha de poder insistir. I, de fet, ahir es va poder veure com des del nostre grup al Congrés, més Esquerra Republicana, més Bildu, es presentava una esmena als pressupostos que justament busca aquesta suspensió mentre duri l'estat d'alarma. Perquè el que no pot ser és que tinguem a gent que se'ls està dient: «Marxeu de casa. Sortiu de casa, quan el que s'està dient també és: «Quedeu-vos a casa. Aquesta injustícia s'ha de refer. I des d'aquí ens agradaria emplaçar el Partit Socialista, el PSOE, i el PSC, perquè esperem trobar-los en aquesta esmena. Perquè, de fet, hi ha hagut moltes pressions des de molts espais des d'aquest Parlament, des de l'Ajuntament de Barcelona, des del mateix grup al Congrés, des dels mateixos ministeris que estan dintre del Govern perquè aquesta suspensió es faci efectiva ja. I és molt difícil. De fet, no s'ha fet fins ara. Aquesta esmena és l'oportunitat que té el Partit Socialista per no posar-se d'esquena a la situació de vulnerabilitat que viuen moltes famílies que es veuen amenaçades per un desnonament en plena pandèmia, i esperem trobar-los aquí. Esperem trobar també Junts per Catalunya, tan compromès que sonen aquí. Esperem que el Congrés, doncs, Junts per Catalunya i el PDECAT, si és que aconsegueixen posar-se d'acord, també s'hi posin. Aquells que defensem el dret a l'habitatge tenim aquest repte. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara el Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent.
Bona tarda, diputats, diputades, conseller, consellera. Aquest decret crec que és una reacció a la vergonya que ha hagut de passar aquest Govern veient el moviment per l'habitatge cada dia aturant desnonaments en plena situació d'emergència sanitària. És especialment curiós l'últim punt d'aquest decret, el que parla de Mossos d'Esquadra o policies locals. No? Diuen que si reben una denúncia sol·licitant mesures cautelars relatives a desocupacions d'habitatges de persones o unitats familiars que es trobin dins dels paràmetres de risc d'exclusió residencial previstos en aquesta llei, han de sol·licitar un informe urgent a Serveis Socials de l'Administració pública competent. Clar, és que resulta que la Fiscalia General de l'Estat, amb tota aquest aquest clima que s'ha creat de por, ocupacions i etcètera, fa una instrucció que diu que ara es pot executar un desnonament sense ordre judicial, en determinats casos. Què fa el Departament d'Interior? Doncs corre a adaptar aquesta instrucció de la Fiscalia General de l'Estat i, per tant, fa una instrucció dirigida als Mossos d'Esquadra donant-los la capacitat d'executar desnonaments sense ordre judicial. Aquest grup parlamentari ja va advertir el conseller d'Interior que això podria passar i que acabaria produint-se la situació que es va produir a Nou Barris. Un desnonament pel que conseller d'Interior ha hagut de demanar disculpes. Dues hores abans del toc de queda en plena situació d'emergència sanitària, els Mossos d'Esquadra van a Ciutat Meridiana a desnonar a una família amb menors, de molt males formes i, a més a més, amb insults racistes en aquell moment que els Mossos d'Esquadra proferien als veïns. I ara resulta que venen vostès amb un decret que diu que s'ha de demanar un informe previ a Serveis Socials. Això s'ha hagut de fer sempre. Cap persona vulnerable hauria d'estar al carrer. I els fa tanta vergonya el que està passant cada dia al carrer, el que fa cada dia el moviment per l'habitatge per aturar els desnonaments, que han hagut de fer el decret antidesnonaments i han hagut d'obrir els mitjans de comunicació amb un munt de titulars dient que el Govern de la Generalitat ha fet el decret antidesnonaments. Mirin, no és sobrer aquest decret, nosaltres l'aprovarem i creiem que tots els decrets que serveixin per garantir el dret a l'habitatge no sobren, i per tant, nosaltres no serem un impediment perquè s'aprovi aquest decret. Ara, no ho facin per vergonya i alhora que fan mesures que són absolutament contradictòries amb el que diu aquest decret. Anem a veure; Sants: quaranta-cinc multes, trenta mil euros a les veïnes per estar donant suport a l'ocupació d'un edifici d'un gran tenidor quan hi havia un munt de famílies al carrer a les que l'Administració no els donava alternativa habitacional. Què fa aquesta gent? Es queden a dormir al carrer? Ara, al Bages, la PAHC del Bages; van les veïnes a aturar un desnonament de dos persones grans amb una menor a càrrec, que falten cinc dies perquè l'adjudicació final de l'habitatge de la Mesa d'Emergència arribi. I què fa el Govern de la Generalitat? Vint-i-vuit multes, divuit mil euros per aturar aquest desnonament. Multes contra les veïnes. L'Estela, al carrer Còrsega, a Barcelona; la desnonen de casa amb els seus fills, amb el seu net de set anys, amb una persona dependent amb una discapacitat del 65 per cent acreditada. Els fan fora de casa quan hi ha una situació de vulnerabilitat i qui hi ha d'altra banda és un gran tenidor. Què hauria d'estar passant? Doncs que aquest gran tenidor hauria de tenir una sanció i que aquest desnonament no s'hauria d'haver fet. Doncs, què ha fet el Govern de la Generalitat? Ja van cinquanta multes de 601 euros basant-se en la llei mordassa; trenta mil euros, o més, per aturar el desnonament. És aquesta la manera que tenen vostès de desarticular el moviment en defensa de l'habitatge? Pensin que aquest moviment és un dels moviments amb més potencial transformador a dia d'avui al nostre país i amb més força, i que com més multes posin, més articulació hi haurà, més s'ajuntaran, més s'uniran i cada vegada més gent sortirà i s'apuntarà a aquest moviment i, per tant, no aconseguiran desarticular mai un moviment tan potent que posa cap, cos, i tota la seva dignitat davant de cada desnonament. Gràcies, president.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Daniel Serrano.
Gracias, presidente. Conseller, consellera, diputados, diputadas, el decreto ley que se somete a convalidación tiene como objetivo modificar la Ley 24/2015 de medidas urgentes para afrontar la emergencia en el ámbito de la vivienda y la pobreza energética, y para introducir en dicha legislación medidas para impedir desahucios durante la vigencia del estado de alarma y las restricciones de movilidad para hacer frente a la Covid-19. Con el decreto ley se introduce en dicha normativa la obligación de los grandes tenedores de ofrecer alquiler social no solo en casos de adquisiciones de vivienda fruto de una donación en pago –que es la regulación actual–, sino también antes de la interposición de demandas judiciales derivadas de una reclamación de deuda hipotecaria o demandas de desahucio. En ese sentido, el decreto añade un nuevo apartado en la disposición adicional primera para decretar que los procedimientos iniciados de lanzamiento deben quedar interrumpidos hasta acreditar que se ha formulado la oferta de alquiler social. Por último, a través de este decreto se añade una nueva disposición adicional –la tercera– a la Ley 24/2015 para proclamar que durante la vigencia del estado de alarma o de alguna medida que comporte restricciones en la libertad de movimiento se suspenderán las ejecuciones de resoluciones judiciales que conlleven el desahucio de personas o unidades familiares que estén dentro de los parámetros de riesgo de exclusión social. Esta nueva disposición adicional establece también que los Mossos d'Esquadra, como las policías locales, ante denuncias solicitando medidas cautelares relativas a las desocupaciones de viviendas de personas o unidades familiares en riesgo de exclusión residencial, deberán solicitar informe urgente a los servicios sociales comunicándolo al Ministerio Fiscal. En síntesis, estas son las medidas que introduce este decreto mediante un artículo único con tres apartados. Empezando por el que podría ser aparentemente más sencillo –el tercer apartado–, cierto es que se trata de una suspensión de carácter temporal ceñida al estado de alarma o a las restricciones de movilidad, medida por tanto excepcional y transitoria por motivos sanitarios. Y puesto que está pensada para ayudar a las personas más vulnerables afectadas por las consecuencias económicas y sociales de la pandemia, quizás con otro redactado jurídicamente viable podríamos llegar a compartir una medida de esta naturaleza, aclarando –eso sí– que no afectará nunca a propietarios particulares. El problema es que este redactado adolece de una evidente invasión competencial en materia procesal y, por tanto, inconstitucional, ya que el Parlament de Catalunya no es competente para determinar cuándo se puede suspender la ejecución de una resolución judicial, y ustedes lo saben. Pero es que además, los otros dos primeros puntos de este decreto empeoran la cosa, ya que modifican aspectos normativos de la Ley 24/2015 que van más allá de la suspensión excepcional y transitoria a la que obliga el virus, puesto que se hace con vocación de permanencia más allá de la pandemia, de forma que cuando superemos la actual situación sanitaria condicionada por el estado de alarma o las restricciones de movilidad, el actual marco normativo permanecería con las modificaciones incorporadas en estos dos primeros puntos de este decreto. Hay que añadir, además, que el Decreto 17/2019, convalidado en su día por esta cámara, ya introdujo modificaciones en la disposición adicional primera de la Ley 24/2015 para cambiar el artículo quinto del citado texto legal, y que dicho decreto fue objeto de recurso ante el Tribunal Constitucional por parte de nuestro partido, recurso que se halla actualmente en trámite. Por tanto, podría darse la paradoja de que el Tribunal Constitucional anulara total o parcialmente aquel decreto afectando al citado artículo 5, que hoy nuevamente se pretende modificar mediante este decreto. Porque por lo que el redactado final resultante del artículo 5 de esta ley, entre lo posiblemente anulado por el Tribunal Constitucional y lo modificado hoy por este decreto, sería un esperpento jurídico de proporciones descomunales. Por eso, ya les anuncio que en el caso de que hoy este decreto salga adelante, valoraremos la presentación de un recurso ante el Tribunal Constitucional por los mismos motivos que la anterior, por vulnerar los mismos principios constitucionales y por invadir competencias de carácter procesal para las cuales es una obviedad que no tenemos competencia. En definitiva, se somete a convalidación un decreto que, utilizando como excusa la actual situación sanitaria, pretende modificar por la puerta de atrás la Ley 24/2015, no ajustando los cambios o las suspensiones de su vigencia al marco temporal de la pandemia, sino que modifica aspectos importantes de esta ley con vocación de permanencia e incurriendo en las mismas vulneraciones de la Constitución que anteriores decretos. Por tanto, votaremos en contra de la convalidación porque este decreto es otra piedra más en el caos normativo al que nos tiene acostumbrado el Govern, erosionando más –si cabe– el principio de seguridad jurídica en Cataluña. Y porque en el fondo su propuesta con este decreto es trasladar el problema de manos, pero sin asumir que la solución al mismo, en realidad, pasaría por poner los recursos económicos necesarios para que, en las actuales circunstancias sanitarias, económicas y sociales, el problema no lo tenga que asumir nadie, sino que lo asuma quien lo tiene que asumir, que es el Govern. Gracias, presidente, conseller, consellera, diputados y diputadas.
Gràcies, diputat. Ara, en nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor José Rodríguez.
Gràcies, president. L'objectiu d'aquest decret hauria de ser aturar els desnonaments de famílies i persones vulnerables durant aquesta pandèmia. És el quart intent d'aturar-los que fa aquest Parlament. El primer va ser amb la Llei 24/2015, que va estar dos anys suspesa pel Tribunal Constitucional. També en aquest Parlament amb una llei –la Llei de contenció de rendes de l'11 del 2020– també ho hem intentat aturar. El Decret llei del 17/2019 de mesures urgents d'habitatge també ho ha intentat, per tant, és el quart intent d'aturar els desnonaments que fem des d'aquest Parlament. I el nostre objectiu és ben clar: evitar els desnonaments a persones vulnerables per part de grans tenidors si no es realitza un oferiment previ d'un lloguer social o una solució pactada. La judicatura –tal com interpreta la llei i els decrets a la seva perversa manera– i la dreta ens estan venent que amb aquest decret intentem erosionar el dret que tenen els propietaris d'habitatges a viure-hi o a treure'n rendiment econòmic. Però estem parlant d'una situació on actualment la immensa majoria de desnonaments són a habitatges que pertanyen a grans tenidors, a pisos que han estat buits, que quan es desnonen segueixen buits, i sense un aprofitament ni social ni econòmic. Són habitatges tractats només com un bé especulatiu on fons d'inversions i bancs actuen com si fos una partida de Monopoly. Mentrestant els habitatges continuen buits i les persones desnonades acaben al carrer, moltes vegades sense que hi hagi solucions habitacionals. Els puc parlar de desnonaments i intents de desnonament recents: al carrer Còrsega al setembre, a Rasos de Peguera o al carrer de les Agudes a Ciutat Meridiana a l'octubre, a Villarroel fa dues setmanes. Tots són desnonaments on hi ha un gran tenidor, un fons d'inversió, dos bancs i una persona privada que té dotzenes d'habitatges. I els habitatges desnonats continuen buits, sense cap ús social ni aprofitament econòmic. Ens agradaria dir que aquest decret aturarà els desnonaments, però no és així. Tot i que hem demostrat en dues lleis, la del 2015 de pobresa energètica i la del 2020 de contenció de rendes, i en dos decrets, el del 2019 al voltant de l'emergència habitacional i ara amb aquest altre decret, la voluntat del Parlament de Catalunya continua sent violada per una interpretació que els jutges fan de les nostres lleis. Els jutges reconeixen que podem regular aquesta matèria com vulguem, però que ells poden obviar-ho, perquè per a ells preval la Ley de enjuiciamiento criminal i el dret processal. Els jutges assumeixen un paper que no els pertoca i alteren la voluntat del legislador, escudant-se en criteris processals i estenent recomanacions que curiosament es consideren per sobre del que es publiqui al DOGC o al BOE. Però a això ja és al que ens té acostumats la descuidada democràcia espanyola, més orientada a defensar els drets dels especuladors i els interessos del règim del 78 que els drets bàsics dels ciutadans. En tot cas, aquest no és només un nou intent per aturar els desnonaments que s'estavellarà contra la barrera interpretativa dels jutges. Els efectes d'aquest decret ja es poden notar. Els jutges, forçats ja per quart cop en un procés d'interpretació de la voluntat del Parlament de Catalunya, han hagut de fer un acord d'unificació de criteris dels jutjats de primera instància. En aquest text, on curiosament abjuren que el Parlament de Catalunya faci la seva feina, que és fer lleis, en una clara violació de separació de poders, inclouen un nou criteri, forçats per aquest nou decret. Una petita escletxa que diu: «no obstante y de manera estacional el juez podrá valorar la suspensión del juicio de desahucio atendiendo al conjunto de circunstancias concurrentes. Al·leluia. Aquesta recomanació és una novetat i no es donaria en cas que aquest decret no tirés endavant. Han calgut dues lleis, dos decrets per fer un petit forat al mur de la judicatura espanyola a Catalunya. Però aquest forat ja existeix i és gràcies a aquest decret. També, des de mediació de Mossos, ens han reconegut que el decret ha forçat a modificar moltíssimes actuacions de desnonaments que hi havia previstes, dient que la seva disposició addicional tercera –que han citat altres diputats– inclou una condició per a l'actuació de la policia local i els Mossos: en el cas de desnonaments de famílies vulnerables que ocupin un habitatge, s'obliga Mossos i la policia local a requerir un informe previ i urgent dels serveis socials. Això ha endarrerit bastants desnonaments i n'ha deixat en suspens alguns altres. Però és evident que no hem aturat els desnonaments i el que estem fent és dificultar-los i endarrerir-los molt. I endarrerir-los i dificultar-los, tot i no ser una solució definitiva, és facilitar d'altres solucions. Avui, com diuen al Sindicat d'Habitatge de Nou Barris, endarrerir un desnonament ja és una victòria. És donar temps per intentar arribar a un acord amb el propietari, és donar temps a la intervenció dels serveis socials, de la mediació municipal, de la mesa d'emergència habitacional, és donar temps a trobar solucions comunitàries, és donar temps a no abandonar la casa. És temps que un bé especulatiu és utilitzat per a la funció social d'acollir una família. Aquest temps preuat és el que guanyem els qui lluiten al carrer per evitar desnonaments. Aquest decret és el que ajuda a guanyar temps; guanyar temps per a les famílies. Per aquest motiu no podem acceptar que es multi persones que es manifesten i intenten aturar un desnonament. No podem criminalitzar un moviment social que l'únic que fa és, en el fons, defensar al carrer el que el Parlament expressa com a voluntat política del poble de Catalunya. En aquest cas, sabem que el Departament d'Interior hi està treballant. És un tema en què ens hi hem posat de cap per intentar que el Departament d'Interior no multi. Especialment en aquest moment de pandèmia, li demanem al Departament d'Interior que avantposi el dret de manifestació a l'aplicació de la llei mordassa modificant una mala praxis i una aplicació injusta d'aquesta llei. Ens han escoltat, esperem que això tiri endavant. Però creiem que hauríem d'estendre aquesta situació més enllà de la situació de pandèmia, ja que guanyar temps per a les famílies és important. I el moviment per l'habitatge, juntament amb l'impuls que fem des del Parlament, som qui estem aconseguint guanyar aquest temps. Però no vull oblidar que per molts decrets que fem al Parlament de Catalunya i per moltes escletxes que generem i per molt temps que guanyem amb els nostres intents des del legislatiu, no som un estat i els jutges ja ens ho continuen recordant. No som un estat i no tenim competències per evitar els desnonaments. Els jutges prefereixen respondre als interessos dels especuladors protegits pel règim del 78. Per això considero que caldria que alguns que avui critiquen aquest decret en portin un de semblant al Congreso dels Diputats. Nosaltres ja ho hem fet, per cert, diputada de Ciutadans. Nosaltres ja ho hem fet. Per tant, tindrà l'oportunitat de votar-lo, tal com han fet alguns grups independentistes sobiranistes catalans i bascos al Congreso i el Grup de Podemos. Com diu el vicepresident Pere Aragonès, els demanem que estiguin al costat de la gent suspenent els desnonaments. És veritat que les polítiques d'habitatge no són només aturar desnonaments, però aquí s'han fet un seguit de retrets continus a la manca d'inversió de la Generalitat. Jo pensava que només parlaríem d'aquest decret, però aquí tothom aprofita en període preelectoral per treure els colors a tothom. Parlem de treure els colors. Sí, hi ha un gran problema de suport a la política d'habitatge. Comencem parlant del plan vivienda que va iniciar Zapatero amb més de 10.000 milions d'euros a l'inici de la crisi immobiliària. Un pla plurianual que Rajoy el va reduir a 2.100. Però és que el del president Pedro Sánchez és de 1.400 milions d'euros. Per tant, sí que és veritat que la comparació d'inversió de la Generalitat de Catalunya en habitatge del 2010 al 2020 és inferior, però la caiguda d'inversió de l'Estat espanyol, déu-n'hi-do, eh? Déu-n'hi-do. Per cert, el plan vivienda partia de la premissa que set de cada deu euros els posaria l'Estat espanyol. Ara mateix no és així. En posa tres de cada deu. Però en tot cas, avui parlem d'un decret que intenta guanyar temps per a les famílies. I els demano que donin suport a aquest decret, que ens ajudin a fer guanyar temps a les famílies, als mediadors, als negociadors i als poders públics per evitar que les famílies es quedin sense un sostre. Els demano que, ja que no volen regular-ho a l'Estat espanyol, com a mínim ens facilitin tirar endavant aquesta mesura parcial que estira al màxim les competències catalanes i força els jutges, com ja hem vist, a crear petites escletxes en la seva fèrria interpretació a favor dels especuladors. Els demano que el votin a favor perquè, tot i que no podem aturar definitivament els desnonaments, aquest temps que fem guanyar a les famílies, endarrerint-los i dificultant-los, per a elles és un temps preuadíssim. I com, torno a repetir, diu el Sindicat d'Habitatge de Nou Barris: «cada endarreriment d'un desnonament és una victòria. Gràcies.
Gràcies, diputat. Ara en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula senyor diputat Antoni Morral.
Conseller, consellera, diputades, diputats, crec que es tracta de valorar, en concret, aquest decret i el context en què s'aprova o en què es proposa la seva aprovació. De fet, en un context d'una incertesa que ens embolcalla a tots. De fet, no hem viscut abans mai una situació com aquesta. No saber el que passarà els dies i les setmanes que tenim al davant quant a la pandèmia i les seves conseqüències socials i econòmiques genera dubtes, angoixa i molta complexitat en la gestió. I la gestió del Govern s'ajusta..., avui s'ha aprovat i es proposen diversos decrets per ajustar-se, precisament, a aquesta situació d'incertesa. De fet, la política ha de ser l'espai que afavoreixi el camí de la solució. L'espai que ha de generar confiança, cooperació i solidaritat perquè el patiment, certament, és molt. Són prou evidents les dificultats que pateix molta gent. L'emergència és una paràbola que té rostre humà, que té noms i cognoms, que són els nostres veïns, i que la patim de molt a prop. I d'això va aquest decret, que vol evitar els desnonaments de famílies vulnerables sense alternativa d'habitatge. Un decret que amplia i complementa el Decret llei 30/2020, del 29 de setembre, que queda curt, aquell decret. Queda molt curt quan tracta de les mesures relacionades amb el dret a l'habitatge, perquè no evita els desnonaments de famílies i persones vulnerables en aquest temps d'estat d'alarma. Un decret que està fet des d'una mirada distant al problema. Un decret que limita la seva vigència al 31 de gener del 2021, quan l'estat d'alarma està decretat fins al 9 de maig. Un decret que només contempla els casos de desnonament de persones o famílies afectades per l'impacte econòmic i social de la Covid, quan sabem que la crisi afecta també sectors molt més amplis i els motius de la vulnerabilitat també són molt diversos, perquè el Covid els embolcalla tots. Un decret que només es refereix als desnonaments d'habitatges de lloguer i exclou expressament els de l'àmbit hipotecari o les ocupacions d'habitatges de propietat de grans tenidors per part de famílies vulnerables. Un decret que cal ampliar, i, en aquest sentit, la proposta que se sotmet en aquest decret és precisament ampliar i millorar aquest decret, perquè, de fet, no podem fer fora la gent de casa seva, sigui de propietat o no ho sigui, sense una alternativa a un habitatge digne. És més que una qüestió política. És, fonamentalment, una obligació ètica. Perquè la crisi ha accentuat d'una manera alarmant i extremadament dolorosa el dia a dia de moltes famílies que pateixen per no perdre el sostre on viuen i són molts els joves que no veuen la manera de poder-se emancipar. I en aquest context els desnonaments no han de poder-se produir. Recordem que l'habitatge és un dret que estem obligats a garantir a tothom i veiem amb un cert grau d'impotència que el servei públic no arriba a cobrir la demanda, que comença a ser desbordant, de famílies que no poden accedir-hi. De fet, el Govern en aquests darrers temps ha portat a aprovació en aquest Parlament diverses mesures per pal·liar aquesta qüestió, i hi posa tots els recursos que estan al seu abast, i incentiva que es puguin fer inversions també a través de la proposta de tanteig i retracte. Per tant, l'interès i el compromís del Govern en aquest sentit, en aquest període, és total i absolut, però insuficients els recursos, certament. Però aquesta situació d'insuficiència té diverses cares. Els recursos són insuficients, el parc públic d'habitatge també i el marc competencial de què disposem també és limitat. Certament, la Generalitat té competències en matèria d'habitatge –limitats recursos–, però, en canvi, no té competències en l'àmbit de procediment judicial per poder intervenir en els processos de desnonament, i això també és un problema. En aquest context, la gestió, certament, no resulta fàcil. I l'exercici de la política es veu obligada a posar dosis d'eficiència, d'eficàcia, però també d'humilitat i de reconeixement, perquè ens trobem davant d'un problema que té una dimensió estructural que ens obliga a tenir la màxima generositat per crear espais de governança i unitat d'acció en la cerca de solucions. Aquest valor intangible de la cooperació es fa imprescindible; dels ajuntaments amb la Generalitat, de la Generalitat amb els ajuntaments, el compromís de l'Estat amb el Govern de la Generalitat, amb les entitats de la societat civil, màxima coordinació entre departaments –Territori, Justícia, Interior... Aquesta cooperació s'ha d'afavorir i forçar, i aquest decret també va d'això, de cooperació i de coordinació. Ve de la mà de dos departaments i vincula els serveis socials, que són aquells professionals que estan en contacte amb la gent, els quals hauran de lliurar de forma preceptiva l'informe de la situació social i de possible alternativa d'habitatge a la policia judicial –Mossos d'Esquadra, policia municipal–, que no ha de poder actuar sense aquest informe. I això és important. Perquè, de fet, no és tolerable, per exemple, que un ajuntament ofereixi l'habitatge social en el moment en què estan els Mossos a la porta de l'habitatge executant un desnonament. Haver deixat esgotat tot el període de mediació previ. Això ha passat a Barcelona, contràriament al que, lògicament, hauria de ser el de compartir les estratègies, i la mediació n'és una, d'aquestes estratègies. Amb el compliment d'aquesta norma del decret això ja no pot passar. No és moment de picabaralles per debilitar l'adversari polític, per treure algun rèdit electoral amb un tema com l'habitatge. De fet, és bastant inaudita, en les intervencions que m'han precedit, amb una proposta que és enormement positiva per evitar els desnonaments, la crítica que es fa, doncs, per treure partit d'aquesta qüestió, que és realment un problema important que tenim, i que compartim tots el fet de que és un problema a abordar de primera magnitud. Posem el límit al marc competencial per garantir que no hi hagi cap desnonament en període d'estat d'alarma, però també posem les condicions perquè no hi hagi cap desnonament sense alternativa a famílies vulnerables el dia després de l'estat d'alarma, sigui quan sigui aquest dia, que esperem que sigui aviat. I, per això, màxima cooperació. Aquest decret entenem que també va d'això. Des d'aquesta perspectiva de màxima cooperació, també hi ha d'haver màxima contundència amb les màfies que treuen partit del dolor de les famílies vulnerables. I també màxima contundència amb els grans tenidors que es resisteixen a oferir habitatge social com els obliga la llei i tramiten sense escrúpols expedients de desnonaments. I també amb la banca, que es mostra intransigent sovint i inflexible amb les famílies que realment no poden pagar la quota. Perquè, pel que fa als desnonaments, l'objectiu ha de ser zero famílies vulnerables sense que tinguin una alternativa d'un habitatge digne. I per això ens cal esgotar les accions preventives, les de mediació, la cooperació entre departaments i institucions, i activar la relació dels serveis socials amb els de seguretat. No pot ser que en el marc d'una situació com la que estem vivint la gestió pròpiament dita segueixi el seu curs ordinari com si res, que les institucions no es coordinin, que la burocràcia s'imposi per sobre de voluntats polítiques que en aquest cas són molt compartides. D'això va també aquest decret, de forçar la interrupció de procediments de desnonaments iniciats i que la lògica de la burocràcia judicial s'aturi quan calgui fins que no hi hagi una alternativa de lloguer social per a aquells propietaris de grans tenidors. Junts per Catalunya hi votarem a favor, com no pot ser d'una altra manera, i esperem que sigui respectat per altres institucions del Govern de l'Estat i el Tribunal Constitucional, per cert, que ja ens té acostumats a vetar decisions d'aquest Parlament. Estem al final d'una legislatura. Alguns dels que avui estem aquí no hi serem. Per exemple, jo mateix, i s'haurà de seguir atenent l'emergència, però també en paral·lel cal començar a posar els fonaments i les llums llargues per planificar un futur que solucioni de forma definitiva el problema de l'accés de l'habitatge per a tothom. Evitem que la campanya electoral i la política partidària condicionin aquest objectiu. Sabem que això exigeix inversions milionàries per construir el que necessitem, de fet, construir un parc d'habitatges públic de gestió de lloguer i un pacte entre institucions, societat civil i el sector immobiliari. Fem-ho, fem-ho. És imprescindible, és necessari, és urgent. Malauradament, també sabem que sense la plena sobirania això és molt difícil. Per això, alguns treballem perquè aquest país un dia, aviat, pugui ser independent. Gràcies.
Gràcies, diputat. Acabat el debat, els faig avinent que la votació sobre la validació del Decret 37/2020 es farà aquesta tarda, un cop substanciat l'últim punt de l'ordre del dia. [[Proposició de llei de modificació de la Llei 25/2010, del 29 de juliol, del llibre segon del Codi civil de Catalunya, relatiu a la persona i la família (continuació)]] [[202-00028/12]] El sisè punt de l'ordre del dia és el debat de la Proposició de llei de modificació de la Llei 25/2010, del 29 de juliol, del llibre segon del Codi civil de Catalunya, relatiu a la persona i la família. D'acord amb l'article 138.3 del Reglament, finit el termini per presentar esmenes, procedirem al debat final de la tramitació en lectura única. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, pel Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Raquel Sans.
Bona tarda. Gràcies, president. Consellera, diputats, diputades, voldria començar la meva intervenció tornant a agrair al PSC, i en concret a la diputada Ibarra, la tramitació per lectura única d'aquesta modificació del Codi civil, que, com ja vam dir en l'anterior Ple, ens sembla una modificació que té tota la lògica del món i que, a més, és totalment necessària. De fet, només cal veure el suport unànime de tots els grups de la cambra a aquesta iniciativa. Així mateix, també voldria agrair al grup proposant que hagi acceptat les esmenes que hem presentat a aquesta modificació els grups que donem suport al Govern, i que van en la línia simplement de trobar un millor encaix i una redacció que s'ajusti més a la codificació del Codi civil català. Per tant, en cap cas no es pretén modificar el sentit del canvi normatiu que es proposa. D'altra banda, malgrat que compartim en bona part la voluntat de l'esmena que també presentava el Grup de Catalunya en Comú Podem i que, en un sentit molt similar, també havia proposat, tot i que no es va arribar a registrar, l'Institut Català de les Dones, doncs, l'esmena presentada que pretenia introduir la regla que permetés prescindir del consentiment de l'altre progenitor per a l'assistència psicològica dels fills i filles menors d'edat en situacions on no s'hagués iniciat el procediment penal, entenem que, malgrat compartir la necessitat d'una transformació en aquest cas, en aquesta modificació, des del punt de vista tècnic i legal, doncs, es fa difícil la incorporació d'aquesta modificació al text i, per tant, a aquesta esmena no hi donarem suport. Bàsicament, per una qüestió tècnica, eh?, perquè des d'un punt de vista legal vulnera drets de les persones progenitores i perquè és contrària a dret i vulnera en aquest cas la jerarquia de poders. Malgrat tot això, malgrat aquestes consideracions, des del punt de vista legal, som plenament conscients de la gravetat de la situació en què la violència repercuteix directament als fills i filles menors d'edat i de la necessitat de protecció. No obstant, doncs, s'ha de recordar també que l'Administració ha de respectar en aquest cas les normes civils que regulen la relació filial. I cal recordar, a més, que l'Administració sempre té al seu abast mecanismes als quals pot acudir per obtenir aquesta finalitat, com la denúncia al ministeri fiscal, o al jutjat o a la Policia, com també acompanyar la víctima perquè denunciï o perquè iniciï el procediment corresponent. I aquí, en aquest punt, en aquest acompanyament a la víctima, em voldria aturar un segon, i aprofitar aquests minuts de faristol i també la proximitat del 25 de novembre, en aquest cas, per interpel·lar, i crec que hi estem en bona part tots i totes d'acord, la resta de grups parlamentaris de la necessitat de fer un replantejament també de la justícia, del marc normatiu –sé que la companya Jenn Díaz, que altres diputades del Parlament estan treballant també en la modificació de la Llei contra la violència masclista–, perquè resulta que un 80 per cent d'aquestes violències masclistes no s'arriben a denunciar mai. I aquí tenim un problema i tenim un problema molt greu, perquè vol dir que vuit de cada deu dones que pateixen aquestes violències, amb les conseqüències que també se'n deriven per als fills i filles en cas que hi siguin, doncs, queden sense denunciar. I, per tant, amb el redactat que avui aprovem, malgrat fer aquest pas endavant, no quedarien cobertes les necessitats d'aquests infants, d'aquests nens i nenes i tampoc de les seves mares. Entenem que es tracta d'un tema cabdal, aquest canvi de prisma, que ha d'implicar un canvi legislatiu i diria que fins i tot un canvi cultural, no?, que hem d'anar més enllà, que hem d'abordar tant des de l'òptica catalana, però també, en aquest cas, en l'àmbit de l'Estat espanyol i fins i tot europeu, eh? L'altre dia parlava amb l'eurodiputada Diana Riba sobre aquesta qüestió, i també cal aquest canvi de mirada també en l'àmbit europeu. Tenim molta feina a fer per canviar aquesta mirada que ha de situar sempre, sempre, sempre, al centre les víctimes. I cal que recordem en aquest punt que els fills i filles dels pares maltractadors són víctimes –són víctimes. Els infants són segurament les víctimes més invisibles, estan en segon pla, i no sempre la justícia.., de fet, moltes vegades la justícia no prima la seva protecció. La modificació que ha plantejat el PSC és de sentit comú, és de lògica, i ja ho vaig dir l'altre dia, reconec que m'ho vaig haver de llegir dos o tres cops per assimilar que aquest canvi que es proposava era només perquè els fills i filles dels pares condemnats per violència masclista poguessin rebre avaluació i atenció psicològica sense que el maltractador hagués de donar permís. Perquè és evident que els agressors no tenen cap dret –no tenen cap dret– a negar la recuperació de les víctimes, tampoc la dels infants. Però tal com vam expressar en l'anterior Ple, en els casos de violència masclista i el paper que hi juguen els infants, cal que ens posem totes i tots d'acord per anar molt més enllà, eh?, el que deia, cal aquest canvi de mirada, un canvi d'enfocament que, sens dubte, ha d'incorporar la perspectiva feminista, que ha d'entendre que el que cal prioritzar per part de l'Administració, per part de la justícia són els drets d'aquests nens i nenes, d'aquestes víctimes també de la violència masclista. Jo em quedo amb una frase que deia: «Em carregaré el que més estimes, ja pots anar-te acomiadant de les nenes. Aquesta és una de les amenaces del pare, que va matar dues filles de Castelló, cap a la mare de les petites. Era l'any 2018. El pare va matar a ganivetades les nenes de tres i sis anys. Les dues frases es van incloure en una denúncia que la dona va portar als jutjats per demanar que es protegissin les menors i se suspengués el règim de visites. La jutge ho va desestimar perquè, segons va argumentar, els informes policials del cas assenyalaven un risc baix cap a la víctima i perquè va apreciar contradiccions en el relat de la mare. És evident que alguna cosa no estem fent bé, perquè, malgrat que estem parlant de sentències condemnatòries per maltractament, segons dades del Consell General del Poder Judicial, només en aproximadament un 1 per cent dels casos, eh? –pot variar, però la xifra se situa al voltant de l'1 per cent dels casos–, els jutges van acordar suspendre el règim de visites o pàtria potestat de l'agressor cap als menors. I en alguns casos, com hem vist, això els va arribar a costar la vida. No són fets aïllats, i és una mostra de com el sistema genera més perjudicis a la víctima després d'haver patit una agressió, sobretot en una esfera tan, tan íntima com és la de la família, no?, com és l'entorn de casa seva. La prioritat des del sistema judicial per evitar que el menor pateixi una victimització secundària ha de ser sempre, ho diem, ho repetirem tantes vegades com convingui, la protecció de l'infant i no l'aplicació de la pàtria potestat; la prioritat han de ser els infants, no els condemnats per maltractament. Estar al costat de les víctimes, també ho vam dir, és estar al costat dels professionals que les atenen i donar-los la seguretat jurídica que necessiten. Moltes vegades aquests professionals tenen dificultats per poder exercir, per poder ajudar, per poder acompanyar aquestes víctimes i, per tant, doncs, també és important que els podem donar aquesta seguretat jurídica. Per tant, molt contenta del canvi normatiu que avui aprovarem, contenta també de la unanimitat, no?, i de l'acord de tots els grups parlamentaris, perquè és imprescindible que entenguem que la lluita contra les violències masclistes ja no és que sigui una qüestió d'estat, sinó que és una qüestió mundial, eh?, ens afecta, ens interpel·la al 52 per cent de la població d'aquest món. I, per tant, per petits que siguin els avenços com el que avui fem no podem deixar escapar cap –cap– oportunitat, cap ni una. Així que moltes gràcies i els emplacem a totes i a tots a seguir treballant en aquesta direcció. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Elena Fort.
Gràcies, president. Consellera, diputades i diputats, en el darrer Ple vàrem trobar-nos davant d'aquest faristol per expressar amb ampli consens el suport a la proposta de Grup Socialistes i Units per Avançar per tal de modificar el Codi civil català, amb la finalitat ja repetida de permetre l'atenció psicològica de menors víctimes de la violència masclista sense el consentiment patern en el cas de l'existència d'una denúncia o procés penal en tràmit o sentència. A la intervenció que vàrem fer el nostre grup –no la vaig fer jo personalment, la va fer la diputada Tarrés– vàrem fer referència a la tasca iniciada des de l'Institut Català de les Dones ja fa més de tres anys, i especialment vàrem fer esment a l'extens informe de l'Associació Catalana per a la Defensa dels Drets Humans, del 27 d'abril d'enguany, redactat per quatre advocadesses de prestigi, a una demanda de l'institut. Seguint les propostes i conclusions d'aquest informe, vàrem anunciar en aquella intervenció que tot i la conformitat amb l'objecte de la proposta, la conformitat general, aquest mínim, procediríem a la presentació d'esmenes en la línia de reforçar i potenciar la mesura. M'agradaria explicar una mica què diu aquest informe. L'esmentat informe proposa un protocol que contempla un tràmit que s'iniciaria amb la detecció de la necessitat de la intervenció psicològica, ja sigui pel pediatre, el metge de capçalera, l'escola, la treballadora social o els serveis socials, el SIAD, el SIE, la casa d'acollida; aquest professional hauria de fer un informe que avaluï la conveniència de la intervenció. Seguidament, si existís la negativa reiterada del progenitor titular de la potestat, previ requeriment fefaent i previ intent de mediació, s'hauria d'incoar iniciar un expedient administratiu, informat també pels serveis tècnics psicològics corresponents, amb audiència a les parts interessades i la del menor, si tingués més de dotze anys. L'expedient finalitzaria amb una resolució executiva que podria ser recurrible davant els jutjats civils de la família. Vàrem entendre que la proposta de protocol, altament reforçada en les seves garanties en els diferents tràmits, recollia millor l'esperit de la proposició de llei que es portava al Parlament i la garantia del mateix menor d'una manera molt més integral. Recordem que, en molts casos, com ha dit la diputada Sans, es podria dir que quasi en la majoria –vuit de deu, parlàvem–, no sempre existeix un procediment penal obert. Hi ha moltes dificultats per començar aquesta via, tant ja sigui per desprotecció de la víctima, la por al maltractador, la por a l'entorn, a la família, la manca d'informació, la manca de recursos... Des de Junts per Cat, i a proposta de l'Institut Català de les Dones, vàrem voler presentar una esmena en la línia, pràcticament idèntica, dels companys dels comuns, i adoptar aquest protocol que ens semblava prou garantista i prou interessant, i proposar, en definitiva, que la intervenció psicològica es pogués donar sense el consentiment del tutor maltractador, sense que hi hagués aquest procediment penal, aquesta denúncia o aquesta sentència prèvia. Però vàrem tenir, a l'hora de preparar tota aquesta intervenció, coneixement de l'opinió contrària a aquesta proposta de la Comissió de Codificació de Catalunya, que, no ho oblidem, és l'òrgan col·legiat que té atribuïda la funció d'elaboració de les propostes de revisió, actualització i desenvolupament del dret privat a Catalunya i de fer-ne el seguiment del seu desenvolupament. La Comissió de Codificació entén que la proposta és contrària a dret i vulneraria la jerarquia de poders, en considerar que la manca del procés penal i la consegüent no intervenció del Ministeri Fiscal desprotegiria els menors, amb una major incertesa també, a més, sobre els fets succeïts, i que implicaria una ingerència de l'Administració que trencaria el mateix sistema del Codi civil, en considerar que un informe administratiu no pot legitimar la incidència sobre drets de la persona, com és la pàtria potestat, recollits al codi. Es tracta, doncs, d'una negativa que ve a dir-nos que aquesta previsió que voldríem haver introduït no pot ser contemplada des del Codi civil. És per això que, finalment, no vàrem presentar l'esmena, i vam limitar-nos a presentar una esmena, conjuntament amb el Grup Republicà, més estrictament tècnica, també proposada per la Comissió de Codificació, que reubica aquest article que afegim, ara afegit com a punt 2.d, a l'article 2.36.8, en lloc de ser el punt 3, com es proposava inicialment, i hi donem una redacció que entenem més acurada. En aquesta línia, en tot cas, agrair a la diputada Ibarra la seva acceptació, l'acceptació d'aquesta esmena, que considerem que, en tot cas, millora la proposta per fer-la més entenedora. Finalment, i en qualsevol cas, des de Junts per Catalunya, i crec que tots els grups, considerem que la proposta de l'Institut Català de les Dones, que va un pas molt més enllà en el reforç de la protecció de les víctimes, no hauria de quedar a l'oblit i no pot quedar en l'oblit, i que des d'aquest Parlament i des del Govern ens hem de posar a treballar per trobar la fórmula legal que ens permeti la seva implementació conforme a llei. En aquest sentit, emplaço –com bé deies, companya Sans– tots els grups a trobar aquesta via amb el més ampli consens. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Pel Grup Parlamentari Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Susanna Segovia.
Moltes gràcies. Diputats, diputades, Catalunya té eines molt potents per poder combatre la xacra de les violències masclistes –ens falta treure'ls-hi més suc i posar-hi més recursos. Catalunya compta amb una xarxa específica d'atenció i de recuperació integral de les víctimes de violència masclista, i, evidentment, té la Llei 5/2008, la Llei del dret de les dones a l'erradicació de la violència masclista. És una de les eines més potents que existeix a nivell de l'Estat, i m'atreviria a dir a nivell europeu, per combatre la xacra de les violències masclistes. Una llei innovadora que justament parteix de la perspectiva del dret de les dones de viure en llibertat, amb seguretat i amb autonomia; una llei que comprèn la prevenció, detecció, atenció i recuperació, i que amplia aquests preceptes als fills i filles dependents, que amplia a àmbits i formes del que considera violències molt més enllà de l'àmbit de la parella. I amplia també –molt important– les formes d'acreditació d'aquestes violències, fugint de la centralitat en el procés penal. I és un tema fonamental, i ho han dit els diputats que han parlat anteriorment, perquè és un tema que correm el risc de que se'ns quedi fora de la tramitació que estem fent avui mateix. Hem de ser conscients –i ja s'ha dit també– que la immensa majoria de les situacions de violència no es denuncien, no passen per una denúncia, i que la tradició i els protocols que s'implementen des de la perspectiva de la Llei 5/2008 justament el que fan és fugir d'aquesta preeminència de la denúncia i atendre totes aquelles víctimes sense necessitat de que hi hagi una denúncia pel mig, i garanteix tota la resposta a les víctimes, la seva reparació i la seva recuperació. Aquest era, i és, l'esperit de la llei, que les dones puguin accedir als recursos, a la xarxa sense intermediació de denúncia, elles, els seus fills i les seves filles. De fet, tot el marc normatiu internacional ho contempla: Istambul, la Recomanació 35 de la Cedaw assenyalen tots dos la diligència deguda als estats per realitzar aquesta atenció que dona cobertura a dones i a les persones menors en situació de violència masclista. I ja ho vam llegir quan vam fer el debat de la lectura única, però ens sembla important que recordem totes el que vam aprovar a la declaració del Parlament de les Dones, i ho llegiré textualment: «Cal assegurar l'atenció integral d'infants i adolescents en situació de violència masclista amb recursos i serveis suficients, coordinar la xarxa d'atenció a les violències masclistes i la xarxa de protecció a la infància amb protocols amb perspectiva de gènere i amb personal amb formació adequada; cal garantir l'atenció psicoeducativa i terapèutica de les persones menors d'edat, de manera no condicionada a l'obtenció del consentiment d'ambdós progenitors. És molt clar al que nosaltres mateixos ens vam comprometre amb aquesta declaració del Parlament. Per tant, estem tots d'acord en que cal avançar en garantir aquesta atenció psicoeducativa i terapèutica en les persones menors d'edat, més enllà del consentiment, sobretot de les persones maltractadores. Perquè no és només la violència que puguin rebre psicològica o a través de maltractaments físics, psicològics i també d'abusos sexuals que puguin patir els menors, sinó també, justament, la violència que reben per ser testimonis, per viure en situacions de violència masclista en l'àmbit de la seva família. Abans s'han posat alguns exemples..., que han portat directament els nens i nenes a ser assassinats també com a part d'aquesta violència masclista, però hi ha molts altres casos on els menors poden veure molt afectats el seu estat psicològic i el seu desenvolupament, i fins i tot arribar a normalitzar la situació que estan vivint. Nosaltres insistim que el que ens preocupa d'aquesta proposta, i per això vam fer l'esmena que vam fer, és que tornem a centrar-nos molt en l'àmbit de la denúncia. I ens preocupa que pugui ser llegit com un retrocés del que ja es fa, efectivament, en els casos d'atenció a les víctimes i als menors i a les adolescents, que és justament no requerir aquesta denúncia. De fet, ja ho hem dit, la xarxa d'atenció atén milers de casos de dones que busquen suport, que busquen fugir de la violència i que això no passa per la denúncia. I per què no passen per la denúncia? I aquestes causes també són moltes, i moltes tenen a veure justament amb aquesta violència institucional, amb aquesta revictimització de les dones que travessen tot el procés de la demanda judicial. Encara tenim no... O sigui, no tenim canals encara per denunciar que no es tenen prou en compte la situació de vulnerabilitat i de risc de les dones, amb professionals que sovint no estan prou ben formats, en jutjats que no tenen les condicions i els recursos mínims per poder-hi donar resposta. De fet, i també es comentava durant la tramitació de la reforma de la Llei 5/2008, que estem fent a un ritme molt accelerat les diputades dels grups que estem aquí per intentar aprovar-la abans d'acabar aquesta legislatura..., però hem pogut sentir a jutgesses, a advocades, a policies que ens han vingut a dir claríssimament que una de les raons per les quals no hi ha denúncia és perquè el procediment judicial no garanteix els drets de les dones durant tot aquest tema, per les condicions que tenen els jutjats i això ens ho han dit moltes vegades. Dones que quan estan fent la denúncia, que quan van a judici han de compartir passadís amb el seu agressor, perquè el jutjat senzillament no té unes instal·lacions on separar a les dones víctimes dels agressors als quals estan denunciant. Amb aspectes com aquest és absolutament impossible i inviable demanar a les dones que facin una denúncia, perquè moltes vegades les dones no volen passar per aquest mal tràngol novament per tornar a viure la situació de revictimització. Fins que no combatem aquesta situació de violència institucional en tot el tràmit que pateixen les dones per poder posar aquesta denúncia, seguirem necessitant protocols que actuïn enfront la violència molt més enllà del fet que hi hagi o que no hi hagi una denúncia. Nosaltres creiem això, que la proposta que es planteja avui és claríssimament un avenç, però que també pot ser un risc per no tenir en compte tots aquests casos que no hi ha una denúncia interposada. Què en fem, amb els fills i amb les filles de les dones que no denuncien la violència masclista, però que sí són ateses pels serveis d'atenció a les víctimes de violència masclista? Què fem amb ells i amb elles? Amb les adolescents, que potser senzillament el que els passa és que han patit una agressió i no ho volen explicar als seus pares i a les seves mares o als seus representants legals. Quina resposta els donem a aquestes adolescents que no volen denunciar i que han patit aquesta agressió i que no volen que ho sàpiguen els seus pares i les seves mares? Menors de setze anys, en aquest cas, perquè la modificació ja preveu en casos de denúncia que, si són majors de setze anys, no calgui tampoc el consentiment. Però i quan no volen denunciar? Quan potser estan tan espantades que no volen ni denunciar, perquè no volen tornar-ho a viure. Nosaltres hem parlat amb gent que està treballant a la xarxa d'atenció, amb gent que treballa als SIEs i els haig de dir que ens han traslladat neguit per aquesta modificació, i per això nosaltres vam fer l'esmena que vam fer. Ens han traslladat el neguit de que això pugui suposar un retrocés, perquè pugui haver-hi qui s'aculli a aquesta modificació per dir: «Com que no hi ha denúncia, m'has de demanar el consentiment. Perquè el que passa a hores d'ara és que els protocols..., i segurament des de l'Institut Català de les Dones per això han fet també la recomanació que han fet, els protocols que estan aplicant ara mateix les professionals no fan això. Els professionals saben que poden fer tractament i apliquen aquesta visió més àmplia. Quins són els criteris que moltes vegades guien la intervenció de les professionals? Doncs, en primer lloc, el deure d'intervenció professional i la diligència deguda. En segon lloc, evitar la revictimització. En tercer, posar per davant l'interès superior dels infants i dels adolescents, l'autonomia progressiva d'infants i adolescents, les restriccions en la potestat parental quan entra en conflicte amb els drets del menor. Això és molt important. El respecte del dret a la confidencialitat i el secret professional. Aquests són els criteris que a la pràctica guien la majoria d'intervencions de les professionals que donen atenció a les víctimes de violència masclista en primera instància, des del SIAD, des dels SIEs, de tots els serveis de la xarxa integral. Nosaltres creiem això, que tot i que la modificació que es presenta avui –i que creiem que es millora amb l'esmena tècnica que fan els grups de Govern– és absolutament insuficient. Per tant, ens tornen a trobar en una d'aquelles situacions on la realitat va molt per davant de les modificacions legislatives que nosaltres puguem fer aquí. I va per davant el drama quotidià que viuen aquestes dones, que viuen els seus fills i les seves filles, que viuen les adolescents. Per tant, sí que ens hem d'emplaçar entre totes a buscar quin és aquest mecanisme per blindar la protecció de nens i nenes, de les adolescents en els casos que no hi ha una denúncia. Mirem si això es pot fer en l'àmbit de la llei que estem ara, de la reforma de la llei de violències masclistes que estem ara debatent. Emplaço a tots els grups a que mirem si això és possible fer-ho des d'aquesta modificació. Però sobretot, des d'aquí, sí que vull mostrar tot l'agraïment i tot el reconeixement i tot el suport a aquelles professionals que estan en aquesta primera línia d'atenció, que moltes vegades es salten..., no és que es saltin les lleis, però que les interpreten d'una manera molt garantista, per garantir justament aquesta cobertura de drets de les dones, de nens i de nenes i d'adolescents. I des d'aquí aquest reconeixement, perquè`, a més a més, aquestes professionals moltes vegades també són víctimes d'un maltractament i també són unes víctimes d'una violència de segon ordre per la manca de recursos que tenen a l'hora d'atendre, per la disposició que tenen en els casos que atenen. Per tant, des d'aquí sí que volia acabar aquest debat amb aquest reconeixement i aquest agraïment a les professionals de la xarxa integral d'atenció a les víctimes de violència masclista. Gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació, per posicionar-se, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Munia Fernández-Jordán.
Gracias, secretario. Excelentísima consejera, compañeras, diputadas y diputados, personal del Parlament, que nos acompaña hoy aquí, buenas tardes a todos. Debatimos la modificación del Código civil de Cataluña, en concreto el libro segundo, relativo a la persona y a la familia, introduciendo un número en el artículo 236. Supone, en definitiva, replicar una nueva redacción que también han hecho los compañeros en Cortes respecto al Código civil de toda España y que supuso elevar a rango normativo medidas previstas en el Pacto de estado contra la violencia de género, de 2017, ese en el que Podemos se abstuvo –algo muy simbólico: cuando todos nos ponemos de acuerdo, ustedes se abstienen. En definitiva, esta modificación pretende posibilitar el tratamiento psicológico de los hijos menores de dieciséis años con el solo consentimiento de uno de los progenitores, cuando haya sido dictada sentencia condenatoria y mientras no se extinga la responsabilidad penal o iniciado un procedimiento penal contra el otro progenitor por atentar contra la vida, la integridad física, la libertad, la integridad moral o la libertad e indemnidad sexual de los hijos o hijas comunes menores de edad, o por atentar contra el otro progenitor. Si el menor ha cumplido los dieciséis años, tal intervención se supedita, en todo caso, al consentimiento expreso del propio menor. Pues bien, la posición de este grupo ya es conocida, es clara, y tal y como manifestamos en el trámite previo, vamos a dar apoyo a la iniciativa y al cambio. Es una gran satisfacción para nuestra labor de legisladores, por un lado, el poder disponer de derecho foral propio en una materia tan capital como es esta. Y, en segundo lugar, tener una cámara autonómica como es este foro, que permite su modificación legislativa de manera muy rápida, gracias al acuerdo que hemos logrado todos los grupos, a través de la lectura única. Con este espíritu constructivo, hemos tomado esta modificación de la Ley 25/2010. Y desde Ciudadanos, y como hicimos en la exposición anterior, queremos poner en el epicentro la esencia de la materia que se propone. ¿A quién beneficia esta medida? ¿Quién es el sujeto de esta modificación? Pues las niñas y los niños, los menores de dieciocho años, ante todo tipo de maltrato; si bien es cierto –como se ha establecido en las intervenciones anteriores– que es cuando es visible, cuando hay denuncia. Para todos los otros tipos, casuística infinita de maltrato y abuso de los niños..., ahora mismo está en ponencia la ley contra el abuso y maltrato infantil que Ciudadanos trajo a este Parlamento. Pues de eso se trata, del maltrato. Y también está presente el maltrato machista y el maltrato intrafamiliar, forman parte del contexto, del contenido de la modificación, como contexto sin duda alguna. Pero la esencia misma del cambio legislativo es la búsqueda del bienestar de los menores tras sufrir ellos mismos el maltrato o presenciarlo, lo cual no deja de ser, desde luego, una forma de maltrato. Un cambio legislativo, por tanto, necesario y que podemos abordar, y comenzar a hacer justicia, porque no olvidemos que la justicia comienza en la ley. Una materia, los derechos de los niños y niñas, que nos vincula por la Convención de los derechos del niño, ley desde 1991. Por cierto, el tratado internacional más ratificado de la historia; forman parte de él 195 países. Tal vez, porque cuidar a los menores es atávico, profundamente humano, mucho más trascendente que las culturas y mucho más que las políticas. Manifiesta el catedrático de la Universidad de Valencia Jorge Cardona que esta convención debe ser contemplada como uno más de los escalones subidos por la humanidad, en los últimos años, en el camino –no fácil– hacia el reconocimiento universal de los derechos de todas las personas. Porque del siglo XX hemos sacado el cambio de paradigma. Las personas consideradas en situación de vulnerabilidad: mujeres, los niños y niñas, las personas con discapacidad..., eran los dependientes, eran los débiles, necesitaban ser protegidos por el derecho. Eran considerados más como objeto de regulación jurídica que como sujetos de derecho. Se les hacía dependientes. Hasta que despertamos como sociedades buscando la inclusión y la integración de todos y todas. La diferencia como riqueza. Todos los integrantes de la sociedad, sujetos de todos los derechos. Este es el sentido de la convención tan trascendental. No proclama derechos nuevos para los niños, tienen los mismos derechos que todas las personas. El enfoque es que los estados deben garantizar estos derechos. Y aquí estamos, en un parlamento autonómico, cumpliendo con este compromiso. Por otro lado, esta medida proporciona dos elementos muy importantes –ya lo comentamos en la intervención pasada, pero creemos que es importante volver a recordarlo–: una cuota de libertad necesaria, una libertad de acción respecto a la salud de sus hijos para el tutor no incurso en el proceso penal y, por otro lado, una visibilización de la salud mental como eje fundamental, esencial, de la vida de los menores. Salud, que es esa armonía que todos tenemos derecho a alcanzar, que se define como «un estado completo de bienestar físico, mental y social, no solamente la ausencia de enfermedad o dolencia, según establece la Organización Mundial de la Salud. Y en lo que nos ocupa, ¿cómo queda de dañada la salud de los niños y niñas cuando sufren violencia o la presencian? Los datos sobre estas realidades han sido aportados en intervenciones precedentes y los datos de la violencia de género son absolutamente desoladores. Como legislador, esta premisa debe urgirnos, porque el reto de esta cámara es siempre estar a la altura de lo que los ciudadanos esperan de nosotros: ser útiles a sus intereses, a sus vidas, quitar escollos y facilitar su existencia, que bastantes problemas da la vida para que los políticos demos más. Por lo tanto, entendemos que, en relación con este cambio legislativo, que uno solo de los progenitores quede habilitado para que a su hija o hijos se le preste atención psicológica cuando concurren las circunstancias que hemos citado es un paso hacia un futuro mejor, y esa situación ideal en la que podemos educar a los niños y niñas desde el bienestar absoluto, para lo cual la atención psicológica es, en ocasiones, vital. Abordar a edades tempranas ciertos miedos, fobias, comportamientos, proporciona a los niños y niñas –y en el caso en particular que estamos viendo hoy, mucho más, porque su felicidad ha sido arrebatada– un camino para ser felices o para poder lograrlo algún día. Y además da, al sistema, una política de salud preventiva, donde en muchas ocasiones está la clave que soluciona patologías muy graves posteriores, cuando ya son mayores. Finalmente, y creemos que no menos importante, por abundar en el debate y dar todas las perspectivas –los compañeros ya han abierto muchas de ellas–, en cuanto a la aldea global que somos y a la que pertenecemos, y que, a veces, en el localismo de estos debates también se nos olvida, esta reforma nos acerca más al cumplimiento de la meta 16.2 de la Agenda 2030 para el desarrollo sostenible: poner fin al maltrato, la explotación, la trata y todas las formas de violencia y tortura contra los niños. Pues, ¿por qué lo hace? Porque la primera de las estrategias, la base de todo para conseguir esto, es, precisamente, implementar la legislación. Por todo ello, les quiero manifestar que es un honor poder formar parte de esta cámara, el legislador, en una materia tan trascendente. Muchísimas gracias a todos.
Gracias, diputada. En nom del Grup Parlamentari del PSC i Units, té la paraula la diputada senyora Rosa Maria Ibarra.
Gràcies, consellera. Diputades i diputats, d'aquí a pocs dies, el 25 de novembre, celebrarem el Dia Internacional de l'Eliminació de la Violència vers les Dones. No se m'acudeixen millors dates per poder debatre i aprovar aquesta proposició de llei. En aquesta data es reivindica l'erradicació total de la violència masclista, que ha assassinat 1074 dones a tot Espanya des del 2013, que és quan comencem a tenir dades registrades, i 169 a Catalunya. Fa por, realment. També, en aquests set anys, trenta-set menors –quatre a Catalunya– han estat assassinats pels seus maltractadors. Les dades sobre assassinats masclistes –no morts, assassinats– només són la punta de l'iceberg. Molt menys visibles són les mostres de violència vers les dones i els seus fills i filles. Les dades que ofereix la Macroenquesta de violència contra la dona, que es va publicar l'octubre passat, són esfereïdores. El 34,2 per cent de les dones han sofert violència per part de les seves parelles o exparelles; el 47,2 per cent no ha denunciat ni ha utilitzat els serveis públics d'ajuda, i el 40,4 per cent ha sofert assetjament sexual. A més, s'incrementen les violències sexuals grupals a noies menors, fent patent l'arrelament de la cultura de la violació sobre la base de l'accés precoç a la pornografia online i al consum de la prostitució. I si tenim en compte la situació que estem vivint amb la pandèmia, podem concloure que sí, que la Covid hi coneix, de gènere, i ha empitjorat la situació de moltes dones. Les trucades al 016 es van incrementar exponencialment a tot el territori durant el confinament. Enfront d'aquestes situacions, és necessària la coeducació que trenqui els rols sexistes i violents; hem de mantenir la tolerància zero social davant de qualsevol mena de violència masclista; hem d'aplicar la perspectiva feminista a totes les accions polítiques, i, a més, hem d'assegurar un estat del benestar fort per garantir serveis que alliberin les dones de rols ancestrals, com a part de l'estratègia contra la feminització de la pobresa i de la precarietat de caràcter estructural que patim per ser dones. I per això cal dedicar-hi recursos. Cal que la lluita contra la violència masclista sigui una prioritat. Per als socialistes i per a les socialistes ho és, una prioritat, la lluita contra la violència masclista, i també contra les seves conseqüències. I per això vam presentar i avui debatem aquesta proposició de llei que esperem que sigui aprovada, i pel que hem pogut sentir de les intervencions que m'han precedit sembla que ho serà. Una proposició que modifica el Codi civil de Catalunya en el seu llibre segon, que tracta sobre la persona i la família, i que pretén introduir un nou apartat a l'article 236.8, que es refereix a l'exercici de la potestat parental. La proposta que el nostre grup presenta se centra en la possibilitat que només un dels progenitors hagi d'autoritzar l'atenció psicològica dels menors en el cas que hi hagi una sentència condemnatòria o bé un procés penal obert per alguns dels delictes relacionats amb la violència de gènere, per haver atemptat contra la vida, la integritat física, la llibertat, la integritat moral o la llibertat i la indemnitat sexual dels fills i filles comuns menors d'edat o per atemptar contra l'altre progenitor. Aquesta proposta neix d'allò que recull el Pacte d'estat –ho dèiem en la nostra primera intervenció en el Ple passat– contra la violència de gènere; en concret, en la proposta 147, que preveia desvincular la intervenció psicològica amb menors exposats a violència de gènere de l'exercici de la pàtria potestat, i demanava la modificació del Codi civil perquè l'atenció i l'assistència psicològiques quedessin fora del catàleg d'actes que requereixen una decisió comuna en l'exercici d'aquesta pàtria potestat. Aquesta modificació en el Codi civil espanyol ja es va produir, i, per tant, ara ens tocava a nosaltres fer la modificació al Codi civil de Catalunya. Per altra banda, aquesta modificació que avui els presentem s'afegeix a les mesures legislatives que aquest Parlament ha anat aprovant per avançar en la protecció de les dones i dels menors víctimes de la violència de gènere. Així, cal recordar que aquesta cambra va aprovar la Llei del dret de les dones a erradicar la violència masclista, que preveu el dret a la protecció efectiva de les dones, i també que al·ludeix als models d'intervenció i polítiques públiques, especificant directament que el Govern ha de desenvolupar models d'intervenció integral a tot el territori de Catalunya per mitjà d'una xarxa de serveis de qualitat en tots els àmbits, que sigui capaç de donar respostes adequades, àgils, properes i coordinades a les necessitats i als processos de les dones que pateixen o han patit situacions de violència masclista, i també a llurs fills i filles quan en siguin testimonis i víctimes. Aquests models d'intervenció han d'incloure, com a elements essencials, la informació en l'atenció primària i l'atenció especialitzada. I com dèiem, també, perquè es pugui donar aquesta atenció especialitzada, en aquest cas, psicològica cal que els menors no es trobin amb possibles impediments d'un dels progenitors, en aquest cas, el que ha provocat la situació que cal atendre. A aquesta proposta que hem impulsat han presentat esmenes als dos grups que donen suport al Govern i el Grup de Catalunya en Comú Podem. Respecte a l'esmena de Junts per Catalunya i Esquerra Republicana, és una esmena que té un caire purament formal, canvia la creació d'un nou apartat de l'article 236.8 per l'ampliació de les lletres de l'apartat segon i, simplement, busca, diguem-ne, un millor encaix en la redacció del Codi civil. Per tant, hi votarem a favor. Respecte a l'esmena de Catalunya en Comú Podem..., ens presenten una ampliació del text que hem proposat, en el sentit que sense necessitat que existeixi denúncia penal, si existeix un informe per part d'un servei de la xarxa d'atenció i recuperació integral a les dones que pateixen violència masclista que identifiqui una situació d'atemptat contra l'altre progenitor o contra els fills i filles, n'hi hauria prou amb el consentiment d'aquest per poder prestar l'atenció psicològica dels menors. Els hem de dir que hem estat valorant molt i molt aquesta proposta, que, fins i tot, ens havíem plantejat formular-nos una autoesmena al nostre text original, en aquest sentit mateix que proposaven vostès, però després de treballar-ho intensament des d'una visió feminista també, però també des del rigor jurídic, vam descartar presentar aquesta esmena, i tampoc podrem donar recolzament a la que vostès han presentat. I ho fem des d'un doble punt de vista, com hem dit. Des d'un punt de vista jurídic, entenent que els informes de serveis socials poden ser un títol habilitant per accedir a determinats recursos, per fer determinades accions, però que no poden servir per limitar els drets d'un progenitor en relació amb la pàtria potestat. Entenem que necessitem com a mínim l'inici d'un procés judicial perquè això sigui possible. I també des d'un punt de vista de conveniència, és a dir, per la mateixa seguretat dels menors o de la dona víctimes de violència, què passaria si el presumpte agressor, que s'entén que encara viu o que està en contacte amb la unitat familiar, perquè no té cap ordre d'allunyament ni cap mesura cautelar, té coneixement d'aquesta atenció psicològica sense haver-hi donat consentiment. Potser la reacció encara seria contraproduent. Per tant, tot i que som plenament conscients de la necessitat d'avançar en la protecció física i psicològica dels menors, no hi podem donar recolzament. Som conscients, també, de la necessitat de donar cobertura als professionals que atenen aquests menors i que de vegades es poden enfrontar a denúncies dels possibles agressors només per haver fet aquesta atenció sense aquest consentiment. Però creiem que la mateixa voluntat de protegir-los no ens ha de fer perdre de vista no només el rigor jurídic, sinó per damunt de tot l'encert en trobar la millor manera de fer-ho. Avui fem un pas important cap a aquesta protecció, però en podem fer més. Podem seguir buscant els mecanismes jurídics adients per fer-ho. Per tant, recollim el que deia la diputada Fort, de Junts per Catalunya, i el que deia la diputada Segovia i ens emplacem per seguir treballant per donar major cobertura i protecció als menors víctimes de violència, l'hagin patit directament o l'hagin presenciat contra la seva mare, no? Perquè, tal com deia la diputada Sans, en un cas o en l'altre són víctimes. Em permetran que acabi amb unes paraules de l'enyorada Dolors Renau, que en un article escrit fa deu anys ja, imaginin-se, i encara és vigent, deia: «Hem de repensar les relacions afectives entre els sexes per fer que cada persona pugui gaudir dels drets humans fonamentals bo i respectant l'altre, sempre diferent, amb nous aprenentatges de les relacions entre nens i nenes. Nens i nenes, joves i adults han de conviure en el dia a dia amb el dret a la igualtat, el respecte a la llei, l'entrenament a la tolerància i a la negociació. Però també i sobretot la democràcia ha de fer estada a la cuina de casa i al llit, a l'habitació dels fills, a la taula del menjador, ha de ser eix vertebrador i referent de les relacions més íntimes i quotidianes. De la mateixa manera que hem sabut convertir en problema públic allò que succeïa en la privacitat, ara hem d'introduir els fonamentals drets humans i l'aprenentatge democràtic en el si de la vida privada. Per fer-ho no en tenim prou amb les lleis, hem de disposar del saber de disciplines i de polítiques públiques que s'ocupin més directament de les persones. Ens cal ara portar al món privat allò que resulta tan necessari i insubstituïble per a la convivència pública. Només per acabar, agrair-los les seves intervencions i la seva voluntat de donar recolzament a la modificació i també agrair-los les esmenes presentades que de ben segur milloren el text presentat més enllà que siguin aprovades o no. Però la voluntat és per millorar. És evident que no en tenim prou amb les lleis, però les lleis són la base per avançar. Avui seguim, fem un pas més, ferm i segur, però no serà el darrer. Per lluitar contra els terribles efectes de la violència masclista, tots i totes ens hi hem de conjurar. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Ara per posicionar-se té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Manuel Reyes.
Gracias, presidente. Señoras y señores diputados, consellera, hoy debatimos sobre la modificación del libro segundo del Código civil de Catalunya, tanto lo que sería la propuesta como las enmiendas. Hace apenas unos días debatíamos también la idoneidad de poder hacer la lectura única de este texto y hoy tenemos esa posibilidad de dar un paso e ir más allá aprobando finalmente esa modificación sustancial para proteger a los más vulnerables, para proteger a los niños y a las niñas. La modificación que se plantea es una modificación que consiste en aquellos casos de violencia de género que no sea necesario el consentimiento del agresor para que los menores puedan tener atención y asistencia psicológica. ¿En qué casos? En aquellos casos que hay una sentencia condenatoria y que todavía no se ha terminado lo que sería la responsabilidad penal del agresor o en aquellas situaciones en que se ha iniciado un procedimiento penal, que atentan contra la vida, contra la integridad física, la libertad, la integridad moral, la libertad y la indemnidad sexual. Para el Partido Popular, hoy queremos reiterar nuestro compromiso contra esa violencia de género. Tenemos que trabajar todos juntos para erradicar esa lacra social que desgraciadamente padece nuestra sociedad, que padece nuestro país y también nuestra comunidad autónoma, nuestros pueblos, nuestras ciudades. Es por ello que es fundamental luchar contra el silencio para sensibilizar a la sociedad. Es necesaria también una respuesta institucional coordinada desde los ayuntamientos pasando por las diputaciones, las comunidades autónomas y también desde el Gobierno de España. Debemos mejorar la asistencia y la ayuda a las víctimas y también debemos trabajar en la formación de los agentes implicados si queremos dar la respuesta asistencial adecuada. También es importante poner más recursos, más recursos económicos, más recursos materiales, más recursos humanos. La asistencia y protección a los menores, sobre todo especialmente a aquellos que padecen y que ven como sus madres desgraciadamente son asesinadas, hace que debamos también proteger a esos menores, que son también víctimas de esa violencia. En muchos casos, terminando, en el caso de que fallezca su madre, quedando huérfanos. Por tanto, debemos poner todos los medios, todos los recursos para evitar que haya más asesinatos y que haya más muertes. En estas últimas dos décadas, más de mil mujeres han sido asesinadas en nuestro país, más de mil mujeres. En lo que va de año, en Cataluña, tenemos que lamentar once asesinatos. Tenemos motivos suficientes para trabajar todos juntos, para trabajar de la mano para luchar para erradicar esa violencia de género. Ni una sola más, ni una sola más. Pero también es fundamental esa protección, esa ayuda a los menores. Esos menores que sufren también viendo esa violencia sobre sus madres, esos menores que en algunos casos también son asesinados. Por ello es especialmente necesaria esa protección a los más débiles, a los más vulnerables. Todos unidos, sin tolerancia para aquellos que agreden, que maltratan, que asesinan. Hoy damos un paso importante. Este Parlament da un paso importante si finalmente se acaba aprobando esta modificación legislativa. Y entendemos que esto tiene que ser la lucha de todos, de todos en esta causa común. Y mientras hoy en el Parlament de Catalunya podemos aprobar esta modificación legislativa, ayer, en sede parlamentaria, en el Senado, la ministra de Igualdad se negaba a rendir cuentas del Pacto de estado contra la violencia de género. En concreto –de manera reiterada–, el Gobierno del PSOE y Podemos incumple el eje décimo del pacto de estado que establece «un sistema de seguimiento y revisión con un informe anual con los avances y actuaciones y los recursos que el Gobierno de España realiza. Ni la señora ministra de Igualdad –la señora Irene Montero– ha rendido cuentas en sede parlamentaria ni la persona que le precedió en el cargo –la señora Carmen Calvo– tampoco lo hizo. Por lo tanto, esta es la lucha de todos contra esa violencia de género. Aquí en el Parlament, en los ayuntamientos y también en sede parlamentaria, en el Congreso y en el Senado, es la lucha de todos. Y es la lucha de todos y hay que poner recursos. Y las comunidades autónomas le están pidiendo al Gobierno de España que dote de esos fondos necesarios que estableció el pacto de estado. Y no puede ser que sobre el papel se den unas cuantías, se diga que se va a dotar de recursos, y que el dinero no llegue a las comunidades autónomas. En el caso de la comunidad de Andalucía son 15 millones de euros que siguen exigiéndole al Gobierno de España para que no demore el pago. Este dinero es necesario en esa lucha de todos contra la violencia de género. Si queremos erradicarla, hoy damos un paso importante en Cataluña. Pero debemos seguir trabajando para que, desde ayuntamientos, diputaciones, comunidades autónomas y desde el Gobierno de España, se pongan todos medios necesarios, y más cuando hay un pacto de estado que lo establece. Así que, trabajemos todos unidos. Estamos convencidos que debemos seguir haciéndolo, porque todavía esa lista interminable de personas –de mujeres asesinadas– sigue creciendo. Y tenemos que poner todos los medios al alcance de cualquier administración para que ni una más tengamos que lamentar. Muchas gracias.
Gracias, diputado. Us faig avinent que la votació de les esmenes presentades i del text d'iniciatives es farà aquesta tarda al finalitzar l'últim punt. [[Interpel·lació al Govern sobre l'educació secundària i postobligatòria]] [[300-00327/12]] El novè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre educació secundària i postobligatòria, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Té la paraula per a la seva exposició, el diputat senyor Marc Parés.
Bé, gràcies. Bona tarda, conseller, diputats, diputades. Som al final de la legislatura i això ens obliga a fer un cert balanç del seu mandat. I som conscients que aquesta ha estat una legislatura marcada per la repressió i òbviament no volem normalitzar aquesta situació. I som també conscients que en els darrers mesos la pandèmia ho ha fet saltar tot pels aires. Al mateix temps, també, és cert que aquesta ha estat una legislatura de tres anys i, per tant, amb temps suficient per impulsar transformacions educatives de fons. Malauradament, però, hem de dir que no podem fer aquest balanç. I jo diria que el seu ha estat un mandat amb bones intencions, amb moltes promeses de canvi –el decret d'escola inclusiva, el pacte contra la segregació–, però amb poca capacitat de transformació real, amb poca capacitat de traducció d'aquestes intencions en mesures concretes amb impactes educatius. Creiem que el seu departament ha caigut en una certa lògica incrementalista i no hi ha hagut una política pública educativa realment orientada al canvi, a la transformació educativa. Certament hem vist alguns avenços –i els reconeixem–, alguns dels quals fruit de l'acord de pressupostos. I esperem encara veure'n alguns més, com el decret d'admissions, que esperem que pugui veure la llum abans que finalitzi aquesta legislatura. Però hem vist també alguns retrocessos, i això és el que dona peu a aquesta interpel·lació, perquè creiem que en l'àmbit de l'educació secundària postobligatòria i no reglada, segurament és on els dèficits han estat més grans. Com ja hem fet en altres ocasions, li reconeixem i li agraïm l'esforç per haver mantingut les escoles obertes com a entorns segurs des de l'inici d'aquest curs, i celebrem també que en aquesta segona onada de la pandèmia s'hagi fet l'aposta, la decisió per mantenir tota l'educació obligatòria oberta, inclosa la secundària. Creiem que era molt important fer-ho així. També li he de dir que temem que en aquesta desescalada d'aquests dies no ens tornem a oblidar dels infants, i ho dic perquè en el document que els seus companys de Govern han filtrat, la reobertura de les extraescolars apareix a l'última fase i no s'obre la porta a la flexibilització. I ho hem dit ja moltes vegades: per a nosaltres l'escola té una funció educativa essencial, juga un paper clau en la reproducció de les desigualtats educatives. I aquí hi ha molt més en joc. No és només una activitat econòmica que podem salvar amb ajudes al sector, sinó que és molt més que això. I aquí he de fer una referència específica a l'educació de règim especial i a la formació no reglada. Què passa, conseller, amb les escoles de música i amb les escoles de dansa? Són sistema educatiu, compleixen una funció educativa clau que va molt més enllà de les activitats extraescolars, perquè són espais, són centres on es desenvolupen carreres professionals que s'inicien en l'etapa infantil i que continuen fins a donar accés a estudis superiors. I no apareixen enlloc. No apareixen en els documents del Govern. Ens preguntem si és o no vostè el conseller de les escoles de música i de dansa, perquè les tenen oblidades. I li demanem que les escoles de música i de dansa –i som a l'últim minut per poder-ho fer– apareguin al document de desescalada i que se'ls tracti des d'aquest mateix dilluns com a la resta del sistema educatiu, perquè és el que són, formen part del sistema educatiu. No entenem com és que els conservatoris poden obrir i, en canvi, les escoles de música i de dansa no, si formen part del mateix sistema educatiu. Per tant, li demanem, si us plau, que actuï, que intervingui en el Procicat perquè es produeixin canvis en aquest sentit. Aquest matí vostè ens deia que el nombre de grups confinats havia disminuït molt i que a dia d'avui el 98 per cent dels alumnes seguia la seva activitat lectiva. És clar, nosaltres li hem de dir que això no és exactament així en l'educació postobligatòria on –com sap– des de l'inici d'aquesta segona onada estem en un model híbrid on fins al 50 per cent de l'activitat lectiva pot ser no presencial. Aquí sí que li agrairia si em pot facilitar alguna dada de com està funcionant aquest model híbrid, si tots els centres s'han acollit a aquest 50 per cent de no presencialitat o si n'hi ha que treballen amb altres percentatges, si s'estan detectant diferències o no entre centres, especialment entre públics, privats i concertats. Entrant en matèria, el primer que li volíem posar sobre la taula és que des de l'inici de la gestió d'aquesta crisi a l'educació secundària i postobligatòria i no reglada, creiem que ha patit dèficits molt importants, començant per les ràtios, elevadíssimes en alguns grup: trenta-set, quaranta alumnes per aula, continuant pel desgavell en els cribratges fets en alguns instituts o la manca de tests PCR per al professorat, o les instruccions canviants i contradictòries, o la poca claredat en la quarantena del professorat de secundària, on, per una qüestió d'especialització, es fa molt difícil gestionar el concepte dels grups bombolla. Hem vist també una sobrecàrrega evident de tasques en el personal docent i directiu. El conflicte de la setmana passada sobre els autotests a secundària amb la supervisió del professorat creiem que va de ser només la gota que va fer vessar el got. Es sumava a tantes i tantes tasques de gestió que el professorat i els equips directius han hagut d'assumir durant aquesta pandèmia, deixant de banda o en detriment de la seva tasca docent i pedagògica. Com el fet que les direccions hagin de fer de rastrejadors trucant a la família dels contactes positius. Per tant, un seguit de tasques que nosaltres entenem que perjudiquen l'activitat principal de l'escola, que és l'activitat pedagògica. Però és que la cosa no s'acaba aquí, perquè sabem que a primària els ajuntaments estan fent un esforç immens per garantir la neteja i la desinfecció dels centres, però no ens arriba el mateix missatge de secundària, on la competència és del Departament d'Educació. O la qüestió de la ventilació. També ens preguntem com pensen fer ho, perquè ara mateix el que estem veient són alumnes i professors amb bufandes i anoracs a les aules, quan el fred encara no ha arribat. I no sabem si és aquest el model o si hem d'esperar que alguna empresa faci un donatiu, com ha passat a les escoles del Ripollès, no? Bé, nosaltres creiem que aspectes com la neteja i la ventilació estan generant desigualtats en termes de salut ja que depenen molt de les característiques de les edificacions i sabem que aquestes són molt desiguals entre centres i això ens preocupa. Per tant, primera qüestió: dèficits importants en la gestió quotidiana de la pandèmia als instituts. Segon punt: creiem que ens hem vist abocats a una situació d'educació híbrida a la postobligatòria per una mala planificació l'estiu passat, no? Amb unes decisions que –ja ho vam dir–, doncs, no surten d'un consens amb la comunitat educativa. Nosaltres creiem que el model híbrid es podria haver evitat amb una bona planificació, i això vol dir amb més recursos, amb més espais i amb més professorat. Els ajuntaments van posar a disposició dels centres educatius espais que no han estat utilitzats. La dotació de professorat ha estat marcadament insuficient i només ha servit per cobrir les sobreràtios i, a més a més, no s'ha distribuït aquest professorat d'acord amb les necessitats, com podia ser prioritzar els centres de màxima complexitat. Sincerament, no entenem per què aquest Govern no gasta. No ho entenem. Podrien gastar, tenen els recursos, tenen la possibilitat d'ampliar el dèficit. Facin-ho, gastin, perquè és que si no ens trobem amb situacions com aquesta. I això ha afectat especialment, doncs, l'educació postobligatòria. Nosaltres creiem que aquest model híbrid augmenta les desigualtats educatives i concretament a la postobligatòria té uns efectes molt clars, que és el risc o l'incrementar l'abandonament escolar. Però és que, a més a més, no estàvem preparats per avançar, per introduir el model híbrid quan va arribar aquesta segona pandèmia, perquè els centres no tenien encara la connectivitat, els alumnes no tenien els dispositius, la formació i capacitació de professorat, alumnat i famílies encara no s'havia fet. A hores d'ara encara no hi ha una instrucció que reguli el teletreball del professorat que està fent aplicant aquest model híbrid. En fi, tota una sèrie de qüestions que creiem que no estàvem preparats per a impulsar aquest model. I això em porta al tercer bloc de qüestions que li volíem plantejar, que són la sèrie de promeses que nosaltres veiem que no s'estan complint. La primera, la de la digitalització, i aquí sí que hem de dir, doncs, que des de les decisions de retallades de la senyora Rigau hem perdut deu anys. I jo no sé si vostès s'imaginen on estaríem ara si no s'hagués aturat el programa 1x1 ara fa deu anys. En qualsevol cas, vostès van prometre que tot l'alumnat a partir de tercer d'ESO tindria dispositius, que tots els centres tindrien connectivitat i que es faria formació i capacitació. I ens agradaria saber en quin punt som a dia d'avui. Van prometre també setanta-cinc educadors socials, una xifra que nosaltres sempre hem dit que és absolutament insuficient, però que tot i això, no?, es va obrir la convocatòria, però a dia d'avui encara no s'han incorporat als centres perquè no s'ha resolt. I també voldríem saber què està passant aquí. Van prometre també substitucions des del primer dia i l'altre dia vam conèixer que tenim entre tres mil i quatre mil alumnes sense professorat perquè vostès no donen l'abast a l'hora de realitzar aquestes substitucions. I una darrera promesa, la de les mascaretes per facilitar la lectura labial a les persones sordes, que hem hagut d'esperar fins a mitjans de novembre per tenir aquestes mascaretes en alguns centres –64.000 mascaretes–, i avui hem conegut que les mascaretes s'entelen i que no funcionen. En definitiva, conseller: tard i malament. Bé, jo volia acabar amb una sèrie de qüestions més estructurals sobre l'educació secundària i postobligatòria, però se m'acaba el temps, així que només li apunto ara els temes que volia tractar i en la segona intervenció hi aprofundiré amb algunes propostes. Creiem que tenim cinc problemes greus en aquest àmbit i que la pandèmia pot estar agreujant, eh? L'abandonament educatiu dels i les joves; el dèficit en tot el que és l'orientació i la tutorització; la mala planificació de l'oferta educativa postobligatòria; la creixent tendència a la privatització i l'escàs abordatge de la inclusivitat. Són cinc àmbits on ens agradaria fer algunes propostes i, en tot cas, en el torn de rèplica, hi aprofundirem. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per a la resposta, té la paraula del conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló.
Gràcies, vicepresident. Conseller, diputats i diputades: certament, jo crec que és molt interessant parlar de la secundària i la postobligatòria, i segurament de la postobligatòria en si mateixa, perquè és per molts motius habitualment un segment del sistema educatiu que centra menys els debats. Segur, perquè l'escola, la primària i la secundària obligatòria, és més universal, té un nombre més important d'alumnat, està en més part del territori, però la postobligatòria és molt important. Miri, intentaré dibuixar el context general d'on som, perquè no és fàcil. Quina ha estat i és, davant les mesures restrictives que hem tingut, davant les mesures restrictives que tenim i davant les mesures restrictives que tindrem fins que la pandèmia desaparegui, quina és la prioritat del departament? Per al Departament és garantir la presencialitat plena i absoluta i indiscutible de l'ensenyament obligatori. Garantir el funcionament complet del postobligatori, amb la màxima presencialitat possible que el moment de la pandèmia garanteixi. Això és fonamental. En aquest segon brot de la pandèmia, que en diem segon a nivell general però que en algunes parts del país és el tercer, a més a més..., però en aquest segon brot de la pandèmia a nivell nacional, ens hem trobat amb molts experts sanitaris, epidemiològics, amb molts, amb directors d'hospitals, amb pediatres, amb responsables de l'assistència primària, i davant les mesures que ens demanaven com a Govern, d'aprendre per apaivagar per poder superar el segon brot, hi havia unanimitat, de tots, eh?, i segurament són una trentena i són noms molt coneguts. Les extraescolars s'havien d'aturar, i això ens ho van demanar tots, perquè afegien una mobilitat que és més dispersa que la mobilitat de l'ensenyament reglat, que és més ordenada, perquè trencaven els grups estables, perquè l'extraescolar és una suma de coses molt diferents, algunes de les quals, com les acadèmies d'idiomes, diguem-ne, i ja n'hem parlat aquests dies amb gent d'acadèmia d'idiomes, doncs, tenen una llicència d'activitat municipal, però no tenen cap altra regulació, i això era unànime, tots ens ho van demanar. A més, una part molt important, majoritària, ens va demanar accions a la postobligatòria per reduir la mobilitat, perquè els alumnes de la postobligatòria eren de les franges d'edat del sistema escolar els que estaven sent més afectats, i vam reduir la mobilitat. Una part, ja no majoritària però important, ens va demanar també fer-ho a secundària obligatòria. I algú, que vostès ho hauran pogut llegir, ens va demanar fer-ho en tot el sistema. Nosaltres, conscients que per responsabilitat social i sanitària s'havien de prendre accions, i que, per tant, nosaltres també havíem de participar en l'esforç col·lectiu i comunitari de les accions, perquè aquests dies que està passant? Una cosa que és lògica, que tots entenem que el nostre sector és molt important, i entenem, per tant, que els sacrificis, doncs, millor que el facin altres sectors. Això ho fem tots, i és lògic, però amb una visió de país general hem de ser ponderats i hem d'entendre que els sacrificis els hem de fer tots, i, per tant, que en tots els sectors ha d'haver-hi sacrificis. Aleshores, després d'escoltar, la decisió va ser com a Govern. Ensenyaments obligatoris, presencialitat absoluta sense discussió, els postobligatoris reglats, un treball d'hibridesa, que ara en parlaré un moment. I això què vol dir? Batxillerat, cicles formatius, escoles oficials d'idiomes, escoles d'adults i ensenyaments de règim especial reglats, és a dir, conduents a un títol, hibridesa. I la resta del sistema educatiu que no és ni la infantil, ni la primària, ni la secundària, ni el batxillerat, ni els cicles formatius ni els ensenyaments reglats conduïts a un títol, doncs, la no presencialitat. Això és la decisió que ha de prendre. La no presencialitat en aquests segments, en alguns hem d'entendre que és difícil, i en altres que no estàvem preparats, és cert. Hi ha escoles de música d'ensenyament no reglat que han pogut fer el pas a la no presencialitat i n'hi ha d'altres que no. Hi ha acadèmies d'idiomes, perquè les acadèmies d'idiomes estan igual, és a dir, l'Escola Oficial d'Idiomes, que és ensenyament reglat, fan híbrid; les acadèmies d'idiomes, que en el país n'hi ha moltes, que són petites i són d'autònoms, de joves emprenedors, doncs, són no reglades i fan no presencial. Ara que estem fent el pas amb una millora de les dades sanitàries, però que són molt pitjors que les que eren al juny i al juliol, amb una millora que tenim ara de les dades sanitàries, però que són molt pitjors de les que eren al juny i al juliol, estem fent, treballant amb les autoritats sanitàries i amb els experts, els passos de la reobertura. Per a les escoles de música estem preparant passos per a la reobertura, que no tindran, per exemple, les acadèmies d'idiomes. Hi insisteixo, és un altre sector, eh?, que és important també, i que també fa la seva feina. Segurament amb gent més adulta que les escoles de música, però fa la seva feina. Però a més insistim en què voldríem nosaltres amb una situació de normalitat? Tothom obert fent presencialitat. Què és el que intentem? Que sempre hi hagi el màxim de sistema educatiu obert fent presencialitat. Què és el que garantim? La presencialitat absoluta a l'obligatòria. I en la postobligatòria ens hem vist obligats a la hibridesa. Ens hem vist obligats a la hibridesa, hi insisteixo, quan una part dels experts sanitaris ens demanaven més, ens demanaven la no presencialitat. I per què? Perquè un dels motius de la hibridesa, el motiu sanitari més important és la disminució de la mobilitat d'unes franges de joves d'unes edats concretes, la disminució de mobilitat. És cert que, a més a més, aquest és un dels problemes que tenim, tenim una excessiva mobilitat nosaltres encara, i si comparem amb d'altres llocs on algú diu «és que van millor, és que tenen molt menys mobilitat, i ja no parlo d'aquesta franja, de la societat en general. No hem aconseguit que el món de l'empresa aposti pel teletreball, no ho hem aconseguit, i no tenim les eines per fer-ho. La hibridesa, a la hibridesa hi donem unes dades, i si cal en parlem després o parlem del que vostè apuntava, que ho trobo molt interessant. En el batxillerat públic un 50... entre el 50-60 per cent de presencialitat és el que està fent-se. Pel que fa als cicles formatius, entre un 55 i un 65 per cent de presencialitat. Pel que fa als centres privats, entre un 65 i un 75 per cent de presencialitat. I la fórmula és un 85 per cent dies alterns, un 10 per cent setmanes alternes i un 5 per cent altres organitzacions d'aquest tipus. És una hibridesa que nosaltres, per no, diguem-ne, carregar el sistema de grans variacions, vam decidir que, digués lo que digués el Procicat, seria fins al final d'aquest trimestre, perquè no podíem dir ara als nostres centres: «Vosaltres, ara, d'aquí tres dies, torneu a.... De la hibridesa en comencem a tenir també resultats. Hi insisteixo, el departament el que vol és l'absoluta presencialitat, de tot, però el departament entén que la societat ha d'anar responent amb accions concretes de restriccions concretes en moments concrets. I en això hi hem de participar tots, eh?, i no podem carregar la responsabilitat d'això a una altra part de la societat, perquè la societat som tots i la resposta ha de ser sempre comunitària. Gràcies.
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica, té un torn de nou el diputat. Endavant.
Bé, gràcies. Conseller, deixi'm fer-li un parell de reflexions, eh? La primera. Vostè diu: «Tots els sectors diuen que són importants. I això és cert. Però només n'hi ha un que tingui una funció educativa, que és el del seu departament. I nosaltres creiem que això és clau a nivell social, no? I la segona reflexió. Bé, entenem que les escoles de música i que les escoles de dansa no han de ser tractades simplement com a extraescolars, sinó que són part del sistema educatiu. I, per tant, celebrem que s'estigui treballant per un pla de reobertura específic o per alguna menció en els documents. Entrant una mica en el que li volia plantejar en aquesta segona part de la intervenció, que eren algunes propostes amb relació..., més estructurals sobre l'educació secundària i postobligatòria. La primera, sobre l'abandonament escolar. Miri, un de cada cinc joves abandona el sistema en acabar l'ESO o abans, i el nombre de joves que abandona els estudis a Catalunya dobla la mitjana europea. Cal lluitar contra l'absentisme escolar i contra l'abandonament escolar, i cal aprofitar l'actual conjuntura per retenir alumnat en el sistema educatiu, amb itineraris formatius adequats, amb beques salari, amb la rebaixa de les taxes d'FP... Creiem que aquí hi ha una línia de treball extremadament important. En segon lloc, tot el que fa referència a l'orientació i la tutorització. Nosaltres creiem que cal augmentar la dotació dels departaments d'orientació dels centres de secundària perquè desenvolupin una veritable tasca orientadora amb alumnes i amb les seves famílies, començant pels instituts d'alta complexitat. Creiem que és una assignatura pendent, on altres territoris han avançat més que nosaltres, i, per tant, en podem aprendre. I al mateix temps també creiem que cal enfortir tot el que és l'acció tutorial i la personalització de l'educació. En tercer lloc, hem viscut, com succeeix sovint en els períodes de crisi, un augment de la voluntat de preinscripció en cicles formatius, però aquesta demanda, doncs, no ha estat resposta amb l'oferta adequada, entenem nosaltres, i creiem que cal una reflexió sobre l'oferta de cicles, tenint en compte l'oferta laboral i la realitat del nostre país, i ampliant i revisant aquesta oferta, tenint en compte, també, la situació dels territoris, que són diversos. Es constata, o constatem, que la reforma curricular de l'FP ha estat a més d'ineficient, inoportuna. Ara que els centres planifiquen, i encara sense cap marc jurídic publicat, doncs, es porten les mans al cap, no? Amb sort, un 3 o un 4 per cent dels alumnes podran fer un conveni dual. I la situació és evident que no millorarà immediatament. La resta d'alumnes, és a dir, el 95 per cent dels alumnes, hauran d'empassar-se un currículum retallat, amb una pèrdua objectiva de formació tècnica i professional que creiem que és inexplicable, en la direcció contrària, a més, del que creiem que necessiten els nostres alumnes. Quart element que volíem tractar, tota la tendència que creiem que hi ha en la privatització en l'educació postobligatòria. Ens sembla important abordar el tema del creixement i la privatització salvatge de l'oferta d'FP a distància. Estem vivint un tancament de l'oferta pública mentre que disposem d'una xarxa de formació d'FP a distància anormalment gegantina en l'àmbit privat, que respon a l'autorització massiva d'aquests centres privats de formació d'FP a distància per part del Departament d'Educació. En els darrers cinc cursos, l'Institut Obert de Catalunya, que és l'únic centre públic, ha perdut alumnat de cicles de grau mitjà, de 2.830 a 2.582, i de grau superior, de 6.700 a 6.100. En canvi, l'alumnat en centres privats ha passat de 130 a 3.700 en el grau mitjà, i de 64 a 9.900 en el grau superior. Per tant, les dades són evidents. Catalunya és la comunitat amb més alumnat a distància en centres de titularitat privada. Els recursos a l'IOC s'han obert per a tothom ara, en la situació de pandèmia, però, en canvi, els dels centres privats, òbviament, doncs no. Sí que ho hem vist en l'àmbit sanitari, però en l'àmbit educatiu això no està passant. I creiem que aquí hi ha una tendència de fons cap a la privatització de la postobligatòria. Li posaré un exemple concret, el de l'Escola Joviat, de Manresa, que ha expressat la seva voluntat de passar a ser una escola institut de titularitat pública; cosa que ens sembla una bona notícia contra la segregació escolar, a favor de l'equitat, de la qualitat de l'educació, en una ciutat, Manresa, que arrossega molts anys de ràtios extremadament altes i on la meitat de les escoles públiques de la ciutat són d'alta complexitat, i la concertada, no. Ara bé, segons sembla, aquest pas de la privada a la concertada pública només es farà fins a la secundària obligatòria, i, en canvi, el batxillerat i la postobligatòria, doncs no. Nosaltres creiem que és una oportunitat perduda. I no ho acabem d'entendre. I l'última qüestió. Creiem que hi ha un escàs abordatge de la inclusivitat també en la postobligatòria, que cal intensificar les accions inclusives en aquesta etapa amb l'avaluació i l'ampliació dels itineraris de formació específica i amb tota una sèrie de mesures perquè realment la secundària i la postobligatòria també siguin una etapa d'educació inclusiva. Gràcies, conseller.
Gràcies, diputat. Per fer la seva rèplica, té un torn de nou el conseller, també. Endavant.
Gràcies, president. Diputats, diputades... Diputat, una de les coses que ha dit en la primera intervenció i que no he pogut respondre. Pel que fa a les mascaretes de persones sordes, recordi que són les úniques homologades que hi ha en el mercat, i són les que hem pogut comprar, i que les hem comprat a partir de la seva homologació a mitjans d'octubre. Sabem que hi ha altres empreses que hi estan treballant. Doncs tan aviat n'hi hagi en el mercat, d'altres d'homologades, les comprarem. Pel que fa a la digitalització, una bona notícia: ja hem repartit 5.144 mifis dels alumnes de la postobligatòria sense connectivitat dels 5.383 que s'havien sol·licitat, i la resta s'està fent. No és només lliurar el mifi, sinó la seva instal·lació i la seva connectivitat. Per tant, amb els alumnes de la postobligatòria amb connectivitat ja hem actuat. Una mala notícia: aquest matí l'Estat ens ha dit que aquells trenta mil ordinadors que ens havia de lliurar al voltant de Nadal arribaran a l'abril. Per què? Perquè hi han aquests problemes de compres internacionals, que l'Estat s'hi ha trobat i nosaltres ens hi estem trobant. A nosaltres ens estan arribant aquests dies, per exemple..., al professorat, a algun professorat li comença a arribar també el seu equipament informàtic, cosa que hem pogut anar veient, per exemple, a les xarxes. Però pel que vostè em deia d'aquesta segona intervenció –que jo crec que és la intervenció que haguéssim hagut de debatre si no hi hagués hagut, diguem-ne, les qüestions quotidianes més urgents; és la que hauríem de debatre–, jo li dic que a grans trets coincidim completament, i li puc acceptar fins i tot..., sense el «fins i tot, li puc acceptar, diguem-ne, endarreriments que tenim i mancances que tenim. És evident que l'abandonament escolar és..., hi hem de lluitar, i hi hem de lluitar amb més bel·ligerància, i, per tant, puc dir amb armes, amb armes molt diferents; amb armes molt diferents perquè té motius molt diferents. Hem treballat cada vegada més amb tota l'oferta de les noves oportunitats, que està funcionant molt bé, però l'oferta de les noves oportunitats que està funcionant molt bé no deixa de ser el reconeixement del fracàs. És a dir, hem de fer una oferta de noves oportunitats que està funcionant molt bé perquè necessitem unes noves oportunitats, que no hi hauríem d'arribar, eh? Per tant, és cert que aquesta ha de ser una fita. Pel que fa a l'orientació i tutorització, aquest és un dèficit del sistema, és un dèficit evident del sistema, un dèficit que hem de resoldre, segurament, posant-nos-hi totes les administracions, perquè que el sistema no funciona ho demostra que molts dels joves que necessiten orientació fan cap als punts d'orientació juvenil, que no hi haurien de fer cap; que no estan preparats, a més a més, per orientar-los en això. Per tant, aquesta és una feina que hem de fer i treballar entre tots. La planificació de l'oferta en el cas d'FP. Hi ha hagut una oferta que no ha tingut demanda i unes demandes que no han acabat de trobar l'oferta. Han augmentat les places, ha augmentat el nombre de matriculats, però hi ha un desencaix. Jo, en tot cas, la setmana passada vaig visitar un institut que està aquí a prop... Aquí a prop hi ha dos instituts: al parc n'hi ha un, però a l'estació de França, no sé si ho saben, hi ha un institut; dintre de l'estació de França, eh?, hi ha un institut. Hi ha un institut que es diu Bonanova, perquè abans estava a la Bonanova, i ara està aquí, i és un institut europeu de referència en temes de sanitat, de salut. I és dels casos que enguany ha tingut molta demanda –molta demanda–, que no ha pogut cobrir en la totalitat. I és dels casos que demostra, a més a més, del que parlàvem abans, que la hibridesa teòricament va molt bé, però en la realitat la hibridesa, en aquest cas, és un exemple del que no es pot fer... Pel que fa a la privatització, ens preocupa molt el desgavell de l'FP privada online a Catalunya, ens preocupa molt. Tenim una normativa a punt de sortir, que està sent perseguida, castigada, rebutjada a nivell, ara, de premsa. Demanem ajut, perquè és urgent –urgent– resoldre el caos de l'FP online que s'ha anat obrint. Perquè, a més, tenim una FP online, en alguns casos, que la majoria d'alumnes no són del país, i que rebem queixes d'on són dient «què passa aquí? Per tant, hi estem treballant, serem molt rígids, tindrem molta oposició, no tremolarem, però demanem l'ajut. I, finalment, pel tema de la inclusivitat, d'acord. I pel que fa al cas del Joviat, estem començant a parlar tan tan tan aviat, que a mi, a la meva taula, encara no m'ha arribat l'oferta. Per tant, estem en una fase molt molt inicial. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Abans de passar al següent punt, els faig avinent una alteració de l'ordre del dia. La interpel·lació que tocaria ara, que és sobre la política del Govern amb relació als sectors més afectats per la pandèmia de la Covid-19, finalment no es veurà avui, sinó que es veurà demà després de la interpel·lació al Govern sobre el dret a una segona oportunitat. Hi estan d'acord tant el grup parlamentari propietari de la interpel·lació com el mateix Govern, eh? Per tant, els faig avinent, si no hi ha cap inconvenient, aquest canvi a l'ordre del dia. [[Pausa.]] [[Interpel·lació al Govern sobre l'augment de la mortalitat a les fronteres espanyoles]] [[300-00335/12]] I, per tant, passem directament a la següent interpel·lació, que és sobre l'augment de la mortalitat a les fronteres espanyoles, presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor Ruben Wagensberg. Endavant.
Gràcies, president. Diputats, diputades, content de tornar-nos a veure de tant en tant aquí, no en aquest món digital que sembla que ens estem acostumant a poc a poc. Som aquí avui per parlar amb el conseller de la situació a Canàries, però deixi'm començar la situació a Canàries, tal com van fer l'altre dia a la comissió, començant per Mória. El cas de l'incendi de Mória s'aproxima molt en el temps, no?, a les imatges que estem veient aquests dies a Canàries, que sembla que hagin tapat totalment el que ha passat a Mória, i, vaja, la presó de Mória segueix allà on és. A Mória, tres, quatre setmanes enrere, cinc setmanes, va haver-hi un incendi, un incendi on van cremar milers de xaboles on vivien, concretament, unes vint mil persones refugiades –malvivien, unes vint mil persones refugiades. Però l'incendi a Mória ens serveix molt per preguntar-nos si aquest incendi és realment un accident, no?, l'incendi com a accident, o és una conseqüència directa d'un seguit de polítiques que porten anys passant en el si de la Unió Europea. Per tant, la pregunta és: a Mória, el que realment estava cremant eren unes xaboles o a Mória el que estaven cremant eren uns valors europeus?, eren uns suposats valors europeus?, un seguit de lleis d'asil?, estava cremant tot el dret internacional de la Unió Europea?, o estava cremant, fins i tot, l'humanisme més intrínsec en tots nosaltres? I si fem tota aquesta traçabilitat per veure com arribem fins al dia en què cremen tantes i tantes xaboles, veurem que tot comença amb un seguit de guerres, tot seguit comença amb una espoliació de diferents països i, per tant, amb l'obligació de moltes persones que es veuen forçades a deixar el seu país d'haver d'escapar a través de vies que no són legals i vies que no són segures a d'altres països. El sistema d'asil falla, per això veiem aquestes imatges per la televisió de camps replets..., el camp de Mória, el més gran d'Europa, però infinitat de camps que hi ha no només a Grècia, sinó a altres punts d'Europa, plens. I com totes aquestes persones que tenen les seves xaboles cremades són portades a uns camps que s'han convertit en una presó; una presó de la qual –i els que hi hem estat ho hem vist– no es pot ni entrar ni sortir, però ja no només el voluntari independent o els periodistes, sinó les pròpies persones refugiades. Camps que, per cert, són gestionades per un actor clau de la indústria dels drets humans, que és ACNUR, i que té una actitud si més no qüestionable, o que jo li agrairia, conseller, donat que el Govern de la Generalitat va donar 250.000 euros, si no recordo malament, a causa... o com a partida per a material a resultes d'aquest incendi, que revisessin quines són les actuacions que ACNUR ha fet en aquell camp i si, per tant, el que s'ha de revisar és la donació a ACNUR com a força o com a entitat que ajuda les persones refugiades. Perquè ja veurem que les persones refugiades només tenen un sol àpat al dia, que és a les cinc de la tarda i que és un àpat que no crec que ningú d'aquest hemicicle s'atrevís ni tan sols a tastar-lo. És un camp on no hi ha aigua potable, és un camp on no hi ha dutxes, t'has de banyar, t'has de rentar amb l'aigua del mar; ara que ve l'hivern, encara pitjor. És un espai totalment invivible, amb unes condicions de vida invivibles, per molt que siguin períodes molt curts, que tampoc són períodes curts, perquè el mateix ACNUR, que és l'encarregat de donar les cites a les persones per tramitar el seu asil, doncs està donant cites ara mateix per al 2021, per al 2022 i, per tant, es cronifica l'espera de totes aquestes persones. Per tant, ACNUR, directament responsable de tot el que està passant, però és que a més cal recordar que ACNUR no és una entitat, una ONG, ACNUR és una pota dels estats. És part dels estats. Els «acnurs que anem trobant pel carrer aquests dies demanant... –aquests dies i tots els dies–, demanant diners, en realitat són parts dels estats. I és curiós que els estats que generen aquestes guerres, els estats que generen aquesta misèria, alhora tinguin la seva tercera pota que es dediqui a gestionar aquesta misèria que generen, a malgestionar, els mateixos estats que bloquegen o que neguen directament el rescat a totes aquestes persones. I ara tornant de Mòria, doncs hem d'agafar l'avió i anar-nos-en a Canàries i el que ens trobem a Canàries és una situació massa similar a la que hem pogut comprovar a Mória. A Canàries ens trobem, doncs, infinitat de caiucs; et plantes al port d'Arguineguín i et trobes que cada tres quarts d'hora, cada una hora t'arriba un caiuc o t'arriba una pastera, rescatats la majoria, val a dir-ho, per Salvamento Marítimo –una feina extraordinària que estan fent allà. I, per tant, ens trobem, a més, amb que som en el punt del món, a la frontera espanyola, on ara mateix s'estan morint més migrants ofegats. No hi ha cap punt del món on estiguin morint tantes persones. La setmana passada, en un sol cap de setmana, 480 persones mortes per dos mil arribades; dos mil arribades, 480 morts. O sigui, és un escàndol, aquesta xifra. S'està cometent, aquí, a l'Estat espanyol, a la frontera a l'Estat espanyol, una de les... –amb majúscules, eh?–, una de les vulneracions de drets humans més grans del món amb el silenci atònit d'absolutament tothom –tothom. Excuses, laments, però l'Estat espanyol..., no hi ha enlloc al món on estigui morint tanta gent ara mateix com a les Canàries. I mentre, fa uns dies, era a Canàries, vam rebre la visita del ministre Marlaska, que no va anar precisament per veure quina era la situació humanitària a Canàries. Va anar-hi, per què? Per anunciar que reactivava els vols de deportació. És a dir, l'única solució que proposen és la militarització de les fronteres, l'única solució que proposen és agafar aquestes persones, posar-los en avions de deportació i tornar-los cap al seu país. A més, aquestes persones..., en aquests vols de deportació, hi trobem persones, per exemple, de Mali, persones que escapen d'una guerra i que no tenen ni l'assistència jurídica ni un advocat –ara fa uns dies que n'han arribat alguns, però que es queixen que no els posen ni traductors–, però tampoc hi ha una carpa d'ACNUR, no hi ha absolutament ningú que els informi que aquestes persones poden demanar asil, poden demanar protecció internacional. Però aquestes persones són posades en un avió, es porten a Mauritània i Mauritània les agafa... –si és que no les detenen, perquè Mauritània és l'últim país del món que va suprimir l'esclavisme, per tant, és un país fortament racista contra els negres–, doncs agafen aquestes persones de Mali i les porten a la frontera amb Mali i les tornen al país del qual han escapat, a la seva sort. En el moll d'Arguineguín, ens trobem a més que hi ha dos mil persones en un moll que és més petit, molt més petit, diria, que aquest hemicicle, que el mateix Marlaska diu: «Aquí no se pasan más de setenta y dos horas. Tothom va sortir a desmentir-lo, tots els advocats, fins i tot el jutge que porta el CIE de Barranco Seco, que és el CIE que hi ha allà a Las Palmas. I, per tant, una gestió no és que deficient, sinó lamentable, i és per això que des d'aquí demanem la dimissió immediata del ministre Marlaska davant d'aquesta crisi humanitària. La dimissió immediata, urgent i més que necessària. I, per tant, ens trobem allà a Canàries, doncs, exactament el mateix que ens trobem a Lesbos i el mateix exactament que ens trobem a Lampedusa, que són les fronteres d'Europa posades en illa, en forma de presó, on es vulnera de manera extraordinària els drets humans, on s'està morint gent a cabassos a les seves costes i on sembla que això no li importa a cap govern. Però és que a més, si atenem a les causes, no?, perquè això és la foto que nosaltres veiem per la televisió, el que passa a Canàries, però és que si atenem les causes, a l'abans, a què ha passat fins que aquella barca s'ha enfonsat o què ha passat fins que aquell camp s'ha cremat, doncs ens trobem tot el que hem comentat abans: una sèrie de guerres, una sèrie d'espoliació de diferents països i de les quals els estats del nord global en som plenament responsables. I aquesta..., para muestra, un botón, que diuen, aquesta setmana al Parlament Europeu s'ha reeditat l'acord de pesca que permet a les grans empreses europees –la majoria espanyoles, val a dir-ho– anar a pescar i a destrossar les costes senegaleses, motiu pel qual..., si aneu pels carrers de Barcelona i atureu a qualsevol manter, que la majoria són del Senegal, us explicaran que el seu ofici abans de venir, no?, doncs era la pesca. Ara no poden pescar, doncs el seu mateix caiuc –com ells mateixos diuen– que els servia per pescar, els serveix ara per intentar arribar cap a l'Estat espanyol. O com, per exemple, les empreses armamentístiques de l'Estat espanyol, el cas de Navantia també, que ahir mateix va anunciar com enviava Al-Diriyah, que és una nova corbeta que envia cap a Aràbia Saudita. Doncs, si tenim empreses que fan armament, que l'armament serveix per fer guerres, doncs no és d'estranyar que totes aquestes persones després vulguin anar a les fronteres... Estem parlant del nord global i del sud global, és a dir, quan hi ha una diferència, una desigualtat tan gran entre dues fronteres, com és el cas de la frontera espanyola, és normal que les persones vulguin creuar aquesta frontera. Però és que, a més, si és la part del nord la responsable del que està passant a la part sud, no només és que ho intentaran creuar, és que ho intentaran creuar amb tota la legitimitat del món. I, per tant, segur que no passa tant per la cooperació, que també, tota aquesta ajuda, sinó per treure les nostres brutes mans de tots aquests països. I davant d'aquesta urgència que s'està vivint aquests dies a Canàries, doncs el que calen són vies legals i segures; vies legals i segures com una majoria d'aquest Parlament vam aprovar aquesta legislatura, però també durant la legislatura passada, doncs per exemple fer un corredor humanitari. Un corredor humanitari que vam demanar a l'Estat que el cofinancés i que sobretot ens l'autoritzés. Tant de bo. Ara hem, de fet, afegit, a través d'unes esmenes als pressupostos generals de l'Estat, si us plau, que es cofinanci aquest corredor humanitari i que, per tant, també l'autoritzin. No és l'única cosa que hem demanat, també hem demanat una partida, una dotació per a Salvamento Marítimo. Salvamento Marítimo es queixa; si segueixen les declaracions de qualsevol persona treballadora de Salvamento Marítimo Canàries..., són tres persones anant a treure pasteres del mar de més de dues-centes persones. Doncs, aquestes persones clarament necessiten un reforç, una dotació que no només no tenen, sinó que, en part, se'ls hi està retallant. I en aquests quaranta segons que ens queden, doncs, estaria bé recordar que avui el Tribunal Suprem ha dictat una sentència, presentada per Stop Mare Mortum, molt important, molt clara que, a través del cas d'una persona en concret, el que ens ve a dir és que les vies legals i segures ja hi són i que només és falta de voluntat política, i que això és a través de l'article 38 de la Llei d'asil. El que està passant a Canàries és evitable? Sí. Totes aquestes morts que estem veient allà són evitables? Sí. Però el que passa és que si tenim un ministre de l'Interior com Grande-Marlaska que actua exactament igual que actua Orban a Hongria o que actua Le Pen a França o que actua en Trump als Estats Units, doncs, difícilment les podrem evitar. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre la interpel·lació, té la paraula el conseller d'Acció Exterior i Transparència.
Molt bona tarda a tothom. President, diputats i diputades..., diputat Wagensberg, és evident que la pandèmia que estem vivint ha servit, per a alguns, per ocultar aquesta crisi humanitària que viu el Mediterrani, que viu Canàries i que viu Mória, aquesta crema de valors a la qual vostè abans feia referència. Per tant, agraeixo aquesta interpel·lació precisament per donar-me l'oportunitat de posar altre cop sobre la taula política aquest drama humanitari que estem vivint, malgrat que a algú ja li vagi bé situar aquest drama en un segon pla a la seva agenda de prioritats. De fet, vostè parlava de la mala gestió, en aquest cas, de l'Estat espanyol d'aquesta crisi humanitària, i les xifres així ho demostren. De fet, en la pandèmia..., a l'Estat espanyol només ha fet que agreujar-se en el temps i en aquests moments Espanya s'ha convertit en el segon país de la Unió Europea en nombre de peticions d'asil, concretament, 88.000 sol·licituds pendents de resolució. I, per tant, avui la sentència del Tribunal Suprem a la qual vostè feia referència és una bona notícia, aquesta bona notícia de que, en aquest cas, els sol·licitants d'asil tinguin aquest dret a tramitar la petició a les ambaixades i consolats en el país d'origen. Per tant, ho celebrem malgrat que hagi hagut de ser en aquest cas Stop Mare Mortum qui hagi introduït aquesta petició al Tribunal Suprem. Com bé saben, i de fet a mi em correspon donar compte de l'acció de govern de la Generalitat..., com bé saben, el Govern de la Generalitat ja va declarar en el seu moment port segur l'any 2019. I com a govern, seguim fortament compromesos, en primer lloc, en el dret d'acollida, en el refugi i en el suport a través de les vies legals i segures, perquè creiem, precisament, que la solució passa per la resolució de conflictes en origen i en molts casos la millora de les condicions de vida. I, per tant, a continuació li explicaré totes aquelles polítiques que s'estan duent a terme des del punt de vista de cooperació al desenvolupament i, per altra banda, totes aquelles polítiques que s'estan duent a terme en l'àmbit de l'acollida. Pel que fa a les accions en cooperació al desenvolupament, en el seu moment el Govern de la Generalitat va aprovar el Pla director de cooperació al desenvolupament 2019-2022, un fet que va suposar un salt endavant per ajustar, precisament, la política pública del nostre país a aquest marc internacional de l'Agenda 2030 i, concretament, a l'objectiu estratègic 7, que el que diu és que hem de contribuir a l'abordatge dels reptes globals, i, de fet, una de les seves prioritats és donar respostes als reptes de la mobilitat humana, especialment al dret al refugi i les vies legals i segures. I, per tant, aquestes prioritats, nosaltres les hem establert, i n'hi detallaré uns exemples. En primer lloc, treballar amb equips d'advocats als camps de les illes gregues en col·laboració, en aquest cas, amb Stop Mare Mortum, precisament, per allò a què abans feia referència, aquest assessorament legal a persones refugiades, que tan necessari és. En segon lloc, participar en el projecte Masar, per a la capacitació de municipis libanesos per a millorar la seva provisió dels serveis públics. Un tercer exemple, col·laborar, en aquest cas, amb Save the Children i UNICEF per pal·liar els efectes dels brots de Covid als camps de refugiats de l'Iraq i de Síria. Un quart exemple, i vostè també hi feia referència, tenim un acord amb ACNUR, el Govern de la Generalitat, a través del qual el Govern aporta 250.000 euros per facilitar material al nou camp d'acollida de Mória. I, per tant, sabem que amb un sol camp no es resol aquest conflicte, i, per tant, li prenc la paraula i com a exercici de transparència, doncs, és evident que el Govern de la Generalitat valorarà aquesta actuació d'ACNUR i, evidentment, aquesta destinació de recursos, en aquest cas, per donar solució en aquest camp de refugiats. I un exemple més, hem donat suport a la Fundació Hospital Clínic per equipar el laboratori de producció de medicaments al campament de refugiats sahrauís a Algèria, a través, en aquest cas, de l'Agència Catalana de la Cooperació. Per altra banda, com hem actualitzat, com hem adaptat, en aquest cas, la cooperació al desenvolupament en l'àmbit de la Covid-19? El mes de maig, des del Govern de la Generalitat, vam activar el Comitè Català d'Ajut Humanitari d'Emergència, al qual el vam dotar d'un pressupost d'1,7 milions d'euros, que ha fet possible finançar onze actuacions, onze projectes de salut, accés a l'aigua i seguretat alimentària en alguns països especialment afectats per la crisi. Aquestes actuacions les porten, en aquest cas, organitzacions catalanes de cooperació al desenvolupament i organismes multilaterals. En són exemples Creu Roja, Farmamundi, Associació de Metges del Món, Assemblea de Cooperació per a la Pau o la mateixa UNICEF. La majoria de projectes ja s'estan desplegant en aquests moments i es porten a terme, per una banda, al continent africà: a Moçambic, Senegal, República Democràtica del Congo, Burkina Faso o Marroc, i, per altra banda, també a Iraq i Palestina. També un any més el Govern ha aportat 290.000 euros al Fons Central de Resposta a Emergències de les Nacions Unides i aquest setembre vam obrir una nova convocatòria de subvencions de cooperació al desenvolupament alineada amb l'Agenda 2030; una convocatòria amb una dotació de 10 milions d'euros destinada a projectes que fomentin l'educació al desenvolupament amb un enfocament de gènere i de drets humans, impulsats per ONGs, universitats i centres de recerca de Catalunya. I, de fet, en aquest sentit, ja li avanço que la propera setmana ja podrem anunciar, precisament, aquesta resolució d'aquesta línia de subvencions. I malgrat la pandèmia, també continuem impulsant les actuacions iniciades amb els programes biennals 2019-2020, que des de l'any passat fan possible vint-i-tres actuacions de cooperació al desenvolupament a set països diferents, amb una dotació per a aquest 2020 de 5,5 milions d'euros. Per altra banda, ja he dit abans que l'any 2019 es va constituir la Comissió Interdepartamental de Ports Segurs. Aquest grup ha iniciat els treballs preliminars per a l'establiment d'un corredor humanitari –vostè abans hi feia referència– per als desplaçaments forçats. També ha treballat aquest grup en la previsió d'un dispositiu per pandèmia, per organitzar un operatiu logístic i sanitari als ports catalans per a l'arribada de vaixells de rescat i de persones migrants. En diverses ocasions, la Generalitat i jo mateix he reiterat al Govern espanyol i a les institucions europees el nostre oferiment per contribuir a establir un corredor humanitari per als desplaçaments forçats. Cal tenir en compte que el marc competencial de l'atenció de les persones sol·licitants d'asil o protecció internacional està repartit entre l'Estat espanyol i Catalunya. Mentre que la regulació del marc legal i administratiu per a la sol·licitud, tràmit i concessió de la condició de persona refugiada o de protecció internacional subsidiària correspon a l'Estat espanyol, la gestió de les polítiques d'acollida i inclusió social correspon a la Generalitat de Catalunya. I, per tant, en aquest sentit, celebro l'esmena a què vostè feia referència, introduïda als pressupostos generals de l'Estat, que permetrà o, en tot cas, si acaba arribant a bon port, mai millor dit, doncs, permetrà aquest cofinançament i, en aquest cas, l'autorització d'aquest corredor humanitari. Així doncs, malgrat que la Generalitat té reconeguda formalment aquesta competència en matèria d'acollida i malgrat haver interposat prop d'una vintena de demandes a diferents instàncies judicials contra les actuacions de l'Estat espanyol, divuit de les quals ens donen la raó, l'Estat es nega reiteradament a transferir recursos necessaris per a l'execució d'aquests programes en l'àmbit territorial de Catalunya. És evident que tota la feina que es fa, i ara li exposava tota la feina que s'està fent des de Govern, no és suficient. I mostra d'això, doncs, és la situació que estem vivint aquests dies a les costes canàries. I fa unes setmanes –vostè hi feia referència–, doncs, també, aquest incendi, que acaba sent un incendi de valors i que, per tant, no podem centralitzar aquest fet puntual per amagar, per ocultar tota la crisi humanitària que viu el Mediterrani i que viu l'Atlàntic. Per tant, ens cal, sens dubte, una resposta molt més contundent per part de l'Estat espanyol i de tots els estats i les institucions de la Unió Europea. En el seu moment, semblava que havien arribat a un acord. Un acord que ni de bon tros ha estat complert i, cada cop que se'ls interpel·la a complir aquest acord, són excuses, són excuses de que «tenim molts fronts oberts i que no tenim capacitat per donar resposta a aquests reptes. Les condicions humanitàries als camps de refugiats –vostè també així ho ha expressat– són totalment inacceptables. I, per tant, una Europa que es vol autoanomenar democràtica, una Europa que va alineada a aquesta Agenda 2030, no es pot permetre el luxe de tenir una situació com la que viu, en aquest cas, el Mediterrani. Fa massa temps –fa massa temps– que permetem que es mori gent en aquest mar. En aquest mar que hauria de ser un espai d'intercanvi, un espai d'enllaç, un espai de diàleg. I, per tant, no defallirem, en aquest cas, des del Govern de la Generalitat per insistir que tots els estats que en el seu moment, doncs, van signar aquest acord, aquest acord fallit, doncs, compleixin amb les seves responsabilitats. És una obligació nostra donar-los resposta. I si volem realment ser una societat democràtica del segle XXI, hi hem de donar resposta. Nosaltres com a Govern de la Generalitat –i penso que ho he exposat d'una forma àmplia– estem apostant per la cooperació al desenvolupament –en un temps complicat on cal prioritzar els recursos– i per totes aquelles polítiques d'acollida. Esperem que en aquest cas la resta d'administracions, aquelles administracions que en tenen més, de competències, doncs, assumeixin la seva part de responsabilitat i que aquesta crisi a la mar Mediterrània pugui acabar-se al més aviat possible. Esperem que sigui així. Moltes gràcies, diputat.
Gràcies, conseller. Acabada la interpel·lació, no hi ha més punts a tractar a l'ordre del dia. Per tant, cridarem a votació. [[Pausa llarga.]] Molt bé. Som-hi, doncs. Passarem a les votacions corresponents als punts de la sessió plenària d'avui. [[Decret llei 36/2020, del 3 de novembre, de mesures urgents en l'àmbit de l'impost sobre les estades en establiments turístics i de l'impost sobre la renda de les persones físiques (continuació)]] [[203-00063/12]] I comencem amb el punt quart, que correspon a la votació sobre la validació del Decret llei 36/2000... [[Pausa.]] Molt bé, ara sí. Passem a la votació sobre la validació del Decret llei 36/2020, deia, de 3 de novembre, de mesures urgents en l'àmbit de l'impost sobre les estades en establiments turístics i de l'impost sobre la renda de les persones físiques. Comença la votació. Aquest decret llei ha estat convalidat per 90 vots a favor –que corresponen a 71 de delegats i presencials i 19 de telemàtics–, cap en contra, 44 abstencions. Un cop convalidat, em pertoca preguntar a la cambra si es vol tramitar com a projecte de llei. Sí? [[Pausa.]] Doncs, votem. Comença la votació. Aquest decret llei no es tramitarà com a projecte de llei, atès que hi han hagut 44 vots a favor, 82 en contra –que corresponen a 63 de delegats i presencials, 19 de telemàtics– i 8 abstencions. [[Decret llei 37/2020, del 3 de novembre, de reforç de la protecció del dret a l'habitatge davant els efectes de la pandèmia de la Covid-19 (continuació)]] [[203-00061/12]] Passem ara a votar el punt cinquè, que és la votació sobre la validació del Decret llei 37/2020, de 3 de novembre, de reforç de la protecció del dret a l'habitatge davant els efectes de la pandèmia de la Covid-19. Comença la votació. Aquest decret ha estat validat per 77 vots a favor –que corresponen a 58 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 4 en contra, 53 abstencions. Haig de preguntar a la cambra, si algun grup... Sí? [[Pausa.]] Doncs, passem a la votació. Comença la votació. Aquest decret llei no es tramitarà com a projecte de llei, atès que hi han hagut 61 vots favorables, 65 en contra –que corresponen als 46 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 8 abstencions. [[Proposició de llei de modificació de la Llei 25/2010, del 29 de juliol, del llibre segon del Codi civil de Catalunya, relatiu a la persona i la família (continuació)]] [[202-00028/12]] I passem ara a la votació del punt sisè, que és la votació de la Proposició de llei de modificació de la Llei 25/2010, de 29 de juliol, del llibre segon del Codi civil de Catalunya, relatiu a la persona i a la família. Comença la votació. [[Remor de veus.]] Perdó –perdó. [[Pausa.]] Disculpin, sí, em precipitava. Votem en primer lloc l'esmena número 1, presentada pel Grup Parlamentari Republicà i pel de Junts per Catalunya. Sí? [[Pausa.]] L'esmena número 1. Disculpin. Comença la votació. L'esmena ha estat aprovada per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem l'esmena número 2, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 12 vots a favor, 122 en contra –que corresponen a 103 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, cap abstenció. I, finalment, votem ara la resta del text presentat en allò que no hagi estat esmenat. Comença la votació. Ha estat aprovat per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. No hi han més punts a votar. Per tant, suspenem la sessió fins demà a les nou del matí. Gràcies.