Spoštovani gospod minister s sodelavko! Ker je čas zlato, bomo točni in bomo začeli z nadaljevanjem 19. seje Državnega zbora Republike Slovenije z zadnjim sejnim dnevom pred počitnicami, zato je še toliko verjetno bolj primerno, da pohitimo. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci - pa ne bom prebral vseh 90 - Roberto Battelli, Miran Jerič, Drago Koren od 17. ure dalje, mag. Janez Kramberger, Rudolf Moge, Milan Potek, Alojz Posedel, Jakob Presečnik, dr. Mitja Slavinec in Janko Veber. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZAPOSLOVANJU IN ZAVAROVANJU ZA PRIMER BREZPOSELNOSTI. Za razpravo imamo na voljo 4 ure in 20 minut. Predlog zakona je za tretjo obravnavo pripravila vlada Republike Slovenije in vabim ministra, mag. Drobniča, za dopolnilno obrazložitev.
Spoštovane poslanke in poslanci! Lep dan vam želim! Dovolite nekaj kratkih besed, uvodnih besed k spremembam zakona o zaposlovanju, zavarovanju za primer brezposelnosti. Ključen namen tega zakona je zagotoviti večjo prožnost na trgu dela in s tem tudi več delovnih mest, večjo socialno varnost. Na drugi strani spodbuditi prejemnike denarnega nadomestila, da se bodo vključevali v programe aktivne politike zaposlovanja in sprejemali zaposlitev, kajti vemo, da je integracija ključni cilj tudi lizbonske strategije. Motiviranje brezposelnih za vključevanje programe aktivne politike zaposlovanja, z zakonom tudi izboljšujemo sodelovanje med delodajalci in brezposelnimi ter zavodom za zaposlovanje, ureditev študentskega dela, ki mora opravljati pravo poslanstvo za mlado generacijo, za katero nosimo vsi odgovornost, in konec koncev z vsemi temi ukrepi bi povečali delež aktivnega prebivalstva. Predvsem je pa pomembno, da v Sloveniji izpostavimo sistem, da se bo splačalo delati. Ljudje podpirajo te spremembe in vsi smo tukaj zaradi ljudi. Ljudje se strinjajo z našimi predlogi. Celo velika večina je odgovorila, da je prav, da brezposelni sprejmemo zaposlitev, ki je za dve stopnji nižja od njihove dosežene. Še večji delež ljudi na vprašanje, ali so za predloženo razdelitev sredstev, za povečanje štipendijskega sklada, odgovorilo, da so za take spremembe, in ravno tako ljudje v zelo veliki meri podpirajo predlog, da udeleženci oziroma prejemniki socialnih pomoči opravljajo primerno humanitarno delo. Govoril sem z zaposlenimi in z mnogimi ljudmi in vprašanja v zvezi s solidarnostjo. Solidarnost je to, da tisti, ki je zaposlen, prispeva za tiste, ki ne delajo, ki ne morejo delati, za tiste, da prejemajo denarne pomoči, denarna nadomestila v času brezposelnosti. Ali potemtakem tisti, ki je prejemnik nadomestila, ni dolžen storiti nič? Ne. Tisti, ki je prejemnik nadomestila, je po načelih solidarnosti dolžen se odzvati in se udeležiti in opravljati humanitarno delo za tiste, ki so potrebni pri nas, in to so lahko starejši, mladi, otroci tistih, ki delajo. To je tisto, kar je solidarnost, na kakšen način si pomagamo eden drugemu. Te spremembe, ki jih predlagamo, zahtevajo ljudje in od nas pričakujejo, da jih tudi potrdimo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. O predlogu zakona v celoti dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Prvega vabim k besedi mag. Capudra v imenu Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, minister s sodelavko, poslanke in poslanci! Podatek zavoda za zaposlovanje, da je brezposelnost v naši državi dosegla najnižjo raven od leta 1991, torej da je najnižja v samostojni Sloveniji, pove veliko. Razlogi za ta uspeh ministrstva tičijo predvsem v trdem, odgovornem in zelo strokovnem delu na ministrstvu in v dobri povezavi ministrstva, zavoda za zaposlovanje in posameznih centrov za socialno delo. Na ta način je minister oziroma njegovo ministrstvo brez bistvenega povečanja finančnih sredstev v proračunu dosegel izjemne dosežke na področju zaposlovanja z uporabo pravih instrumentov in pravih programov aktivne politike zaposlovanja. Zaradi tega pozdravljam odločitev vlade in socialnih partnerjev, da se je namesto neke temeljne pravice, ki je bila zapisana v zakonu in ni bila podprta s konkretnimi programi, to zamenjalo s konkretnimi programi, ki jih je v noveli zakona kar nekaj. Naj naštejem le nekatere ukrepe; delodajalcu se povrnejo prispevki delodajalca, če zaposli eno izmed naslednjih najtežje zaposljivih skupin brezposelnih ljudi: brezposelno osebo, ki je mlajša od 26 let in iskalec prve zaposlitve in opravlja suficitarni poklic in je seveda več kot 6 mesecev prijavljen na zavodu. Nadalje, brezposelno osebo, prijavljeno na zavodu, ki se zaposli na mesto delavca oziroma delavke na porodniškem dopustu, brezposelno osebo, ki je starejša od 55 let in je več kot 12 mesecev prijavljena na zavodu, in še kar nekaj teh kategorij je, kjer so delodajalci oproščeni plačevanja prispevka delodajalcev. Te pravice so neposredne in iztožljive, kar pa je velik napredek od sedanje ureditve. Število oseb, vključenih v ukrepe aktivne politike zaposlovanja, in vsebina ter obseg izvajanja ukrepov te politike je odvisen od sredstev, zagotovljenih v proračunu Republike Slovenije. Že sedaj je bilo tako in na tem področju se nič ne spreminja. Ustavil bi se še pri delu študentov. Kar se tiče dela študentov, je potrebno še enkrat zelo jasno povedati, da se študentsko delo po predlogu zakona ne ukinja. V predlogu zakona so le podrobneje opredeljeni pogoji za izvajanje študentskega dela in pogoji za delovanje koncesionarjev pri posredovanju tega dela, seveda pa za študentsko delo morajo veljati posebni pogoji, za katere so na eni strani značilne posebne ugodnosti, na drugi pa omejitve. V zakonu je predvideno, če je presežena določena vsota zaslužka, se prekine obračun koncesijske dajatve na podlagi napotnice, delodajalec pa je dolžan dijaka ali študenta pokojninsko in invalidsko zavarovati po določbah zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Rešitev je ugodna za študente, kajti v primeru prekoračitve posebne olajšave, ki je določena v zakonu in ki ni obdavčena, je delodajalec dolžan študenta zavarovati in študentu teče delovna doba. V Novi Sloveniji smo skupaj s koalicijskimi partnerji predlagali in tudi podprli rešitev v predlogu zakona, da se 30% sredstev iz koncesijskih dajatev za posredovanje dela študentom in dijakom preusmeri v javni sklad, iz katerega bodo po uveljavitvi zakona, ki bo urejal štipendiranje, iz katerega se bodo financirale štipendije. Torej se bo denar namenjal socialno ogroženim študentom neposredno in v veliko večji količini, kot se je to izvajalo do sedaj. Podatki o tem na Študentski organizaciji Slovenije in študentskih organizacij Univerze v Ljubljani so zelo zgovorni, ostali podatki pa seveda niso dosegljivi. Skupaj s temi sredstvi in sredstvi iz proračuna naj bi se v ta sklad stekala tudi sredstva delodajalcev in predvidoma tudi sredstva iz evropskega kohezijskega sklada. Tako bi se v tem skladu zbralo denarja za okoli 15 do 20.000 novih štipendij. Koncesijska dajatev je davčni denar, kateremu se je država odpovedala, zaradi nizkih dajatev pa je študentsko delo velikokrat nelojalna konkurenca, predvsem zaradi zlorab, katerim smo priča. Upamo, da se bo s povečanjem koncesijske dajatve iz 10 na 13%, katero predlagamo z amandmajem skupaj z SDS, ta nelojalna konkurenca nekoliko zmanjšala. In zakaj kar naprej govorimo o zlorabah študentskega dela? Naj navedem samo nekaj podatkov o dohodkih, zasluženih s pomočjo študentskega dela. V letu 2004 je bilo po podatkih Davčne uprave Republike Slovenije 1.384 takšnih zavezancev, kjer je njihov zaslužek presegel milijon 600.000 tolarjev, od tega je bilo šest takih, ki so v tem letu zaslužili prek devet milijonov 600 slovenskih tolarjev. In ravno tako kot vi, se lahko samo vprašam, kako lahko študent zasluži poleg rednega opravljanja svojih študijskih obveznosti več kot devet milijonov na leto. In tudi zaradi tega v Novi Sloveniji pozdravljamo predvideni ukrep, da se študentsko delo lahko ponuja tudi prek zavoda za zaposlovanje. Prepričan sem, da zavod kot osrednja ustanova na trgu dela dobro pozna razmere na trgu dela, pozna ponudbo in povpraševanje, ima številne povezave z delodajalci in razvit informacijski sistem ter predvsem veliko strokovno usposobljenih kadrov za posredovanje del in kar je še bolj pomembno, ima razvejano mrežo po vsej Sloveniji. Kar je tudi pomembno in mislim, da praktično najpomembnejše pa je to, da se bodo na ta način vsaj v nekateri do neke mere preprečile zlorabe študentskega dela in se bo 65% iz koncesijskih dajatev zlivalo v posebni sklad, namenjen financiranju štipendij, in ravno to nam mora biti v splošnem interesu in to mora biti v interesu študentov. Tudi včerajšnje sprejetje novele zakona o dodatni koncesijski dajatvi, s katero se v davčni upravi Republike Slovenije daje možnost neposrednega nadzora nad koncesijskimi sredstvi na osnovi študentskega dela, bo po prepričanju Nove Slovenije pripomoglo k bolj preglednemu delu s financami na podlagi študentskega dela. Predvsem pa pričakujemo, da bo ta ukrep tudi omogočil preprečevanje zlorab študentskega dela in omogočal večjo preglednost. V Novi Sloveniji bomo podprli zakon in rešitve, katere predvideva. Hvala lepa.
Hvala. Naslednji ima besedo gospod Brenčič v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vse prisotne z ministrom na načelu lepo pozdravljam. O predmetnem predlogu zakona je bilo v času trajanja njegove dosedanje procedure povedanega že res veliko in tudi v vsebinskem smislu je izhodiščni predlog doživel vrsto sprememb, seveda po argumentih nekaterih so te spremembe dobre, v pogledi drugih pa so tudi nasprotni. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke nimamo namena ravno na dolgo ponovno razpravljali o predlogu zakona v celoti, bomo pa seveda svoje argumente za spremembe, ki so po našem mnenju v predlogu zakona za tretje branje še nujno potrebne, artikulirali neposredno pri razpravi o amandmajih kot posameznim členom. Naše mnenje in stališče je, da je vrsta ukrepov in rešitev, ki jih ta novela zakona prinaša, dobrih in potrebnih, pri čemer smo bili skozi celotno dosedanjo proceduro v podporo spremembam, ki zmanjšujejo možnosti zlorabljanja v praksi pri izvajanju zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, ki se v prvi vrsti nanašajo na področje prejemanja denarnih socialnih pomoči brezposelnim, povezano skozi cilje in ukrepe aktivne politike zaposlovanja. Vendar pa smo še vedno kljub temu, da se je skozi drugo branje vgradilo v predlog zakona nekaj sicer manjših varovalk, mnenja, da bodo mogoča po sedanjem predlogu rešitev v tem segmentu zlorabljanja v obratni smeri, ki jih bodo predvsem deležni tisti brezposelni prejemniki pomoči, ki so zaradi vrsto vzrokov dostikrat nemočni. Zagovarjamo, da je potrebno v pristopanju razlikovati področje, ki je vključeno kot nadomestilo za čas brezposelnosti, ki izhaja neposredno iz posebnega zavarovanja za ta namen, in pa področje, ki zajema denarno socialno pomoč brezposelnim. Vsekakor pozdravljamo rešitev vzpostavitve štipendijskega sklada, za katerega uspešnost in resničnostno, namembnostno dosego cilja pa bo potrebno poleg dela koncesijske dajatve od dela študentov vanj nameniti tudi druge vire sredstev. Poseg v sistem častnega in začasnega dela študentov v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo, vendar pa smo trdno na stališču, da mora biti ta poseg vsestransko, zaradi več namenov, uravnotežen. In kar je v tem ključno, se morajo ukrepi in rešitve doseči v smislu spoštovanja enega ključnih načel Evropske unije pri medsebojnem sobivanju, to pa je v pristnem dialogu s partnerji oziroma tistimi institucijami in organizacijami, ki so neposredno v takem procesu udeleženi. V tem smislu želimo z amandmajskim pristopom predlog zakona v tretjem branju izboljšati. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da je nujno potrebno, tudi če je dialog s partnerji dostikrat težak, le-tega na pristen način voditi, kar nam potrjuje tudi vrsto dogajanj, ki so bila v praksi sprejemanja tega zakona neposredno prisotna. Zato smo prepričani, da bo moral v bodoče predlagatelj, to mislimo na vlado, svoj pristop po tem vprašanju oziroma po vprašanju partnerskega dogovarjanja dialoga s socialnimi partnerji nekoliko izboljšati, pri čemer je pa ob vprašanju tega zakona še kako pomembno področje aktivne politike zaposlovanja. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo se zavzeli v koaliciji, tudi uspeli uskladiti in dogovoriti potrebo, ki izhaja že iz zakona o delovnih razmerjih, da se delavcem na javnih delih prizna regres za letni dopust; in to rešitev ta novela sedaj udejanja. Mi bomo novelo oziroma predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti podprli, vendar pa to v veliki meri zavisi od vsebinske razrešitve odprtih vprašanj, povezanih predvsem s 4. členom, ki spreminja 6. člen zakona in ki se kot rdeča nit vleče skozi vso dosedanjo razpravo. Čas in stanje na vrsto področjih narekujeta potrebe po spremembah in v poslanski skupini to z vso odgovornostjo podpiramo. Vendar se morajo stvari spreminjati na pregleden, vzdržen, postopen in ne na preradikalen način. Tako jaz osebno kot poslanska skupina se bomo, kot že rečeno, aktivno vključili v razpravo o predloženih amandmajih predloga zakona, ki lahko namen in cilje predloga zakona v marsičem v vsebinskem smislu namreč spremenijo na bolje in tudi v dobro implementaciji te novele v praksi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Žgajner Tavš v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa za besedo. Najprej vsem skupaj dobro jutro! Jaz želim v osnovi poudariti, da je stališče Slovenske nacionalne stranke do predloga novele zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti od prve obravnave pa do danes praktično nespremenjeno. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke se zavedamo, da so spremembe, pa bom rekla, na širšem področju zaposlovanja, vključno s socialno varnostjo, potrebne, pa najsibo v okviru širših reform ali zgolj posameznih področnih zakonov. Pa vendar, spoštovane kolegice in kolegi, zakon danes v takšni obliki, kakršni je, rekla bom, potrjen, bil potrjen tekom druge obravnave, na matičnem delovnem telesu pa tudi plenarnem zasedanju, za Slovensko nacionalno stranko ni sprejemljiv. Še več. Zakon, pa bom rekla, prvi iz sklopa tako imenovanih socialno-ekonomskih reform, torej tistih reform, ki si jih je ta vlada začrtala kot prioriteto svoje politike v tem mandatu in ki jih je pravzaprav predstavljala kot nekaj daleč najboljšega, kar se bo zgodilo državljankam in državljanom Republike Slovenije. Mimogrede, nekaj mesecev smo pravzaprav poslušali zgodbe okoli pripravljenost vlade po doseganju širšega konsenza, usklajenost in tako dalje. Skratka, ta zakon, še enkrat poudarjam, prvi zakon iz tako imenovanih socialno-ekonomskih reform je doživel popolno polomijo v smislu vladnega ali koalicijskega izigravanja, če hočete. Dejstvo je, da vsebina zakona ni usklajena niti s socialnimi partnerji, niti s študenti, niti znotraj tako zloglasnega partnerstva za razvoj, pika na i pa je nedvomno dejstvo, da zakon očitno v tej vsebini, kakršna je bila potrjena v drugi obravnavi, ni usklajen niti znotraj koalicije. To pa je, roko na srce, zelo slaba popotnica tej vladi, ki se očitno odmika od v medijih promoviranega koncepta reform. Bojim se, da se tudi minister Drobnič premalo zaveda občutljivosti resorja, ki ga zastopa. Gre za tisto področje, ki uravnava in ne nazadnje omogoča ljudem, osnovno preživetje. Toliko moram biti poštena in kljub resnično nesprejemljivemu in podlemu, do neke mere, izigravanju vpletenih pri tem zakonu, kljub dejstvu, da zakon ni usklajen, ta zakon nedvomno prinaša tudi določene potrebne izboljšave. Teh bodo prav gotovo najbolj veseli tako imenovani javni delavci, ki so bili v obstoječem sistemu v nekem smislu degradirani. Določene pravice se jim po novem predlogu zakona oziroma po spremembah zvišujejo oziroma izenačujejo z redno zaposlenimi delavci. O aktivni politiki zaposlovanja smo samo v okviru tega zakona slišali na preteklih sejah veliko. Ničkolikorat je bil izpostavljen očitek, da pa so vseeno cilji nekoliko nedorečeni oziroma nedorečena je realizacija cilja in namena aktivne politike zaposlovanja. Pa bom dala zgolj primer, v letnem zaposlitvenem programu za leto 2006 je načrtovano, da bo zgolj 10% od vseh v javna dela vključenih udeležencev prešlo v redno zaposlitev. Med ostalimi pozitivnimi spremembami v okviru tega zakona, ne nazadnje je dodatek za veliko družino, ugodnosti za delodajalca v določenih primerih, kot smo danes že lahko slišali, pa vendar se bojim, da so nekateri od teh ukrepov nedodelani in vkomponirani v ta zakon bolj na pamet, brez strokovno opravljenih analiz. Da ni bilo strokovno opravljenih analiz, nedvomno priča tudi ta anketa, s katero je na pretekli seji mahal minister Drobnič, v kateri je sodeloval zgolj oziroma manj kot 1% državljanov, celo manj kot pol procenta državljanov, pa naj bi bila to strokovna anketa, podlaga za ta zakon. Potem se začnejo v okviru tega zakona ukrepi, ki podirajo ustavno določilo socialne države. Naj omenim zaostrovanje pogojev za zavrnitev dela. Vlada predlaga osebam, ki zavrnejo tako imenovano primerno delo, tem osebam grozi izbris iz seznama brezposelnih, in posledično tak človek izgubi tudi vse pravice, ki mu sicer pripadajo po zakonu. Pa se bom vprašala, kaj je primerno delo. Vlada odgovarja, pa bom tukaj uporabila citat: "Oseba, ki ne želi biti izbrisana, mora sprejeti po treh mesecih brezposelnosti delo, za katero se zahteva do eno stopnjo nižja izobrazba, kot jo ima brezposelna oseba." V primeru, ko je takšna oseba brezposelna šest mesecev ali več, mora sprejeti ponujeno zaposlitev, za katero je dovolj celo do dve stopnji nižja izobrazba. Kljub velikim besedam tako v okviru tega zakona kot zakona o socialnem varstvu, kaj je primerno delo in da je vsako delo častno, pa še bi lahko naštevala. Rekla bom, besede z lahkoto letijo iz ust tistih, ki imajo zaposlitev in redno mesečno plačo. Realnost tistih, ki izgubijo službo, pa je, verjemite, bistveno drugačna in bistveno bolj boleča. Samo v okviru tega zakona in iz tega naslova gre za zelo restriktiven ukrep, diskriminatoren in kar je še več, ker med brezposelnimi prevladujejo ženske in iskalci prve zaposlitve, to pa so predvsem mladi takoj po končani izobrazbi. V okviru vseh štirih ciljev, načel in poglavitnih rešitev, ki so zapisani v zakonu, vlada omenja tudi izboljšave oziroma izboljšanje učinkovitosti dela Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje. Na kakšen način, ni bilo pojasnjeno. Zapisali so le, povečali bomo število svetovalcev. Še ena posebna sprememba je predvidena v okviru današnje oziroma te novele zakona, v kateri bo tekla beseda v nadaljevanju, pri razpravi o amandmajih. Vlada namerava omejiti, bojim pa se, da postopno celo odpraviti posebnost, ki je v primerjavi z drugimi evropskimi državami vpeljana v naš sistem. Govorim o študentskem delu. Okoli te tematike je zaenkrat toliko nejasnosti. Dileme, ki smo jih izpostavljali v glavnem opozicijski poslanci, so ostale odprte, nepojasnjene. Tudi glede novega javnega oziroma štipendijskega sklada, novega koncepta štipendij. Danes, v tem trenutku se pravzaprav nič ne ve. Za konec naj ponovim golo dejstvo. Slovenija ne postaja prijazno delovno okolje, za delavce govorim. Vladna strategija je povečanje konkurenčnosti, zmanjšanje stroškov dela in zaostrovanje delovne zakonodaje v smislu krčenja oziroma omejevanja pravic delavcev. Tudi pričujoči predlog zakona, roko na srce, sledi v prvi vrsti tem smernicam. Na vseh med seboj povezanih področjih, pa najsibo to zdravstveno zavarovanje, bolniška nadomestila. Na eni izmed preteklih sej smo sprejemali zakon o kolektivni pogodbi, kjer delodajalec lahko celo postavi nižje standarde za delavca, kot je to določeno po krovnem zakonu, torej zakonu o delovnih razmerjih, tisti, ki velja za enkrat še. Skratka, na vseh med seboj povezanih področjih se žal slabšajo razmere za delavce v koristi profita. Slovenska nacionalna stranka pri takšnih anomalijah seveda ne more in noče biti zraven, zato smo predlagali svoje predloge, amandmaje, ki žal niso bili podprti in sprejeti. Jaz upam, da boste vsi skupaj našli toliko modrosti in podprli tiste amandmaje, ki pa so bili lahko vloženi v tretji obravnavi, ki bi do neke mere sicer izboljšali ta zakon. V osnovi zakona ne nameravamo podpreti.
Hvala lepa. Stališče Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil mag. Žnidaršič.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev bo zakon podprla. Zakon je bil pred obravnavo usklajen s socialnimi partnerji, nato pa je prišlo do amandmaja, ki je dogovor načel do te mere, da bi večjemu obsegu obštudijski dejavnosti lahko škodoval, mislim na študentsko organizacijo. Seveda se s takim amandmajem naša poslanska skupina ni mogla strinjati, ker stoji na stališču, da je potrebno dogovor s socialnimi partnerji, v tem primeru študentsko organizacijo, spoštovati in da je to način sprejemanja, ki ima največjo perspektivo dobrega uresničevanja zakona, zato pač smo skupaj s Slovensko ljudsko stranko vložili amandma na to temo in seveda ga bomo odprli, razen če bi se ob sprejemanju amandmajev pojavilo kaj boljšega. Mi smo v času sprejemanja tega zakona ob obravnavi podpirali tudi druge amandmaje, ki bi izboljšali zakonsko besedilo. Mislimo, da se je v tem smislu nekaj vendarle naredilo. Moram povedati, da bomo podpirali tudi današnje amandmaje, da bi zakon bil čim boljši. Zakon prinaša vrsto novih rešitev, za katere je napovedano, da bodo delovale pozitivno na področju trga delovne sile. Seveda mi mislimo, da bo čas pokazal, ali bodo pričakovanja uresničena v takem obsegu in v tem smislu, kot to zagovarja predlagatelj. Na vsak način mislimo, da je zakon potrebno sprejeti in ga bomo seveda ob pogoju, da bo sprejet amandma Slovenske ljudske stranke in naš ali pa boljši od tega, tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo predstavil stališče Slovenske demokratske stranke gospod Grill.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog tega zakona podpiramo. Že v samem začetku, ko je bil prvotni predlog zakona posredovan v obravnavo, smo večino rešitev že takrat podpirali in ob tem tudi izrazili pričakovanje, da se bodo pa lahko določene predlagane prvotne rešitve še izboljšale. Po prvotni obravnavi smo imeli še številne sestanke tako s študenti kot tudi s predstavniki delavcev in v razpravah na matičnem delovnem telesu so bila izpostavljena še nekatera vprašanja, o katerih je veljalo še dodatno razmisliti in iskati bolj optimalne rešitve. Danes imamo v obravnavi vsebino zakona, ki je po mnenju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke izboljšana, še dodatno pa se bodo nekatera vprašanja rešila še bolj optimalno, če bomo danes sprejeli nekatere amandmaje. Prepričani smo, da bo takšen zakon pomembno prispeval k zmanjševanju brezposelnosti. Zagotovo bo prispeval tudi zmanjšanju zlorab, ki so prisotne tako na področju prejemanja nadomestil za brezposelnost kot tudi pri prejemnikih socialne pomoči. Prav tako bo z rešitvami aktivne politike zaposlovanja olajšano brezposelnim osebam iskanje novih zaposlitev in tudi morebitnim prekvalifikacijam na tista področja, ki jih trg dela tudi potrebuje. Še posebno pa pozdravljamo predlagane rešitve, ki zagotavljajo zbiranje sredstev iz koncesijskih dajatev za štipendijski sklad. Ker je bila izražena bojazen, da bi z drugačno razdelitvijo koncesijskih dajatev lahko prizadeli tudi delovanje študentskim servisom in tudi študentskim organizacijam, smo pripravili skupaj s koalicijsko stranko amandma, ki bo povečal koncesijsko dajatev. S tem bomo izboljšali vsaj tri področja, in sicer sredstva za štipendije se bodo zbirala sedaj lahko še v večjem znesku, kar pomeni še več štipendij iz tega vira. Tukaj se bodo tudi sredstva študentskim servisom in tudi Študentski organizaciji Slovenije nekako ohranjala v enakem obsegu kot danes, pomeni, da njihovi projekti in delovanje ne bodo prizadeti. In kot zadnje, kar se nam zdi tudi pomembno, na trgu dela bo študentsko delo predstavljalo nekoliko nižjo nelojalno konkurenco ostalim oblikam zaposlovanja, kar je tudi po našem prepričanju prava pot. Vsi očitki opozicijskih strank, da je ta zakon neprimeren in da ga ne bodo podprle, se nam zdi nerazumljiv in kaže njihovo nepripravljenost pri urejanju tega občutljivega področja, predvsem v korist brezposelnim in tudi štipendijam oziroma študentskim štipendijam. Naj na koncu še enkrat dodam, v poslanski skupini smo prepričani, da je zakon takšen, kakršen je v obravnavi, dober, da ga bomo z nekaterimi amandmaji še izboljšali in ga bomo v takšni obliki tudi z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Rop v imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Najlepša hvala, gospod predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Pred nami je predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Smo v tretji obravnavi. Gre za zakon, ki je bil najavljen in predstavljen kot eden od prvih korakov k realizaciji vladnih reform na področju trga dela. V poslanskem klubu LDS ugotavljamo, da gre za resnično nenavaden korak in eden nenavaden korak v smeri večje fleksibilnosti na trgu dela. Korak morda, a ne k reformam, nedvomno ne korak, ki bi pomenil večjo fleksibilnost trga dela, ne korak, ki bi pomenil več zaposlovanja v Sloveniji, ne korak, ki bi zlasti lahko pomenil reševanje najbolj perečih in najtežjih problemov brezposelnosti v Sloveniji. Gre za neke vrste antireformo politike zaposlovanja. Gre za korak stran od sodobnih, v najbolj razvitih in uspešnih državah Evrope, dobro poznanih in učinkovitih modelov in metod zaposlovanja, zlasti aktivne politike zaposlovanja. Gre za predlog, ki ni usklajen s socialnimi partnerji, kar glede na vsebino niti ne preseneča. Gre za zakon, ki nedvomno zaostruje, zaostruje odgovornost in obveznost brezposelnih, a jim hkrati zmanjšuje možnosti in priložnosti za zaposlitev. V LDS ne nasprotujemo rešitvam, ki prinašajo in vnašajo v sistem zavarovanja za primer brezposelnosti še večjo odgovornost, tudi obveznostim ne, a pod enim pogojem, pogojem, da se hkrati povečujejo tudi možnosti za reševanje problemov brezposelnosti, torej možnosti za vse brezposelne ne glede na starost, spol ali izobrazbo. Prepričani smo, da je potrebno v Sloveniji povečati fleksibilnost na trgu dela, a je hkrati nujno potrebno povečati tudi socialno varnost. Gre za tako imenovano varno fleksibilnost in temu sledijo najbolj učinkovite Evropske države, zlasti skandinavske države, ki imajo najnižjo stopnjo brezposelnosti v Evropi. Žal aktualna slovenska vlada, žal ta zakon temu ne sledi, ravno nasprotno, s pričujočim zakonom se socialna varnost v Sloveniji niža in niža se ravno za tiste, ki so najbolj ogroženi, ki pravzaprav večji nivo socialne varnosti najbolj potrebujejo. Neverjetno je, da slovenska vlada, da pristojno ministrstvo, odgovorno ministrstvo ne sprevidi priložnost in možnost, ki ga za politiko zaposlovanja, zlasti aktivno politiko zaposlovanja ponuja relativno ugodna gospodarska klima, relativno ugodna gospodarska klima v svetu, v Evropski uniji in tudi pri nas. Relativno visoka gospodarska rast namreč avtomatično pomeni več delovnih mest, zato avtomatično nižji obseg socialnih transferov in več možnih razpoložljivih sredstev za aktivno politiko zaposlovanja, torej enkratna priložnost za zaposlitveno politiko, priložnost za aktivno politiko zaposlovanja. Obdobje gospodarske rasti in s tem zmanjševanje socialnih transferov, nikjer v modernih uspešnih evropskih državah ni čas za krčenje sredstev za aktivno politiko zaposlovanja, pač pa je to čas, ki je ravno obraten. To je čas za njeno krepitev, poglabljanje in izboljšave. Nikjer, razen v Sloveniji, razen v predlogu zakona, ki je pred nami, v predlogu, ki ga bo vladajoča koalicija, kot lahko slišimo danes, navdušeno sprejela. Sprejela zato, ker bojda končno dela red med brezposelnimi in med študenti. Poglejmo si, kako. Prvič, najprej tako, da že na začetku tega zakona črta aktivno politiko zaposlovanja kot temeljno pravico brezposelnih. Torej že uvodoma se napoveduje temeljna intenca zakona in to je omejevanje pravic in možnosti zaposlovanja za brezposelne. Omejevanje za tisti obseg aktivne politike zaposlovanja, ki ga bo s programom v posameznem letu pač opredelila ta vlada. Torej ob tem, ko se v zakonu zahteva od brezposelnih, da sprejmejo vsako delo, da se povečujejo njihove obveznosti, se hkrati krčijo njihove pravice in njihove možnosti za zaposlovanje. S tem se nedvomno krči predvsem njihova socialna varnost, brez potrebe, brez smisla in s slabim učinkom. Drugič, s spremembo 48.a člena zakona o zavarovanju za primer brezposelnosti in zaposlovanju se temeljna intenca, ki je pred nami, tudi zelo konkretno operacionalizira. Kaj nam prinašajo te spremembe? Spremembe v 48.a členu, ki je eden od najpomembnejših členov tega predloga zakona. Dosedanja ureditev, če pogledate dosedanji zakon, tega področja je vsem, poudarjam, vsem brezposelnim, ki so bili 12 mesecev prijavljeni na zavodu, omogočila, da je za njih zavod delodajalcem, ki so jih zaposlili, za dve leti povrnil polovico vseh prispevkov. Torej, to je bila pravica vseh brezposelnih, to ni bila pravica samo nekaterih kategorij, to je bila pravica vseh brezposelnih, pri čemer so nekateri brezposelni imeli še dodatne ugodnosti, najprej tisti nad 50 let. Tisti nad 50 let so imeli pravico do plačila teh prispevkov tri leta. Tisti, ki so bili iskalci prve zaposlitve, torej tisti najmlajši, pa so imeli to pravico že po šestih mesecih. Torej, to je bila pravica in dobra možnost vseh brezposelnih. Absurdno je, neverjetno je, da danes poslušamo tukaj poslanke in poslance, ki nam razlagajo, da bojda ta zakon prinaša ugodnosti za nekatere kategorije brezposelnih. Za katere? Najprej jim vzame vse ugodnosti, najprej jim vzame pravico, potem pa za nekatere prinese tiste pravice, ki so bile že prej. Ne govoriti, da ta zakon prinaša pravico do nadomestila za tiste, ki nadomeščajo tiste, ki so na porodniškem, za tiste, ki so mlajši od 26 let, za starejše od 55 let. Te pravice imajo že po sedanjem zakonu. Najprej ste jim krčili vse pravice, jim vse vzeli, potem pa ste samo eni kategoriji dali nazaj te pravice in sedaj tukaj poslušamo, kako je ta zakon dober do nekaterih kategorij. Ta zakon praktično za vse brezposelne v Sloveniji med 26-im in 55-letom od današnjega dne te pravice, te možnosti črta. Teh pravic ne bo več in če pogledate strukturo brezposelnih, registrirano brezposelnih v Sloveniji, potem boste ugotovili, da govorimo o večini brezposelnih. Gre za približno 50 do 55 tisoč brezposelnih, ki se jim danes krčijo pravice. In ob tem govoriti, da je ta zakon dober, da prinaša večjo fleksibilnost, da prinaša učinkovito politiko zaposlovanja, je absurd, je farsa in je neverjetno. In to v času, ko ima ta vlada, ko ima ministrstvo za delo največ priložnosti in možnosti, da poveča obseg aktivne politike zaposlovanja, normalno je, da se socialni transferji krčijo. Normalno, ker je manj brezposelnih, vendar tisti najtežje zaposljivi ostajajo na zavodu in ti potrebujejo pravzaprav največjo pomoč in efektivne politike zaposlovanja. V poslanskem klubu LDS ne vidimo nobene potrebe, nobenega smisla za takšne spremembe in jim seveda ostro nasprotujemo. Spoštovane poslanke, poslanci, s predlaganim zakonom se spreminja koncept, obseg in možna učinkovitost politike zaposlovanja in aktivne politike zaposlovanja v Sloveniji. Že ob drugem branju tega zakona smo opozarjali, da ima Slovenija relativno nizek nivo izdatkov z aktivno politiko zaposlovanja. Iz vladne študije, iz vladne raziskave si lahko pogledate in ugotovitev, da ta obseg v Sloveniji znaša 0,4% bruto domačega proizvoda in predvsem se lahko prepričate, si lahko ogledate, da imajo uspešne in najbolj učinkovite države na tem področju bistveno višji nivo izdatkov za aktivno politiko zaposlovanja. Avstrija na primer ima 0,65%; Finska nam je marsikje za zgled 0,9%; Švedska 1,6; Danska 1,7; Nizozemska 1,9; in gre za države, ki imajo stopnjo brezposelnosti okoli 4%, 5%, pa namenjajo trikrat, štirikrat več sredstev za aktivno politiko zaposlovanja in so imele uspešno gospodarsko rast in so se jim sproščala sredstva in so ta sredstva namenile točno za to, za tiste najtežje zaposljive, za tiste, ki najbolj rabijo socialno varnost, in če hočete tudi subvencije. Skratka, ne vidimo racionalnega, razumnega razloga, zakaj bi morali v Sloveniji v tem momentu krčiti aktivno politiko zaposlovanja, vidimo pa veliko priložnost, da jo povečamo. Podatki kažejo, da vlada v tem letu dni in pol počne ravno tisto, kar ne bi smela, torej krči sredstva. V letu 2005 je imela po predlogu proračuna obseg sredstev za aktivno politiko zaposlovanja 22,8 milijard. Z rebalansom je skrčila ta obseg na 20,5 milijard. In s sprejemom današnjega zakona bo storjen naslednji korak v to smer, da bo lahko še naprej krčila ta sredstva. In žal izgleda, da so tudi izgovori predstavnikov vlade, ki smo jih poslušali ob drugem branju, da bo zmanjševanje sredstev nadomeščeno z evropskimi sredstvi, precej za lase privlečeni, precej prazni. Včeraj smo lahko slišali, da zadnje poročilo računskega sodišča kaže, da je ministrstvo slabo pripravljeno na črpanje sredstev in da je njihovo črpanje zelo vprašljivo. Skratka, prepričani smo, da bi bilo za učinkovitost politike zaposlovanja v Sloveniji, da bi bilo za več zaposlenih v Sloveniji bistveno bolje, da bi se vlada in pristojen minister posvetila mnogo bolj učinkovitosti in organiziranosti pri črpanju evropskih sredstev kot borbi za zmanjševanje pravic brezposelnih in študentov. Rezultati bi bili boljši, socialna varnost višja, stopnja brezposelnosti pa dejansko ne samo fiktivno nižja. Spoštovane poslanke in poslanci, kaže, da je naša diskusija o študentskem delu in prizadevanja predstavnikov študentov vendarle obrodila sadove in bodo danes sprejeti amandmaji, ki bodo preprečili postopno ukinjanje študentskega dela, to je dobro. Kljub temu pa ta sprememba ne spreminja bistva predlaganega zakona, ki pomeni krčenje obsega aktivne politike zaposlovanja, slabšanje možnosti zaposlovanja za največji del brezposelnosti in zmanjševanje socialne varnosti brezposelnih pri nas. To so spremembe, ki so nepotrebne, ki so nesprejemljive, zato zakona v poslanskem klubu LDS ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Medtem se nam je na tribuni pridružilo kar nekaj študentk in študentov, ki jih lepo pozdravljam v slovenskem parlamentu, mi pa nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in kot poslednjo vabim k besedi mag. Potrato, da predstavi stališče Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, poslanke in poslanci. Kar nekaj priložnosti je že bilo, da smo lahko Socialni demokrati povedali svoje mnenje o zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, zato naj strnem, preden začnem kaj podrobneje razlagati, svoje torej naše pripombe na ta zakon. Prve so bile zagotovo usmerjene v odsotnost ali pretrganost socialnega dialoga, zvezane so bile z našo željo po zagotavljanju večje aktivacije brezposelnih oseb, želeli smo vzpostaviti enako obravnavo prejemnikov denarnega nadomestila za primer brezposelnosti in prejemnikov socialne denarne pomoči. Opozarjali smo na tripartitnost v upravljanju zavodov za zaposlovanje kot tistem doseženem standardu, ki ga ne bi smeli rušiti, zakon pa ga ruši, in seveda zadnji sklop je zvezan z vsem tistim, kar se nanaša na študentsko delo. Sedaj dovolite, da povem nekaj podrobnejših stvari. Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti je za Socialne demokrate pomemben preizkus usmeritev te vlade in resnične pripravljenosti za dialog s socialnimi partnerji. In še eden v vrsti zakonov te vlade, konkretneje ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, za katerega bi v poslanski skupini Socialnih demokratov težko rekli, da bodo predvideni ukrepi dali tudi pričakovane rezultate. Poskusi Socialnih demokratov, da bi vplivali na določbe, so bili v enem delu uspešni, žal pa v njem ostaja še nekaj za nas nesprejemljivih določb, ki jih poskušamo sicer spreminjati z vloženimi amandmaji na člene, kjer je to še mogoče, vendar pa na koncept zakona v celoti nismo mogli vplivati. Najprej je treba opozoriti na očitno razliko med cilji in rešitvami zakona, ponavljanih v obrazložitvah, ki smo jih poslušali ob dosedanjih obravnavah na eni strani in dejansko vsebino členov zakona na drugi strani. Zapisani cilji obetajo nekatere izboljšave in dobre rešitve. Besedilo zakona pa po drugi strani tega ne uresničuje, predlog zakona sicer sledi nekaterim uskladitvam z evropskimi predpisi in politiko zaposlovanja, ki naj bi predvsem omogočile hitrejše zaposlovanje mladih, zlasti prvih iskalcev zaposlitve in starejših ter trajno brezposelnih. Res pa je, da zakon prinaša tudi nekatere novosti na področju aktivacije brezposelnih oseb, vendar Socialni demokrati menimo, da bi bilo treba najprej sprejeti vse ustrezne ukrepe za reševanje problema brezposelnih oseb, šele potem usmeriti pozornost v preprečevanje zlorab vseh oblik pomoči za brezposelne, če do takih zlorab v resnici prihaja v takem obsegu, kakor je mogoče slišati. In prav zaradi tega ustvarjanja javnega mnenja o tem, kolikšen je obseg zlorab, je mogoče videti tudi kot vzrok za take rezultate anket, o katerih je govoril minister in po katerih naj bi javnost ne bila pripravljena na solidarnost z brezposelnimi, saj pravi slovenski pogovor, da sita vrana lačni ne verjame. Gre namreč za vprašanje aktivacije brezposelnih oseb in njihove obveze po sprejemu različnih oblik dela, vendar pa so te rešitve bolj v smeri sankcioniranja in prisile, ne pa, kot rečeno, spodbujanja in spreminjanja odnosa do dela, kar bi moralo biti v prvi vrsti poudarjeno in v ospredju sprejemanja takih rešitev. Delo bi moralo biti razumljeno kot edina dolgoročna rešitev za preprečevanje revščine in socialne izključenosti. Skratka, delo bi zopet moralo postati vrednota in pravica, ne pa obveznost, ali celo kazen. In če sodimo po 36. členu predlaganega zakona, potem lahko rečemo, da smo zadovoljni, da smo lahko vplivali vsaj na neko najbolj nelogično predlagano rešitev v tem členu. Če naj bi res sledili evropski politiki zaposlovanja, je bil rok, ki naj bi spodbujal delodajalce k zaposlovanju za prve iskalce zaposlitve, dvanajst mesecev in za trajno brezposelne 24 mesecev odločno predolg. Tukaj smo zadovoljni, da smo uspeli skrajšati ta rok na šest mesecev za prve iskalce oziroma za tiste do 26. leta in za iskalce po 55. letu na eno leto. Ostaja pa nerešljiv problem obsega sredstev za aktivno politiko zaposlovanja. Sodimo med tiste države, ki ima enega najnižjih odstotkov bruto domačega proizvoda za programe aktivne politike zaposlovanja - 0.34%. In tako, kot je sedaj v 36. členu predvideno, da bi delodajalec dobil povrnjene stroške za zaposlitev tistih kategorij, o katerih sem govorila, ne pa da bi bil oproščen tega, pomeni, da se dejansko obseg sredstev za aktivno politiko zaposlovanja za njene aktivne ukrepe zmanjšuje in se prelivajo sredstva v pasivne ukrepe. Torej ne moremo reči, da so te rešitve v resnici take, kakršne so bile napovedane. Predlagatelji so tudi napovedovali, da zakon prinaša kvalitetne spremembe v delovanju zavoda za zaposlovanje. Upam, da pri tem niso mislili samo na to, da prihaja posredovanje študentskega dela tudi na zavod za zaposlovanje. Drugih ukrepov ni mogoče zaznati, ampak edini resni poseg v zavod pa je grob napad na strukturo sveta zavoda, kjer vlada mimo dogovora s socialnimi partnerji ruši dosedanji tripartitni sistem opravljanja zavoda. Namesto sedanje uravnotežene sestave zavoda, kjer so enakomerno tretjinsko s štirimi predstavniki zastopani vlada, delodajalci in delojemalci in v njihovem imenu sindikati, želi vlada delež svojih predstavnikov v tem trojčku dvigniti na polovico. Vlada želi delodajalcem in sindikatom jasno pokazati kdo ima glavno besedo. Sicer je bilo pa že nekajkrat slišati tudi naše ugovore na javno izrečeno stališče ministra Drobniča, da bo kar sam prevzel zastopanje delavcev. Očitno želimo nadomestiti v upravljanju zavodov za zaposlovanje tripartitni uravnotežen sistem, predstavniški, s povečanim vplivom vlade. In vsakomur je popolnoma jasno, če ima vlada pri upravljanju polovično zastopanje, da bodo delodajalci in delojemalci praktično nemogoče uveljavljali svoje pravice in svoja stališča in bodo tam bolj za okras, kot pa za to, da bi v resnici uveljavljali in zastopali svoje ciljne skupine. Nekaj smo v zvezi z neplačanim humanitarnim ali drugim podobnim delom Socialni demokrati res lahko dosegli. Vendar pa menimo, da vsega le ne. Prav tako ostaja za Socialne demokrate nemogoče tako razlikovanje med prejemniki denarnega nadomestila in prejemniki socialne denarne pomoči, po kateri bi bil slednji dolžan sprejeti vsako delo. Menimo, da bi tudi zanje moralo veljati, da so dolžni sprejeti primerno delo. In zdaj k še eni temi, ki v predlogu zakona po našem mnenju ni dobro rešena. Menimo, da bi problem štipendiranja moral reševati celovit pristop, ki bi dobil svoje nasledke v zakonu o štipendiranju. Menimo namreč, da te rešitve ne bodo rešile socialnih stisk študentov in omogočile enako vstopanje v študij za vse. V okviru tega tudi menimo, da bi bilo treba s posebnim zakonom ali kako drugače rešiti alternativne ali posebne oblike dela, med katere sodi tudi študentsko delo, zato predlagane spremembe prej vidimo kot napad na študentsko organizacijo in njeno avtonomnost, kot pa kaj drugega. In če sklenem, zakon v predlagani obliki ima nekaj majhnih korakov v pravo smer, vendar pa bistvenih pozitivnih premikov ne prinaša. Največ pomislekov, naj ponovim, nam vendarle prinašajo rešitve, ki so bolj usmerjene v sankcioniranje kot pa v iskanje ukrepov za skrajšanje časa brezposelnosti, zlasti za iskalce prve zaposlitve in za premagovanje dolgotrajne brezposelnosti, pri čemer imamo v mislih zlasti skupino starejših brezposelnih. Glede na to, kako bodo pokazala glasovanja o sprejetih amandmajih, pa se bomo ravnali tudi pri podpori celotnemu zakonu. V takšni obliki, v kakršni je sedaj, za Socialne demokrate namreč ni sprejemljiv. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi razprava o predlogu zakona v celoti. In glede na to, da precej ljudi manjka in da se jih je nekaj odjavilo, kljub večkratni prošnji, da strokovni sodelavci oziroma vodje poskrbite za to, da se pravočasno odjavite iz razprave, predlagam takšen način dela, da pozovem tistega, ki je na spisku in potem tudi povem, kdo je naslednji, da ne boste šokirani, ker boste prišli bistveno prej na vrsto, kot je to razvidno iz spiska. Tako ima besedo gospod Horvat. Potem pa naj se že kar pripravi gospod Kumer. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Dober dan voščim, poslanke, poslanci, državna sekretarka, obiskovalci na tribuni. Pred nami je izjemno pomembna zakonska materija, ki sta ji slovenska javnost in slovenski parlament namenila in ji bosta še namenila veliko pozornosti. Sprejetih je bilo veliko dopolnil k predlogu zakona, nekaj jih bo še danes v tretji obravnavi. Vlada Republike Slovenije in seveda ta visoki zbor s tem zakonom dajeta na slovenski trg dela v danem trenutku po mojem prepričanju optimalno rešitev. Z ukrepi, ki so definirani v zakonu, bomo v Republiki Sloveniji med drugim povečali delež aktivnega prebivalstva in prispevali k finančni vzdržnosti pokojninskega sistema. Predvsem pa želim poudariti, da razumem sporočilo zakona, da se bo v Sloveniji zares splačalo odslej delati. Predloženi zakon je eden od zakonov, s katerimi bomo v Republiki Sloveniji uveljavili reforme na trgu dela. Cilj teh sprememb je predvsem, da postane trg dela bolj prožen in s tem omogočimo več delovnih mest. Zakon prinaša po mojem prepričanju dobre rešitve, ki bodo pripomogle k učinkovitemu delu zavoda za zaposlovanje in hitrejše uresničevanje evropske strategije zaposlovanja. Vlada pa mora na podlagi posvetovanja s socialnimi partnerji sprejeti letne programe aktivne politike zaposlovanja, v katerih se določijo ukrepi za neposredno uravnavanje trga dela in metodologija za določanje suficitarnosti poklicev. Zakon spodbuja opravičence do denarnega nadomestila in pomoči za brezposelnost k aktivnemu iskanju zaposlitve, da ne ostanejo zgolj pasivni uživalci denarnih pomoči, saj prinaša ustvarjalno delo enega največjih zadovoljstev. Prav na tem področju imamo v Sloveniji situacijo, na katero nas opozarjajo naši volivci in davkoplačevalci, ki zahtevajo red na tem področju. Ena od pomembnih novosti, ki jo moram tudi izpostaviti, je ustanovitev javnega sklada za štipendiranje, ki bo ob spremembah tega zakona in zakona o štipendiranju zagotovil od 15 do 20 tisoč novih štipendij in s tem bomo omogočili večje možnosti študija zlasti tistih, ki izhajajo iz družin z nižjimi dohodki. Zakon ne krči socialnih pravic, kot so nekateri razširjali neresnice, pač pa jih razširja. Seveda pa zakon ne spodbuja in ne podpira špekulacij v zvezi z delom in v zvezi z uveljavljanjem socialnih pravic. Nihče iz opozicije ni govoril o nadomestilih za čas brezposelnosti, ki so velikokrat večje kot plača Murine delavke, ki dobesedno krvavi za strojem kljub maksimalnimi naporom menedžmenta pa tudi države. Zakon uveljavlja spodbude za prve iskalce zaposlitve v starosti od 26 oziroma 28 let tako, da se delodajalcem omogočajo oprostitve prispevkov, kajti pokazalo se je, da so mladi pri prvih delavnih izkušnjah močno prikrajšani. Veliko črnila je bilo porabljenega za razprave o študentskem delu, žal vse preveč v smeri neresnice, da se študentsko delo ukinja, da se ukinjajo študentski servisi. Upam, da bo sporočilo današnjih razprav iz te dvorane slovenski javnosti jasno in ne zlagano. To pa je: študentskega dela zakon ne ukinja, Študentskih servisov zakon ne ukinja, študentske organizacije Slovenije z zakonom ne ukinjamo. Želimo pa nadzor, da ne bo več pranja denarja preko študentskih servisov, da ne bodo več s študentskimi napotnicami delali tudi penzionisti, da ne bodo več preko študentskih napotnic izplačani zaslužki, kot jih nimajo predsedniku uprav večjih slovenskih gospodarskih družb. Če pa seveda nadzor nekomu pomeni napad, potem jaz teh dveh pojmov ne razumem. Zato smo v Novi Sloveniji tudi podpisali k dopolnilu zakona, ki s povečanjem koncesijske dajatve ohranja študentskim servisom in Študentski organizaciji Slovenije nominalno enako količino sredstev, za štipendije pa bistveno več denarja kot sedaj. Določene amandmaje in zakon bom podprl. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Kot rečeno, ima besedo gospod Kumer, potem pa bo že na vrsti gospod Veršnik.
Hvala za besedo! Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki ministrstva za delo in družino! Ker se ne spoznam na čudeže, ko je danes bilo izrečeno že to, da je ministrstvo naredilo velik čudež, ko je v zadnjem letu znižane število brezposelnih, bi seveda postalo v tostranstvo, ne v onostranstvo in bi bil verodostojen podatek, če bi prišlo ministrstvo s podatkom, koliko novih delavnih mest je bilo odprtih in koliko se je dvignila zaposlenost, ne pa neka statistika, ki bo lahko imela posledico novo afero o izbrisanih, da zdaj mogoče celo tisti, ki jih je kdo s spiska nezaposlenih izbrisal, jih dal na kak drug spisek. Toliko o tem. Sicer bi pa rad rekel in ponovil to, kar sem že enkrat rekel v tem državnem zboru: preveč očitno se v vse pore življenja in aktivnosti ter delovanja ljudi tihotapi tako imenovana politika državne miloščine skozi zakone in to je eden takšnih zakonov, ki ga danes imamo tu, si preprosto država vzame diskrecijsko pravico, da milostno daje miloščino, ne pa tistega, kar bi morala dajati. In ta milostna politika, kako izgleda v tem zakonu? Vzameš vse pravice kategorijam brezposelnih in nezaposljivih in jih nato na novo porazdeliš, vendar jih ne porazdeliš vse, ampak izpustiš skozi posamezne ciljne skupine in kategorije 55.000 nezaposljivih, nezaposlenih, ki so izgubili s tem zakonom pravico. Tu se mešata dva pojma. Gre za odvzem pravice in na drugi strani za red, ampak red pomeni nadzor uveljavljanja veljavnega zakona in preprečitev vseh špekulacij in zlorab in to je naloga tega ministrstva. To ministrstvo pa slabo opravlja to nadzorno funkcijo, to inšpekcijsko funkcijo sedanjega veljavnega zakona in gre po najlažji poti spreminjanja, odvzema pravic, da si olajša delo. In da bom zelo konkreten, bom prešel na to, o kateri se veliko govori, o zlorabi študentskega dela študentskih servisov. V večini študentskih servise, če kdo zlorablja, potem zlorabljajo to starejši; mi zlorabljamo to, starejši, ne študentje. V tej dvorani sedijo ljudje, ki so v postopkih zaradi zlorab študentskega dela, med poslanci sedijo, sedijo, ki so v postopkih. In če že dajemo številke, med 150.000 nekaj čez 1000, ki so zaslužili preko študentskega dela študenti več kot milijon 600 in 6 več kot 9 milijonov, potem je prav, da tudi za 90 funkcionarjev v tem državnem zboru in 16 ministrov in 32 državnih sekretarjev povemo, da jih 11 zasluži več kot 25 milijonov. Tudi to je prav, tudi to gre za neke vrste zlorabo z dodatnim delom, ki ob plači, v službenem času opravljajo še druga dela in na ta način zaslužijo več kot eno plačo. Skratka, ne vem v čem je inovativnost teh sprememb, če rešitve, ki so ponujene, ne pomenijo le spreminjanja statusa študentske organizacije. S tem, ker status je odvisen od prihodkov [[...]] [[nerazumljivo.]] [[..]]
Prosim za malo miru v dvorani.
In če smo se odločili, če se je odločilo ministrstvo in vladna večina, da krči ta sredstva študentskih organizaciji - ja kako drugače potem naj razložiš, da se s tem krči tudi avtonomnost te institucije. Ne moreš drugače, ne moreš drugače povleči zaključka. In še ena, ko se nalašč - mislim, da nalašč, tudi včeraj je bilo to rečeno - govori o enormnih zaslužkih funkcionarjev študentske organizacije. O enormnih zaslužkih, tudi včeraj je bilo to rečeno. Preprosto to ni res. Predsednik, ti, ki so funkcionarji študentske organizacije, niso profesionalno, poklicno zaposleni, je pa res, da je zaposlen direktor pa še drugi zaposleni v študentski organizaciji in tudi v tem državnem zboru sekretar državnega zbora ima večjo plačo, kot imamo nekateri ali pa več kot polovica poslancev, ki smo izvoljeni, on pa je v tem državnem zboru imenovan - za primerjavo. In ne vem, v čem je logika, da direktor, ki je to njegova poklicna funkcija, ki je star - ne vem, lahko je star tudi 50 let ali pa toliko kot sem jaz - ne bi iz eksistenčnega imel plačo, kakršnokoli ima, in je nemogoče to primerjati z volonterskimi funkcijami, ki jih opravljajo v študentski organizaciji. Še enkrat, ko govorimo o zlorabah, poglejmo se v svoje ogledalo, ko govorimo o zlorabah študentskega dela. Študentsko delo v pretežni meri zlorabljajo tisti, ki ga naročajo, in tisti starejši, ki ga potem tudi plačujejo. Hvala.
Hvala lepa. Med tem je prišlo do manjše zamenjave, zato ima sedaj prvo besedo gospod Janc, pa šele potem gospod Veršnik. Gospod Janc. Prosim, beseda je vaša.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovana sekretarka s sodelavci, kolegice in kolegi! O zakonu o zaposlovanju za primer brezposelnih oseb smo kar veliko razpravljali v tem državnem zboru, veliko ur tudi na odborih in mislim, da je prav, da smo o tem rekli to razpravo, kajti gre za pomembno tematiko, pomembno stvar, ki sem jo sam večkrat izpostavil tudi prek poslanskih vprašanj, prek določenih pomislekov iz življenja, ko določene stvari preprosto niso bile več sprejemljive. Jaz sem prepričan, da ti koraki, ki jih ta zakon predlaga in z nekaterimi popravki, za katere verjamem, da jih bomo danes še uskladili z amandmaji, lahko naredimo en dober zakon, en velik premik na tem področju, kajti zlorabe, ki so se pojavljale na številnih področjih, so bile že tako hude, kajti tudi nadzora ni bilo in dobesedno nekatere stvari so bile nesprejemljive. Zato se mi zdi ta pozitivna zakonodaja, ki bo dala določene korake naprej, nujna potreba. Brezposelna oseba, o tem smo veliko govorili, seveda vsak, ki to je, je zagotovo v težkem, nezavidljivem položaju in zagotovo dolžnost države je, da taki osebi pomaga. Vendar pa, v današnjem času se dogaja to, da je ta oseba bila privilegirana napram tisti osebi, ki je bila zaposlena, dobila je določene bonitete, ki ji niso pripadal. To so zlorabljali, dobivali številne - mnoge brezposelne osebe so imele mesečne dohodke boljše kot tiste, ki so delale osem in več ur na dan trdega dela za nekim strojem v proizvodnji, kjerkoli, še posebno v tekstilni, in ta nesorazmerna in to, bi rekel, nesprejemanje dela, ki je bilo ponujeno v prostoru, kajti preprosto ni bilo zanimivo, bilo je celo manj ugodno kot tisto, če si bil brezposelna oseba, in to "ne pije vode". Take stvari niso sprejemljive in to za družbo, za Slovenijo, za to, je nesprejemljivo. In ta korak naprej, ker bo tukaj nekaj več odgovornosti tudi zavoda za zaposlovanje in možnosti, ki doslej niso bile, da bo te stvari sankcioniral in omogočal pa tistim, ki jim ne bo dana služba ali iz zdravstvenih in drugih razlogov, pa seveda ta družba mora pomagati, mora pomagati in mislim, da tudi bo. Kar se tiče štipendij, študentskega dela in podobnih stvari, o tem smo veliko veliko govorili. Študentsko delo bomo mi tudi z amandmajem - upam da - popravili, neko zadevo; tudi se približali potrebam, željam študentom, kar se mi zdi tudi prav. Res pa je žal tudi to, da se je to študentsko delo v zadnjem času močno zlorabljalo. Na žalost, kot je kolega pred menoj rekel, že upokojenci so delali na študentsko napotnico: nekorektno, nerazumljivo in nepošteno do delodajalcev, do tistih zaposlenih oseb, ki so v rednem delovnem razmerju. Ampak, žal, tega niso študentje krivi, krivi so: nadzor, kriv je sistem, krivo je to. In mislim, da nam tem mestu se bodo neke stvari popravile. Korak naprej je zagotovo štipendijski sklad, mislim, da je to neka novost, ki je pozitivna, ki bo dajala neke nove vrednote tudi študentom, da morda bodo tudi kaj manj lahko morali, kot še vedno morajo, delati za svojo delo študenta kot takega. Ampak s tem, da se pa kakorkoli tukaj manjšajo neke pravice študentov, študentskega dela, to pa seveda ne drži in ni korektno. Treba je pogledati celotno zadevo, spekter, kaj študenti dobivajo po tem novem zakonu, in mislim, da tukaj je neupravičeno trditi, da se pa zdaj ukine to ali oni in tretje in tako naprej. To ni korektno. Jaz vem, da morda v tej zgodbi je bilo tega partnerstva kar nekaj narejenega med ministrstvi, med študenti, med številnimi drugimi institucijami; morda še premalo, kajti to so zahtevni koraki, so eni premiki, ki seveda kažejo nekatere spremembe, ko se ustaljenim pravicam težko odrekamo, če so. Po moji oceni pa se pravice, ki so pridobljene bodisi za študente, bodisi za brezposelne osebe, ne spreminjajo. Vendar pa, zlorabe se pa morajo ukiniti, se morajo omejevati, kajti tega je bilo preveč. Jaz še verjamem, da bo danes tudi 4. člen z našim amandmajem dobil pozitivno soglasje v državnem zboru in da bomo s tem nekatere korake popravili in naredili in da bo seveda tudi na tem področju mogoče malo bolj zaokroženo, tudi pričakovanje študentov. Večja fleksibilnost na trgu je nujno potrebna. Pojdite med delodajalce, pojdite med podjetja, naj vam povedo, kaj je danes problem. Tukaj je problem, da imamo to trdo, neprimerno zakonodajo, ki je še vedno po mojem ne času primerna, še manj pa podjetniškim ciljem in interesom delodajalcev, ampak vendarle tukaj bo treba še kaj narediti v drugem zakonu, ki nas verjetno še čaka v prihodnosti. Skratka, vse to, kar je, sem globoko prepričan, da je velik korak naprej. Ali bo to dovolj za ta čas - jaz mislim, da zaenkrat je, zakon je pa še vedno možno dograjevati, popravljati v prihodnosti, če se bodo pokazale takšne in drugačne nepravilnosti oziroma stvari, ki mogoče ne bodo čisto skladne, ampak vendarle jaz sem s tem zadovoljen in ga bom ob pogojih, da bodo tudi amandmaji, določeni, za katere mislim, da so potrebni, sprejeti, tudi podprl. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Veršnika. Potem pa je na vrsti gospod Koren.
Hvala lepa. Spoštovani, jaz sem prepričan, da danes ne bi se pogovarjali o spremembi tega zakona, če bi bilo vse v redu. Jaz sem prepričan, da je vlado v to spreminjanje potegnilo, so potegnili nered na področju zaposlovanja in seveda pripravila je to, kar je edino razumljivo; pripravila je spremembe, ki nam bodo pač nekaterim zadeve malo zaostrile in tega se nekateri tudi bojijo. Mi smo poslušali že danes tukaj, kako malo pravzaprav vlagamo v socialne transfere, vendar se sam s tem ne bi mogel strinjati, da število oziroma vrednost, ki jo vlagamo v te transfere, da vzporedno prinaša tudi toliko več oziroma manj skrbi za zaposlene. Ni vedno tako, ljudje smo na žalost takšni, da si želimo življenje organizirati po liniji najmanjšega odpora in če nekdo dobiva nek denar, od države jasno, je lahko zelo hitro tudi s tem denarjem zadovoljen, seveda, če poleg tega ima priložnost tudi opravljati, po domače povedano, "nek fuš". In te stvari je na žalost pri nas preveč, zato se strinjam s tistimi, ki so rekli, da je treba te stvari omejevati, in prepričan sem, da nekaj od tega prinaša tudi sprememba tega zakona. S tem zakonom se izboljšuje tudi možnost prve zaposlitve in možnost tistih starejših po 50-em letu, ki dejansko imajo zelo malo možnost, da se zaposlijo, zlasti pa na ta takšno delovno mesto, katerega bi sami radi. Jaz sem prepričan, da si želimo s temi spremembami preprečiti izigravanja in izkoriščanja vseh teh transferov tega denarja, ki prihaja, bom rekel, z neba oziroma od države. Namen teh sprememb je tudi spodbujati aktivno iskanje zaposlitve, namreč najslabše je vedno to, da nekdo sicer nekaj dobiva in sedi doma in čaka, da bo služba prišla kar, ne vem, "iz lufta" ali od kod - brez, da bi sam intenzivno delal na tem, da bi si pridobil, da bi bil sam elastičen, da bi povpraševal, da bi se vključeval v vsako delo, da bi vsak namig želel izkoristiti. Mislim, da so tisti časi na žalost mimo, ko je vsak lahko dobil delo, da kam nas je to pripeljalo, pa tudi vsi vemo. Glede študentskega dela, jaz sem to povedal in bom še enkrat. Jaz pričakujem od študentov tisto njihovo osnovno delo, njihovo osnovno delo je študij. Strinjam se, da so nekateri od tistih 1000, ki delajo, tudi potrebni oziroma da nimajo druge možnost, vendar teh je manjše število. in prepričan sem, da za tisto število študentov, ki so res potrebni dela, da se bi našel tudi denar za štipendiranje. Velika večina študentov pa dela, zaradi tega, ker si s tem omogočijo, recimo, boljša oblačila, vsakodnevna kavica, večerni klepet ob pivu in kavi, itd. Na žalost je tega vse preveč. In ti seveda imajo največji interes, da ostane to tako, kot je bilo. S tem, ko se ustanavlja javni sklad, sem prepričan, da bo možnost za tiste res pridne in za tiste, ki so res prisiljeni delati, da bodo dobili ustrezno štipendijo. Ta sklad bo financiran iz - cela koncesija bo šla na sklad in seveda pri tem se bo odprla možnost, da bodo ti študentje, ki resno želijo študirati in ki nimajo materialnih možnosti, izkoristili to možnost. Glejte, vse preveč gledamo v časopisju, kako se sredstva neracionalno trošijo, in to mislim, da ni pošteno in ni prav, zato mi v naši poslanski skupini, skupaj z Novo Slovenijo, želimo, da se poveča koncesijska dajatev, s tem zagotavljamo nižjo konkurenčnost študentskega dela in večjo konkurenčnost in s tem želimo, da se vzpostavi, da se preneha konkurirati zaposlenim delavcem in tistim, ki se redno želijo zaposliti, in pa nekako se približujemo tistemu stanju, ki je v sedanjem sistemu že bil, da ŠOS in študentski servisi ne izgubijo bistveno svojih dohodkov iz tega naslova. Mislim, da bo s korekcijo še teh zadev, ki so danes v amandmajih, ta zakon postal dober in, jasno, vedno pa ne bo zadovoljil vseh: nekateri pač bodo zadovoljni, drugi pač ne, tako kot je vsak dan in v vsakdanjem življenju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Koren, potem pa je na vrsti gospod Potrč.
Hvala, predsedujoči, lep pozdrav poslankam in poslancem, državni sekretarki, študentom in gostom na tribuni. Zakon, ki ga danes obravnavamo in po vsej verjetnosti ga bomo tudi sprejeli, po mojem prepričanju prinaša kar nekaj izboljšav in sem prepričan, da je vsaj boljši, kot je dosedanji zakon. Jaz bi sicer pričakoval, da bomo nekje vsi poslanci v tem zakonu našli nekaj dobrih stvari, saj moram priznati, da tudi opozicija vidi kako dobro stvar, ampak vseeno sem mislil in pričakoval, da je teh stvari malo več. Tudi sam moram reči, da bi verjetno bilo potrebno dodati ali nadgraditi še kakšno stvar, a vendar, vsega se naenkrat ne da. Prepričan pa sem, da se marsikatera stvar s tem zakonom le spreminja, le ureja - in to na bolje. Če se najprej ustavim kar pri teh nekaj konkretnih ukrepih, ki so bili danes že rečeni, se pravi, da delodajalcu, ki zaposli mlajšega od 26. leta in išče prvo zaposlitev, da so plačani prispevki, in da osebi, ki nadomesti osebo, ki odide na porodniško, in pa da starejši od 55 let, ki so na borzi dela, če jih tak delodajalec zaposli, da so oproščeni prispevkov; jaz mislim, da je to dobra zadeva in da bo to povzročilo večjo fleksibilnost na trgu dela. To je prav gotovo ukrep, ki to povzroči. Druga stvar, ki se je želim dotakniti, je študentsko delo. Jaz moram tu odkrito povedati, da nisem noben nasprotnik študentskega dela, da je prav, da študentje imajo možnost delati, da imajo možnost, jaz bi rekel, fino bi bilo, če bi bil to lahko samo dodatni zaslužek, če bi imeli štipendije; se pravi nekaj zraven, nekaj več. Na žalost pa na tem področju štipendijskem zadeve res niso urejene. Prej mislim, da je en predstavnik rekel, mislim, da od socialnih demokratov, da bi bilo celovito pristopiti k tej štipendijski politiki. Jaz se temu z veseljem pridružim, a vendar to, kar že imamo v tem zakonu, sem prepričan, da je vsaj prvi korak. Se pravi, nekaj je in če bomo našli še kakšne druge zadeve, da bomo tudi mogoče pritegnili gospodarstvo, da se bo tudi gospodarstvo zavedalo, da to ni denar, ki se nepotrebno razmetava, ampak da bo to vrnjeno po zaključku študija z dobrimi, uspešnimi delavci, da bo ta stvar urejena, da bo stvar štipendijske politike urejena v tem smislu, da bo večji interes za to, da bodo lahko študentje prišli do več štipendij. Če nadaljujem še pri študentskem delu, vsekakor pa moram istočasno povedati, da sem pa grozen nasprotnik zlorab na tem področju. Strinjam se, da za to niso krivi študentje, razen v toliko, kolikor - jaz mislim, da je še vedno potrebno, da študent dvigne napotnice, da ne more penzionist ali nek zaposlen dvigniti napotnice. Seveda, izvirni greh ali pa glavna krivda je pri starejših, jaz bom rekel, pri nas, starejših, ne pri študentih, jaz mislim, da red na tem področju, pa ne samo na tem področju, na vseh teh področjih, ki jih ta zakon ureja, sem prepričan, če bomo uspeli doseči malo več reda, bo ta red pripomogel tudi k izboljšanju položaja. Nekdo je prej rekel, prinaša samo sankcije, morda na prvi pogled tudi to res tako izgleda, ampak jaz sem prepričan, da bodo sankcije povzročile, da se bo na teh področjih naredilo več reda, več reda bo pa prineslo tudi druge stvari, se pravi, bo več denarje za tiste, ki so res upravičeni, za namene, ki so za to namenjeni. Meni se zdi zelo pomembno to, kar je že prej gospod Janc rekel - aktivno iskanje zaposlitve. To, da ljudje nočejo sprejeti dela, nočejo delati, je žalostno, ampak zakaj nočejo delati - zato, ker očitno še lahko pridejo do sredstev za preživljanje na drugačen način, na lahek način, brez dela. Tega ne moremo samo s tem zakonom rešiti, ampak en korak na tem področju je tudi to. Gospod Rop, pa nisem mislil - prej je prišel -, da bom lahko, ker eno stvar sem mu mislil replicirati. Namreč, v času, ko je on vodil vlado oziroma ko je bil minister ni bilo realizacije oprostitev prispevkov za nobeno kategorijo: ne za mlade, ne za starejše, ne za ženske; res je, da je v zakonu bilo zapisano, ampak realizacije. kolikor sem obveščen, na tem področju ni bilo nobene. To, kar sedaj prinaša zakon, je iztožljivo. Res je, da so naštete kategorije, ampak vse te kategorije lahko to iztožijo. Z amandmaji, ki upam, da jih bomo danes sprejeli, mislim, da bo zakon dobra osnova, sigurno pa ne bo osnova, ki bi lahko obstala za večno, ampak bo potrebno še kakšno stvar dodati in spremeniti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj ima besedo gospod Potrč, potem pa mag. Rop.
Hvala lepa. Socialni demokrati smo v postopku pripravljanja in sprejemanja tega zakona poskušali storiti čim več, da bi bil pripravljen v vsebini, ki bi odražala realne probleme in stanje, ki jih imamo na področju zaposlovanja in zavarovanja za primer brezposelnosti, in ki bi hkrati odražale tudi možno soglasje potencialno zainteresiranih in prizadetih na tem področju, to se pravi, poleg ministrstva za delo, družino in socialne zadeve tudi delojemalcev, delodajalcev, študentov in drugih. Zavedamo se namreč, da je to eden od tistih zakonov s področja začetka programa reform, ki lahko uspešno deluje le, če je podprt s čim večjim soglasjem preko socialnega dialoga. Na žalost vlada, ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve nima kot svojega prvega vodila ali prve metode delovanja potrebo po doseganju soglasja in iskanju kompromisov, ampak ima prvo vodilo doseči na vsak način nek rezultat, ki sem si ga zamislil [[...]], če je treba po določenem času, ko sem formalno poskušal neke uskladitve opraviti, ker jih pač moram, pa že vnaprej povem, da jih bom dosegel samo, če bodo uskladitve takšne, kot bom sam pričakoval in zahteval, da potem preneha s postopkom in s tem pravzaprav mnoge, ki bi iskreno želeli sodelovati, odbije. Ker že vnaprej vedo, da to sodelovanje in usklajevanje ne pomeni veliko, ker bo po nekem času rezultat takšen, kot si ga je minister zamislil. Da to ni čisto izmišljeno, ne kaže samo ta zakon, ampak tudi nekatere druge izkušnje in izjave, ki jih ne bi želel zdaj zlorabljati, ker neposredno s tem zakonom res niso povezane. V tem delu menimo, da je škoda, da nismo prišli do večje uskladitve, čeprav v formalnem smislu je z delojemalci nekaj uskladitve v pripravi zakona bilo, vendar ne v celoti in z vsemi, to vemo vsi. Na nekaterih pomembnih točkah uskladitve pač ni bilo, nekatere so bile pa še kasneje postavljene pod vprašaj. Drugo, česar smo se zavedali v pripravi tega zakona, je bila ugotovitev, da ministrstvo tudi na podlagi splošnih prepričanj in mnenj pravzaprav meni, da je na področju zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti treba zagotoviti, da bo manj zlorab, kot sami pravijo, da bo povečana odgovornost in sankcioniranje vseh, ki nimajo zaposlitve, zato da na različne pogoje in pod različnimi primeri to zaposlitev ali pa neko drugo delo, ki niti ni zaposlitev, morajo sprejeti. Da sicer prej nastopijo sankcije in da je stimuliranja zaposlitve in iskanja zaposlitve ter pomoči pri usposobljenosti za dobiti delo, nekaj malega da, v resnici pa ne dovolj. Naša osnovna želja je bila v zakonu opozoriti, da bi morali res doseči to, kar govori vlada, dela pa na žalost ne, najti skandinavski model, ki bi naredil zaposlitev veliko bolj fleksibilno, vendar bi povečal obveznosti države, zato da vsak, ki izgubi delo, v najkrajšem času delo tudi dobi. In da je odgovornost države, da se zmanjšuje na vse mogoče načine trajna brezposelnost ali pa dolgoročna brezposelnost, ki je pri nas še zelo velika, velika posebej med mladimi, velika posebej med starejšimi, mnogokrat na žalost tudi med poklici z visoko in fakultetno izobrazbo, kar ne priznamo, mnogokrat tudi regionalno pogojena, pa mislimo, da bomo ta problem reševali ne z več delovnimi mesti, ne z večjo stimulacijo boljše proizvodnje in novih delovnih mest, ne tudi z večjo stimulacijo lastnikov in podjetnikov, ampak predvsem s tem, da bomo sankcionirali na vsak način tistega, ki ne bo hotel vseh pogojev, ki jih je postavila država, izpolniti. V tej smeri je gotovo tudi eden od praktičnih primerov, ki jih po našem prepričanju ni vlada sprejela iz razloga, ki ga ne razumemo. To je vprašanje ali naj celo v tistem primeru, kjer se dajejo določene stimulacije podjetnikom - gre za oprostitev plačila ali za povrnitev obveznosti, ki jih je imel v plačevanju prispevkov, če je zaposlil osebo, ki je mlajša od 27 let oziroma starejša od 55 let. Zakaj je tukaj tako velik problem, da se delodajalca ne da stimulirati z vnaprejšnjo oprostitvijo, pa ga kasneje sankcionirati, če ne izpolni obveznosti, ampak mora ta čakati leto dni, pa na koncu dobi to pravico - ne vem, jaz mislim, da je to samo komoditeta države. Da je enostavneje to breme prevaliti na tistega, ki je zaposljiv, da leto dni čaka, kot pa evidentirati to obveznost in zagotoviti, da se v primeru sankcije ta obveznost tudi izpolni. Podoben primer, ki ga ob zakonu o socialnem varstvu in tukaj ob zakonu o zaposlovanju postavljamo, je vprašanje primerne zaposlitve tistih, ki prejemajo socialno pomoč, ob opozorilu, da tisti, ki sprejemajo socialno pomoč, so tudi prvi iskalci zaposlitve, ne pa samo nekdo, ki noče delati in doma sedi in dobiva socialno pomoč. Ni vlada pripravljena razumeti, da bi bilo prav, da tudi za te velja tako imenovana primerna zaposlitev, ki pomeni enako za upravičence do socialne pomoči kot za tiste, ki imajo pravico na podlagi plačila prispevkov za brezposelnost, in tega vlada ni sprejela. In tretje, pa ne najmanj pomembno, ampak zelo pomembno vprašanje, je vprašanje reguliranja študentskega dela. Na tej točki se je nepripravljenost za dialog pokazala v najbolj drastični obliki, na žalost in brez potrebe. Po predlogih, ki jih je pripravila vlada, posebej po predlogih, ki so jih naprej v dogovoru z vlado - to vem, lahko zatrdim, da je tako res - pripravile koalicije stranke, je razumljivo, da so študentje izgubili vsako zaupanje, da gre res za iskanje neke možne rešitve, ki bi samo odpravile slabosti, ki ga eventualno študentsko delo in posredovanje dela študentom nosi s seboj, ampak da je želja zminimizirati ga na minimum s potencialno možnostjo oblikovanja štipendijskega sklada, v katerega bi se napajala sredstva iz študentskega dela v veliki meri že danes, ne da bi se vedelo, kdaj bo sklad zares začel funkcionirati, kdaj bo po vsebini sprejet zakon o štipendiranju, ali bo tudi pri zakonu o štipendiranju šlo za rešitve, ki bodo usklajene s študentsko organizacijo ali bodo zopet želele biti vsiljene v neki obliki, ki ne bo sprejemljiva za aktualen čas. Tako da smo prišli v situacijo, da je malkone prišlo vprašanje sprejema tega zakona pod vprašaj, tako daleč, da se je celo - celo, to je moj poudarek, ampak celo zato, ker se to redko dogajal- , koalicija razdelila, ampak dobro, da se je razdelila, in da imamo tudi iz koalicije sedaj 2:2, da rečem: Ljudska in DeSUS na eni strani, Demokrati in Nova Slovenija na drugi strani - dva vsebinsko različna amandmaja, ne z zelo nepomembnimi razlikami, razlike so pomembne. Obadva poudarjata potrebo po tem, da se povečuje tudi obseg sredstev za študentsko delo, vendar amandma, ki so ga pripravili v Slovenski ljudski stranki in DeSUS-u, ne želi zmanjševati obsega sredstev, ki jih dobiva študentska organizacija, predvsem pa tudi ne povečati bremena in cene samega študentskega dela, ki - nihče v naprej ne ve -, lahko ima vpliv na potencialno možnost ponudbe za študentsko delo na trgu in je zato boljše sprejeti rešitev, ki to negotovost ne bi postavljala. V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlagali še vedno in zagovarjali rešitve, ki so čim bližje možnemu dogovoru, ker enostavno ne sprejemamo logike, ki je danes že bila izrečena, da študentje delajo samo za kavico ali za lepšo obleko, pa moram reči, da tudi če ob izpolnjevanju obveznosti do študija so pripravljeni se toliko delovno angažirati, da si olajšajo svoj položaj in zagotovijo tudi boljše življenje, je to samo pozitivno, ne pa negativno; za mnoge pa dobro vemo, da pomeni študentsko delo tudi temelj eksistence, da lahko študirajo. Sistem študija namreč ni več poceni. Gotovo so zahteve in pričakovanja današnje mlade generacije drugačna, kot so bila tista izpred štirideset in več let, ko sem bil jaz študent, ker je tudi splošna slika standarda in možnosti bila drugačna. Gotovo je prav želeti, da danes študentje imajo priložnost in možnost s sredstvi, ki jih imajo in ki jim starši ne morejo zagotavljati, da se lahko udejstvujejo tudi v športu, ki je zelo drag, da se lahko udejstvujejo v kulturnem življenju, ki ni poceni, ker ga je treba plačati, in vse podobno, zaradi česar se mi zdi res smešno, kadar se govori o tem, da je študentsko delo nekaj v principu slabega. Poudarjam še enkrat, če upoštevamo, da osnovna obveznost izpolnjevanja študija v vsakem primeru obstoja, jo ureja drug zakon in nima nobene neposredne povezave s tem, da bi rekli, kar dovoljujemo študentsko delo pa zmanjšujemo obveznosti, ki jih študentje imajo do študija. Jaz si želim, da bi le dosegli nek temeljni dogovor, da bi bil zakon sprejet. Pričakujem od ministrstva, da bo morda le dalo sugestije tudi koalicijskim strankam, da lahko kakšnega od predlaganih amandmajev podprejo. Naj pustim ob strani ta moment, ali je to realna ali nerealna želja, recimo, da bi tokrat bil še enkrat optimist in bi rekel, da morda pa le bo kaj iz tega in da bomo ob sprejemu tega zakona bolj zadovoljni, kot smo bili ob koncu druge obravnave. Hvala.
Hvala lepa. Medtem je prišlo do manjše zamenjave tako, da ima zdaj besedo dr. Gaber, potem je pa na vrsti gospod Petan. Prosim.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik, gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi. Meni je žal, da vse kaže, da bo ta zakon v glavnem zakon zamujenih priložnosti. To je zelo pomemben zakon, o tem smo govorili tudi že ob prejšnjih razpravah, zelo pomemben zakon za razvoj te države. Če se kje mora doseči temeljno zaupanje med ljudmi v neki državi, potem ga je treba doseči tukaj, posebej ga je treba doseči zato, ker je točno to, kar nekateri poudarjate, da mora biti stopnja fleksibilnosti na tem področju velika. Če je ni, potem trpi trg delavne sile in seveda cel kup posledic izide iz tega, vendar pa, če mi od varne fleksibilnosti jemljemo samo fleksibilnost, pozabljamo pa na varnost ljudi, potem dobimo kontraefekte in jaz se bojim, da bodo z zamujenimi priložnostmi, tistimi, ki zadevajo na primer 48. člen in podobnimi, da bo prišlo prav do tega. Namesto da bi ljudje, ki bodo izgubili delo, ki ga izgubijo, lahko pričakovali od aktivne politike zaposlovanja več, kot so lahko pričakovali po obstoječem zakonu, vse kaže, da lahko pričakuje cel del ljudi manj. Ta generacija v teh delovno najbolj intenzivnih letih, tu nekje med tridesetim in petdesetim letom, je dana na prepih do takšne mere, da je to nepotrebno in je nerazumno. Slovenija trenutno ima sredstva, to se kaže na večih področjih, na večih primerih, ki bi omogočala povečati varnost tem ljudem, kar bi lahko fabriciralo tako imenovane pakte razvojne znotraj podjetij. Če gledate staro Staničevo strategijo, in mislim, da jo Bobinac nadaljuje v Gorenju, je Gorenje preživelo pravzaprav zaradi te strategije. Ker je bila zagotovljena relativno visoka stopnja varnosti, je bilo mogoče ljudi pripraviti do tega, da so delali več, da so delali bolje, da so delati tudi takrat, ko jim to sicer ne bi bilo prav posebej po volji. Takšnih podjetij je v Sloveniji kar nekaj, na ta način funkcionira nordijski model partnerstva, ampak za to se je potrebno pač seveda partnersko dogovoriti, besedo držati in vedeti, da skupaj jemljete nase tveganja posameznik, posameznica in država. To je sodoben koncept funkcioniranja evropskih družb. Obstoji drugačen model, obstoji model bolj divje konkurence in bistveno manjša varnost, s seboj nosi cel kup posledic za družino, za konkretne ljudi, za tip ravnanj in to je potrebno vzeti pač zelo resno, ampak mi tega napora nismo zmogli. Parcialno prihajamo z zakonom v parlament, ne da bi imeli širši diapazon dogovora sklenjen, in še huje je. Mi tudi tam, kjer smo se dogovorili za nekatere stvari, te besede nismo držali, je politika prelomila dano besedo. Če ne bi bilo tragično, bi bilo hudo komično gledati, kaj se je dogajalo okoli študentskega dela. Ko bo danes sprejet amandma SLS-a in DeSUS-a, samo upam, ali pa tega trdega jedra koalicije, potem se bomo vsi vprašali, zakaj, gospod minister, je bilo potrebno celo to prekopicevanje okoli študentskega dela - zakaj? Zato ker je nekdo hotel pokazati, da lahko študentom pomaha zelo zares pred nosom tudi z možnostjo, da bodo njihova sredstva radikalno padla za njihovo delo. Ne vem, jaz tega ne razumem, tega tipa politike, ki kuri visoke ognje in potem porabi ogromno energije za to, da bi ta ogenj znižala - ne razumem! Lahko, da koga to zabava, lahko, da kdo verjame, da se bo potem lahko postavil ne samo za predstavnika delavcev, ampak tudi za predstavnika študentov - morda. Ampak, to je drago za državo, to je slabo za ljudi. Sam naj povem, da osebno pa tudi v poslanskem klubu LDS podpiramo vsa prizadevanja za to, da se zmanjša število nepravilnosti tam, kjer so. Če kdo verjamem, da jih bo popolnoma odpravil, ta živi v nekem iluzornem svetu in bi bilo dobro, da tam tudi opravlja svoje dejavnosti, ne pa v realnem svetu v svetu politike. Ampak, ko se tega lotevamo se je potrebno zavedati prvič, da to ni prvi poseg v to področje. Tiste informacije, ki jih imamo v našem klubu, govorijo, da je bil dosežen kar precejšen efekt pri zmanjševanju teh nesmiselnih, neupravičenih nakazil denarja prek študentskih servisov s tako imenovanim Mramorjevim posegom v njegovi zakonodaji, v njegovi eri. Eden od razlogov, zakaj je obseg padel z 80 milijard na 60 milijard, je tudi v tem posegu. Kar nekaj dejavnosti nas, ne študentov, kot je bilo danes tu že večkrat povedano - torej, tistih, ki imajo veliko povedati proti zlorabam študentskega dela -, je na ta način doživelo svoj upravičen konec. Če je še kaj mogoče narediti za to, da se ne bo prek študentskih napotnic izplačevalo vseh drugih oblik dela, pozdravljamo mi vsak ukrep, ki ga je mogoče sprejeti. Pozdravljamo tudi idejo štipendijskega sklada. Verjeli bomo v njo zares takrat, ko bomo videli, kaj boste zares dodali v ta sklad ob tem študentskem denarju. Upam, da zares to, kar nekateri danes tu obljubljajo; ampak zaenkrat vam je težko verjeti na besedo, ker ste precej v vrhu tistih, ki besedo prelomijo, kadarkoli jim pač to pride prav in najdejo kakršenkoli razlog za to. Podprli bomo tudi dopolnilo, ki ga vlagajo poslanske skupine in odpravlja, kot sem že prej rekel, nepotrebne turbulence okrog študentskega dela. In podprli bomo tudi vsak nadaljnji ukrep, ki bo dodatno spravljal stvari v smiseln okvir. Zdi se nam, da je treba konkretne ukrepe sprejemati in konkretne ukrepe podpirati, ne pa preprosto mahati s tem, kako da je vse na vseh segmentih narobe in tako obtoževati študentsko delo in tiste, ki ga opravljajo, pa tudi študentske servise kar na počez, in študentsko organizacijo, in na drugi strani nezaposlene kar vse razglašati za lenuhe, ki nočejo sprejeti takšne ali drugačne oblike dela. Seveda so takšni ljudje, ki tega nočejo, ki ne želijo prijeti za delo. Je pa veliko tudi takšnih, ki iščejo delo, pa ga ne dobijo. Ne dobijo ga tudi zaradi tega, ker mi ne naredimo koraka naprej od obstoječega sistema, ampak ponekod delamo celo korake nazaj pri spodbujanju delodajalcev, da bi takšne ljudi zaposlili. Manj občutka, tistega, češ kako je vse narobe, kako vsi samo špekulirajo, in več konkretnih, natančnih ukrepov, ki spodbujajo razreševanje resnih težav, ki jih brezposelni v tej državi imajo. Trditi namreč, naj vsakdo prime za vsako delo, je zelo lahko, dokler to nisi ti in niso tvoji otroci. Prav zanima me, ali bo spoštovani poslanec, če se mu bo, žal, to zgodilo, po koncu mandata prijel za vsako delo, ki mu bo ponujeno, in ali njegovi otroci primejo za vsako delo. On, se bojim, da ko govori o tem, da je treba prijeti za vsako delo, o tem razpravlja abstraktno, ko je pa treba to narediti konkretno, takrat je pa rahlo drugače. Tako kot morajo vsi otroci iti tudi v poklicni, raje se ne vprašajmo, kdo od otrok poslank in poslancev se res vpiše v poklicne šole; te šole so tako v redu in vsi morajo iti tja, ker je to častno. Od besed preiti k dejanjem je malo težje zato je bolje, paziti, za začetek, na besede.
Hvala lepa. Pred gospodom Petanom želi imeti besedo še gospod minister. Prosim.
Hvala lepa. Ker je bilo postavljenih nekaj vprašanj in trditev, na katere mislim, da je dobro, da odgovorim, sem se javil za besedo. V Sloveniji je preko 40.000 delavnih dovoljenj za tujce, to je na tistih področjih, kjer pač ne dobimo brezposelnih, da bi lahko delali. To je pač dejstvo in pač brezposelnih teh del ne sprejmejo. V zadnjih dveh letih, dveh letih in pol se je na osnovi prejšnje zakonodaje povečal obsega denarnih pomoči, denarnih socialnih pomoči za približno 100%. Vse seveda to pokrivajo davkoplačevalci in davkoplačevalci tudi zelo jasno spremljajo, kaj se dogaja s to zakonodajo, in so seveda kritični. In zato je tudi anketa pokazala, da so nujne te spremembe, in to so reformske spremembe, ki ciljajo na to, da bo večja aktivizacija prebivalstva, da bo odgovornost do socialne pomoči večja, da jo dobijo tisti, ki jo resnično potrebujejo. Oprostitve prispevkov ali pa povrnitev prispevkov. Če bi naredili oprostitve prispevkov za te ukrepe, ki so pridobitev pravic, potem bi naredili deficit v pokojninski blagajni in zagotovo 500 tisoč upokojencev, ki sedaj prijemajo denar, ne bi bilo zadovoljnih, zato je ta ukrep tehnično in sistemsko boljši. Glede ukrepov, ker je bilo navedeno, da se črtajo iz programa aktivne politike zaposlovanja. Ne, te oprostitve prispevkov za različne kategorije so v zakonu naštete, vendar na koncu je še en dostavek, to je bilo leta 2002, mislim, da sprejeto. Te pravice se sprožijo, če so za to potrebna sredstva. V zadnjih 8 letih nikoli ni bilo te situacije, da bi se te pravice sprožile, oprostitve prispevkov, v času, ko je bil mandatar vlade gospod Rop in tudi še prej, ko je bil minister. So pa bile oprostitve prispevkov za pripravnike v 90-letih, kjer se je pa pokazalo, da so možne tudi nekatere zlorabe, zato smo vgradili mehanizme, ki to preprečujejo. To so pač resnična dejstva, odvisno do denarja. In tega pač ni bilo, zato smo mi rajši od visoko donečih besed prišli k dejanjem in naredili ureditev, po kateri te tri kategorije resnično pridobijo pravice, ne glede na to, ali je za program aktivne politike zaposlovanja namenjen kakšen denar ali ne. Štipendijski sklad. Uvaja ga zakon. En del denarja bo zagotovljen tudi s tem povečanjem koncesij in z drugačno razmestitvijo. Ta štipendijski sklad bo namenjen za več štipendij. Mislim, da bi morala biti osnovna intenca vseh naših prizadevanj povečanje štipendij. In to je osnovni namen tega predloga, ki ga je dala vlada. Da se pri nekaterih pojavlja intenca, da se zagotovi boljši položaj študentskim servisom, je tudi dejstvo, ampak to ni prioriteta vlade, glede na to, kaj se dogaja s študentskimi servisi. Primer: 4 milijarde 300 za študentske servise in 5 milijard pa še nekaj za zavod za zaposlovanje. To je neprimerljivo glede na obseg dela. Usklajujemo torej z interesi študentov. Ne vemo, če vedno dosežemo interes z njihovimi predstavniki, ampak zagotovo pa z njihovimi interesi. In sicer, prehrana in štipendije v letu 2005 24 milijard in še nekaj, v proračunu za leto 2006 26 milijard. Torej, povečujemo. In kaj so ti naši predlogi: več štipendij, povezanost dela in študija, boljša ureditev študentske prehrane in povečanje kapacitet v domovih za študente. Amandma Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke ne zmanjšuje sredstev, v bistvu jih ohranja na približno enaki ravni, za študentske programe in za servise. Povečuje pa bistveno za namene štipendij, ker se povečuje koncesnina. To si lahko tudi izračunate. S temi vloženimi amandmaji se več namenja za štipendije. Glede skandinavskih modelov. Socialni partnerji imamo resne dogovore. Sedaj je tudi predlog nekaj zakonov že v sredo, kjer smo ponudili tudi ta skandinavski model, odpravljanje restrikcij in povečanje spodbud za zaposlovanje in pri tem tudi povečanje nadomestil za čas brezposelnosti. To je ta projekt in vlada ga je ponudila. Sedaj bo pa odziv teh socialnih partnerjev pokazal, ali tudi dejansko podpirajo te ukrepe. In kaj bodo socialni partnerji obravnavali? Preprečevanje dela na črno, s čimer se boste zagotovo strinjali, nacionalne poklicne kvalifikacije, zagotovitev valorizacije minimalne plače. Ker se socialni partnerji niso dogovorili, je ta minister za delo, o katerem včasih tako ali drugače poveste, predlagal valorizacijo minimalne plače. In sem se postavil v interes delavcev, povsem upravičeno, ker se počutim odgovornega, da jim zagotovim valorizacijo v skladu z inflacijskimi gibanji, da se jim socialni standard ne zmanjšuje. In zaradi tega si ne pojem ne zasluge ne nič, ampak je to moja vloga, ki jo moram opraviti, ki pa mi jo nekateri odrekajo, pa ne vem, zakaj; ali skrbijo potem bolj za kapital ali kaj drugega. Socialne pomoči so se torej povečale v zadnjih dveh, treh letih za 100% in je prav, da se delo v Sloveniji mora plačati. Da tisti, ki hodi v službo, ali je to tekstilna delavka ali delavec na železnici ali kjerkoli, naj zasluži več, kot pa znaša socialna pomoč. To je prava usmeritev, to je evropska usmeritev in to je tudi v skladu z lizbonsko strategijo. Torej to so te namere in ti argumenti, ki jih zagovarja vlada in bo tudi trdno na tem stala, seveda pa je državni zbor tisti, ki sprejema odločitve, kajti je zakonodajno telo, zakonodajna oblast v Republiki Sloveniji.
Hvala lepa. Najprej bom dal proceduralno besedo gospodu Brenčiču, pa potem repliko gospodu dr. Gabru. Prosim.
Hvala lepa. Poglejte, po poslovniku je zdajle namenjena razprava o zakonu kot celoti. Mi smo tudi predlagatelji amandmajev, zato smo se zavestno odpovedali, ker želimo o amandmajih diskutirati in jih braniti. In je zdaj nekorektno, da nastopamo nekateri v podporo določenemu amandmaju, konkretno tudi minister, potem se moram jaz kot z drugim pogledom, z drugim argumentom oglasiti v razpravo. Ta pa ni zdaj topredmetna, zato bi prosil, gospod predsedujoči, da zdaj teče razprava o predlogu zakona kot celoti, ki je predlagan za tretjo obravnavo. Ne moremo govoriti [[...]]Gospod minister, ali se smejete ali ne, vi ste zagovarjali samo en amandma in kako jaz lahko z argumentom, ki sem predlagatelj drugega pogleda na to reševanje, temu nasprotujem, ali jih zagovarjam in vas nagovarjam k tezi, da je ta amandma vsebinsko in namensko na mestu. Zato bi prosil, da smo korektni, drugače se pač jaz moram nazaj vključiti, ker sem bil prijavljen v splošni razpravi, da bom diskutiral o stvareh, ki so v diskusiji pred menoj in so po poslovniku namenjene za razpravo o amandmajih. Bi lepo prosil, če bi to proceduro v vodenju poskusili nekako uveljavljati, to je procedura po poslovniku. Hvala.
Hvala lepa za ta napotek, ki verjamem, da je dobrohoten, ampak sami veste, da je tretja obravnava in ko razpravljamo o predpisu v celoti, je zelo, zelo težko potegniti mejo, kje pa je tisto, kar je že onkraj tega. Tako, jaz upam, da bodo vaš napotek kolegice in kolegi upoštevali, sam bi pa zelo težko se odločil, kje je ta meja. Upam, da me razumete. Zdaj pa prosim dr. Gabra za repliko.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, po vašem nastopu imam slabši občutek, kot pred njim, glede tega, o čem se bo mogoče dogovoriti v tej državi. Vi namreč nad povsem elementarni ravni uporabljate logiko, ki je iz nekega časa, ampak za ta čas ni prav posebej primerna. Vi namreč nenehno in tudi danes tukaj predstavnikom določenih interesnih skupin odrekate legitimnost. Vi govorite o tem, da ne veste, o čem se je mogoče dogovoriti s predstavniki študentk in študentov, veste pa, kaj je v interesu študentov. Bil je čas, ko smo že imeli organizacijo, ki je to vedela, kaj je v interesu ljudstva, kaj je v interesu delavcev, in je ona namesto njih to delala. Pustite študentom, da sami izvolijo svoje predstavnike in predstavnice in potem se z njimi pogovarjajte. Mislim, da bi to znalo prinesti bistveno več, tudi sindikatom je boljše pustiti, da oni zastopajo interese delavcev. V normalnem civiliziranem svetu je tako. Kar pa zadeva tega, kar ste vi naredili, imate velike zasluge za minimalno plačo in podobno, opravili ste, spoštovani kolega, svojo dolžnost. Vaša dolžnost je skrbeti za obče dobro. In samo to ste naredili. Upam pa, da niste tega naredili namesto delavcev, za delavce itn. To ste naredili zaradi tega, ker ste minister. In take posle je pač treba opraviti. Če se boste naučili ločiti med obojim, takrat boste bistveno manj totalitarno nastopali. Kadar ste vi zastopniki interesov delavcev, študentov in podobnega in veste, kaj je njihov interes, sami pa ne vedo, takrat stojite na poziciji, ki je že dolgo dolgo znana kot totalitarna. Pustite jim, da sami zastopajo svoje interese.
Hvala lepa. Prosim lepo, da govori samo eden, in to tisti, ki je na vrsti. Da malo razbijem to napeto ozračje, bo moja naslednja napoved v rimah. Besedo imata gospod Petan, takoj nato gospa Uhan. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Jaz se vedno rad vprašam, kaj je cilj, intenca, želja za spremembo nekega zakona. In to področje zaposlovanja in zavarovanja v primeru brezposelnosti prav gotovo spada v tisto področje, ki je v ustavi zapisano pod socialna država. To je en segment tega pogleda, tega vidika. Če gremo še malo naprej, to pomeni, da je naša želja naš cilj, čim večji delež aktivnega [[...]]
Zelo bi bilo lepo, če govori samo gospod Petan, prosim lepo!
In naš cilj, in želja v tej socialni državi je čim večji delež aktivnega prebivalstva. To pomeni, da je čim več zaposlenih, na koncu nič nezaposlenih. In to takšnih zaposlenih, ki plačujejo prispevke. Posledica tega je, da država lahko invervenira s socialnimi transferji. Je pa nekaj treba vedeti, socialno državo si je treba ustvariti, samo zapisati jo v en dokument, pa kljub temu, če je to ustava, je to premalo. Tisto je lahko samo želja, če hočete, pobožna želja, socialno državo je pa treba ustvariti. Zato je treba imeti denar, ki se ustvarja prek delovnih mest, če hočete, da je tudi v proračunu dovolj denarja, da se lahko intervenira s takšnimi ali drugačnimi aktivnostmi. To pomeni, če bomo seveda imeli veliko aktivnega prebivalstva, veliko zaposlenih, da bomo lahko našli dobre rešitve za tiste, ki so tukaj najbolj ranljivi, se pravi, ki niso več aktivni. To se pravi upokojence in pa tudi šolajočo mladino. S tem bomo lahko tudi upokojencem dali primerne ali dobre pokojnine, po drugi strani bomo pa lahko šolajočim, se pravi našim otrokom, omogočili, da si bodo lahko privoščili študij. Cilj šolajočih je pa prav gotovo, in tudi staršev in tudi države, če hočete, da čim prej končajo študij, da zopet postanejo delovno aktivni in tako pomagajo mlajšim generacijam s svojimi finančnimi prispevki, kajti brez denarja ni nič. To vsi ugotavljamo tudi danes pri tem zakonu. Seveda pa mora pri tem država omogočiti pogoje za študij. In če se bom jaz bolj osredotočil na to, kot enemu od segmentov tega zakona, to pomeni, da bi bila želja, da lahko vsak šolajoči dobi štipendijo, če jo seveda želi. Če je ne želi, ni potrebe, ampak če jo želi, da ima možnost izbire. Sedaj te izbire ni. Če je nimaš, pa bi jo želel, nimaš možnost izbire. In zato je potrebno formirati sklad za štipendijo. O tem se že dolgo govori in bili so tudi poskusi. Mislim, da smo sedaj tako daleč, da se tega resno lotimo, da to dobimo iz večih virov in to tako, da se omogoči za vse študente štipendija, za vsakega, ne samo za nekatere. Seveda čez noč to ne bo šlo, ampak če bomo začeli danes, bomo imeli v določenem obdobju to narejeno. Če bomo pa začeli čez pet let, bomo pa imeli čez 10 let šele to, kar si želimo. Sedanji sistem pomoči študentom, to je preko študentskega dela, se pravi, da morajo delati, omogoča zlorabe. Jaz bi dejal, da študenti, poudarjam študenti, niso pri tem nič krivi, popolnoma nič, še najmanj tisti, ki gredo na posredovalnice za delo, vemo, kdo je to, študentski servisi, in morajo zato delati. Prepričan pa sem, da bi bilo veliko boljše, in seveda zato, ker mora delati, se verjetno tudi študij podaljša, prav gotovo, zato je pri nas študij dolg skoraj sedem in še nekaj let, skoraj osem let, in pri tem tudi dela veliko ta študent, pa nima niti ure delovne dobe. Sedaj pa gremo računat nazaj, kdaj potem doseže tisto celotno delovno dobo, ki jo mora dobiti, da je napolnil delovno dobo, če mora delati. Ali ne bi bilo bolj ugodno, da bi takšen študent vzel štipendijo, hitro doštudiral, se zaposlil, zdaj pa ne bom govoril še o tistem famoznem davku na izplačane plače, ki je bremenil samo tiste, ki imajo višjo izobrazbo, tako da so delodajalci še manj zaposlovali te ljudi, to tudi spada v ta kontekst, prav gotovo spada, pa se ga mogoče ne zavedajo, to bi bilo verjetno veliko boljše, kot da mora iskati delo in delati, nima pa niti ure delovne dobe. Pri tem pa nekdo, lastniki študentskih servisov, zelo lepo študijo. Ampak jaz, da se razumemo, jaz teh lastnikov študentskih servisov ne obsojam, saj niso oni krivi. Tak sistem jim je bil dan in oni so pač izkoristili tisto, kar jim je ponujeno. Enako je pri tistih drugih 50% koncesnine. To so študentske organizacije in tudi teh jaz ne bi obsojal. To je sicer zloraba, ampak jih ne bi obsojal, ker smo jim to omogočili, zakon jim je to omogočil, mi smo jim dali. Bom tako rekel, če se ti nekaj ponuja, pa če ne izkoristiš [[...]]O.k. Ne moreš jih obstojati, ampak obsojamo lahko tiste, ki to omogočijo. Zato se jaz zavzemam za to rešitev, ki je v tem zakonu. In ker spada v ta zakon tudi amandma, jaz ne morem drugače kot da to tudi povem. Ta amandma, ki smo ga [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]tudi v naši stranki in ki omogoča 30% te koncesnine za štipendije, je verjetno najboljši socialni transfer, da damo nekaj denarja, ki ga študenti tako ali tako zaslužijo, v sklad za štipendije. To je najboljši institucionalni transfer za mene. In potem bo prav gotovo manj možnosti, da bodo ostali, ki so tudi pri tej pogači zraven, nekako izkrivili ali pa zlorabili denar, ki ga bo mogoče ravno toliko, ampak očitno se bo začelo o tem razmišljati, ker tudi tisti denar bi se še lahko namenil za štipendije. Še enkrat bom povedal. Jaz ne obsojam teh, ki so izkoristili tak sistem, o tem se moramo mi zamisliti, ki bomo sprejemali zakonodaje in sedaj imamo možnost, da jo spremenimo malce drugače. Vsi se zavedamo, da so anomalije ali zlorabe ali kakor hočete to imenovati, vendar to je premalo. Potrebno je tudi nekaj narediti. Premalo je identificirati, treba je tudi odpraviti. To, da so lastniki, poudarjam, lastniki študentskih servisov, ne tisti, ki delajo v študentskih servisih, lastniki študentskih servisov na račun računskega dela lastniki tudi hotelov in ne vem česa vsega, to jim je bilo omogočeno. Da ne boste mislili, da govorim na pamet, bom še enkrat prebral to, kar sem včeraj. Tisti, ki ste bili že tu, se vam opravičujem, ampak vsi pa niste bili. [[..]] [[Medsebojno pogovarjanje.]] [[..]]Ja, ker je v vseh časopisih to, gospod Anderlič. Ja, jaz imam istega, ampak je vsebina enaka, ker poslovno poročilo študentske organizacije je takšno, kot je, in se ne bo spremenilo, tudi če bo v drugem časopisu. To poslovno poročilo je bilo obravnavano kot poslovna skrivnost. V poročilu je zapisano, da je samo generalni sekretar te organizacije porabil 13 milijonov letno. To je bilo, ne vem, za osebni dohodek, če lahko rečem, ali pa plačo. Ne bom komentiral in vas spraševal, koliko imate pa vi na leto, kot moje kolege, saj približno vemo, koliko ima kdo. Ampak težko bomo prišli do te številke. Verjetno bi lahko dve tretjini prišlo za štipendije, pa ne bi bilo nič narobe, pa bi tudi ta gospod imel še primeren dohodek. Da ne bom zavlačeval, bi rekel samo še to, da od teh 120 milijonov, ki so prišli na to študentsko organizacijo, je šlo samo 15,3 milijonov tolarjev za projekte, o katerih smo tako zveneče govorili tudi pri drugi obravnavi, približno 90 milijonov pa za plače petih funkcionarjev. Ali je še potreben komentar? Mislim, da ne. Ne bi več o tem poročilu, ki je bilo tajno. Zato ni čudno, da so bili pripravljeni amandmaji. Glede na to, da se je sedaj denar delil 50% študentskim servisom od koncesnine, to je teh 10%, da ne bomo pomešali z včerajšnjima dvema procentoma, in za študentske organizacije 50%, to je pomenilo po teh zadnjih podatkih za vsakega tri milijarde. To, kar smo sedaj pripravili, dva amandmaja sta, ki sta si več ali manj zelo podobna, tako da konec koncev ni tako zelo pomembno, govoril bom o tistem, o katerem lahko govorim, ker je to tisti, ki sem ga podpisal oziroma zanj agitiral, da bi se ta koncesnina delila drugače, da bi študentski servisi in študentke organizacije dobile 30 procentov za štipendije, to bi pomenilo dve celi in še nekaj milijard, 2,3 milijarde za štipendije. Mislim, da je to kar lep korak naprej od sedanjega nič procenta. Še enkrat bom rekel, da je to, da bi se namenile 2,3 milijarde od študentskega dela, najboljši socialni transfer na tem področju. Boljšega socialnega transfera si jaz ne znam zamišljati. Če mi zaradi tega nekdo reče, da potem spadam v trdo jedro koalicije, si to štejem v čast. Resnično. Če sem zaradi tega tako obtožen, v redu. Zato, da se formira sklad za štipendije, kjer sedaj ni nič denarja, sedaj bi ga bilo čez dve milijardi. To žalitev vzamem v zakup, ampak tudi to, da nekateri pravite, da sicer ta sklad bi bil dober, premalo je verjeti, da je nekaj dobro, potem pa glasovati proti. Treba je tudi nekaj narediti. Treba je potem to podpreti, ne pa a priori reči, ja, to bo pa tako ali tako slabo, ker vam ne verjamemo, zato bomo proti. Se pravi, nič za štipendije, vsi pa ugotavljamo, da so možne zlorabe, ker je zakonodajalec tako naredil. Še enkrat povem, ne obsojam tistih, ki so izkoristili to situacijo. Sedaj bomo krivi tule. Je že tako. Ta sklad je potrebno ustanoviti. Malo več kot 10%, kot predlagajo v opoziciji, je sicer boljše kot sedaj nič, vendar mislim, da 2,3 milijarde je boljše, kot pa 0,6 milijarde. In jaz bi dejal, da sem vesel pobude tistih, ki pravijo, da bi se te problematike bilo treba lotiti celovito. To je res. Ampak to istočasno tudi pomeni njihovo priznanje, da se do sedaj ni skoraj nič naredilo ali pa zelo malo, da bi bilo treba celovito stvar spremeniti. Tukaj se pa z njimi strinjam. In jaz sem prepričan, da to, kar imamo v tem zakonu pripravljeno s tem amandmajem, ki sem ga jaz zagovarjal, drugega boste drugi, je za mene velik korak naprej. Ni še to končna rešitev, prav gotovo ne, je pa velik korak naprej. Če dobimo še z drugo pomočjo države 15 do 20 tisoč štipendij, je to kar lep korak. In za zaključek. Jaz bom prav gotovo ta zakon podprl, tudi s tistim amandmajem, ki sem ga obrazložil, da se čim več denarja da v sklad za štipendije, kajti to bo najboljši socialni transfer in zadovoljitev tistega cilja, ki ga imamo vsi: študenti, njihovi starši in tudi država, da študenti lahko čim prej končajo študij in da jim v času študija, da bodo sploh lahko študirali, ni treba iskati delo, ampak da se bo študent lahko odločil in vzel štipendijo. Če bo pa želel imeti pri tem višji standard, pa da bo tako dober pri opravljanju izpitov, da bo imel še kaj časa, pa če se bo hotel zaposliti, potem je pa to samo za pozdraviti, ker si bo pridobil tudi kakšne delovne izkušnje. Če pa se bo pri tem zakonodaja še tako spremenila, kot je bilo predvideno, da bi pri tem še tudi tekla kakšna delovna doba, bi pa bilo sploh v redu. To bi bil pa tisti končni cilj in tista celovita rešitev. Ampak vemo, da če hočemo priti v deseto nadstropje, ne moremo skočiti iz prvega v desetega, ampak moramo iti v prvo, drugo in tretjo in četrto [[...]]In prav tako je tudi to eden od teh korakov, da bomo prišli v 10. nadstropje in bomo dosegli tisto celovito rešitev, o kateri je bila danes že beseda. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj k besedi vabim gospod Uhanovo. Potem bo pa že na vrsti gospod Germič, če seveda, se nekaj drugih poslancev še ne pojavi v dvorani. Gospa Uhanova, prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Lepo pozdravljeni vsi, ki nas spremljate. Mislim, da je zakon dober in zato ga bom tudi podprla. Zagotavlja socialno varnost, je ne niža, tako kot ste nekateri govorili pred menoj iz opozicije. Ne vem, ali smo iz različnega testa, verjetno smo, ampak za mene je največja socialna varnost delo. Tudi za tisti čas, ko mogoče dela ne bom imela, za starost in za sedanji čas. To je le največja vrednota in tudi največja socialna varnost in ta zakon se trudi in ministrstvo, da bi bilo čim manj ljudi brezposelnih, da bi imelo čim več ljudi delo. Za vse tiste, ki pa ga nimajo, ki ga iščejo, najsi bo to prva, najsi bo za kategorije, ki so starejše, ki so težje zaposljive, za čas porodniške, za čas ko izgubiš delo, pa je zagotovljena socialna varnost, pa še nekaj, stimulira delodajalce, da bi zaposlili ljudi, ki so težje zaposljivi. Zakon ni korak nazaj, zakon je korak naprej, kajti te pravice se bodo dejansko lahko sedaj koristile. V prejšnjem zakonu je bilo to napisano, kot pa je bilo nam že povedano, če bo dovolj denarja. Niso se izvajale te pravice. Niste namenili sredstev za te pravice, niste stimulirali delodajalcev, da bi zaposlili za čas porodniške, starejše osebe itn. In zato mislim, da je ta zakon dober. Podpiramo, da brezposelni sprejmejo humanitarno delo. Če boste tako govorili kot prej, bo vedno še prepričanje, da se ne splača delati. Pred kratkim sem imela okroglo mizo z Romi, pa so mi dejali, da zgolj en Rom od približno 300 oseb, ki živijo v naši občini, dela, je redno zaposlen, eden pa dela na humanitarnem področju. In vsi tisti ostali Romi, ki ne delajo, naj bi ga šikanirani oziroma bili nezadovoljni, češ da se mu ne splača delati. Če bo tako prepričanje, da je boljše sedeti in čakati, se potem v naši družbi še dolgo ne bo nič spremenilo. Podpiramo tudi to, da zavod za zaposlovanje posreduje delo študentom. Zakaj pa ne? Zavodi so ustanovljeni, posredujejo tudi drugo delo, tudi ti študentje bodo slej kot prej prvi iskalci zaposlitve in ni nič narobe, če tudi zavodi delajo v tej smeri. Posebno pa podpiram zaradi tega, ker bo veliko več sredstev šlo iz naslova koncesijskih dajatev za štipendijski sklad. In to bi morali študentje pozdraviti. Več štipendij, mogoče tudi tolikim študentom ne bo treba toliko delati kot sedaj, mislim pa, da dela tudi za študente ne bo zmanjkalo, niti še za koga drugega, kajti vemo, da se čedalje manj otrok rodi, čedalje manj je delavcev. In kot je bilo že rečeno, 40 tisoč je tuje delovne sile, niso to samo brez izobrazbe, samo sezonski delavci, samo tisti, ki obirajo jabolka in ne vem kaj, radi rečete. To so tudi zdravniki, izobraženi ljudje in tu bodo tudi priložnosti za študente. Hvala lepa.
Ja, gospa Uhanova, sedaj ste me spravili v težko situacijo, ker ste polemizirali s stališči gospoda Ropa, gospod Rop pa še ni razpravljal, kar pomeni, da ta trenutek ne more replicirati. [[...]] [[Glas iz dvorane.]] [[...]]Ni treba. Ravno to jaz pravim sedajle, ravno to pravim, opozorilo za nazaj. Predlagam pa, da mag. Rop ostane na spisku, kjer je. Če želite, pa boste potem lahko v bistvu replicirali. Ja, samo poslovnik in 70. člen mi tega žal ne dovoljuje. Ne, preberite si ga, lepo prosim. Zdaj ima besedo gospod Germič, potem pa lahko mag. Rop, če želi ostati na spisku. [[Ne.]] Dobro. Gospod Germič, prosim. Potem bo pa po gospodu Germiču, tako kot zdaj kaže dvorana, na vrsti gospod Jerovšek. Gospod Germič, prosim. Ostale prosim, da se umirite.
Hvala lepa. Napovedan je kemijski paket. Spoštovani predstavniki ministrstva, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi! Tudi sam se pridružujem mnenju, da je minister za delo, družino, socialne zadeve in invalide, gospod Drobnič, zamudil priložnost, da bi zakon, ki je imel dobro popotnico in je bil v veliko segmentih oziroma ukrepih tudi zelo korekten, da bi ta zakon lahko pripeljal tudi do uspešnega konca. Ko pa spremljamo njegova dejanja in njegove izjave, postaja jasno, zakaj temu danes ni tako. Saj v svojih izjavah v javnosti govori o tem, da on pozna interese zaposlenih in bo lahko on v določenih pogajanjih zastopal interese delavcev. Danes smo slišali, da tako in tako pozna interese študentov in bo lahko tudi na tem področju izvajal ukrepe v dobrobit študentov. Da je samo problem nekaj posameznikov, ki pa so v okviru študentov tisti, ki pa študentov ne razumejo. Zato je škoda, da ima tako pomemben zakon iz paketa reform na socialnem področju takšno popotnico v fazi sprejemanja. Zelo negativno popotnico ima tudi to, da je minister v fazi pogajanj dal svojo besedo, da je bil zakon usklajen tako na ekonomsko-socialnem svetu kot na svetu vlade za študentske zadeve in da je v kasnejši fazi potem prišlo do bistvenih sprememb s posegi v zakon, ki so te dogovore pravzaprav zminimizirali ali izničili, in je tudi zato sedaj toliko negodovanja pri sprejemanju tega zakona. Pri tem, da je koalicija že sama spoznala, da je kar nekaj njenih trditev in analiz napačnih in da je podcenila vlogo in delo študentskih klubov, organizacij ali kakršnihkoli drugih oblik organiziranja dela študentov, bi še enkrat opozoril na to, kar smo dobili s strani študentske organizacije Slovenije. Če smo to natančno prebrali, potem lahko na to delo gledamo s ponosom in si želimo, da se bo tako konkretno, korektno in uspešno delo te študentske populacije nadaljevalo. Sam podpiram vse ukrepe, ki gredo v smeri, da se zmanjšujejo ali odpravljajo vsi nekorektni dogodki in opravila v zvezi s študentskim delom. Ampak, spoštovane kolegice in kolegi, ali smo pozabili, da je študentsko delo obstajalo že v naših časih? Ali smo mi študirali in delali? In moram reči, da nas je veliko imelo tudi štipendije v tistih časih, ko je mogoče štipendijska politika bila zaradi drugačnih časov tudi drugačna. Jaz poznam veliko kolegov in kolegic, ki smo si v tistem času izboljševali socialni status na račun študentskega dela, hkrati pa opravljali vse študentske obveznosti in izvajali tudi to, da smo uspešno prišli do svoje izobrazbe. Pri tem pa smo seveda želeli že na tej fazi svojega razvoja graditi svojo poklicno kariero, za katere smo vedeli že takrat, da jo bo potrebno dograjevati vse življenje s tako imenovanim vseživljenjskim izobraževanjem in seveda izboljševati svoje kompetence. Zato me tukaj preseneča to, da ko rečemo, da študent naj študira, jaz se s tem popolnoma strinjam, seveda pa je korektno, da jim damo možnost, da s svojim delom lahko prispevajo tam, ker zaradi narave študentskega dela jih je težko pokrivati recimo z rednimi zaposlitvami in je pravzaprav študentsko delo na nekih segmentih pravzaprav nujna zadeva. Jaz bi tukaj želel reči, da sam zelo podpiram, da se oblikuje sklad za štipendije. Tukaj bi danes želel poudariti navedbe oziroma popraviti navedbe, ki niso točne. Besedilo zakona, kot je bilo predloženo s strani vlade, je oblikovalo sklad za štipendije, ampak razmerja so bila pa različna. Ta sklad je bil dogovorjen v okviru razdelilnika delitve sredstev koncesnine. In danes sem vesel, da nekatere, tudi poslanske skupine koalicije in tudi drugi del koalicije vidi, da so tukaj bile narejene napake, da je bilo premisleka premalo, da pravzaprav obžalujejo, da so šli mimo dogovorov. Prepričan sem, da bi tudi bilo s študentsko organizacijo mogoče uskladiti drugačen dogovor, če bi to bilo na mizi, če bi bili predstavljeni argumenti za to, da bi lahko okrepili sredstva v štipendijskem skladu. Jaz pa seveda pričakujem nasprotno, glede na to, kar smo včeraj razpravljali, da smo enega izmed virov za sklad za investicije v študentske domove in za izboljšanje tehnologije na univerzah, kjer smo en vir črtali, torej proračunski vir črtali, da ta vir za štipendijski sklad ne bo izključno na ramenih študentskega dela, ampak bo polnjen tudi še s katero drugo dejavnostjo. Seveda si to želim, kajti želim si, da bo mlada generacija uspešna, glede na to, da bo v naslednjih letih pravzaprav nosila vso breme razvoja in seveda skrbela za dobrobit vseh , ki tukaj živimo, tako imenovano blaginjo. Tukaj bi želel zelo opozoriti tudi na to, da govorimo, da naj aktivna populacija dela in ima zaposlitev. In to je bilo tudi danes že rečeno s strani poslancev iz koalicije, seveda pa tukaj je kontradiktorno stališče o tem, kakšni so ukrepi spodbujanja za to aktivno populacijo. Jaz sem samemu ministru pisal v zvezi z odpuščanjem in o likvidacijah firmi v Ferotermu, Vestu, Merinki. Teh dogodkov na štajerskem koncu je veliko in spremljamo jih lahko tudi drugje po Sloveniji, kaj bo narejeno za to populacijo. Danes tej populaciji sporočamo, da delodajalci ne bodo oproščeni takšnih prispevkov za zaposlovanje, torej tej aktivni populaciji, ki nosi pravzaprav sobreme, zato da mladi imajo perspektivo za razvoj in študij oziroma da je polnjena pokojninska blagajna, hkrati pa ta generacija nosi tudi to, ker je obveščena o tem, da bodo pokojnine iz teh prispevkov, ki jih plačujemo, znižane, bo treba poskrbeti za sebe, hkrati pa ponujamo rešitve, ki tej aktivni populaciji pravzaprav ne omogoča iskanja zaposlitve. In tudi tukaj je napačno, ko govorimo danes, da ljudje ne iščejo aktivno zaposlitve. Mogoče so lahko posamezniki, ki so tukaj špekulanti, ampak večina ljudi, ki jih jaz poznam, so aktivno iskali zaposlitve, samo priložnosti na trgu je pa bistveno manj. In ko to povežem še s tem, da bo potrebno sprejeti vsako delo, potem se sprašujem, ali tej generaciji, ki naj bo aktivna, ki naj poskrbi za čisto celo starostno vertikalo, da bo morala sprejeti vsako delo, slabo plačano delo oziroma naj mladim, ki bodo brezposelni, rečemo, ustvarite si družino, hkrati boste pa sprejemali delo dve, tri, štiri stopnje nižje zahtevnosti, delo po izobrazbi, ki jo imate. To je perspektiva, ki gre v moji glavi v napačno smer, ponujati bi morali boljše zaposlitve, boljša delovna mesta in več priložnosti. Jaz bi tukaj seveda želel opozoriti še enkrat, imeli smo priložnost za zakon, ki je bil v popotnici usklajen s socialnimi partnerji, v fazi sprejemanja smo ga sfižili na marsikateri točki. Izhajali smo iz marsikatere napačne predpostavke. Jaz si seveda želim, da bi z današnjimi amandmaji, še del tega, kar lahko popravimo, še vedno popravili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej je gospod Zagorac, potem pa mag. Rop. Gospod Zagorac.
Hvala za besedo, predsedujoči. Sam, tako kot je že kolegica Žgajnerjeva v uvodni predstavitvi povedala, tega zakona ne bom podprl. Gre za prvega izmed zakonov iz tako imenovane skupine socialnih reform v okviru partnerstva za razvoj. Temelj tega partnerstva bi naj bila usklajenost med partnerji. Spoštovani gospodje iz vlade koalicije, uspeli ste se uskladiti med dvema strankama, SDS in NSi. Dobra popotnica partnerstva, dobra popotnica socialnega razvoja in ne nazadnje neusklajenost s socialnimi partnerji je tako očitna, da se tega zakona pač danes tukaj ne da podpreti. In vse, kar lahko še enkrat rečem, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]je to, spoštovani socialni partnerji, da lahko računate na naš glas proti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Rop.
Najlepša hvala. Danes v tej splošni razpravi poskušamo ugotoviti, kakšen vpliv bo ta sprememba zakona imela na učinkovitost politike zaposlovanja v Sloveniji, na socialno varnost in na perspektive. Jaz verjame, da vsi tukaj želimo vse najboljše brezposelnim, seveda pa tudi študentom, v tistem delu, kjer govorimo o njihovem delu. Da ne bi nekatere stvari ostale odprte, bom zdaj z nekaterimi številkami operiral zelo na hitro, ker imamo malo časa. Kar se tiče programa povračila prispevkov delodajalcev je seveda zelo nenavadno, da nekateri govorijo, da tega programa nikoli ni bilo. Ta program je bil in v času, ko sem bil sam minister za delo, smo vključili 20 tisoč brezposelnih v ta program in ta program je dal zelo dobre rezultate. Res je, da je prišlo do nekaterih sprememb kasneje, ko smo uvajali različne oblike aktivne politike zaposlovanja in se je nekoliko zmanjšal obseg sredstev za te namene, zlasti ko smo uvajali sklade dela. To je bilo okrog leta 2003. Vendar zakon je imel opcije. Zakon je imel opcije za vse brezposelne. Vsak brezposeln je bil lahko predmet povračila prispevkov, seveda v odvisnosti od programov zaposlovanja, ki jih je aktualni minister pripravil. To, kar sedaj koalicija predlaga, je, da se za nekatere brezposelne krči ta pravica. Oni sploh te opcije ne bodo več imeli. Tudi če bi hotel program narediti, bo že vnaprej jasno, da te opcije ne bodo mogli imeti. In ključen problem brezposelnih v Sloveniji v zadnjem času - to kažejo raziskave - so tisti, ki so dolgotrajno brezposelni, ne tisti, ki so do 26. let stari, to so prvi iskalci zaposlitve; na srečo se je njihova situacija nekoliko izboljšala. Ampak tisti, tam nekje okrog 28. do 40. leta. In točno ta kategorija je izpadla kot opcija za tovrstno aktivno politiko zaposlovanja. In to nas navdaja s skrbjo in to nam dokazuje, da ti predlogi niso dobri in da se jih ne da sprejeti. Pa še to. Poročilo vlade kaže, da se je, strukturno gledano, aktivna politika zaposlovanja v Sloveniji spremenila v letu 2005. Stroški zaposlovanja in stroški administracije so se povečali s 26% na 29%. Programi usposabljanja so ostali približno na istem nivoju, nekoliko so se povečali, hkrati se je pa točno to zmanjšalo, o čemer govorim, spodbude za zaposlovanje so se znižale s prejšnjih okrog 20% na 13%. In to je slabo. In danes razlagamo, da bi si tu morala ta koalicija ohraniti vsaj opcijo v zakonu in potem glede na dejanske razmere na trgu dela prilagajati aktivno politiko zaposlovanja in sredstva usmerjati tja, kjer lahko dajo največje rezultate. Seveda apeliramo na koalicijo, verjetno pa ni nobenih možnosti, da bi ta del spremenili. Zato smo tudi pripravili ustrezen amandma v poslanskem klubu in bomo predlagali, da se ga sprejme, brez veliko upanja, da bi na koncu tudi uspeli. Ampak opozorili pa smo in opozorilo ostaja zapisano. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj ima besedo gospod Jerovšek, potem pa, če bo ostala situacija v dvorani takšna, kot je, je na vrsti že gospod Gulič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Zakon, ki je pred nami, je po mojem mnenju dober. To je izboljšanje vrste členov in vrste metod zaposlovanja in sem prepričan da bo dal tudi rezultate. Prav gotovo pa zakon tudi ni idealen, saj tudi na področju, ki je v veliki meri zavoženo, ne more biti čez noč idealnega zakona. In ravno zaradi tega, ker je zakon dober, ker so dobre rešitve, ki bodo omogočale brezposelnim, težko zaposljivim, da bodo prišli lažje do dela, da bodo delodajalcem dajale stimulacijo na pravih mestih, za zaposlovanje pravih ljudi. Zaradi tega je opozicija, ki je nekaj mandatov nazaj vodila ta resor, danes tako nervozna in tako zaskrbljena. Argumenti, s katerimi napadajo rešitve v tem zakonu, so popolnoma neprepričljivi. Zatekajo se k političnim floskulam in pravzaprav čisto k diskvalifikaciji na ideološki ravni in tudi oponirajo temu, da bi lahko prišlo pri nekaterih kategorijah do razkoraka med interesi, recimo, študentskih funkcionarjev in študentske populacije, med interesi delavcev in sindikalnih funkcionarjev. Jaz vam moram povedati, da do takega razkoraka vedno prihaja, lahko pride, ne nazadnje je vaša stranka primer, da je prišlo do razkoraka med interesi funkcionarjev stranke in volivci. Volitve so jasen dokaz. V političnih strankah se to preverja na volitvah. Pri teh organizacija se tudi na volitvah, ampak v času mandata se to spremeni. Dejstvo je, da na nekaterih segmentih je tudi pod prejšnjim vodstvom študentske organizacije prišlo do tega razkoraka med interesi študentov in nekaterih funkcionarjev. Ne nazadnje to kaže anketa, zelo reprezentativna, ki je bila opravljena, in se več kot štiri petine, 83,3% anketiranih se strinja, da se del sredstev, ki jih iz naslova študentskega dela dobi za svoje delo, delovanje študentska organizacija, in del sredstev, ki jih dobijo študentski servisi, nameni za štipendiranje. Ali bodo prepoznali interes med študenti in med drugimi, da v lastni organizaciji med študenti prevladuje [[...]] [[Nerazumljivo.]] , da so se nekateri ljudje [[...]] [[Nerazumljivo.]] Vem, da imajo sedaj novo vodstvo in da se bodo stvari izboljšanje. To sem trdno prepričan. Ampak do tega razkoraka prihaja in zaradi tega nasprotovati temu, da se več daje za štipendiranje, ne vidim realnih argumentov za takšno stvar. Vidim pa vzroke za vašo nervozo, kajti v teh zadnjih dneh smo imeli nekaj teh zakonov, ki so v javnosti zelo podprti in sem trdno prepričan, da bodo pripomogli k osveščanju, recimo, študentske organizacije, osveščanju delavcev nasproti sindikalistom, vse to, kar bo imelo tudi pozitivne učinke. Ob tej nervozi moram odgovoriti na tisto, da je višek cinizma, kar je bilo prej navedeno, da se govori, da se nastopa totalitarno iz teh klopi. In to iz ust kolega Gabra, ki je po pričevanju številnih njegovih dijakov in študentov z veliko gorečnostjo razlagal marksizem, totalitarni režim, totalitarne metode, morda je koga tudi zastrupil z indoktrinacijo. Te usedline se dolgo vlečejo, to je res, ampak ne [[...]]
[[...]]Gospod Jerovšek, smo spet na osebnem nivoju.
[[...]]je pa perverzen cinizem to očitati iz takih ust, ki je indoktriniral ljudi s totalitarizmom. Če se vrnem še enkrat k tem amandmajem, mislim, da je v teku razprav in vsega tega prišlo tudi do izboljšav, da bomo tudi na račun povečane koncesijske dajatve lahko še več namenili za štipendijski sklad in da se bodo stvari uravnavale v pozitivni smeri. Jaz bi želel tudi reči, da so popolnoma neupravičeni očitki, da imamo kaj proti študentskemu delu. Ne, naj študentsko delo tudi naprej ostane v funkciji izboljšave socialnega statusa, ne pa, da se bodo na študentskih žurih redili in debelili in ne vem kaj, bohotili, nekateri posamezniki, ki so študentsko delo na nek način zlorabili in v tem je tudi splošni konsenz v javnosti, tudi na podlagi anket. In če branite vse to, potem branite interese tistih, jaz vem, zakaj jih branite te interese. Zato, ker je tu popkovina med temi interesi in temi zlorabami in vašimi strankami. Tu je zelo močna popkovina in se krčevito branite, da se ta popkovina prereže. In te rešitve v tem zakonu bodo nekatere anomalije zmanjšale, ne bodo pa porezale vsega, kar je narobe. In moram še to reči glede zaposlovanja. V teh prejšnjih mandatih, v zadnjem, je aktivna politika zaposlovanja postala floskula oziroma politika z negativnim prizvokom. Tu je bila ena največjih trasmisij državnega denarja v točno posvečene žepe. Na veliko se je pred javnostjo govorilo, kaj vse se s to politiko dosega. Dogajalo se je pa to, da so subvencije za nove zaposlitve dobili ali enkrat, dvakrat, trikrat isti delodajalci, ki so odprli podjetje, zaposlili, fiktivno zaposlili, dobili subvencije pa včasih zaposlili pa ne plačevali socialnih prispevkov svojim delavcem, zaprli, v stečaj poslali podjetje, pa dobili zopet ponovno denar. Več takih primerov je. To je bila kraja in transmisija denarja. Zaradi tega je ta politika aktivnega zaposlovanja postala politika z negativnim prizvokom. Trdno sem prepričan, da je tudi v sedanjem ministrstvu treba imeti izredno dober nadzor nad temi politikami, kajti če ni nadzora [[...]]
Prosim lepo, naj samo govori gospod Jerovšek.
[[...]]se zgodijo nepravilnosti in jaz si ne želim, da bi se tudi v našem mandatu dogajale takšne nepravilnosti, kot so se na tem področju dogajale. Zakon in nekatere amandmaje bom podprl.
Hvala lepa. Zdaj ima seveda repliko dr. Gaber. Prosim.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik, spoštovane, kolegice in kolegi. Gospod Jerovšek je človek zelo določenega dometa miselnega in siceršnjega. Vse skupaj mu seže tja do črno-belih filmov. Vse tisto, kar dela on in kar delajo njegovi, je dobro, pravo, vse, kar so delali drugi, je napačno in je slabo. Eni kradejo, on je velik poštenjak, eni so povezani s čudnimi povezavami, on bo to vse popravil in svet odrešil. Če kdo verjame takemu človeku, naj mu le verjame. Bolj ali manj vse kar reče, služi enemu samemu namenu: diskreditaciji ljudi. In dela bolj ali manj škodo tistemu, za kar tukaj parlament je. On namreč verjame, da je parlament na svetu zato, da se o njem govori, parlament je mesto, v katerem je potrebno sklepati dogovore in v katerem je potrebno argumentirati. Nič od tega ni mogoče slišati iz njegovih ust in jaz mu želim, da bi, kolikor je le dolgo, delal v prid drugih.
Hvala lepa. Ampak ponovno opozarjam, da je takšna razprava at personam nikamor ne pripelje. Seveda, če nekdo nekoga omenja morda celo žaljivo je za pričakovati, da bo reakcija takšna, kot je. Poskušajmo ostati na nivoju državnega zbora Republike Slovenije ne pa kakšne manj vredne institucije. Mi nadaljujemo z razpravo, vabim k besedi gospoda Guliča.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi. Bom ostal pri stvari ne samo na ravni državnega zbora, ampak tudi na vsebini, ker se tako indikativno povezuje pravzaprav s tem predlogom zakona, ki ga imamo danes pred seboj. Funkcija parlamenta je dogovarjanje, funkcija parlamenta je pogovarjanje, je seveda tudi to, da se različna stališča predstavljajo, obenem pa je cilj vsega tega, vsaj v polovici dela naj bi bilo tako, da se sprejemajo zakoni, druga polovica, da se nadzoruje delo vlade in izvajanje zakonov. Te druge polovice seveda ta parlament ne odpravlja, ker se veliko raje, vsaj koalicija, ukvarja s tem, kako spreminjati zakone, zato da bodo ustrezali tistemu, kar vlada hoče. Se pravi, vlada ni tista, ki naj izvaja zakone, ampak je sedaj naenkrat tista, ki jih tako ureja, tako pelje, da seveda ustrezajo njenemu početju ali pa nepočetju. To se seveda vidi tudi iz tega zakona. Poglejte, kaj so naredili. Vzeli so seveda vse pravice, jih nekaj vrnili in sedaj se tolčejo po prsih kot Tarzan, poglejte, kaj vse dobrega vam vračamo. Obenem pa seveda zanemarjajo velik del slovenske populacije. Večina brezposelnih je pa vendarle tistih med 26-im in 55-im letom. In ti naenkrat nimajo tistih pravic, ki so jih imeli prej. Tudi tisti, ki naj bi dobili nove pravice, niso dobili nobenih novih, ampak so samo potrjene tiste, ki jih že imajo doslej. S podobnim trikom gredo tudi v študentsko delo, in sicer na ta način, da diskreditirajo popolnoma študentsko organizacijo, diskreditirajo študente, njihove starše, naenkrat nobeden od študentov pravzaprav ne študira več, vsi nekaj služijo. Mimogrede, največ študentskega dela se opravi ravno v javni upravi, državni upravi, tako da vemo, kdo je tisti delodajalec, ki eksploatira, potem se vrtijo po medijih interpretacije različnih zaslužkov. Jaz jih lahko tukaj povem neto: generalni sekretar 450 tisoč, vodja finančne službe 265 tisoč, predstavnik za odnose z javnostmi 218, strokovna sodelavka 170, poslovna sekretarka 155. To so številke, ki jih dobijo ljudje v roke. Vprašanje je seveda še drugih stroškov. Ampak vsaka firma, ki karkoli počne, ima še dodatne stroške, kamorkoli se že razporejajo. Se pa strinjam z gospodom Jerovškom, ki je dejal, da se marsikaj spremeni v času mandata. Jaz upam, da ljudje to slišijo in da se bo še kaj spremenilo v času mandata, tudi zaradi tega, ker ta zakon ni korak nazaj, to je res, ni korak naprej, ne, to je korak v prazno.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jerajeva, potem pa že mag. Potrata. Prosim, gospa Jerajeva.
Hvala za besedo. Jaz bom govorila o koncesijskih sredstvih in novi porazdelitvi oziroma predlogu porazdelitve. Koncesijska sredstva so davek, ki se mu je država odpovedala v korist študentske organiziranosti, torej Študentske organizacije Slovenije, del pa ostaja študentskim servisom za stroške, ki nastanejo s posredovanjem dela. Da je to donosen posel, kažejo mnogi dogodki, nakupi nepremičnin in podobno, ki smo jim bili priča v zadnjih letih. Dejstvo je tudi, da so te dobičke kovali predvsem tisti servisi, ki so na sceni že dolgo oziroma so bili ustanovljeni takoj, ko se je tak sistem vzpostavil, in ko servisov ni bilo prav veliko, ko je študentsko delo cvetelo, pa ne zaradi študentov, ki so delali, ampak velikokrat zaradi tistih, ki niso bili študentje, pa so delali preko študentskih napotnic. Ampak da je nekdo tako lahko delal, mu je moral študent napotnico posoditi oziroma dati in zato je dobil provizijo 10%. In tudi to je bil zelo dober posel. Res je, da je že prejšnja vlada ta problem zaznala in sprejela nekatere ukrepe, zaradi katerih se je povečal nadzor in se je študentsko delo zmanjšalo, po nekaterih podatkih celo za 30%, v primerjavi s prejšnjimi leti. To je dobro, ker je šlo po mojem mnenju predvsem za zmanjšanje dejansko tistega dela, ki ni bilo študentsko delo in da sedaj dejansko večinoma delajo dijaki in študentje in ne upokojenci in mnogi drugi, ki so prej tako delali. Še vedno se sicer dogaja, da kakšen študent s statusom posodi napotnico študentu, ki je pavzer ali kaj podobnega, ampak recimo, da smo tukaj dosegli nek soliden nivo. Študentsko delo samo po sebi ni problem in je prav, da imajo dijaki in študentje možnost delati in si tako zaslužiti kaj zraven ter s tem razbremeniti svoje starše. Težava pa po mojem mnenju nastane takrat, ko je študent izkoriščen, ko dela več kot osem ur, osem ur ali več, in ni več samo študent ali pa bi mu lahko rekli, da je delavec, ker je obremenjen z delom toliko, kot so obremenjeni redno zaposleni, zraven pa seveda pričakujemo, da bo še redno študiral in v rokih opravil izpite. Ni malo študentov, ki so tako delali, preden so diplomirali, potem pa je diploma čakala, ker so bili cele dneve v službi. Študent je tudi pripravljen delati več kot le občasno in za nek dodatek in seveda to delodajalec spretno izkorišča, do študenta nima nobenih obveznosti, lahko ga odslovi kadarkoli. Težje pa je študentu, ko potem po enem letu ali pa dveh dela v podjetju diplomira, vsi mu čestitajo, zaposlenim časti pijačo in malico, nato pa se mu zahvalijo in ga odslovijo in vzamejo na njegovo mesto drugega študenta. Čeprav velikokrat opravlja študent delo, za katerega se zahteva diploma ali pa je višje situirano delovno mesto, niso samo manj zahtevna in nepomembna dela, ki jih študentje delajo. Velikokrat delajo na teh delovnih mestih, tudi sistematiziranih, z obljubo, da jih bo podjetje po diplomi zaposlilo, kar se pa seveda ne zgodi. In kdo je prikrajšan? Študent oziroma mladi diplomirec. Ko potem išče zaposlitev, jih nikjer prav zelo ne zanima, kje je dve leti ali leto delal, kaj je delal, kakšne izkušnje ima, nima niti dneva delavne dobe, skratka prvič se pojavi na trgu delovne sile. Rezultat tega je, da nima delovnih izkušenj in ga zato ne morejo zaposliti. Vlada se problema zaveda in je zato tudi pripravila nekatere spremembe zakonov, nekatere se še obetajo in bomo, upam, to področje ustrezno uredili. Pozitivne predloge je zapisala tudi v paket reform, kar pač posledično pomeni, da bomo sčasoma izvedli tudi projekt Mladi strokovnjak in podobno. Zakon, o katerem razpravljamo, prinaša pozitivne spremembe za zaščito študenta in tudi študentske organiziranosti. Naš amandma, amandma SDS in Nove Slovenije, ki ga bomo v naši poslanski skupini podprli, zvišuje koncesijsko dajatev na 13%. Za delodajalca je to še vedno relativno ugodno, za študenta enako. Kolikor je zaslužil prej, bo zaslužil tudi sedaj. Še vedno podpiramo študentsko organiziranost. Študentska organizacija Slovenije bo dobila 2.73 milijarde po izračunih, kar je celo nekaj več od prvotnega dogovora, doseženega z ministrstvom za delo, družino in socialne zadeve. Enaka višina sredstev ostane študentskim servisom za posredovanje dela, to je 2,73 milijarda. Najpomembnejša pa je novost 2,34 milijard, ki se bodo stekle v štipendijski sklad. In ni res, da bodo študentje delali in si sami zaslužili štipendije in da se s tem jemlje študentom. Študent bo delal toliko, kolikor je delal do sedaj, zaslužil toliko, kolikor je zaslužil do sedaj. Drugače se deli koncesija, kot sem rekla, davek, ki se mu je država zaradi nečesa odpovedala. Odločili smo se, da to koncesijo, ta davek razdelimo drugače, da ga del namenimo za štipendije, kar je zahteva študentov in tudi potreba, s čimer se vsi strinjamo, da je potrebno več štipendij, da se zagotovi študij čim več mladim. Študentska organizacija pravi, da mora veliko število študentov delati zato, da lahko študirajo in da jim sedaj to jemljemo. Ni res, ker koncesnine študent itak ne bi dobil, dobita ga študentski servis in dobi ga ŠOS. Odslej pa bo polnil še štipendijski sklad. V primeru posredovanja dela preko zavodov za zaposlovanje bodo zavodi pridobili pomembne informacije o študentih in jih bodo lažje usmerjali potem, ko bodo iskalci prvih zaposlitev. Danes imajo te podatke predvsem študentski servisi in ne zavodi. Če pa bi znali to dvoje povezati, bi verjetno bili veliko bolj učinkoviti pri posredovanju prve zaposlitve, predvsem mladim. Če pa se zaradi zmanjšanja študentskega dela kdo boji, da bo premalo sredstev za študentsko organiziranost, potem se pa zavzemajmo in predlagajmo, da se celotna koncesnina izteka v državni proračun in se neposredno iz proračuna zagotavljajo sredstva za študentsko organiziranost. Tako bodo sredstva zagotovljena, ne bo jih zmanjkalo in ne bo strahu, da bi se ukinila študentska organiziranost. Seveda pa je pri koriščenju sredstev iz proračuna nadzor malo drugačen, kot je v obstoječem sistemu, zato verjetno takega predloga do danes nismo slišali.
Besedo ima gospa mag. Potrata. Izvolite prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat vsi lepo pozdravljeni! Ko sem predstavljala stališča poslanske skupine, sem povedala, da smo v okviru dogovarjanja in usklajevanja nekaj malega dosegli, da pa v koncept sprememb zakona nismo mogli poseči. Tukaj bi se rada znova dotaknila tistega, kar je zame kot socialno demokratko bistvenega pomena. Reforme in ukrepi te vlade v glavnem temeljijo na tezi, naj si vsak posameznik pomaga sam, da je vsak posameznik odgovoren za svojo lastno usodo. To je izrazito liberalistična pa tudi neokonzervistična teza, ki pa je ne morem sprejeti zaradi tega, ker menim, da je poleg tega, da je posameznik zagotovo odgovoren za svoj karierni načrt, da tako rečem, se je treba vprašati, ali mu država daje možnosti za uresničevanje takega načrta. Tukaj imam na račun te vlade in na račun teh zakonskih rešitev veliko pripomb. Če razpravljamo o tem, kako je javno mnenje nenaklonjeno brezposelnim, kako sicer razumeti to, da mahate s številko, da več kot 80% vprašanih pravi, da bi morali brezposelni sleherno delo vzeti. Jaz sem vprašala take, ki so mi rekli, da so brezposelni delomrzneži tudi, za eno posebno kategorijo ljudi, ali bi bili pa oni, če bi bili delodajalci, takega človeka pripravljeni zaposliti, pa ne boste verjeli, odgovor je bil ne. Ko govorimo o tem, da mora nekdo sprejeti vsako delo, je treba vprašati se, ali ima tisti, ki ga razglašamo že v naprej za delomrzneža in za bleferja, ali takemu tudi ponujamo možnosti za zaposlovanje. In tukaj moram reči, da so v nekaterih državah Evropske unije dosti bolj čuteči, razumevajoči in uspešni pri iskanju takih ukrepov. Saj nekaj malega je bilo danes vendarle ugotovljenega, da je kaj prejšnja vlada znala narediti. Ko so interpelirali kar celo vlado, so bili podani številčni prikazi tega, koliko je bilo česa storjenega iz aktivne politike zaposlovanja, tudi ukrepi za preprečevanje zlorab so bili storjeni in tudi takrat so se že zaostrovali pogoji za uveljavljanje vsaj časa za denarno nadomestilo za primer brezposelnosti in tudi denarne socialne pomoči. Zato govoriti, da se je začel vpeljevati red šele sedaj, ne bo čisto držalo. In tudi javno mnenje, če se že nanj radi sklicujete, tako ne misli. Eden od javnih medijev je objavil anketo o tem, kako vidijo državljanke in državljani Slovenije odstotek ali zmanjšanje korupcije, pa še drugih negativnih pojavov, pa so ugotovili, da je tega zelo veliko, 84%, da je zelo malo takih, ki so rekli, da se ni nič zmanjšala ali celo zrasla. Tako veste, to so zelo dvomljive stvari, ko se sklicujemo na podatke, ampak običajno pač tako, da citiramo tiste, ki so nam všeč. Sedaj dovolite, da se nekaterih podrobnejših določil, s katerimi seveda ne morem soglašati, pa so v ta zakon vključena, lotim. Denimo. Minister za delo, družino, socialne zadeve in invalide pravi, da bo eden od ukrepov zmanjševanja brezposelnosti tudi stimuliranje delodajalcev za zaposlovanje brezposelnih za čas nadomeščanja delavke na porodniškem dopustu. Ko on ta ukrep priporoča, minister za šolstvo reče, da se v šolah namesto porodnic ne sme zaposlovati oziroma da za vsako tako zaposlitev mora minister dati dovoljenje. In še bi lahko iskali take primere, kjer eden reče tako, drugi reče pa drugače. Sedaj povejmo, kaj prinaša v resnici deklarirana pomoč prvim iskalcem zaposlitve in strukturni brezposelnosti. Za Slovenijo velja, da je doba oziroma je odstotek aktivnega prebivalstva med starejšimi delavci nižji od evropskega povprečja. Sami znamo odgovoriti na vprašanje, zakaj. Ker smo pač postavili zgodnejši odhod v pokoj ali olajšanje tega kot izhod pred enormno velikim odstotkom zvišanja brezposelnosti. Ampak poglejte. Prej je zakon postavljal leto, pri katerem lahko delodajalec uveljavlja pravico do povračila stroškov, tako kot je to sedaj zapisano enako, pri starosti 50-ih let, sedaj je to postavljeno na starost 55 let. Res je bilo prej rečeno, da polovico stroškov dobijo, ampak je tista polovica zaobsegala 2 leti, sedaj zaobsega to samo eno leto. Ni potrebno biti spreten matematik, da izračunamo, kaj se je zvečalo, kaj se je zmanjšalo, da ne ponavljam tistega, kar je bilo danes že nekajkrat povedano, da je namreč samo še med 26-im in 28-im letom, dve leti je tisti čas, ki je stimuliran za delodajalca. Da pojasnim, za osebe do 28. leta, ki so več kot 24 mesecev, se pravi dve leti brezposelne, je delodajalec oproščen za eno leto plačila, pardon, ne oproščen, so mu povrnjeni prispevki, če zaposli takšno osebo. Zdaj pa poglejte, kaj smo s tem storili. Do 26. leta smo nekoga zaščiti oziroma ponudili tisto možnost povračila prispevkov, potem je pa ta lahko izgubil zaposlitev, pa mora biti dve leti brezposeln do 28. leta, da bo spet dobil plačane prispevke. Vmes med 28. in 55. letom pa ni nič. Toliko tistim, ki tako vneto zagovarjate koliko boljši je zdaj ta zakon od prejšnjih rešitev. Res korenitih sprememb ni in tu s tem bom končala. Dogovarjanje s socialnimi partnerji je potekalo v tej smeri, da bi bil zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti potreben večjih, res večjih posegov in celovite prenove. Namesto tega so se dogovarjali o manjših posegih, pa še ti niso zdaj na koncu vsi usklajeni s socialnimi partnerji, da ne govorimo o tem, da se v tem zakonu rešujejo nekatere stvari, ki bi se tudi v pogovorih s socialnimi partnerji pravzaprav morale reševati v drugih zakonih. Tu so tiste rešitve, ki naj bi zmanjševale delo na črno, pa bi se lahko reševale v kakšnem posebnem zakonu, ki bi tako imenovane alternativne ali druge oblike zaposlovanja zaobsegale, kamor ne na zadnje sodi tudi študentsko delo. Že poprej sem omenila, da bi bilo treba prej sprejeti zakon o štipendiranju, ne pa v zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti reševati stvari iz koncesijske dajatve, za katero mimogrede niti ne vemo, koliko je v prihodnosti bo, ker se študentsko delo na slehernem koraku omejuje, pa če to priznate ali ne priznate. Tudi ta amandma, o katerem je bilo malo prej govora in sta ga dve koalicijski stranki vložili, je postopen korak za zmanjševanje študentskega dela zaradi tega, ker je njegov učinek tak, da je študentsko delo manj konkurenčno, in to ste prej razlagali, da želite doseči in bo tudi to vplivalo na to, koliko tega dela bodo lahko posredovali. Druga stvar, ki me moti pri tem. Posredovanje dela študentskega bo po novem lahko imel tudi zavod za zaposlovanje. Vse lepo in prav. Ampak koncesnine, tistega, kar je študentska organizacija zdaj lahko dobila za svoje delovanje, pa zavod za zaposlovanje študentski organizaciji ne bo odvajal. Mi smo dali tak amandma, pa ni bil sprejet. Sedaj ne govoriti, da imajo tisti, ki zagovarjajo taka stališča, samo dobre namene in samo namene, ki zadevajo trg dela. V resnici so učinki tega zakona proti študentski organizaciji upirjeni, in to z več stališč. Nihče pameten ne bo nasprotoval zvečevanju sredstev in povečevanju štipendijskega sklada. Ampak vsak pameten bo tudi premislil, iz katerih virov se štipendijski sklad polni in ali ima ta štipendijski sklad zagotovljene trajne vire polnjena. Jaz trdim, da koncesnina ni trajen in trden vir polnjenja štipendijskega sklada. To, kar je bilo v javnosti s številkami podkrepljeno, je bilo zavajanje zaradi tega, ker je bilo računano na čas, ko je bil obseg študentskega dela večji od tistega, ki je znan za lansko leto in bo verjetno, jaz pravim verjetno, ker jaz ne vem, tako kot nekateri, ki vse vedo že za v naprej, jaz ne vem, kaj bodo pokazali statistični podatki za to leto. To je samo eden od delov. Res se mi zdi zavajanje, če nekateri samo s podatki o materialnih stroških in še o čem spodbijajo potrebnost delovanja študentske organizacije. Jaz vem, da nekateri lahko živijo brez marsičesa, tudi brez kulturnih dejavnosti, ki jih študentska organizacija tudi sofinancira, tudi brez študentskih založb in študentskega radia, tudi brez programov, o katerih smo že dosti govorili, in vse zreducirajo samo na zlorabe. Ampak dajmo enkrat pošteno govoriti o stvareh, dajmo poiskati poti in ukrepe in učinkovite nadzorne mehanizme za preprečevanje zlorab v okviru obstoječe zakonodaje in ne sprejemati rešitev, ki imajo drugačne učinke od deklariranih. Hvala.
Besedo ima gospod mag. Capuder.
Hvala lepa. Gospa Potrata si očitno ni prebrala amandmaja, ki smo ga vložili skupaj z SDS-om, ki govori, da tudi če bo zavod organiziral študentsko delo, se bodo koncesnine, del koncesnin odvajal. Zato sem omenil, da se bo 65% koncesnine nakazovalo v poseben sklad, to pomeni, da gre 35% vsega tega denarja še vedno za ŠOS. To je bil naš predlog, ker smo se zavedali, da mogoče pa [[...]]
Besedo ima gospod Ivan Grill.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Tudi jaz bi se tukaj dejansko sedaj navezal na govor poslanske kolegice Potrata, ki izkazuje ali namenoma želi zavajati javnost ali pa stvari ne pozna, prej bi rekel, da želi zavajati javnost. Začel bi z njeno ugotovitvijo, da naj bi ta zakon nekje želel zagotoviti oziroma uvesti, da naj si vsak posameznik pomaga sam. Jaz izhajam tukaj iz ene zelo znane ugotovitve, da zagotovo si mora vsak posameznik najprej pomagati sam, ob tem, da pa se mu pomaga, če je potrebno, s strani države ali kako drugače. Potem njena izjava, da je eno leto plačevanja prispevka delodajalcem, ki bodo zaposlili osebe do 26 let oziroma tiste, ki nadomeščajo delavke na porodniški in pa starejšim od 55 let, da to dejansko znižuje obseg tistih pravic, ki jih je imel dosedanji zakon. Jaz pravim, da temu ni tako. Vsak delodajalec, in to takšen, ki ve, kaj pomeni imeti dobrega delavca, se zaveda, da je delavec največje bogastvo. V enem letu, če se bo delavec, ki ga bo napotil tja zavod, in mu bo ob tem tudi država oprostila plačevanje prispevkov, če se bo ta delavec izkazal, sem trdno prepričan, da ga bo z veseljem zaposlil. Kljub obilici nezaposlenih je zagotovo še vedno potreba po dobrih delavcih zelo, zelo velika in težko je najti dobrega delavca oziroma strokovnjaka. Potem trditev, da se starost povečuje oziroma daljša tistim, ki bodo deležni tudi teh subvencij, na 55 let, torej iz 50 let na 55 let. Še marsikaj bo potrebno spremeniti v prihodnosti, kajti s tem, ko se podaljšuje življenjska doba ali pa povprečna življenjska doba, bo treba tudi ne samo to zakonodajo, tudi drugo, temu prilagoditi. Pač žal je temu tako. Tukaj je velikokrat bilo že danes slišati, in to pravim, da je zavajanje, in to zavestno zavajanje javnosti, da bo prizadeto študentsko delo. To v nobenem primeru ne drži. Študentsko delo bo v enakem obsegu, kot je bilo in ga nihče najmanj ne omejuje. Očitek, da se želi s tem maščevati oziroma nižati prispevke oziroma sredstva študentskim organizacijam z takšno delitvijo koncesnin, tudi ni korekten. In tudi to ni namen tega zakona. Sem pa trdno prepričan, da v prihodnosti bo zagotovo obseg študentskega dela nižji oziroma manjši. Več bo štipendij, več bo dejansko razlogov, da se ne bo možno več sklicevati, da je to socialni korektiv, saj študent, ki bo imel štipendijo, ne bo več, vsaj tako se predpostavlja, imel interesa delati, ampak študirati, da bo čim prej doštudiral, da bo čim prej prišel do ustrezne službe in čim prej tudi do takšne plače, ki si jo tudi zasluži, da ne bo več izkoriščan, kot je to v sedanjih primerih. Tukaj bi se dotaknil sedaj še nekoliko delovanja študentskih organizacij. Dva dni nazaj sem imel kar vsebinsko poglobljeno razpravo z enim bivšim visokim funkcionarjem v Študentski organizacije Slovenije. Ko sva se pogovarjala, ni mogel verjeti, resnično ni mogel verjeti, kakšne anomalije so pripeljane sedaj v študentske organizacije, predvsem na področju visokih plač, ki jih v preteklosti ni bilo. In tukaj, če se sedajle zopet sklicujemo na podatek za sicer dve leti nazaj, ampak to nima zveze, je bilo ob kolaču, ki ga je prejela študentska organizacija Univerze v Ljubljani, nekaj čez milijardo sredstev, je bilo porabljenih preko 330 milijonov samo za plače in honorarje. Mislim, da je vsak komentar odveč. Ob tem bi pa želel poudariti samo to, da so samo 6 milijonov namenili socialno ogroženim študentom, in to mislim, da stopetim. Potem si lahko vsak sam izračuna, koliko je vsak od tega dobil. Podatek, ki si zasluži resnega razmisleka. Potem očitek, da koalicija obžaluje neke rešitve, ki so bile sprejete v predhodnih obravnavah. Tudi to je smešen očitek, kajti ravno zato so zakonodajni postopki takšni, da imamo več obravnav, in to ravno zato, da lahko iz ene do druge obravnave iščemo rešitve, ki so lahko boljše od predhodnih. Ta zakon je v obravnavi ali pa, bom rekel, vsaj v pripravi več kot leto dni, leto pa pol. Sam sem večkrat sodeloval pri obravnavah tistih osnutkov, velikokrat smo se sestali s študenti in z drugimi zainteresiranimi skupinami in iskali rešitve. Od prvega osnutka do danes bi skoraj težko prepoznali, da je vsebina enaka, sem pa prepričan, da je iz meseca v mesec vsebina oziroma rešitve so vodile k izboljšanju tega. Tudi ta predlog, ki ga sedaj imamo, kot sem že uvodoma povedal ob predstavitvi poslanske skupine, je to zagotovo optimalna rešitev. Naslednja stvar, ki bi se je dotaknil, je očitek o nižje plačanem delu, ki ga naj bi morali sprejeti ljudje, za katere na zavodu ni zaposlitve, ki je nekako enakovredna izobrazbi. Povedal sem že ta primer, pa ga bom še enkrat. V enem uspešnem slovenskem podjetju je bil razpis za delovno mesto srednje izobraženega zaposlenega. Bilo je 250 prošenj in več kot polovica od tega je bilo z višjo oziroma visoko in tudi univerzitetno izobrazbo. Pomeni, da ni res razlog, ali je nižje ovrednoteno delo, ampak predvsem, kakšen je zaslužek. In tukaj mi tudi moje izkušnje kažejo, da zaposleni ali pa tisti brezposelni resnično želijo prijeti za neko človeka dostojno delo, ki mu zagotavlja eksistenco in se ne želijo izogibati delu. So pa zagotovo nekateri, in teh ni tako malo, ki pa se izogibajo tega. Lahko povem primer iz Krškega, kjer je brezposelna oseba prejemala socialno pomoč in ko je bil izvoljen za občinskega svetnika, se mu je znižala socialna pomoč oziroma mu je bila ukinjena, ker je bila sejnina tako velika oziroma je bila nekoliko višja od same socialne pomoči. Pa je bila velika polemika s strani te osebe, da bi odstopil s strani svetnika, kajti moral je enkrat na mesec sedeti na občinskem svetu, ob prejemanju socialne pomoči pa mu tega ni bilo treba. Takšnih primerov ni tako malo. Potem tudi očitek prijetja za vsako delo, ki ga tukaj večkrat slišimo. Tudi tukaj je zloraba te rešitve. Ne govori ta rešitev prijetje za vsako delo, ampak za vsako primerno delo, in to je bistvena razlika. In tukaj je v tem zakonu zagotovo takšna rešitev v smeri boljših rezultatov, predvsem pa da bo vsaka brezposelna oseba, ki je sposobna po psihofizičnih lastnostih opravljati neko delo, imela v nadaljevanju bistveno lažje izhodišče iskanja novega dela. Vsak delodajalec, ki prejme prošnjo od brezposelne osebe oziroma od nekoga, ki išče zaposlitev pri njem, žal je temu tako, povsem drugače gleda na osebo, ki ima neko zaposlitev, kot na brezposelno osebo. Ali je to v podzavesti, ali je to nastala takšna klima v Sloveniji. To pomeni, da če bo nekdo opravljal delo, neko službo, tudi če ni primerna njegovi izobrazbi, njegovim sposobnostim, ali se bo lahko na ta način izkazal pri samem istemu delodajalcu, ali pa bo na ta način iskal delo drugje bistveno lažje kot bi ga sicer. Hvala lepa.
Gospa mag. Potrata, imate repliko, prosim.
Ja, hvala. No, jaz sem sicer optimistka, zato se mi še vedno zdi vredno polemizirati ali odgovarjati gospodu Grillu, ki mene redno nikoli ne razume in mi redno očita, da zavajam in da lažem. Ampak, ko bi vsaj gospod Grill pošteno povedal, kako je do tega primera amandmaja prišlo po dolgih usklajevanjih, po tistem, ko ste popolnoma porezali študentsko organizacijo, ko zakon v drugi obravnavi ni bil sprejet in imamo šele sedaj tretjo obravnavo, po tistem, ko ste študentsko delo hoteli omejiti na 42 ur, pa na 90 dni, ko ste prihodek omejili. To povejte zraven. Od kod sedaj to razsvetljenje in tak odličen amandma? Ali pa je to rešitev, ki je optimalna, in za njo trdite [[...]]Kdo bo pa nadziral? Kako boste pa to izvajali? Ste pomislili, da bo potrebno nadzor nad tem izvajati! Res krasne rešitve! Hvala.
Ima predstavnik vlade morda željo? [[Ne.]] Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 13.7.2006. V razpravo dajem 4. člen in amandma poslanske skupine LDS, 4 amandmaje poslanske skupine SD - Socialnih demokratov, amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS in amandma poslanskih skupin SLS in DeSUS ter amandma poslanskih skupin SD in NSi. Kdo želi besedo? Gospod Brenčič. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem. Nam je ostalo še kar precej časa, zato se mi prav posebno ne mudi. Najprej bi rekel takole. Meni ne bo in tudi ni potrebno, da slikam črno-belo podobo, kot da je vse, kar je enkrat poprej priteklo na dan, bilo motno, blatno, vse, kar danes priteče, vključno s tem zakonom, je pa lep kristalni izvir. Temu ni tako in zato je prav, da poskušamo, ker temu ni tako, tudi ta izvir nekoliko popraviti, ga malo očistiti. Del tega čiščenja je seveda tudi 4. člen oziroma 6. člen osnovnega zakona. Da je do te možnosti prišlo, je seveda tudi zasluga ta, da smo izbrali dovolj modrosti in smo v drugem branju, ko je bil oblikovan ta člen v podobi, kakršna je bila za tretjo branje, bilo dovolj volje, da si vzamemo čas in da se nekako vsebinsko poglobimo in napravimo ta člen, ki je ključen člen tega zakona, nekoliko bolj življenjski, če ne bolj pravičen. Zato smo si v poslanski skupini vzeli voljo in tudi potrebo, da pripravimo amandma. Jaz se bom sedaj osredotočil predvsem na naš amandma, pozneje še nekaj drugega in sem vesel, da nas je v tem hotenju podprla tudi in sopodpisala amandma tudi še ena koalicijska stranka. Izhodišče, ki je na tem segmentu, ki ga obravnavamo v amandmaju, in posegom v študentsko delo bilo v pripravi po končanem drugem branju, v pripravljenem zakonu za tretje branje, je bilo nesprejemljivo. Prvič iz dejstva, da govorimo o koncesijski dajatvi, ki jo ustvarjajo študenti neposredno s svojim delom in se praktično ta koncesijska dajatev in štipendijski sklad kot tudi posebna koncesijska dajatev v višini 2% za izgradnjo domov praktično polni iz njihovega zaslužka, iz njihovega manjšega neto zaslužka. Praktično oni gradijo iz svojega dela študentske domove in polnijo sklad, ki ga mi pozdravljamo, predvsem za štipendiranje njihovih zanamcev, ki prihajajo. In zato ni vseeno, kako to obliko postavimo. Mi smo zato zasledovali vsaj tri cilje. Najprej bom rekel, da naš amandma ni idealen, kar zlepa nobeden ni. Želeli smo ga pa toliko artikulirati, dokler ga nismo postavili v vsebino, da smo ugotovili, da je praktično edina uravnotežena situacija, ki posega v ta segment. Želeli smo najprej ohraniti izhodiščno podobo zakona, ki je bil usklajen. Po tem segmentu so študentje ključni faktor. Poleg tega smo želeli na nek način slediti predlagatelju in za nianso zmanjšati nelojalno konkurenco študentskega dela vizavi rednemu iskanju dela. In kot tretje smo želeli, s tem, da smo koncesijsko dajatev povečali [[...]] [[Nerazumljivo.]] Kot tretje smo pa hoteli vzpostaviti oziroma ohraniti nevtralno oziroma zdravo konkurenco na trgu ponudnikov. Zato smo tudi rekli, da naj zavod, ki prihaja na trg kot nov ponudnik študentskega dela, ima enako obvezo tako do sklada kot do študentskih organizacij. Jaz ne bom rekel, tudi mi v poslanski skupini ne trdimo, da je vse najboljše v sistemu študentskega organiziranja. Dejstvo pa je, da če bi uveljavili izhodišče tako, kot je bilo končano po drugi obravnavi, je ta pristop nevzdržen sistemski razpad trenutne organiziranosti študentov, kar ni dobro. Vrsta projektov, ki jih ŠOS-i peljejo, je dobrih. Če samo omenim lokalne klube študentov, ki se financirajo iz tega naslova, v lanskem letu skoraj v obsegu milijarde. Brez tega denarja praktično ne morejo na lokalnem nivoju študentje resno dihati. Zato smo mi rekli, pojdimo potem pa v tem segmentu tako, da poskušamo zagotoviti nekoliko večji in-put kot sredstev. Seveda imeli smo v vidu dejstvo, da bo s povečanjem koncesije na 12%, za 2%, seveda kar naenkrat se ta zadeva transmisirala na neto zaslužek študentov. Najprej gre sedaj v breme delodajalca. Zato smo krepko razmišljali, kako zajeti ali v kakšnem obsegu se upamo še povečati to dajatev. Pa smo rekli naj to bo. S tem smo potem delili tako, kot sledi iz obrazložitve amandmajev. Tisti, ki se je poglobil v obrazložitev, je dobronamerna, pristna, široka mi v dveh stavkih, populistično, kot je alternativa našemu amandmaju s strani drugih dveh koalicijskih strank. Že zaradi tega želimo zasledovati neko dobronamernost, da bi ta segment v zakonu kolikor toliko razumno spremenili. To se pravi z 12% koncesijsko dajatvijo se nateče kar nekaj več. Jasno je, da se bo iz tega naslova po projekciji, realizaciji v letu 2004 nateklo v državni proračun, ker se je 20% davek odvajal od koncesije, dodatnih 320 milijonov. Če je pristopanje ostale koalicije in ministrstva, vključno z vlado, pristno, potem naj sprostijo to razliko denarja v korist sklada in bo v skladu dodatnih v tej projekciji 320 milijonov, čeravno bo manj, ker evidentni podatki za obseg realizacije za leto 2005 so dobrih 25% manjši, kot izhaja iz izhodišča zakona leto 2004. Mi namenimo potem po 37,5% od te dajatve tako v odvajanje za organiziranje študentov, za vse njihove produkte, od katerih bo naravni selektor, ker sredstev ne bo dovolj, ker se zmanjšujejo in tudi teh je manj, da se bodo na nek pregleden, transparenten način tudi sama organizacijska struktura študentov po naravnem sistemu preobrazila, vendar zato niso potrebni radikalni posegi, ki niso dobri. Ta družba ne potrebuje takih posegov, sploh ne v trenutku, ko smo pred dejstvom, da v času, ki ga živimo, stojijo pred nami hočeš, nočeš določene reforme. Enako smo rekli, gre ta procent tudi posrednikom. Jaz ne želim vihteti meča, poenostavljeno, ampak tisti, ki to dela, se naj poglobi, kaj v obstoječem obsegu ali obsegu stroškov predstavlja temu,ki ponuja delo, celoten razrez, pa boste videli, če ostane tako, kot je izhodišče za tretje branje, vsi ponudniki, vsi študentski servisi, ki delujejo v okoljih, kjer je težje pridobivati realizacijo, praktično propadejo. Ohranijo se lahko samo nekateri večji študentski servisi. Ampak to ni potrebno napraviti. Ta preobrazba bo nastajala sama, če bo zavod opravljal korektno poslanstvo s tem, da bo imel prednost, ker ga bo država dotirala za stroške, ki jih bo imel s ponujanjem dela. In zato je potem ohranjen procent za sklad v višini 25% te dajatve, kar pomeni realno enak obseg sredstev, kot je izhodišče za tretjo branje, kar se mi zdi korektno. Vse, kar je več, veste, morajo nazadnje pa k temu dati zeleno luč tisti, ki to ustvarjajo. To pa so študentje. Enostavno ne razumem pristopa ministrstva. Ministrstvo je pripravilo zakon za vlado, vlada ga je sprejela, ponudili so obstoječo 10% koncesijo. To je bil njihov predlog. In jih ne razumem, da kar naenkrat pa je za njih sprejemljivo tudi 11%, 12%, potem ni več 12%, sedaj pa je sprejemljivo 13%. To ne gre, dragi moji, to ni bilo dostojno. Kaj pomeni 13% koncesijska dajatev? Pomeni, da bodo študenti državnemu proračunu dali dodatnih 160 milijonov, izhajajoč iz leta 2004. Pomeni, da bo post festum kar naenkrat postalo tudi to študentsko delo le manj konkurenčno in zaradi tega tudi manjša realizacija, manjši pretok sredstev v sklad za štipendiranja, manjši pretok sredstev v sklad za izgradnjo študentskih domov. Ampak študentsko delo je bilo in bo v naprej, z vsemi segmenti, ki jih ima, družbeno, splošno, koristno. Če za nianso zmanjšamo njihovo nelojalno konkurenco, smo tem šli nasproti predlagatelju, vendar tukaj moramo imeti mero. Iz teh vzrokov smo seveda mi želeli ta amandma artikulirati dosti širše, najboljše seveda soglasje ni bilo znotraj koalicije in mi smo se odločili, da s tem gremo. Jaz trdim, da vse, kar je več, kot je to uravnoteženi predlog, je potrebno zopet reči, zaustavimo se in poglejmo, da ne bomo naredili navsezadnje koraka v neznano, ki bo po prej za obseg sredstev v sklad slabši kot boljši. Ne želimo biti všečni, vem pa, da v danem trenutku in v danem stanju z vedenjem, da je v upadanju to delo, da je to še zadnja nekako sprejemljiva možnost. Prav je, da zavod tu odvaja, kar ni bil predlog po izhodiščih bil za tretjo branje. Mi smo to v našem amandmaju prenesli, ker trdimo, da mora biti enako zavezan zavod za del odvedenih sredstev v korist študentskemu organiziranju. Ali je to komu všeč ali ne, ampak dejstvo je, da še vedno tisti državni organi ali vlade, ki so se soočali s pretrdim odnosom v sogovorništvu s študenti, so morali navsezadnje korigirati svoje pristope, ker to je pač splošno dejstvo, ki ni od, ne vem, katerega leta, ampak je tu prisotno dolga leta, ne glede na vrsto in barvitost sistemov v tisti državi in tisti družbi, ki trenutno upravljajo državo. Tako da jaz vsekakor toplo priporočam, ne zaradi všečnosti, da je amandma, ki smo ga mi pripravili, neka edina realna možnost v tem, kar danes na mizi imamo. Lahko mi to povečamo na 13%, ampak pošteno bi bilo, ker ministrstvo zagovarja kar naenkrat celo za 3% večjo koncesijsko dajatev v korist sklada, kot ga je predlagalo, da bi vsaj za procent, da ne gre sedaj na 13%, pa da bi šlo na 3% pri dodatni koncesijski dajatvi po zakonu, ki smo ga včeraj obravnavali in nekoliko bolj optimistično pristopili v skladu z izgradnjo domov. To bi bilo mnogo bolj korektno in verodostojno. Sicer ni za to pristojno to ministrstvo, ampak o vsebini govorimo, ki se napaja iz enega in istega korita. Ne vem, kaj lahko še povem, se bom še oglasil, če bo potrebno. Ni potrebno, da v tem segmentu vihtimo, ne vem, bič po študentskih servisih. Tisti, ki se je malo poglobil v finančno poslovanje servisov v zadnjih dveh letih, je slika tako dimetralno nasprotna. Če samo primerjamo Študentski servis Maribor izpred let, ampak zato navsezadnje ni tako kriva zakonodaja, ampak predvsem zelo profilirani pristopi, kako pa je mogoče ob tej zakonodaji hoditi po neki vrste konici noža. Ampak če smo korektni, to, kar se dogaja v zadnjih letih, je drugače in moramo za izhodišče predmetnega zakona, ki zdajle vstopa v to družbeno klimo in razrešuje neko družbeno vprašanje, nastopati z dejstvi in z realnimi zajemanji in situacijo v obstoječem stanju. Jaz sem prepričan, da teh sredstev ne bo dovolj niti slučajno za ohranjanje paketa, ki ga zdaj ponujajo ŠOV-i. In prisiljeni bodo vzpostavljati reorganizacijo tako v sistemu upravljanja kot v produktih, ki jih ponujajo. Škoda pa je, da bi nekateri produkti ugasnili, ki so dobri. Pa nič hudega, če so nastajali nekoliko nazaj, tudi mi smo živeli pred petimi, desetimi leti, pa v drugačnih koalicijah za dobro te države in njenih ljudi. In pred takšno predpostavko bi lahko mirno ta cela koalicija bila složna s predlogom, ki smo ga pripravili, v dobro zakona, da bo zakon, ki je dober, še boljši na tem segmentu. Zdaj pa samo še dve besedi o drugem odstavu, s katerim nastopa v amandmaju poslanska skupin SD. Mene seveda že ves čas nekako ob tem, da močno podpiram pristop ministrstva, da nekako sekamo prevelike zlorabe, ki se v segmentu prejemnikov denarnih socialnih pomoči zdaj dogajajo. Ampak še vedno. Če pogledamo, kakšen je profil teh prejemnikov in koliko je mladih in če ugotovimo, da je gro teh sorazmerno psihično labilnih oseb in zdaj to osebo dati pred dejstvo, da prevzame vsako zaposlitev, to je veliko vprašanje. Jaz se tega malo bojim. Nisem pa sozvočen s tem, ker to sta si kompatibilna eden vaš drugi amandma, da pa vzamemo iste parametre kot za te, ki so pa prejemniki nadomestila, ki jim pa pripada že iz naslova zavarovanja, ki ga plačujejo iz dela, da v tem manjka primerno zaposlitev, ki pa bi bila z nekoliko drugačnim pristopom opredeljena. Ali je to mogoče napraviti s podzakonskim aktom ali ne vem. Vem pa, da v tem segmentu se bojim dobronamerno, da bi bilo dobro, če bi imeli kakšno dodatno varovalko. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Bajc. Prosim.
Gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister s sodelavkami in sodelavcem, kolegice in kolegi! Danes smo poslušali veliko o vsebini tega zakona, ki ga obravnavamo, enako smo poslušali tudi pri drugi obravnavi. Žal je poslovnik tak, da omogoča tudi pri tretji obravnavi široko razpravo tudi o vsebini in vsemu drugemu, ki je ni možno spremeniti v tretji obravnavi. Možno je spremeniti samo tisto, kar je bilo sprejeto bodisi z amandmaji in so danes tudi vloženi amandmaji. Ne glede na to, da sem s strani študentov tisti dan, ko smo sprejemali zakon v drugi obravnavi, bil pričakan z žvižgi in tudi papirnatim tepihom, pa kmalu me tudi spustili ne bi skozi pred vhodom te dvorane, sem se skupaj s kolegi iz poslanske skupine Slovenske ljudske stranke potrudil, da smo pripravili amandma, ki po naše, in tako kot je kolega Brenčič rekel, v največji možni meri sledi tistemu, kar je bilo v fazi nastajanja tega zakona dogovorjeno med predstavniki ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in s predstavniki študentov. Ne bi rad ponavljal tega, kar je kolega Brenčič že v svojem uvodu povedal, vendar nekaj dejstev. Tako kot je rekel, mi smo iskali nek kompromis, da ostaja namen sredstev, ki se zagotavlja organizatorjem študentskega dela v enakem nominalnem znesku, da ostajajo sredstva, ki se namenjajo študentskim organizacijam tudi v enakem nominalnem znesku in da tudi tisto, kar je vodilo ministrstvo za spremembo tega zakona, da se določena sredstva iz naslova koncesij za delo študentov se namenijo za štipendiranje. Ko smo usklajevali vsebino tega zakona znotraj koalicije, zanimivo, da v osnovnem besedilu je bilo govora ves čas o deset. In naš predlog, ki smo ga dali v koalicijsko usklajevanje, je, lahko bi rekel, doživel skoraj obsodbo, razen kolega Žnidaršiča, ki je sedel zraven mene in si je pogledal dejansko vsebino tega našega skupnega amandmaja in je rekel: "Tako tudi jaz v imenu Demokratične stranke upokojencev podpišem." V nadaljnji razpravi pa pade predlog, da ne 12, lahko gremo celo na 13 in tako naprej. Tako ne razumem, tako kot je rekel že sam kolega Brenčič, ki je bolj doma na tem področju, od kod naenkrat takšna sprememba. Da ne bi bil predolg. Kolegice in kolegi, ocenjujem, da je amandma, ki sta ga sopodpisali dve koalicijski stranki v največji meri približek tistemu, kot rečeno, kar je prvotno pripravilo ministrstvo, predvsem pa je skoraj identično s tistim, razen, da gre z 10 na 12 ta prispevek, kot je bilo usklajeno tudi s študenti oziroma študentsko organizacijo. In vabim kolege in kolegice, da ta amandma podpremo. Sam bom pa podprl tudi amandma pod zaporedno številko 3.
Besedo ima gospa mag. Potrata. Prosim.
Hvala. Socialni demokrati smo k 4. členu vložili štiri amandmaje. Drugi in četrti amandma se dotikata primerne zaposlitve za prejemnike denarne socialne pomoči oziroma njihove obveznosti, katero delo sprejeti po posredovanju zavoda za zaposlovanje. Menimo, da je prav, če je ta kategorija iskalcev zaposlitve izenačena s tistimi brezposelnimi, ki so prejemniki denarnega nadomestila za čas brezposelnosti. Tako namesto vsakega dela predlagamo vsako primerno zaposlitev. Enako je tudi pri četrtem amandmaju. Amandma k 4. členu pod zaporedno številko sedem se nanaša na to, da naj bi čisto vsak posredovalec študentskega dela, torej tudi zavod za zaposlovanje enako kot študentski servisi, moral odvajati koncesnino po istih postopkih, kot je to veljalo zdaj za študentske servise, se pravi tudi v štipendijski sklad, tudi za materialne stroške, ampak tudi za študentsko organizacijo. In to so trije amandmaji, ki jih v tretje predlagamo v sprejem državnemu zboru, kar pomeni, da svojega stališča od začetka zakona do sedaj nismo spremenili. Če bo s kakšnim drugim amandmajem sprejetim, kakšen od teh naših predlogov vendarle upoštevan, bomo zadovoljni. Ampak ne se slepiti, da je bila pripravljenost za naše predloge ves čas taka, kot se kaže šele sedajle. In sedaj še k zadnjemu, to je k osmemu amandmaju k temu členu. S tem amandmajem skušamo uveljavljati tisto, kar je bilo med partnerji dogovorjeno. Se pravi 10% koncesnina po tistih odstotkih, ki so bili v poprej določeni, se pravi 2 krat 35 za štipendijski sklad in za študentski servis, oprostite, 2 krat 45 in tako za študentski servis tudi ustrezen znesek. Hvala.
Besedo ima gospod Petan, prosim.
Hvala za besedo. Jaz bom zagovarjal naš amandma iz preprostega razloga. Moramo se vprašati, kar sem že danes večkrat povedal, kaj je naš cilj. Naš cilj je omogočiti študentom primeren študij, da bodo lahko študirali, ne pa, da bodo delali. Delajo lahko, če jim bo ostal čas ali pa, ne vem, če je to tudi njihova izrecna želja, ampak zato, da bodo pa lahko študirali, to ni naš cilj. Naš cilj mora biti, da bodo lahko študirali brez tega, da bodo morali delati. In če zasledujemo ta cilj, in mi smo ga zasledovali, to je naš pogled, mi ne trdimo, da imate drugi narobe, pač zagovarjate druga stališča. Ampak naš cilj je takšen, da študentje lahko čim prej doštudirajo, da bodo čim prej tudi aktivni na trgu delovne sile, to se pravi, da bodo tudi zaposleni, da bodo lahko zopet dajali v sklad itn., ker potem bomo socialna država. Če bomo pa imeli deset let študente, ki pri 30-ih letih ne bodo imeli ene ure delovne dobe, potem bo pa težko tudi za njih. In v tem kontekstu smo pripravili tudi ta amandma in dovolite, kaj pomeni pri podatkih iz študentskega dela za leto 2005 in 2006. Tu se je sukalo 60 milijard in 10% koncesnina pomeni 6 milijard, to je jasno, saj tu znamo vsi računati. Recimo naš amandma pravi to, da bi ta koncesijska dajatev znašala potem 7,8 milijarde, za delo študentskih servisov bi bilo 2,73 milijarde, isto za študentske organizacije, za štipendije 2,34 milijarde. Če je to seveda znižan, 30% za štipendije in 35% za ostala dva, ki sta v tem sistemu, 25% pomeni samo 1,8 milijarde za štipendije in 2,7 milijarde isto za študentske servise in študentske organizacije. 10% pa pomeni samo 600 milijonov, nič več. To ni naš cilj, naš ni, če je cilj koga drugega, v redu, so to povedali in so zapisali, ampak ne morejo trditi, da je to boljše, da boljše sledi temu cilju, da bomo študentom lahko dali štipendije. Samo iz tega računa res ne, ampak država je že povedala, da bo dala še nekaj zraven, to je minister povedal tudi v tej dvorani pred par dnevi in jaz to verjamem in ni vseeno, če praktično nimamo nobenega tolarja za štipendije ali pa če imamo, ne vem, samo iz tega naslova dobri dve milijardi, pa še država nekaj zraven. Takrat je bilo govora o 15 tisoč štipendijah, ki bi jih lahko dobili v kombinaciji s tem delom in pa s tem, kar se je država obvezala. Mislim, da moramo pritiskati na vlado, da bo seveda še dala kaj iz tega naslova, to so bistvene razlike. Sedaj pa še nekaj, če 13% koncesijska dajatev na študentsko delo pomeni tako hudo obremenitev, potem ne vem, kaj je 80% obremenitev za redno delovno mesto. 80 proti 10 ali pa 80 proti 13, a je to tako grozna obremenitev? Jaz mislim, da ne. Če pa tiste 3% res ogrozijo 10 na 13, potem je pa tako ali tako sistem čisto narobe in je skregano z zdravo logiko. Mi zagovarjamo ta predlog, ki smo ga vložili, podatki so tudi jasni, seveda drugi pač imate drugačne poglede in to, dobro, nas ne moti, ampak naš pogled je drugačen, očitno se razlikujemo v ciljih, ki jih zasledujemo, to pa je, da bi vsak študent lahko imel štipendijo in da delo ne bi bilo kot kategorija, ki je sploh pogoj za to, da lahko nekateri študirajo, ampak kot neka dodatna oblika. Hvala.
Besedo ima gospod mag. Žnidaršič.
Lepa hvala. Torej, ob tej razpravi je treba poudariti, da je pričakovanje, da bo ob kakršnemkoli procentu pričakovana količino denarja ostala za štipendije, je popolnoma zmotno. In v tem smislu moramo povedati, da je amandma, ki ga je pripravila Slovenska ljudska stranka in ki smo se mu mi približali predvsem zato, ker je bil najbližji tistemu, da ostane dogovor, ki je bil dosežen s študenti, še najmanj škodljiv v tem smislu, da bi poslabšal konkurenčnost študentskega dela ne eni strani, na drugi strani pa omogočal približno toliko denarja za obštudijske dejavnosti študentske organizacije, kot je bilo mogoče pričakovati iz prejšnjega razmerja. Ni pa nobene garancije, da se bo to zgodilo. Mi ne vemo, kakšen bo vpliv tega poslabšanja konkurenčnosti tega dela na obseg študentskega dela, lahko bo že teh 12% vplivalo na to, da bo denarja manj od pričakovanega v štipendijskem skladu, zato je iluzija misliti, da bi tukaj povečevanje procenta na 13 ali pa celo več prispevalo tudi sorazmerno več denarja v študentski sklad. Lahko bi se prav naglo prelomilo navzdol in na slabše, tako da v tem smislu mislimo, da je amandma Slovenske ljudske stranke z našim sopodpisom vreden podpore v upanju, da se bo zgodilo to, kar pričakujemo. Tudi za to spremembo nismo prepričani, če bo dovolj dobra ob tem, da se že čuti določen upad obsega študentskega dela. In s tem je treba računati, drugače so vse naše želje po tem, kako bi povečali štipendijski sklad, lahko samo pravljice za ta trenutek, ki se bodo kasneje izkazale z eno drugo kruto resničnostjo, od katere ne bo imel nihče nič, ne država ne štipendijski sklad, še manj pa študentje, ki so v tolikih letih skozi ta model razvili številne obštudijske dejavnosti, ki bodo tako doživele redukcijo sredstev, hkrati bodo začele pa še ugašati ali pa bodo izumrle: in s tem ni dobro računati in s tem se mi ne strinjamo, zato bomo ta amandma podprli v upanju, da bo doživel dovolj široko podporo, da bo tudi sprejet. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Brenčič.
Hvala lepa. Lahko je všečno nastopati, bo pač toliko denarja več, pa napišemo - bo 20 tisoč štipendij. Ampak to je nekorektno, ljudje. Mi smo vladna koalicija. Vladna koalicija, ki je predlagala zakon, ki ga je usklajevala s partnerji; in ti so sklenili, ti partnerji, ki ustvarjajo to vrednost, iz katere polnimo ta sklad, in so rekli, tole je še, prej ni bilo nič. Sedaj bom nekoliko za njih večje breme, pa bomo imeli sklad in bo vedno v postopku, ni bilo govora o kakšnem dodatnem viru iz dajatve. Šele ko smo mi pripravili pa krepko presoldirali posledice, tudi študentje, kar na enkrat pa lahko gre vlada in mi kot koalicija, odgovorna koalicija, na 13%, da bomo polnili državni proračun. To je nekorektno, ljudje božji. Bodimo malo verodostojni.
Gospod Petan, prosim.
Hvala. Spoštovane gospe in gospodje! Kaj je primarna kategorija v tej zadevi, ali študentje ali študentski servisi? To mi odgovorite. Kaj je vredno več pozornosti, 100 tisoč študentov ali pa če jih je še nekaj več, ali pa 70 študentskih servisov, kateri lastniki, ne študentski servisi, lastniki študentskih servisov so postali lastniki hotelov po celi Sloveniji. In vas vprašam, koliko imajo študentje cenejše sobe v teh hotelih? To mi odgovorite. Če imajo cenejše, prosim, mi povejte, potem bom spremenil svoje mnenje. Dokler pa tega ne slišim, da imajo študentje v teh hotelih cenejše sobe, bom pa jaz ostal pri svojem mnenju. Zame so bolj pomembni, več pozornosti posvetiti 100 tisoč študentom kot pa 70 študentskim servisom. Oprostite.
Gospod Benčič, prosim.
Jaz ne želim nastopati populistično, ampak to je populizem. Tudi zavod bo imel stroške, stroške z vsem, podobno ki jih imamo sedaj, s tem da jih bo država [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]pokrila iz proračuna. Bodimo toliko korektni in se poglobimo, kaj so stroški sedanje ponudbe teh, ki nastopajo na trgu, in jih ne blatimo tako z ognjem in mečem iz neke preteklosti, ki ni res, na današnji dan.
Gospa mag. Potrata, prosim.
Rada bi dočakala tisti dan, ko bo vsak študent dobil štipendijo, ob tem da računamo, da se bo odstotek študirajočih dvignil. Rada bi slišala korekten račun, iz katerih virov bo mogoče ta sredstva zagotoviti? Drugo pa. Če hočete uničiti študentske servise, ne uničujte študentske organizacije in dovolite svobodno presojo študentom, ali poleg študija lahko tudi opravljajo kaj študentskega dela. To, kar pa sedaj delate, delate pa študentsko delo popolnoma nekonkurenčno in to je končni učinek. Dajte enkrat stvari poimenovati s pravim imenom. Hvala.
Besedo ima gospod Bajc.
Hvala, gospod podpredsednik. Kolegu Petanu. Z zakonom smo omogočili, da je tudi zavod lahko organizator študentskega dela in če se bo dobro pokazal, bo on "pokasiral" ta denar in bo [[..]] [[Opozorilni znak.]] [[.. ..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]polnil državni proračun in ne bo polnil proračuna študentskih servisov.
Zaključujem razpravo. Gospod Bajc. V razpravo dajem 36. člen in amandma poslanske skupine LDS, tri amandmaje poslanske skupine Socialnih demokratov ter dva amandmaja poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Kdo želi besedo? Gospod Rop, prosim.
Najlepša hvala. V poslanskem klubu LDS smo pripravili amandma, s katerim želimo prispevati k temu, da bi 48.a člen bil boljši, bolj kvaliteten in da bi z njim omogočali večjemu obsegu brezposelnih udeležbo pri tej obliki aktivne politike zaposlovanja. Analize strukture brezposelnih zelo jasno kažejo, da so tisti najtežje zaposlitvi, tisti, ki so najdlje na zavodu za zaposlovanje, ravno tisti, ki so v teh starostnih skupinah od 30 do 55 let, zlasti v zadnjem času, ko je prišlo in prihaja do dodatnih prilivov iz naslovov stečajev in nekaterih drugih problemov podjetij. Torej, mi predlagamo, da se ta amandma ustrezno premisli in eventualno seveda tudi sprejme, kot hkrati predlagamo, da se tudi prejšnji amandma pri prejšnjem členu, ki se nanaša na študentsko delo in smo ga vložili v LDS, prouči, ker je ta edini orginalen in se nanaša na 10% koncesnino in seveda pomeni z vidika konkurenčnosti študentskega dela daleč najboljši predlog. Tako pa smo priča tukaj znotraj koalicijskemu preigravanju, kdo bo koga, oboje je pa "de facto" držijo študentsko delo in ogrožajo bodoče prilive iz tega naslova, in bo res zanimivo opažati, kaj se bo v bodoče dogajalo. Sta pa oba amandmaja, je pa seveda potrebno tukaj povedati, bistveno boljša, kot je bil prvoten predlog vlade, ki je bil seveda usmerjen v to, da se študentsko delo počasi ukine in študentske organizacije omeji pri sredstvih. Najlepša hvala.
Gospa mag. Potrata, prosim.
V drugem amandmaju predlagamo oprostitev plačila prispevkov namesto povračila. V tretjem: za osebe do 28 leta starosti predlagamo skrajšanje časa brezposelnosti na 1 leto iz 2 in v petem amandmaju menimo, da bilo bolje, če bi lahko tudi kombinirali različne ukrepe aktivne politike zaposlovanja. To so reči, za katere menimo, da so sprejemljive, in računamo na podporo. Hvala.
Zaključujem razpravo. Končali smo z razpravo o amandmajih, o katerih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 12. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21.40. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O IZVAJANJU TEMELJNIH RAZVOJNIH PROGRAMOV SLOVENSKE VOJSKE V LETIH 2008 DO 2015. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina desetih poslancev s prvopodpisanim Antonom Anderličem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona in ob enem tudi pozdravljam vse predstavnike vlade oziroma ministrstva za obrambo. Gospod minister, imate besedo, izvolite prosim.
Spoštovani podpredsednik državnega zbora, spoštovani zbor. Predlog zakona o izvajanju temeljnih razvojnih programov slovenske vojske v letu 2008 do 2015 je eden od temeljnih dokumentov, s katerim bomo zagotovili nadaljnji načrtni razvoj Slovenske vojske in preoblikovanje obrambnega sistema kot ključnega podsistema nacionalne varnosti z vidika kolektivne kot tudi nacionalne obrambe. Spoštovani zbor, če smo v 90-ih letih morali izjemno hitro vzpostavljati in razvijati obrambni sistem ter v tem okviru tudi slovensko vojsko kot klasično funkcijo novonastale države in pri tem upoštevali zlasti takratne varnostne razmere, ki so bile pogojene z vojnami na območju nekdanje Jugoslavije, so razmere danes bistveno drugačne. To velja tudi za iskanje konceptov preoblikovanja Slovenske vojske v drugi polovici 90-ih let, ki so bili zaključeni s sprejemom odločitve o prehodu na poklicno vojsko s pogodbeno rezervo. V procesu približevanja in vključevanja v Nato in Evropsko unijo so se oblikovale dolgoročne razvojne usmeritve, ki upoštevajo tako potrebe nacionalne obrambe, kolektivne obrambe kot tudi druge obveznosti, ki jih država prevzema na obrambnem in varnostnem področju v okviru evroatlantskih integracij, v regiji pa tudi z zakonom določene naloge slovenske vojske, to je na primer pomoč ob naravnih in drugih nesrečah. S cilji sil 2004, ki smo jih uskladili in prevzeli v okviru zavezništva, so bile prevzete dolgoročne obveznosti države pri zagotavljanju ključnih vojaških zmogljivosti. Cilj sil so upoštevani v resoluciji o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja slovenske vojske do 2015, ki jo je sprejel državni zbor v prejšnji sestavi julija 2004. Njeno uresničevanje se zagotavlja s srednjeročnim obrambnim programom 2005 - 2010, ki ga na podlagi ciljev sil zavezništva 2006 sedaj aktualiziramo za obdobje 2007 do 2012. V teh dokumentih so zelo konkretno in skladno s sodobnimi varnostnimi in obrambnimi potrebami določene poleg ciljev in strukture vojaške organizacije tudi ključne vojaške zmogljivosti, tako glede na namen in vrste enot, glavno opremo, kadrovske, logistične infrastrukturne in druge potrebe. Načrtno, celovito in v predvidenih rokih določeno doseganje teh zmogljivosti je zadnja leta temeljna podlaga in cilj dela ministrstva za obrambno in še posebej Slovenske vojske. Teh zmogljivosti tudi z vidika morebitnih parcialnih interesov ali želja ni mogoče spreminjati brez obsežnega usklajevanja v okviru zavezništva in vse bolj tudi v okviru Evropske unije. Doseganje in zagotavljanje načrtovanih zmogljivosti je na kadrovskem, tehničnem in funkcionalnem področju teklo v glavnem ustrezno, kar potrjujejo ocene različnih organov zavezništva, oziroma kar je bilo potrjeno tudi na nedavnem obisku v Sloveniji vojaškega odbora Nato. V dobršni meri je k uresničevanju teh zmogljivosti pripomoglo tudi izvajanje zakona o zagotavljanju sredstev za izvajanje temeljnih razvojnih programov obrambnih sil 1994 do 2007. Ta zakon je omogočil v prvem obdobju zagotavljanje bojnih sistemov, s katerimi nismo razpolagali ali pa so bili nezadostni glede na takratne varnostne razmere. Kasneje pa je bila z njim omogočena postopna modernizacija posodabljanja in načrtno opremljanje slovenske vojske, kljub nekaterim pomanjkljivostim in težavam po njegovem izvajanju v preteklih letih se je z njim zagotavljal stabilni finančni vir za vse ključne obrambne projekte. Z letom 2007 se veljavnost tega zakona izteče. Pri tem pa velja izpostaviti, da je zakon zagotavljal financiranje s posojili. Omogočal je poseben način knjiženja kupljenih sredstev, uvedel je protidobave, sistem letnega poročanja parlamentu in podobno. Glede na navedeno je treba zagotoviti ustrezne zakonske rešitve pri izvajanju temeljnih razvojnih programov Slovenske vojske tudi za obdobje od 2008 do 2015. Namesto podaljšanja sedanjega zakona smo se odločili za nov zakon. Pri tem želimo ohraniti vse, kar je pozitivnega v uveljavi v dosedanjem zakonu, in popraviti tisto, kar je bilo pogosto kritika tudi razprav v tem parlamentu. Upoštevali smo tudi rešitve, ki jih poznajo primerljive države, zlasti članice zveze Nato in Evropske unije. Bistvo vseh rešitev je, da ključnih vojaških projektov ni mogoče izvajati na podlagi letnih proračunov ali zakonov, ki urejajo njihovo izvrševanje, temveč gre za večletne projekte. S predlogom novega zakona zato urejamo porabo dela sredstev, namenjenih za obrambne investicije z letnimi proračuni v obdobju 2008 do 2015 v skupni višini 710 milijonov evrov. Zakon torej ne pomeni zakonske podlage za zagotavljanje sredstev, temveč predstavlja samo okvir, na podlagi katerega se lahko sklepajo večletne pogodbe in prevzemajo tudi obveznosti. Z zakonom je določeno, da je letna poraba lahko do največ 105 milijonov evrov, kar je okoli 20% več, kot bi bilo letno povprečje. Taka rešitev je potrebna, da bi lahko izvajanje pri projektu prilagodili dejanskim možnostim oziroma različnim objektivnim pogojem. Sredstva se lahko porabljajo za projekte, določene v dolgoročnem programu, ki ga sprejema državni zbor, razdelani pa so v srednjeročnih obrambnih programih, ki jih sprejema vlada. Pri sklepanju pogodb se mora upoštevati, da nabavljena sredstva ustrezajo standardom Nata in da so dogovorjene protidobave v skladu s smernicami, ki jih določi vlada. Vlada bo določala tudi letne načrte in prioritete, obenem pa enkrat letno poročala državnemu zboru o izvrševanju zakonov. Ohranjamo tudi različne medresorske skupine, ki zagotavljajo sprotno preverjanje in preglednost izvajanja projektov. Predlagane rešitve torej v ničemer ne odstopajo od prepisanih sistemskih rešitev pri proračunski porabi, bistveno pa je, da se z zakonom ureja namembnost dela investicijskih obrambnih sredstev v celotnem obdobju 2008 do 2015. Upoštevana je tudi obveznost države, ki je bila prevzeta ob vstopu v polnopravno članstvo v Nato, da bodo obrambni izdatki z letom 2008 dosegli 2% bruto domačega produkta. Z zakonom te višine ne presegamo. V obrazložitvi zakona smo povzeli v okviru dolgoročnega in srednjeročnega obrambnega programa glavno opremo oziroma sisteme, ki bodo s tem zakonom uresničeni. To so zlasti raketni sistemi v znesku 120 milijonov evrov, rakete 20 milijonov evrov, transportni zrakoplovi, navigacija in podobna oprema v znesku 140 milijonov evrov, nadaljevanje in zaključek projekta pehotno orožje ter strelivo 30 milijonov evrov ter elektronska in komunikacijska oprema 130 milijonov evrov. Naj omenim tudi bojna vozila 8x8, ki so dvignila precej prahu, in sicer v znesku 140 milijonov evrov. Ti sistemi so še dodatno razdelani v srednjeročnih obrambnih programih, načrtuje pa se, da se bo okoli 20% sredstev zagotavljajo po splošnih proračunskih predpisih. V končnih določbah zakon ureja tudi zaključek izvajanja zakona o zagotavljanju sredstev za izvajanje temeljnih razvojnih programov, obrambnih sil Republike Slovenije v obdobju 1994 do 2007. Zakon določa, da se po letu 2007 državnemu zboru posreduje zaključno poročilo o izvedbi celotnega zakona ter zagotovi ustrezen način knjiženja od plačil posojil. Poleg letnih poročil bi tako s skupnim poročilom za celotno obdobje veljavnosti tega zakona državnemu zboru predstavili realizacijo vseh projektov, ki jih je omogočil navedeni zakon. Na ta način bi tudi zaključili izjeme pri knjiženju nabav, ki sicer odstopajo od sistemskih rešitev. Predlog zakona smo seveda pripravili skupaj z ministrstvom za finance in je usklajen tudi v okviru procesov obrambnega načrtovanja v srednjeročnem in dolgoročnem obdobju. Zaradi zahtevnosti in kompleksnosti projektov pa menimo, da bi moral biti ta zakon sprejet še v tem letu, saj priprave posameznih projektov trajajo tudi 1 ali 2 leti, preden pride do oddaje naročil oziroma nabav. Morebiti nesprejem ali večja zakasnitev pri sprejemu tega zakona bi neposredno ogrozila nadaljnje načrtno zagotavljanje planiranih vojaških zmogljivosti, s katerim računajo tudi v zavezništvu. Te zmogljivosti bi moralo zavezništvo zagotoviti pri drugih članicah, kar pa bo pomenilo svojevrstno nezaupnico v kredibilnost naše države kot polnopravne članice Nata in tudi EU. V najboljšem primeru lahko pride do bistvenega zamika pri realizaciji zmogljivosti, ki pa jih ne bo mogoče nadoknaditi niti v več letih. Spoštovani, vseh teh odgovornosti in seveda tudi posledic smo se zavedali, ko smo skupaj z ministrstvom za finance pripravljali zakonske rešitve. Pri tem smo upoštevali tudi politične usmeritve, sprejete na Svetu za nacionalno varnost v preteklem letu, kot tudi pripravo drugih srednjeročnih in dolgoročnih razvojnih dokumentov. Predlagam, da predlog zakona v prvi obravnavi podprete, da bi lahko jeseni nadaljevali zakonodajni postopek. Hvala.
Hvala lepa. Proceduralno? Prosim, gospod Anderlič.
Gospod predsedujoči, prosim, če preberete, kdo ima pooblastilo s strani vlade za zastopanje vlade pri tej točki.
Ja. Pred menoj je zapis, predstavnikov vlade: gospod Karl Erjavec, minister za obrambo, gospod Franci Žnidaršič, državni sekretar na ministrstvu za obrambo, generalni podpolkovnik Albin Gutman, načelnik generalštaba Slovenske vojske, gospod Miran Bogataj, sekretar v ministrstvu za obrambo, gospa Alenka Bratušek, vršilka dolžnosti generalne direktorice ministrstva za finance. To je ves seznam, ki ga imam pred seboj.
Prosim, če ugotovite, ali so ti predstavniki tukaj, ali so namesto njih kateri drugi?
Ob vašem vprašanju ugotavljam, da je gospod minister tukaj, gospod Franci Žnidaršič, državni sekretar je tukaj, gospod general podpolkovnik Albin Gutman je prisoten in gospod Miran Bogataj tudi. V redu? Hvala. Sledi predstavitev stališča poslanskih skupin. Prosim mir. Besedo ima gospod Josip Bajc v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite, prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, spoštovani načelnik generalštaba, gospod Gutman, kolegice in kolegi! Ob osamosvojitvi smo si zastavili za cilje, ki smo jih dosegli, in sicer vključitev Slovenije v mednarodne povezave, med drugim tudi zaradi pomembnega cilja, to je zagotavljanja varnosti naroda in države. Ne smemo pri tem pozabiti, da je pri osamosvojitvi ključno vlogo odigrala tudi naša teritorialna obramba, ki je s pomočjo policije, vojaškimi sredstvi in načini zavarovala osamosvojitev in tudi na vojaškem področju dosegla zmago in umik zvezne vojske. Vse to so razlogi, zaradi katerih v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je potrebno temeljno razmisliti o nadaljnjih načrtih razvoja Slovenske vojske. Danes lahko seveda trdimo, da v tem trenutku ne moremo pričakovati, da bi kakšna sosednja država napadla Republiko Slovenijo. Celo skupaj sodelujemo v raznih vojaških operacijah, tako znane trilaterale. Grožnja miru v svetu se je spremenila. Postala je asimetrična, ena največjih groženj so sigurno krizna območja, ki eskalirajo v trenutku, ki eskalirajo dan na dan, včeraj se zgodi Bejrut, predvčerajšnjim se zgodi Delhi in jutri ne vemo, kaj. Narašča pa tudi grožnja terorizma in nekaterih drugih groženj miru v svetu. Zato, ker so ta krizna žarišča oddaljena od držav, ki tvorijo zvezo Nato, je Nato sprejel strategijo varovanja meja daleč od matičnih držav, kar pomeni, da gre za nove zmogljivosti, ki jih potrebuje sodobna, moderna, opremljena vojska. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo, da je načrtno preoblikovanje Slovenske vojske, ki poteka postopoma že več let, nujno. Ključno pa je seveda vprašanje, kako. Z vključitvijo v zvezo Nato in Evropsko unijo sta varnost in obramba Republike Slovenije postala aktivni sestavni del evropske in mednarodne varnosti in obrambe. Pred nami so tudi pomembne potrebne reforme na gospodarskem, davčnem in socialnem področju. Slovenija mora nujno investirati znatno večja sredstva v razvoj, v raziskave in inovacije, v novo tehnologijo. Pomembno je predvsem, da zagotovimo dovolj sredstev za enakomeren razvoj vseh delov Slovenije, da vsem prebivalcem v Sloveniji zagotovimo enake možnosti razvoja. V Sloveniji se moramo dogovoriti o prioritetah, pri čemer pa seveda ne smemo pozabiti na prvi pogoj za uspešno državo in za napredek gospodarstva, to je stabilnost, varnost in mir tako v naši državi kot naši bližnji in daljni okolici. Postavili smo si Slovensko vojsko in stopili smo v severnoatlantska zavezništva, ki je najmočnejše zavezništvo na svetu. S tem so tradicionalne oblike ogroženosti slovenskega ozemlja postale neznatne. V naslednji fazi se moramo osredotočiti na čim bolj učinkovito racionalno delovanje sistemskih enot v evroatlantskem prostoru, da bomo tako zares ustvarili prostor svobode, blaginje in priložnost. V Slovenski ljudski stranki menimo, da se je pri načrtovanju prihodnosti potrebno zavedati, da pomeni vstop Slovenije v integracijske procese, tako v EU, kot NATO, povečan pritisk na slovenske javne finance, in to ne samo glede dodatnih obveznosti članstva, marveč predvsem zaradi zagotavljanja sredstev za sofinanciranje prilivov iz evropskih proračunov tako do konca leta 2006 kot tudi v naslednjem finančnem obdobju, ki se začne z letom 2007. Zavedamo se, da uresničitev vsega tega zahteva določeno proračunsko prestrukturiranje, ki mora biti v veliki meri izvedeno čim prej, do uveljavitve nove finančne perspektive v Evropski uniji. Srednjeročno zagotavljanje dodatnih sredstev za financiranje investicij, z uvedbo prvega partnerstva med javnim sektorjem in zasebno iniciativo na podlagi najboljših izkušenj drugih držav preko uvedbe novega zakona o koncesijah. Takšno prestrukturiranje javnih financ pa ni le nujna obveznost zaradi članstva EU, ampak mora biti tudi razvojna spodbuda, zato mora biti večji del javnih izdatkov usmerjen k ukrepom, ki najbolj povečujejo konkurenčnost zaposlovanja in gospodarsko rast. V Slovenski ljudski stranki pozdravljamo prizadevanje, da se postopno in racionalno zagotovijo pogoji za delovanje Slovenske vojske kot obrambne sile, ki je namenjena odvračanju morebitnega napada na državo, izvajanje vojaške obrambe, zunanji agresiji ali drugih nasilnih posegih tujih oboroženih sil. Kot posebna naloga je državni zbor leta 1993 v resoluciji kot temeljni strateški razvojni program sprejel dokument, ki določa, da vojska pomaga pri izvajanju zaščite reševanja in pomoči v naravnih in drugih nesrečah ter izvaja mednarodne obveznosti, povezane z mednarodnimi pogodbami. V splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanju Slovenske vojske je določen srednjeročno program obrambe. Zvezi NATO smo se zavezali, da bomo določene cilje zmogljivosti naše vojske dosegli v določenem obdobju, in sicer da bo Slovenija v času od leta 2008 do 2015 namenila za obrambo 2% bruto družbenega proizvoda. Zavezali smo se tudi, da bomo imeli do leta 2011 eno in do leta 2012 drugo srednjo bojno bataljonsko skupino. Pomembno se nam zdi pri Slovenski ljudski stranki, da izvajanje zakona o zagotavljanju sredstev za realizacijo temeljnih razvojnih programov, uresničevanje sistema pridobit protidobav, pozitivno vplivalo tudi na izvozne možnosti drugega domačega gospodarstva. [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]pa so bile tudi vse tiste dobave in nabave v okviru izvajanja, ki so bile izvršene pri domačih proizvajalcih, ustreznih sredstev oziroma opreme za potrebe Slovenske vojske. Glede na spremenjene naloge sodobnih oboroženih sil, virov ogrožanja in varnostnih razmer je prav, da se tudi organiziranost in struktura Slovenske vojske prilagaja. Sestavni del spreminjanja organiziranosti in strukture Slovenske vojske je tudi razvoj premestljivih sil ter povezano s tem reorganizacija oklepnih enot Slovenske vojske, ki poteka postopoma že od leta 2000 in ne od danes. Zdi se nam pomembno, da si je Slovenija s sprejemom prvega splošnega dolgoročnega programa razvoja in opremljanja Slovenske vojske že v letu 2000 zadala za prioriteto opremljanje sil za hitro posredovanje. Na tej podlagi se je v okviru temeljnih razvojnih programov že zagotovilo opremljanje z varnimi kolesnimi oklepniki vozil Valuk in Hummer. Tudi glavni namen oklepnega bojnega vozila 8x8 po trditvah naših strokovnjakov naj bi bila zaščita vojakov pri transportu na bojišču in ognjena podpora pri delovanju oddelkov. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da moramo zagotoviti najboljšo opremo, pomembno in dobro je pa pri tem imeti za cilj čim cenejšo, po možnosti tudi čim bolj varno. To so cilji, ki jih mora slediti tudi ministrstvo za obrambo ves čas. Z resolucijo o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske, ki je bila sprejeta v državnemu zboru v letu 2004, so že določene glavne zmogljivosti v okviru zavezništva kot sestavni del dolgoročnega razvoja Slovenske vojske do leta 2015. Določeni so roki za dosego operativnih zmogljivosti za obdobje 2005-2010. Ministrstvo ta program sedaj obnavlja, ker je potrebno vsake dve leti ta program tudi dopolniti. V zvezi s tem srednjeročnim programom za obdobje 2005-2010 je bil seznanjen tudi odbor za obrambo, in sicer v lanskemu letu, 8. septembra. Pri poglavju program glavne opreme je bilo pod zaporedno številko 4 zapisano: bojna vozila, je opredeljeno tudi opremljanje z oklepnimi vozili 8x8. Res pa je tudi, da je takrat razprava trajala, mislim da, med pet in deset minut, tako da očitno nekateri niso prebrali, kaj vsebuje ta dokument, ki še takrat v srednjeročnem programu predvideva nakup 135 vozil 8x8. V ciljih zavezništva je v letu 2006 zahtevnost namenskih vojnih skupin bataljonske sestave od prvotne lanske povišana na srednjo, kar bo vplivalo tudi na število in notranjo strukturo oklepnih kolesnih vozil. Postopek usklajevanja in spreminjanja ciljev sil zavezništva 2006 do zaključkov bo zaključen v letu 2006 in v skladu s procesom obrambnega načrtovanja v Natu razdeljen v srednjeročnem obrambnem programu 2007-2011, ki verjamem, da je že upoštevan tudi v tem dokumentu, ki ga danes obravnavamo. V Slovenski ljudski stranki podpiramo usmeritev, da morajo biti sredstva za doseganje ključnih vojaških zmogljivostih izkazana kot sestavni del proračuna, pri čemer pa razumemo tudi potrebo s posebnim zakonom urediti oziroma zagotoviti možnost, da se sklepajo večletne pogodbe o zagotovitvi skrajnih zmogljivosti. Torej gre v bistvu pri tem zakonu za, lahko bi se vprašali, obrambni tolar. Z zakonom se ureja poraba sredstev v višini 710 milijonov evrov oziroma 170 milijard tolarjev, preračunano po srednjem tečaju evra na dan 1.1.2006. Upam, da bo to Slovenija zmogla. Podpiramo usmeritev, da bo letni načrt izvajanja temeljnih razvojnih programov sprejela vlada, ki bo najmanj enkrat letno poročala državnemu zboru Slovenije v zvezi z izvajanjem tega programa oziroma zakona. Zakon sicer omogoča, da se pri zagotavljanju oboroženih sistemov in vojaške opreme sklepajo večletne pogodbe, s tem se prevzemajo obveznosti tudi za daljše obdobje, kot je letni proračun Republike Slovenije. Zagotoviti je potrebno, da prevzete obveznosti za posamezna leta ne bodo presegale z zakonom določenih letnih omejitev in da se pri nabavi prednostno upošteva zmogljivost domačega gospodarstva. Da se posamezni projekti izvajajo medresorsko usklajeno, racionalno in v skladu s predpisi, da je imenovana medresorska delovna skupina ministrstva za obrambo, daje predhodna soglasja k sklenitvi vsake pogodbe posebej. V Slovenski ljudski stranki verjamemo, da bo izvajanje temeljnih razvojnih programov slovenske vojske v letih 2008-2015 predstavljajo tudi pomemben del gospodarskega, tehnološkega, izobraževalnega in splošnega razvoja države, ki bo povečal konkurenčnost domačega gospodarstva in njegovo povezanost z drugimi gospodarstvi, zato usmeritev s prej navedenimi pogoji podpiramo in bomo tudi podprli zakon v prvi obravnavi kot primerno podlago za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanke, poslanci, gospod minister in ostali predstavniki obrambnega ministrstva. V poslanski skupini DeSUS bomo zakon o izvajanju temeljnih razvojnih programov v slovenski vojske v letih 2008 do leta 2015 podprli, saj smatramo, da je zakon, ki ga je pripravila vlada RS, dober. Razvojni programi morajo biti naravnani tako, da se bo tako lahko sprotno dobavljala potrebna oprema, da bo v njih zagotovljena preglednosti in transparentnost tako, da ne bi obstajal dvom kakršnegakoli vpliva na okolje, na socialni položaj posameznika, na poslovanje javne uprave oziroma dvom na obveznosti glede na administrativna bremena. V poslanski skupini predlagamo, da je potrebno pri sprejemu te zakonodaje upoštevati vse pripombe, predvsem še civilne družbe. V mislih je potrebno imeti in v te razvojne programe vključiti 2% BDP, s tem da letni izdatki ne smejo prekoračiti 105 milijonov evrov. V bistvu moramo zakon naravnati tako, da bo omogočeno ministrstvu za obrambo RS, da bo lahko sklepalo pogodbe na daljša obdobja. V vsakoletnem proračunu pa mora biti jasno vidna realizacija nakupov, katere se mislijo financirati iz TRP3. Mislimo, da je potrebno razbrati tiste ponudbe, ki bodo cenejše, ki bodo racionalnejše in gospodarnejše, manj škodljive za naš slovenski razvoj. Predlagamo pa, da je potrebno preko izbire gledati tudi na večjo zaposlitveno raven državljanov Republike Slovenije, kvaliteto materialov, dolžino transportnih poti, vendar ne na račun finančnega minusa. V trenutkih izbire naj gre za odločitve vedno dobre opreme, takojšnje nabave, posojila pa na dolgi rok odplačevati. Vsa oprema in infrastruktura mora biti sprejemljiva za Nato in načela Evropske unije. V zakonu se naj upošteva spremembe varnostnih razmer, katere bi lahko vplivale na povečane obveznosti države v okviru sistema kolektivne obrambe. Smatramo, da je v teh razvojnih programih treba nameniti več finančnih sredstev za oklepna vozila, transportna letala in helikopterje, v kateri sklop pa sodijo tudi raketni sistemi, inženirska oprema, pehotna orožja, elektronska ter komunikacijska oprema, strelivo in minsko eksplozivna sredstva. Smo za takšne odločitve, o katerih se naj knjiži zadolžitev v breme proračuna, po času plačila anuitet s pripadajočimi obrestmi, ne glede na čas in na nabavljeno opremo Slovenske vojske. Le takšna odločitev glede opreme lahko zagotavlja na podlagi zakona vključene določbe oborožitvene opreme in na ta način tudi izpolnjuje standarde obrambnega sistema v Natu, to je način do enostavne rešitve, do hitre nabave in postopnega odplačevanja. Pogodbe morajo vsebovati tudi protidobavne roke blaga in storitev zunaj meja in tudi v Republiki Sloveniji. Smatramo, da je nov čas prinesel preoblikovanje Slovenske vojske, zato gre za večjo strokovno varnost in hkrati preko reorganizacije v majhno, učinkovito, predvsem pa strokovno vojsko. Zato moramo sprejeti te temeljne razvojne programe in splošno dolgoročni sistem programa razvoja in opremljanja, kakor tudi srednjeročni obrambni program. Le takšen zakon bo lahko zagotavljal možnost postopnega, večletnega usposabljanja posameznih ključnih sistemov. V programih naj bo zagotovljena možnost večletnega sklepanja pogodb in ohraniti moramo sistem protidobav in dobre izkušnje obrambnih sil Republike Slovenije. Ker se v tem zakonu ureja urejanje najpomembnejših temeljnih razvojnih programov Slovenske vojske v letih 2008 do 2015 in program razvoja opremljanja Slovenske vojske v srednjeročnimi obrambnimi programi, je smotrno podpreti prizadevanja vlade v predlagani noveli. V poslanski skupini DeSUS bomo glasovali za sprejem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Robert Hrovat v imenu poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Osnovni cilj zakona o izvajanju temeljnih razvojnih programov Slovenske vojske v letih 2008 do 2015 je vzpostavljanje vojaških zmogljivosti, potrebnih za sodelovanje v sistemu kolektivne obrambe oziroma izvajanju drugih nalog Slovenske vojske. Predlog zakona zagotavlja možnost postopnega, večletnega vzpostavljanja ključnih sistemov, tako da usklajeno potekajo nabave oborožitvenih sistemov in vojaške opreme. Na podlagi zakonskih določil je zagotovljena možnost sklepanja večletnih pogodb ne glede na vsakokratne proračune oziroma zakone za njihovo izvrševanje. Rešitve, ki so se v minulem pokazale kot učinkovite pri izvajanju temeljnih razvojnih programov obrambnih sil v letih od 1994 do 2007, so ohranjene tudi pri izvajanju temeljnih razvojnih programov Slovenske vojske v obdobju 2008 do 2015. Sprejem novega zakona na tem področju je potreben zaradi tega, ker se obstoječi zakon o zagotavljanju sredstev za realizacijo razvojnih programov izteče v letu 2007 in po tem letu ni več zagotovljenega zagotavljanja zahtevnih bojnih sistemov, ki se, jasno, vzpostavljajo več let. S tem zakonom je treba zagotoviti, da se bodo ključne zmogljivosti resnično zagotovile, tega pa ni možno doseči le v okviru vsakokratnega letnega proračuna, ki se praviloma sprejema za dve oziroma eno leto. Republika Slovenija je prevzela kot sestavni del obveznosti o polnopravnem članstvu v Natu tudi zagotavljanje načrtovane rasti obrambnih izdatkov, s katerimi se mora zagotoviti zlasti razvoj, modernizacija ter posodabljanje opremljenosti vojske. Obrambni izdatki države se izkazujejo na način, ki se uporablja v zvezi Nato. Z izvajanjem tega zakona, s katerim se zagotavlja razvoj, modernizacija ter posodabljanje vojske, bo mogoče obrambne izdatke lažje zagotavljati v načrtovanem obsegu in v skladu z dogovorjeno dinamiko. Z zagotavljanjem ključnih vojaških zmogljivosti se bo z zakonom v obdobju 2008 do 2015 načrtno zagotovilo nadaljevanje vzpostavitve nove strukture vojske. To bo povečalo sposobnost države za prevzemanje zahtevnejših nalog pri izvajanju mednarodnih obveznosti, predvsem v okviru zavezništva. Na ta način bo zagotovljena tudi višja stopnja nacionalne varnosti, saj bo država v okviru kolektivne obrambe lahko prevzemala sorazmeren del odgovornosti. Pomembno se bo izboljšal tudi nadzor zračnega prostora in akvatorija. Povečala se bo tudi sposobnost vojske za sodelovanje v operacijah v podporo miru. Izvajanje temeljnih razvojnih programov Slovenske vojske v letih 2008 do 2015 bo predstavljajo pomemben del gospodarskega, tehnološkega, izobraževalnega in splošnega razvoja države, ki bo povečal tudi konkurenčnost domačega gospodarstva in njegovo povezanost z drugimi gospodarstvi. Dosedanje izvajanje temeljnih razvojnih programov je bistveno povečalo pripravljenost slovenske vojske z izvajanjem z zakonom določenih nalog. Vzpostavili smo sodobno in učinkovito ter visoko strokovno vojsko, ki je sposobna delovati samostojno, hkrati pa igra vse pomembnejšo vlogo pri zagotavljanju miru v svetu. Zaradi vseh naštetih razlogov bomo v Slovenski demokratski stranki zakon o izvajanju temeljnih razvojnih programov Slovenske vojske v letih 2008 do 2015 podprli.
Hvala lepa. Mislim, da ima gospod Anton Anderlič v imenu poslanske skupine LDS. Prosim.
Spoštovani! Da ne bo pomote. V Liberalni demokraciji podpiramo izvajanje splošnega dolgoročnega programa opremljanja Slovenske vojske, ki je bil sprejet v letu 2004. Vendar danes imamo opravka z nečim drugim. Nimamo opravka samo z namenskim zagotavljanjem denarja za opremljanje slovenske vojske, ampak imamo opravka z diskusijo o tem, na kakšen način bomo v bodoče zagotavljali sredstva, torej kako bomo upravljali z javnimi financami na splošno. In danes imamo opravka s finančnim zakonom zares, ne z zakonom, katerega bi predvsem vojaki in tisti, ki bodo ta denar razporejali, zagovarjali. Prav neverjetno je in čudno, da ni nobenega od predstavnikov ministrstva za finance, pa še tako skromno je v uvodu bilo povedano in predstavnica vlade je samo v.d., generalna direktorica ministrstva za finance, pa še te ni prisotne. Gre torej za porabo 170 milijard slovenskih tolarjev v prihodnjih sedmih letih. In če je kaj, potem moramo prisluhniti in ponoviti tisto, kar je rekel v drugi točki kandidat za ministra za finance 30. novembra 2004 v teh prostorih. Točka 2. - razvoj državnega računovodskega sistema in državne finančne statistike, skladno s priporočili pristojnih mednarodnih institucij. Sredi 90-ih let je v najbolj razvitih državah ob izvajanju reform javnega menedžmenta dozorelo spoznanje, da je računovodenje na podlagi nastanka dogodka tudi v državnem sektorju najpomembnejše strokovno orodje za vrednotenje in ocenjevanje dosežkov in njegovih učinkov ali posledic. Od tedaj v anglosaksonskih, skandinavskih in tudi centralnoevropskih državah potekajo reforme državnega računovodenja, preusmeritev iz računovodske podlage denarnih tokov na računovodsko podlago nastanka dogodka. In naprej, ne bom vsega "čital", ampak pravi, tukaj ne gre za predvolilno obljubo, tukaj gre za naloge, ki so bile pred državo. V tem mandatu nameravamo uresničevati razvoj državnega računovodenja in državnega računovodskega informacijskega sistema, skladno z mednarodnimi računovodskimi standardi za javni sektor, ki jih je izdala pristojna mednarodna institucija; in na tej podlagi vzpostavili celovit sistem računovodskega evidentiranja državne in celotne javne porabe, premoženja države in javnega sektorja na računovodski podlagi nastanka obveznosti in nastanka dogodka. Pri tem zahtevnem projektu bo sledila izkušnjam najuspešnejših držav, strokovni pomoči domačih in po potrebi tudi mednarodnih organizacij ter priporočilom inštitucije EU, ki so nedavno ugotovile, da večina novih članic v razvoju državnega računovodenja močno zaostaja za razvojem računovodenje v zasebnem sektorju. Torej, zakaj ne sledite tem navodilom ali pa tem programskim izhodiščem gospoda Bajuka, to bi bilo smiselno diskutirati z njim, smiselno bi bilo diskutirati s predsednikom vlade, gre torej za nekaj, kar je že, torej za diskusijo o zakonu, ki je najbrž v nekem obdobju, in s tem se strinjam, bil potreben, bil koristen, ko smo sprejemali prvi zakon o temeljnih razvojnih programih, ko so bili tako imenovani obrambni, šolski, zdravstveni in, ne vem, kateri tolarji še vse. Sedaj smo v obdobju, ko moramo iti po poti, ki so jih ubrale druge razvite države, in priporočajo vsem, da po tej poti gremo. Torej, da ob programih razvojnih programov, ki jih vladni resorji sprejemajo za 5 let in jih dopolnjujejo, v vsakoletnem proračunu izkažejo, kaj je tisto, kar bodo porabili za določen namen, in ko pride do realizacije, se ta dogodek tudi zabeleži. Ne bi moglo biti tako tudi v poročilu za 2005, ko preprosto to poročilo pravi: "Glede na skupna, z zakonom določena sredstva za obdobje 2005 do 2007 je bilo neporabljenih sredstev toliko, porabljenih toliko, podpisanih je bilo toliko pogodb, toliko jih pa še bo". To za ta način pregleda javnih financ in kontrole, ki je absolutno prioritetna naloga državnega zbora, in o tem, na kakšen način bomo v prihodnje zagotavljali sredstva tako za obrambo, zdravstvo, šolstvo kot za vse druge stvari, bi morali diskutirati na način nastanka obveznosti in nastanka dogodka. Ne pa na način, kot je to sedaj, jaz še enkrat poudarjam, bilo je prav, da se je dvema prisotnima pred 10, 12-imi leti dalo možnost, zagotovilo, da bodo sredstva zagotovljena, in so potem pač nabavljali, kakor so, sklepali so pogodbe, kakor so, in kontrole tako ali tako ni bilo nobene, ali je v enem letu nastal dogodek ali ni. Gospod Pajk, vi veste, ker smo na odboru obravnavali poročilo, če bi vzeli to poročilo v roke za 2005, niti slučajno ne morete ugotoviti, katera obveznost je bila sprejeta v letu 2005, kateri dogodek je nastal in kaj se je plačalo, iz tega ne morete ugotoviti. Zato me pravzaprav čudi in ta vprašanja bom tudi javno postavil predsedniku vlade in predvsem finančnemu ministru, zakaj ta priporočila, konec koncev v Sloveniji so se konec 90-ih let, v začetku, v prvih letih tega tisočletja organizirale delavnice, kjer so bili predstavniki ministrstva za finance, ministrstva za obrambo, kjer naj bi se tak način zagotavljanja sredstev za obrambne namene tudi uporabljal v prihodnje v Sloveniji. Jaz ne govorim in ne reči, da je bilo prej vse narobe ali vse prav, me to ne zanima. Jaz trdim, da je bilo neko obdobje, ko so bili tolarji potrebni in zagotovo slovenska posebnost, ki je obrodila dobre sadove, da pa sedaj z vsemi zavezami, ki jih sprejemamo tudi ob vstopu v EU prehajamo, ali pa bomo morali preiti na drugačen način zagotavljanja in obravnave teh stroškov. Tudi če bomo ta zakon, oziroma ker boste ta zakon najbrž sprejeli, ker te diskusije ne želite očitno opravljati. Jaz sem to diskusijo že sprožil, pa se je zadeva usmerila v to, češ vojaki bodo to znali ustrezno podkrepiti s tem, da rabijo orožje, drugače bomo ogroženi, drugače ne bomo izpolnjevali obveznosti do Nata, drugače ne bomo, ne vem, kaj. Ne gre za to. Gospodje in gospe, uvodoma sem rekel, mi smo sprejemali v letu 2004 ta program, tudi tedanji opozicijski poslanec, gospod Bajuk, in se zavedamo, da je to potrebno početi. Na kakšen način, da bo to pregledno? Če pogledate vse države, lahko v zakonu preberete obrazložitev, kako imajo kje to urejeno, vse države gredo na ta princip. Nikjer več, niti ena država nima takega načina, kot ga preprosto podaljšuje v Sloveniji z razlago, češ saj je bilo tudi do sedaj tako in se je to obneslo. Ne. Razvoj gre naprej, hvala bogu, da gre, in verjamem, da bomo tudi v Sloveniji temu sledili, zato tudi verjamem, da takrat, ko bo ta zakon v drugi obravnavi, ker mi ga danes kljub zavedanju, da so obrambne priprave in zagotavljanje stabilnega sistema odvisni od zagotavljanja sredstev, mi tega ne zanikamo, ampak želimo, da se to dela transparentno, da se to dela na način, kot se ta praksa uveljavlja drugod. In prav zanimivo je, da je to eden od boljših zakonov, kar se tiče obrazložitev primerjav v tistem delu, ko navaja argumente ali ko prikazuje, kako imajo to urejeno v drugih državah. To je eden redkih zakonov, ki je v tem delu dober, ampak seveda v nadaljevanju gre v popolnoma drugo smer. V nadaljevanju se tega, niti ene primerjalne izkušnje iz tega uvoda ne uporabi v domačem zakonu. Ali smo pripravljeni ustreči gospodu Bajuku? Mi smo in opraviti diskusijo o tem, kdaj in na kakšen način bomo uresničili reformo, tukaj gre za reformo, če hočete, finančnega sektorja, reformo javnih financ, ki jo je napovedal 30. novembra 2004 v teh prostorih. Mi smo to pripravljeni narediti. Nismo se pa pripravljeni pogovarjati na način, vi ste proti temu, da bi bila država oborožena, da bi imela opremo, vi ste proti temu, da bi bili usposobljeni in kompatibilni s tistimi, ki sodelujejo v Nato operacijah itn. Te diskusije niso potrebne za slovenske potrebe, potrebna pa je ta diskusija in tukaj je prilika, da začnemo diskutirati o reformah, ki so bile napovedovane. Verjamem, da boste mnogi poskušali dopovedati, da gre tukaj za neko okvirno zadevo, da jo bomo kontrolirali sproti, da bomo, ne vem, kaj, ampak res je, vsako leto sproti bi morali pri proračunu ali dvoletnih proračunih diskutirati in tako kot delamo razvojne programe, še enkrat ponavljam, za druga področja, bi bilo smiselno in prav delati tudi na tem. Ne, jaz sem proti takemu zakonu, ker ta od leta 2008 do 2015 zagotovi fiksna sredstva, ne upošteva pa realnih okvirov in realnih razmer v Sloveniji v letu 2009, 2010, 2011 itd. In seveda šele s prevzemom obveznosti na osnovi tega programa in z vključitvijo to v tekočo uporabo bo jasno, kaj je bilo takrat potrebno, kaj je bilo naročeno in kaj ne. Ne more priti potem do razlage, to je klasičen, star način, priznam, v letu 2005 je bila realizirana v višini 83 in toliko milijonov, ostalo je nerealiziranih toliko ali pač; zakaj in tisti ne rečejo, to gre pa sedaj tako, kot pri vseh drugih proračunskih uporabnikih. To bo šlo v proračun nazaj, ali bo ta proračunska poraba manjša in bomo na osnovi vašega programa v prihodnjem in, ne vem, v katerem letu ugotovili, če to sploh še rabite, ali kako drugače mora ta pogovor steči. Nobeden od proračunskih uporabnikov imeti danes do 2015 zagotovljena sredstva do tolarja enako. To tudi s tisto tezo do 2% nima nobene zveze. Družbeni bruto proizvod se bo gibal tako, kot se bo, danes so napovedi, danes so realizacije take, kakršne so, in jaz upam, da bo vsako leto šlo na bolje. Da bo pa tako in da ne bomo imeli potrebe za kaj drugega, pa ne vem. Če ste isti ljudje načrtovali pred leti, da rabite obnoviti tanke preden se je iztekel ta program, ste ugotovili, da gredo v konzervacijo in da gremo na drugačen način opremljanja in zagotavljanja drugačne vrste vozil. Prav, ampak to še ne pomeni, da to ne bi smelo biti pregledno; in moralo bi biti pregledno, zakaj je nastal tak dogodek, itd. Mi žal ne moremo takega načina zagotavljanja sredstev podpreti, ker je ravno z argumenti gospoda Bajuka obljubljeno, da bomo v tem obdobju tudi, če ne bi bila taka struktura pozicije ali opozicije, prešli na drugačen način financiranja oziroma vodenja računovodskih izkazov in podobno. Tako pričakujem še kakšno pojasnilo s strani predstavnikov finančnega ministrstva, kajti pravim, to ni zakon, ki bi bil temeljen pri ministrstvu za obrambo, pač pa nasprotno, mora biti najmanj, kar je, usklajen in tukaj tudi na nekatera vprašanja bi radi dobili odgovore.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aurelio Juri v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Predlagani zakon tako kot prejšnji, ki poteka, se bo iztekel 2007 in je omogočil naročilo razvpitih 135 oklepnikov, pravzaprav enega več, a ne bomo dlakocepili, sicer predstavlja logično nadaljevanje pred leti porojenega procesa obrambnega načrtovanja, a obenem tudi izreden mehanizem financiranja skoraj vseh programov opremljanja vojske. To pomeni, kot nam sporoča in nas opozarja stroka, način financiranja, ki je pri drugih podobnih ureditvah bolj izjema kot pravilo, posameznih velikih investicij, ki so točno namenske, povsem pregledne in kot take podvržene lažjemu in boljšemu nadzoru. Problem naših TRP-jev, kot jim pravimo, pa je v tem, da nista vezana na eno samo veliko investicijo, ampak na nakup več kot 20 različnih sistemov. Mi v državnem zboru z zakonom samo potrdimo, izvajanje, o tem je lepo govoril kolega Anderlič, oziroma financiranje teh programov, posamezne nakupe oziroma prioriteta pa z letnimi načrti določa in izvede vlada sama. To pomeni, da od sprejetja resolucije o dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske parlament nima več dejanske možnosti nadzirati to financiranje. Da bi vsaj nekoliko popravili stanje in omogočali bolj podrobno informiranje poslank in poslancev o nakupih, predlagamo že danes, da se 7. člen zakona dopolni, a bo to storila vlada ali bomo storili mi z amandmaji, z določilom, da naj vlada Republike Slovenije enkrat letno, kot je predlagano že, poroča državnemu zboru o izvajanju zakona, a tudi po posameznih programih nakupa. Sicer samo besedilo zakona je marsikje napisano dokaj površno in na to površnost nas je opozorila stroka oziroma ljudje, ki se spoznajo na obramboslovje. Najprej, če mi dovolite drobno, a pomembno pripombo bolj politično-moralne narave k prvemu odstavku uvoda oziroma oceni stanja in razlogi za sprejem zakona. Glejte, kolegice in kolegi, ključno vlogo pri osamosvajanju države, kar se oboroženega upora tiče, sta odigrala ne le teritorialna obramba ob pomoči policije, ampak oboje skupaj in enakovredno. Torej ne bomo šteli strelov in tehtali vlogi na posamičnih bojiščih oziroma območjih, tako da pozivam gospoda ministra in sestavljavce tega besedila, da ga zapišejo v tem delu znova, v priznanje obeh struktur oziroma vseh njunih pripadnic in pripadnikov. Glede posamičnih formulacij, indicij v obrazložitvi, dobivamo tudi naslednje pripomb, da je marsikatera formulacija napačna, da recimo termina protioklepna podpora ne poznajo obramboslovci, da govorimo in zapišemo o Natu standardih in ne o standardih obrambnega sistema Nato ter o evroatlantskih in ne o severnoatlantskih integracijah, da inžinerija je inženirstvo, da lahki raketni sistemi so prenosni raketni sistemi kratkega dosega itn. Jaz se na te stvari seveda ne spoznam veliko, ampak ko na to opozarjajo obramboslovci, je prav, da to povemo in da pisci te obrazložitve so nekoliko bolj korektni v novi ediciji. Vsebinsko pa naslednje. Načrtuje ministrstvo v tem novem osemletnem investicijskem ciklusu nakupe v vrednosti 170 milijard tolarjev oziroma ker takrat tolarjev ne bo več, 710 milijonov evrov. Torej skoraj 3-krat več kot bodo stali, če jih ne bodo oklestili goli oklepniki, o katerih je govora te dni, oziroma 2-krat več kot oklepniki z vso oborožitvijo in opremo. Iz zakona ni razbrati, kaj točno bo kupljeno, nam pa minister sporoča, slišali smo to v uvodu, da bi naj bili med večjimi nakupi raketni sistemi, dve transportni letali sposobni prevažati oklepnike na misijah v tujino in še ena bojna ladja, ki bi se naj pridružila Ankaranu. O nakupu ali najemu nadzvočnih prestreznikov, ki bi naj odslovili oziroma nadomestili obstoječo ureditev varovanja nacionalnega neba, ki nam jo zagotavlja Nato, želimo verjeti zagotovilom ministra, da kljub tovrstnim željam in idejam znotraj določenih krogov ministrstva in vojske, sprememba na kratek rok ne pride v poštev in upamo, da tudi na dolgi ne. Če smo že pristopili h kolektivnemu sistemu varnosti, izkoriščajmo to, kar nam ponuja in ne škoduje nikomur. Sami vrhovi zavezništva nam zagotavljajo, da je obstoječa rešitev za nas najcenejša in tudi za njih optimalna. A tudi nakup raketnih sistemov nad - slišali smo - 100 milijonov evrov, dveh transparentih letal, za katera bi naj porabili za spremljajoči infrastrukturo in opremo več kot 140 milijonov evrov, ter dodatne bojne ladje, za katero pričakujemo, da bo treba odšteti tudi kar nekaj mastnih milijonov evrov, je po naših ocenah ne povsem potreben in opravičen strošek ob relativno stabilni in ugodni varnostni situaciji doma, v bližnji in širši okolici, ob spreminjajočih se virih ogroženosti, ki niso več neurejeni odnosi s sosedi, temveč okoljske, zlasti podnebne spremembe ter seveda terorizem, ob drugih bolj pomembnih družbenih potrebah na področjih, ki so že kronično podhranjena, ter ne nazadnje ob prizadevanjih in dolžnosti nas vseh za manjšo javno porabo. Da omenjeni letali nista nujni, osebno, če mi je dovoljeno, ne bom ugovarjal nakupu enega manjšega, ki bo nadomestilo obstoječe, kolikor vem, že odsluženo in nevarno, ter služilo za prevoz oseb in lažje opreme na balkanskih ter drugih bližnjih oziroma nepretirano oddaljenih misijah, torej da nakup teh dveh letal ni nujna, govorijo tovrstne kapacitete obstoječe transportne logistike Nato, tudi v soseščini, sam koncept kolektivne varnosti, ki pravi, da ni nujno, da vsaka članica je v celoti oziroma povsem samozadostna, ter izjemni stroški, če odmislimo sam nakup letal, vzdrževanja in aktiviranja tega sistema. Recimo, kar dva leta bi bila potrebna za misijo v Kongo, zato da tam dostavimo le četico vojakov z enim samim oklepnikom. Pomislimo na misijo z bolj številčno formacijo. In tudi nova bojna ladja ne bo potrebna, čeprav razumem želje tudi mojih uniformiranih sokrajanov v Ankaranu, če se boste na vladi zmožni vrniti k zamisli obalne straže, ki je nastala in bila, kot je kazalo, tudi na dobri poti realizacije vse do prihoda te vlade, zato da bi vse aktivnosti, ki jih je država dolžna vršiti na morju - opozorimo, da gre za akvatorij, ki ga obdaja 46 kilometrov obale ob polni plimi - torej da bi vse aktivnosti razumno racionalizirali, pocenili, poenostavili in funkcionalno izboljšali. Morje kliče po drugačnih investicijah, konkretno v sisteme nadzora in varovanja pred onesnaženji, reševanja tudi v najslabših vremenskih razmerah, raziskovanja in boljšega koriščenja njegovih danosti, pa ne v nove bojne zmogljivosti. Skratka, nas ne ogrožajo, kot sem že dejal, več sosedi, temveč vse bolj vročina, suša, požari, nevihte, toča, poplave, plazovi, pa še kaj, čemur se bomo z oklepniki, transportnimi letali, bojnimi ladjami in raketnimi sistemi težko zoperstavljali. Poziv torej k premisleku, spoštovani gospodje iz vlade in ministrstva. Pa še enkrat morda o 63-ih milijardah za nabavo oklepnikov in dodatnih milijardah za njihovo nadgradnjo, še preden sklenete pogodbo z izbranim ponudnikom. Torej, zakona, ki predvideva trošenje 710 milijonov evrov v osmih letih za naložbe v obrambi, ki po naši oceni niso nujno potrebne ali zavoljo članstva v Natu neizbežne, ne bomo podprli. Pa, če se bo že odločila tako koalicija, zahtevamo in pričakujemo tudi v imenu širše javnosti oziroma davkoplačevalk in davkoplačevalcev odgovorno in sprotno utemeljitev vsake posamične, vsaj večje naložbe, še preden se jo izvede. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. V imenu poslanske skupine Nove Slovenije lepo pozdravljam načelnika generalštaba, državnega sekretarja in gospoda Bogataja in pa seveda poslanke in poslance državnega zbora. Pred kratkim smo dokaj dostojanstveno praznovali dan državnosti. Ob letošnjem praznovanju 15-letnice nastanka naše države smo bili postreženi z obilico arhivskega gradiva iz tistega obdobja. Tako smo se lahko spomnili tudi na to, kako je takrat začela nastajati Slovenska vojska. Edina oborožitev, ki smo jo takrat imeli, je bilo orožje tistih območnih teritorialcev, ki so si upali zadržati in poskriti orožje, ki ga naj bi predali v vojašnice JLA. In če pogledamo na Slovensko vojsko danes se lahko le čudimo. V 15-ih letih smo tako rekoč iz nič ustvarili malo, a vendar sodobno, sposobno, profesionalno in že dokaj dobro opremljeno Slovensko vojsko. Včlanili smo se tudi v Nato in si tako zagotovili kolektivno obrambo. Pred sabo imamo predlog zakona o izvajanju temeljnih razvojnih programov Slovenske vojske v letih 2008 do 2015. Zakon je zelo kratek, le 11 členov ima, členi so enostavni in jasni, a teža tega zakonskega predloga je le v številki 710 milijonov evrov, ki je zapisana v 2. členu. 13. julija 2004 je bila v tej dvorani sprejeta resolucija o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske. Takrat je dr. Anton Grizold povedal, da se z novim splošnimi dolgoročnim programom razvoja Slovenske vojske do leta 2015 zaključuje večletno obdobje načrtnih, celovitih in vsestranskih reform v obrambnem sistemu in še posebej pri preoblikovanju Slovenske vojske. Sprejem v polnopravno članstvo v Natu predstavlja mejnik, na katerem moramo celovito oceniti dosedanje izvajanje reform, doseženo stanje in določiti bodoči razvoj. Z resolucijo so bile razširjene glavne naloge vojske, in sicer v okviru treh sklopov: zoperstavljanju agresiji, vojaško prispevanje k mednarodnem miru in podpora zaščiti reševanju in pomoči ter drugim državnim organom. Izhodišča za izvajanje teh nalog vojske so nacionalni interesi države in naloge, ki izhajajo iz našega polnopravnega članstva v Evropski uniji in v Natu. In s predlaganim zakonom se ureja izvajanje najpomembnejših temeljnih razvojnih programov Slovenske vojske v letih 2008 do 2015, ki so določeni prav v tej resoluciji. Določeni so razvojni cilji, struktura sil, program nabav opreme in infrastrukture ter opredeljeno področje raziskav in razvoja. Pri razvoju sil je določen namen, obseg in dinamika vzpostavljanja predvidenih zmogljivosti, usklajeno s tem je razdelan program nabav opreme in infrastrukture. Že s programom je določena glavna oprema pobojnih oziroma oboroženih sistemov. Glede na njihovo število je določen tudi prednostni vrstni red. V skladu s sistemom obrambnega planiranja, ki se uporablja v Natu, so v dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske upoštevani tudi cilji sil zveze Nato, ki so bili kot obveznost Republike Slovenije prevzeti ob vstopu v Nato. V letu 2004 je bilo tako prevzetih 44 ciljev, ki so v celoti upoštevani v splošnem dolgoročnem programu. Za izvajanje temeljnih razvojnih programov se z zakonom ureja poraba do, jaz mislim, da je gospod Anderlič [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[..]], se pravi, da piše, do 110 milijonov evrov. Se pravi, da vrednost ni zapečatene, ampak je samo postavljena zgornja meja. Letna poraba je določena v višini največ 105 milijonov evrov. Pri tem ne smemo pozabiti, da se poleg sredstev, katerih porabo ureja ta zakon, da se bodo zagotavljala tudi v proračunu ministrstva za obrambo tudi druga sredstva za nabavo opreme in oborožitve vojske vsakoletnih letnih proračunih. Pri tem se upošteva projekcija obrambnih izdatkov kot sestavni del obveznosti, ki jih je država prevzela ob vstopu v Nato. Poslanski in poslanci Nove Slovenije pozdravljamo določila 4. člena, s katerim je določeno, da se pri sklepanju pogodb za izvajanje temeljnih razvojnih programov dogovorijo tudi protidobave blaga ali storitev, proizvedenih v Republiki Sloveniji. Naj ima slovensko gospodarstvo tudi nekaj od tega, če se bo oborožitev in oprema za Slovensko vojsko kupovala v tujini. Upamo in želimo, da bomo pri pripravah protidobav kar se da uspešni. Na tem področju protidobav mislim, da ima Slovenije že kar nekaj dobrih izkušenj. Veseli nas tudi to, da mora ministrstvo za obrambo zagotoviti ločeno evidenco oborožitvenih sistemov, vojaške opreme in drugih sredstev ter infrastrukture, ki je financirana s sredstvih po tem zakonu. To bo omogočilo preglednost izvajanja zakona pa tudi učinkovit nadzor nad porabo s tem zakonom določenih sredstev. Naj zaključim in vas seznanim, da v Novi Sloveniji menimo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Stane Pajk. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo. Pozdrav vsem prisotnim. Seveda govorimo o temeljnemu razvoju dokumentu Slovenske vojske. Če se vprašamo, zakaj je ta dokument potreben, dobimo več razlogov, zakaj sprejemamo sedaj, predlagamo nov dokument v času, ki bo veljal od 2008 do 2015. Mislim, da prvi glavni razlog je seveda, kot smo že slišali, da staremu dokumentu poteče rok trajanja, če se lahko tako izrazim, drugo leto, zato je nujno potrebno sprejeti, kot smo že slišali, tudi novega. Če se omejim na ta čas od 1994 do drugega leta, ko poteče, lahko vidimo, da se je v tem času v Sloveniji marsikaj - samo v tem času, bom govoril - spremenilo. Omenil bom samo tiste najbolj vplivne stvari, to je vstop v Evropsko skupnost, Nato in ne smemo prezreti profesionalizacije vojske iz naborniškega sistema v profesionalni sistem vojske, ki ima za svoj cilj imeti malo vojsko, ampak tisto vojsko zelo učinkovito, profesionalno na vseh področjih in tudi takšno, ki bo sposobna obraniti slovensko ozemlje, ki bo tudi kompatibilna z Natom. In seveda tisto, kar je bilo že tudi omenjeno, da je sposobna posredovati v mirovnih misijah, širiti mir po svetu, predvsem v naši okolici, in to iz preprostega razloga:če si želimo mir doma, ga moramo privoščiti tudi drugim. Tudi drugi razlogi so še, zakaj je ta dokument zelo potreben. Kadrovsko se je sedaj Slovenska vojska zelo spremenila in se bo še spreminjala v tem obdobju, zato je treba v ta dokument to vgraditi in mora upoštevati kadrovske spremembe. Novost so tudi večletne pogodbe, ki lahko blagodejno vplivajo na slovensko gospodarstvo, protidobave, razvoj slovenskega gospodarstva v smislu tehnološkega in gospodarskega razvoja. Upoštevati je tudi treba, da se je Slovenija z vstopom v Nato zavezala, da bo iz svojega bruto domačega produkta dajala 2%. To je zaveza. In če nam na eni strani nudijo kolektivno obrambo, moramo tudi mi nekaj vrniti za to. Zato je vsem pacifistom treba povedati, da je treba pač nekaj dati za obrambo. In če je ta obramba kolektivna, je to še toliko več vredna stvar. Če se vprašamo tudi, zakaj je potrebno tako načrtovanje -preprosto zato, da se vojska lahko smelo razvija v bodoče. Kaj ima pa ta razvoj za cilj, sem že povedal. Lahko tudi povem kolegu Anderliču, ki pravi, da bi rad slišal soglasje ministra Bajuka [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] Zakaj ne? [[Oglašanje iz ozadja.]] Lahko, repliko.
No, izvolite govoriti naprej.
Prosim, ne moti me.
Prosim, ne prekinjati. Dovolite, da dokonča, gospod Anderlič.
Lahko povem, da je s tem dokumentom gospod minister Bajuk sigurno seznanjen. Zakaj? Zato, ker je potrjen na vladi, on je pa del vlade. In če je prišel ta dokument v našo hišo, je jasna stvar, da je gospod Bajuk s tem dokumentom seznanjen in da se s tem najverjetneje tudi strinja. Ker smo prej govorili, da so številke fiksirane - jaz mislim, da je mogoče celo prav, da so fiksirane. Zadnje čase imamo v Sloveniji zelo veliko gospodarsko rast tako, ki je niti sami nismo pričakovali v tem obdobju, to je nad 5%, in če bo šlo tako naprej, bo celo potrebno te številke popraviti navzgor. Je pa tudi druga rešitev, če bi slučajno se kaj zalomilo, se da tudi ta zakon spremeniti z novelo in se ga da korigirati, če je kaj zelo narobe. Jaz seveda ta zakon, mislim ta zakon in program, podpiram, saj gre v smeri razvoja in stabilne obrambe v naši državi, in tudi z namenom posredovanja v kriznih območjih. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, ne morem vam dati replike, kajti nanašalo se je na vaše, ja, na vaše izvajanje, ko ste predstavili stališče poslanske skupine, ste pa prav kmalu na vrsti v splošni razpravi. Imate proceduralno? Izvolite, prosim.
Res je, jaz vem, da ne morem imeti replike, vem pa tudi to, da bi vi morali opozoriti govorca, da ne more polemizirati s stališči poslanske skupine - uvodoma. To je eno in me citirati - pač s tistim, s čimer se ne strinja - ker jaz nisem diskutiral v tem delu kot poslanec in preberite si poslovnik in boste videli, da to ni [[...]]
Imate prav, gospod Anderlič, ni bilo pravilno. Hvala lepa. Prosim, kakšno vprašanje? Proceduralno.
Ja, seveda moram v svojo obrambo povedati, da je tudi gospod Anderlič spregovoril moje ime izpred govornice in imam jaz tudi pravico potem, da se na nek način branim. Mislim, da je tudi on kršil poslovnik. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospod Bojan Kontič. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Upam, da tokrat ne bo kršitve poslovnika. Zahteve vojske so povsod večje, kot je dejanska sposobnost posameznih držav, in verjetno Slovenija pri tem ne bo nikakršna izjema. Vojska si pač želi zagotoviti določena sredstva za svojo opremo, za svoj razvoj, mi pa seveda o tem v tem parlamentu, vsaj zaenkrat je še tako, odločamo tudi s sprejemanjem tega zakona. Varnost države stane, to je dejstvo in ne oporekam, da so sredstva za opremljanje Slovenske vojske in za dejavnost Slovenske vojske potrebna - tokrat govorimo samo za opremljanje. Obseg pa je vsekakor diskutabilen, o obsegu sredstev se seveda lahko diskutira in lahko o njem tudi odločimo, lahko tudi drugače, kot je predlagano. Način porabe pa je še bolj diskutabilen in je prav, da se o njem razpravlja, sploh če upoštevamo višino sredstev, ki so namenjena s tem predlogom zakona o izvajanju temeljnih razvojnih programov Slovenske vojske v letih od 2008 do 2015. Ta višina sredstev je res takšna, da se lahko od nje tudi zavrti. Zakon je logična posledica obrambnega načrtovanja iz preteklosti. Bi pa verjetno bilo smiselno, da je zakon vezan na posamezne večje investicije in zagotovi sredstva za njihovo realizacijo, neodvisno od ostalih sredstev, predvidenih v vsakoletnem načrtovanju proračuna. Nisem slišal natančno, gospod Bajc, sprašujete, ali odgovarjate. [[....]] [[Oglašanje iz klopi.]] Dobro, potem pa predlagam, da se umirite. [[..]] [[Oglašanje iz klopi.]]
Lepo bi prosil, bodite resni!
Mi pa s tem zakonom opredelimo naš odnos do več kot 20 različnih orožij in opreme. Kaj in kdaj v tem časovnem obdobju, torej prioriteto nabave, pa bo določila vlada. Pri tem je pomembno, da bi si, kot je že bilo danes rečeno, zakonodajna veja oblasti zagotovila nadzor nad izvajanjem posameznih programov nakupov, zato se tudi sam pridružujem oziroma predlagam, da predlagatelj pri pripravi zakona za drugo obravnavo dopolni obstoječi 7. člen z besedilom, ki bo zagotovilo, da vlada enkrat letno poroča državnemu zboru Republike Slovenije o izvajanju tega zakona po posameznih programih nakupov. V uvodu tega predloga zakona, v poglavju 1 in podpoglavju Ocena stanja in razlogi za sprejem zakona, je zapisano: "Pri tem je ključno vlogo", namreč v osamosvojitvi, "odigrala teritorialna obramba, ki je ob pomoči policije z vojaškimi sredstvi in načini zavarovala osamosvojitev in tudi na vojaškem področju dosegla zmago in umik zvezne vojske." Temu ni moč oporekati. Pomembno je, da ste tu, v ta uvod vključili tudi policijo, kar nekaj časa, sedaj, v teh mesecih praznovanja tega nekajkrat ni bilo zaznati. Ampak pri tem želim opozoriti tudi na to, da ko primerjamo opremo tako enih kot drugih, navedenih znotraj tega uvoda zakona, lahko rečemo, da že na slovenskih cestah lahko opazimo bistveno razliko med opremljenostjo oziroma avtoparkom Slovenske vojske in pa slovenske policije. Na žalost je temu tako in ko razmišljam v sklopu sprejemanja te zakonodaje, sem vedno bolj prepričan, da bi bilo morda smiselno tudi razmisliti o predlogu zakona o izvajanju temeljnih razvojnih programov slovenske policije.
Besedo ima gospod Josip Bajc.
Hvala, gospod podpredsednik. V svojem uvodu sem poskušal, ko sem predstavljal stališče Slovenske ljudske stranke, v največji možni meri povzeti določbe in namene tega zakona. Ne morem mimo dejstva, da kako bi verjetno pred dvema letoma hvalili in govorili oh in ah, kako je prav, da imamo zakon o temeljnih razvojnih programih, da lahko kupimo falcon, s katerim bomo vozili ranjence s posameznih, bom rekel, krajev spopada in podobno. Drugo, kar bi rad rekel, ocenjujem in tudi v gradivu oziroma ob temu zakonu piše, da sledimo dejansko tistemu, kar smo se pred časom obvezali, da bodo naše obveznosti, namenjene vojski, 2% bruto družbenega proizvoda. In če pogledamo tabele, ki so priloga - tabele pri obrazložitvi tega zakona - lahko vidimo, da so sredstva, ki so namenjena za TRP od leta 2008 pa do leta 2015, v enakem znesku in skupaj znesejo 170 milijard. Da pa tisti variabilni del, o katerem so nekateri kolegi razpravljali - kako pa vemo, kakšen bo bruto družbeni proizvod in za kaj se bodo namenjala ta sredstva - namenjen za ostale finančne potrebe ministrstva za obrambo. Če bi mogoče tudi še razmišljal, ja na kakšen način si pa predstavljamo, če bi bila prepuščena vsakoletnemu proračunu možnost, da odloča, ali bo šel v nakup opreme za potrebe bodisi, tako kot je predhodnik moj rekel, policije ali vojske. Naročilo enega, recimo, aviona ali enega transportnega vozila ni, danes greš v trgovino, prineseš denar in jutri ga pelješ, vidimo, kaj se dogaja, recimo, tudi, če govorimo konkretno, o teh 8x8. Zaradi tega ocenjujem tudi osebno, da je potrebno, da imamo en tak zakon, ki dolgoročno lahko omogoča Slovenski vojski, da pripravlja načrte, sledeč temu osnovnemu cilju, kaj je potrebno, recimo, doseči, da izpolnimo vse obveznosti, ki smo jih v preteklem obdobju sprejeli, tudi izpolnimo. Zaradi tega še enkrat osebno ocenjujem - opozoril pa sem v predstavitvi stališča Slovenske ljudske stranke, da je potrebno, da se bo državnemu zboru, in to v zakonu tudi se govori, omogočila, da nadzira izvajanja tega zakona in ga potrjuje, tako kot je predvideno v samemu predlogu zakona.
Besedo ima gospod Milenko Ziherl. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Morda bi kazalo spomniti 15 let nazaj, ko se je bližal agresor našim krajem in ko se je ravno z odločnimi ukrepi že na licu mesta, ko smo ga zablokirali, večkrat z improviziranimi sredstvi - in se uspešno obranili. Že takrat se je pokazala potreba po nekem sistematičnem obrambnem sistemu, ki se je potem realiziral z vstopom v Nato. Da se še malo pomudim v preteklosti. V preteklosti smo plačevali v skupni državo drago in neučinkovito armado, ki je imela na nekaterih področjih presežke določenih borbenih sredstev in nepovezane z ostalimi, šli so v zelo futuristične, drage projekte, izgradnjo novega borbenega aviona in ni čudno, če je na takih načrtih obrambni sistem bivše države propadel. Kako učinkovit je bil, se je pokazalo v naslednjih letih, ko je bila tako imenovana Jugoslovanska armada sposobna edino oziroma njeni nasledniki zagrešiti genocidne zločine. Eden od njih se je zgodil, smo ravno praznovali obletnico dva dni nazaj, v Srebrenici. Vendar to se ne dotika današnje teme. Želim poudariti, da se vrnem nazaj, želim poudariti, da današnji obrambni sistem temelji na učinkovitem sistemu, ki ga upravlja izvežbana profesionalna vojska, zato je tudi bil zelo pameten korak, da smo iz naborniškega sistema prešli v profesionalno vojsko. Kajti ravno ti vsak dan bolj sofisticirani in na visokem znanju temelječi obrambni sistemi zahtevajo samo profesionalce. Torej, odločili smo se za kakovost in ravno kakovost ima svojo ceno. Zato mi je zelo všeč, da je v načrtih predviden hiter mobilni bataljon, potem pa, da je tudi dan poudarek na protibiološki, protikemijskem in protiradioaktivnem sistem. Kajti, ravno na teh področjih se veča svetovna nevarnost z delovanjem terorističnih organizacij. Tudi poudarek na zračni obrambi je zelo dobrodošel. In ravno zaradi tega predlog zakona podpiram, saj menim, da je država, ki ima slab obrambni sistem, največji izziv za svetovni mir. To lahko vidimo iz zgodovine. Pred nekakimi 200 leti je japonska država bila slabo vojaško organizirana in zato so jo tri sosednje države postopno razkosale in pripojile k svojim ozemljem. Tudi z raznimi mirovniškimi deklaracijami se svetovni mir ne ohranja. Garant svetovnega mira je tako imenovana učinkovita obrambna doktrina, torej takšna doktrina, ki jo tvorijo enote za hitro posredovanje oziroma enote za protiteroristično dejavnost in ker so vsi ti segmenti zajeti v teh programih, bom z veseljem podprl predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ziherl, verjetno vam je ušlo, ko ste rekli, da smo praznovali obletnico dogodkov v Srebrenici, smo se spomnili dogodkov. Besedo ima gospod Anton Anderlič.
Jaz se opravičujem gospodom, občasno dvema oziroma večinoma dvema, občasno pa trem, ki sedijo tukaj, ampak res ni prav, da samo vi zagovarjate ta zakon. In predvsem, ker ni govora o tem, kaj boste nabavili, ker ta program je bil tako ali tako že sprejet ali bo pač dopolnjen in tako naprej skozi druge postopek, ampak gre za to, na kakšen način bomo zagotavljali sredstva in kako bomo zagotavljali transparentnost porabe teh sredstev ter na koncu kontrolo. Za to gre. In jaz res obžalujem to podcenjevanje. Minister si je vzel toliko časa, da je povedal uvod, in je tudi on odšel. Nikogar z ministrstva za finance ni tukaj. Preden bi kakorkoli zaokrožili to diskusijo na način, da rečemo, to je tisto, kar je najboljše za to državo v naslednjih osmih letih, ko gre za tako velika sredstva, kaj je najboljše, da bi to diskusijo opravili s tistimi, ki so "skrbniki tega proračuna", pod narekovaji; torej predvsem finančno ministrstvo, zakladniki in tako naprej. Ne! To je podcenjujoče, češ, saj bo glasovalni stroj naredil, bomo zagotovili si nek denar in tako naprej. To je še toliko bolj, če vzamemo v roke poročilo za leto 2005. Poglejte, kako nepregledno je vse skupaj! In kakšna terminologija! Ni poročila o porabi za nabave po tem in tem segmentu, ampak je poročilo samo: dovoljena skupna poraba je bila taka, zdaj pa dajmo mi to zapraviti. Realizirana je bila k sreči nekoliko nižja, ampak tudi te obrazložitve ni, zakaj je nižja, v katerem segmentu niste mogli tega porabiti, ker to vendar ni poraba, tu gre za nabave, gre za opremo, gre za ne vem kaj, ampak je nekaj, kar se kupuje za neke potrebe. Poraba je sicer, če tako brutalno razumemo to porabo, da pač ko enkrat nekaj nabaviš, si denar zapravil, ampak mislim, da vendar ne gre tukaj za malice, potne stroške, za nekatere druge stvari. In ravno tisti dodatek takrat, ko smo ga dali, da je treba poročati državnemu zboru letno, je bil namenjen temu, da se odpravi dotedanje - pa je bilo to sprejeto v prejšnjem mandatu - dotedanje slabo poročanje, slaba transparentnost in zavedanje potrebe, da bomo morali spremeniti način financiranja tovrstnih zadev v slovenski državi. Prej sem uvodoma demonstriral, kako so to naredile vse druge države in kako imajo to vse druge države. Hvala, da ste mi pomagali, s tem ko ste naredili dober uvod, s tem ko navajate, kako delajo to po drugih državah. Ampak, žal, obžalujem, da se niste niti enemu modelu, ki ga imajo te druge države, približali. Zakaj ne, ne vem. V uvodu tudi pišete, da so dognanja v EU in državah članicah Nata taka, da se bo v prihodnje šlo na sistem transparentnejšega sprotnega odločanja na osnovi dolgoročnih programov, ki ga pa mi imamo - odločanje v proračunih in na osnovi nekajletnih programov. Najdaljše obdobje planiranja je 6 let, po tem, kar je tu mogoče videti v drugih državah. Ampak tudi pri tisti državi je pripis "sredstva se letno oziroma na način, kot se sprejemajo proračuni, dvoletno, zagotavljajo v proračunu". Tudi z nekaterimi poslanci koalicije sem prej diskutiral, jim ni jasna ta tabela. In ko govorimo o tem in ker se tako radi sklicujete na Združene države Amerike in sedaj je popularen tudi ta obisk, ki je bil. Tudi tam rabijo odobritev vsake zadeve, ki je večja od tiste, ki pač, če gre za izredne zadeve itd. sploh, ampak rabijo odobritev v proračunih. Ni nekega trajno zagotovljenega vira. Ker seveda je v tem vašem programu - zanimivo je to, da je v tem vašem programu fiksna 2% stopnja porabe družbeno bruto proizvoda za te namene. Ja, jaz sem rekel, ne nasprotujem, da se zagotavlja do 2%, to, kar smo v strategiji zapisali oziroma v resoluciji. Ampak, za boga, pred dvema dnevoma je gospod načelnik pripeljal načelnika češke vojske v parlament - tudi nekateri drugi poslanci so bili prisotni tam - kaj je rekel ta načelnik? Mi smo zagotavljali v preteklem obdobju 2,2% v družbenem bruto proizvodu, sedaj gremo proti 1,7%. In za leto 2005 so imeli že 1,8%, prej pa precej več. Poglejte, tudi v Združenih državah Amerike, ne glede na pač njihovo specifično vlogo, da ne bom rekel in neznanske potrebe po oboroževanju in zagotavljanju denarja za vojne intervencije, se procent znižuje, zato je toliko bolj pomembno, da imamo mi diskusijo s financerji o tem, na kakšen način bodo te stvari zagotovljene v prihodnje. Ko govorite o protidobavah, jaz sem zelo vesel, ampak v poročilu, recimo, za 2005 je napisano, da so bile dobave, protidobave v višini od 30% do 40%. Torej, računovodski izkazi so eksaktni, se ve, koliko je bila obveza, koliko je nastalo skozi obvezo, koliko je bilo realizirano in koliko je nerealizirano. Če je poročilo, se ve, koliko je bilo. In zato seveda ne moremo na ta način, da je tako preprosto izločeno iz sistema, splošnega sistema javnih financ ravno to področje. Zato pričakujem, da bo v naslednjih obravnavah vendarle možnost diskutirati o, če hočete, makroekonomskih postavkah te države ali pa o razlogih za sprejem takega zakona oziroma možnih ugovorih ali pač prilika za to, da gremo na drugačen način financiranja te porabe. In ne jemati to, da se jaz z vami prepiram! Če vam izrekam zahvalo, da ste v teh 10, 15-ih letih naredili ogromno za opremljene, pospešeno, kvalitetno opremljanje Slovenske vojske in dosegli nek zavidljivi nivo, kompatibilen z Natom tako daleč, da nimamo nobenih težav s tem - nasprotno. Tudi, ko je bil predstavnik političnega odbora in obrambnega odbora zveze Nato - tukaj obstajajo intervjuju, saj drugače nisem imel prilike tega preveriti - ko pravi, pravita oba predstavnika, nazadnje predstavnik obrambnega odbora - mislim, da tri tedne nazaj je bil v Sobotni prilogi intervju - ko pravi: Nas ne zanima, kam, kako, na kakšen način boste vi opremljali, katere stvari boste nabavljali, ampak povejte, kaj boste in mi se bomo uskladili. In verjamem, da zato je bilo mogoče kupiti iz tega naslova falcon in nikjer ni manjkalo. Do sedaj ne. In seveda je mogoče govoriti tudi o tem, da za obrambo južne meje je prav v okviru schengena in tako naprej, da diskutiramo tudi o tem, tudi iz tega naslova, ne zgolj tisto, kar se reče transporterji - zdaj se sliši v javnosti, da celo se v teh načrtih tudi neka vojaška letala, ki ne bodo uporabna za vožnjo patrij. Ali je to premišljeno ali bi bilo to bolje, da bi o tem razpravljali takrat, ko se boste res odločali? In zakaj državni zbor ni seznanja s temi zadevami? Jaz res ne bi rad bil nadzornik ali pač tisti, ki bi v imenu davkoplačevalcev bil na zatožni klopi, da sem danes nekaj sprejemal, jutri boste vi odločili brez kakršnegakoli vpliva, recimo temu predstavniku ljudstva in na koncu boste rekli: Saj to je državni zbor sprejel.
Besedo ima gospod Aleš Gulič. Prosim.
Spoštovani predsedujoči. Cenjene kolegice in kolegi! Jaz imam po vsem tem, kar sem prebral in kar sem slišal, pa seveda tudi v zvezi s predlogom zakona o izvajanju temeljnih razvojnih programov, vsak trenutek večje pomisleke. Namreč, ne gre samo za to, da se fiksne obveznosti države do leta 2015 večajo, da bo to pomenilo dodatno zadolževanje, da to sega čez mandat tega državnega zbora in te vlade, ampak pomeni na nek način tudi to, da se, kot se na eni strani v tej državi manjša avtonomija enim - če pogledamo sindikate, študente, ne vem koga, na drugi strani veča avtonomija drugim. V tem primeru vojski. Vojska tako postaja pravzaprav država v državi. In nekatere zadeve gredo čez vse te meje in ena od ključnih je prav gotovo financiranje, ki bi ga takšen zakon zagotavljal. To, da se države, ki se ponašajo s tem, da so bolj militantne, kot je naša, da se odločajo za drugačen način financiranja, ki je seveda bolj pregleden, bolj jasen in bolj vezan. Nasprotne odločitve parlamenta, vam, očitno, ne pomeni nič. Najlažje si je seveda zagotoviti neko vrečo brez dna z dvema odstotkoma, drugi gredo seveda pod to, zgovarjate se, da je bila pač takšna naša obljublja Natu, tudi druge so obljubile marsikaj, pa se zaradi spremenjenih razmer, zaradi spremenjenih odnosov vračajo na to. Še bolj perfidno in na nek način zloraba pa se mi zdi, da se v utemeljitev, zakaj je to potrebno, vnašajo naši zgodovinski spomini, tudi na osamosvojitev. Nepotrebno, brezpotrebno in tudi na nek način zloraba argumentov. Mislim, da si Slovenija s to stabilnostjo, kakršno je dosegla, čisto lahko privošči takšno financiranje takih zadev, kot jih imajo druge države, se pravi, letno spremljanje, krajše načrte, ne pa 15-letno zadolževanje - ne vemo, zakaj. Po drugi strani pa tukaj silna razsipnost, pri prejšnjih točkah pa kar naprej poslušamo nekaj o silnem varčevanju, potrebi po varčevanju. Vojska je sestavni del te države, vsaj upam, da je tako.
Besedo ima gospod Jože Školč, se odpovedujete. Gospod mag. Cvikl.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Danes seveda pri prvi obravnavi zakona o izvajanju temeljnih razvojnih programov se pogovarjamo ne o tem, kaj bo drugo leto, ne o tem, kaj je bilo v preteklosti, ampak o tem, zakaj vlada Republike Slovenije meni, da je potrebno zakonsko ureditev iz leta 1994, ko smo bili v popolnoma drugačnem položaju, ko ni bilo ali pa je bilo zaradi težje gospodarske in tudi neustrezne davčne zakonodaje veliko težje računati na realne davčne vire, ko smo bili pod vojaškim embargom, zakaj vlada Republike Slovenije to izjemo prenaša v naslednjih 7,8 let. Na to vprašanje je odgovor samo eden. Če sta dr. Drnovšek in mag. Rop uvedla proračunski sklad [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]za znanje, za razvoj sposobnosti Slovencev in Slovenk, želi diplomirani obramboslovec sedaj uvesti proračunski sklad za financiranje vojske. Vojska preprosto pri dilemi, ali dati več za znanje, socialo ali več za topove, pač ne bo tista, na kateri bi eventualno varčevali. In Slovenija, ki je vstopila v evro bo imela pred sabo veliko dilemo omejevanja javnih financ. Vojska bo iz teh dilem javnih financ izločena, to delamo danes, temu nasprotujem.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, spoštovani gospod minister s sodelavcema, spoštovani načelnik generalštaba Slovenske vojske, spoštovani poslanci. Očitno je obrambna problematika še vedno v Sloveniji v domeni moških. Jaz se bom v svojem kratkem prispevku dotaknil predloga zakona, upam, da ne bom kakšne druge teme odpiral, še najmanj pa se norčeval iz akademskih naslovov določenih zelo znanih Slovencev. Pri usklajevanju z ministrstvom za finance je ministrstvo za obrambo pripravilo namesto sprememb dosedanjega zakona nov zakon o izvajanju temeljnih razvojnih programov za obdobje 2008 do 2015. Bistvo tega zakona je, da z njim ne zagotavlja sredstev za financiranje temeljnih razvojnih programov s krediti, kot jih je zagotavljal prvi zakon iz leta 1994, ampak da ureja le večletno porabo dela proračunskih sredstev za obrambne investicije v obdobju 2008 do 2015. Skupno gre, kot smo danes že večkrat slišali, za okoli 710 milijonov evrov, pri čemer letna poraba ne bo presegla 105 milijonov evrov. To piše v zakonu. Zakon omogoča sklepanje večletnih pogodb, ki jih na podlagi vsakokratnega zakona o izvrševanju proračuna ni mogoče sklepati. Z novim zakonom pa bi realizirali najpomembnejše vojaške zmogljivosti, določene v dolgoročnem programu v skladu s strukturo ciljev, ki smo jih uskladili z Natom in predstavljajo našo obveznost. Samo na kratko naj navedem najpomembnejše projekte za obdobje 2008 do 2015. Prvič, bojna vozila, okvirno 240 milijonov evrov; potem komunikacijska tehnika in elektronska oprema - približno 130 milijonov evrov; zrakoplovi vključno s transportnim letalom, približno 140 milijonov evrov; raketni sistemi za protioklepni boj in zračno obrambo - 140 milijonov evrov; inženirska oprema - 30 milijonov evrov, pehotno orožje - približno 15 milijonov evrov; strelivo in minsko eksplozivna sredstva - 15 milijonov evrov. Zakon omogoča tudi ustrezno prilagajanje po letih in predpostavlja, da se bo en del investicij, in sicer okrog 1/5, zagotavljal po splošnih proračunskih predpisih. Zakon ne predvideva nobenih nesistemskih rešitev glede financiranja niti glede knjiženja, omogoča le večletne pogodbe, kar predstavlja možnost racionalnejše in učinkovitejše porabe proračunskih sredstev. Ohranja se tudi sistem protidobav, kar se mi zdi zelo pomembno, in poseben postopek priprave, potrjevanje in sklepanje pogodb - verifikacija pogodbe preko medresorske delovne skupine. S predlogom zakona se ureja tudi zaključek dosedanjega izvajanja temeljnih razvojnih programov tako, da se po letu 2007, ko se izteče dosedanji zakon, državnemu zboru posreduje tudi zaključno poročilo o izvedbi celotnega zakona ter zagotovi ustrezen način knjiženja odplačila glavnice. Te rešitve so usklajene z računskim sodiščem in pomenijo konec razprav o nesistemskih rešitvah pri temeljnih razvojnih programih. Zakon predstavlja rešitev, ki jo uporabljajo tudi primerljive države za vojaške večletne projekte. Zakon ne posega v višino vsakokratnega proračuna, ker računamo, da bo vlada spoštovala v Natu prevzeto obveznost, da bomo zagotavljali z letom 2008 obrambne izdatke v višini 2% bruto družbenega proizvoda. V Novi Sloveniji torej ocenjujemo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in tako bo celotna poslanska skupina tudi glasovala. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Rudolfa Petana. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, gospe in gospodje! Vidim, da pri tistih začetni zagnanosti se je razprava le malo umirila, kar mislim, da je popolnoma prav in dobro. Dejstvo je, da v stanju, kot smo danes - to stanje ni od včeraj, ampak smo v nekem zatečenem stanju, kajti velja, da ko se pogovarjamo o obrambi in o obrambnem načrtovanju, se tako rekoč karkoli dobrega ne more zgoditi čez noč, ampak je to plod nekega dolgoročnega načrtovanja, planiranja in dela, razen, če nastopijo izredne razmere, ampak hvala bogu, o tem se nam ni potrebno, vsaj kar se nas osebno tiče, pogovarjati. Tako da je to neko zatečeno stanje, neko dolgoročno planiranje in tudi po tej plati smo neka čisto normalna demokratična država in ni slučaj, da smo tudi zaradi takšnega stanja bili sprejeti v zvezo Nato, Evropsko unijo pa omenim tako mimogrede, če se pogovarjamo o obrambnem načrtovanju, potem je tukaj recimo Nato. Kar se pa tiče temeljnih razvojnih programov, bi pa dejal to, da smo bili edini, ki so do sedaj v Natu, vsaj tisti, ki smo vstopili kasneje, ki smo imeli temeljne razvojne programe v tem kontekstu, kot ga pač mi poznamo, da smo imeli, ne vem, kako bi temu rekel, poseben sklad, poseben tolar, ki je izven proračuna in podobno. Ampak dejstvo je to, da s tem smo se v bistvu radi pohvalili in drugi so nam celo malo zavidali, kako vam je to uspelo, ko imamo pa mi v naših državah, ko so prišli gostje, takšne težave. Tako je bilo, to nam je takrat ustrezalo, temeljne razvojne programe smo takrat podprli vsi, tako koalicija kot takratna opozicija, lahko pogledate, razen mogoče kakšne izjeme, ampak mislim, da je tista izjema bila prej na strani vladajoče večine kot pa takratne opozicije, tako da smo vsi nekako razumeli, da na tem področju se ne gre igrati, ampak moramo dolgoročno planirati. Koliko nam je pri tem to uspelo vse, da smo kupili ravno pravo opremo, [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]to je druga zgodba. O tem ne bi odpirali razprave. Dejstvo je, da smo v Sloveniji še v času prejšnje države dajali približno 5 do 7% bruto domačega proizvoda za obrambne izdatke. Po osamosvojitvi se je seveda ta procent drastično znižal in v letu 2002 je padel na približno 1,26%. Problem je nastal, ker smo v dogovorih za včlanitev v Nato govorili, da bodo ti stroški nekoliko večji, da bo naš napor nekoliko večji, okoli 2%. In potem, ko je šlo zares, smo leta 2002 v vseh dokumentih in tudi vseh obljubah takratne vlade se obvezali, da bomo povečali ta procent na dva procenta bruto domačega proizvoda. In napisali smo tudi natančno, kakšna bo ta dinamika. Jaz vam bom to kasneje tudi prečital iz dokumentov. Kar se tiče drugih držav, so imele pa ravno obraten proces. Recimo, Češka je bila ena takih, ki je imela po njihovi odcepitvi ali razdelitvi na dve državi relativno visok odstotek, ker so planirali tudi izgradnjo lastnega nadzvočnega letala, za kar so potrebovali velika sredstva. Ker se to potem ni zgodilo, so pa potem nekoliko zmanjšali in sedaj je situacija pač takšna. Po drugi strani pa, kakšne nakupe in kakšen bo terminski plan, smo pa vse zapisali v dokumentih. In da mi ne boste očitali, da govorim na pamet, ker tu res ne želim govoriti na pamet, ker mislim, da je tema preveč resna, in je tudi ne želim zaostrovati. Pred sabo imam dokument iz Uradnega lista, resolucija o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske, 12.8.2004 je bilo zapisano v Uradnem listu. Pa če mi dovolite, bi najprej prebral, samo spomnil bi, da smo natančno v poglavju 4/1 zapisali - naslov poglavja je "Glavna oprema" in so našteti posamezni podsistemi, za katerih opremo si bomo še posebej prizadevali, od raketnih sistemov, zrakoplovov, bojnih vozil, inženirskih [[...]]Ne bom vas mučil, to si lahko vsak pogleda. To je bilo natančno zapisano. In potem je tu tudi zapisano pod poglavjem 4/2, prednostni sistemi in oprema. In tu je zapisano: "Prednostni oborožitveni sistemi in glavna oprema Slovenske vojske, ki je že zagotovljena ali bo nabavljena oziroma kupljena do leta 2010, bo: srednja bojna kolesna vozila z integriranim topom za prevoz vojakov in izvidovanje ter vozilo za ognjeno podporo. Vozila bodo predstavljala osnovno bojno sredstvo motoriziranih bataljonov". in tako naprej. Verjetno vam je takoj jasno, zakaj sem slučajno tole še posebej izpostavil. Vemo, kaj to pomeni. To je bil program iz leta 2004 in se nanaša do leta 2015. To je en del. Potem bi vas pa rad samo še spomnil na nekatere stvari, ki so zapisane, da ne bo zgledalo, kot da je res vse iz rokava potegnjeno. Strategija: "Premestljivost sil z mirnodobne lokacije na območje operacij se bo zagotavljala z zmogljivostmi strateškega transporta, pripravo nacionalne infrastrukture ter potrebnih sil in sredstev za učinkovito in pravočasno premeščanje sil." Potem je na naslednji strani zapisano: "Motorizirani bataljon bo temeljna enota, namenjena za bojno delovanje na nacionalni in kolektivni obrambi ter za izvajanje operacij za podporo miru. Slovenska vojska bo imela tri motorizirane bataljone, ki bodo uvrščeni v kategorijo premestljivih sil v visoki stopnji pripravljenosti. Prvi motorizirani bataljon bo dosegel končno operativno zmogljivost v letu 2006, drugi 2007 in tretji v 2009." S tem, da je zadaj tudi napisano, da se bo vsaki dve leti program renoviral, obnavljal, da se bo prilagajal obstoječemu stanju pri nas in tudi v zavezništvu. Naslednje, kar se mi zdi pomembno, je pa sledeče: "V obdobju do leta 2008 bo Republika Slovenija zagotovila povečanje obrambnih izdatkov na 2% bruto domačega proizvoda. Od leta 2008 do leta 2015", tako kot velja ta dokument, "se odstotek BDP za obrambne izdatke ne bo spreminjal. Dosežena bo ciljna struktura obrambnih izdatkov." To smo vse zapisali. In v zaključek tega dokumenta smo zapisali: Uresničevanje tega programa se bo izvajalo za šestletnim srednjeročnim obrambnim programom, ki ga sprejme vlada Republike Slovenije na predlog ministrstva in tako naprej. To se pravi, nič ni novega, vse je bilo že zapisano, mi moramo na tiste roke zadevo opraviti. Mislim, da je tudi zelo dobro, da smo obdržali tisto, kar je bilo zapisano, da bo vlada prek obrambnega ministrstva vsako leto poročala o tem. To se je obdržalo in to mislim, da je prav. Če je tu potrebno še kaj dodati, me prav čisto nič ne moti, da je zadeva bolj transparenta, bolj jasna, bolj pregledna. Kar se mene tiče, osebno nimam nobenih problemov. Ko smo to sprejemali, in tudi druge dokumente, ko smo bili v opoziciji, smo to podprli. Bile so stvari, ki se nam verjetno niso zdele najbolj idealne, ampak verjeli smo, da pri obrambnem načrtovanju so nekatere stvari, ki marsikomu niso všeč. Vedno lahko pride do tiste diskusije, ali malo več masla, ali pa malo več kot topov, v narekovaju, to nisem mislil dobesedno topovi in maslo. Zadeve so take. Tudi takrat, v letu 2004 zaveza v vseh dokumentih, da bomo povečali izdatke za obrambo na 2% BDP, verjetno ni bila lahka, ampak smo se vsi strinjali s tem, če s tem lahko pridemo v zvezo Nato, ki nam zagotavlja varnostni dežnik, je to verjetno najmanj boleče, kar lahko naredimo. In tudi v opoziciji smo takrat to razumeli, da je pač zadeva taka in da sprejemamo odločitve, ki bodo aktualne čez 10 ali 20 let, ker v Nato se ne pride v enem letu, niti v dveh letih, ampak mogoče nikoli. Takrat, ko je priložnost, se pa to naredi. Kot sem že povedal. Vlada je obdržala tisto dobro vsebino, da bo vsako leto poročala in da se bo vsaki dve leti pripravil popravek in verjetno tudi takrat prišla v parlament, kaj so tisti popravki. Kakšen dokument bo to, to bo ocenila vlada in ministrstvo. Načrtovanje je potrebno dolgoročno. Že sedaj bi vlado spomnil, da se sedaj pogovarjamo do leta 2015. Pri obrambnem načrtovanju je leto 2015, že jutri pri obrambnem načrtovanju, zato bi bilo dobro, da bi tudi v parlament dobili kakšen dokument, ki obravnava situacijo na tem področju tudi prek leta 2015. To ni kot pripomba na ta zakon, ker to ne more biti, ampak kot neko priporočilo, da verjetno vsi pričakujemo, da bomo dobili tudi kakšen dokument, ki obravnava zadevo po letu 2015, ki bo tudi nekoliko bolj podroben, ne samo tiste splošne stvari, ki jih tako ali tako več ali manj poznamo. Jaz bom ta dokument podprl, če pa se bo še tekom razprave druge obravnave in kasneje pojavil kakšen dober predlog, ki bi naredil zadevo bolj transparentno, pa ne vidim nobenega problema, da se to ne bi dalo tudi podpreti ali kakorkoli vključiti. Hvala.
Hvala vam za vašo razpravo. K besedi vabim poslanca Alojza Soka. [[Ga ni v dvorani.]] Besedo dajem poslancu Aureliu Juriju. Izvolite.
Kolegice, ne bom kaj dosti več od tistega, kar sem že prej povedal v imenu poslanske skupine. Bi samo se odzval na kolega Petana, ga spomnil, da vsi se nismo strinjali s tem, da povečamo bruto družbeni proizvod oziroma odstotek BDP-ja za obrambo na 2%. Bi ga rad spomnil, da tudi to ni bil pogoj za sprejem v članstvo, da ni bila naša zaveza, ampak je bila naša dobra volja in naša obljuba. In tukaj gre tudi moj poziv naši vladi, da premisli, ali bi kazalo spričo drugih potreb ponovno pregledati to dano obljubo, zmanjšati ta delež iz dveh na kak odstotek manj oziroma desetino odstotka in s tem prihraniti veliko sredstev. Jaz sem v razpravi dejal, kakšne naložbe se nam zdijo nepotrebne. Nekdo je prej pohvalil naložbe v protibiološko, kemično in atomsko obrambo, tukaj nimamo pomislekov, gre za druge naložbe, ki so dražje in po našem mnenju seveda nepotrebne in potratne. Če bo vlada zmogla premisleka tudi na račun, s strani naše vlade, takrat sprejete, 2004, resolucijo o dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske, če bo sposobna tega premisleka in tudi takih predlogov, ki bodo šli na poti in v smeri varčevanja, bomo mi tudi to podprli. Ko bo črtala naložbe, ki po naši oceni niso potrebne, dva transportna letala oziroma transportno letalo za transport oklepnikov, to so draga letala, 50, 60 milijonov dolarjev eno samo letalo, če bo črtala ladjo, ki je ne potrebujemo, in aktivirala idejo obalne straže in ustrezno oklestila zapisanih 710 milijonov evrov, mi bomo takrat seveda podprli ob pogojih, kot smo uvodoma dejali, da bo sistem posamičnih nabav pregleden in nadzorljiv, da bomo ne samo informirani o potekanju izvajanja zakona, ampak da bomo tudi informirani o posameznih večjih nakupih in da bomo lahko tudi o teh nakupih prediskutirali. Govorili smo in se vsi strinjamo, da potrebujemo majhno, gibčno, usposobljeno vojsko. Problem je, da ta vojska bo morda v kasarnah, ki jih bo jutri sesula toča. Ste videli, kaj se je zgodilo na Štajerskem, ko za voljo parih milijonov tolarjev ni bila podpisana pogodba o protitočni obrambi, nastala je velika škoda. Po drugi strani pa z lahkoto gremo v nabavo 136 oklepnikov, ki ne bodo pomagali pri tem, kar se nam napoveduje 2015. Zagotovo bodo viri ogroženosti še bistveno spremenjeni, kot so danes, in mi ne bomo nikoli na to pripravljeni. Vsakič, ko je elementarna nesreča, vsakič smo presenečeni, vsakič nastane škoda zavoljo dobre organiziranosti tudi službe reševanja in zaščite. Popravljamo nekaj, ampak težave so z odškodninami, težave so z dolgoročnimi poravnavami temveč tudi teh škod itd. Te elemente nesreče - sami vemo, pa ne samo mi, ampak to nam povedo meteorologi, to nam pove stroka - se bodo povečevale. Bojim se, da bomo vedno znova presenečeni, bomo pa imeli seveda ustrezno oboroženo in opremljeno vojsko. Če želi vlada doživeti tudi podporo Socialnih demokratov, pričakujemo, da v drugem branju bodo cifre nekoliko manjše, da bo omogočen nadzor nad uporabo in da bodo črtane določene investicije, ki za nas niso nujno potrebne. Hvala.
Hvala vam za vašo razpravo. K besedi vabim predstavnika vlade, minister Erjavec. Izvolite. Odločite se, naj nekdo predstavi. Hvala.
Hvala lepa za besedo. Sedaj ta vprašanja, nekatera, ki so bila, bi jih strnil predvsem v zahvalo vsem, ki ste podprli, da je potrebno realizirati splošen dolgoročni program razvoja oziroma resolucijo iz leta 2004. Dejstvo je, da nobena vojaška organizacija ne more na kratkoročno planirati, če želi dosegati načrtovanje zmogljivosti, to velja tudi za slovensko vojsko. Vse aktivnosti zadnja leta tečejo v realizaciji te resolucije. To je nedvoumno razvidno tudi iz primerjav napravnega pregleda, kjer je navedenih 5 držav, da ima posebno zakon, 5 imajo pa način proračunskih predpisov tak, ki velja za večje, daljše obdobje, ne pa za eno ali za dve leti, kot je to praksa pri nas. Ena sama država je navedena, ki takšne rešitve nima, se pa poslužuje nekaj političnih dogovorov. Večkrat je bilo povedano, kakšna je dosedanja praksa pri poročanju o temeljnih razvojnih programih. Moram povedati, da pri prilogi tega poročila od leta 2003 je vsako leto tudi seznam vseh pogodb od leta 1994 dalje, z navedbo zneska, z navedbo, kdaj je kakšna obveznost nastala, kdaj je odplačana, kaj vsebuje itd., in to velja tudi za leto 2005. Celo dve prilogi sta, ena je v tolarjih, ena pa je v markah oziroma evrih, tako kot se je spreminjal zakon, ker zakon je bil dodatno popravljen leta 2001, ko se je pripravljalo na članstvo v Nato. Bistveno za podlago tega zakona je, da pomeni instrument za uresničevanje dolgoročnega programa, srednjeročnega 2005 do 2010, ki smo ga predložili parlamentu v maju lansko leto. In sedaj, ko se zaključuje razprava okoli ciljev sil Nata, je pripravljen tudi predlog srednjeročnega programa 2007 do 2012 in z dveletnim zamikom bo sledilo aktualiziranje. V tem zakonu v tej obrazložitvi ni nikjer navedene ne bojne ladje in ne prestreznikov. Poseben zakon je utemeljitev tudi v tem, kar naši zakoni o izvrševanju proračuna imajo možnost prevzemanja za eno leto obveznosti v višini 60%, dve leti po sprejemu pa v višini 40%. Za daljše obdobje jih nimajo, zato iz resolucije o dolgoročnem programu so izbrani samo tisti programi, ki zahtevajo neko daljše obdobje, večletno obdobje za uresničevanje. Protidobave 30 do 40%, ki so bile omenjene, da. To je od leta 1994, ko je bil zakon sprejet, do leta 2000, ko je vlada sprejela smernice za protidobave. Od takrat naprej se protidobave za vse posle na obrambnem področju, večje od 100 milijonov, uveljavljajo 100%. To ni pri predlaganem zakonu izjema, je iz leta 1994, ampak gre za povsem nov zakon na novih osnovah, ki pa dejansko prenaša vse pozitivne izkušnje iz preteklega obdobja. Hvala.
Hvala vam. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi morda želel k temu oziroma nadaljevati tukaj, kjer je moj predgovornik končal. Predvsem je treba gledati na dejstvo, da je zakon o temeljnih razvojnih programih, ki je veljal za obdobje do 2003, bil v tistem času izjemno pomemben za izgradnjo Slovenske vojske. Ta zakon se je nadaljeval do leta 2007. Z naslednjim letom tega zakona ni več. Pri analizah, kako uveljaviti splošni dolgoročni program iz leta 2004, o katerem je bilo tukaj govora, smo iskali možnosti za to, da zagotovimo dejansko doseganje ciljev, kot so zapisani v tem splošnem dolgoročnem programu in kot so zajeti v ciljih sil, ki smo se jih zavezali dosegati tudi v okviru zavezništva. Zakaj to poudarjam? Poudarjam zaradi tega, ker je ta zakon napisan na drugih načelih, na drugih izhodiščih. Predvsem ocenjujemo, da bo ta zakon doprinesel k temu, da bo obrambni proračun preglednejši, letno bo sprejeman, sprejet tisti del, ki se nanaša na investicijska sredstva za to področje, ne bo več posojil, s tem tudi ne bo več zadolževanja, ravno tako se bo srečal obrambni sistem, če temu rečem, sama ta logistika in v celoti segment zagotovitve teh sredstev z zelo konkretnimi realnimi dilemami, kajti ta sredstva, ki bodo letno planirana, predvidena v tem proračunu, jih bo potrebno v tem letu tudi realizirati, sicer se bomo znotraj sistema znašli v določenih težavah, kako bomo to in v kakšnem obsegu bomo to lahko zagotovili. Prav tako je zakon predvidel zgolj maksimalen možen obseg sredstev. Torej s tem sredstva niso dokončno determinirana, določena pa so maksimalno za celotno obdobje in določena so maksimalno kot letna sredstva. In pa predvsem tisti segment, ki mislim, da je zelo pomemben, ki smo ga pa že omenili, in sicer gre za prevzemanje obveznosti pri posameznih projektih, ki trajajo daljše obdobje, da je projekt v celoti zaključen. Glede odstotkov finančnih sredstev, ki se omenjajo za potrebe obrambe, so tudi ti zapisani v splošnem dolgoročnem programu kot tudi srednjeročnih programih. Seveda pa želim poudariti, da ne gre samo za odstotke in da ne gre samo za obljube, ki so bile v različnem obdobju od leta 2002 naprej dajane s strani države Slovenije, ampak gre tudi za zmogljivosti, ki naj bi jih kot država, kot Republika Slovenija dosegli v skladu z zavezami do sedaj. Planiranje kot proces planiranja je opredeljeno na različna obdobja v vseh državah, še posebej v državah članicah pa je opredeljeno na določena fiksna obdobja, kot so srednjeročni program, kratkoročni program - oziroma srednjeročni program se spreminja oziroma dopolnjuje skladno s cilji sil vsaki dve leti - in pa dolgoročni program. Tako da ti programi, ki so bili sprejeti tudi tu, v državnem zboru, so posledica planiranja v okviru zavezništva in samo pritrjujejo temu, da gre za postopek in proces, ki zahteva veliko vlaganj, analiz in pretehtane odločitve. In ocenjujemo, da smo resnično predlagali novo strukturo zakona, ki prinaša bistveno boljše, preglednejše rešitve, ki bodo lahko dale tudi ustrezne zmogljivosti Slovenski vojski. Hvala.
Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Od marca 2004 smo člani Nata. Takrat, ko smo vstopali v Nato, smo se izpogajali za določene ciljne zmogljivosti. In kmalu zatem je bil sprejet tudi zelo pomemben strateški dokument, in sicer splošni dolgoročni program razvoja in opremljanja Slovenske vojske, ki določa vse tiste zaveze, ki smo jih dali zvezi Nato, tako kar se tiče opreme kot tudi glede na višino odstotka bruto domačega proizvoda, ki ga bomo namenjali za potrebe Slovenske vojske oziroma za obrambni sistem. Naj povem, da ta dva odstotka pomenita enega nižjih odstotkov med članicami zveze Nato. Seveda, državni zbor je ta dokument sprejel še v prejšnji sestavi, na predlog prejšnje vlade, ker je pač prejšnja vlada želela biti kredibilna, verodostojna tudi do zveze Nato. In na podlagi tega splošnega dolgoročnega programa razvoja in opremljanja Slovenske vojske, ki velja do leta 2015, je bil pripravljen tudi srednjeročni program obrambe, ki bolj natančno definira konkretno opremo, katere bataljone moramo pripraviti in do kdaj jih moramo pripraviti, da bomo te cilje izpolnili. Zakaj potrebujemo takšen zakon, kot je danes predlagan? Večkrat je bilo omenjeno, da že dosedanji, ki ni perfekten, se je izkazal kot zelo dober, da lahko uresničujemo te cilje. Razlika med zakonom, ki ga sedaj predlagamo, tako imenovani TRP 3, je v tem, da ta ne temelji na posojilih. Prejšnji zakon je temeljil na posojilih, ta pa temelji na tisti procent izdatkov za obrambo, ki smo se ga zavezali do NATA, to je pa, kot sem že povedal, od 2008 pa do 2015 2%. In ta zakon predvideva ta obseg sredstev oziroma v okviru tega obsega sredstev. Glede tega zakona naj povem, da ohranja tiste protidobave in to 100% nad 100 milijonov, kar prinaša določene koristi za slovensko gospodarstvo. Zakon je tudi transparenten, ker smo dolžni poročati državnemu zboru, in ni več nepregleden glede posojil, ker ni posojil, ampak smo vezani na okvir sprejetega proračuna. Ta zakon je tudi pomemben zato, ker v vojaški industriji, v vojaškem trgu je nemogoče sklepati kratkoročne pogodbe. Lahko jih sklepamo, ampak bodo zelo drage. Pogodbe, kot so oklepniki 8x8, so seveda boljše, če jih sklepamo na daljši rok, ne v okviru enega letnega proračuna, na primer za 3 vozila v letošnjem letu, 5 vozil v naslednjem letu; ampak da se to stori v paketu in zato potrebujemo ta zakon, da bomo tudi vizavi zakona o javnih financah, vizavi zakona o izvrševanju proračuna spoštovali zakonitost. Glede nakupov opreme v prihodnosti, nekaj je bilo govora glede nakupa v preteklosti, jaz tega ne bom komentiral, ker tudi ni moja dolžnost, lahko pa komentiram nakupe glede prihodnosti. Naj povem, da tukaj so NATO standardi jasni, mi ne moremo kupiti opreme, ki ni NATO certificirana. Vezani smo na tiste zmogljivosti, za katere smo zavezali, s tem da imamo še super revizorja, to je pa sam NATO, ki v okviru vojaškega odbora NATO pregleduje, kaj se dogaja, ali dejansko izvršujemo tisto, kar smo se zavezali, dejansko nabavljamo tisto opremo, ki pomeni povečanje ciljnih zmogljivosti v okviru NATA. Naj povem, da ta vojaški odbor je bil pred kratkim tukaj, in sicer pod vodstvom gospoda Kolstona, to je pomočnik generalnega sekretarja zveze NATO. Tisti, ki berete Delo, ste lahko prebrali intervju z njim, ocene. Tam smo bili deležni zelo dobrih ocen in tudi so povedali, da ti načrti, ti strateški dokumenti, ki jih je sprejel ta državni zbor in državni zbor v prejšnji sestavi na podlagi predloga prejšnje vlade ali pa tudi sedanje vlade, če govorimo o srednjeročnem programu obrambe, so pravi načrti; in če bomo to dejansko tudi realizirali, se bomo izkazali kot verodostojen, kredibilen član zveze Nato. In to je verjetno cilj nas vseh, ne glede na to, katera vlada je trenutno na poziciji oziroma kdo je v opoziciji.
Hvala. S tem smo zaključili z razpravljavci, ki so bili prijavljeni pisno. Ker nam je čas za razpravo še ostal, po moji oceni okoli ene ure, sprašujem, kdo izmed poslank in poslancev ter vlade Republike Slovenije želi v preostanku časa še spregovoriti? Kolega Aurelio Juri. Še kdo drug? Sprašujem predstavnike vlade, se bodo tudi oni prijavili k besedi? Torej, imam tri prijavljene razpravljavce. Prvi bo govoril kolega Aurelio Juri, za njim kolega Miro Petek in na koncu še kolega Anton Anderlič. Pet minut prosim. Izvolite.
Bom veliko krajši. Gospod minister, spreminjajo se okoliščine, vlada se loteva varčevalnih ukrepov na mnogih področjih. Le tukaj se držimo nekako kot pijan plota, ker smo dali neko obljubo pred leti, pa ponavljam še enkrat, smo jo dali tudi takrat, ko sem jaz vlado podpiral, čeprav se s to odločitvijo nisem strinjal, da bomo v obdobju 2008-2015 prišli na 2% bruto družbenega proizvoda za obrambo. Vrsto drugih ukrepov na mnogih področjih govori, da ne bomo žal izpolnjevali vse dane obljube našim volivkam in volivcem, kajti situacija je takšna, moramo krčiti porabo, tudi zavoljo stabilnosti našega gospodarstva, bolj zanesljive socialne varnosti, boljšega znanja bolonjskega procesa in tako naprej. Jaz bi vam ploskal, ko bi ta vlada prišla tudi na tem področju s predlogom, da dinamika izpolnjevanja te obljube se zamika za neko nedefinirano prihodnost, da bomo v obdobju 2008-2015 morda prišli na 1,8% in ne na 2%, in oklestila določene investicije. Gospod Bogataj je tudi na moj odziv pojasnil, da ta zakon ne govori o prestreznikih, tudi jaz sem sam ugotovil, ampak sem dal roko naprej, kajti tovrstne ideje so za neko obdobje, da bi tudi tak sistem samostojno zgradili, in da ne govori o bojni ladji. Vem, da bojna ladja je načrtovana, o tem je bilo govora, o tem sem nekje prebral, pa ne neuradno. In me zanima, ali če ni v tem paketu, kdaj bo oziroma ali se je vlada premislila in te bojne vlade ne bo? Iz tega naslova bom pomirjen in računam, da se bo tudi vlada vrnila k ideji obalne straže, ki bi omogočila racionalno uporabo morja tu, na tem področju, ne da bi šla v tako drago nabavo. Moj poziv še enkrat je, da se premisli, ali je izvrševanje tedanje obljube, kajti veliko je članic zveze Nato, ki ne izpolnjujejo kriterija dveh odstotkov, in bi se lahko tudi mi po njih zgledovali. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Miro Petek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Kot veste, sem iz Koroške in sem v zadnjem času nekakšen strelovod tudi za odločitve vlade oziroma ministrstva za obrambo okoli nabave kolesnega oklepnika 8x8. In me ljudje na Koroškem največ sprašujejo okoli tega, zakaj takšna odločitev vlade, zakaj posla ni dobila Sistemska tehnika na Ravnah. V zadnjem času me pa vse bolj pogosto sprašujejo tudi to, ali je potrebno, da namenjamo za oklepnike kar 63 milijard tolarjev, nekateri novinarji so seveda na hitro izračunali, koliko bi to pomenilo novih bolnišnic, onkološki institut, klinični center in podobno. Ljudem pač poskušam odgovarjati na ta način, da je v tem državnem zboru bila leta 2004 sprejeta resolucija oziroma splošni dolgoročni program razvoja in opremljanja Slovenske vojske in da je v njem tudi zapisano, da se bo Slovenska vojska do leta 2010 [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]oborožila s 135-imi bojnimi kolesniki, kar je bilo danes tukaj že povedano, in s 85-imi lahkimi kolesnimi oklepniki, s čimer je Slovenska vojska že oborožena. Seveda, če ne bi bilo te resolucije, če ne bi bilo tega programa, če ne bi bilo zapisane te številke, mogoče na Koroškem danes tudi ne bi imeli takega revolta, ali pa je bil v preteklosti dosežen neki tihi "deal", da je pač potrebno iti na teh 135 kolesnih oklepnikov, oziroma je bil dosežen neki tihi "deal", kdo bo ta posel dobil. In danes imamo na Koroškem seveda takšne silovite proteste. Na drugi strani pa je seveda tudi problem v tem, da je v preteklosti bilo precej nekonsistentno oboroževanje oziroma vizija razvoja Slovenske vojske, na Koroškem se obnavlja tank T55, ki, kot vemo, je šel v garažo in verjetno se bo prej ko slej tudi vrnil nazaj na Koroško, ne Sistemsko tehniko, pač pa v Metal Ravne, kjer ga bodo predelali. Hvala.
Hvala vam. In še zadnji od razpravljalcev, poslanec Anton Anderlič. Izvolite.
Je že tako. Vojska si odreže svoj kos in za druge jo v državi ne skrbi. In nerazumljivo je, da niti eden od vas, ampak verjamem, da niste niti pomišljali na to, da bi diskutirali o tistem, o čemer je bila pravzaprav v osnovi nastavljena ta diskusija. Gre za finančni zakon in to ni tisto, kar si lahko vi odrežete, in ne razpravljamo o resoluciji. Eden od zadnjih razpravljalcev je 10 minut razlagal, kaj vse piše v resoluciji, nam je bral resolucijo. Ampak ravno v tem je največji problem, če ne bi leta 2004 gospod Bajuk, takrat predsednik komisije za nadzor nad proračunom in drugimi javnimi financami, če ne bi cel finančni sektor, če ne bi mednarodne institucije opozarjale Slovenijo, da mora iti na drugačen način upravljanja z javnimi financami in da tako imenovani tolarji niso več tisto, kar bo v prihodnji finančni perspektivi mogoče kot osnova. Jaz razumem ministra, ker ni bil tukaj tričetrt tega, da ni poslušal, kaj smo razpravljali. Ampak gre za to, da je gospod Bajuk v uvodnem govoru 30. novembra govoril tisto, kar bi vi morali namesto tega zakona narediti. Ali mislite, da mi nismo vedeli 2004, da bo potrebno zagotoviti sredstva, mi vsi skupaj, tudi opozicija tedanja, ki smo jo povabili k pogovorom, za razliko od sedanjega časa, ko to ne počnete, in smo sprejeli nekaj, kar je bil pravzaprav uvod v kasnejše reševanje finančnih zadreg pri opremljanju vojske. Ampak samo zato smo sprejeli resolucijo, ker nismo mogli sprejeti novega zakona, tako imenovanega TRP3, da bi na isti način naprej zadeve financirali. Ampak smo rekli, to je resolucija in na osnovi razprave o letnih proračunih in na osnovi razvojnih programov. In gospod Bogataj eklatantno zavaja, ko pravi, da v njihovem zakonu nikjer ni osnove za trditev, da vse države, podobno kot pri nas, s temeljnimi razvojnimi programi, ki jih morajo vsa ministrstva pripraviti za najmanj pet let in se obravnavajo skupaj z obravnavo vsakoletnega proračuna v državnem zboru. Letos boste obravnavali že tretji proračun, najbrž veste, kako se to dela, in to velja tudi za vojsko. In samo ena država izmed vseh teh naštetih ima daljše obdobje dolgoročnega planiranja kot Slovenija, po temeljnih razvojnih programih, kar morate vi po zakonu o javnih financah delati tako, kot vsi drugi. Razumem, da vi niste hoteli odgovarjati, ker vam to ne odgovarja, s strani financ pa nobenega ni bilo. Upam, da bomo v nadaljevanju razpravljali o tem, ali bomo kdaj, ali pač v tem mandatu, začeli reformo na področju javnih financ. Uvodoma sem rekel, pripravljeni smo o tem razpravljati, dati roko takemu načinu reševanja, nikakor pa ne samo podaljševanju načina, ki je bil v preteklosti dober, je bil najbrž edini od 94. leta naprej, da smo zagotovili stabilni vir. V sedanjem času se je izkazalo in gospod Bajuk trdi 30. novembra 2004, da obstajajo opozorila, da je treba vzpostaviti sistem, po katerem bo Slovenija sledila razvitim državam članicam OECD, ki že celo desetletje izvajajo proračunske reforme, usmerjene k proračunskim rezultatom. To je načrtovanje in merjenje rezultatov in ocenjevanje učinkov javne porabe na gospodarski razvoj in družbeno blaginjo. To se dela skozi razprave o letnih proračunih in skozi razprave o temeljnih razvojnih programih, ki so sestavni del izvajanja zakona o javnih financah, ne pa na način 15-letnega fiksnega zacementiranja sredstev samo za en namen v proračunu. Torej, naj jutri pridejo Zverovi ali Zupanovi ali Bručanovi, pa bomo na enak način to počeli, ampak to ni pot. To ni pot in to na financah dobro vedo in jaz verjamem, da bodo [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
S tem zaključujem razpravo o zakonu o predlogu sklepa. Da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 12. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O REVIZIJI POSTOPKOV JAVNEGA NAROČANJA. Predlog zakona je v obravnavo predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev. Oprostite oziroma dovolite, ravnokar prihajajo predstavniki vlade, državni sekretar v ministrstvu za finance, za trenutek bomo počakali. Prešli smo na razpravo o predlogu zakona o dopolnitvi zakona o reviziji postopkov javnega naročanja in besedo dajem predstavniku vlade, državnemu sekretarju na ministrstvu za finance.Gospod Lavrič, gre za zakon o reviziji postopkov javnega naročanja, želite predhodno obrazložitev? Če ne, potem prehajamo naprej. Izvolite, gospod Cvikl.
Predsednik, zakon o dopolnitvi zakona o reviziji postopka javnega naročanja je vlada predlagala po nujnem postopku. V tem državnem zboru se s tem zakonom ukvarjamo že 3 tedne. Prvič smo v okrogli dvorani državnega zbora, kjer naj bi vlada dopolnilno dodatno pojasnila, zakaj nujni postopek in kaj je vsebina zakona v drugi obravnavi. Pristojna komisija državnega zbora je zaključila delo, imamo dopolnjen predlog zakona in minimalno, kar bi bilo korektno potem, ko je vlada predlagala nujni postopek, ko smo na prejšnji izredni seji državnega zbora to točko prestavili na to redno sejo državnega zbora, da nam predstavnik vlade, bodisi gospod minister za finance, če to ne zmore, gospod pristojni državni sekretar ali državni sekretar pojasni razloge za vsaj dvoje - nujnost postopka in vsebino zakona in vsebino dopolnjenega predloga zakona, vključno s sprejetimi amandmaji na matičnem delavnem telesu. V tej zvezi je bila tudi korespondenčna seja vlade in lepo prosim, predsedujoči, če lahko zagotovite, da si pač predstavniki vlade bodisi vzamejo pavzo ali karkoli, ampak vendarle naj temu zboru povedo, kaj je tako nujnega v tem zakonu, da ga je potrebno sprejemati na način, kot je to predlagala vlada. Mislim, da bi to seveda bil pač minimalen, spoštljiv odnos vlade do državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Lavrič, želite predstaviti stališče vlade? Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Zakon o reviziji postopkov javnega naročanja v 11. členu določa, da ima vložen zahtevek za revizijo suspenzivni učinek, saj zadrži postopek oddaje javnega naročila do odločitve državne revizijske komisije. Naročnik po prejemu zahtevka za revizijo v postopku oddaje javnega naročila ne sme izvajati postopkovnih dejanj ali sprejemati vsebinskih odločitev. Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o reviziji postopkov javnega naročanja je po mnenju vlade potrebno sprejeti čim prej. Predlagana sprememba prinaša rešitev za vse tiste izjemne primere javnega naročanja, ko bi vloženi zahtevek za revizijo in ustavitev postopka povzročila ogrozitev življenja ali zdravja ljudi. To je bistvo zadeve. Torej gre za te primere, pri katerih bi bilo ogroženo življenje in zdravje ljudi. S predlaganim zakonom torej vlada predlaga, da bi bilo omogočeno reševanje primerov oziroma situacij, ki jih ni mogoče rešiti v okvirih tako imenovane splošne suspenzivnosti, ki nastopi zaradi vloženega zahtevka za revizijo. Poudaril bi, da gre za izjemne primere, ki imajo izredno hude posledice, skratka - gre za življenje in zdravje ljudi. Pravno varstvo se v teh postopkih javnega naročanja s predlagano spremembo ne zmanjša, se v bistvu alocira, pač ne gre v primeru, ko gre za ogrožanje življenja, kot sem že večkrat poudaril, takrat ni suspenzivnosti. To je bistvo zadeve. Kot vsi veste, so bile na ta zakon, predlog vlade vloženi trije amandmaji, in sicer amandmaji iz skupine Socialnih demokratov, z dne 10.7.2006, mnenje skupine treh poslancev: gospoda Milana M. Cvikla, gospe Brede Pečan in gospoda Vilija Trofenika, z dne 13.7.2006, ter tudi amandma poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke in Demokratične stranke upokojencev, z dne 7.7.2006. V skladu z zahtevo komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ je vlada pripravila pisno mnenje, in sicer na današnji korespondenčni seji, ki je bila končana do 13.00 ure. Pri tem se je vlada opredelila, da amandmaja Socialnih demokratov, ki je bil vložen 10.7.2006, ne podpira. Prav tako tudi ne podpira amandmaja treh poslancev, gospoda Cvikla, gospe Brede Pečan in gospoda Vilija Trofenika. Vlada pa se je pozitivno opredelila do amandmaja, ki so ga vložile poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke in Demokratične stranke upokojencev. Vsebinska razprava je bila opravljena danes na komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Hvala.
Hvala. Predlog zakona je obravnavala komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ kot matično delovno telo. Prosim člana komisije, gospoda Rudija Veršnika, da predstavi poročilo komisije.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ je na 7. nujni seji 13. in 14.7.2006 ponovno obravnavala predlog zakona o dopolnitvah zakona o reviziji postopkov javnega naročanja, nujni postopek, ki ga je prvič obravnavala na 6. nujni seji, dne 27.6.2006. Predlog zakona je državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejem predložila vlada Republike Slovenije. Uvodoma je predsednik komisije povedal, da je sejo s ponovno obravnavo te točke dnevnega reda sklical potem, ko so bili vloženi vsebinsko novi amandmaji. Predlog zakona, kot ga je predlagala vlada, je bil po njegovem mnenju in po mnenju zakonodajno-pravne službe sistemsko sporen in neskladen z evropskimi direktivami. S predlogom amandmajev štirih koalicijskih poslanskih skupin z dne 7.7.2006 pa se je zadeva bistveno izboljšala in meni, da je ta amandma ustrezen in tudi evropsko naravnan. V skladu s poslovniškimi določili je komisija nato opravila razpravo o posameznih vloženih amandmajih in členih zakonskega predloga. V razpravi je sodelovala večina prisotnih članov komisije in vabljenih. Razprava je bila osredotočena na vložene amandmaje. V razpravi o amandmaju štirih poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS so bila podana mnenja tudi s strani predstavnice zakonodajno-pravne službe, da amandma ni povsem usklajen in da bi se ga bilo potrebno dopolniti oziroma dodati nov amandma komisije, zato je bila seja prekinjena in pripravljen predlog amandmaja komisije. Na nadaljevanju seje večina članov ni podprla predloga amandmaja komisije, zato je predsednik komisije ocenil, da je potrebno pridobiti mnenje vlade o vseh amandmajih. Seja je bila zato ponovno prekinjena. Za nadaljevanje seje je vlada Republike Slovenije podala mnenje k predlaganim amandmajem. Vlada ni podprla amandmaja poslanske skupine Socialnih demokratov k 1. členu predloga zakona z dne 10.7.2006 in amandmaja treh poslancev - mag. Cvikla - poslanska skupina LDS, Brede Pečen - poslanska skupina SD, in Vili Trofenik poslanska skupina LDS, k 1. členu predloga zakona z dne 13.7.2006. Vlada je podprla amandmaja štirih poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 1. in 2. členu zakona. Komisija je nato prešla na glasovanje o amandmaju k 1. členu in ni sprejela amandmaja treh poslancev. Komisija tudi ni sprejela predlaganih amandmajev na amandma štirih poslanskih skupin, ki jih je v razpravo predlagal predsednik komisije, mag. Cvikl. Komisija je sprejela amandma štirih poslanskih skupin k 1. členu predloga zakona, s tem je amandma poslanske skupine Socialnih demokratov k 1. členu predloga zakona postal brezpredmeten. Komisija je nato z glasovanjem sprejela amandma štirih poslanskih skupin k 2. členu predloga zakona. Komisija je nato glasovala še o 2. členu predloga zakona in ga tudi sprejela. Kot poročevalec na komisiji sem bil pa izglasovan sam. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani prisotni. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo dolgo časa sploh razmišljali, ali naj podamo poročilo k omenjenemu predlogu zakona, ali bolje povedano - k noveli zakona. Prav tako smo razmišljali o tem, da glede na dogajanje, povezano z zakonom, glede na dogajanje v povezavi s kontrolo nad javnimi financami, če bi imeli člana v omenjeni komisiji, verjetno že zaradi postopkov, ki so se odvijali, predvsem pa zaradi načina, ki se je odvijal na omenjeni komisiji, ne bi hoteli sodelovati pri takem delu. Zato iz tega mesta moj poziv ali pa apel poslanski skupini oziroma poslanskemu klubu Liberalne demokracije in poslanski skupini Socialnih demokratov da zapustita članstvo v tej komisiji in s tem pokažeta, da tudi oni dve, torej poslanski skupini ne pristajata na tovrstno igro z javnimi financami, predvsem pa da ne pristajata na uzakonjanje možnosti za novo korupcijsko afero na področju postopkov revizije javnih naročil. V osnovi in v času, ki mi je še ostal, pa dovolite, da izrečem kritiko na predstavnika vlade ob podajanju poročila ali mnenja vlade Republike Slovenije na današnji seji. Vsaj kolikor imam jaz parlamentarne prakse in moji poslanski kolegi, lahko z gotovostjo rečemo, da je ob tako pomembnem zakonu, kot je bil danes oziroma kot je danes v obravnavi, bilo današnje podajanje stališča vlade Republike Slovenije najslabše v okviru tega mandata. Iskreno bi si seveda želel kakor tudi poslanska skupina, da vlada poda jasno stališče, glasno stališče, predvsem pa stališče, ki bi imelo neko težo, ne pa tako, kot je bilo danes. S tega mesta bi rad izpostavil še eno nestrinjanje, ki mislim, da ne more biti ne v čast, ne v ponos državnemu zboru. Veliko prej in bližje je lahko kvečjemu v sramoto državnemu zboru, to so predvsem dogodki okoli imenovanja, kdo bo podal poročilo matičnega delavnega telesa. Kot veste, je praviloma bilo vedno v okviru državnega zbora in parlamentarne demokracije pravilo, da stališče poda predsednik. Če je predsednik zaseden, ga ponavadi poda podpredsednik ali katerikoli drug član delavnega telesa, pa naj bo to komisija ali naj bo to odbor. Ni pa se še zgodilo, in prav je tako, da se ni zgodilo, kajti to ni v ponos državnemu zboru, da skuša vlada Republike Slovenije in pa vladajoča večina v tistih delavnih telesih, v katerih ima opozicija predsednika in žal tudi manjšino, spremeniti vsebino stališča delavnega telesa na ta način, da ne pusti predsedniku delavnega telesa, da ta poda poročilo. Po moji oceni, po oceni poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke je to katastrofalno. Da državni zbor dovoli, da vladajoča večina izglasuje, da predsednik, ta, ki vodi, ki je vedno do tedaj podajal poročila, ne sme podati poročila, ne sme povedati, kaj se je zgodilo na matičnem delavnem telesu - oprostite spoštovani poslanci, ampak po moji oceni, smo prišli do točke, v kateri bi se bilo vredno zamisliti, nujno in potrebno zamisliti nad delom tega državnega zbora, nad delom omenjene komisije. In v minuti še samo pogled na omenjeni zakon. Po naši oceni si skuša vlada Republike Slovenije seveda razširiti pristojnosti v postopkih javnega naročanja. To ni samo naša ocena, to je dejstvo, kar lahko razumemo seveda kot nove širše pristojnosti. Delno, v kolikor ne bi poznali slovenske politike, bi rekli: seveda, to je prav, naj postopki javnega naročanja se odvijajo hitreje, dajmo vladi Republike Slovenije več pooblastil, ampak zavedati se moramo, da vsaka nova dodatna pravica ali pooblastilo bi moralo za seboj potegniti ali pa terjati tudi vsako dodatno odgovornost, posebej kadar govorimo o tako visokih zneskih, kot govorimo na področju javnega naročanja. Ne govorimo o milijonih, govorimo o milijardah. Dati vladi dodatno pooblastilo, da sama operira o izboru, ne glede na kvaliteto izbrane osebe, medtem pa ne nosi odgovornosti v primeru, ko se ugotovi [[opozorilni znak za konec]] , da vladna odločitev ni bila pravilna, to se nam v Nacionalni stranki ne zdi sprejemljivo. Vendar, kot rečeno, poslanke in poslanci ste imeli možnost sprejeti amandma poslanske skupine. Odločno ste ga zavrnili. Zato bomo zavrnili zakon. Hvala.
Hvala. Ker je bilo vprašanje glede poročila, sprašujem, ali imate enako poročilo komisije za nadzor proračuna, kot ga imam jaz, kjer je poročilo na štirih straneh in je podpisan predsednik komisije mag. Milan M. Cvikl. Imate. Dobro. Hvala lepa. Gospod mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Naša poslanska skupina je ob glasovanju o nujnem postopku le-temu nasprotovala iz dveh razlogov. Prvič, zakon, kot je bil takrat predložen, ni izpolnjeval pogojev poslovnika, ki zadevajo nujni postopek. Drugi razlog je bila pa vsebina, ki se nam je zdela tako pomembna, da bi kazalo imeti normalen postopek za spremembo zakona. Kasneje smo svoje stališče spremenili zaradi očitkov, da bi zaradi tega nesprejetja zakona po nujnem postopku lahko prišlo do hudih zamud pri nabavi operacijskih miz, ki so nujno potrebne predvsem za starejše ljudi, ki potrebujejo operativne posege. In smo pristali na to, da se zakon obravnava po nujnem postopku, smo pa že takrat povedali, da se ne strinjamo z njegovo vsebino. Ker je v kasnejših usklajevanih in razpravah prišlo do pomembnega izboljšanja vsebine, zlasti v delu, ki zadeva revizijsko komisijo, pa mislimo, da je zakon v tej obliki, kot ga je danes na novo napisala komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ, sprejemljiv, in ga bomo zaradi tega podprli. Mislimo, da je dosegel neko evropsko naravnanost, da je vključil v končno odločanje revizijsko komisijo, ki je bila v prvotnem predlogu nekako obidena, s čimer ni bilo mogoče soglašati. Tako mislimo, da bi glede na zaplete, ki nastajajo zaradi mučnih pritožb pri nabavah zelo pomembne opreme, zlasti tiste, ki zadeva reševanje življenj in ki lahko pomembno škodljivo vplivajo na zdravje, če tečejo predolgo - mislimo, da je prav, da se ta zakon sprejme, in ga bomo tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Rudi Veršnik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Danes obravnavamo po nujnem postopku spremembo zakona o reviziji postopkov javnega naročanja po mnenju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke samo zato, ker obstoječa zakonodaja omogoča izrabljanje postopkovnih zapletov za dosego interesov ponudnikov in vplivnih posameznikov. Temu je treba narediti konec, smo odločni v Slovenski demokratski stranki. Da je stanje na področju javnih naročil nevzdržno, lahko zasledimo na vseh področjih, še posebej se s tem problemom srečujemo na komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Pri obravnavi revizijskih poročil računskega sodišča, lahko bi rekel, da prav pri vseh revidirancih naletimo na kršitve javnega naročanja in na posledice revizijskih postopkov, ki nemalokrat povzročajo tudi gospodarsko škodo. Nihče ne nasprotuje pritožbam, če so utemeljene z vsebinskimi pripombami, nesmiselne pa so tiste, ki se nanašajo na formalnosti, ki so vedno preverljive in ne vplivajo na vsebino ponudbe. Pritiski na razpisne komisije in revizijsko komisijo s strani ponudnikov pa naraščajo sorazmerno z velikostjo posla. Želim poudariti, da pri vsem tem ni pomembno, kako dobro ali slabo je bil izveden izborni postopek. Dokler se pogovarjamo o škodi, ki nastaja zaradi javnih naročil in revizije le-teh v gospodarstvu, bi človek vse to še nekako razumel, ko pa se začnemo pogovarjati o življenju in zdravju ljudi, pa ni in ne sme biti nobene dileme več. Javno naročilo in revizijski postopek ne moreta in ne smeta biti razlog za ogrožanje življenja in zdravja ljudi. V Slovenski demokratski stranki se strinjamo s predlogom vlade, da se prekine praksa, ki jo vsi zelo dobro poznamo in se pravkar dogaja pri nabavi operacijskih miz. Poslanci koalicije ne želimo nič drugega kot samo to, da v primerih, ko je ogroženo zdravje in življenje ljudi, pritožbeni postopek javnega naročila ne zadrži aktivnosti oddaje javnega naročila, in to, da sprememba velja tudi za postopke, ki so v teku. Poslanci Slovenske demokratske stranke smo pri tem spremembam naklonjeni iz enega samega razloga, ker menimo, da birokratizem in interesi kapitala nikoli ne smejo pretehtati zdravja in življenja ljudi. Zato bomo predlagane spremembe zakona o reviziji postopkov javnega naročanja tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod mag. Anton Rop bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovane poslanke, poslanci! V poslanskem klubu LDS smo vse od predstavitve predloga novele zakona opozarjali, da je vlada s tem predlogom zgrešila formalni namen zakona, ki naj bi bil v poenostavitvi postopkov javnega naročanja in njihova posebna pospešitev, kadar je to nujno potrebno zaradi ogrožanja zdravja in življenja ljudi. Tako smo v prvi verziji zakona dobili predlog, ki je bil slab, nekonsistenten in strokovno zgrešen. Zakon, ki je imel rešitve, kot jih ne pozna nobena moderna evropska država. Na osnovni pripomb predstavnikov službe državnega zbora za zakonodajo, predstavnikov državno revizijske komisije in ne na zadnje tudi pripomb opozicije je komisija takšen predlog vlade, koalicije zavrnila. Sledila je proceduralna "šlamastika" in telovadba, s katero je na izredni seji koalicija spremenila sestavo komisije za nadzor proračuna, tako da ima sedaj v njej večino vladajoča koalicija. Vladajoča koalicija kontrolira vladajočo koaliciji. Naročniki kontrolirajo sami sebe, dobili smo neučinkovit in shizofren sistem nadzora javnih financ v državnem zboru. Upali pa smo, da bo ne glede na to koalicija prišla pred nas s konsistentnimi, z boljšimi rešitvami, da bo upoštevala argumente, vsaj argument stroke - žal se je zelo malo od tega tudi dejansko zgodilo. Amandmaji s strani koalicije, ki so bili danes sprejeti na komisiji, ki so zdaj v zakonu, so nekonsistentni, slabi in nepotrebni. Ne nazadnje, danes smo prebrali lahko stališča dosedanjega predsednika državne revizijske komisije, ki zatrjuje z vso svojo strokovno avtoriteto, da so predlagane rešitve nepotrebne in so slabše od sedaj veljavnih in so zlasti po novem odvisne od političnega soglasja vlade. V poslanskem klubu LDS smo mnenja, da so predlagatelji slabo ocenili stanje in probleme na področju javnih naroči. Na področju javnih naročil problemi nedvomno so. Po našem mnenju bi bilo potrebno dopolniti zlasti zakon o javnih naročilih. Zakon o reviziji postopkov javnega naročanja je v okviru sistema javnih naročil samo eden izmed podsistemov, ki pa glede na podatke državne revizijske komisije ni ključna ovira za hitrejše postopke javnih naroči. Dovolite samo nekaj podatkov. Na leto v Sloveniji izvedemo za okrog 500 milijard slovenskih tolarjev javnih naročil. V lanskem letu je bilo 497 vloženih zahtevkov za revizijo in kar v 92%, v 458 primerih, je državna revizijska komisija odločala in odločila že v 15-ih dneh, samo v 8% je odločila v 35-ih dneh, torej v vseh primerih je odločila prej kot v 35-ih dneh. Spoštovane poslanke in poslanci, imamo sistem javnega naročanja, ki je sicer kompliciran, zapleten in ga je možno in potrebno poenostaviti, a imamo hkrati tudi veliko naročnikov ministrstva, vlado, zavode in agencije, ki razpise slabo pripravljajo. Včasih namenoma, včasih zaradi nesposobnosti in neznanja in ni dvoma, da je potrebno njihovo delo izboljšati, predvsem pa zaostriti njihovo odgovornost. Sistem javnih naročil pa ne more biti ne izgovor, ne ščit za nesposobnost, za klientalizem in za korupcijo. Tudi v primeru operacijskih miz in ministrstva za zdravje ne, v primeru operacijskih miz in problemov, ki so se tu pojavljali zakon o reviziji postopkov javnega naročanja je daleč od tega, da bi bil ključni krivec, ključni krivec je nesposobnost ministrstva, je slabo organizirano ministrstvo in lobiranje z vseh strani in seveda tisti, ki so bili podvrženi temu lobiranju. S tem zakonom vsekakor tega sistema ne boste izboljšali, ne boste nič prispevali k reševanju problemov v zdravstvu; prej obratno. Kljub vsemu pa v poslanskem klubu LDS menimo, da je možno obstoječe sistem revizij javnih naročil še izboljšati, zato zopet predlagamo amandma, ki takšne izboljšave dejansko prinaša in daje možnost koaliciji, vsem nam, da sprejmemo boljšo, bolj strokovno, bolj konsistentno in - če želite - tudi bolj evropsko rešitev. V nasprotnem primeru, v kolikor ta amandma, ki smo ga pripravili v poslanskem klubu LDS, ne bo sprejet, zakona seveda ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala. Gospa Breda Pečan bo predstavila stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Dober dan. Hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanska skupina Socialnih demokratov sodi, da je ta zakon popolnoma nepotreben, da je v besedilu zakona o javnih naročilih po katerem lahko pravzaprav pride potem tudi do revizije javnega naročanja v 2. členu je zelo jasno zapisano, da ta primer, da ti primeri nevarnosti ali ogroženosti življenja in zdravja ljudi so pokriti z 2. členom, ki ima naslov "Izjeme, ki niso predmet javnega naročanja" in v katerem piše, da se ta zakon ne uporablja za naročila za zagotovitev osnovnih pogojev za življenje ob naravni ali drugi nesreči v skladu s predpisi o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami itd. Kaj to pomeni? Namreč, ko neprestano vežemo dopolnitev zakona o reviziji postopkov javnih naročil na tako imenovane slavne operacijske mize, je treba vedeti, da so bila življenja in zdravje ljudi ogrožena pri teh operacijskih mizah že pred dvema letoma in pol, če drži, da so operacijske mize oziroma neobstoj operacijskih miz v naših bolnišnicah razlog za ogroženost življenja in zdravja ljudi. Dve leti in pol smo potrebovali oziroma je prejšnja vlada in ta vlada, zlasti pa ta koalicija že leto dni in pol potrebovala, da je ugotovila, da je nenadoma ogroženo življenje in zdravje ljudi zaradi tega, ker niso bile kupljene operacijske mize. To ni primer nesreče, zaradi katere je potrebno od danes na jutri nabaviti nek material, opremo, nekaj urediti. To ni primer, ko bi lahko po zakonu o javnih naročilih sploh ne uporabili zakona o javnih naročilih, ampak bi neposredno naročili dobavitelju, izvajalcu, da opravi delo ali dobavi blago, ki je potrebno za to, da se prepreči nevarnost za življenje in zdravje. Ta primer operacijskih miz - pa bom povedala še kaj drugega, primer nabave štirih zdravil, o katerih smo brali, za katera je bilo onemogočeno, da bi bila nabavljena v tujini in je zaradi tega ta država in ta zavarovalnica vsako leto plačevala 5 milijard tolarjev več za količino teh štirih zdravil na leto, kolikor bi sicer plačala, če bi ta zdravila plačala, če bi ta zdravila kupila neposredno pri proizvajalcu v tujini. Kako lahko rečemo takim primerom? Tudi če teh zdravil ne kupimo, je ogroženo zdravje ljudi, zato smo šli in raje kupili jih za 5 milijard dražje, kakor pa, da bi šli in da bi jih kupili - lansko leto smo že bili polnopravni člani Evropske unije in bi morali za take količine zdravil opraviti razpis preko evropskega uradnega lista, na katerega se lahko prijavi katerakoli proizvajalka ali dobaviteljica teh štirih zdravil. Isto velja za te operacijske mize. Lansko leto februarja meseca smo bili že polnopravni člani Evropske unije - zakaj je bilo treba kupovati operacijske mize preko slovenskih posrednikov? Zakaj nismo šli v mednarodni razpis? Torej, naša poslanska skupina meni, da je ta zakon nepotreben, da ne govorimo o tem, da je v mnenju vlada k amandmaju štirih poslanskih skupin, štirih koalicijskih poslanskih skupin, zelo jasno povedala, da do takrat, dokler nismo dobili v roke mnenja vlade, sploh vedeli nismo, da je ta amandma namenoma in načrtno napisan tako, da ne le da prenaša pristojnosti državne revizijske komisije na vlado - ne, sploh ne več! Ta amandma oziroma ta sedaj sprejeti člen zakona prenaša odločitev o tem, da se ne upošteva suspenzivnost na naročnika. Pomislite, ne samo, da "kadija", da je sodnik tožen in da sodi, ampak je celo še bolj daleč - tisti, ki je zločin naredil, sam sodi o tem, ali ga je naredil ali ne! Torej, to so neverjetne stvari in jaz mislim, da bi morali temeljito razmisliti poslanci državnega zbora, kako daleč si dovolite spuščati, zato da boste s tem zakonom razveljavljeno protikorupcijsko komisijo še legalizirali in s tem zakonom še legalizirali korupcijo. Jaz mislim, da ste šli preko vsake meje in da "morate malo splezati vase", kot je nekoč pesnik napisal, in razmisliti, kaj počnete. Poslanska skupina ne bo podprla zakona in bo tudi temu primerno ukrepala po sprejemu zakona, ker tako ali tako vemo, da ga boste sprejeli.
Gospod Ciril Testen bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala za besedo, gospod predsednik, predstavniki vlade, poslanke in poslanci. V poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlog spremembe zakona o reviziji postopkov javnega naročanja podprli, ker menimo, da je skrajni čas, da preprečimo zlorabe, ki imajo za posledico velike negativne učinke za življenje in zdravje državljanov. Podprli ga bomo tudi zato, ker se nekatera javna naročila izkoriščajo v politične namene in gre v večini primerov za nagajanje nekaterim naročnikom. V naši poslanski skupini smo prepričani, da se s tem dela velika škoda prizadetim pacientom, ker je s tem ogroženo njihovo življenje in zdravje, posredno pa tudi državi Sloveniji, ker je vsak kasnejši nakup običajno povezan z višjo ceno in višjimi stroški. Neposreden povod za spremembo zakona so vsekakor operacijske mize, ki jih kupujemo že dve leti in pol in jih, žal, do danes še nismo kupili, in obstaja tudi bojazen, da jih, v kolikor bi zakonodaje ne spremenili, tudi še nekaj časa ne kupili. V poslanski skupini Nove Slovenije se strinjamo tudi z vsemi tistimi, ki poudarjajo, da je potrebno zakonodajo na področju javnega naročanja čim prej predelati. Po eni strani potrebno uskladiti z evropsko zakonodajo, po drugi strani pa odpraviti vse tiste ovire, ki delajo naše javno naročanje neučinkovito v smislu izpeljave in tudi v smislu učinkovitosti javnega naročanja. Je pa to zakonodaja, ki je zahtevna in bo zahtevala od ministrstva za finance ogromno naporov in usklajevanja. V Novi Sloveniji tudi menimo,da je potrebno pri pripravi zakonodaje na področju javnega naročanja upoštevati vse izkušnje, ki so jih v preteklih letih pridobili delavci državne revizijske komisije in tudi računsko sodišče. Mnenja smo tudi, da je potrebno, izhajajoč iz pozitivnih praks v Evropski skupnosti, le-te prevesti v naše razmere. V poslanski skupini Nove Slovenije smo tudi mnenja, da samo zakonodaja ne more rešiti vseh problemov, ki so na področju javnega naročanja prisotni. Pogosto se pri obravnavi raznih poročil računskega sodišča srečujemo s primeri, ki so po našem mnenju prej posledica neznanja kot napak. Prepričani smo tudi, da smo se v teh letih, odkar imamo zakon o javnem naročanju, veliko naučili in da smo tudi po tej plati ustvarili pogoje, da se razmere izboljšajo. Bi pa bilo po našem mnenju tudi na področju izobraževanja potrebno kaj postoriti. Javno naročanje je in bo ostalo kljub dobri zakonodaji do določene mere problematično. Potrebno je vedeti, da se z javnimi naročili porabi veliko denarja in da so nekateri pripravljeni narediti skoraj vse, da do javnega naročila pridejo. To ni posebnost samo Slovenije, take in še mnogo hujše stvari, zlasti v večjih državah, se dogajajo tudi drugje. Tudi zaradi tega bomo v poslanski skupini, ker menimo, da bomo s tem kakšno od takih napak preprečili, predlog spremembe zakona podprli.
Gospod Kristijan Jan bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, državni sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi! Po dveh dneh kar napornega dela v komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ smo v poslanski skupine Slovenske ljudske stranke kar zadovoljni, da je prišlo do cilja; pomeni, do končne seje, kjer smo se pogovarjali predvsem o treh amandmajih, ki so jih pripravili tako koalicija kot poslanska skupina SD in trije poslanci, za katere je predsednik komisije na včerajšnji seji po zasedanju državnega zbora zahteval tudi pisno mnenje vlade. To se je tudi zgodilo tekom današnjega dneva in do 13.00 ure današnjega dne je vlada tudi posredovala mnenja o teh treh amandmajih, kjer se je do njih opredelila in dala pozitivno mnenje amandmaju koalicije, za katerega je ugotovila, da je najbolj primeren, očitno. Sam sem zelo zadovoljen, saj tudi po oceni naše poslanske skupine ta amandma prinaša pozitiven premik, rešuje predvsem tisti sporni del, za kar verjamemo in upamo, da bomo v prihodnje hitreje reševali predvsem tista področja, ki so se danes pokazala kot najbolj sporna, ko gre za najbolj občutljivo področje zdravja ljudi ali celo življenja. Verjetno se vsi v tem državnem zboru zavedamo, da želimo na tak ali drugačen način to zadevo čim prej rešiti. Tega se zaveda tudi slovenska vlada in želi na ta način tudi reševati zagate, ki so se v preteklosti pojavljale na tem področju. Vsi vemo, da gre za pomembno materijo, pomemben zakon, saj posamezni primeri kažejo neko nujno ukrepanje, ker gre pač za tiste izjemne primere, ponavljam, izjemne primere javnega naročanja - to ni na splošno, kot nekateri hočejo to predstaviti, temveč gre za tiste najbolj pomembne. Na seji komisije smo si o teh amandmajih veliko povedali, dajali take in drugačne komentarje, dileme, za in proti. Vendar pa v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ugotavljamo, da na tem področju javnega naročanja, o katerem mnogi govorimo, še posebej tisti, ki se z njim ukvarjamo, da tu nekaj ne velja. Verjamem, da bo vlada čim prej prišla v državni zbor z novim, boljšim zakonom o javnem naročanju, ki je zagotovo pomembna in zahtevna materija, in da bomo vse te napake, ki se pojavljajo tako pri naročnikih kot tudi pri izvajalcih, državni revizijski komisiji in še pri kom, računskemu sodišču na primer, odpravili in poskušali pripraviti kvaliteten nov zakon, tudi na podlagi napak in nerodnosti, ki so se v preteklosti pojavljale. Da bomo imeli dober, kvaliteten zakon, ki bo dajal tudi ostalim področjem javnega naročanja boljše, predvsem pa bolj transparentno poslovanje oziroma naročanje, kajti vsi vemo, da se pri tem obrača veliko milijard davkoplačevalskega denarja, mnogokrat tudi netransparentno. V Slovenski ljudski stranki bomo predlog zakona o dopolnitvi zakona o reviziji postopkov javnega naročanja podprli, predvsem, kot sem že rekel, z velikim upanjem, da bomo te nerodnosti, ki so se v preteklosti pojavljale, reševali v dobrobit življenja in zdravja kot največji vrednoti naših državljanov. In upamo, da bo ta zakon, s tem amandmajem, ki smo ga danes na komisiji tudi sprejeli, to tudi omogočil. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na drugo obravnavo, to je na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo dajem 1. člen in amandma poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k 1. členu. Kdo želi besedo? Cvikl, Kangler. Še kdo? Gospa Pečan [[...]] Gospod Cvikl, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Dovolite, da zelo na kratko predstavim amandma, ki smo ga oblikovali na dopolnjen predlog zakona. Gre za to, da smo na delu komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ ugotovili, da je obstoječi, najprej zakon, potem pa sam amandma štirih poslanskih skupin, ki spreminja 1. člen, nekonsistenten z zakonom. Zakon je vsebinsko dal moč odločitve o ustavitvi ali neustavitvi postopka javnega naročanja na samostojno državno institucijo, v tem primeru seveda državno revizijsko komisijo. Z dikcijo prvega odstavka pa naročnik sam odloči o tem, da se postopek oddaje javnega naročila nadaljuje in potem preverjanje te svoje odločitve daje v politično presojo vladi Republike Slovenije. Kot so povedali nekateri poslanci v dolgih razpravah, je od tega, ali bo posamezen naročnik sposoben priti čez politično sito vlade, odvisno tudi, ali bo ali ne bo njegovo javno naročilo ustavljeno ali do konca tudi izpeljano. Sami menimo, da tako zapisan amandma, ki je popravil osnovni predlog vlade Republike Slovenije, da o vsem, tudi o dokončnosti, pravilnosti take odločitve odloči vlada, seveda izboljšanje glede na osnovni predlog vlade Republike Slovenije, ki je praktično hotela s svojo dikcijo zakona ukiniti "de facto" državno revizijsko komisijo; in to praktično v 90% primerov. Ker če se spomnite, vlada je predlagala, da kadar nastane škoda, kadar so ogrožena življenja ljudi ali kadar je potrebno izpolnjevanje mednarodnih obveznostih, v vseh teh primerih je vlada želela sama odločati o suspenzivnosti ali nesuspenzivnosti tega postopka. Potem ko smo imeli nekajdnevno ali pa, če hočete, nekajtedensko razpravo, so se vendar 7. julija pojavili ti štirje amandmaji, ki so danes dejansko brez sprememb prišli tudi v dopolnjen predlog zakona, vendar ti amandmaji oziroma ta 1. člen dopolnjenega predloga zakona še vedno uvaja politično sito. Po dikciji oziroma po obrazložitvi predvsem zakonodajno-pravne službe pa pravzaprav niti ni popolnoma jasno, ali bo naročnik sploh dolžan kdaj priti do državne revizijske komisije po preverbo svoje odločitve. Zato smo oblikovali amandma, ki najprej v prvem odstavku jasno pove, da je potrebno, da naročnik izkaže javen interes, zaradi katerega lahko pride do ukinitve suspenzivnosti, da pa seveda o tem kot samostojen, neodvisen organ odloči državna revizijska komisija. Sam sem v razpravi povedal, da če smo do sedaj imeli tako imenovano relativno suspenzivnost, v kateri so naročniki, v kolikor so imeli razloge, lahko dosegli ukinitev te suspenzivnosti, in v 92% primerih se je ta suspenzivnost ukinila v roku, ki je krajši od 15 dni, smo mi predlagali, da bi v primeru ogrožanja življenja ali zdravja ljudi takšne suspenzivnosti veljala največ 3 dni; seveda v odvisnosti od tega, kako hitro se bo pač naročnik obrnil. Vendar rok, v katerem mora odločiti državna revizijska komisija ne bi smel biti daljši kot 3 dni. Vse to je bilo zavrnjeno, zavrnjeno seveda potem, ko je vlada Republike Slovenije oddala svojo famozno mnenje, mnenje, ki je vrsto nas poslancev pa tudi ljudi, ki se v praksi ukvarjajo z javnimi naročili, izredno razočaralo, ker na eni strani pravi vlada: Res je, naročnik odloči, da ni več suspenzivnosti samega postopka; potem pa, ko je on to že odločil, bo pa po soglasju vlade Republike Slovenije o tem "kao" še vedno to potrjevala državna revizijska komisija. Državna revizijska komisija, ki odloča na podlagi soglasja političnega organa, ni več neodvisen in samostojen državni organ, ampak samo še v narekovaju, "potrjuje politične odločitve političnega telesa", kar vlada je. Zato pravim, da je vse to, kar se je dogajalo v zadnjem mesecu v državnem zboru, bilo reševanje ministra Bručana, ki je napačno izvajal zakon o javnih naročilih in ki seveda ni uporabil tega, kar zakon o reviziji javnih naročil omogoča. V kolikor bi minister Bručan res mislil, da so pritožbe posameznih ponudnikov neupravičene, bi lahko že kdaj zaprosil državno revizijsko komisijo in nekajkrat po 15 dni je že preteklo, odkar je minister Bručan prišel do teh ugotovitev; ampak to ni vsebina zakona. Vsebina zakona in odločitev, ki jih sedaj predlaga vlada pomenijo, da bomo od sedaj ne več imeli relativne suspenzivnost, ker bodo vsi enaki pred zakonom, ampak bomo imeli v Sloveniji politično pogojeno suspenzivnost, kjer bodo eni pred zakonom bolj enaki kot drugi. In tisti eni so tisti, ki jim bo vlada dala za to politično soglasje. Poslankam in poslancem, slovenske javnosti bi pa želel seveda povedati, da univerzitetni klinični center, ki seveda ni organ v sestavi vlade in ni ministrstvo Republike Slovenije po dikciji 1. člena tega zakona sploh nikoli ne more- v narekovaju "priti" po soglasje vlade, razen če seveda koalicija misli, da smo s tem zakonom ukinili pravno samostojnost več kot 2500 institucij javnega prava. Mi smo predlagali vrst amandmajev, s katerimi bi to zadevo rešili, eden od amandmajev je tudi naš drugi amandma k 1. členu, kjer pravimo, da se črta drugi odstavek, se pravi, da tega političnega soglasja ni, in v kolikor seveda boste podprli amandmaje, ki smo jih oblikovali, amandma k 1. členu, potem boste dosegli vsaj to, da najprej bomo vsi pred zakonom enaki, in drugič dosegli to, da ni vlada tista, ki politično odloča o oddajanju ali če hočete o posamezni suspenzivnosti, ampak o tem odloča državna revizijska komisija kot ste nekateri poslanci javno govorili. Jaz obžalujem, da v razpravi, ki smo jo imeli, ni bilo veliko prostora za razum, da ni bilo veliko prostora za poslušanje pravne stroke in zato, kot je to povedano s strani zakonodajno-pravne službe, smo oblikovali dopolnjen predlog zakona, ki je notranje nekonsistenten. Seveda upam, da bo vlada znala v tretji obravnavi pripraviti ustrezen uskladitveni amandma, da se bo zakon, ki ga bomo danes sprejemali, sploh lahko uveljavil. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Kangler.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, predstavnik vlade, poslanke in poslanci. Sam sem se odločil, da bom pri tem zakonu tudi spregovoril par besed, to pa zaradi tega, ker sem bil neposredno s poslanskimi vprašanji, tako ustmeni kot pismeni, vpleten v dogajanja, ki jih danes na tem mestu obravnavamo. Če danes govorimo o zakonu, o predlogu in dopolnitvah zakona o reviziji postopka javnega naročanja, moram po svoje priznati, da sem bil zelo presenečen, da se je vlada odločila za takšen postopek in za takšen način, kot ga je peljala. Sem pa po svoje zelo zadovoljen, da je na podlagi pritiskov in tudi koalicijskega odgovora, predvsem pa pritiskov poslanske skupine Slovenske ljudske stranke prišlo do koalicijskega amandmaja, ki je bistveno spremenil vladni predlog, ki ga je tudi sam predsednik komisije, gospod Cvikl, po svoje tudi podprl, kolikor mi je znano. Seveda, če ne bi prišlo do sprejetja tega amandmaja na komisiji, bi bil zakon krepko nesprejemljiv, da bi ga v tem državnem zboru sprejeli. Tudi tega ne podpiram, ker se mi zdi, da ni pravi način oziroma to, zakaj in kje se so bili vzroki, da je prišlo do predloga te spremembe. Če bi ta zakon in ta predlog, ki je bil vložen s strani vlade v državni zbor, res reševal življenja ljudi in da bi šlo za tiste najnujnejše primere, kadar so življenja ljudi ogrožena, potem mi verjemite, da bi na prvem mestu ta predlog zakona podprl. In brez vsakih pomislekov, takoj. Ko pa človek kot poslanec čuti na svoji koži in ko marsikdo izmed vas, ki danes tukaj sedi, drugače gleda na zadevo, gleda skozi samo strankarsko pripadnost, se ne poglobi in mu je vseeno za korupcijo, in mu je vseeno za javna naročanja in mu je vseeno za življenje ljudi, potem pa, spoštovani poslanski kolegi in kolegice, moram na takšen način reagirati, kot sedaj reagiram. Če se vam zdi to normalno, pa od vas nihče, ki danes tukaj med nami sedi, ni po svoje reagiral, da ko poslanec, ki je bil izvoljen v skladu z ustavo, s parlamentarnimi volitvami postavil ministrom poslanska vprašanja, dobi drugi dan zaradi postavljenega vprašanja grozilno pismo in fotokopijo elektronske pošte - za mene osebno to ni normalno! In nihče od koalicijskih poslanskih kolegov ni reagiral, ker se jim zdi to normalno. In ko to slišim, kot je tudi sedaj kolega govoril, da se stalno enim in istim dogaja - ja res je, stalno se enim in istim dogaja; tistim, ki se borijo za pravice in pravičnost v tej dvorani, pa na odborih in delovnih telesih. Tisti, ki pa hodijo, pa sledijo samo strankarski pripadnosti, pa ne glede na to, ali je belo ali je črno, pa glasujejo po vesti nekoga drugega, takim se to ne more zgoditi. In, če se nekaterim, ki danes meni tukaj prigovarjajo, zdi to normalno, da tudi njihovi koalicijski ali pa strankarski kolegi, ki so bili deležni takšnih ali drugačnih v preteklosti napadov, danes podoživljajo ali pa doživljajo takšne ali drugačne stvari, potem naj povedo, pa naj odprejo, naj podprejo točko dnevnega reda, da lahko s konkretnimi podatki, pa še s kakšnimi drugimi informacijami tudi na tem spregovorimo. Pa verjetno ne bo nihče izmed koalicijskih kolegov preveč zadovoljen, ker bomo morali preveč govoriti. Ko pa nadaljujemo zgodbo, ki je pa najbolj boleča, pa ne gre za ministra za zdravstvo, gre za ljudi, ki ga obdajajo, ki vodijo javna naročanja in verjame njim, ne verjame pa konkretnim podatkom. Kadar tečejo javna naročanja in ko so tako občutljive zadeve, da gre za 200 milijonov tolarjev razlike pri nabavi 600 milijonov, potem mislim, da ima poslanec pravico in dolžnost, da vpraša za ta javna naročila. In ko poslanec ponovno postavi vprašanje, ker se postopki ne peljejo tako, kot bi se morali, se zgodi to, da istemu poslancu ker se samo enemu in istemu dogaja, da mu nekdo sname elektronsko pošto in jo objavi v enem izmed častnikov. In to je normalno! Če pa gremo naprej, pa se v isti zadevi zgodi tudi to, da enemu izmed dotičnih oseb vlomijo v poslovne prostore in ukradejo dva računalnika; ravno tista dva, kjer se pač shranjujejo podatki o javnem naročilu. Pa če to ni normalno, se pa zgodi to, da ministru za zdravstvo ukradejo knjigo gostov in ni transparentnega pregleda, kdo je hodil na ministrstvo in kdo ne - pa se spet enim in istim dogaja. Nekateri slepo verjamete v svoje zgodbe zato, ker se bojite ali pa si ne upate biti načelni, s trdno hrbtenico pa spregovoriti ali pa celo v svojih strankah vprašati ljudi, kaj se tam dogaja. Samo v tem je problem; problem je še večji, da se skupina lobistov, ki si želi na račun davkoplačevalcev okoristiti, privošči to, da se skriva za bolniki in da poziva bolnike, da reagira, potem je to velika žalost v tej državi. In če se vam zdi to normalno, meni se ne zdi normalno, da predsednik države, gospod dr. Drnovšek, nekatere v tej državi imenuje z javnim pismom "mrhovinarji". Gre za osebnost, ki je bila demokratično izvoljena, večinsko na volitvah, si upa in drzne to spregovoriti, vam nekaterim pa se to ne zdi normalno. In zgodbe seveda ni konec, ker tisti, ki obdajajo ministra, peljejo zgodbe naprej in so nemilostni in lobirajo naprej. Minister jim sledi, nekdo bo moral vzeti odgovornost na sebe. V Splošni bolnišnici Maribor se pelje razpis javnega naročanja popolnoma po enaki zgodbi, kot je bil razpis za operacijske mize. V šestih sklopih gre za milijardo pa pol vreden posel. Če me danes vprašate, vam lahko tu povem, da sta popolnoma obe dve enaki firmi, ki sta, pod narekovaji, "bili najbolj ugodni" in tudi bile izbrane - Aico pa Sanolabor; čeprav je eden v treh sklopih za 50 milijonov tolarjev cenejši. In če nekdo, ko pride do konflikta pa ko pride do pogajanj, določi osnovo za pogajanje, da mora imeti operacijska miza točno določeno težo, da mora imeti operacijska miza točno določen milimeter dolžine in da ne govorimo še naprej, kaže na to, da imajo nekateri posamezniki svoje takšne ali drugačne interese. Seveda na takšen način in s to spremembo zakona sem prepričan, da te transparentnosti javnega naročanja ne bomo rešili. Tu, s tem lahko rešimo samo v tistem delu, kadar gre za življenje ljudi in za posebne primere. Kadar pa to gre, v izrednih razmerah države, ali da bi res prišlo do takšne ali drugačne katastrofe, kjer bi bilo življenje posamezne skupine ljudi tako ogroženo, da bi lahko izpeljali postopek. Vendar, javna naročanja se ne peljejo samo na ministrstvu za zdravstvo. Javna naročanja se peljejo v vseh lokalnih skupnostih, v vseh državnih organih in vseh tistih, ki so po zakonu dolžni, da peljejo. In problemi so nekoliko drugačni, kot jih danes vidimo. In ker nekateri zelo radi temu prigovarjajo, kot smo tudi prej slišali, tudi sam moram poudariti, da sem zelo presenečen nad nekaterimi postopki nekaterih državnih organov v tem danem konkretnem primeru. Tudi sam sem vložil postopek zoper neznanega storilca - do danes nisem dobil niti enega odgovora. Ravno nasprotno, ni bilo pravega interesa. Ne želim se v podrobnosti spuščati v zvezi s preiskavo tega primera zoper neznanega storilca, pa kljub temu mogoče bo ta razprava v državnem zboru nekoga spomnila, da bo povprašal svoje kolege, kako daleč je prišla zadeva. Verjemite mi pa, da na izkušnje, ki jih imam, in prakso na moje dolgoletno delo v komisiji za nadzor nad obveščevalnimi službami - član sem deset let, od leta 1996 - da se na nekatere stvari spoznam in da ti primeri, ki so se zgodili, ki sem jih tudi naštel, niso slučajni in da gre za poseben primer lobijev v Ljubljani, ki vladajo, ki obvladujejo sceno, ki ne dopustijo, da bi se postopki peljali normalno, v skladu s predpisi in si želijo pridobivati najvišje provizije in najvišje posle, ki kakorkoli v zdravstvu omogočajo javna naročila. In še nekaj bi rad poudaril in potem bom zaključil. Verjetno bi bilo zelo pametno s strani ministra se poglobiti v javna naročanja v kliničnem centru. Nekateri javni razpisi, ki se vodijo v Sloveniji, ki jih vodi in pelje ministrstvo za zdravstvo, se pelje za vse ostale bolnišnice v Sloveniji, razen za klinični center. Zakaj je klinični center tukaj izjema, se velikokrat vprašam. Ali res podjetja, ki prihajajo tudi s Koroške, ali pa Štajerske, ali pa tudi iz Prekmurja, ali pa Primorske, nimajo neke priložnosti ali možnosti, da pridejo do posla pod enakimi pogoji kot vsi ostali? S tem predlogom zakona tega problema ne bomo rešili. Problem pa lahko rešimo, če bodo znali vsi pred svojim pragom dobro pomesti, zagotoviti transparenten in pošten način javnega naročanja in javne razpise peljati v skladu z zakonom in vsemi merili in standardi, ki veljajo v Sloveniji. Vsem ostalim poslancem, ki se posmehujejo pri takšni problematiki, ki jo danes jaz tukaj načenjam in ko razpravljam, pa v razmislek to, da bi bilo dobro za njih, da temeljito premislijo, preden se odločijo, da kaj vprašajo, ker konec koncev se lahko tudi njim zgodi, da bodo dobili kakšno pismo ali pa jim kdo "snel" kakšno elektronsko pošto.
Hvala. Besedo ima gospa Pečanova. Prosim.
Hvala lepa. Jaz bi rada povedala, da ta amandma bistveno popravlja, če že ne to, da zakona "de facto", da ga obravnavamo. Samo predstavljajte si, koliko časa in živcev bi si prihranili, če bi tak nepotreben zakon ostal v glavah tistih, ki so si ga izmislili zato, da bi, kot je že bilo rečeno, nekoga zaščitil. Moram pa povedati, da ta amandma popravlja predvsem še višjo stopnjo nelegalnosti, pa tudi po moji oceni - seveda, jaz nisem ustavni sodnik, ampak vendar lahko povem svoje mnenje -, po mojem je ta člen, ki je bil na komisiji sprejet in vključen v zakon, pravzaprav tudi protiustaven. Bom razložila, za kaj gre. Prvotno je zakon, ki ga je predlagala vlada, vseboval določilo, da je vlada tista, ki na nek način dovoli, da se javno naročilo izvede do konca. Se pravi, da ni zaustavitve postopka javnega naročila. Tu je vlada postala samo, bom rekla, nek okrasek, "neka šminka", zato da pokrije odgovornost naročnika, ki po prvem odstavku tega člena, ki je uveden v zakon, sam odloči o tem, ali se javno naročilo lahko zaradi ogrožanja zdravja in življenja ljudi sploh nadaljuje ali ne. Se pravi, ne revizijska komisija ne vlada, naročnik sam odloči, da se javno naročilo nadaljuje. Potem je v drugem odstavku vlada, ki da soglasje - naknadno. Naročnik se odloči, nadaljuje naročilo in pridobi soglasje vlade, ki ga šele 3 dni po tem, ko ga pridobi, odda naprej državni revizijski komisiji. In državna revizijska komisija, kot pravi, naredi pa takole: "Državna revizijska komisija oziroma njen predsednik," zakaj je to sploh potrebno, "odloči o zahtevi naročnika v roku 3 delovnih dni od prejema predloga..." - Pazite! - "...odloči o zahtevi naročnika v roku 3 delovnih dni od prejema predloga, da vloženi zahtevek," tu še slovnično ni pravilno, "zahtevek za revizijo ne zadrži postopka oddaje javnega naročila." Torej, komisija ne da odloči o nečem, komisija potrdi odločitev naročnika, h kateri je dala vlada svoje soglasje - potrdi. Zaradi tega, ker v tem tretjem odstavku 1. člena ne piše, da odloči, ali vloženi zahtevek za revizijo ne zadrži postopka, ampak pravi, da vloženi zahtevek ne zadrži postopka oddaje javnega naročila. Torej, državna revizijska komisija ima vso pravico, da prikima, da reče, ja, ja, treba je tako, zaradi tega, ker je naročnik tako odločil, zaradi tega, ker naročnik ima interes, da kupi operacijske mize za 200 milijonov dražje, kot je druga najugodnejša ponudba. Torej, to piše v tem členu zakona o dopolnitvi zakona o reviziji postopkov javnega naročanja. Če mi kdo lahko danes dokaže, da ni tako zapisano, moram še pred tem ponovno prebrati mnenje vlade Republike Slovenije k temu členu sedaj. Mnenje vlade Republike Slovenije namreč pravi, da je to popolnoma prav, sistemsko v redu, "saj vendar revizijska komisija odloči." Revizijska komisija eno figo odloči! Revizijska komisija mora pritrditi naročnikovi odločitvi in soglasju vlade, zaradi tega, ker ji je tako napisal v zakon državni zbor. Tukaj bo 90 poslancev prisotnih ali neprisotnih prevzelo odgovornost za to, da bomo sprejeli in odločili, da lahko naročnik sam odloča o tem, kako bo nadaljeval s postopkom in kako ne. Mimogrede bi opozorila še na to, da je soglasje vlade, ki je v tem členu zapisano, pravzaprav samo za to, da lahko tisti naročnik, ki si bo dovolil sam odločiti o tem, da nadaljuje postopek javnega naročila, dobi zaščito s strani vlade. Zakaj gre tukaj za politično odločitev in za odločitev političnega organa? Zaradi tega, ker je samo po sebi umevno, da bodo tisti naročniki, ki bodo prišli do vlade in rekli: "Poslušajte, mi imamo problem tak in tak, ogroženo je življenje in zdravje ljudi, mi smo nadaljevali s postopkom javnega naročila, vendar prosimo vas, da daste svoje soglasje." In vlada bo pogledala v kurikulum tega človeka oziroma tega organa, tega javnega naročnika, pogledala bo, kakšen kurikulum ima vodja tega naročnika, in bo rekla: "Kje pa, vi pa niste prave barve, vi ne spadate k nam." Zaradi tega, ne glede na ogroženo življenja in zdravja ljudi, ker tukaj namreč brez razlike vsi, ki naročajo v postopku javnega naročanja - vse inštitucije, vsi subjekti, od najbolj majhne občine pa do največjega javnega zavoda, lahko bi mu rekli, recimo, klinični center, lahko bi temu rekli hoding ali karkoli podobnega, ki mora prek javnih naročil nabavljati -, bodo prišli na tapeto vlade, če bodo imeli take in take razloge za nadaljevanje javnega naročila. V takem primeru, kaj to pomeni - da bo vlada odločala politično, tako kot je odločala že v nekaterih drugih stvareh, pa jih ne bi sedaj naštevala, ker ni dovolj časa na razpolago. Jaz mislim, dragi moji kolegi in kolegice, da smo dejansko zabredli zelo daleč, zelo zelo daleč. Ob tem še celo mi sami, v skupini Socialnih demokratov, lahko ugotovimo, da proti svojim lastnim načelom, ker se zavedamo in smo tudi javno povedali, da je ta zakon nepotreben, ker je za take drastične izjemne in nujne primere ogroženega življenja in zdravja ljudi na razpolago 2. člen zakona o javnih naročilih, ki sploh ne predvideva javnega naročila za take primere. Se pravi, da niti zakon o reviziji postopkov javnega naročanja ne pride v poštev, ker že naročilo ni izvedeno na osnovi zakona o javnih naročilih, ampak je prosto. Zaradi tega, ker gre za izjemne primere ogrožanja in zdravja ljudi. Jaz bi nadaljevala še z drugimi takšnimi stvarmi. Mislim, da smo v obdobju, ko se bodo rojevale, pa ne zaradi tega, ker to dela opozicija, ampak zaradi tega, ker kot vse kaže, so začele curljati iz različnih ustanov, iz različnih zavodov, iz različnih resorjev različne informacije. In bomo dan za dnem slišali, kako poteka javno naročanje v enem, drugem, tretjem, četrtem javne zavodu, kako potekajo gradnje v različnih institucijah, kot je Slovenska vojska, recimo. To, kar smo več ali manj slišali samo pri nas v komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ. In o tem nismo poročali naprej, ker ste tako ali tako vsi dobili ta poročila in ste lahko pogledali, kaj se pravzaprav dogaja za zidovi ali pa pred zidovi posameznih slovenskih institucij. Mislim, da bi morali dejansko razmisliti. Prepričana sem, da se marsikdo med vami v štirih koalicijskih strankah danes ne počuti ravno najboljše v svoji koži. In želim vam, da bi s pravo, trezno in predvsem pošteno odločitvijo pomagali, da ta zakon ne bi bil protiustaven in predvsem, da ne bi odpiral vrat novim pojavom korupcije, klientelizma in ne nazadnje celo kriminalne dejavnosti. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Černač.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim. Jaz bi mogoče tukaj, kjer je spoštovana kolegica Pečanova zaključila, nadaljeval in mislim, da je to kar dobra iztočnica za krajšo debato o tem vloženem amandmaju. Mi lahko v tem državnem zboru še ne vem kako perfektno zakonodajo sprejmemo, pa teh pojavov ne bomo uspeli preprečiti. Žal je tako. Tudi kar je govoril, spoštovani kolega Kangler, temu pritrjuje. Problem nastaja tam, kje se stvari dogajajo: pri naročnikih in pri kontrolnih mehanizmih. Tega pa ne bo rešila, še ne vem kako izpiljena pika ali vejica v nekem zakonu. Dovolite mi samo en primer, ki ni neposredno povezan z ZJN in postopki javnega naročanja, samo posredno. Zadnjič smo imeli na komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ obravnavo poročila računskega sodišča z mestno občino Ljubljana. In tam eden od primerov, znano je, da je velik problem v Ljubljani glede na to velikost in vse ostalo, da so problem evidence, evidence stvarnega premoženja. Slišali smo tudi, da se zadeve urejajo in da so stvari bistveno izboljšanje glede na pretekla leta. Mislim, da je bilo poročilo za leti 2003 ali 2004. Tam je bilo ugotovljeno in kot en primer samo navajam. Ob tem, da imamo zelo jasno zakonodajo, da se nepremično premoženje, stavbna zemljišča ne smejo prodati mimo ustrezne uredbe, ki določa modele, kako se lahko prodaja, postopke prodaje, se pravi javna dražba in tako naprej. In v konkretnem primeru je šlo za neko stavbno zemljišče, ki je bilo prodano mimo veljavne zakonodaje. Se pravi, mi imamo lahko tukaj, ne vem, kako perfektne zakone, ne vem, kako perfektne zakone, če na drugi strani mehanizmi nadzora ne delujejo učinkovito, nismo naredili nič. Vsi se seveda zavedamo, da je kompleten sistem javnega naročanja in postopkov revizije potreben dodelave, sistemske spremembe. Kar nekaj časa je že, od kar je bil ta zakon sprejet, spet pa ne tako daleč nazaj, da ne bi lahko bil boljši. In večina pripomb gre v tej smeri, da je na eni strani izredno zakompliciran, zbirokratiziran, kar na drugi strani onemogoča eno normalno učinkovito gospodarjenje, preglednost in tako naprej, kar naj bi ta zakon tudi sledil. Mislim, da bi temeljni postulati morali biti ekonomičnost, racionalnost in na drugi strani učinkovit nadzor. To dvoje bo morala slediti ta zakonodaja. Tisto, kar danes obravnavamo, in amandma poslanskega kluba LDS, pa, z vsem dolžnim spoštovanjem, mislim, da dosti razprave delamo po nepotrebnem. Zaradi tega bom tudi tisto, kar sem jaz mislil povedati skrajšal. Mislim, da se stvari bistveno ne razlikujejo od tistih, kar imamo v osnovnem tekstu, tisto, kar je sprejela danes komisija, in to, kar imamo danes tukaj na mizi, čeprav to vsak od vas po svoje nekako razlaga. Zdaj ne vem, ali resnično ste prepričani, v tisto, kar govorite, ali to počnete zaradi drugih stvari. Ampak dejstvo je, da govorimo o približno enaki stvari. In če bi institucije, ki so v tej državi zadolžene za to, da naj postopki tečejo ažurno, normalno, učinkovito, delovale, ne na podlagi pik in vejic, ob spoštovanju veljavne zakonodaje, pa ob upoštevanju ustreznih vsebin, potem verjetno take spremembe zakona tudi danes ne bi obravnavali. Verjetno bi bila nepotrebna. Povejte mi, ali je normalno, da nek izredno zakompliciran postopek na neki revizijski komisiji pade, ne zaradi tega, ker je šlo za neke nepravilnosti v postopku, za faroviziranje enega ponudnika pred drugim, kar je zame bistveno, pa kršitve pri tem, če je kdo kakšne insajderske informacije dobil, pa velikanske razlike v cenah in tako naprej. Ampak pade zaradi tega, ker je nekdo pozabil ali pa, ne vem, zakaj, ni predložil recimo potrdila o tem, da ni bil obsojen. Ne vem, kako piše v zakonu, 5 let in tako naprej, kar lahko vsak trenutek, vsak preveri v vsaki uradni evidenci. A je to normalno? Verjetno ne. In iz tega izhajajo potem vsi ti predlogi, ki naj bi sledili temu, da bi se v tistih izjemnih primerih, v primerih, ko gre za ljudi, ko gre za njihova življenja, ko gre za zdravje, da bi se ti postopki na nek način skrajšali, zracionalizirali. In ne mimo državne revizijske komisije, v nobenem primeru, ne v primeru osnovnega besedila, ne v tem primeru, kot ga vi predlagate, v nobenem primeru. Tudi to, kar vi predlagate, daje to težo naročniku. Ne vem, ali vi razumete kaj predlagate. Vi predlagate, da se te okoliščine, ki jih določa drugi odstavek 11. člena, v tem primeru ne ugotavljajo. Če se ne ugotavljajo, je jasno, da čim naročnik izkaže, da gre za škodljive posledice, ki lahko nastanejo na življenju in zdravju, je temu tako. Pika, amen. Vi enako pišete, samo z drugimi besedami, kar je sedaj v osnovnem tekstu, enako. Jaz osebno ne vidim nobene potrebe, da bi ta amandma sprejeli. Vidim pa zelo veliko potrebo, zelo veliko potrebo in s tega mesta ponovno apeliram na pristojne, se pravi v tem primeru na vlado, da v čim krajšem času prevetri zakonodajo na tem področju in da dobimo v državni zbor v proceduro spremenjen zakon, tako o javnem naročanju kot o reviziji javnega naročanja. Upam seveda, da bomo te stvari obravnavali z malo več resnosti, kot jo je bila deležna obravnava tega zakona na komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Dovolite mi, da povem, nič bogokletnega se ni zgodilo zaradi tega, ker je komisija pač izglasovala, da poročilo predstavi član te komisije. Lepo vas prosim, iz tega delati veliko zgodbo! Jaz sem iskreno povedal in resnično to mislim, gospod Cvikl se je izredno veliko angažiral v teh dneh. In predlagal sem podpredsednico, da predstavi poročilo, pa ni želela. Zato je bil pač nekdo drug določen, v skladu z drugim odstavkom 42. člena poslovnika, ki pravi, da delovno telo določi tistega, ki bo poročilo predstavil na seji državnega zbora. In res ne razumem, kakšna velika zgodba, demontaža in ne vem kaj vse je bilo tu govora okrog tega, je tu potrebna. Slišati je bilo tudi besede o tem, da se s tem predlogom uvaja pravilo, da tisti, ki je zločin naredil, odloči o tem, ali je kriv ali ne. Dvomim, da gre pri tem za nepoznavanje. Mislim, da iz ust, iz katerih je bila ta trditev izrečena, bi težko to trdili, da je temu tako. Ampak to ni res, to preprosto ni res. Kakšen zločin je naredil naročnik s tem, ko je dal ven postopek oddaje javnega naročila, in s tem, ko je predlagal, da se odloži ta suspenzivnost in da gre ta postopek naprej? Kakšen zločin je naredil? Prevzel je veliko odgovornost, veliko, največjo odgovornost na svoje rame za izpeljavo postopka. Kajti postopek se s tem ne konča pred državno revizijsko komisijo. Tisti, ki je vložil zahtevek za revizijo, bo čakal na odločitev državne revizijske komisije. In če bo državna revizijska komisija odločila, da je imel prav, bo sankcije trpel naročnik. Zaradi tega je on pred veliko odgovornostjo, kaj bo naredil. In prav je, da je on pred veliko odgovornostjo, ne kdorkoli drug, ne nekdo tretji, ki ne ve, kaj se tam dogaja. On je pred odgovornostjo in on bo moral sprejeti ustrezno odločitev, drugače bo tepen. Tako ali drugače. In tako je prav. Več odgovornosti, več kontrole, manj problemov, manj korupcije. Hvala.
Hvala. Repliko ima gospa Pečanova.
Zelo na kratko. Pri takem sramotnem sprenevedanju - moram uporabiti ta izraz - je gnus, ki mi ga povzroča tako izražanje, vse, kar čutim pri takem načinu obrazložitve dejanj, ki nikakor ne gredo v prid kateremukoli poslancu tega državnega zbora, celo poslancu Slovenske demokratske stranke, celo tem poslancem ne. In zaradi tega moram reči, gospod Černač, da ste šli preko vsake mere, tudi zdajle, ko ste si dovolili, da še to utemeljujete, kako ste bili dobri, ker ste pomagali gospodu Cviklu. Sramota! Sramota! Moram reči, da si drugega ne morem predstavljati. In še nekaj bom rekla. Laž je, če hočete trditi, da tisti naročnik, ki bo kot prevzel veliko odgovornost nase, ko se bo odločil, da bo nadaljeval s postopkom, on si je s tem, da je v drugem odstavku zapisano, da vlada da soglasje, in da prisilite v tretjem odstavku državno revizijsko komisijo, da prikima, ja, ja, si je s tem zagotovil vso varnost, tudi pravno varnost pri tem, da bi on osebno za to odgovarjal, vodja naročnika.
Hvala. Gospod Kangler, jaz sem vas vpisal med razpravljavce. Izvolite. Gospod Černač, ste ga imenoval po priimku. Ja, izvolite gospod Kangler.
Me je imenoval, ampak bi rad gospoda Černača popravil. Nekatere moje navedbe, ki jih ni dobro razumel ali pa jih ni žele razumeti. Moram reči, da gospod Černač s tem zakonom ne bomo tega problema rešili, ki ste ga vi načeli. Jaz se z vami osebno in z vsebino vaše razprave popolnoma strinjam. Do temelja se popolnoma strinjam, samo s tem tega ne bomo rešili. In tudi to, kar je gospa Pečanova v tem trenutku govorila. O odgovornosti na tem mestu govoriti, kdo jo bo prevzel. V drugem in tretjem odstavku za naročnika ni več odgovornosti. Od trenutka, ko bo vlada dala soglasje, od trenutka, ko bo revizijska komisija potrdila postopek, da se spelje do konca, odgovornosti ni. Vas pa bom seznanil in imate možnost in priložnost, da ministra, ki prihaja tudi iz vaših strank, vprašate javno in glasno. Prej sem govoril o revizijskem postopku glede operacijskih miz. Če bi jih vse in ne govorim in ne želim njemu v škodo kot ministru, govorim pa, da bi ministru odprl oči, da tisti, ki ga obdajajo, delajo njemu škodo. In bi bilo dobro, da ministra vprašate, zakaj mora ministrstvo za zdravstvo plačati milijon tolarjev odškodnine enemu izmed teh, ki se je prijavil na postopek, in je revizijska komisija naložila ministrstvu za zdravstvo, da plača milijon tolarjev njemu odškodnine, ker je revizijska komisija ugotovila, da so ga tisti gospodje, ki so peljali postopek javnega naročanja, pošteno "srali" in pošteno kršili zakon. To je dejstvo. 970 tisoč tolarjev mora ministrstvo za zdravstvo plačati. Ali je minister že zaradi tega, ker tisti, ki so tam peljali postopek mimo zakonov, ki so ovirali postopek, dal koga na disciplinski postopek, ker mora milijon tolarjev plačati temu gospodu iz Celja? Ne ni. Zakaj pa ni? Zato ker mu je za milijon tolarjev vseeno. To so proračunska sredstva, to je denar davkoplačevalcev. Meni pa ni. On to kaže, če je revizijska komisija naložila ministrstvu za zdravstvo, ima minister vse vzvode in možnosti da reče, gospodje, kdo je najbolj odgovoren pri tem postopku, da mora naša vlada oziroma ministrstvo za zdravstvo plačati milijon tolarjev škode. Pa sem prepričan, da ne bo zaradi takšnih ali drugačnih zvez in lobijev, ki ga obdajajo, nobenega poslal ne na odgovornost, kaj šele na disciplinski postopek. Pa je šlo milijon tolarjev v branže, po domače povedano.
Hvala. Besedo ima gospod Kumer.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz bom podprl amandmaje, ki jih je vložila LDS iz enega preprostega razloga, ker vsaj malo omilijo norijo, ki je narejena z amandmaji večine v tem državnem zboru oziroma strank vladne koalicije. Na nek način, da prepreči, da vlada dobi še eno politično nalogo in odigrava vlogo komisarja. Lepo vas prosim, da nehate z licemerstvom, da se ta zakonodaja spreminja zaradi tega, ker se skuša preprečiti ali pa omiliti nevarnost za življenje ljudi. Če bi zares komu bilo za življenje ljudi, potem bi te mize že kupil, pa tudi če bi zaradi tega izgubil svojo funkcijo ali če bi zaradi pozitivne zakonodaje moral iti tudi za kakšne rešetke. Če bi zares šlo za življenja ljudi. Ne pa, da se s tem igramo cela tri leta. Zato ni štos v tem, da spreminjamo zakon o revizijskem postopku zaradi revizijskih miz, daleč od te resnice. Resnica je nekje drugje in je to tudi zadnji diskutant nekako nakazal. Namreč, rekel je, da je potrebno okrepiti nadzorne funkcije, inšpekcijske funkcije v tej državi. In ta nadzor, še en nadzor nalaga vladi, političnem organu, politično izvršilnem organu v tej državi, da bo igral vlogo naročnika in revizijske komisije. Tako naročnik kot državna revizijska komisija bosta vmes na tej samo pajaca. Zato se mi vedno bolj poraja dvom, da gre v tem primeru še za eno demontažo nadzorne funkcije, ali pa, bom tako rekel, neodvisne strokovne nadzorne komisije, ki obstaja na državni ravni in se imenuje državna revizijska komisija. Razlaga za to zgodbo je zelo preprosta. Pred časom smo ukinili neodvisen strokovni organ, ki se je imenoval protikorupcijska komisija. Ukinili smo jo z zakonom. Pred tremi dnevi smo državno revizijsko komisijo okrepili kadrovsko s politično kompatibilnimi ljudmi, ker so neodvisni strokovnjaki odšli. Da imajo pozitivno vest, strokovnjaki, ki so sedeli v tej komisiji, bi vam priporočal, da si preberete članek ali mnenje nekdanjega predsednika revizijske komisije in vam bo on povedal, da za naročanje operacijskih miz je 11. člen v zakonodaji, ki je popolnoma dovolj in bi lahko to opravili. Se pravi, predvčerajšnjim smo okrepili s kompatibilnimi kadri in danes s to zakonodajo spreminjamo zakon o reviziji, dajemo v roke revizijo vladi. In s tem smo krog uzakonjanja korupcije končali. In to je, spoštovani gospodje in gospe, spoštovane kolegice in kolegi, osnovni štos ali osnovna pronta cele zgodbe. Nehajte govoriti, da gre za življenja ljudi. Gre za življenja tistih, ki si skušajo skozi korupcijo popraviti svoj materialni položaj v tej državi in pri tem mu vladna večina in ta večina v tem državnem zboru s temi ukinitvami izrecno in dobro pomaga.
Hvala. Besedo ima gospod Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz sem se sicer mislil popolnoma vzdržati, da bi govoril, pa vendar se mi zdaj zdi po vseh teh razpravah prav, da vsaj dve stvari rečem. Prvič to, da bom podprl oba amandmaja, najprej prvega, in če prvi ne bo sprejet, drugega, ker pač izboljšujeta to, kar je predlagano v obliki tistega, kar so 4 koalicijske stranke podpisale. Nisem želel govoriti predvsem zato, ker ozračje se mi zdi mučno in mene spominja na tisto ozračje ločitve duhov, ki je označevano kot mahničevsko ozračje in tako se mi v zadnjih dneh v tem parlamentu obnašamo. In se mi zdi, da je pametneje ne govoriti, stisniti na tipko, pa vsaj ne delati velikih zamer. Zakaj tako mislim? Zato, ker, jaz sicer nisem bil prisoten, ampak če se res dogaja v našem parlamentu, da predsedujočim predsednikom odborov z večino glasov onemogočamo, da svojo temeljno funkcijo opravljajo, potem je pa to res poniglavo. Več kot poniglavo! Ampak ne bi rad pretiranih in pretrdih izrazov uporabljal. Naj spomnim pri tem, da lahko naštejem primere, ko je kakšen izmed tistih, ki vodijo matična delavna telesa, manjkal zaradi dopusta ali kakšnega potovanja, sodijo, da je tako pomembno, da predsednik to pove, kaj se je dogajalo na odboru, da niti namestniku ni dal te možnosti, da bi namesto njega dal poročilo. Zato bi rad še enkrat poudaril, da mislim, da je potrebno nekoliko spremeniti to vzdušje, v katerem zdaj delamo, vzdušje, ki, ponavljam, se meni zdi mahničevsko, vzdušje, ki se mi zdi, da gre po črti razdora in mislim, da tiste amandmaje, ki so modri, pa vendarle kaže podpreti, tudi če jih tisti, ki jih sicer kot opozicijo poznamo, predlagajo.
Hvala. Besedo ima gospa Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo, spoštovane kolegice in kolegi. Jaz moram reči, da se pridružujem mnenjem tistih, ki pravijo, da gre za pretvezo in da se danes o zdravju in življenju in ogroženosti zdravja in življenja govori kar tako malo počez in zgolj samo zato, da se pokrivajo druge stvari. Ti apeli me ne prepričajo, in jaz mislim, da še marsikoga drugega ne, predvsem po vsem tistem, kar sem lahko v zadnjem letu, ko se nekoliko bolj aktivno ukvarjam zlasti s segmentom zdravstva in v okviru zdravstva z javnimi naročili, lahko izvedela, slišala ali pa so mi ljudje želeli sporočiti. Ker danes prav pod pretvezo zdravja in ogroženosti življenj sprejemamo ta zakon, ki mislim, da je uzakonjena politična korupcija, menim, da nikakor to ni bilo potrebno in da bo pač lov še naprej in še bolj odprt, kot je bil doslej. To je področje, ki ga je Evropska unija razglasila za najbolj koruptivno področje, področje nakupov v zdravstvu. Zato so tudi ustanovili posebno komisijo, ki se bo začela ukvarjati s protikorupcijskim bojem na tem področju, kajti številke, ki se vrtijo na tem segmentu, so poleg vojaške industrije najvišje. Verjemite mi, da vse tisto, kar v zadnjem času lahko slišimo s tega področja, kaže na to, da je to ena velika, velika mlakuža. In vsi tisti, ki boste danes podprli spremembe zakona o reviziji, boste pri tem sodelovali. In ne mislite, da delate neko altruistično dejanje, s katerim boste preprečili, da bi bila življenja oziroma zdravje ogroženo. To je pretveza, to je blef. Samo še pri eni stvari se bom ustavila. Pred nekaj trenutki je bilo rečeno, kako pogumno in odgovorno bo dejanje, ko se bo naročnik odločil za to, da pravzaprav umakne oziroma, da ugotovi, da zahtevek za revizijo ne zadrži postopka. To naj bi bilo neko strašno odgovorno dejanje. Zelo odgovorno dejanje, ki pa ga bodo plačevali davkoplačevalci. Če bi imeli v tem zakonu napisano, da bo materialno odgovarjal tisti minister, ki bo na koncu v primeru sodnega postopka, ki se bo odvijal kasneje, to izgubil, da bo to dal iz svojega žepa, potem bi morda še takšen zakon podprla, ker bi bila prepričana, da bi naročnik resnično dobro premislil, kaj bi počel. Ker bomo pa te napake plačevali vsi, če se bo naročnik odločil, zaradi drugih interesov, jaz sem prepričana, da bo zelo malokrat potrebno v resnici ta člen zaradi zdravja in ogroženosti življenj uporabiti, čeprav je že to tudi za mene izjemno raztegljiv pojem, veste. Jaz ne vem, kaj je potem, tudi neka zelo uničena cesta ogroža zdravje, pa kakšen "sklumpan" most tudi ogroža zdravje. Skratka, v to bi se dalo marsikaj pokrivati in ker je tako, ne nedvoumno napisano, jaz mislim, da bo do takšnih izigravanj tudi prišlo. Nihče danes še ni govoril o odškodnini. Na odškodnine nas je opozarjal prejšnji predsednik revizijske komisije in stroka s področja revizije, ki je opozarjala na to, kakšne odškodnine lahko ta država pričakuje, če bo seveda naročnik pri tem pretiraval ali pa tako kot v našem primeru nesrečni minister Bručan, za katerega lahko mirno rečem, da ima ob sebi polno sodelavcev, ki mu napak svetujejo, ki so ga tudi v tej zgodbi pripeljali do stanja tam, kjer je z operacijskimi mizami in kjer je pravzaprav tudi na nek način leglo korupcije s področja javnih naročil prisotno. Mislim, da je največjo napako naredil, ker ni odredil preiskave v svojem lastnem ministrstvu. Potem ne bi bilo potrebno nobenih sprememb zakona o reviziji, če bi bilo to narejeno, pač pa bi tam lahko našel tiste, ki so odgovorni, da operacijskih miz še nismo kupili. In pri odškodninah, jaz bi na primeru teh slavnih operacijskih miz rada povedala, če bi bilo tako, kot je sedaj napisano, potem bi minister Bručan lahko kupil, teoretično govorim, v lanskem letu mize, za katere je menil, da je bilo vse v redu, torej naročnika Sanolaborja, in sicer po 590 milijonov tolarjev. Zanje je trdil, da imajo vso dokumentacijo v redu, čeprav to ni bilo res. To naročilo bi izvedel. Te mize bi kupil za 590 milijonov tolarjev. seveda bi pa prav gotovo, tako kot je na revizijski komisiji Mollier oziroma gospod Šumak uspel na sodišču kasneje, ko bi se postopki odvili. In tudi on bi dobil odškodnino, tokrat ne samo tistega milijona za postopek pred revizijsko komisijo, pač pa za izgubo posla, 300, 350 milijonov. Te mize bi nas stale že čez 900 milijonov. Danes, ko se postopek dogaja ponovno, je pa ta cena potem, ko so vendarle ugotovili, da pretiravajo, cena, ki je nekje na mizi okoli 300 milijonov. Prišlo bi do trikratnega oškodovanja državnega premoženja. Ampak to na enem majhnem primeru 18 operacijskih miz. Odpiramo vrata zato, da bo ta država na veliko plačevala odškodnine, kajti tisto bo izvedeno prej, pogodbe bodo podpisane in seveda šele kasneje bo država oškodovana. Še enkrat pravim, napišite ali pa napišimo v zakon, da delno odgovarja svoje lastne odškodninske odgovornosti tudi tisti, ki to podpiše. Potem se jaz ne bi bala za to oškodovanje. Če pa jaz to naredim, vmes mine mandat, to se odvija enkrat kasneje, potem to plača država, potem mi pa ne govorite, spoštovani kolegi, kako zelo odgovorno bo to dejanje naročnika premišljeno in tako naprej. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Bevk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani zbor! 10 let sem že v državnem zboru, pa še nisem doživel, da bi koalicijska večina preprečila predsedniku delovnega telesa državnega zbora iz opozicije predstavitev stališča komisije ali odbora, ki jo vodi. Ne vem, če vaš vodja koalicije gospod Janez Janša, ve, kaj delate. Če pa ve, je to še toliko bolj tragično. Dejansko gre za demontažo demokratičnega parlamentarnega odločanja v državnem zboru. Po mojem mnenju je bila s strani koalicijske večine to nedemokratična, ne kulturna, arogantna in poniževalna poteza. Upam, gospod predsednik, da je bil to zadnji primer v tem mandatu in tudi za bodoče, za to ste tudi vi odgovorni, ki ste prvi med enakimi v tej dvorani. Hvala lepa.
Hvala lepa, čeprav mi neko čudno odgovornost nalagate. Ne vem, po katerem členu poslovnika. Gospod Černač, imate repliko.
Jaz bi vseeno prosil, da spoštujemo poslovnik, spoštovani kolegi. Smo pri obravnavi amandmaja. Hvala.
Besedo ima gospod Potrč.
Soglašam, da spremembe in dopolnitve zakona o nadzoru revizijskega postopka ne bi bile nujno potrebne. V zvezi s tem bi tudi jaz rad poudaril, da sem vprašal ministra za zdravje, gospoda Bručana, ali je zakon nujno potreben zaradi reševanja problema nakupa operacijskih miz v zdravstvu. Njegov odgovor je bil, da srčno upa, da ne, in da bo uspel problem nakupa miz rešiti na drugačen način. Tretje. Ne razumem, da lahko koalicija tudi ob načinu dela, ki morda komu ni všeč, ki pa kljub temu kaže na probleme, uporablja svojo večino tako, da oblikuje odločitve, ki so lahko neustavne, ki so lahko nezakonite, ki so najmanj nejasne in jih nihče ne more razumeti. V celoti soglašam s kolegico Pečanovo, da odločitve, kakor so sedaj pripravljene s strani vlade, še vedno niso skladne z osnovnimi mnenji, ki jih je oblikovala zakonodajno-pravna služba že 23.6.2006 in v katerih je opozorila, da odločitev v postopku revizije javnega naročanja mora sprejemati samostojna in neodvisna revizijska komisija in pri tem ne more sodelovati niti naročnik niti vlada na ta način, da bi njegove odločitve bile merodajne za sam postopek. Na to je bilo dano jasno opozorilo. Jasno je bilo dano opozorilo, da bi taka odločitev, ki ne uveljavlja vloge samostojnega revizijskega organa ali sodišča nad njim, bila v nasprotju z direktivami Evropske unije in jasno je bilo rečeno, če bo uveljavljen paralelni postopek, po katerem bo odločala vlada, da se s tem lahko uvaja tudi paralelni postopek odgovornosti, do katere bo prišlo na strani vlade. Moje površno branje predloga, ki so ga pripravile koalicijske stranke, je tudi ustvarjalo vtis, da se poskušajo rešiti ti osnovni problemi. In sem bil zato zadovoljen, da je bilo vsaj nekaj pripravljenosti v tej smeri. Toda ko danes temeljito preberem predlog, ki ga je sprejelo tudi matično delovno telo, mnenje vlade ob njem, potem je jasno, da temeljito branje pomeni nekaj povsem drugega. Že prvi odstavek pomeni, "ne glede na določbo prvega odstavka prejšnjega člena zahtevek za revizijo ne zadrži oddaje javnega naročila, če naročnik ugotovi, da so ali bi lahko bila zato ogrožena življenja in zdravje ljudi." Se pravi, ugotovitev naročnika, ne pa revizijske komisije, je merodajna za to, ali se postopek nadaljuje ali ne. Nima samostojen revizijski organ pravice odločanja, ampak naročnik. To je v nasprotju z vlogo, ki jo ima revizijska komisija v postopku revizije javnega naročanja, kar najbrž ni težko ugotoviti. Naslednje, kar je pa popolnoma nejasno. Ko je že naročnik ugotovil, da se ne upošteva suspenzivnost, potem moram še po predhodnem soglasju vlade v roku 3 dni predlagati revizijski komisiji še enkrat ugotovitev, da ni zadržanja takšne odločitve. In na koncu, v tretjem odstavku "če državna revizijska komisija oziroma njen predsednik". Kakšna je pravna določba in kaj ima primat - ali državna revizijska komisija ali predsednik? Se pravi, v vsakem primeru lahko predsednik sploh ne da v presojo državni revizijski komisiji, ampak odloči sam. To je neprecizna določba, ki ne vzdrži in povzroča samo zmedo v pravnem sistemu. Vendar naprej pravi: "Državna revizijska komisija ali njen predsednik odloči, da vloženi zahtevek za revizijo ne zadrži postopka oddaje javnega naročila." Kdo zdaj dejansko o tem odloča? Trije odstavki, v katerih vsakokrat pomeni odločitev nekaj drugega. Najprej odloči že sam naročnik, kasneje je potrebno soglasje vlade, kasneje pa še ali predsednik ali revizijska komisija. Pri čemer je stališče vlade, kakor ga je predstavila v svojem mnenju, zelo jasno, da našega predloga, ki smo ga vložili, ne more sprejeti zaradi tega, ker pravi: "Navedeni predlog namreč izhaja iz ustavitve postopka v primeru vloženega zahtevka za revizijo in predvideva možnost nadaljevanja postopka šele po odločitvi revizijske komisije." Da, točno, ampak samo na ta način je mogoče uveljaviti vlogo, ki jo ima državna revizijska komisija. In vlada pri tem jasno pove, da ne želi uveljavitve te vloge, ampak to vlogo odločanja daje naročniku ali pa vladi in s tem ustvarja vzporeden sistem, ki ga je zakonodajno-pravna služba štela za nesprejemljivega. Ne glede na nervozo in slabo voljo, ki je ob tem zakonu vzpostavljena, spoštovane kolegice in kolegi, mislim, da bomo sprejeli slabe odločitve in jaz amandmaja oziroma odločitve, kot jo je sprejelo z večino matično telo, ne bom podprl. Hvala.
Hvala. Seznam razpravljavcev je zaključen. Želi še kdo razpravljati o 1. členu in o amandmaju k 1. členu? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. Končali smo z razpravo o amandmaju. V skladu s časovnim potekom seje zbora bomo odločali o amandmaju in o zakonu danes v okviru glasovanj čez pol ure, to je ob 18.20 oziroma 18.10. Prekinjam sejo in tudi točko dnevnega reda.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Nadaljujemo 19. sejo državnega zbora. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k 4. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 43. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 2 poslanske skupine Socialnih demokratov k 4. členu. Če bo amandma sprejet, postane amandma pod številko 3 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 43. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 3 poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 4. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 27. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 27.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 4 poslanske skupine Socialnih demokratov k 4. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 40. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 5 poslanskih skupin SLS in DeSUS k 4. členu. Če bo amandma sprejet, postanejo amandmaji pod številko 6, 7 in 8 brezpredmetni. Gospod Brenčič, obrazložitev glasu, izvolite.
Hvala lepa. Odločamo o amandmaju, katerega vsebina je ključna, tako kot je vsebina zakona v tem členu praktično ključna in poistovetena tudi s tem amandmajem. Naša poslanska skupina bo z najboljšim namenom, da izboljšamo zakon, odločno podprla ta amandma. Upam pa si nagovoriti vse vas ostale, da nam sledite. Če želimo v praksi dobro v izvajanju tega zakona, potem to storimo. To je po eni strani najbolj uravnotežen pristop, ki ga lahko napravimo v tem trenutku do vsebine in namena, ki ga zasleduje 6. člen osnovnega zakona oziroma 4. člen sedanje novele. Hvala lepa vnaprej.
Hvala. Gospa Potrata.
V imenu poslanske skupine. Poslanska skupina Socialnih demokratov je sicer vložila svoj amandma, ki sledi tistemu, kar je bilo med partnerji, se pravi študentsko organizacijo in ministrstvom, dogovorjeno. Glede na to, da v razpravi ni videti pripravljenosti za širšo podporo temu amandmaju, pa poslanska skupina socialnih demokratov sodi, da je predlagani amandma, o katerem bomo glasovali, še najbližje tistemu, za kar se poslanska skupina Socialnih demokratov tudi zavzema, zato bomo ta amandma podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Žnidaršič. Še kdo? Gospod Žnidaršič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik, kolegice in kolegi. Naša poslanska skupina je v koalicijskem usklajevanju predlagala enako rešitev, kot je bila dogovorjena s študenti, vendar ni bilo dovolj soglasja k temu, potem smo se pa rade volje pridružili predlagani rešitvi Slovenske ljudske stranke, za katero mislimo, da je najbližje temu, da se ne poslabša preveč konkurenčnost dela študentov, hkrati pa vrača za obšolske dejavnosti oziroma obštudijske dejavnosti študentski organizaciji pričakovana sredstva. Upamo, da zaradi teh 12% in povečanja stroška delodajalca ne bo prišlo do zmanjšanja študentskega dela in s tem tudi do zmanjšanja obsega sredstev, ki naj bi pritekla v štipendijski sklad. Iskreno pričakujemo, da bodo, tako kot naša poslanska skupina, to rešitev podprli vsi drugi, da bi storili nekaj dobrega glede na to, kar je bilo pripravljeno. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo? Gospod Gaber.
Najlepša hvala, gospod predsednik. V imenu poslanske skupine LDS. Tudi mi bomo to dopolnilo podprli, mislimo, da imamo vsi skupaj v parlamentu prav lepo priložnost, da popravimo napako, ki je bila storjena v eni fazi pred tem pri obravnavi zakona, ko ni bilo mogoče doseči razumnega dogovora, povezanega tako s tem, da se polni sklad za štipendije, kot tudi s tem, da normalno deluje študentska organizacija Slovenije. Zdi se nam, da je torej to priložnost za pameten popravni izpit in predlagamo, da ga skupaj opravimo uspešno.
Hvala. Glasujemo. Glasovanje o amandmaju teče. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 42, proti 9. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma sprejet. 6., 7. in 8. amandma so s tem postali brezpredmetni. Prehajamo na odločanje o amandmaju oziroma prehajamo na 36. člen in na odločanje o šestih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k 36. členu. Če bo amandma sprejet, postanejo vsi preostali amandmaji k temu členu brezpredmetni. Glasujemo. Glasovanje o amandmaju teče. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 32, proti 45. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številka 2 poslanske skupine Socialnih demokratov k 36. členu. Glasujemo. Glasovanje o amandmaju teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 30, proti 46. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 3 poslanske skupine Socialnih demokratov k 36. členu. Glasujemo. Glasovanje o amandmaju teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 31, proti 43. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 4 poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 36. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 56, proti 5. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 5 poslanske skupine Socialnih demokratov k 36. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 31, proti 45. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 6 poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 36. členu. Glasujemo. Glasovanje o amandmaju teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 55, proti 3. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena [[...]]Gospod Brenčič. Izvolite proceduralno.
Proceduralno. Prehodna določba pod členom 62 je nastala v drugi obravnavi v drugem odstavku iz vsebinskih razloga na poseg z amandmajem v 4. člen. Po mojem iz vsebinskega vidika bi morali drugi odstavek 62. člena črtati. Vlada pa naj to presodi z implementacijo zakona. Če je to v redu, je v redu, drugače pa mislim, da bi bilo treba iz vsebinskih vzrokov pripraviti uskladitveni amandma. Hvala.
Hvala. Gospod minister, želite besedo. Izvolite.
Ni potreben, ker je 62. člen v prehodnih odločbah povezan s 60. členom. To pomeni, da do ustanovitve javnega sklada se uporablja pravilnik za razdelitev koncesijske dajatve, če pa bo ustanovljen prej, pa se deli po 62. členu.
Hvala. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon neusklajen. Zato glasujemo o zakonu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 18. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo predloga zakona o izvajanju temeljnih razvojnih programov Slovenske vojske v letih 2008 do 2015. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o izvajanju temeljnih razvojnih programov Slovenske vojske v letih 2008 do 2015, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 22. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v drugo obravnavo matičnemu delovnemu telesu. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda - z obravnavo predloga zakona o dopolnitvi zakona o reviziji postopkov javnega naročanja, nujni postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih oziroma o vloženem amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k 1. členu zakona. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 42. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi niso bili sprejeti amandmaji, v tretji obravnavi ni možno vlagati amandmajev, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 44, proti 31. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 31.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanja 2. točke dnevnega reda. To je na tretjo obravnavo predloga zakona o verski svobodi. Gospod Tanko, imate proceduralni predlog. Izvolite. Proceduralni predlog. Prosim, da se umirite.
Gospod predsednik, v skladu s 74. členom poslovnika predlagam, da se odločanje o zakonu preloži na eno izmed naslednjih sej.
Hvala. Slišali ste proceduralni predlog. O proceduralnem predlogu se lahko opredelijo poslanske skupine. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Potem dajem na glasovanja proceduralni predlog, da se glasovanje oziroma glasovanje, ki nam je še preostalo pri tej točki, prenese na eno naslednjih sej. Glasujemo. Glasovanje o proceduralnem predlogu teče. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 47, proti 0. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 0.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Prehajamo na 22. točko dnevnega reda. Prosim poslance Liberalne demokracije, da zasedejo svoja mesta in se umirijo. Proceduralni predlog imate gospod Cvikl, izvolite. Gospod Školč, kdo od LDS bo imel proceduralni predlog? Gospod Školč, izvolite.
Gospod predsednik, prišli smo v skrajno nenavadno situacijo, h kateri ste pripomogli, da ste poslance, ki so sicer bili v obstrukciji, pri tej točki spravili h glasovanju. Ampak to je, bom rekel, njihov problem, kako reagirajo. Tisto, kar bi vas vprašal, gospod predsednik je to, ali je mogoče, ko že teče odločitev o zakonu, ponavadi tega ne dovolite, priti s proceduralnim predlogom, da se to prestavi na eno od naslednjih sej. Gospod predsednik, menim, da ste zelo po svoje ravnali s poslovnikom, in bi bilo dobro, če premislite, ali je tako glasovanje sploh mogoče. Ko smo v naši poslanski skupini ali pa kdo drug predlagal postopkovni predlog sredi odločanja, postopkovni predlog ni bil nikoli dan na glasovanje. Tokrat je bil. S tega vidika se mi zdi, da ste prekršili poslovnik in da bi kazalo, da odločitev, ki je bila pravkar sprejeta, prekličete.
Gospod Školč! Nekoliko bo že treba pogledati poslovnik. Do končnega glasovanja še ni prišlo. Tudi v včerajšnjem poskusu niti enkrat ni prišlo do končnega glasovanja, zato sem upošteval proceduralni predlog in ga dal na glasovanje. Če menite, da temu ni tako, lahko naslovite vprašanje na poslovniško komisijo in poslovniška komisija vam bo odgovorila. Ni razprave o mojem odgovoru, gospod Školč. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI POSEBNEGA DOGOVORA EVROPSKE KONFERENCE UPRAV ZA POŠTO IN TELEKOMUNIKACIJE O UPORABI RADIOFREKVENČNEGA PASU 1452-479,5 MHz ZA PRIZEMNO DIGITALNO ZVOKOVNO RADIODIFUZIJO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Gospod Školč, če sem vas spregledal pred glasovanjem, se opravičujem. Ali imate k naslednji točki [[...]]?
Gospod predsednik, seveda ste me spregledali, in opravičilo sprejemam. Bi pa predlagal, glede na vaš odgovor prej, da prekinete sejo [[...]]
Gospod Školč [[...]]
Upam, da imamo pravico podati proceduralni predlog.
Imate k naslednji točki proceduralni predlog? Potem dovolite, da točko odprem, in boste lahko dali proceduralni predlog. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O SPREMEMBI KONVENCIJE O MEDNARODNEM ŽELEZNIŠKEM PROMETU Z DNE 9. MAJA 1980, PROTOKOL 1999. Imate proceduralni predlog? Gospod Školč je najprej dvignil roko. [[Oglašanje iz ozadja.]] Še nismo, gospa Potrata. Moram prebrati vso to proceduro do tja. Imate proceduralni predlog?
Gospod predsednik, proceduralni predlog sem imel že prej, ampak žal nisem dobil besede, zato izkoriščam vaš način vodenja, da ga podan sedaj. Vi ste rekli, da ni ugovora k vaši obrazložitvi do tega, kaj se je zgodilo in da o tem lahko presodi poslovniška komisija. Naša poslanska skupina glede na to, da ima koalicija težave s poslovnikom, včasih tudi z matematiko, s fizikalnimi in drugimi zakoni, mora sprejeti te vrste ravnanje in vam zato predlagamo, da pred nadaljevanjem seje v izogib tega, da vodimo polemike, ali ste ravnali prav ali ne, skličete poslovniško komisijo, da se opredeli do vaše obrazložitve. To je zelo pomembno, ker procesne odločitve v državnem zboru so zelo pomembne in ne morejo biti stvar proste presoje. Pred nekaj dnevi ste imeli težave z ugotavljanjem tretjin. Sedaj izkoriščate situacijo, da s proceduralnim predlogi greste iz situacije, v kateri bi šla vsaka normalna vlada s tem, da bi zakon umaknila. Zakon, o katerem smo prej, in določbe, o katerih smo prej glasovali, so bile že sredi glasovanja in glasovanje je bilo poizkušeno trikrat in ni uspelo. S tega vidika vaša obrazložitev, da ni bilo glasovanja, ne zdrži, je na trhlih nogah, da ne rečem kaj drugega in zato ste se sami ujeli v past interpretacije, da tega ne bi smeli dati na glasovanje. Zato se mi zdi, da je potrebno to razčistiti, da bi bilo dobro, če sami prekličete to odločitev, in da bi bilo dobro, če bi vlada razumela kar bi razumela, v sleherni demokratični državi v Evropi, da nima potrebne večine v državnem zboru, da sprejme neko odločitev.
No, gospod Školč, ni bilo prvič in verjetno tudi ne zadnjič, da ste zlorabili možnost proceduralnega predloga za razpravo in polemiko. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja v tretji obravnavi amandmajev, ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o zakonu. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Jaz bom sicer glasovala za predlog tega zakona. Upam pa, da mi ne boste dali, izrekli ukora zaradi nespoštovanja poslovnika, ker nameravam opozoriti na nekaj, kar je postalo v tem državnem zboru splošna praksa, ko dobivamo predloge vlade, ki se po moje ne drži pravil slovenskega jezika, kadar ne oblikuje naslove zakonov. Teh zakonov je veliko, zato se oglašam sedaj, bi se lahko tudi ob zakonu o evropskih zadrugah. Kratica v slovenščini se tvori iz prvih črk ali kako drugače, besed. Če gledate sedaj, kaj je to, tu je konvencija o mednarodnem železniškem prometu, v oklepaju je pa COTIF. Če gledate kratico zakona, zakon govori tudi o konvenciji o mednarodnem železniškem prometu. Torej, v naslovu zakona to nikakor ne bi smelo biti, to je predmet besedila, kjer je lahko to uporabljeno. In jaz bi lepo prosila, da bi upoštevali zakonitosti slovenskega jezika, ker vlada zaenkrat nad pravopisom še nima ingerence. Hvala.
Hvala, gospa Potrata. V postopku je možno tudi naslov amandmirati in popravljati. Zahvaljujem se za vašo pripombo. Sprašujem, ali ima še kdo obrazložitev glasu? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O OHRANJANJU KITOV IN DELFINOV ČRNEGA MORJA, SREDOZEMSKEGA MORJA IN ATLANTSKEGA OBMOČJA OB NJEM. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na POTRDITEV URADNIH PREČIŠČENIH BESEDIL ZAKONOV. Uradna prečiščena besedila je pripravila zakonodajno-pravna služba zbora in jih zbor potrdi brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o javnem jamstvenem in preživninskem skladu Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o varstvu topografije polprevodniških vezij. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o glasbenih šolah. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o osnovni šoli. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o Slovenski obveščevalno-varnostni agenciji. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti 4. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o zaščiti prič. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o finančnih zavarovanjih. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA - MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Zbor bo v okviru te točke obravnaval: predlog predsednika Republike Slovenije za izvolitev kandidata za sodnika Sodišča prve stopnje v Luksemburgu, predlog Varuha človekovih pravic za imenovanje dveh namestnikov varuha človekovih pravic, predlog Sodnega sveta za izvolitev dveh kandidatk v sodniško funkcijo, predlog sklepa o imenovanju direktorja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, predlog sklepa o imenovanju predsednika Državne revizijske komisije in predlog sklepa o imenovanju članice Državne revizijske komisije. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih predlogih. Najprej - Predlog predsednika Republike Slovenije za izvolitev kandidata za sodnika sodišča prve stopnje v Luksemburgu za obdobje od 7.10.2006 do 31.8.2007. Predsednik Republike Slovenije, dr. Janez Drnovšek, je na podlagi 6. člena zakona o predlaganem kandidatu iz Republike Slovenije za sodnike mednarodnih sodišč državnemu zboru posredoval predlog za izvolitev gospoda Mira Preka za kandidata za sodnika prve stopnje v Luksemburgu za obdobje od 7.10.2006 do 31.8.2007. Predlog je obravnavala mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Prijavljenih k razpravi ni, zato jo zaključujem. Prehajamo na izvedbo glasovanja. V skladu s prvim odstavkom 7. člena zakona o predlaganju kandidatov iz Republike Slovenije za sodnike mednarodnih sodišč o izvolitvi državni zbor odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena poslovnika vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli državni zbor. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje, to so: Franc Jazbec, SDS, mag. Borut Sajovic, LDS, Aurelio Juri, SD in Jožef Horvat, NSi. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Ali kdo temu predlogu nasprotuje? Nihče. Torej prehajamo na odločanje o taki sestavi komisije. Glasujemo. Glasovanje o volilni komisiji teče. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 72, proti 0. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti 0.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena poslovnika državnega zbora bo poslancem vročena glasovnica, tako ta pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži za ali proti. V skladu s petim odstavkom 91. člena poslovnika državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanca ni jasno razvidna. V skladu z drugim odstavkom 7. člena zakona o predlaganju kandidatov iz Republike Slovenije za sodnike mednarodnih sodišč bo predlagani kandidat izvoljen, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanki in poslanci bodo izvoljeno glasovnico oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi, ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasijo v sobi 217, kjer bomo prevzeli volilni material. Glasovanje se bo pričelo bo 19.00 ter bo trajalo do 19.15. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se zberejo v sobi 217. S sejo bomo nadaljevali ob 19.25. S tem prekinjam sejo in to točko.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo s sejo. In sicer nadaljujemo s prekinjeno obravnavo 26.a točke - Predlog predsednika Republike Slovenije za izvolitev kandidata za sodnika sodišča prve stopnje v Luksemburgu za obdobje od 7.10.2006 do 31.8.2007. Glasovanje je bilo v prostorih državnega zbora Republike Slovenije, dne 14. julija 2006. Razdeljenih je bilo 76 glasovnic, oddanih je bilo 76 glasovnic, neveljavnih je bilo 0 glasovnic, veljavnih je bilo 76 glasovnic. Za je glasovalo 68 poslancev, proti je glasovalo 8 poslancev. Na podlagi izida glasovanja je bil z večino glasov vseh poslancev izvoljen kandidat za sodnika sodišča I. stopnje v Luksemburgu za obdobje od 7.10.2006 do 31.8.2007 gospod Miro Prek. Izvoljenemu kandidatu čestitam. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]] Prehajamo na predlog sklepa o imenovanju dveh namestnikov varuha človekovih pravic. Varuh človekovih pravic je državnemu zboru predložil predlog za imenovanje gospoda Aleša Butalo in gospoda Jerneja Rovška za namestnika varuha človekovih pravic za dobo šestih let. Besedo dajem gospodu Varuhu človekovih pravic, gospodu Matjažu Hanžku, za dodatno obrazložitev predloga. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke spoštovani poslanci! Zakon o varuhu človekovih pravic nalaga, da ima najmanj dva in največ štiri namestnike. Enako zakon tudi nalaga varuhu, da najpozneje šest mesecev pred iztekom mandata namestnikov predlaga državnemu zboru nove ali stare namestnike. Ker ima sedaj varuh tri namestnike, enako število, kot je bilo takrat, ko sem jaz postal varuh, od tega sem enega novega predlagal, vi ste ga potrdili, eden, tako da do začetka letošnjega leta so bili štirje namestniki. Eden od teh je šel v pokoj. Glede na to, da se pa dvema namestnikoma izteče mandat v decembru, sem predlagal dva nova namestnika oziroma stara. Zakon varuhu človekovih pravic ne nalaga, da naredi razpis, kljub temu sem naredil razpis, ki je bil nekoliko drugačen. Na tiskovni konferenci sem povedal, da iščemo nove namestnike, nekateri mediji so to objavili, potem je bilo pa dolgo časa na naši spletni strani. In enako so dobili vsi, ki so zainteresirani za novice varuha človekovih pravic, informacijo. To pot sem izbral predvsem zaradi tega, ker namestnik varuha človekovih pravic mora izjemno dobro obvladati delo na uradu. Na področju, ki ga posamezen namestnik pokriva, mora vsekakor obvladati celo bolj kot varuh sam. Zaradi tega sem tudi bil mišljenja, da tisti, ki v mesecu dni ne pride niti enkrat na spletno stran varuha človekovih pravic, ne sledi tiskovnim konferencam varuha človekovih pravic, ne more vedeti, kakšno je delo pri varuhu. Zato nisem šel v javni razpis, ki mi ga niti ni bilo treba narediti. Do roka se je prijavilo pet ljudi, od tega dva stara namestnika in trije novi. Z dvema sem opravil razgovor [[eden ni prišel]] . Čeprav sta bila oba dovolj strokovna, nista bila dovolj za izjemno znanje in delo, ki ga potrebuje namestnik varuha človekovih pravic. Zato sem predlagal stara dva namestnika, ki opravljata to funkcijo že dva mandata. Podatke o tem imate več ali manj v gradivu, ki sem ga posredoval. Če zelo na kratko povem. Aleš Butala je eden najboljših strokovnjakov za kontrolo zaporov, priporov, odvzema prostosti, je tudi član CPT-ja, se pravi komisije, ki v Evropi nadzoruje zapore, in veliko dela na tem področju tudi za Svet Evrope. Tako da bi težko v Sloveniji našel nekoga, ki bi to bolje obvladal. Jernej Rovšek je bil človek, ki je bil, recimo tako, "sokriv" za zakon o varuhu človekovih pravic, ki ga je spoštovani državni zbor pred nekaj več kot desetimi leti sprejel. O tem zakonu lahko povem to, da je skoraj vzorčni zakon v Evropi in Svetu Evrope in ga je veliko, predvsem vzhodnoevropskih držav dobesedno prevedlo ali samo adaptiralo na svoje področje po nasvetih Sveta Evrope, ker so prepričani, da je to eden najboljših zakonov. Mislim, da je to zadostna obrazložitev, zakaj menim, da sta oba dovolj velika strokovnjaka. V primeru, da ne bosta izvoljena, bo nastal velik problem - od decembra naprej nezakonito stanje, ker bo pri varuhu človekovih pravic samo en namestnik. Upam, da se to ne bo zgodilo. Vendar če razmišljam o obdobju, preden sem bil jaz izvoljen, če potem ne bo izvoljen varuh, bo praktično ta institucija v izjemno hudi situaciji, kjer bo en namestnik opravljal delo varuha in delo štirih namestnikov. Upam, da boste podprli moj predlog. Hvala lepa.
Hvala gospodu Matjažu Hanžku. Predlog je obravnavala mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo ter zboru predložila predlog sklepov. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Jožef Školč. [[Se odpoveduje.]] Gospod Jelinčič Plemeniti, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegi so mi rekli, da ima danes gospod Varuh človekovih pravic lepšo srajco kot jaz. Moram reči, zato sem si dal pa kravato gor. In moram reči, da z vsakim dnem, ko se bolj približuje njegov odhod, bolj mi silijo solze v oči. Kajti izgubili bomo tako dobrega Varuha človekovih pravic.
Gospod Jelinčič, govorimo o predlogih namestnikov varuha.
Ja, gospod predsednik, bom prišel, ampak ne morem mimo tega, da ne bi pohvalil dela in predloga, ki ga je pripravil gospod Hanžek glede obeh namestnikov. Moram reči, da ta predlog je tako zveličaven, da so ga kolegi iz poslanske skupine SD, kar bi človeka v drugi svetovni vojni spomnilo na kratico "Sicherheitsdienst", celo fotografirali, medtem ko je govoril, skratka bilo je nedopovedljivo lepo. Res je, da je bil razpis malo drugačen, kot je rekel gospod Hanžek, malo drugačen zaradi obeh kandidatov. Mislim, da je bil malo drugačen tudi zaradi gospoda Hanžka, kajti vse je malo bolj drugačno v Sloveniji zaradi gospoda Hanžka, celo izbrisani so malo bolj drugačni zaradi gospoda Hanžka, pa še kaj drugega. Pa še tisti, ki so bolj blizu roza barvi, so malo drugačni zaradi gospoda Hanžka. Jaz mislim, da oba kandidata sta primerna, zagotovo sta primerna zato, ker jih je gospod Hanžek predlagal, malo drugačni gospod Hanžek na malo drugačen način, z malo drugačnim razpisom. Vendar pričakujem z nestrpnostjo, kakšen bo ta rezultat in kako se bo izvedlo in izvršilo tole glasovanje. Jaz moram reči, da v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo pretočili marsikakšno solzo na račun gospoda Hanžka, ampak predvsem zaradi tega, ker smo se jokali nad njim. Hvala lepa.
Hvala. Sledi razprava poslank in poslancev. Mag. Majda potrata, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V tem mandatu mi je pripadla naloga predsednice komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, in sicer obžalujem, da nima ta državni zbor samostojnega delavnega telesa za človekove pravice ali pa za enake možnosti. Vendar splet okoliščin je po odloku tak, da smo matično delovno telo za poročila Varuha človekovih pravic. Ker sem se že tudi v poprejšnjem mandatu dosti ukvarjala s tem področjem, ker sem bila podpredsednica odbora za notranjo politiko, imam tako vendarle nekajletno izkušnjo s spremljanjem rednih poročil Varuha človekovih pravic, imam tudi izkušnjo s spremljanjem posebnih poročil varuha človekovih pravic in s spremljanjem dela zlasti enega od kandidatov za namestnika za varuha človekovih pravic, mislim seveda na gospoda Jerneja Rovška. In z vso odgovornostjo in resnostjo lahko rečem, da sta oba po moji sodbi znala strokovno, kompetentno in neobremenjeno spremljati probleme, ki so se v naši družbi kopičili in ki so se zrcalili tudi v poročilu Varuha človekovih pravic. Ker so poročila pač specifična po tem, da odslikavajo prijave posameznikov, ki se obračajo na varuha človekovih pravic, je morebiti za koga kakšna stvar res ušla iz pozornosti. Sama sem recimo na začetku pogrešala opažanje glede diskriminatornega vedenja do žensk. Ampak ni bilo takih prijav preprosto. Zato se mi zdi, da je tudi glede tega, s čimer se ukvarja komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ko se marsikdaj isti občani in občanke obračajo s svojimi stiskami na našo komisijo in se znajdemo v komisiji pred nalogo, kako prisluhniti tem posameznikom, soočimo z istimi problemi, s katerimi se sooča varuh človekovih pravic. In dokopala sem se do spoznanja, če kaj, potem bi morebiti bilo prej potrebno razmišljati o pristojnostih, ki so z zakonom varuhu človekovih pravic naložene, in razmišljati o tem, ali mu ne bi dali v roke še kakšnega orodja, s katerim bi lahko bil bolj uspešen. In v tem kontekstu me zelo vznemirja situacija, kakršna je po odločitvi komisije za volitve in imenovanja, da obema predlogoma varuha človekovih pravic za namestnika ne misli dati podpore. Dejstvo je, da sta oba namestnika imela možnost to delo opravljati že takrat, ko varuh ni bil gospod Hanžek, ampak njegov predhodnik. Torej je treba upoštevati, da ne gre za kakšno izrazito osebno relacijo, ampak gre za strokovnost opravljenega dela. In rada bi vas, spoštovane poslanke in poslanci, pozvala k temu, da le razmislite, kakšna praznina bo v delu Urada varuha človekovih pravic, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]se nam utegne zgoditi, da bomo imeli samo enega namestnika. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Širca, vi ste bila prijavljena pod prvo skupino predstavitev stališč poslanskih skupin in iz vaše poslanske skupine so sporočili, da bo namesto vas govoril gospod Školč. Ta se je odpovedal. In takrat, ko je bila predstavitev stališč, tudi vas ni bilo. Sedaj smo pri razpravi posameznih poslank in poslancev. In prijavljena je bila samo gospa Majda Potrata in še Boštjan Zagorac, ki se je odpovedal. Razprave drugih ni, zato zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Obrazložitev glasu, ko bom napovedal glasovanje. Na glasovanje dajem predlog sklepa o imenovanju gospoda Aleša Butale za namestnika varuha človekovih pravic za dobo 6 let. Funkcijo začne izvrševati 9. decembra 2006. Gospa Širca, izvolite.
V imenu poslanske skupine naj povem, da sta oba kandidata popolna, tako rekoč brez pripomb, pravnika z briljantnimi referencami in tudi mednarodnimi in sploh uglednimi referencami. Oba ogromno objavljata, sta člana mednarodnih teles s področja človekovih pravic. Eden od njiju je celo sodeloval pri pripravi nove slovenske ustave in drugih temeljnih aktov te države. Oba kandidata sta bila že namestnika tudi prejšnjih varuhov človekovih pravic, ki jim ni bilo ime Matjaž Hanžek, ampak vse te bleščeče reference na mandatno-volilni komisiji niso bile zadostne. Politika ju je zavrnila, razlogi so bili tanki, prišli so prav, češ da varuhov poziv, ki tako in tako ni bil obvezujoč, ni bil dovolj širok, da naj namestnike imenuje raje nov varuh, ali pa celo predlog, da ni uravnotežen po spolu. A vendarle, bojimo se in zato so čisto vsi razlogi, da gre za druge vrste obračun. Prvič, obračun, ki je nevaren, kajti prek namestnikov se bojimo, da se obračunava z varuhom človekovih pravic, in nevaren je tudi zato, ker politika že spet, da ne rečem ponovno in da ne rečem tudi v tem primeru "misli prej z mišicami kot z razumom". Ampak težko bo kdo med vami danes spodbijal suvereno vednost obeh kandidatov, težko bo kdo med vami danes z dvomom usmeril prst na dva kandidata in zato bo tudi teža vaših prstov na tipki, se bojim, preveč obremenjena, če bo preveč lahkotna. Inštitut varuha človekovih pravic je neke vrste slaba vest družbe, je njeno ogledalo in zaradi tega tudi mnogokrat kaže neprijazne oziroma neželjene slike našega okolja. A verjemite mi, to ne koristi nobenemu, še najmanj pa stanju človekovih pravic v naši družbi. V Liberalni demokraciji nimamo nikakršnih problemov ali dvomov, da ne bi podprli oba, kot rečeno, briljantna kandidata. Hvala.
Hvala. Gospa Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jaz samo sedajle upam, če nas poslušata ali če me poslušata oba kandidata, da si ne mislita tako kot tisti v znani srbski šali, ko je žrtev rekla tistemu, ki ga je zagovarjal: Nemoj me braniti, ubit če me. Se pravi, nikar me ne zagovarjaj, sicer me bodo še ubili. Ampak jaz ne bi mogla biti mirna, če ne bi povedala, da oba kandidata poznam tudi z neke druge perspektive, in sicer iz perspektive Sveta Evrope. Gospod Butala je bil dva mandata zapored član zelo uglednega odbora za boj proti mučenju in rasizmu in diskriminaciji. To je eno od najbolj ugodenih teles v okviru Sveta Evrope in ko mu je prvič potekel mandat, so iz Sveta Evrope nas direktno nagovarjali, upamo, da se bo Slovenija znova odločila, da bo predlagala gospoda Butalo, kajti takšen renome je imel v tem odboru, ki, pa moram reči, je sestavljen povsem nepolitično in zgolj iz neodvisnih strokovnjakov iz posameznih držav članic Sveta Evrope. Gospoda Rovška poznam tudi že zelo dolgo časa, namreč prevzel je najprej že delo sekretarja v svetu za varstvo človekovih pravic, kjer sem tudi sama poprej neprofesionalno delovala. In moram reči, če kdo, potem on obvlada to materijo, in zato, kolegice in kolegi, dajmo, bodimo pošteni in poskušajmo upoštevati res strokovne in človeške reference kandidatov. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Zalokar Oražem. Se odpoveduje. Še kdo? Obrazložitev glasu. Gospod Gaber, izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, zaključujemo na prav smiseln način naše delo pred počitnicami. In danes smo že sprejeli vsaj kakšno dobro kompromisno rešitev. Sprejeli smo jo v takšni točki, kjer smo vsi skupaj presodili, da bi bilo škoda, škoda zato, ker smo v tej demokraciji naredili in dosegli v tem obdobju po osamosvojitvi, če je ne bi, če tega koraka ne bi naredili. Ko govorimo o institutu varuha človekovih pravic in o ljudeh, ki tam delajo, govorimo o zelo občutljivi stvari. Varuh človekovih pravic in njegovi pomočniki so nam lahko všeč ali pa ne. Ampak če so zelo všeč oblasti, verjetno to ni zelo dobro. Je pa znak modrosti oblasti, je znak zmernosti, je znak vzdržnosti oblasti in je znak zrelosti demokracije, če znajo stranke najti dogovor in moč za to, da ljudem, ki imajo reference, in jih očitno imajo, za ugotavljanje tega posla in proti njim ni mogoče povedati nič substencialnega, morda kaj zafrkljivega, morda kakšen dovtip, damo podporo in jim damo možnost, da svoj posel opravljajo dobro. Jaz bom to imenovanje podprl z zelo resno željo, da bi bil predlog nasploh podprt, ker bi bil to tudi med drugim zelo dober znak za stanje demokracije v tej državi in tudi za stanje razsodnosti politike v Republiki Sloveniji.
Hvala. Gospod Potrč.
V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo oba predloga za gospoda Aleša Butalo in za gospoda Jerneja Rovška podprli. Naše prepričanje je, da sta uspešno opravljala dosedanje delo in da je prav, da varuh človekovih pravic ne glede na potek mandata in novo izvolitev ima pri sebi namestnike, ki bodo strokovno, pošteno, neodvisno delovali v funkciji varuha človekovih pravic. S kolegom Kumrom sva bila na zadnji seji mandatno-volilne komisije presenečena in razočarana, ko podpora ni bila dana. Jaz upam, da je bil v času dobrega tedna dni do danes mogoč razmislek in da bo koalicija premogla moči, da skupno podpremo kandidaturo, ki je bila vložena in ki izpolnjuje vse pogoje. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov jo bomo podprli. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Glasovanje o imenovanju gospoda Aleša Butale teče. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 40. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o imenovanju gospoda Jerneja Rovška za namestnika varuha človekovih pravic za dobo šestih let. Funkcijo začne izvrševati dne 9. decembra 2006. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 40. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega slepa ni sprejel. Prehajamo na Predloge sklepov o izvolitvi sodniških funkcij Sodni svet je državnemu zboru predložil predloga za izvolitev dveh kandidatk v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnih sodnic na okrajnem sodišču v Kopru in Mariboru. Besedo dajem predstavnici sodnega sveta, če želi. [[Ne.]] Predlog je obravnavala mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo ter zboru predložila predlog sklepov. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Tine Georgievski na sodniško mesto okrajne sodnice na okrajnem sodišču v Kopru. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 1. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Lidije Kotnik na sodniško mesto okrajne sodnice na okrajnem sodišču v Mariboru. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 60, proti 1. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na Predlog sklepa o imenovanju direktorja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije je državnemu zboru predložila predlog za imenovanje gospoda Sergija Daolija za direktorja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov v Republiki Sloveniji za dobo štirih let. Želi predstavnik vlade besedo? Ne. Predlog je obravnavala mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo ter zboru predložila predlog sklepa. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju gospoda Sergija Daolija za direktorja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije za dobo štirih let. Gospod Kangler, izvolite. Obrazložitev glasu.
Hvala za besedo, spoštovane poslanke in poslanci. Verjetno je kdo od poslanskih kolegov mislil, da gospoda Sergija Daolija ne bom podprl. Želel bi sporočiti, da ga bom z velikim veseljem podprl. Pomembno pa je, da tudi povem na tem mestu, zakaj ga bom podrl. Podprl ga bom zato, ker je na nek način pod težkimi pritiski in prisilno predhodnica je morala odstopiti iz položaja direktorice sklada kmetijskih zemljišč. Vsa tista javna podtikanja, vsa tista javna izjavljanja nekaterih posameznikov, ki so želeli na nek način direktorico sklada kmetijskih zemljišč označiti kot osebo, ki pripada Slovenski ljudski stranki, čeprav je naša članica, ki je vodila slabo ta sklad, ki je na nek način povzročala takšne ali drugačne težave. Zelo sem vesel zato, da dobi priložnost in možnost nekdo drug, ki prihaja iz druge politične stranke, da prevzame to težko in odgovorno mesto. Iz tega razloga ga bom podprl, si želim, da pelje sklad kmetijskih zemljišč tako dobro, vsaj tako dobro, kot ga je peljala predhodnica; in vse tiste obtožbe, ki so bile v medijih izrečene, spoštovani poslanski kolegi in kolegice, dobro vemo, od kod izvirajo in kdo je bil avtor tistih obtožb. Pomembno pa je, da službe kot take in sklad mora funkcionirati ne glede na politične diskriminacije, ki so bile prisotne v omenjeni ustanovi. Konec koncev gre za zelo pomembno ustanovo, ki na nek način kar z velikim premoženjem in tudi z velikimi nepremičninami posluje. Zato se mi zdi pametno, da čim prej ta ustanova, sklad kmetijskih zemljišč dobi direktorja, zato in iz teh razlogov bom spoštovanega gospoda Sergija Daolija tudi podprl.
Hvala. Gospod Sajovic.
V imenu poslanske skupine. V poslanskem klubu LDS temeljito spremljamo delo Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Slovenije. Žal pri njem ne moremo tako sodelovati, kot bi bilo potrebno, in zato seveda kandidata ne bomo podprli. Pa ne zaradi tega, ker bi o kandidatu imeli za povedati kaj slabega, gre enostavno za še enega od vrst političnih kadrovanj, kjer je bolj pomembno, ali je kandidat naš ali ni, kot pa to, ali je pismen. V tej zgodbi smo približno 13 mesecev lahko prebrali Štala na skladu kmetijskih zemljišč. Danes moramo reči, da štala ni nič manj svetla, nič bolj pospravljena, nasprotno, na poljih okoli tega hleva je še več plevela in še večji je. Tudi gospod Daolio, ki mu želim kljub vsemu srečo pri njegovem pomembnem poslu, kajti če bo zadevo opravljal dobro, bo to pozitivno za slovensko podeželje in kmetijstvo, ne bo imel lahkega dela, kajti njegova setev gre na njivo, s katere predhodno ni bil očiščen plevel. Poglejte samo primer, takrat, ko se je iz političnih razlogov odstavljalo prejšnjo direktorico, je nadzorni odbor problematiziral neko napako v vrednosti 400 tisočakov, ki je za davkoplačevalce dragocena in pomembna. Toda isti nadzorni odbor o tem, ko računsko sodišče ugotovi za več kot milijardo 660 milijonov napak, skuša zadevo pospraviti in pomesti pod preprogo, namesto da bi na odboru za kmetijstvo zadevo razrešili, se jo prestavlja toliko, da se juha malo ohladi in prah poleže. Enostavno take rešitve niso dobre, poleg tega je pa naš pomemben razlog tudi, da stranka LDS kot največja opozicijska stranka ne sodeluje v nadzornem odboru tega sklada, kajti naša kandidatka je bila na mandatno-imunitetni komisiji iz istih političnih razlogov zvrnjena. Kljub temu pa kandidatu želimo srečno roko, uspešno delo, kajti to bo dobro za slovensko kmetijstvo in podeželje.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 13. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na Predlog sklepa o imenovanju predsednika Državne revizijske komisije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila mandatno-volilna komisija, in sicer se gospoda Sama Červeka imenuje za predsednika Državne revizijske komisije. Besedo dajem predsedniku komisije, gospodu Francu Sušniku, za predstavitev poročila komisije.
Hvala lepa, spoštovani predsednik! Spoštovane gospe in gospodje! Nimam namena brati poročila, ker ste ga dobili, bi pa rad ob tej priliki, preden glasujemo o predsedniku in članu državne revizijske komisije, pojasnil nejasnost, ki se je dogodila ob delu mandatno-volilne komisije in ki se nanaša na razumevanje pojmov dokazila in potrdila. Mislim, da je to treba opraviti, preden nadaljujemo z glasovanjem, da bo stvar jasnejša in da odpade vsaka senca dvoma o predlaganih kandidatih. V razpisu za prijavo možnih kandidatov za predsednika in člana Državne revizijske komisije, ki je bil objavljen v Uradnem listu, št. 68/2006, z dne 30.6.2006, je navedeno: "Možni kandidati morajo prijavi predložiti naslednja dokazila...", in potem je po alinejah za članico državne revizijske komisije napisano: prvič, dokazilo o državljanstvu Republike Slovenije in da aktivno obvlada slovenski jezik; drugič, potrdilo o univerzitetni izobrazbi pravne smeri in opravljenim pravniškim državnim izpitom ali potrdilo o univerzitetni izobrazbi ekonomske oziroma tehnične smeri; tretjič, potrdilo, da ni bil obsojen zaradi naklepnega kaznivega dejanja na zaporno kazen, ki je daljša od 6 mesecev; četrtič, dokazilo, da ima vsaj dve leti delovnih izkušenj na področju javnih naročil in petič, življenjepis z opisom dosedanjih delovnih izkušenj. Pri vseh dosedanjih razpisih in tudi pri tem je moral kandidat posredovati potrdilo o izobrazbi in nekaznovanosti ter dokazilo, ponavljam - dokazilo o državljanstvu in znanju slovenskega jezika, dokazilo, da ima vsaj dve leti delovnih izkušenj na področju javnih naročil, kar dokazuje z življenjepisom, v katerem navaja dosedanje delovne izkušnje, in s priloženo kopijo delovne knjižnice. Vse to je kandidat za predsednika in kandidatka za članico korektno predložila. Rad bi posebej poudaril, da pisnega potrdila delodajalca, ki ste ga nekateri zahtevali, o delovnih izkušnjah na področju javnih naročil na podlagi razpisa prijavljeni kandidati niso bili dolžni predložiti, ker so to dokazovali z navedbo v življenjepisu. To sem povedal zato, da bi, še enkrat poudarjam, razčistili dvome o tem, kaj je dokazilo in kaj potrdilo. In verjamem, da boste po tem, kar sem zdaj povedal, mirne vesti lahko glasovali za predlog mandatno-volilne komisije. Hvala lepa.
Hvala. Ker prijavljenih k razpravi ni, prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju gospoda Sama Červeka za predsednika državne revizijske komisije. Funkcijo bo uresničeval od imenovanja do 23. decembra 2009. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Najprej najlepša hvala gospodu predsedniku mandatno-volilne komisije, ki je glede na razprave, ki so bile, čutil za potrebno, da nam res poglobljeno razloži, kaj je potrdilo in kaj dokazilo. V imenu poslanske skupine Socialnih demokratov bi povedal, da bomo poslanske in poslanci Socialnih demokratov kljub temu glasovali proti kandidatu za predsednika in tudi za članico revizijske komisije. Kaj vse se je z revizijsko komisijo dogajalo v zadnjih mesecih, vemo. Kaj se je s funkcijo revizijske komisije, in kakšna naj bo njena opredelitev, dogajalo danes, tudi vemo, da ni bil v življenjepisu navedeno nobenih konkretnih dokazil, pač pa potrdilo, gospod predsednik, v življenjepisu o tem, da naj bi kandidati in kandidatke opravljali tudi naloge iz področja javnega naročanja. Morda, vendar predvsem ni bilo niti ene besede s strani predlagatelja, ki odgovarja za tako pomemben predlog, to je vlade, mnenje vlade, se nam zdi neustrezno in zaradi tega takšnega predloga za tako pomembno funkcijo poslanke in poslanci ne bomo podprli. S tem ne želimo reči, da sta kandidat in kandidatka slaba, ker tega enostavno ne vemo. Menimo pa, da bi odgovorno odločanje o tako pomembni funkciji moralo preseči vedenje ali ne, in da bi bilo potrebno, da se mandatno-volilna komisija po vseh zapletih, ki jih je imela z odstopi in imenovanji, morala prepričati in zagotoviti, da bi lahko vse poslanke in poslanci po trdnem prepričanju, ne pa zgolj na podlagi zelo suhoparnih življenjepisnih podatkov lahko odločali. Hvala.
Hvala. Gospa Zalokar Oražem.
Hvala lepa. V imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije bi tudi želela povedati, da predloga za predsednika Državne revizijske komisije ne bomo podprli kljub temu, da smo dobili nekaj pojasnil danes, še vedno v njegovem kurikulumu [[...]]ne moremo najti nikakršnih izkušenj niti s področja javnih naročil niti s področja revizijskih postopkov. Mi smo izjemno zaskrbljeni, da pravzaprav ob vsej debati, ki smo jo imeli v zadnjem času o revizijah, na tako odgovorno vodilno mesto postavljamo človeka, kajti ta človek oziroma ta kandidat je verjetno strokoven in sposoben, vendar če bi v državnem zboru iskali nekoga, ki bi nam svetoval, kako avtomobilsko zavarovati naš vozni park. Izkušnje, ki jih lahko preberemo, so vezane izključno na področje zavarovalništva in področje avtomobilskega zavarovanja, in edina alineja, ki sem jo jaz našla, da se vsaj delno dotika javnih naročil, je, da je sodeloval pri pripravi ponudb za javne razpise, ki se jih je udeležila družba. Vse drugo na teh dveh straneh niti stavka ne o javnih naročilih in ne o reviziji. Jaz ne vem, v Sloveniji obstaja cela vrsta dodatnih izobraževanj s področja revizije, sama vem, ker smo tudi sodelavce iz občine, notranje revizorje na takšna izobraževanja pošiljali, in vsaj več sto ljudi v tem trenutku v Sloveniji ima veliko boljšo referenco in strokovno izobrazbo s področja javnih naročil in revizije. Jaz se ne v druge segmente, morda je gospod strokovnjak in vidi se, ampak pravno svetovanje pri upravi zavarovalnice, pravno svetovanje strokovnim službam, izdelovanje zavarovalno-pravnih podlag, delovanje v odborih slovenskega zavarovalnega združenja, sodelovanje pri večjih odškodninskih sporih, to nima nič z javnimi naročili in to morate vedeti vsi, tudi tisti, ki ste kadarkoli vsaj delno pri javnih naročilih in revizijah sodelovali. Seveda je očitno, da je edina referenca kandidata ta, da očitno pripada pravi politični usmeritvi. In še to bi rekla, kandidat, ki se je v tako občutljivi fazi, ko pravzaprav ni bilo jasno, kaj, kakšen bo sploh položaj revizijske komisije v Sloveniji, javil na ta razpis, je po moji oceni že v naprej vedel, kaj ga čaka, in mu je bilo popolnoma vseeno, kakšna bo funkcija bodoče revizijske komisije, ki jo bo vodil, in mu v tem smislu najbrž ni bilo pomembno, ali bo to prava revizijska komisija ali ne. Skratka, absolutno ne moremo podpreti predloga, kjer prave strokovnosti ni mogoče zaznati.
Hvala. Gospod Kangler.
Hvala za besedo. Očitno danes mi tu poslanski kolega "čita" misli pa res, da mu pritrdim, da bom tega gospoda tudi podprl. Podprl bom pa iz večih razlogov. Prvi razlog je ta, da revizijske komisije ne moremo pustiti v takšnem stanju, kot je. To je zelo pomemben razlog, konec koncev pa razprave predhodnikov, sogovornikov mi potrdijo prav tisto, za kar se že vrsto let v tem državnem zboru borim pa tudi izpostavljam. Kadar se pojavljajo kadri za vidnejše funkcije v tej državi z drugih koncev Slovenije, pa če danes govorimo o Mariboru, tega človeka, gospoda Červeka osebno ne poznam, ampak očitno nekateri proti njemu nasprotujete zato, ker pač ne prihaja iz osrednje Slovenije. Oprostite, gospodje, po referencah gre za diplomiranega pravnika, po referencah, ki jih pač lahko iz tega sklepa ali pa predloga sklepa, ki ga je KVIZ predlagal državnemu zboru, razberem, sem prepričan, da možakar bo sposoben in da ima toliko modrosti in znanja, da bo lahko dobro vodil revizijsko komisijo. Seveda sem skoraj prepričan, da tudi moje razmišljanje v tej smeri, zakaj mu nekateri nasprotujete, je pravo glede na reakcije, ki jih pač sedaj slišim iz različnih klopi.
Hvala. Besedo ima gospod Bajc, za obrazložitev.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Ker je predsednik, gospod Sušnik čutil za potrebo, da obrazloži, kaj je potrdilo in kaj je dokazilo, in ker sem na matičnem delovnem telesu postavljal ta vprašanja, moram reči, da s tem, kar mi je on povedal, ni ne eno ne drugo. V prijavi, ki jo je predložila kandidatka za članico revizijske komisije, je napisala: "Potrdila, da izpolnjujem pogoje dveh let del na javnih naročilih, ne morem predložiti, ker so odgovorne osebe za izdajo teh dokumentov na dopustu." Kljub temu bom, tudi zaradi tega, da ta revizijska komisija prične z delom, oba predloga podprl.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 15. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na Predlog sklepa o imenovanju članice državne revizijske komisije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila mandatno-volilna komisija, in sicer se gospo Sonjo Drozdek Šinko imenuje za članico Državne revizijske komisije. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju gospe Sonje Drozdek Šinko za članico Državne revizijske komisije. Funkcijo bo uresničevala od imenovanja do 23. decembra 2009. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 12. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 4. točke dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju evropske zadruge. Državni zbor je v sredo, 12. julija 2006, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato v skladu s 139. členom poslovnika zbora prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 7. točke dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o tujcih. Državni zbor je v sredo, 12. julija 2006, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato v skladu s 139. členom poslovnika zbora prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Glasovanje o zakonu teče. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. In s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 8. točke dnevnega reda - to je na tretjo obravnavo predloga zakona o prevzemih. Državni zbor je v sredo, 12. julija 2006, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato v skladu s 139. členom poslovnika zbora prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Glasovanje o zakonu teče. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 56, proti 2. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. In s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Kobilarni Lipica, nujni postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona in na razpravo in odločanje o posameznih amandmajih in členih. V razpravo dajem 5. člen in dva amandmaja k temu členu in sicer prvi amandma so predlagale poslanske skupine LDS, SD in SNS, drugega pa SDS, NSi, SLS in DeSUS. Če je sprejet prvi amandma, postane amandma pod točko 2 brezpredmeten. Želi kdo razpravljati? Gospod Terčon, imate besedo.
Hvala, gospod predsednik. Torej za uvod, v imenu poslanske skupine, prosim. Ker ne spadam med nekatere mazohiste, ki hočejo očitno do jutri zasedati, bom obrazložil kar oba amandmaja oziroma k obema členoma. Torej, uvodoma bi rad rekel, da je očitno, da se je koalicije nekaj "prijelo", da ji je posvetil en žarek. Očitno smo imeli premalo razprave in nekaj zmanjka, da bi jo do konca prijelo, da bi prišli do enih, še bolj korektnih odločitev oziroma predlogov, čeprav moram reči, da iz razprave smo nekaj povlekli. Da povem takoj na začetku, da k 9. členu, čeprav ni to predmet razprave, da so več ali manj upoštevali pripombe, očitno so bili v drugi obravnavi zavedeni ali pa niso vedeli, o čem razpravljamo, in so spoznali, da ima opozicija prav. In zato se vam zahvaljujem. Kar se tiče pa 5. člena, bom pa povedal tako, mislim, da ta rešitev je boljše kot nič, tudi to, kar vi predlagate. Vendar bi vas prosil, da vendarle glasujete za amandma, ki smo ga predlagale poslanske skupine LDS, SD in SNS. Ta amandma je vsebinsko namreč bistveno boljši, ker v resnici ne vem, kaj ste hoteli povedati, če ste imeli namen kaj narediti v 5. členu, ko ste rekli, da v vplivno območje kulturnega spomenika ni dovoljeno načrtovati posegov v prostor. Kaj pa pomeni? Da izvajajo se lahko sporni posegi, samo načrtovati se jih ne sme. In če je problem v načrtovanju, vam moram povedati, da deseti odstavek, to, kar mi predlagamo, itak govori, da podrobno namensko rabo v vplivnem območju se določi v prostorskem aktu občine Sežana; torej tisti, ki načrtuje. Očitno je, da nekaj ste razumeli, ampak niste v celoti. Ker nam dostikrat očitate, da smo samo proti, moram povedati, da sem ugotovil, da sem vsaj toliko glasovanj bil za, tako z vami, sedaj v tem večernem času, vi pa, prosim, dokažite v tem, da ste kakšenkrat ste sposobni podpreti kakšno vsebinsko dober amandma, ki ga mi predlagamo. Torej, naredite tudi vi en korak, ker mi smo jih naredili že dosti ta večer, in ne bi rad zavlačeval. Na koncu bom rekel samo to. Vplivno območje ste si izmislili vi, do sedaj ga ni bilo. Jaz razumem, da ste imeli težave z zavarovanim območjem, ampak to, da ste si izmislili vplivno območje in razširili, bo predstavljalo nove težave. Do neke mere olajšujejo tudi ti amandmaji. Tudi če bo sprejet vaš, čeprav bi bilo boljše, če bi bil sprejet ta, ki ga mi predlagamo. V končni fazi, pomagajte nam popraviti to, kar vam je uspelo zakuriti. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik. Amandma k 5. členu bom z veseljem podprl, kajti če smo zares vzeli tisto besedo o decentralizaciji, potem je jemanje pristojnosti lokalnim skupnostim nesprejemljivo, pa četudi gre za nek naravni spomenik. Pri naravni kulturni dediščini je približno tako, manj se vanjo človek vmešava, lepša in boljša je. Določene zadeve zna narava najlepše in najboljše urediti. Skrbi me, da bomo s sprejetjem zakona o Lipici iz plemenitega belega konja, ki je bil nekdaj v času Avstro-Ogrske cesarski konj, zajahali pustega sivega osla, ki za seboj vleče kad z golf opremo in seveda tovor herbicidov, ki bodo pusto kraško travo spremenili v zeleno angleško travo. Slovenci pa, se mi zdi, da bomo ravno zaradi zakona o Lipici od naših privoščljivih sosedov še kdaj slišali tisto, da smo pa samo "bečki konjušari". Hvala lepa.
Hvala. Še kdo k 5. členu? Gospod Džuban.
Hvala lepa. Ker gre za vplivno območje, kjer je govora, da naj bi imela vlogo lokalna skupnost, smo mi v dokumentaciji, ki je priložena, kar na nekaj listih dobili materiale, iz katerih je razvidno, da se zavarovano območje širi trikrat, in da iz tega dokumenta morda, površno če gledamo, mislimo, da je to nekaj hektarjev. Tisti, ki se vozijo po Lipici, jo prehodi težko, prevozi, pa rabi nekaj časa. In da to območje Lipice, ko se razširi trikrat, obsega baje okrog tisoč hektarjev. In da sedaj odločamo o tem, kaj se bo dogajalo s tisoč hektarji, in ministrstvo za kulturo je tudi nam, tistim, ki ste prebrali, predložilo dokument, izhodišča za določitev meje vplivnega območja, v katerem je v 4. točki odnos med vplivnim območjem in ureditvenim območjem naselij zapisalo, da je v tem delu potrebna skrbna uskladitev z občino Sežana. In v 6. točki - izvajanje varstvenega režima - je zapisalo ministrstvo za kulturo ponovno, varstveni režim se izvaja tako, da se varstveni režim v določenem odloku uskladi in vključi namensko rabo prostorskega plana občine Sežana itd. Pomeni, da ta dokument navaja in zahteva, da sprejmemo amandma k 5. členu tako, kot je predlagan s strani Liberalne demokracije Slovenije. Vi boste pa presodili, ali boste nek zakon o zadevah drugače urejali, kot ste že zapisali v izhodiščih za izvajanje režima na vplivnem območju. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o prvem amandmaju k 5. členu. Je kakšna obrazložitev? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 37. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na glasovanje o drugem amandmaju k 5. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 5. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o dveh amandmajih k 9. členu. In sicer prvi amandma predlagajo poslanske skupine LDS, SD in SNS, drugi amandma pa SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo razpravljati? [[Nihče.]] Prehajamo na glasovanje. Amandmaja seveda se izključujeta. Če bo prvi sprejet, je drugi brezpredmeten. Glasujemo o prvem amandmaju. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 39. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem amandmaju k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 53, proti 4. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista obvestili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Prehajamo na odločanje o zakonu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 12. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, preden zaključim sejo, naj vam zaželim prijetne počitnice, vesele in da se vrnemo vsi spočiti, dobre volje, nasmejani, polni novega elana. Še enkrat pa vas vabim, da pogledate svojo elektronsko pošto in se odzovete na povabilo na Triglav, 22. avgusta. Obljubljam, da ne bo nobenih proceduralnih zapletov.