Spoštovani kolegice in kolegi! Začenjam 20. izredno sejo Državnega zbora, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 58. člena in drugega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Za današnjo sejo so se opravičili naslednji kolegice in kolegi: Jasmina Opec, Saša Kos, Maša Kociper, mag. Melita Župevc, mag. Borut Ambrožič, dr. László Göncz, Jožef Kavtičnik in mag. Dejan Židan. Na sejo sem vabil tudi predstavnike Vlade. Lepo pozdravljeni. Prehajamo na določitev dnevnega reda 20. izredne seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem v ponedeljek, 12. novembra 2012. O predlogu bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika. Predlogov za širitev dnevnega reda nisem prejel, zato Državnemu zboru predlagam, da sprejme dnevni red kot ste ga dobili s sklicem. Prosim, če preverite delovanje glasovalnih naprav, ker bomo glasovali o dnevnem redu. Pripravljeni? Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, vsi so glasovali za. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Skupina 45 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom, je zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo o predlogu zakona in danes bomo opravili splošno razpravo. Za dodatno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministru za delo, družino in socialne zadeve mag. Andreju Vizjaku.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Vesel sem, da imamo možnost opraviti splošno razpravo o tako pomembnem zakonu oziroma bi temu lahko rekli reforma pokojninske zakonodaje. Vrsta razlogov je, zakaj je treba sprejeti ta predpis in te razlogi so se zaostrili v zadnjem obdobju. Ko je Vlada, in tudi ko sem sam kot minister na hearingu pred tem parlamentom govoril o načrtih ministrstva in svojih načrtih, sem govoril o tem, da ocenjujem, da bo treba pokojninsko reformo sprejeti v letu 2013. Takratne napovedi Urada za makroekonomske analize in razvoj so bile bistveno, bistveno drugačne od sedanjih. Jesenska napoved Urada za makroekonomske analize in razvoj iz leta 2011 je kar za 4 odstotne točke napovedovala višjo gospodarsko rast v letih 2012 in 2013. Prav tako so drastično padle te napovedi, zato je tudi vlada sprejela odločitev, da gre prioritetno tudi v to reformo že v letu 2012. Kaj so ključne rešitve te reforme v povezavi s povedanim? Ključno je, da sedanjim in prihodnjim upokojencem zagotovimo redno izplačevanje pokojnin in dostojne pokojnine. To se ne da zagotoviti, če finančno ne stabiliziramo pokojninske blagajne. Zelo preprosto povedano ima pokojninska blagajna eno veliko luknjo, ki jo polnita državni proračun in Kad. Zelo poenostavljeno povedano je odhodkov pokojninske blagajne približno za 4 milijarde evrov, prihodkov iz naslova plačanih prispevkov je za dobri 2,5 milijardi evrov in razliko, 1,4 milijarde evrov, praviloma pokriva proračun Republike Slovenije. Zadeva se podira tudi v prihodnje zaradi tega, ker se število upokojencev povečuje in število plačnikov v pokojninsko blagajno zmanjšuje. Ključne rešitve te pokojninske zakonodaje v primerjavi s padlim zakonom na referendumu – zdaj bom poudaril zgolj tiste specifike, novosti, ki so – so, da drugače definiramo pokojnino. Pokojnina je torej prejemek, ki temelji na pokojninskem, invalidskem zavarovanju. Tega doslej ni bilo. Druga pomembna sprememba, novost, je ta, da želimo pokojnine in izdatke pokojninske blagajne kar se da vezati na vplačevanje prispevkov, zato želimo tiste izdatke pokojninske blagajne, ki so v manjši meri ali pa sploh niso povezani s plačanimi prispevki, zelo transparentno preseliti v proračun, transparentneje kot doslej. Uvajamo tudi tako imenovane individualne osebne račune, ali kakorkoli se bodo že imenovali, v povezavi s socialnim dialogom, kjer želimo zelo jasno pokazati, ali se za posameznika in koliko se za posameznika plačujejo prispevki za socialno zavarovanje. Zelo pomembno je, da upokojitvene pogoje izenačujemo za moške in ženske. Upokojitvene pogoje tudi spuščamo na raven, ki je bila na padli pokojninski reformi še na nek način sprejemljiva za socialne partnerje oziroma sindikate. Spomnimo se – temeljni pogoj za dostojno pokojnino je 40 let delovne dobe. To tudi uvajamo, seveda ob nekem minimalnem pogoju starosti 60 let. Zelo pomembno je, da s to pokojninsko reformo ustavljamo nadaljnje padanje pokojnin, kajti, kot veste, po obstoječi pokojninski zakonodaji nam odmerni odstotek pada vsako leto za odstotno točko in pol, tudi valorizacijski količnik se niža zaradi slabšega usklajevanja pokojnin oziroma neusklajevanja pokojnin zaradi kriznih časov. Želimo ustaviti nadaljnje padanje pokojnin. Spoštovani poslanke in poslanci, obstoječa pokojninska reforma pomeni pomembno dodano vrednost za prihodnje upokojence in za sedanje upokojence. Velja, da bo po prehodnih obdobjih treba res nekoliko dlje delati – izračunali smo, da 2 leti –, vendar za približno 8 % višjo pokojnino. Mi potrebujemo višje pokojnine ob neki normalni delovni aktivnosti tako slovenskega prebivalstva kot širšega pojava v družbi. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo Poslanska skupina Nove Slovenije in v njenem imenu mag. Matej Tonin.
Spoštovani kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni. Pokojninska reforma je nujna in je zagotovo najbolj v interesu upokojencev in tistih, ki so tik pred upokojitvijo. Zakaj? Zaradi tega, ker če pokojninska reforma ne bo sprejeta, potem se bodo pokojnine začele zelo strmo zniževati. Danes dela približno 153 zaposlenih za 100 upokojencev in teh 153 zaposlenih plačuje za pokojnine. Zakaj sem uporabil izraz plačuje? Zaradi tega, ker se številni upokojenci marsikdaj sprašujejo, kje je tisti denar, ki smo ga mi 40 let vplačevali v pokojninsko blagajno? Ta denar je šel vsak mesec neposredno v pokojnine. Mi nimamo takšnega pokojninskega sistema, da bi se naša vplačila, ki jih plačujemo v neko pokojninsko blagajno, nalagala, in da bi mi pokojnino iz teh sredstev dobivali. Naš sistem je takšen, da tisto, kar mi zaposleni danes plačamo, gre jutri neposredno za pokojnine. Da tak sistem deluje in da bomo lahko zagotavljali dostojne pokojnine, moramo ta sistem prilagoditi na nove demografske trende. Dejstvo je, da živimo dlje. Če želimo zagotoviti dostojne pokojnine imamo dve možnosti, ali zvišamo prispevno stopnjo ali delamo dlje. Zvišanje prispevne stopnje bi bil skrajno negativen ukrep za slovensko gospodarstvo in bi že tako obremenjeno gospodarstvo še bolj obremenil. Zato takšnemu reševanju pokojninskega sistema v Novi Sloveniji nasprotujemo. Edina opcija, ki nam še ostane, je, da na nek način ob daljši življenjski dobi delamo dlje. Prav to s to pokojninsko reformo poskušamo uvajati. Jasno je, in to ljudje tudi večkrat poudarjajo, da so velike razlike med posameznimi poklici, da nekdo 40 let dela tako, drugi drugače. Mislim, da je prav naša pokojninska reforma te različne delovne okoliščine upoštevala. To, kar Svetlikova ni. Svetlikova pokojninska reforma je vse stavila na 65 let starosti. Naša pokojninska reforma pa vse stavi na 40 let delovne dobe. S tem na nek način tudi odgovarjamo na vse tiste okoliščine – na primer, če je nekdo začel v mladih letih zelo kmalu delati, se bo lahko tudi nekoliko prej upokojil, kot tisti, ki so študirali dlje in bodo morali zaradi tega delati do svojega 65. leta. Če še enkrat povzamem bistveno razliko med Svetlikovo pokojninsko reformo in našo pokojninsko reformo. Prva ključna razlika je ta, da mi vse stavimo na 40 let delovne dobe in da iz tega sistema izločamo proračunske dodatke k pokojninam, zaradi tega, da bodo zadeve zelo transparentne, da se bo vedelo, kaj je pokojnina in kaj je proračunski dodatek. Na tej točki moram reči, da včasih ne razumem visokih opozicijskih funkcionarjev, ko pravijo, da so pred letom in več nekateri zavrnili Svetlikovo pokojninsko reformo. Mi smo sicer za pokojninsko reformo, ampak zdaj pa tudi vaša ni dobra. Ampak pustimo se presenetiti, poslušali bomo stališča poslanskih skupin in vendarle upam, da se še kakšna stvar obrne naokoli. Veliko pripomb oziroma stvari je bilo rečenih tudi glede hitrosti sprejemanja pokojninske reforme. Nimamo časa, mudi se. Zaenkrat proces usklajevanja in pogajanja še vedno teče in ta dokument, ki ga imamo pred seboj, se do končnega sprejemanja lahko v nekaterih točkah še spremeni. Nekatere spremembe, ki so se že, vsaj ustno, predstavile v teh dogovorih in pogovorih, so tudi te, da se bo uvajalo neko prehodno obdobje, ki bo zelo postopno, in da tistim, ki že danes po stari zakonodaji izpolnjujejo pogoje za upokojitev, ni treba za vsako ceno hiteti v pokoj, preden bo sprejeta ta pokojninska reforma, ker se bodo lahko pod istimi pogoji upokojili tudi kasneje. Nova Slovenija je imela tudi določene predloge za izboljšanje te pokojninske reforme. Predstavili smo jih ministru in verjamemo, da jih bo upošteval. Ena izmed najbolj bistvenih je zagotovo ta, da bi večje družine oziroma otroci pri večjih družinah pri teh upokojitvenih razlogih in zniževanju upokojitvene starosti bili vendarle upoštevani. Ne zgolj do četrtega otroka, ampak tudi peti, šesti, morebiti sedmi in osmi. Teh družin, ki imajo več kot 5, 6 otrok je v Sloveniji zelo malo, zato upoštevanje vseh teh otrok pri upokojevanju ne bi predstavljalo bistvene nevarnosti za kakršenkoli pokojninski sistem in mi v Novi Sloveniji ocenjujemo, da je tako prav. Če zaključim, kot sem rekel, Nova Slovenija pokojninsko reformo podpira, zato jo bomo v prvi obravnavi podprli. V procesu pogajanj in usklajevanj pa si bomo, skupaj z vsemi ostalimi deležniki, prizadevali, da se ta pokojninska reforma še izboljša.
V imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija mag. Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi, spoštovani minister, pa tudi vsi, ki nas spremljate pred televizijskimi zasloni. "Ta pokojninska reforma je boljša od prejšnje, ampak samo zato, ker je vaša, spoštovana koalicija." To smo slišali danes v eni od uvodnih predstavitev ene od koalicijskih poslanskih skupin. Nesporno dejstvo je, da je pokojninska reforma nujna. O tem danes ne dvomi nihče več, niti predsednik Vlade, ki je sicer konec leta 2011 še zatrjeval, da Slovenija lahko sodeluje v klubu najbolj razvitih tudi brez pokojninske reforme. Ob tem pa želim opozoriti, da me res moti retorika, s katero že nekaj časa vladni predstavniki branijo oziroma branite pokojninsko reformo. Ta je, kot se zdi, nujna samo zaradi luknje v pokojninski blagajni, pri čemer se zanemarja vsa ostala resna opozorila upokojencev, da se s pokojninami težko preživi, četudi bi morale zaradi same narave predstavljati ustrezno socialno varnost za dostojno življenje v starosti. Neprimerno je, da se starejše ljudi predstavlja kot breme za državno blagajno, zgolj kot breme za državno blagajno. S takim načinom razmišljanja je človek zgolj objekt v rokah kapitala, da ne rečem, da gre za neko filozofijo neke politike, ki ji težko prikimamo. Zopet pristajamo na neko drugo politično igro, ki se nam vsiljuje z elementi neoliberalizma. Gre za destruktivno politiko. Zakaj, bom razložila v nadaljevanju. To pa je daleč od pravega pomena besed, ki jih vsi radi uporabljamo. To so: kakovostno življenje v tretjem življenjskem obdobju, medgeneracijska solidarnost in, če hočete, humanost. To so vsi tisti trije elementi, ki bi morali biti vodilo pri pripravi nove pokojninske zakonodaje. Janez Janša je začel mandat z besedami: "Ukrepi Vlade niso radikalni." Pa se je, trdim, radikalno spremenilo življenje marsikaterega posameznika, družine. Predsednik je nadaljeval, kako si moramo prizadevati prav vsi, da vsak prispeva k reševanju finančne krize, razen najšibkejših. Nato je predsednik Vlade grozil z gospodarskim kolapsom in prošnjo za finančno pomoč. Vmes je pritisnil še na upokojence in, meni nič, tebi nič, čez noč zbrisal 26 tisoč upokojencev. Bojda je narobe, ker so se nekateri med njimi borili za svobodo, suverenost in demokracijo. Četudi je bila rešitev sporna z vidika ustavnosti, jo je bilo treba sprejeti, ker pokojninska blagajna ne sme nositi neupravičenega bremena ljudi. Karikiram, zato ker želim poudariti, da se politika nevarno, prenevarno, igra z življenjem ljudi. Zaradi pokojninske reforme smo imeli v Sloveniji pred dvema letoma skorajda revolucijo. Medtem, ko je OECD že v mandatu prejšnje Janševe vlade, 2004–2008, številnim državam priporočila začetek postopkov za pokojninsko reformo, med njimi tudi Sloveniji, je reforma ob zelo jasni podpori današnje največje koalicijske stranke, padla. Tistim, ki danes kričite in hočete na vsak način pokazati, kako opozicija zavrača vaše izjemno državotvorne in socialne rešitve – zaradi nesprejetja pokojninske reforme leta 2010 je nastala luknja v blagajni, ki naj bi po nekaterih ocenah znašala tudi do 300 milijonov evrov. To je dejstvo. Takrat je današnji premier celo dejal, da pokojninska reforma, ki pomeni daljše ostajanje na trgu dela, popolnoma izključuje povečanje produktivnosti, tehnološki razvoj in napredek. Zato je bila pokojninska reforma takrat slaba. Ampak, glej ga zlomka, njegova Vlada je vložila skorajda identičen zakon. Nekateri ocenjujejo, da gre za, bom citirala: "Pokojninski plagiat padle reforme, ki zasleduje ravno cilj daljšega ostajanja na trgu dela." Kako hitro se človek ujame v lastno zanko, mar ne? Ali bo predlagana reforma, pokojninska reforma, ki, mimogrede, še ni usklajena s socialnimi partnerji, rešila slovenske težave? Po mnenju analitikov v najboljšem primeru predstavlja kratkotrajno oziroma kratkoročno rešitev znižanja stroškov državne blagajne, tudi zaradi tako imenovanega brisanja kategorije upokojencev. Pa smo zopet pri vrednostnih sodbah, kaj nam danes pomeni človek. Kot kaže bo pokojninska reforma dokončala to, kar je začel ZUJF. S posebnimi zakoni se bodo po resornih ministrstvih določili pogoji za pridobitev in odmero pravice izbrisanim upokojencem, kot jih bom imenovala. Z drugimi besedami, njihova pokojnina postane, po novem, socialni transfer, ki ni več samoumeven, ampak je odvisen od socialnega položaja prejemnika oziroma upravičenca in vsakokratne volje politike. Veste, da je politika sposobna z eno potezo poseči v nižanje in ukinjanje posameznih socialnih transferjev. To je del, ki mu v Pozitivni Sloveniji ostro nasprotujemo, saj jemlje s strani države dodeljene pravice upokojencev in močno posega v dostojanstvo prizadetih državljanov. Pokojninska reforma bi morala biti odraz realnega stanja, realnih številk. Slovenski upokojenci že dolgo opozarjajo, da se jim godi slabo. Že leta 2008 sem istemu predsedniku Vlade predočila podatke, ki jih bom tokrat dopolnila z ažurnimi številkami. Leta 2004 je povprečna pokojnina znašala 64,5 % plače. V letu 2007 je znašala le še 61,3 % plače. Januarja 2012 povprečna pokojnina znaša le še 58,8 % povprečne neto plače. Pokojnine, realno gledano, padajo in s tem se upokojenci, hočeš ali nočeš, vsako leto bolj ujamejo v zanko revščine. Sveži podatki Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje iz avgusta letos govorijo, da vsak peti prejema manj kot 500 evrov pokojnine. Nadaljnjih nekaj več kot 84 tisoč upokojencev prejema pokojnino med 500 in 600 evri. Če strnem, spoštovani kolegice in kolegi – in to je podatek, ki bi nas moral skrbeti – pod pragom revščine v Sloveniji danes živi okrog 200 tisoč upokojencev, kar predstavlja 40 % upokojenske populacije. Da so slovenske pokojnine nizke, kaže tudi evropska primerjava. Slovenski upokojenci so bili lani za 10 odstotnih točk pod povprečjem Evropske unije in pri dnu lestvice vseh držav članic Evropske unije. V letu 2010 je bilo pod pragom revščine več starejših le v teh državah Evropske unije, v Bolgariji, na Cipru in v Veliki Britaniji. Še en skrb vzbujajoč podatek. Ne samo, da je naša država pod povprečjem Evropske unije, slabo znamenje je tudi, da pri nas delež starejših, ki živijo pod pragom revščine, narašča, medtem ko v Evropski uniji po podatkih Eurostata upada. Zato pravim, da bi morala pokojninska reforma odražati ali pa biti odraz širše realnosti, ki predstavlja dolgoročno stabilnost tudi glede na napovedane demografske trende. Kakšna je vladna dolgoročna strategija na področju reševanja nizkih pokojnin, revščine med upokojenci, je iz Predloga zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju [[ZPIZ-2]] nemogoče izluščiti. Zakon bo sicer deloma zajezil padanje pokojnin, a tu je treba omeniti, da je napovedani vstopni odstotek še nižji, kot je bil leta 2010 pri takrat padli reformi, kar pomeni, da bo realno pokojninska osnova še nižja. Trdim, da ni dosledno rešeno vprašanje valorizacijskega količnika, ki je tisti element, ki ga ob vsakokratnem usklajevanju določi minister in ki je do sedaj vedno dodatno posegel v višino pokojnine. Če strnem samo nekaj pomislekov, ki jih je treba upoštevati v nadaljevanju obravnave tega zakona in ki jih bomo, absolutno, tudi v Poslanski skupini Pozitivne Slovenije pri pripravi amandmajev. Prehodna obdobja zaostrovanja upokojitvenih pogojev za ženske bi morala biti daljša. Zakon je krivičen do tistih, ki imajo več otrok, in tistih, ki so se izobraževali. V prehodnih določbah je neugodno zagotovljeno varstvo pričakovanih pravic za brezposelne osebe in osebe s priznano stopnjo invalidnosti. Kot že rečeno, vprašljiv je valorizacijski količnik. Po nekaterih ocenah bi ga moral nadomestiti točkovni sistem, kar nenazadnje ugotavljajo tudi predstavniki ministrstva. Bonusi za delo po izpolnjenih pogojih bi morali veljati tudi po 65. letu. Padanje pokojnin s predlogom ne bo upočasnjeno. Še vedno ni ustrezno rešeno obdobje pokojninske dobe za tiste, ki so začeli delati mladi, torej pred 18. letom starosti. Neustrezno so rešene tudi invalidnine. Nedorečenosti še vedno ostajajo glede individualnih izračunov, ki lahko pomenijo konec solidarnosti. Predlog zakona predvideva izločitev skupine upokojencev, kar je bila že namera Zakona za uravnoteženje javnih financ, in obravnavanje njihovih pokojnin kot socialnega transferja. Če dovolite, še en absurd, ker rada razpolagam s konkretnimi številkami. Mislim, da ste vsi poslanci po elektronski pošti prejeli primer, kako bo v enem delu v praksi izgledala nova pokojninska reforma. Gospod Novak, letnik 1952, bi za upokojitev uveljavljal študijska leta. Pogoje za upokojitev bi izpolnil 1. 3. 2013. Na zavodu se mu izteče denarno nadomestilo za brezposelne 15. 1. 2013. Imel bi pravico do plačila prispevkov pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ker mu do upokojitve manjka manj kot eno leto. Ker pa vladni predlog nove pokojninske zakonodaje ne predvideva varstva pravic za take osebe, nima več niti pravice do plačila prispevkov iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ker se bo upokojil šele v letu 2017, ko bo dopolnil 65 let oziroma 40 let pokojninske dobe. Ta predlog v takšni obliki ni dodelan. Upam, da bo ministrstvo v nadaljevanju poslušalo tiste pripombe, ki so zelo utemeljene, s strani sindikatov, ostale zainteresirane javnosti, pa tudi opozicijskih poslank in poslancev. Pokojninska reforma sama po sebi ne predstavlja neke trajnostne rešitve v smislu sistemskega reševanja težav kot so prenizke pokojnine. Rešujemo, kot že rečeno, v prvi vrsti zgolj ali samo finančno plat pokojninske blagajne. Še več, upam si trditi, da pokojninska reforma v takšni obliki, kot jo imamo danes pred seboj, ustvarja dvom v pravičnost. Brez pravičnosti pa ni razvoja in ni blaginje. Zato naj v tem trenutku zaključim z besedami, da v Poslanski skupini Pozitivne Slovenije sicer ne bomo nasprotovali sprejetju pokojninske reforme oziroma zakona v prvi obravnavi, ker se zavedamo, da je zakon mogoče v nadaljnjem postopku popraviti in popravljati. Dajem pa v tem trenutku pobudo tudi ministru, da pride s konkretnimi predlogi in predstavitvijo do opozicijskih poslank in poslancev Pozitivne Slovenije. Z veseljem ga bomo sprejeli in verjamem, da bomo našli marsikatero pozitivno rešitev. Nenazadnje, to je oziroma bi moral biti naš skupni cilj. Pokojninska reforma je nujna.
V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospa Romana Tomc.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Minister, kolegice in kolegi! Pokojninska reforma, kot smo danes že velikokrat slišali in še bomo, je eden izmed tistih nujnih reformnih ukrepov, ki jih moramo sprejeti takoj, če želimo ohraniti svojo suverenost. Število upokojencev vse od leta 1990 narašča veliko hitreje kot število zavarovancev, in danes pokojnino za enega upokojenca vplačuje le še nekaj več kot en zaposleni in pol. To je dejstvo, vendar nad njim vseeno ne smemo biti preveč zaskrbljeni, kajti na drugi strani izraža tudi nek pozitiven signal v naši družbi. Namreč, živimo dlje, živimo boljše in kvalitetnejše življenje. Ravno zato o razkoraku med prihodki in odhodki pokojninske blagajne ne gre razmišljati samo kot o neki nepremostljivi težavi, ki povzroča trenja med mlajšo in starejšo generacijo. To je predvsem izziv za vse nas, kako bomo v prihodnje z novimi rešitvami ponovno vzpostavili to ravnovesje in medgeneracijski konflikt spremenili v medgeneracijsko sodelovanje. Res je, da nekaj lahko naredimo s prerazporejanjem bremena med generacijami samimi, med mladimi, med starejšimi, vendar ne bomo naredili nič, če ne bomo zagotovili novih delovnih mest, novih zaposlitev. Kajti v našem pokojninskem sistemu, ki je takšen, kot je, je postavljena zadeva tako, da če ni novih vplačil, če ni več zavarovancev kot upokojencev, ta sistem ne deluje. Ta sistem ne bo deloval dolgoročno niti kje drugje v Evropi, kaj šele v Sloveniji. Ta sistem, kot celota, mora doživeti bistvene spremembe v razmišljanju. Spremembe pokojninske zakonodaje, ki so danes pred nami, ne bodo začele veljati čez noč. Uveljavljene bodo postopno in zato se bo postopno pokazal tudi njihov finančni učinek. Na začetku bo malo večji in bo rasel vse tja do leta 2016. Ministrstvo s svojimi izračuni predvideva, da bo pokojninski sistem stabilen vsaj naslednjih 7 let. To pa je tudi tisto obdobje, ko lahko rečemo, da smo s takšnimi rešitvami, kot jih danes prinaša ta zakon, pretežno zadovoljni. Niso idealne, pa vendarle, naj spomnimo – v zgodovini se morajo ponavadi pokojninski sistemi renovirati na približno 10 let. Noben pokojninski sistem doslej pri nas ni omogočal stabilnosti dlje kot 10 let. Leta 2000 smo delali pokojninsko reformo, leta 2010 so bile razmere popolnoma drugačne in nič nam ne pomaga, da danes delamo izračune, kakšne bodo pokojnine leta 2026, ali bodo 567 evrov ali bodo 859 evrov. Delajmo realne projekcije, ki bodo vzdržale in bodo zanesljive vsaj nekaj naslednjih let. Ko je pred tremi leti prejšnja vlada predstavila izhodišča za pokojninsko reformo, so bili obeti res zelo veliki. Pričakovali smo, da bomo dobili nek nov, sodoben, pravičen pokojninski sistem, vendar pa na koncu, ko je bil zakon sprejet, temu ni bilo tako. Priča smo bili predvsem velikemu poslabševanju pogojev na vseh področjih. Na drugi strani pa nismo bili priča tudi dajanju enakih zagotovil, da bo pokojninski sistem vzdržen, da bodo pokojnine stabilne in da bodo v nadaljevanju naraščale. Ta neusklajenost se je odrazila tudi v pogajanjih s socialnimi partnerji. Socialni partnerji so bili tako nezadovoljni z rešitvami, da so bili primorani oziroma da so na koncu koncev sprožili referendum. To poudarjam zato, ker se nam vsakič znova narobe očita, da je Slovenska demokratska stranka tista, ki je sprožila referendum. Ni. Je pa res, da se z določenimi rešitvami v tistem zakonu ni strinjala in je to tudi jasno povedala v procesu sprejemanja zakona v parlamentu in predlagala tudi svoje rešitve, ki pa večinoma, kolikor je meni znano, niso bile sprejete. Da bo zadeva povsem nedvoumna, ker ne verjamem, da verjamete meni, boste najbrž verjeli gospodu Lukšiču, ki je v nekem intervjuju dejal: "Minister Ivan Svetlik se je v pogajanjih proti sindikatom vkopal kot v beton in Pahor ga je zabetonirano podpiral, pa je šlo po zlu." To so izjave dr. Lukšiča glede pokojninske reforme prejšnje Vlade. Izgubili smo torej tri leta dragocenega časa, ko bi lahko naredili nekatere popravke, pa jih nismo naredili, in ko bi lahko izkoristili to priložnost in temeljito prenovili pokojninski sistem. Danes bi bil zakon lahko bistveno drugačen, še bistveno boljši, kot je. Se je pa kriza v teh treh letih na vseh področjih poglobila. Danes je situacija bistveno slabša, kot je bila takrat in enostavno tega časa, da bi nadaljnja tri leta razpravljali o tem, katere so najboljše, najprimernejše in najučinkovitejše rešitve, enostavno nimamo. Nimamo, če si to želimo priznati ali ne. To je razlog, zakaj se je vlada odločila, da kot osnovo za spremembo pokojninskega sistema vzame ta zakon, ki ga je predstavila že prejšnja vlada. Vendar ga je nadgradila z nekaterimi ključnimi, bistvenimi spremembami in lahko rečemo, da je zaradi teh sprememb ta zakon bistveno boljši od prejšnjega. Prva sprememba, podaljševanje starosti za upokojitev, je v sistemu kot ga imamo pri nas, kot sem že prej omenjala, tekma brez konca. Vi lahko podaljšujete upokojitveno starost do 80. ali pa do 85. leta. Če boste imeli v sistem vgrajene številne dejavnike, ki omogočajo predčasno upokojevanje – da se lahko nekdo upokoji prej kot je deklarativna upokojitvena starost v zakonu –, s tem niste naredili nič. To ni značilno samo za slovenski pokojninski sistem. To je značilnost tudi za ostale pokojninske sisteme, ki nam jih prodajajo in govorijo, kako morajo nekateri ostajati v zaposlitvi do 65. leta, pa celo do 67. itn. Če pa pogledamo statistične podatke o efektivni upokojitveni starosti, to je takrat, ko se nekdo resnično upokoji, pa Slovenija, vsaj pri moških, ne odstopa prav veliko od evropskega povprečja, niti ne od Nemčije, ki si jo vedno vzamemo za vzgled. Situacija je nekoliko drugačna na področju upokojevanja žensk, kar je tudi razlog, da se zadeve na tem področju, v tem zakonu, nekoliko zaostrujejo. Ravno zato, ker ni bistvenega pomena, katero število let, pri katerem se lahko nekdo upokojuje, je napisano v zakonu, je bistveno bolj pomembno, koliko let je nekdo vplačeval v pokojninsko blagajno in to je ta premik, ki ga prinaša ta pokojninski zakon. Premik iz upokojitvene starosti na delovno dobo. Kot izhodišče, kot je že bilo omenjeno, je postavljenih 40 let in iz zakona zelo jasno izhaja, da je pokojnina pravica iz dela. Pokojnina ni socialni prejemek in se ne bi smel kot tak tretirati. Druga pomembna sprememba. Iz pokojninske blagajne se danes izplačujejo številni izdatki, ki nimajo nobene podlage v plačanih prispevkih, to smo tudi že večkrat slišali. Zakaj je to pomembno? Pomembno je zato, ker ti izdatki ustvarjajo nek dodaten pritisk na pokojninsko blagajno in, če boste pozorni, kako se prezentirajo podatki, kjer večkrat omenjamo oziroma omenjate, koliko mora proračun prispevati v pokojninsko blagajno, boste vedno zasledili številko milijardo 400 tisoč. Ne, ni res. Samo milijardo, ampak ta psihični pritisk, da vendarle mora dati proračun v pokojninsko blagajno milijardo 400 tisoč, ustvarja zelo dobre pogoje za to, da na koncu rečete, da je treba zaostriti pogoje za upokojevanje, treba je poslabšati pogoje in znižati pokojnine. To ni prav in to ni pravično do tistih upokojencev, ki so 40 let delali in plačevali v pokojninski sistem. Prejšnja Vlada se je očiščenja pokojninske blagajne lotila tako, da je ukinila državne pokojnine, naenkrat, z enim rezom. Spremenila jih je v socialne prejemke in pokojnina, kot smo rekli, ni socialni prejemek, pokojnina je pravica iz dela. Problem tega je, da če že nekako lahko razumemo, zakaj je prejšnja Vlada to naredila, pa ne moremo razumeti, zakaj je pa vse ostale privilegije, ki danes še obstajajo v pokojninski blagajni, pustila točno tam, kjer so, popolnoma nedotaknjene. To je neka rešitev, ki je bila izdelana samo do polovice. Mislim, da je treba narediti še korak naprej in očiščenje pokojninske blagajne zaključiti na način, da bodo v pokojninski blagajni resnično tisti izdatki, ki imajo v ozadju plačane prispevke. Vse tisto, kar pa niso izdatki, ki imajo v ozadju prispevke, pa naj se ureja drugje. To ne pomeni, da se karkoli ukinja. Nič se ne ukinja in tudi ministrstva si ne bodo kar tako izmišljevala, komu bodo pravice podeljevala. To niso kar neki socialni prispevki, to so zakonsko določene pravice. Zakone sprejemamo v parlamentu in tukaj ni nobene bojazni, da bi bil kdorkoli s tega naslova, ker bi prišlo do prenosa z ene blagajne na druge blagajne, oškodovan. Sledimo načelu, da kar ne sodi v pokojninsko blagajno, naj se ureja drugje in naj se ureja z drugimi zakoni. Tretja pomembna novost in sprememba pa je uvedba enotnega informacijskega izračuna. To je zelo pomembno, predvsem za mlade generacije. Če danes vprašate mlade generacije, nihče več ne zaupa pokojnini, pokojninski blagajni, nihče več ne pričakuje sploh, da bo kdaj pokojnino dobil. Vprašajte 25-letnika, kaj misli, da bo dobival iz pokojninske blagajne čez 40 let. Zakaj je temu tako? Temu je najbrž tako zato, ker se ti njegovi prispevki, če jih vplačuje, zlivajo nekam v neko blagajno, nad katero on nima nobenega nadzora, ne ve, kaj se tam dogaja, vseskozi posluša samo o nekih težavah. Individualni informativni izračun pa bo prinesel neko preglednost, možnost, da vsakdo vsak trenutek dobi informacijo, koliko sredstev se je zbralo na njegovem računu in v nadaljevanju tudi informacijo o tem, kakšno pokojnino lahko pričakuje. To je popolnoma drugačen pristop, to vliva neko zaupanje v sistem in vliva zaupanje, da bo nekdo pričakovano pokojnino enkrat tudi dobil. Strinjam se, da so pokojnine v Sloveniji izredno nizke in ni dopustno, da se še naprej znižujejo. Ker pa se vedno znova pojavljajo tudi neke dezinformacije, zakaj pokojnine padajo, mislim, da je prav, da povemo, da pokojnine padajo zato, ker je bila to zavestna odločitev socialnih partnerjev in vlade leta 1999, ko se pogajali o pokojninski reformi in ko je bil sklenjen kompromis, da je lahko količnik, ki omogoča, da pokojnine padajo, takšen kot je, na račun nekaterih drugih rešitev, ki so bile takrat v pozitivno smer za zavarovance – daljše prehodno obdobje, recimo. Če danes ne bomo sprejeli oziroma če ne bomo sprejeli tega zakona, bodo pokojnine padale še naprej. Ta količnik je še vedno vgrajen in bo deloval do leta 2024. S to pokojninsko reformo zaustavljamo tudi to padanje pokojnin. Naj pa ob tem opozorim samo še to, da smo o tem problemu že razpravljali in tudi sprejemali nekatere odločitve in nekatere rešitve. Namreč, te pokojnine so v začetnem obdobju po sprejetju pokojninske reforme, ki je še danes v veljavi, padale tako zelo hitro, da smo se leta 2005 odločili, da s posegom v pokojninski sistem vsaj deloma zaustavimo padanje pokojnin. Takrat je bilo to zelo negativno sprejeto, kot demontaža pokojninskega sistema. Ampak dejansko je vlada Janeza Janše takoj na začetku svojega mandata naredila ta ukrep, ki je, edini v zgodovini, zaustavil padanje pokojnin. Ljudje smo običajno do sprememb zadržani, ker ne vemo, ali si lahko obetamo od njih pozitivne ali negativne posledice. Res je, zaradi te pokojninske reforme bomo morali delati dlje. Vendar bo ta prehod postopen in razdeljen na nekaj let. Nekateri, ki danes sploh ne plačujejo prispevkov ali pa nekateri, ki plačujejo zelo, zelo nizke prispevke, bodo morali plačevati več. Ampak bo zaradi tega naša pokojninska blagajna nadaljnjih nekaj let stabilna in upokojencem se ne bo več treba spraševati, ali bodo jutri oziroma drugo leto še imeli pokojnine in kakšne te bodo, ker pokojnine bodo imeli in pokojnine bodo stabilne. Omogočena bo, kar se meni osebno zdi izrednega pomena, neka dodatna spodbuda za varčevanje, predvsem pri mladih, kajti mislim, da je ta del pokojninske blagajne, ki se nanaša na izdatke, problem. Še večji problem pa je ta del, ki se nanaša na vplačila v pokojninski sistem, na mlade, ki prepozno vstopajo na trg dela, in na nizka vplačila. Večina rešitev je že znanih, nekaj jih je danes tudi tukaj, pred nami. O nekaterih še potekajo razprave med socialnimi partnerji in Vlado in verjamem, da bomo tudi v postopku sprejemanja zakona v Državnem zboru predlagali marsikatero rešitev. Mislim, da ni pretirane bojazni, da se nekaterih odprtih vprašanj, ki so bila tudi tu izpostavljena, ne bo rešilo. Prepričana sem, da se bodo. Ocenjujem tudi, da je teh odprtih vprašanj za nek pokojninski zakon, za pokojninsko reformo, ki je tako obsežna, izredno malo. Nujnost, da ta pokojninska reforma začne veljati že 1. januarja naslednje leto, je izredno velika, zato bomo v Slovenski demokratski stranki ta zakon podprli.
V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov dr. Andreja Črnak Meglič.
Spoštovani gospod predsednik, gospod minister, kolegice in kolegi! Pokojninsko reformo, eno najpomembnejših strukturnih reform, ki jo je pripravila prejšnja vlada Boruta Pahorja, je Državni zbor sprejel po več kot enem letu dni razprave, usklajevanj s socialnimi partnerji, in sicer z absolutno večino. Žal je bil Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju na referendumu junija 2011 zavrnjen, kljub temu, da bi zagotovil dolgoročno vzdržnost javnih financ, preprečil padanje pokojnin oziroma jih celo nekoliko zvišal – ob tem, da bi ljudje v povprečju delali leto ali dve več – ter zagotovil pravično porazdelitev bremen med različnimi starostnimi skupinami in generacijami. Opozarjali smo vas na posledice padca pokojninske reforme. Odrazile so se v dražjem zadolževanju, ob zaostritvi gospodarskih razmer pa so botrovale tudi sprejemanju sedanjih ostrih varčevalnih ukrepov, ki jim vsi na nek način nasprotujemo. Marsikoga danes lahko upravičeno boli glava, da je takrat sprejel odločitev, kot jo je, da se je reformo zavrnilo. Ob sprejemanju pokojninske reforme v Državnem zboru so vidni predstavniki sedanje vladajoče stranke koalicije, SDS, ocenjevali, da novega pokojninskega zakona ne potrebujemo, vsaj še tja do leta 2015, ter da je zavrnitev pokojninskega zakona na referendumu priložnost za iskanje boljših rešitev. To trditev je še v začetku tega leta ponovil kandidat za predsednika sedanje Vlade, Janez Janša. V svojem nastopnem govoru je izrekel oceno, da izboljšave pokojninskega sistema ne bodo potrebne pred letom 2015. Konec poletja pa je vlada obrnila ploščo in izvedba pokojninske reforme je naenkrat postala izredno nujna. Bang! Ironično, ni kaj. Ironično še toliko bolj zato, ker natančen pregled členov predloga novega pokojninskega zakona pokaže, da je ta v veliki meri prepis na referendumu zavrnjenega zakona. Kar 95 % členov je takšnih, vendar z nekimi korekcijami. Ko človek natančno stvari analizira, ugotovi, da od reforme v bistvu ostaja predvsem forma oziroma da se pogovarjamo o spremembah nekega pokojninskega zakona. Eden temeljnih očitkov stranke SDS, zakaj zavrniti pokojninsko reformo v prejšnjem mandatu, je bil, da je le-ta neusklajena s socialnimi partnerji. Pa vendar tudi predlog zakona, ki je pred nami, v vseh najpomembnejših parametrih, s socialnimi partnerji ni usklajen, čeprav naj bi bil sklenjen dogovor o kompromisnih rešitvah. Na to neusklajenost so socialni partnerji jasno opozorili. Pri tem pa poslanci, ki se danes srečujemo s prvo obravnavo novega zakona, s kompromisnimi rešitvami nismo bili seznanjeni. Tako ne vemo, o katerih vsebinskih rešitvah bomo razpravljali – tistih, ki so zapisane, ki so pred nami, ali tistih, ki so že bile usklajene s socialnimi partnerji, ki jih pa mi še ne poznamo, razen če smo zelo temeljito spremljali tisk, ki nam je poročal, kaj se je dogajalo. Kaj nam to pove o tem, kako percipirate vlogo parlamenta in teh poslancev? Verjetno to, da smo v glavnem glasovalni stroj, mar ne. Povsem na kratko, ne bom se spuščala v vse podrobnosti sprememb, vendar bi opozorila na dve ključni. Prvič, pogoj za dosego starostne pokojnine naj bi pomenil istočasno izpolnjevanje dveh kriterijev – delovne dobe, 40 let, in dosežene starosti najmanj 60 let. Podaljševanje pokojninske dobe naših upokojencev, ki naj bi bistveno prispevalo k vzdržnosti pokojninske blagajne, bo v veliki meri doseženo z izenačitvijo pokojninske dobe za oba spola. Naj poudarim, da so se že sedaj moški upokojevali pri v povprečju 37,6 let delovne dobe, da pa je tisti odpustek, ki jim je manjkal do 40 let, šel predvsem na račun časovnega bonusa za otroke. Samo ukinitev tega časovnega bonusa bo nekoliko poslabšala njihove upokojitvene pogoje. Povsem drugačna pa je slika pri ženskah. Se spomnite – 40, 38 je bila parola, s katero se je rušila pokojninska reforma. Danes s tem, ko se zahteva izenačeno obdobje pokojninske dobe za oba spola, lahko s številkami dokažemo, da bodo glavno breme te pokojninske reforme nosile ženske, ki se jim bo v pičlih 6 letih pokojninska doba podaljšala za 2 leti, dodatno pa še za čas neiztečene pokojninske reforme, Ropove reforme, kot ji rečemo, oziroma ZPIZ-1. V 6 letih bo prehod tako hiter, da se jim bo podaljšala delovna doba za 2,8 let. Pravično, ni kaj, zelo pravično razporejanje bremen reforme. Drugič. Pokojnina naj bi postala skoraj v celoti prejemek, odvisen od vplačil v pokojninsko blagajno. Obdobje, ki bo predstavljalo podlago za izračun pokojnine, je bilo nekako usklajeno na 24 letih, za katere so vplačani prispevki. Torej, če želimo biti dosledni, potem bi morala biti osnova za vseh 40 let vplačevanja v pokojninsko blagajno, ne zgolj 24. Ali se še spomnite, kako posamezne kategorije lahko manipulirajo z zviševanjem ali zniževanjem svojih prispevkov?! Predvsem mislim na tiste, ki si to pokojninsko osnovo lahko izbirajo sami. V roku enega lega bodo iz pokojninske blagajne izločene pokojnine pod posebnimi pogoji, ki se bodo po novem določile v posebnih zakonih. To pomeni, da bo čiščenje doletelo 44 skupin, 170 tisoč upokojencev. To pomeni eno tretjino vseh slovenskih upokojencev. Glede na to, da omenjene pokojnine že sedaj financira državni proračun, je na mestu vprašanje, kaj naj bi vlada s prelaganjem iz enega žepa v drug žep pridobila. Vsekakor več administriranja po ministrstvih. Na drugi strani pa se sprašujemo, kaj je skrita agenda tega ukrepa. Ali to ne pomeni uresničitev skrite namere tako imenovanega 408. člena, da se bodo tem kategorijam na novo odmerjale pravice in določala njihova valorizacija, ki ne bo enaka valorizaciji pokojnin? Približno kako to izgleda, smo si lahko ogledali pri obravnavi 431. člena ZUJF. Končni učinek bo nedvomno v znižanju pokojnin, in veste kaj še? S tem, ko se bodo ti izdatki prenesli iz postavke izdatki za pokojnine v izdatke za socialne transferje, se bo navidezno statistično znižal izdatek za pokojnine. Mislite, da nam bodo v tujini nasedli? To zelo močno spominja na grške špekulacije. Na podlagi predstavljenih izračunov, ki še ne vsebujejo izračuna učinkov doseženih kompromisov s sindikati, se nam postavlja vprašanje, koliko časa bodo te spremembe oziroma ta reforma zagotavljala vzdržnost pokojninske blagajne. Če bi bilo vse izpeljano tako, kot si je vlada to zamislila, bi bilo to 7 let. Koliko stanejo ti odpustki? Mar sprejemamo pokojninsko reformo za 5 let, za eno srednjeročno obdobje? To je prvo vprašanje. Drugo vprašanje pa je, kakšno višino pokojnin ta reforma zagotavlja. Dejstvo je, da sta tako odmerni odstotek kot valorizacijski količnik nižja, kot je bilo načrtovano v naši reformi. Nekateri sindikati pa že jasno opozarjajo, da se bodo zaradi teh podlag pokojnine znižale in da bodo v prvem obdobju občutno nižje kot sedaj. Res je, ZPIZ-1 načrtuje nadaljnje zniževanje pokojnin, ampak tisto, kar moramo mi zasledovati, je, v kolikšni meri bomo mi s to reformo zaustavili padanje pokojnin oziroma da bo ta pravica enako odmerjena za vse kategorije upravičencev. Za razliko od vas, dragi kolegice in kolegi, smo Socialni demokrati vseskozi poudarjali pomen pokojninske reforme kot temeljne reforme, ki jo mora izvesti ta družba, predvsem zaradi demografskih sprememb, zaradi nižanja rodnosti, zaradi srečnega podatka, da se nam, tako kot v razvitih državah, podaljšuje pričakovana življenjska doba. Če hočemo zagotoviti na eni strani vzdržnost pokojninske blagajne, na drugi strani pa ustrezno višino pokojnin, potem moramo nekaj storiti in bremena pravično razdeliti med posamezne kategorije in tudi generacije. Zavedamo se namreč, da bo brez sprememb pokojninski sistem ogrožen, mlajše generacije pa bodo nosile nesorazmerne posledice, ki jih prinaša vedno večja nevzdržnost pokojninskega sistema. Vsekakor pa bomo v poteku obravnave predloga pokojninskega zakona v Državnem zboru, upajoč, da bomo uslišani, skušali dopolniti sedanji predlog zakona in doseči bolj uravnotežene rešitve, zlasti glede ključnih odprtih vprašanj. Morda za konec še to. Morda bi bilo dobro, kolegice in kolegi iz SDS, da si pogledate statistiko, koliko vaših amandmajev in kateri vaši amandmaji so bili upoštevani. Veste, na kaj se je nanašala večina amandmajev? Na to, da je treba upoštevati tudi časovno boniteto za študij. Ta je kar naenkrat iz vašega zakona izginila in če imate toliko pripomb na račun državnih pokojnin – državne pokojnine je naš zakon vključeval – imate proste roke, vključite jih nazaj v osnovni zakon. Tukaj vas nihče ne bo ustavil, zlasti ne mi, Socialni demokrati. Hvala lepa.
V imenu Poslanske skupine Državljanske liste, mag. Truda Pepelnik.
Spoštovani predsednik, minister, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Državljanske liste bomo predlog novele zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju podprli, saj prinaša kar nekaj bistvenih sprememb v primerjavi z dosedanjo ureditvijo. Če pogledamo zgodovino urejanja pokojninskega sistema v Sloveniji, pokaže, da so se v preteklosti znotraj pokojninskega sistema podeljevale pravice, ki niso imele podlage v vplačanih prispevkih, kar je pomenilo odstop od osnovnega načela pokojninskega sistema pri nas, načela zavarovanja. Vendar, v večini primerov te pravice niso bile v funkciji zagotavljanja solidarnosti med zavarovanci, ampak bolj v funkciji zagotavljanja pravic posameznim družbenim skupinam. S predlogom zakona se želi povrniti pokojnini, ki temelji na vplačanih prispevkih, status pravice, zaslužene z minulim delom in prispevki, vplačanimi v pokojninsko blagajno. Navedeno pa se lahko vzpostavi samo na način, da se pokojninski sistem očisti vseh tistih pravic, ki nimajo podlage v vplačanih prispevkih, s čimer bo le-ta postal preglednejši in pravičnejši. Pokojninska blagajna bo preglednejša, kar bo vplivalo na večjo motiviranost za zavarovanje in vplačevanje prispevkov, ter bo omogočilo učinkovitejši nadzor pristojnih institucij nad porabo sredstev, ki jih državni proračun namenja za izplačevanje posebnih pravic. Statistični podatki kažejo, da se življenjska dobra podaljšuje, delovna doba pa se temu ni prilagajala, zato pokojninska blagajna postaja finančno nevzdržna in je samo še vprašanje časa, kako dolgo bo še denar v njej. Zaradi navedenega se moramo nujno prilagoditi hitremu staranju prebivalstva. Če se bomo upirali spremembam, se ne bomo mogli izogniti finančnemu zlomu, kar pomeni, da bomo vsi živeli slabše. Zelo pomemben je podatek, da se je od leta 2005 do lani razmerje med zavarovanci in upokojenci bistveno poslabšalo. Leta 2005 je za enega upokojenca delalo 1,67 delavca, lani pa je to razmerje padlo na 1,53, kar pomeni, da je razmerje neugodno, in da je upokojencev vse več. Cilj predlagane pokojninske reforme je zagotoviti stabilnost pokojninske blagajne vsaj na srednji rok in tako poskrbeti za dostojne pokojnine, saj bi, če bi ZPIZ-1 ostal v veljavi, pokojnine še naprej padale. Zato je pomembno, da preprečimo in ustavimo nadaljnje padanje pokojnin, in da se zaustavimo na sedanji vrednosti 78 %. Preglednost pokojninskega sistema dodatno krepi tudi uvedba informativnih osebnih računov, ki jih bo vodil Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije za vsakega zavarovanca, ki je vključen v obvezno zavarovanje. Dobra rešitev je tudi, da bo zavod vsakega zavarovanca po dopolnjenem 58. letu starosti moral po uradni dolžnosti obveščati o izpolnjevanju pogojev oziroma o tem, kakšno je stanje njegove pokojnine. Bistvo novega sistema je tudi postopno uvajanje sprememb in daljše prehodno obdobje, kar pomeni prehod na bolj vzdržen sistem obveznega zavarovanja na podlagi medgeneracijske pogodbe. Glede na oceno stanja pokojninskega sistema z vidika vpliva na vzdržnost javnih financ na makro nivoju, na nujnost pokojninske reforme kažejo najnovejši podatki, ki upoštevajo tudi že negativne učinke finančne gospodarske krize. Zakon temelji na preglednosti in razumljivosti sistema ter na vpeljevanju spodbud za daljše ostajanje v zaposlitvi tudi po izpolnitvah minimalnih in polnih pogojev za upokojevanje. Tako bo nov sistem po eni strani temeljil na večstebrnem sistemu, ki bo zagotavljal dohodke iz več različnih virov in bo zagotavljal večjo povezanost med vplačanimi prispevki in pokojninami. Po drugi strani pa bo zagotavljal dostojne pokojnine vsem, ki zaradi utemeljenih okoliščin niso privarčevali dovolj sredstev. Temeljni cilj predloga zakona na področju dodatnega zavarovanja je, da mora dodatna starostna pokojnina pokriti izpad prejemkov posameznika iz obveznega pokojninskega zavarovanja ter tako omogočiti vzdržnost pokojninskega sistema in dostojne pokojnine. Vzpostavil se bo pokojninski sistem, ki bo temeljil na zavarovanju in bo pravičen, pregleden in s tem finančno učinkovit. Zelo pomembno je tudi, da predlog temelji na načelih vzajemnosti in ohranja medgeneracijsko solidarnost. S predlagano novelo zakona bomo dosegli, da se ustavi vsakoletno padanje razmerja med povprečnimi plačami in pokojninami. V času krize, v kateri smo, je kaj več težko zahtevati in pričakovati, saj bi bila za to potrebna dodatna sredstva, kar pa je v nasprotju z zagotovitvijo cilja finančne vzdržnosti. Pri tem je zelo pomembno, da bi se upočasnila rast števila novih upokojencev na eni strani, in da bi se kaj kmalu tudi povečalo število zavarovancev. Poslanci Državljanske liste se zavedamo, da predlagana novela zakona prinaša ustrezne rešitve, vendar pa bodo učinki pokojninske reforme še toliko večji, če jih bo spremljala gospodarska rast. Hvala.
V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ima besedo gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Naslov mojemu prispevku smo dali Nujnost sprejetja ZPIZ-2 čim prej. Spoštovani kolegice, kolegi, vsi prisotni! Slovenija se je znašla na usodni točki odločitve. Odločamo o tem, ali bomo ukrepali ali še naprej čakali in še naprej drveli v prepad ter se zanašali in čakali na tuje posredovanje. Predlog novega zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je eden od pomembnih zakonov, ki Slovenijo lahko pomaknejo naprej, korak bližje k izhodu iz krize, pa ne samo zaradi vzdržnosti pokojninske blagajne, ampak tudi zaradi signala doma in v svetu, da smo sposobni sprejemati ustrezne strukturne reforme. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlog novega pokojninskega zakona, saj vemo, da s to zakonodajo že krepko zamujamo, kar potrjujejo številne negativne posledice, ki se vse bolj kažejo že sedaj. Pri pokojninski reformi gre za projekt najširšega interesa, ki bo vplival na vse generacije Slovenk in Slovencev, zato smo v Poslanski skupini SLS vedno zagovarjali, kako je pomembno, da se čim širša javnost vključi v oblikovanje končnega zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Kljub temu pa pričakujemo od vseh, da konstruktivno pristopimo k obravnavi in ne zavračamo sprejetja zakona, mogoče zgolj iz nasprotovanja vladni koaliciji. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pokojninsko reformo obravnavamo kot enega najpomembnejših projektov tega mandata, saj bi nadaljnje odlašanje v naslednjih letih nedvomno povzročilo še večje težave in zaplete. Ponovno poudarjamo, tudi danes, da je nujno ukrepati, če se želimo izogniti situaciji, ko bo treba zniževati pokojnine. Z vsakim letom odlašanja reforme se tudi za bodoče upokojence pogoji slabšajo, saj se slabša in znižuje odmera višine pokojnine. Zaradi odlašanja je v predlogu zakona predviden odmerni odstotek 78 %, prej 80%, valorizacijski količnik 0,732, prej 0,755. V Poslanski skupini SLS menimo, da bi morali ukiniti nadaljnjo zlorabo inštituta valorizacijskega količnika, ki nepravično znižuje pokojnino mlajšim generacijam ter uvesti kakšen drug točkovni sistem, na primer z indeksiranjem na povprečno plačo, ki bi bolj pravično določal pokojnine bodočim upokojencem. Na potrebne spremembe vpliva predvsem demografska slika in staranje prebivalcev ter daljše življenje in s tem daljši čas prejemanja pokojnine. Sposodil si bom citat vidnega strokovnjaka, dr. Matjaža Gamsa, s posveta na to temo, ki je dejal: "Študije kažejo, da bi morala biti pokojninska reforma uvedena pred 5 do 10 leti. Na tem trdno stojimo, in tudi strokovnjaki so, in tudi sam osebno sem pisal že o tem v raznih medijih. Zakaj potem ni prišlo do hitrejše reakcije, zakaj smo morali čakati, da se tako zakomplicira?" Nesporno dejstvo je, da vzdržnost pokojninske blagajne na kratki rok rešimo le s hitrim sprejetjem reforme, ki mora dvigniti starost ob upokojitvi za najmanj 3 leta. Dolgoročno, v drugi fazi pokojninske reforme, pa je nujno oblikovati oziroma nadgraditi sistem, da bo dolgoročno zagotavljal varne in višje pokojnine. Ukrepati moramo tudi na področju bolj aktivne demografske politike in posledično pozitivne družinske politike. S pozitivnimi ukrepi in spodbudami, da se bodo mladi odločali za več otrok, saj dolgoročno le to reši socialne blagajne in, kot kažejo raziskave, tudi obstoj slovenskega naroda nasploh. Zato podpiramo, da kot osnovno načelo pokojninskega zakona ohranimo solidarnost in kot osnovo za pokojnine določimo zavarovalno oziroma pokojninsko dobo, torej dobo z vplačanimi prispevki. Poslanska skupina SLS je podprla pokojninsko reformo tudi v preteklem obdobju. To se mi zdi pomembno poudariti. V poslanski skupini smo z glasovanjem za podprli pokojninsko reformo že, kot rečeno, v prejšnjem mandatu, ko je bil skrajni čas, da bi omilili sedanje kritično stanje javnih financ. Večino naših konstruktivnih predlogov, resnici na ljubo, in pripomb je upošteval že prejšnji minister oziroma Vlada, in so tako že vključene tudi v sedanji predlog zakona, ki je ključne rešitve povzel po prejšnjem predlogu ZPIZ-2. Naj omenimo samo nekaj takratnih predlogov: bonus materam ob upokojevanju za vsakega otroka, obdobje obveznega služenja vojaškega roka. Nadalje, polna starostna pokojnina je v prehodnem obdobju pri starosti moških 60 let, 40 let dobe, in žensk 60 let starosti. Naš predlog je bil 38. Sedaj je sicer 40 let dobe, brez odbitkov v prehodnem obdobju. Bolj postopno zaostrovanje upokojitvenih pogojev v prehodnem obdobju, pokojninska doba se prizna delavcem, katerim podjetja niso plačala prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Vsi prejemki, nadure, božičnice, nagrade, se s plačanimi prispevki vštevajo v pokojninsko osnovo. Zavarovancem je omogočen elektronski vpogled v svoje podatke o pokojninski dobi, pokojninskih osnovah in ob izpolnitvi 58. let prejmejo obvestilo o izpolnjevanju pogojev za starostno in predčasno upokojitev in okvirni izračun pokojnine. Tudi v prejšnjem predlogu smo uspeli z znižanjem provizije za upravljanje skladov iz 1,5 % na 1 %. Dosegli smo celo, da so se z amandmajem k prejšnjemu ZPIZ vrnile državne pokojnine prejemnikom in sicer, če ne bi padel zakon na referendumu, bi se državne pokojnine še naprej izplačevale, vsaj vsem tistim dotedanjim upravičencem, ki so imeli to pravico po 59. členu ZPIZ-1, tako kot ostali upokojenci, pa jim je že prej sprejeti socialni zakon enostavno to pravico odvzel. Šlo je takrat za okrog 1500 upravičencev in njihova pokojnina je bila le, mislim, da, 189 evrov. Bila pa je le in marsikateri vdovi je še koliko pomenila. Tretji sklop, predlogi Poslanske skupine SLS za dopolnitev sedanjega ZPIZ. Tudi pri oblikovanju predloga sedanjega ZPIZ-2 smo poslanci SLS konstruktivno sodelovali ter dali nekaj bistvenih vsebinskih predlogov in nekaj tehničnih, za katere pričakujemo, da bodo v usklajevanju za novi predlog ob drugi obravnavi tudi upoštevani. Prvič, ureditev pričakovanih pravic trenutno brezposelnim in delavcem tik pred upokojitvijo brez malusov v prehodnem obdobju. Drugič, znižanje upokojitvene starosti materam oziroma staršu, ki je uveljavljal starševsko nadomestilo, glede na število otrok, progresivno, kot je predlagano v zadnjem osnutku, in sicer je predlagano za 4 otroke, torej znižanje starosti s 60 na 57 let starosti ob upokojitvi. Tretjič, menimo, da je treba o tem še razpravljati in še usklajevati, materam pri upokojitvi priznati že dokupljeno dobo za čas, ko so zaradi otrok ostale doma. Četrtič, med upravičence za dodano dobo upoštevati tudi obolele in preživele za rakom do 15. leta starosti, v primeru, da imajo zaradi tega zdravstvene posledice. Petič, očiščenje pokojninske blagajne naj bo pravično in enako za vse, zato je treba preveriti dodatke, ki so iz naslova izjemnih pokojnin neupravičeno vključeni tudi v vdovske in družinske pokojnine ter popraviti nekatere krivice zaradi sprememb ZUJF. Določiti, da se prenovi register poklicev oziroma dodatno oziroma poklicno zavarovanje in uskladi z dejanskimi poklici, ki še potrebujejo to poklicno dodatno zavarovanje. Uskladiti ta seznam tudi z delodajalci. Sedmič, upoštevati pripombe družinske pobude glede črtanja določila o prenehanju pravice do družinske pokojnine zaradi sklenitve zakonske zveze, saj je tako zapisana določba diskriminatorna do zakoncev v primerjavi s tistimi, ki živijo v zunajzakonski skupnosti. To zadevo je zagotovo treba pošteno urediti. Osmič – in še en bolj tehnični predlog za razbremenitev gospodarstva – pri posredovanju podatkov o plačah in zavarovalnih osnovah naj bo zavezanec za poročanje Durs. Predlagamo, da s tem določilom gremo že kar v sam zakon. Devetič, podpiramo predlog Obrtne zbornice, da lahko mojstri domače in umetnostne obrti nadaljujejo delo tudi po upokojitvi, če nimajo naslednika, saj smo mi celo predlagali, da bi se to omogočilo vsem samostojnim podjetnikom.Desetič, strinjamo se tudi, da je treba proučiti in popraviti razlikovanje pri posameznih pravicah glede na status, še posebej pri invalidninah in nadomestilu po poklicni rehabilitaciji tako za samozaposlene kot za kmete. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bomo še naprej konstruktivno sodelovali pri oblikovanju dokončnega besedila ZPIZ-2 in ga zato podpiramo, saj menimo, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Še v imenu Poslanske skupine DeSUS, gospa Jana Jenko.
Hvala lepa za besedo. Vsem skupaj lep pozdrav! Pred nami je ponovno reforma pokojninskega sistema. Takoj v uvodu moram poudariti, da lanske tako imenovane Svetlikove reforme DeSUS ni v celoti zavračal. Ključno za zavrnitev predlagane reforme na plenarnem zasedanju Državnega zbora je bilo usklajevanje pokojnin. Neusklajenost tega dela reforme je med stranko DeSUS in sedanjimi koalicijskimi partnerji še vedno prisotna. Rez v pokojnine v obliki neuskladitve pokojnin se bo upokojencem poznal trajno. Nikoli ne bodo dobili povrnjenega tistega, za kar so bili prikrajšani v letih 2010, 2011 in v letošnjem letu. Vsi veste, da se v preteklih letih z interventnimi zakoni pokojnine zaradi gospodarske krize niso uskladile na način, kot ga določa osnovni zakon. To je za razmerje, za kolikor so se dvigovale plače in to kljub temu, da imamo že od leta 2010 natančno določeno zakonsko obveznost namenskega nakazila 50 milijonov evrov za usklajevanje pokojnin iz Kapitalske družbe ZPIZu. Obvezno je treba zagotoviti usklajevanje pokojnin najmanj v višini ugotovljene rasti cen življenjskih potrebščin. To slednje je vnešeno v koalicijsko pogodbo, vnešeno je bilo tudi v prvotne tekste tega predloga zakona, v uradno vloženi verziji pa to določilo močno pogrešamo. Cilj reforme je zagotoviti stabilnost in vzdržnost pokojninske blagajne z namenom, da bomo lahko tako sedanjim kot prihodnjim upokojencem redno izplačevali pokojnine, ki bi bile tudi dostojne. Današnji pokojninski sistem moramo spremeniti predvsem zaradi neugodnih demografskih razmer, naraščanja izdatkov za pokojnine in večanja obremenitve proračuna in prezgodnjega upokojevanja. V DeSUS reforme pokojninskega sistema ne jemljemo kot rešiteljice gospodarske krize. Vidimo jo kot rešiteljico težav pokojninske blagajne, ki je vsako leto bolj potrebna dopolnilnega polnjenja s strani proračuna. Proračun je v preteklem letu namenil za pokojnine skoraj že milijardo in pol evrov. Tretjina teh sredstev je namenjena pokojninam, ki ne temeljijo popolnoma na vplačanih prispevkih, zato v naši poslanski skupini pozdravljamo predlagano očiščenje pokojninske blagajne, pri čemer pa vidimo problem v sami izvedbi. Menimo, da bi lahko zaradi prevelikih stroškov vzpostavitve novega sistema izplačila teh pokojnin ostala na ZPIZu, sredstva za izplačevanje pa je treba zagotoviti s področnih ministrstev. Pri tem je treba obvezno voditi dve bilanci, eno za starostne pokojnine in eno za tako imenovane izredne, posebne pokojnine. V Poslanski skupini DeSUS vidimo tudi povezavo s krizo pokojninske blagajne v znižanju prispevne stopnje za pokojninsko in invalidsko varstvo. Slovenija je edini primer med evropskimi državami, kjer delodajalci plačujejo nižji prispevek za pokojninsko blagajno, kot ga prispeva delavec. Iz skupne prispevne stopnje 31 % se je prispevna stopnja postopno od leta 1996 znižala do današnje 24,35 %, vendar zgolj za delodajalce, tako da je danes razmerje 15,5 proti 8,85 %. Tak ukrep naj bi veljal samo začasno, do razbremenitve davka na plače. Obveznost plačevanja davka na plače je prenehala 1. januarja 2009, znižana prispevna stopnja za delodajalce pa je še vedno veljavna. V trenutnih gospodarskih razmerah, v katerih se nahaja Slovenija, bi to sedaj sicer res težko uskladili, vendar, če bi se zaradi prihranka iz naslova znižanja prispevka res povečevalo število delovnih mest v gospodarstvu, bi bilo tako ravnanje sprejemljivo tudi za nas. Žal pa so šla sproščena sredstva za odplačevanje menedžerskih posojil za tajkunske prevzeme in druge malverzacije. Zato so izgovori na padec konkurenčnosti v gospodarstvu in na krizo za nas neutemeljeni. Pokojninska blagajna je bila v vseh teh letih iz tega naslova prikrajšana za milijarde evrov. Na nivoju samo lanskega leta, recimo, manjka približno 800 milijonov evrov. Tudi to je treba prišteti med vzroke krize pokojninskega sistema in blagajne. Poslanke in poslanci DeSUS smo enotnega mnenja, da je prihod na daljšo aktivno dobo dela nujen, ker to narekujejo že sedanje demografske razmere in tudi projekcije za prihodnost. Prebivalstvo v Sloveniji se stara, kar se kaže tudi v vse večjem številu upokojenih in v daljšem obdobju prejemanja pokojnin. Leta 1990 so osebe v starosti 65 ali več let predstavljale 10,6 % vseh prebivalcev Slovenije, leta 2010 je bil ta delež že 16,5 %. Pričakovano trajanje življenjske dobe se je v Sloveniji v zadnjih 20 letih podaljšalo, pri moških za 7 let in mesec dni, pri ženskah za 5 let in 5 mesecev. Danes se ženske lahko polno starostno upokojijo že pri starosti 57 let in 4 mesece, s 37 leti in 9 meseci pokojninske dobe, moški pa pri starosti 58 let in 40 let pokojninske dobe. Povprečno računano pa Slovenec oziroma Slovenka delata zgolj 35 let. V Sloveniji je približno 590 tisoč upokojencev, od tega manj kot polovica, 215 tisoč, starostnih upokojencev, katerih pokojnina je enaka ali nižja od zneska 600 evrov, kar nekako ustreza pragu revščine. Leta 2011 je povprečna starostna pokojnina v primerjavi z neto plačo znašala 73,2 %, leta 2011 pa le še 66,3 %. V letu 2001 je povprečna pokojnina vseh upokojencev znašala 66,3 % neto plače, v letu 2011 pa le še 58,6 %. Zaostajanje pokojnin za plače bi tako v letu 2011 na enega starostnega upokojenca mesečno znašalo že kar 125 evrov, na enega od vseh upokojencev pa dobrih 100 evrov. Upokojencem in ljudem je ob odhodu v pokoj treba zagotoviti solidno in dostojno socialno varnost. Pri tem je treba izhajati iz tega, da pokojnina ni socialni transfer, pač pa ekonomska pravica iz naslova minulega dela in vplačanih prispevkov. Ponovno poudarjam, da je treba urediti oziroma ponovno vzpostaviti redno letno usklajevanje pokojnin. Pokojnine se morajo prilagajati splošnemu ekonomskemu stanju zaposlenih in glede na rast cen življenjskih potrebščin. Koalicijska pogodba določa usklajevanje pokojnin dvakrat letno in s formulo, ki ustreza sledenju plač v 60 % in sledenju višanja življenjskih stroškov v 40 %. Prav tako določa usklajevanje od leta 2013 naprej, to je od prihodnjega leta. Že danes je znano dejstvo, da bo ta reforma kratkoročna, s takojšnjimi pozitivnimi učinki. Vemo pa tudi, da če ne sprejmemo te reforme, bo naslednji poskus bistveno težji. Verjamem, da bodo čez nekaj let gospodarske razmere ugodnejše, kar pomeni povečanje števila zaposlenih in s tem večji priliv v pokojninsko blagajno. Predlagane reforme pokojninskega sistema v začetni fazi obravnave v DeSUS ne bomo zavrnili. Pričakujemo pa kar nekaj popravkov. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Najprej ima besedo mag. Alenka Bratušek, za njo gospod Matjaž Han.
Spoštovane, spoštovani! Sama se še kako zavedam, da je pokojninska reforma nujna. Nujna je bila tudi lani. Gospod Vizjak, gospod Virant, gospa Tomc, lani ste z veliko lahkoto prepričevali celoten slovenski narod, da ta pokojninska reforma ni potrebna. "Pokojninska reforma ni potrebna tja do leta 2015." To so besede predsednika vlade Ivana Janeza Janše, to so njegove besede, izrečene 28. januarja 2012. Neresnica, zavajanje ljudi ali samo nepoznavanje situacije, v kateri je Slovenija? Sem danes še enkrat pogledala na koledar, če slučajno že nismo leta 2015 in sem kakšno leto prespala, ampak sem ugotovila, da smo še vedno v letu 2012 in danes, kljub velikim besedam in obljubam predsednika Vlade, govorimo prav o pomembni pokojninski reformi. Vse od leta 2009 nas Evropska komisija resno opozarja, da je pokojninska reforma ključna za Slovenijo. Vi ste še pol leta nazaj vpili, da ni potrebna in da še imamo čas. To niso besede, to je zapisano v dokumentih Evropske komisije. Zakaj ste si od februarja do danes premislili? Prosim, gospod minister, povejte nam, kaj je bil razlog, da je pokojninska tema pri vas postala številka 1? Je razlog temu pritisk Evrope, pritisk finančnih trgov ali ste preprosto spoznali, da je bil lanskoletni padec pokojninske reforme velika, da ne rečem gromozanska napaka? Kako boste danes prepričali ljudi, da je ta pokojninska reforma boljša in še bolj nujna, kot je bila lani, da jo Slovenija res potrebuje? Verjetno in verjamem, boste tudi letos razumeli zahtevo ljudi po referendumu – tako kot ste jo lani, gospod minister –, če ta pokojninska reforma ne bo usklajena s sindikati, ker to je bil ključni razlog, da ste glasovali proti, ne samo vi, ampak celotna Poslanska skupina SDS. Ne vem, kaj bi moralo biti oziroma kaj je danes drugače, da nas boste vse prepričali, da bomo to pokojninsko reformo podprli, kljub temu, da morda ne bo usklajena s socialnimi partnerji. "Štirikrat proti" je bil vaš veliki slogan. En proti je bil namenjen pokojninski reformi, en pa Pahorjevi vladi, ki ni imela podpore ljudi. Ali se zavedate, da ta vaša vlada danes prav tako nima podpore teh istih ljudi? Saj naroda še nismo zamenjali. Poglejte, kaj danes delate z zahtevami za referendum. Če se ne uspete uskladiti s sindikati, z ljudmi, preprosto izgubite podpise. Nezaslišano za pravno državo, za demokracijo, pa še kaj. Ampak kaj pa vi? Nič, vsak od odgovornih najde svoj razlog in zadeva je za vas zaključena. Pozivate nas, naj stopimo skupaj, skupaj uničevati to državo. Ne slišite naših pozivov, ne slišite naših predlogov, ne slišite strokovnih kritik, ne slišite nič. Vse, kar znate reči je: "Stopimo skupaj." Ampak vi to razumete nekoliko drugače. Stopiti skupaj sicer pomeni, da vsak naredi nekaj korakov, pri vas pa bi bilo treba vse napore narediti na eni strani, vi bi pa stali tam, kjer ste. To preprosto tako ne gre. Strokovnjaki pravijo, da je razlik med Svetlikovo in vašo, gospod Vizjak, reformo za 5 %. To niso moje besede, to je povedalo kar nekaj ljudi. Če to drži, je bilo neodgovorno, predvsem pa drago, da smo zaradi vaših kratkoročnih političnih interesov izgubili leto in pol. Državi ste s tem nakopali veliko problemov, težav, predvsem pa ogromno dodatnih stroškov. To lahko pogledate v proračunu na postavki obresti. Tudi zadnje vaše zadolževanje, na katerega ste zelo ponosni, po obrestni meri skoraj 6 %, vam kaže to. Kdaj so začele obresti naraščati, pa tudi lahko pogledate, tudi o tem obstajajo dokumenti, niso to prazne besede kar tako. Gospod minister, prosim vas, da nam jasno in glasno poveste, kaj so ključne razlike med vašo in Svetlikovo reformo in zakaj ste izbrali ženske oziroma zakaj morajo ženske nositi večje breme te reforme. Prej ste omenili individualne račune. Do nedavnega smo govorili samo o informativnih individualnih računih. To je zdaj en korak v tisto smer, ki je bila že lani napovedana. Pa tudi o tem očiščenju pokojninske blagajne, bom rekla, če resnično ne mislite zmanjševati teh pravic, kar vseskozi poudarjate, potem na to očiščenje ni treba biti tako zelo ponosni, ker že danes v proračunu obstaja jasno ločeno, kaj je tekoča obveznost do ZPIZ in kaj je dodatna obveznost do ZPIZ. Te dodatne – to pomeni, da proračun da to, kar zmanjka pokojninski blagajni – je za eno milijardo. Že danes vemo, koliko zmanjka in koliko je obveznost proračuna za tiste, ki si pokojnin niso prislužili z delom, ampak z nečim drugim. Ker kar tako ne daje država nikomur. Drugo vprašanje, kar sem sicer vprašala že predsednika, vprašala sem tudi vas na odboru, pa ste rekli, naj se obrnem na ministra Šušteršiča. Ne boste verjeli, ko sem poskusila z ministrom Šušteršičem, mi je rekel, naj se obrnem nazaj na vas in krog je bil sklenjen, odgovora pa nikjer. Za kaj je šlo? Moja ocena je, da bi vsi trije glede na pomen in količino denarja to morali izstreliti, ne pa, da se pogajamo, kdo mi bo na to vprašanje odgovoril. Od kje bo v naslednjem letu zaradi pokojninske reforme prihranka 150 milijonov evrov? Vsi trije veste, da to ni res, ampak, ker ste to vključili v proračun, morate zdaj to ponavljati. Da to ni res, vam je povedala tudi Evropa, ki vam ne verjame, da boste proračunski primanjkljaj oziroma primanjkljaj sektorja države, to je malo širše kot proračun, v naslednjem letu spravili pod 3 %. Evropa vam je napovedala za naslednje leto 3,9 %. Upam, da veste, da ne bodo zadovoljni samo s številkami in bodo tiho, ampak bodo spraševali naprej in s tem zamegljevanjem bo prišla v naslednjem letu tudi konkretna denarna kazen. Zato ker zavajamo, ker ne damo pravih podatkov. Če ste njim povedali, da bomo v naslednjem letu prihranili 150 milijonov evrov iz naslova pokojninske reforme, mi je jasno, zakaj ocenjujejo primanjkljaj 3,9 %. Prosim za natančen odgovor po kategorijah. Vam pa že zdaj povem, da če mi boste odgovorili, da je to izračun modela, ki obstaja za to, ne drži, ker model deluje približno tako – mislim, da v lanskem letu je deloval tako in bistvene razlike mislim, da ni –, da izračuna "stroške za pokojnine" po današnjem sistemu in stroške po novem sistemu. Minister, vi dobro veste, da po novem sistemu marsikdo, ki je danes v pokoju, v pokoju ne bi bil. Zato je lahko razlika 150 milijonov evrov. Ampak upam, da tistih, ki danes so v pokoju in ne izpolnjujejo pogojev po vašem novem predlogu, ne boste nagnali iz pokojninske blagajne. Zato ta številka ne more držati. Tretja stvar. Koliko časa bo zdržala ta pokojninska reforma oziroma koliko časa bo naš pokojninski sistem vzdržen, če to reformo sprejmemo? Vam bom povedala odgovor, in to iz vaših dokumentov. Z uveljavitvijo ZPIZ-2 v predlagani obliki bi se zagotovila finančna vzdržnost pokojninskega sistema do leta 2020. To pomeni 7 let. Proračunski memorandum 2013–2014, stran 42 od 48. Veste, koliko je bila vzdržna tista Svetlikova pokojninska reforma? Dvakrat toliko, gospod Vizjak, dvakrat toliko! Čez 5 let se bo Državni zbor ponovno ukvarjal s pokojninsko reformo. Tudi tista ni bila za vekomaj, ampak vsaj na nek srednji rok je bila vzdržna, za razliko od te vaše, ki to ni. To ste sami zapisali v dokumente, imam jih s sabo in lahko preveriva, da se ne bova prerekala okrog besed. Zakaj torej, spoštovani minister, mislite, da je vaša reforma boljša kot Svetlikova? Zakaj vi in vaša stranka niste podprli reforme lansko leto? Zakaj, spoštovani minister? Zato, ker vam in vaši stranki nikoli ne gre za državo in državljane, ampak vedno in izključno samo za oblast.
Besedo ima minister Vizjak, za njim gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Težko sem vljuden ob takšnih napadih osebe, ki je bila visoka finančna predstavnica, tudi v vladi Janeza Janše. Namreč, bila je direktorica Direktorata za proračun in verjetno soodgovorna za nastale razmere, ki jih sedaj prikazuje kot pogrom in pogreb te države. Da nam je šlo takrat samo za oblast, potem je bila del tega scenarija. To je težko, težko poslušati. Spoštovani! Pokojninska reforma, ki je padla na referendumu, je padla zaradi tega, ker je bila slaba. Ne zaradi tega, ker smo ji nasprotovali v Slovenski demokratski stranki. Slovenska demokratska stranka niti ni sprovocirala tega referenduma, temveč so to naredili sindikati. Tudi če bi Slovenska demokratska stranka podprla to reformo, bi ta reforma padla, ker je bila slaba. Dokaz za to je bila kar 75 % zavrnitev teh predlogov. Zakaj je bila slaba? Zaradi tega, ker se ni spopadla s tistimi temeljnimi dilemami, na katere so opozorili sindikati. Ena takšnih najpomembnejših je to, da je 40 let dela v tej državi dovolj za polno pokojnino. To je tista temeljna razlika med našo in takrat zavrnjeno, padlo pokojninsko reformo. Mi pravimo, da je 40 let dela dovolj za polno pokojnino. Na podlagi tega dejstva in tudi ostalih slonimo na pokojninskem sistemu kot sistemu, ki temelji na vplačanih prispevkih. Zato tudi širimo plačevanje prispevkov na vsako delo, tudi delo po podjemni pogodbi, po avtorski pogodbi in po ostalih oblikah pravnih razmerij, ki imajo naravo dela. Menim, da je to zelo pomembno in da lahko sooblikuje in soprispeva k stabilnosti in dolgoročnosti, tudi nenazadnje pokojninskih sistemov. Torej, še enkrat, mi nismo in tudi sam osebno nisem nikoli trdil, da pokojninska reforma ni nujna, čeprav si težko predstavljamo, kaj ta pojem "nujna" je. Zato sem na hearingu za ministra za delo izpostavil, kdaj se nameravamo s to reformo spopasti. Odgovor na drugo vprašanje, zakaj smo pri tej zadevi pohiteli. Zaradi tega, ker so napovedi okrevanja gospodarstva v Sloveniji, ki še kako vpliva na prihodkovno stran pokojninske blagajne – na podlagi vplačanih prispevkov, torej – kazale pred enim letom povsem drugačno sliko za leto 2012 in za leto 2013. Uradne napovedi Urada za makroekonomske analize in razvoj, jesenske napovedi, so za leto 2012 pokazale za 4 odstotne točke nižjo gospodarsko rast in za leto 2013 tudi za 4 odstotne točke nižjo gospodarsko rast. Zaradi tega smo se spomladi, nekaj mesecev po prevzemu oblasti, pa tudi po napovedih Urada za makroekonomske analize in razvoj, odločili, da damo tej reformi večjo prioriteto. To so tisti temeljni razlogi. Mislim, da so prepričljivi. Razmere v tej državi kot zapuščina pretekle Vlade – zato smo tudi imeli izredne volitve – so bile bistveno hujše, bistveno slabše, kot pa so kazale napovedi uradnih inštitucij še v jeseni. Ta žalostna slika se je potrdila spomladi s spomladanskimi napovedmi in se dodatno utrdila z jesenskimi napovedmi letos. To je, spoštovana, temeljni razlog in ne bom več odgovarjal, ker se mi zdi res nepotrebno, ker sem tudi že drugič danes pojasnil, zakaj smo spremenili terminski načrt, zakaj smo pohiteli tudi s to pomembno zakonodajo oziroma reformo. Glede stabilnosti uveljavitve oziroma časa, za katerega bo prijela. Res je, mi temeljimo naše finančne izračune na podlagi modela, ki je bil za to narejen, in spoštovana, povejte mi, katere izračune imate boljše, bolj prepričljive od tega modela. Za ta model je bilo potrošeno veliko denarja, tudi takrat, ko ste vi skrbeli za proračun. Prosim, povejte mi, zakaj mu zdaj ne verjamete, če je bil ustanovljen s tem namenom. Iz tega modela izhajajo ti prihranki, ki jih bom zdaj tudi specificiral. Približno 90 milijonov evrov prihrankov izhaja iz zapoznelosti upokojevanja zaradi spremenjenih pogojev upokojevanja. Teh 90 milijonov je sestavljeno iz dveh struktur. Prva je ta, da bo zaradi zamika pogojev upokojevanja manj upokojencev in manj izdatkov za pokojnine iz pokojninske blagajne in, kar model težko zajame oziroma ne zajame, dodatnih vplačil prispevkov teh istih ljudi. Saj ti ljudje bodo plačevali prispevke, če se ne bodo upokojili. Skupaj v vsoti je to po naših ocenah 90 milijonov evrov. Dodatnih 10 milijonov evrov prihrankov je iz naslova širjenja osnov za plačevanje prispevkov. Namreč, po načelu, da praktično vsako delo šteje, se bo odslej plačevalo tudi delo po podjemnih pogodbah za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, kakor tudi avtorskih in vseh ostalih pogodbenih razmerjih, ki imajo neko osnovo v delu. Tretja, približno enaka vsota, 10 milijonov evrov, gre zaradi prevetritve poklicnega zavarovanja. Samo na tiste – namreč, poklicno zavarovanje plačuje tudi država, kot delodajalec –, ki dejansko delajo na takšnih delovnih mestih, kjer je treba plačevati obvezno dodatno pokojninsko zavarovanje. Če zelo poenostavim, na primer v neki operativi na Ministrstvu za notranje zadeve ali Policiji je to gotovo na mestu. Vprašanje pa je, do kod seže ta kriterij in meja operative. Ali so to tudi tisti v pisarnah in do katere mere kje? Podobno je v vojski, podobno je še v kateri drugi službi. Tega je veliko v tej državi. Prevetritev tega sistema, kar je del te reforme, bo prinesla približno 10 milijonov evrov na letni ravni. Manj izdatkov iz proračuna. Peti sklop, težak približno 50 milijonov evrov, pa je drugačen način usklajevanja oziroma neusklajevanja pokojnin, kar je predvideno. Ja, to je sestavni del tega predloga. Spoštovani! Ko govorimo o obdobju 7 let, kažejo izračuni, da je najmanj do tega obdobja predlagana rešitev učinkovita in stabilizira prihodke z odhodki vizavi sedanje rešitve. To še ne pomeni, da ne bo tudi po tem. Kot je že bilo rečeno v tem parlamentu, je to zelo odvisno od tega, kakšno bo gospodarsko okrevanje v tej državi, koliko bomo imeli čez 5, 7 let vplačnikov v pokojninsko blagajno. Če bomo imeli padanje gospodarske situacije tako kot doslej – sem sicer prepričan, da ne –, potem nam nobena pokojninska reforma ne bo stabilizirala pokojninskega sistema v tej državi. Če bomo še naprej padali v številu vplačnikov v pokojninsko blagajno vizavi številu prejemnikov, nam nobena pokojninska reforma ne bo pomagala, saj mi ne moremo toliko zaostriti upokojitvenih pogojev. Za to so ukrepi, ki spremljajo to pokojninsko reformo, o katerih ste v tem parlamentu že odločali in še boste. To so ukrepi za okrevanje gospodarstva, za sanacijo bančnega sistema, za boljše upravljanje s premoženjem – zelo pomembni komplementarni ukrepi tej pokojninski reformi, in ni naključje, da se sprejemajo in so predstavljeni v paketu. Prav tako tudi delovnopravna zakonodaja. Tako da, spoštovani, mi vidimo nadaljnje okrevanje in stabilizacijo pokojninskega sistema tudi v oživitvi gospodarstva, v novih delovnih mestih. To se mi zdi izredno pomembno poudariti in podčrtati. Spoštovana, to se ne da izmeriti in mi ne moremo izmeriti, koliko delovnih mest več bomo imeli čez 7 let, leta 2020. Verjamemo pa in vemo, da bo to, kako hitro in kako krepko bo ponovno treba zarezati v pokojninski sistem, zelo odvisno tudi od učinkov ukrepov in od gospodarskega okrevanja. Govorite, da smo izgubili leto in pol, ampak kažete tu na mene oziroma na sedanjo koalicijo kot na tisto, ki je zavrnila ta zakon in zaradi katere je ta zakon padel. Pozabljate, kdo je zavrnil ta zakon. Tisti, na katerih glas prisegate in spodbujate k referendumu. Če bi to opozicija v tem parlamentu zavrnila in bi imela dovolj glasov, potem bi bilo to na mestu, bi rekli, da je opozicija zavrnila zakon in prevzema odgovornost za neuveljavitev zakona. Vi pa sedaj to odgovornost nalagate takratni opoziciji, pri čemer so to zavrnili ljudje na referendumu. Kdo je zavrnil pokojninsko reformo iz leta 2010? Opozicija ali ljudje na referendumu? Zakaj so jo zavrnili? Zaradi tega, ker je bila slaba ali zaradi tega, ker ji je opozicija nasprotovala? Tukaj bi vas prosil, res, za nekoliko več korektnosti. Še nekaj, spoštovana! Rekli ste, da ne slišimo vaših pozivov in predlogov. Imam dokumentirano, da smo vas, kot Socialne demokrate, pozvali za sodelovanje pri pripravi tega zakona in smo vam naslovili dopise, da smo vam na voljo za vsa pojasnila, predloge, za diskusije okoli predlaganih rešitev. Niti enkrat nam niste na to odgovorili, kaj šele sprejeli te naše pobude. Imam tukaj maile, vam jih lahko dam v nadaljevanju. Pozitivni Sloveniji in Socialnim demokratom. Obema. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, ja, poglejte, tukaj imam mail, s katerim vam to lahko dokumentiram in bi bil zelo vesel, da se tudi sami prepričate v svojih kabinetih, kajti ta poziv je bil rezultat sestanka, ki so ga imeli predsedniki parlamentarnih strank. Mi smo vam že v sredini oktobra poslali gradivo in vas na podlagi tega sestanka tudi seznanili, da smo se pripravljeni temu odzvati in se z vami pogovoriti o predlogih. Dajte se pozanimati zadaj, ali je to res. To je res, in vi od takrat do danes niste enega samega predloga, vprašanja ali pobude naslovili ne name, ne na kabinet predsednika Vlade, kjer bi do tega dogovora prišlo, in tukaj sedaj v parlamentu govorite, da če se bomo mi bili pripravljeni z vami pogovarjati. Mi smo to izrazili že pred slabim mesecem dni, pa ni bilo ničesar z vaše strani. Tako da, prosim, s temi očitki nekoliko bolj previdno. Spoštovana! Že uvodoma sem pojasnil in tudi iz nastopa drugih poslanskih skupin so bile zelo jasno poudarjene vse razlike med pokojninsko reformo, ki je bila zavrnjena na referendumu in to pokojninsko, ki jo predlagamo. Res je, to je bil tudi dogovor s sindikati, da smo kot osnovo za pogajanje vzeli na referendumu zavrnjeno pokojninsko reformo, pri čemer smo se tudi dogovorili, da bomo uskladili tiste stvari, ki jih prejšnji Vladi ni uspelo uskladiti. To je bil dogovor. Ker ima ta pokojninski zakon približno 450 členov, in ker se niste dogovorili glede 10 stvari, ki so povezane z več členi, bi bilo absurdno odpirati stvari, ki so bile že zaprte, zato jih nismo ponovno odpirali, kajti če bi jih ponovno odpirali, potem bi si nakopali veliko težav v pogajalskem procesu. Zato smo našli rešitve za tista pomembna vprašanja, ki sem jih tudi uvodoma izpostavil. Še enkrat, prvo, kar je, je to, da dajemo v ospredje 40 let pokojninske dobe brez dokupa kot temelj za prislužitev starostne pokojnine. Drugo, kar je, je definicija pokojnine, ki je v povezavi s plačanimi prispevki itn. Če želite, vam lahko to še petkrat ponovim. Zelo bi bil vesel, če si to preberete v gradivu, kajti zelo tabelarno so predstavljene vse razlike, ki so bile sedaj drugače rešene in so drugače tudi pogajane, kot pa je bilo to v padlem ZPIZ-2. Še nekaj. Res je, pogajanja s socialnimi partnerji okoli dokončnih rešitev še potekajo. Pogajanja so relativno naporna in terjajo svoj čas. Vsi skupaj ste tu zelo jasno povedali, da se zavedate nujnosti pokojninske reforme, zato smo tudi postopka pogajanj in postopka v parlamentu po redni proceduri združili in potekata paralelno, in kolikor se spomnim, je bilo s pokojninsko reformo leta 2000 enako. Tudi leta 2000 pokojninska reforma, ki je bila na koncu usklajena, ni bila usklajena pred parlamentarno proceduro, ampak med njo. Znotraj parlamentarne procedure je bila usklajena tudi pokojninska reforma, da ne govorimo o pokojninski reformi iz leta 2010, ki sploh ni bila usklajena. Imamo že kar nekaj prakse pri tem istem načinu sprejemanja predpisov, podobnih predpisov, zelo, zelo različnih vlad, dveh, levih in te sedanje. Toliko. Upam, da sem vam odgovoril na vaša vprašanja.
Replika, mag. Alenka Bratušek.
Hvala, gospod minister. Tudi vaša aroganca nima meje, in upam, da je ta pokojninska reforma vaša, da to ni pokojninska reforma uradnikov, ki so vam jo pripravljali, ker po vaših besedah, ko obdolžujete mene, potemtakem bi tam moral sedeti nekdo drug in ne minister, ki je odgovoren za to. Če ste, če ne, pa povejte, da niste! Ministri, predsednik Vlade, funkcionarji te vlade so odgovorni za politiko, ki jo vlada izvaja in ne uradniki, čeprav je praksa, da želite vse, tudi te izgubljene podpise, zvaliti na uradnike, ampak to je vaša praksa. OECD, IMF, taisti Umar že več let opozarjajo, da je pokojninska reforma nujna, ampak lani vas to ni zmotilo za "štirikrat ne". Slišala sem in razumem, da če se bodo ljudje tudi letos odločili za referendum, nimate s tem prav nobenega problema, ker je glas ljudstva, ki je eno zavrnil, zelo pomemben. Tako sem razumela vaše izvajanje, spoštovani minister, in nimate argumentov, zakaj ste lani pokojninsko reformo rušili. Samo enega, ki sem ga povedala, to je ta, da je za vas bolj pomembna oblast, kot pa država in državljani. Ste pa zelo lepo danes jasno in glasno povedali, da je 150-milijonski prihranek na račun pokojninske reforme balonček, ki se je razpočil, ker neusklajevanja pokojnin ne morete dati v pokojninsko reformo, spoštovani minister, in to dobro veste, zato ste pa 14 dni ali pa en mesec vlekli ta podatek. Če vi oziroma tisti, ki so vam pri pokojninski reformi pomagali, ne vedo, da se modela, ki je bil uporabljen za pokojninsko reformo ne da tako preprosto uporabiti za to, da se izračunajo finančne posledice, vam jaz ne morem pomagati. Sem vam povedala, kaj se naredi. Nov zakon, nov sistem tiste, ki ne izpolnjujejo pogojev, preprosto izbriše. Ali je to vaš cilj? Da ne bodo več na delu ZPIZ, ne bodo dobili pokojnine? To naredi model, ker model ne zna reči: "Tisti, ki ste danes v pokoju, ostanite." Ampak so stari pogoji in novi pogoji in zato je 150-milijonski prihranek pravljica in zato vam ne verjamemo ne mi, ne Evropa, ne OECD in ne IMF.
Gospod Matjaž Han, za njim gospa Kristina Valenčič. Proceduralno mag. Barbara Žgajner Tavš.
Se opravičujem. Hvala lepa, predsednik. Dovolite, ker je minister v predhodnem izvajanju dejal, da naj bi bila opozicija, tudi Pozitivna Slovenija, povabljena k dajanju konkretnih pripomb. Jaz sem prvič slišala to zadevo in želela bi razjasniti – to je tudi moj proceduralni predlog – dilemo, ki se je pojavila, minister. Edini dopis, ki ga imamo in smo ga pridobili v Poslanski skupini Pozitivne Slovenije, je datiran z 19. 10. 2012. Iz tega dopisa, ki ga je posredoval gospod Lovro Lončar iz Vlade, izhaja, pa bom prebrala: "Spoštovani, pripeto vam posredujem dopis v zvezi s Predlogom zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, Predlogom zakona o delovnih razmerjih in Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela. Lepo pozdravljeni, mag. Lovro Lončar, državni sekretar." Nič o povabilu. Prosim, da če se je kje na poti izgubil konkreten dopis – bilo naj bi jih celo več –, da ga danes dobimo. Verjamem, da bo še dovolj časa v nadaljevanju postopka, kjer nastopi vloga poslank in poslancev, saj dokler zakon ni usklajen s socialnimi partnerji, praktično nimamo dajati pripombe na kaj. Amandmaji niso možni, amandmaji se vlagajo v drugi obravnavi, takrat, ko je zakon že usklajen s socialnimi partnerji. Kot že rečeno, dajem proceduralni predlog, da dobimo konkretne dopise, iz katerih izhaja, da smo bili povabljeni konkretno k dajanju pripomb, da razčistimo dilemo, ki se je pojavila. Hvala.
Minister Vizjak.
Verjamem, da niste bili pripravljeni na to in ste spregledali, ker tudi verjetno interesa potem ni. Mimogrede, pri Socialnih demokratih ta interes je obstajal in bom tudi povedal. Iz tega istega dopisa izhaja, da sta se obe opozicijski stranki seznanili, da ministrstvo oziroma minister za delo, družino in socialne zadeve lahko kadarkoli posreduje dodatna pojasnila, dodatno predstavi zakonske rešitve oziroma na sestanku izmenja stališča glede predlaganih rešitev. Odgovor gospoda Lukšiča z dne 20. 10. je bil: "Bomo izkoristili pripravljenost na pogovor o predlogih zakonov." Pozitivna Slovenija je po mailu samo potrdila prejem gradiva. To imamo dokumentirano in vas z veseljem seznanimo o le-tem. Toliko glede vaše pripravljenosti po vsebinskih diskusijah.
Dober dan. Besedo imagospod Matjaž Han. Se opravičujem. Izvolite, gospa Barbara Žgajner Tavš.
Matjaž, drugič opravičilo. Res želim razčistiti, minister, ker so prevelike, prehude obtožbe z vaše strani na račun našega nesodelovanja. Iz dopisa, ki sem vam ga prebrala, izhaja točno to, kot sem prebrala, točno to – nikjer nobenega povabila k sodelovanju. Vam bom povedala še nekaj. Na prvi seji Ekonomsko-socialnega sveta na Brdu je sodelovala tudi Pozitivna Slovenija. Z gospo mag. Alenko Bratušek sva dali konkretne pripombe na prvo sejo. Odgovora s strani Vlade do danes nismo prejeli. Zato ne očitati Pozitivni Sloveniji, da ni pripravljena na sodelovanje. Kot že rečeno, iz dopisa, pod katerega je podpisan državni sekretar gospod mag. Lovro Lončar, ne izhaja povabilo k sodelovanju. Povedala pa sem v uvodni predstavitvi, da prosim, da pridete v poslansko skupino, z veseljem vas sprejmemo, z veseljem bomo prisluhnili vaši dodatni obrazložitvi. Verjamem, da lahko najdemo tudi kakšno skupno pot pri oblikovanju katerega izmed amandmajev, o katerih sem oziroma smo in bomo govorili v nadaljevanju.
Hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi, vljudno prosim, če smemo nadaljevati sejo. Za besedo je prosil gospod minister mag. Andrej Vizjak. Izvolite.
Spoštovani! V naslednjih minutah boste dobili vso dokumentacijo, ki ste jo očitno prezrli in z veseljem bom sprejel tudi povabilo v vašo poslansko skupino.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Han, pripravi se gospa Kristina Valenčič.
Lepa hvala! Najprej naj povem, da je načelnost in verodostojnost vrednota, ki nekaj velja in mora nekaj veljati, tudi med politiki. Glede tega zapleta, gospod minister. V poslanski skupini smo bili s strani vodje poslanske skupine po julijskem srečanju s predsednikom Vlade in z vodji poslanskih skupin obveščeni, da je bil dogovor glede pokojninske reforme, glede zakona o delovnopravnih razmerjih, da bomo poslanci opozicije te zakone dobili, preden jih boste vložili v zakonodajno proceduro. Ta dopis, ki ste ga prebrali, drži. Vendar vas moram opozoriti, da je datum 19. 10. s strani gospoda Lončarja tisti dan, ko so zakoni prišli v proceduro. Ko zakoni pridejo v proceduro, vi veste, da potem lahko poslanke in poslanci opozicije samo z amandmaji, s temi drugimi zadevami, popravljamo zakon. Toliko glede tega sodelovanja. Glede samega zakona je pa danes zelo težko vsebinsko govoriti o zakonu iz preprostega razloga, ker zakon še ni usklajen s socialnimi partnerji. Upam, da bo usklajen s socialnimi partnerji in bo ta pokojninska reforma tudi zagledala luč sveta. Splošni pripombi nas, Socialnih demokratov, sta: prvič, da zakon, glede na to, da je danes v obravnavi, ni usklajen s socialnimi partnerji, in drugič, ne zameriti, mislim, da je opozicija na nek način premalo informirana, kaj se dogaja s temi zakoni glede socialnih partnerjev. Moram reči, da je danes zanimiva seja, izredna seja, kjer se lahko člani opozicije, bom rekel, kar malo nasmejimo. Nasmejimo se, ko beremo magnetograme iz enega leta in pol nazaj, ko gremo na stran Poslanske skupine SDS oziroma stranke SDS in ko beremo naslove. Samo nekaj naslovov bi vam rad prebral, in to naj se naveže na tisti moj prvi stavek o verodostojnosti in načelnosti. "Vlada neupravičeno grozi s posledicama nesprejetja pokojninske reforme", "Glasujemo trikrat proti", "Govoriti, da ni alternative, pomeni braniti slabo oblast", "Pokojninska reforma je v nasprotju s pravno državo". Leto dni po tem dobimo na mize isto pokojninsko reformo z malo razlike, to vsi govorijo, 90 % je stare pokojninske reforme. Ampak eno srečo imate, ker se mene tiče, gospe in gospodje iz Vlade – da imate na strani Socialnih demokratov verodostojnega in načelnega partnerja in da ne moremo pokojninske reforme rušiti, kljub temu da ji težko rečemo reforma, ampak samo popravek zakona. Še na en plakat bi rad spomnil, gospe in gospodje. Pa naj bo tudi tisto, gospod Vizjak, kot ste rekli, da zagovarjamo sindikate. Sindikati so tudi dali en plakat ven pred temi reformami in so se spraševali natanko takole: "Govorijo nam, da bo padec pokojninske reforme podražil kredite ..." – odgovor je nam vsem znan – jih je podražil – "... da bo pokojninska blagajna ob takšnih demografskih trendih kmalu v globokem minusu" – to, kar smo opozarjali, kar je opozarjal predsednik Vlade gospod Borut Pahor, gospod Svetlik. Res je, vse, kar smo opozarjali pred letom in pol, se sedaj vrača vam kot bumerang. O vsebini ne bom govoril, ker ta trenutek nima smisla. Edino strah me je, ker so bistvene spremembe te pokojninske reforme v enem segmentu, in sicer v posebnih izdatkih, ki so se plačevali preko pokojninske blagajne iz državnega proračuna na podlagi 232. člena. Glede na vaše dosedanje delo in kar smo videli glede ZUJF, me je strah, da bodo ti ljudje, ki so dobivali pokojnino iz tega člena, čez nekaj časa ob ta sredstva, ker boste enostavno ugotovili, da denarja ni in da je najlažje na tak način ukiniti ta sredstva. Tega me je močno strah. Jaz osebno bom spustil to pokojninsko reformo danes naprej. Z našimi strokovnimi službami jo bomo pogledali tudi v drugi obravnavi, vendar kljub temu, da bodo nekateri rekli, da dajem bianco podpis, bom pokojninsko reformo podprl. O verodostojnosti in načelnosti bi pa lahko govorili dva dni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Kristina Valenčič, pripravi se gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo. Tako v splošni kot v strokovni javnosti je dozorelo spoznanje, da je pokojninska reforma nujna, in to je dobro. V to nas silijo demografske spremembe. Tudi v Državljanski listi si želimo posodobitve pokojninskega sistema, ki bi sledile dobrim zgledom v razvitih zahodnih državah, in s predlogom ZPIZ-2 smo prišli do polovice poti. Predlog vsebuje nekaj spodbudnih rešitev. Pokojnina se definira kot redni mesečni prejemek, ki ima osnovo v zavarovanju in vplačevanju prispevkov. Nepokojninski izdatki, tako imenovane izjeme, ki so bile opredeljene v dosedanjem zakonu in so tudi po sprejetju ZUJF razburkale javnost, se prenesejo na resorne proračune in tako niso del same pokojninske blagajne. Imam občutek, da smo do sedaj pokojnino razumeli zgolj kot socialni korektiv, kar ni dobro. Pomembna novost je po mojem tudi uvedba tako imenovanih informativnih osebnih izračunov, kar dela sistem bolj transparenten, bolj pregleden. Pri tem delamo tudi pomemben korak v smislu, da je javna uprava servis državljanov, saj se uvaja obveznost Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, da po uradni dolžnosti obvešča državljane, ki so izpolnili 58 let starosti, o možnostih in času upokojitve. Dobrodošla je tudi spodbuda za podjetja, ki zaposlujejo mlade, torej tiste, ki se prvič zaposlijo in niso dopolnili 26 let starosti, ter matere, ki skrbijo za otroka do 3. leta starosti, saj le-te težko vstopajo na trg dela. Zaposlovalcem te skupine delavcev predlog omogoča uveljavljanje vračila prispevkov delodajalca za prvi 2 leti, in dobro je, da je vsako delo in vsak prispevek osnova za pokojnino. Po drugi strani pa pogrešam večjo vlogo individualnih prihrankov in varčevanja za starost izven državnega angažmaja, torej v drugem in v tretjem stebru. Pogrešam več poguma vseh udeleženih v socialnem dialogu, da bi dosegli konsenz za bolj drzne rešitve, ki bi omogočale, da bi reforma delovala na daljše časovno obdobje. Tudi socialna kapica ni ustrezno definirana in prispevki še vedno zavirajo zaposlovanje visoko izobraženega in kvalificiranega kadra. Predlog torej podpiram, saj so spremembe nujne. So dober kompromis med želenim in možnim. Po eni strani bodo zaustavile negativne trende in pripomogle k izhodu iz krize, hkrati pa niso takšne, da v prihodnosti niso mogoče nadgradnje.
Hvala. Gospa Marija Plevčak, pripravi se gospod Mihael Prevc.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Danes v zvezi s pokojninsko reformo ugotavljamo napake, ki so bile storjene in ki se bodo verjetno ponavljale tudi v naprej. Pokojninska reforma je reforma, ki ni na dolgi vek. V mojem življenju so se velikokrat spreminjale, tako v osnovah, v procentih itn., tako da se dobro zavedam, da se nobena stvar ni zablokirala oziroma zacementirala. Vsekakor pa menim, da je treba povedati, da mora biti 40 let delovne dobe brez dokupa pogoj za upokojevanje. To je prvo, na kar bi rada opozorila. Da je potrebna dosledna izterjava vseh prispevkov in dajatev, kajti ugotavljamo, da se par let ali mogoče več let te dajatve niso plačevale. Za to je odgovorna država oziroma vodstvo. Glede usklajevanja pokojnin za upokojence. V naslednjem letu zahtevamo usklajevanje pokojnin, saj sredstva so na razpolago, vsaj v višini 50 milijonov, če v ta pokojninski sklad prispeva Kapitalska družba. Glede usklajevanja pokojnin v razmerju 60:40, to je že bilo povedano,tudi enkrat letno, čeprav je v koalicijski pogodbi navedeno oziroma dogovorjeno dvakrat letno usklajevanje. Tudi revalorizacija pokojnin ni najbolj posrečena – verjetno bo o tem treba še izreči kakšno besedo –, kajti količnik je odvisen od makroekonomskih kazalnikov. Vsako leto ga določi oziroma objavi minister, pristojen za delo, družino in socialne zadeve, v soglasju z Ministrstvom za finance. Tukaj še vedno vidim precej manipulacijskega prostora. Zavedati se moramo, da so razen izjem osebni dohodki v državi nizki, zato so tudi prihodki v sklad za pokojnino manjši. Drugo kar je, je malo zaposlenih, velika nezaposlenost. Tudi na tem področju bo verjetno treba iskati vzroke za to, da nam vedno kronično primanjkuje sredstev. Naj na koncu povem še nekaj, ker smo v poslanski skupini omejeni s časom. Verjetno se še vsi spominjate, da smo v prejšnjih časih, ko smo mi delali, veliko prispevali v sklad za pokojnine. Tam so bila ogromna sredstva in iz tega sklada, da vas samo spomnim, se je gradilo, gradil se je Cankarjev dom v Ljubljani, gradil se je karavanški predor. To so stvari, o katerih je treba tudi v zvezi s tem razpravljati, to so velika sredstva in če drugega ne, vsaj prihodki na tem delu naj se namenijo v ta pokojninski sklad. Treba je razčistiti, kdo je lastnik in kdo bo potem vračal v našo blagajno ta sredstva, ki so bila odvzeta vsem, ki so zdaj v pokoju. Hvala.
Hvala. Gospod Mihael Prevc, pripravi se gospa Iva Dimic.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani minister, spoštovani kolegice in kolegi! Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ga imamo ponovno pred seboj v nekoliko drugačni obliki kot v prejšnjem mandatu, je zame eden pomembnejših, če ne najpomembnejši reformni zakon, ki ga je nujno treba sprejeti. Mislim, da je bilo to danes že večkrat poudarjeno in prepričan sem, da smo vsi tisti, ki poznamo razmere v naši državi, enotnega mnenja. Ta zakon bi morali sprejeti že pred leti, saj dobro vemo, da se z vsakim letom odlašanja predvsem za bodoče upokojence pogoji samo še poslabšujejo, kaj šele, da bi se izboljšali. Predvsem zaradi problematike vzdržnosti javnih financ – ta problematika se nakazuje že nekaj let – in predvsem zaradi zgoraj omenjenih razlogov, je bila Slovenska ljudska stranka tista, ki je pokojninsko reformo podprla, kot je bilo že omenjeno, že v prejšnjem mandatu, v mandatu, v katerem jo je predlagala prejšnja Vlada in v mandatu, v katerem je bila Slovenska ljudska stranka v opoziciji. Kot opozicijska stranka smo takrat pri sprejemanju tega zakona aktivno in, predvsem bi rad poudaril, konstruktivno sodelovali pri oblikovanju takratnega tako imenovanega Svetlikovega zakona. Zakaj še posebej poudarjam opozicijska stranka in posebej poudarjam konstruktivno sodelovali? Zato, ker prav s tema dvema besedama apeliram na zdajšnjo opozicijo, da se tudi skrajno konstruktivno loti obravnave te tematike in veseli me, da bo po teh stališčih poslanskih skupin, ki sem jih slišal, in po teh prvih razpravah, vendarle zadeve šla v to smer, da se zavedamo pomena te tematike. Veliko naših predlogov je bilo v prejšnjem zakonu tudi upoštevanih. Glede na to, da so tisti naši predlogi, ki so bili upoštevani v prejšnjem zakonu, upoštevani tudi v tem oziroma so vključeni tudi v ta predlog, mislim, da je prav, da jih, čeprav jih je moj poslanski kolega že omenil, še enkrat poudarim, ker se mi zdi to zelo pomembno. To je bonus materam pri upokojevanju za vsakega otroka. Potem, obdobje obveznega služenja vojaškega roka se upošteva vsaj kot bonus pri starostnem pogoju oziroma se upošteva v pokojninsko dobo. Že pri prejšnjem predlogu je Slovenska ljudska stranka predlagala bolj postopno zaostrovanje upokojitvenih pogojev v prehodnem obdobju. Predlagala je tudi, da naj se pokojninska doba prizna delavcem, ki jim podjetja niso plačevala prispevkov za ZPIZ. Mogoče še to, da je zavarovancem omogočen elektronski vpogled v njihove podatke o pokojninski dobi. Kar se nam zdi tudi zelo pomembno, je to, da smo pri prejšnjem predlogu pokojninske reforme dosegli tudi to, da so se s posebnim amandmajem vrnile državne pokojnine vsaj tistim dotedanjim upravičencem, ki so imeli že polnomočno pravico po 59. členu ZPIZ. Kot je bilo že omenjeno, šlo je za 15 tisoč upravičencev. Žal vemo, kaj se je potem v nadaljevanju zgodilo s temi upravičenci. Žal je Svetlikov socialni zakon v nadaljevanju tem upravičencem enostavno to pravico vzel. Večina teh predlogov, ki sem jih zdaj prebral, je na tak ali drugačen način vključenih tudi v ta nov zakon, ki ga imamo danes na mizi. Lahko rečem, da je pokojninska reforma projekt, ki bo imel pomembne posledice prav za vse generacije Slovenk in Slovencev. Zato je še kako pomembno, da je zakon čim bolj usklajen. Tudi v Slovenski ljudski stranki resnično upamo, da bo čim prej najdeno neko najširše možno soglasje s socialnimi partnerji, kar se tiče tega zakona. Kot sem že prej omenil, upam, da bo tudi opozicija skrajno konstruktivno sodelovala pri nadaljnjih postopkih sprejemanja tega zakona, kajti le na ta način bomo ob koncu leta lahko dobili zakon, ki bo kar najbolj upravičil svoj namen. Mogoče še za konec. Tudi mi v Slovenski ljudski stranki imamo na predlog zakona določene pripombe. To ne pomeni, da danes ne bomo glasovali za to, da zakon ne bi bil primeren za nadaljnjo obravnavo. Nasprotno, vsi poslanci bomo glasovali za to, da zakon je primeren za nadaljnjo obravnavo. Tako kot smo se do sedaj, do te faze konstruktivno vključevali v materijo tega zakona, se bomo tudi v nadaljevanju, tudi preko amandmajev. Predvsem se nam zdi, da je treba v tej pokojninski reformi dati večji poudarek, večjo težo ter več prostora družinski politiki, kajti zdi se nam, da se mora v pokojninski reformi ta družinska politika izražati na bolj prijazen način, saj vemo, da ima prav družinska politika ključni vpliv na demografsko sliko države. Preprosto dejstvo pokojninskega sistema in zavarovanja je, da so en izmed njegovih temeljev otroci upokojenih generacij, ki v času njihovega uživanja pokoja vplačujejo prispevek za sprotno izplačevanje njihovih pokojnin. Vplačniki prispevkov za izplačilo tekočih pokojnin upokojenih generacij pa so otroci teh generacij. Vzgoja in vzdrževanje teh otrok v času otroštva in mladosti pomeni velike stroške in, kot vemo, tudi obremenitve, ki jih v največji meri nosimo njihovi starši. To pomeni, da starši v pokojninski sistem poleg že vplačanih prispevkov – te tako ali tako plačujejo kot drugi zavarovanci –, prispevajo tudi svoje otroke ali povedano drugače, sredstva, čas in energijo, ki jih starši vlagamo v svoje otroke. Tudi to je vložek in prispevek v pokojninski sistem. V Slovenski ljudski stranki oziroma sam osebno smatram, da bi prav ta dejstva, ki sem jih zdaj navedel, morala v tem pokojninskem zakonu dobiti svoje pomembno mesto. Zato bomo v Slovenski ljudski stranki in tudi sam osebno predvsem v nadaljnjem postopku, v nadaljnji proceduri poudarjali še posebej to tematiko, vključitev bolj prijazne družinske politike v to pokojninsko reformo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic ima besedo, oziroma pred njo je zaprosil za besedo še gospod minister. Izvolite.
Spoštovani! Prej sem doživel eno dilemo oziroma nezavedanje obeh opozicijskih poslanskih skupin, da niso prejeli dopisov s temi navedbami, ki sem jih citiral. Še več, gospod Han iz Socialnih demokratov je omenil, da smo jim to poslali šele po tem, ko smo zadevo sprejeli na Vladi. Na podlagi dogovora predsednikov parlamentarnih strank z 22. avgusta letošnjega leta smo z Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve poslali opoziciji 6. septembra vse tri predloge zakonov, skupaj s primerjalnimi tabelami, da je delo na njih še lažje. To je bilo torej 6. septembra, daleč pred prvo obravnavo zadeve na Vladi. Spoštovani, tu imam dopis, dopis obema predsednikoma obeh opozicijskih strank, gospodu Zoranu Jankoviću in dr. Igorju Lukšiču, ki se glasi, da jim pošiljamo zakone, in nadalje: "Ministrstvo oziroma minister za delo, družino in socialne zadeve vam lahko kadarkoli posreduje dodatna pojasnila, vam dodatno predstavi zakonske rešitve zakonov oziroma na sestanku izmenja stališča glede predlaganih rešitev." Spoštovana, to bi dal vodstvu parlamenta, da razmnoži poslancem v smislu odprave nesporazuma oziroma očitkov.
Gospod minister, bomo to tudi dali kopirati. Mag. Barbara Žgajner Tavš, proceduralno. Izvolite.
Hvala lepa. Sedaj, minister, res brez veze, da zapletamo na tako nepomembnih zadevah. Minister, prej je bil predstavljen dopis 16. oktober. Ne se sprenevedati, ker je dovolj tega sprenevedanja! Pogovarjamo se o preveč pomembnih zadevah, o pokojninski reformi, da se lovimo na datumih, na dopisih, kdo je koga vabil na kakšen način. Iz dopisa, ki ste ga prebrali, ne izhaja, da ste nas povabili k sodelovanju. Zgolj to, da lahko pridete in dodatno obrazložite zakon. Nikakršnega sodelovanja, nikakršnega povabila k sodelovanju. Je pa res, in pristali ste na to, da boste sodelovali tudi z opozicijsko stranko Pozitivno Slovenijo pri nadaljnjem postopku, tam, kjer poslanci in poslanke lahko sodelujemo – v drugi obravnavi, tam, kjer se pripravljajo amandmaji. Vesela sem, da ste izkazali to pripravljenost. Ni pa pošteno od vas. Prosim, proceduralno, v izogib dodatnim zapletom – informacije, ki jih dajete v tej dvorani, naj bodo verodostojne. Citirali ste dopis 6. september, mi, opozicijski poslanke in poslanec, pa smo govorili o dopisu 19. oktober. 19. oktober, se opravičujem, če sem rekla 16. oktober. Iz tega dopisa ne izhaja nikakršno povabilo k sodelovanju.
Takoj boste dobili besedo, gospod minister. Prebrala bom ta dopis. Dopis je: Pozitivna Slovenija, gospod Zoran Janković, predsednik, Socialni demokrati, dr. Igor Lukšič, predsednik. Številka dopisa 093-13/2012/3, datum 19. oktober 2012: "Spoštovani! Vlada Republike Slovenije je na seji Vlade dne 17. 10. 2012 sprejela Predlog zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, Predlog zakona o delovnih razmerjih in Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela in jih posredovala v Državni zbor." Naslednji odstavek: "Navedene zakone vam pošiljamo v prilogi. Ministrstvo oziroma minister za delo, družino in socialne zadeve vam lahko kadarkoli posreduje dodatna pojasnila, vam dodatno predstavi zakonske rešitve zakonov oziroma na sestanku izmenja stališča glede predlaganih rešitev. Lepo pozdravljeni, mag. Lovro Lončar, državni sekretar. V vednost mag. Andreju Vizjaku, ministru za delo, družino in socialne zadeve." To je ta dopis, katerega bomo dali kopirati, da ga boste prejeli vsi poslanci in poslanke. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospa Iva Dimic, potem se namesto gospoda Janija Möderndorferja pripravi gospa Alenka Pavlič.
Hvala za besedo. Spoštovani vsi prisotni, spoštovani gospod minister! Tako kot za opravljeno delo dobiti pravično plačilo, tako si želimo pokojnine, ki bodo temeljile na vplačanih prispevkih. Pokojninska reforma je nujna glede na demografske trende in glede na načela, ki jih reforma zasleduje. Dejstvo je, da je trenutno v Sloveniji delež prebivalstva s starostjo 65 let in več nekje med 16 % do 17 %. Slabi dve tretjini je starih od 20 do 64 let, kar pomeni, da so v delovni starosti, ter okoli 19 % je mladih, v starosti 19 let. V nekaterih evropskih državah delež starejšega prebivalstva sega celo do 20 %. Napovedi strokovnjakov pravijo, da bo že v nekaj desetletjih delež starostnikov presegel 30 %. Posledično to pomeni, da se bo delež mladih, še posebej otrok v starosti do 14 let, hitro manjšal, s tem pa se bo posledično manjšal tudi delež delovno aktivnih prebivalcev, ki vplačujejo v pokojninski sistem. Zato je reforma nujna. S tem se strinja nenazadnje tudi stroka. Če se vrnem nazaj na vplačilo v pokojninsko blagajno. Že sedaj, v tem obstoječem sistemu, so se nekateri soočili s tem. Naj omenim nekega obrtnika, samostojnega podjetnika, ki je 40 let plačeval, sicer minimalne, prispevke v pokojninsko blagajno, minimalne, ker je že to sam težko skupaj spraskal. Sedaj prejema minimalno pokojnino, to je 412 evrov. On ne pričakuje, da bo prejemal iz pokojninske blagajne več, ker ve, da mu iz tega naslova nič ne pripada. Zato je treba pokojninsko blagajno očistiti vseh izplačil, ki ne temeljijo na vplačanih prispevkih. Gre predvsem za zasledovanje temeljnih načel varnosti in predvidljivosti. Zato bomo v Novi Sloveniji, in tudi sama, pokojninsko reformo podprli.
Hvala. Gospa Alenka Pavlič ima besedo, pripravi se gospod Robert Hrovat.
Ali ste se kdaj vprašali, zakaj pokojninske reforme še nimamo, draga koalicija? Zato, ker ste vi tisti, ki ste reforme prejšnje Vlade rušili. Zato, ker ste vi tisti, ki ste zaradi teh rušitev povzročili slabo gospodarsko stanje v državi. Zato, ker ste vi tisti, ki ste povzročili padanje bonitetnih ocen. Zato, ker ste vi tisti, ki reforme prejšnje Vlade v 90 % samo kozmetično popravljate in jih prodajate kot svoj izdelek. Zato, ker ste trikrat rekli ne. Zato bo ta reforma še toliko bolj drastična. Ne bo trajala 15 let, kot bi pokojninska reforma lahko, ampak bo trajala samo 5 do 7 let, ker ste dve leti vrgli stran. Najbolj boste prizadeli delavce, ki so se zaposlili pred 18. letom, najbolj boste prizadeli ženske, ki imajo več otrok. Najbolj boste prizadeli nas, ki smo študirale. Glej ga vraga, le zakaj? Mogoče zato, ker je raziskava javnega mnenja pokazala, da smo volilno telo opozicije, da volimo Pozitivno Slovenijo in Socialne demokrate. Potem pa se je minister na mojem poslanskem vprašanju posmehoval in jokal in stokal, da ste podedovali milijonske luknje. Le zakaj? Še celo skliceval se je na Pozitivno Slovenijo, da bi lahko kaj naredila na nekatere poslance, ne vem katere že. Lepo vas prosim, mi nismo bili na sceni, ko ste vi vladali. Lahko pa bi sprejeli vlado, prevzeli vlado in vse to uredili, nobenega problema. Upam, da se zavedate, ko s prstom kažete na nekoga tretjega, ki ni kriv. Reformo pošiljate neusklajeno v Državni zbor. Ne vem, kaj ste se, če sploh ste se kaj dogovorili s socialnimi partnerji. Na primer, poglejmo poklicne pokojnine. Pri poklicnih pokojninah še danes ni znan register delovnih mest, čeprav je prej v razpravi minister napovedoval neke spremembe, in sicer na področju obveznega pokojninskega zavarovanja za tiste poklice, ki res pomenijo težke delovne pogoje, ampak nič konkretnega. Nadalje, ni znano, kakšen bo prispevek, da bo dovolj finančnih sredstev. Niti ni znano, kako bodo ta sredstva vplivala na posameznikovo pokojnino. Ni znano, kako boste pokrpali 15-milijonsko luknjo in še manj, ni znano, kaj boste s tistimi, ki bi želeli v skladu z 204. členom šeste alineje dvigniti vplačana sredstva v enkratnem znesku. Težki pogoji, vremenski pogoji, klimatske razmere – vse to je specifirano za tiste ljudi, ki jim pripadajo poklicne pokojnine. Pa vendar, zanima me ena preprosta primerjava. Na eni strani imamo avtoprevoznike, na drugi strani imamo strojevodje, pa še bi lahko naštevala določene poklice, rudarje, policiste, pilote. Ampak, vzemimo za primer: strojevodja z joystickom upravlja lokomotivo, na zvezi ima dispečerja, pred seboj ima rdeč in zelen signal in praviloma prosti tir. Avtoprevoznik pa vozi v slabih vremenskih razmerah, slabih cestah, nasproti mu lahko vozijo avtomobili in povzročijo prometno nesrečo. Avtoprevoznikom smo oziroma ste že leta 2000 odvzeli možnost dodatnega pokojninskega zavarovanja kot vplačilo za posebne pogoje dela, strojevodje pa so še vedno vključeni v to. Čeprav ne zanikam, da bi jim bilo treba to vzeti, vendar tukaj so nejasnosti. Minister je v odgovoru na moje poslansko vprašanje dejal, da bi bil vesel, če bi se te zadeve rešile že pred 5, 6 leti. Glej ga zlomka, kdo pa je bil takrat tukaj? Zakaj pa tega niste storili? Kako kratka pamet. Reformo podpiram, vendar pod enim pogojem – da bo usklajena s socialnimi partnerji.
Hvala lepa. Gospod Robert Hrovat, pripravi se gospod Janko Veber.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Danes imamo prvo obravnavo, bom namerno rekel, izhodišča predloga ZPIZ. Zakaj sem rekel tako? Ker sem prepričan, da se bo ta zakon do konca sprejetja še spreminjal. Danes smo slišali veliko predlogov, sprememb, pričakujem tudi še veliko predlogov, tudi sprejetih predlogov, socialnih partnerjev in verjamem, da bomo na koncu vsi zadovoljni, še najbolj pa upokojenci in tisti, ki so tik pred tem. Škoda, da se je opozicija odločila, da pri pripravi samega zakona ne bo aktivno sodelovala. Gospod minister je sedaj zelo jasno povedal, kdaj je bil poslan dopis, kaj je bilo na tem dopisu zapisano in resnično ne razumem teh reakcij, predvsem poslank in poslancev Pozitivne Slovenije, da niso bili povabljeni k sodelovanju pri pripravi tega zakona. Minister vam je s tem dopisom dokazal, da ste govorili neresnico, da ne bom kaj drugega rekel. Ampak, ne glede na vse, v prejšnjem mandatu sem bil eden izmed članov odbora za delo in socialo in sem aktivno sodeloval pri sprejemanju predloga ZPIZ-2 in poznam in vem, kje so bile glavne težave. Vem, zakaj je prišlo do referenduma. Ne zaradi Slovenske demokratske stranke, zaradi sindikatov je prišlo. Je pa res, da smo tudi mi v samem konceptu predloga zakona takrat imeli drugačno stališče. V čem je razlika med takrat in danes? Razlika je, da je bilo takrat tisto finančno brezno 9 milijard minusa v državni blagajni, v državni malhi, v proračunu, in edini protikrizni ukrep takrat je bila pokojninska reforma, ki pa na nek način po vseh tistih izračunih ne bi dala takojšnjih velikih rezultatov. Kaj je razlika sedaj? Tukaj gre za paket ukrepov, ne gre samo za pokojninsko reformo. Dejstvo je, da smo pripravili zakon o sanaciji bank, da se sprosti bančni krč, da se pride do prepotrebnih kreditov za gospodarstvo. Pripravili in sprejeli smo zakon o holdingu za učinkovitejše upravljanje z državnim premoženjem. Naslednja reforma je tudi pokojninska reforma, ki temelji na vplačanih prispevkih in se bo pokojninska blagajna očistila tistih prispevkov, ki niso bili vplačani. Potem je reforma trga dela. Govorimo o fleksibilnosti zaposlovanja in povečanja konkurenčnosti, in oba proračuna, 2013 in 2014. To je paket ukrepov, ki bo prinesel takojšnje učinke ob sprejetju. Ta naša pokojninska reforma ali zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju temelji na pokojninski dobi. Kot je minister že prej rekel, 40 let delovne dobe in vplačevanja prispevkov je dovolj za polno pokojnino. To je izhodišče. To je temelj tega zakona. Tu smo se konceptualno razhajali pred dvema letoma. Tudi predlog sindikatov je bil takrat točno takšen. Ta Vlada je sledila predlogom sindikatov. So še detajli, ki jih je treba urediti, ampak temelj je pa postavljen. Pokojnina kot pravica, vezana na vplačane prispevke. Mislim, da bo takojšnji učinek tudi s to pokojninsko blagajno. Že prej ga je minister obrazložil, na kakšen način, pa ne bi ponavljal. Mislim, da je usklajena pokojninska reforma nujna, usklajena s čim večimi deležniki. Govorim o socialnih partnerjih, govorim tudi o opoziciji in konec koncev tudi v koaliciji so še neka malenkostna razhajanja, ampak imamo pa vsi v vidu končno rešitev oziroma tisto, kar moramo sprejeti. Vsi se tega zavedamo in verjamem, da bo na koncu prišlo do konsenza. Gre za ukrep, ki zagotavlja stabilnost pokojninske blagajne vsaj do leta 2020. Nekaterim se to zdi prekratka doba, jaz pa pravim, z vsemi ostalimi ukrepi, ki so predlagani v tem paketu, in še s tistimi, ki bodo prišli, sem prepričan, da bomo povečali število delovnih mest in bomo čez 7 let imeli bistveno več tistih, ki bodo vplačevali v pokojninsko blagajno, zato bo vzdržnost te blagajne, kot je napisano, vsaj do leta 2020. Verjamem, da bo še dlje. Osebni informativni izračun je bil jabolko spora pred dvema letoma. Na odboru, se spomnim, smo se pogovarjali o tem dolge, dolge ure. Že takrat sem o tem govoril in tudi zdaj sem prepričan, da gre za motivacijo, motivacijo za mlajše, kjer bo lahko vsakdo vpogledal in bo na tekočem, koliko, ali je sploh delodajalec vplačal prispevke, koliko se je nabralo na računu. Sedaj je to nek imaginarni pojem, ko rečemo, da se vplačuje, ampak nihče pa nima tega, da bi rekel: "Zdaj bom pa to z lahkoto pogledal." Je precej težja procedura, da do teh informacij zdaj, ta trenutek pridemo, kot pa bo po tem predlogu, ki ga imamo. Kaj je cilj tega zakona? Bistven cilj je zagotovo zagotoviti sedanjim in bodočim upokojencem izplačilo pokojnin. Zaustaviti je treba padanje pokojnin. O tem je danes že marsikdo govoril in verjamem, da bomo s tem zakonom na koncu, ko bo sprejet, to tudi dosegli. Upam na usklajen predlog. Upam, minister, da boste imeli tako vi v Vladi kot tudi socialni partnerji razum in čut odgovornosti do Slovenk in Slovencev. Minister je obljubil, da bodo vse usklajene rešitve do konca sprejemanja te zakonodaje tudi vključene v sam končni izdelek. Nekateri ste prej govorili o izbrisu nekaterih upokojencev. To je čisto zavajanje in demagogija. Tukaj ne gre za izbris upokojencev, pač pa bo vsako ministrstvo v svojem resorju s spremembo zakonov predlagalo dodatke v smislu socialnih transferjev. Vse v okviru zmožnosti, prepričan sem, da bo to zelo blizu tega, kar je sedaj oziroma danes. Dejstvo pa je, da bomo na koncu vse te zakone, kjer se bodo te spremembe dogajale, dobili mi tukaj, v Državnem zboru. Prepričan sem, da bomo vsi zelo, zelo pozorni na predloge, ki bodo prišli in se bomo o teh stvareh detajlno pogovorili. Na koncu, sem prepričan, da bomo v splošno zadovoljstvo Slovenk in Slovencev tudi sprejeli dober pokojninski zakon in zraven tudi vse zakone, ki bodo prinašali te dodatne socialne transferje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber. Ja, se opravičujem. Proceduralno gospa Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Poglejte, tretjič soglašam proceduralno pri praktično eni in isti zadevi. Mislim, da smo vsi poslanke in poslanci Državnega zbora prerasli to otročje kazanje s prstom eden na drugega, kdo noče in kdo je kriv, kje se je izgubil kakšen dopis, ki je datiran ne vem s katerim datumom. Mislim, da je bila dovolj jasno izražena volja s strani opozicije in s strani ministra danes na seji, da bomo, skladno s Poslovnikom – in to možnost nam Poslovnik daje, edino možnost, da potem, ko je zakon sprejet na seji Vlade, poslanke in poslanci sodelujemo pri nadaljnjem oblikovanju v obliki amandmajev –, to možnost konstruktivno izkoristili. Ne stojimo na nasprotnih bregovih pri pokojninski reformi. Ker je tako hudičevo pomembna za to državo, moramo stati na istem bregu in ne s prstom kazati drug na drugega, kdo je krivec in kje ni volje. Volja preprosto mora biti.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber ima besedo, potem se namesto gospe Kristine Valenčič pripravi mag. Katarina Hočevar.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Najprej gospodu ministru, še enkrat, ker je on kazal dokument, s katerim je poskušal dopovedati, da je Vlada bila pripravljena na sodelovanje z opozicijo, moram tudi jaz pokazati dokument, iz katerega je razvidno, da je 19. 10. 2012, torej 19. oktobra, prišel v parlament Predlog zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Torej, ni bil spoštovan dogovor, ki smo ga dejansko sprejeli julija, da opozicijske poslanske skupine dobimo zakon v obravnavo, preden se ta uradno vloži v Državni zbor. Tudi 6. september, ki je bil naveden, smo dobili pod roko, če lahko tako rečem, zakon s strani partnerjev, ki so sodelovali v pogajanjih. Ampak pomembnejše je naslednje. Ko govorite o tem, da si naj bi prizadevali za usklajevanje in pogovarjanje. Gospod minister, to priložnost ste zamudili takrat, ko smo v prejšnji Vladi vložili zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju v proceduro in smo jo sprejemali v Državnem zboru. Takrat je bil čas za to, in če bi takrat ravnali, tako kot je ravnala Slovenska ljudska stranka, bi danes imeli ključni problem Slovenije rešen. Tako je pa ključni problem Slovenije še vedno odprt in tudi ta zakon, ki ga danes obravnavamo, je kratkoročen ukrep. Nikakor ni ukrep, ki bi bil reforma, ampak kratkoročen ukrep, in to je najhujše, kar lahko zasledimo pri teh ravnanjih, ki jim imamo možnost slediti kot opozicija, ko spremljamo Vlado, ki na eni strani govori, kako predlaga reforme, ko pa dobimo izdelek v parlament, pa ugotovimo, da ne gre za reformo, ampak zgolj za nek kratkoročen ukrep in usklajevanje pokojnin, ki bo mogoče, ne vem, zdržal 3 leta. Večkrat, minister, poveste, da ste bili proti prejšnjemu zakonu zato, ker naj bi bil slab. Ampak poglejte, prejšnji zakon je imel temeljni cilj, ampak res kot reforma, da zagotovi dostojne pokojnine, in da predvsem najnižje pokojnine rastejo. Temeljni cilj je bil tudi doseči vzdržnost pokojninske blagajne. Cilj je bil tudi izenačitev delovne dobe moških in žensk, postopoma, do leta 2025, in tudi valorizacija pokojnin v razmerju 70:30, torej 70 indeks rasti plač proti 30 indeks rasti življenjskih stroškov. Predvsem je bil cilj naše reforme doseči pravično porazdelitev bremen med različnimi starostnimi skupinami in spoloma. To, kar sem sedajle govoril, je bilo tudi zelo natančno izračunano. Inštitut za ekonomska raziskovanja je naredil izračun takratnega zakona, in ta izračun je pokazal, da bi reforma, ki smo jo predlagali, zdržala do leta 2025. To, kar imamo danes na mizi, nimamo nobenega konkretnega izračuna, ne vemo, kaj se dogaja v postopku pogajanj s socialnimi partnerji in na koncu res lahko predvsem ocenimo, da bo prišlo do kratkoročnih sprememb, ki pa zagotovo niso tisti ukrep, ki ga Slovenija kot nek reformni ukrep nujno potrebuje. Če povzamem mnenje Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje k vašemu predlogu zakona, je pa mnenje, pri katerem se res moramo vprašati, ali je bil prejšnji zakon res slab ali je ta, ki ga danes obravnavamo, slab. Že prej smo v stališču poslanske skupine opozorili, da bodo glavno breme pri tem zakonu nosile ženske. Še bolj zaskrbljujoče je pa dejansko to, da izračuni kažejo, da bodo v določenem obdobju po uveljavitvi tega zakona zaradi drugačnega načina vrednotenja pokojninske dobe predvsem ženske upravičene do nižjih zneskov pokojnin. Ne samo, da se jim v 6 letih izenači delovna doba z moškimi – mi smo prej predlagali do leta 2025, vi predlagate v 6 letih –, izračuni Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje kažejo, da bodo predvsem ženske upravičene tudi do nižjih zneskov pokojnin. Če nadaljujem, Svet Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ugotavlja, da tudi predlagani način usklajevanja pokojnin postavlja celo vrsto vprašanj, predvsem nadaljnje ustreznosti najnižje pokojninske osnove, ki naj bi se tudi v prihodnje usklajevala tako kot pokojnine. Predlagana ureditev bi namreč imela za posledico postopno nižanje najnižje pokojninske osnove in posledično najnižjih pokojnin. Predvsem gre tu tudi za to razmerje, ki ga imate v svojem zakonu, kjer namesto 70 % upoštevanja rasti plač oziroma indeksacije rasti plač, predlagate 60 % indeks rasti plač in indeks rasti življenjskih potrebščin 40 %. Prej je bilo to razmerje bistveno ugodnejše, predvsem do najnižjih pokojnin, do žensk. Zagotavljanje socialne varnosti je eno tistih izhodišč, ki jih je zagotavljal prejšnji zakon. Ta tega ne zagotavlja, spodbuja k temu, da bo naslednja sprememba šla v smer, da bodo samo najbogatejši imeli dostojne pokojnine, tisti z nižjimi plačami pa daleč od tega. Zato tudi uvajate individualni račun oziroma spremljanje, koliko naj bi posameznik vplačal v pokojninsko blagajno, kar je naslednji korak do tega, da boste uvedli individualne račune in s tem omogočili tistim, ki imajo veliko denarja, velike plače, boljše pokojnine, tiste z najnižjimi pa boste spravili pod rob socialnega preživetja. Torej, gre za socialno nepravičen predlog zakona. Predvsem izpuščate mlade. Vi se ta hip pogajate s socialnimi partnerji, ki zagovarjajo kategorijo ljudi, ki so tik pred upokojitvijo, recimo, ali pa so že upokojeni. Kdo zastopa mlade v teh pogajanjih na Ekonomsko-socialnem svetu? Nihče. Zato se bomo Socialni demokrati zavzemali za to, da se v to pokojninsko zakonodajo vnese tudi socialna varnost za mlade oziroma da bodo mladi lahko prišli do pokojnine. Ta zakon, ki ga vi predlagate, jim tega ne omogoča, in to je treba poudariti. Ko govorite o tem, da ne gre za izbris določenega števila upokojencev – ja, gre. Dejansko umikate iz pokojninske blagajne pomembno število upravičencev, prejemnikov pokojnin. Če vemo, da ta hip potrebujemo okoli 4,3 milijarde za poravnavanje vseh obveznosti do upokojencev, je treba iz proračuna zagotoviti 1,4 milijarde. 400 milijonov evrov je tisto, kar boste prenesli iz pokojninske blagajne na socialne transferje in se boste želeli hvaliti okrog, kako ste pa zdaj uspešni pri pokojninski reformi. Čisto zavajanje, čisti blef! To, kar počnete, je resnično daleč od tega, kar ta hip potrebuje Slovenija kot država, da uredi svoje razmere, in daleč od tega, kar pričakujejo ljudje – da bodo imeli zagotovljeno socialno varnost tudi v času, ko bodo v zasluženem pokoju. Pričakujemo, da bodo skozi ta socialni dialog, ki poteka, prišli nekateri dodatni predlogi, zavedamo pa se, da ti predlogi ne gredo v smer, da bomo lahko govorili o reformi, ampak zgolj o nekih minimalnih usklajevanjih, kar pa dolgoročno pomeni še večji problem za Slovenijo, predvsem pa za mlade. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani gospod Veber, vidim, da veliko teh vaših očitkov izhaja iz nepoznavanja predloga in tudi določb, in me žalosti, da niste sprejeli povabila, ki smo vam ga poslali 19. 10., torej že kar slab mesec dni nazaj, da bi vam to dodatno pojasnili, in bi si lahko določene stvari izjasnili. Predstavili bi vam tudi izračune Inštituta za ekonomska raziskovanja. Namreč, na ta se opirate, češ, kakšna je bila tista reforma leta 2010, in da ne poznate teh učinkov za to konkretno reformo. To bi vam z veseljem predstavili, če bi le izkazali interes, in upam, da ga boste v prihodnje, da vam bomo uspeli tudi to pojasniti. Tudi ni res, da ste dobili septembra zakone pod roko, kajti poslali smo vam jih z naših mailov. Imamo tudi o tem dokazila, vam lahko tudi to prinesem sem, kajti takrat je bilo na podlagi dogovora predsednikov parlamentarnih strank 22. 8. dogovorjeno, da vam pošljemo gradiva 6. septembra letos. To ste tudi prejeli. Vseh finančnih izračunov tega zakona nismo naredili na ministrstvu čez palec, ampak na podlagi istega modela oziroma, še bolje, izboljšanega modela, odpravljenega vseh slabosti, ki so bile danes že omenjene, in isti inštitut je to tudi počel. Z veseljem vam bomo to tudi predstavili. Če inštitut, ki je ta model naredil, nima ustreznih podatkov, ne vem, kdo jih ima, in kdo lahko bolje demantira te navedbe in na podlagi česa. Opiram se na to, kar je bilo narejeno v preteklosti, kar je dobro in kar smo popravili, in temeljimo svoje izračune na tem. Ni res, da izpuščamo mlade. Nasprotno, mi smo vključili v pogajanja Študentsko organizacijo Slovenije kot enega zelo močnega predstavnika mladih. Nenazadnje smo z njimi dvakrat sedeli na to temo, smo jim tudi zakon poslali in poslušali njihove pripombe. Pozabljate na določbe tega zakona, ki dajejo spodbude pri zaposlovanju mladih, kajti ti dobivajo znižane prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ob prvi zaposlitvi. Ni res, da izpuščamo mlade – so notri. Usklajujemo se s Študentsko organizacijo in, mimogrede, vam moram povedati, ko dostikrat kujete te pripombe v zvezde – da so njihove pripombe na zakon diametralno nasprotne sindikatom. Vam bom povedal eno takšno. Nočejo, da se študentsko delo obravnava kot ostalo obliko dela in je podvrženo plačilu prispevkov. Tega ne želijo, na primer, medtem ko sindikalne organizacije vse po vrsti želijo, da vsako delo šteje, tudi to delo. Tako da, veste, ni tako enostavno potem to skupaj splesti, čeprav vi želite, da se uskladimo s temi, onimi in tretjimi. Da, če so pripombe približno v isto smer in da se ne izključujejo. Potem govorite o nižanju pokojnin za ženske. Povedal sem vam, da v stabilnem obdobju ta reforma da vsem višjo pokojnino, med 7 in 8 odstotkov, če dela tudi dve leti dlje. Tudi v prehodnem obdobju je temu tako, zavedamo pa se, da je bila določena vrzel v tem prehodnem obdobju, ki smo jo že z alternativnim predlogom sanirali, kar pomeni, da bo nekdo, četudi v prehodnem obdobju dela eno leto dlje, imel najmanj takšno pokojnino, kot bi jo imel pod starimi upokojitvenimi pogoji. Tudi za prehodno obdobje smo to že naredili in smo izničili ta očitek, ki je bil od Sveta ZPIZ in ne od ZPIZ, ker to je razlika, to je organ. Svet ZPIZ ja, to pa ja. Govorite tudi o znižanju najnižje pokojninske osnove. Temu ni tako. Saj mi v bistvu povzemamo tisti predlog, ki je bil izpogajan, da se tudi najnižja osnova veže na 60 % povprečne plače, kar pomeni, da se dviguje. To pomeni, spoštovani, da je za tiste z najnižjimi plačami plačano več prispevka in posledično tudi večja pokojnina, kot če bi se jim odmerilo enako kot vsem ostalim. Ni res, da ta predlog nima neke intrageneracijske solidarnosti, solidarnosti znotraj sistema, ne med generacijami, ampak znotraj generacije, in to rešitev povzemamo, ker je bila takrat izpogajana. Z njo se strinjajo tudi delodajalci, čeprav to pomeni, da se nekoliko dvigujejo prispevne stopnje za njih, postopoma seveda, vendar se. Mislim, da je veliko tega, kar si lahko še razjasnimo v nadaljnjih pogajanjih okoli tega predpisa. Lahko vas tudi seznanim s potekom pogajanj, ki so vsak dan drugačna, saj se vsak dan pogajamo. Ta izplen napreduje in zato vas prosim, da sprejmete tudi našo pripravljenost, da se pogovorimo znotraj vaše poslanske skupine.
Gospod Janko Veber, imate repliko, verjetno.
Ne verjetno, ampak ja. Gospod minister, glede mladih želim še enkrat poudariti – to ste izpustili v svojih razlagah –, da je že prejšnji zakon vseboval enake rešitve. Spodbude za zaposlovanje mladih so bile vključene že v prejšnji zakon in v enaki vsebini so tudi sedaj. To, da ste vi dvakrat sedeli z mladinskimi organizacijami je za vas zadosten obseg usklajevanj. Kolikokrat ste se pa usedli z ostalimi socialnimi partnerji? Bistveno večkrat. Tako da ne zavajati javnosti, in, če imate izračune – mi lahko razpravljamo danes v parlamentu o besedilu, ki je prišlo v parlament, mi ne moremo razpravljati o tem, kaj se je zgodilo danes, kaj se bo mogoče jutri, in to je napaka vlade. Zakon ne bi smel priti v proceduro v Državni zbor, dokler ni zaključen socialni dialog. Potem vemo, o čem se pogovarjamo v parlamentu. Dokler ta socialni dialog ni zaključen, se ti podatki spreminjajo. Še enkrat, gospod minister, prosim, da javno poveste, kakšen izračun pa je pokazal pri inštitutu, koliko časa bo zdržal vaš zakon, koliko časa od tistega, kar je bilo v začetni fazi in tega, kar se dogaja danes.
Izvolite, gospod minister.
Z veseljem, spoštovani poslanec. Najprej očitek, da se pogajamo še med parlamentarno proceduro. Tudi vi v vaši Vladi ste isto naredili, ne tega očitati. Kako da ne? Ne samo to, vi ste sprejeli zakon, ki je bil usklajen. Ne samo, da ste štartali s proceduro, celo sprejeli ste ga, kar je korak drugače. Kar se tiče izračunov, vam lahko samo to povem, da je številka, ki izhaja tudi iz teksta zakona, da ta rešitev zagotavlja stabilnost pokojninske blagajne najmanj 7 let, do leta 2020, na podlagi izračuna Inštituta za ekonomska raziskovanja. Gospod Veber, ali ponovim? Si čas kratim. Ta številka, da je vzdržnost teh rešitev pokojninskega sistema do leta 2020, je izračun Inštituta za ekonomska raziskovanja, ne nas. Nobenega inštituta, nobene številke si nismo izmislili, vse je izračunano s strani strokovnjakov.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Mag. Katarina Hočevar, pripravi se gospod Jerko Čehovin.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi, lep pozdrav tudi v mojem imenu. Zakon bom v prvi obravnavi podprla, ker razbremenjuje pokojninsko blagajno in uvaja tako imenovane informativne osebne izračune oziroma, jaz temu pravim bolje, evidenco, kar bo oboje pripomoglo k transparentnosti in preglednosti sistema, za kar se v Državljanski listi zavzemamo. Pomembna prednost tega predloga je tudi nižanje starosti za tiste zavarovance, ki so se zaposlili pred 18. letom. Z zakonom bomo ustavili padanje odmernega odstotka, ki je ključnega pomena za višino pokojnine, zato je glas za zakon glas za slovenske upokojence in tudi glas za mlade, za kar je dokaz v 157. členu tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jerko Čehovin, pripravi se gospa Janja Klasinc namesto gospoda Jožefa Kavtičnika.
Hvala lepa. Lep pozdrav tudi ministru. Končno, bi rekel, končno je en pravi korak v pravo smer. Lahko bi rekel, da po dolgoletnem tavanju, ali če uporabim za to Vlado – ravno tako se mi zdi, kot da je te prioritete pomešala in namesto, da bi prišla z jasnim konceptom reševanja izhoda iz krize, se nam šele danes predstavlja z enim od redkih sistemskih zakonov, ki prestrukturirajo finančno sliko. Ta ocena bi bila zelo pohvalna, če bi ugotovili, da gre za dejansko reformo, vendar bom bolj rekel, da gre za reformico, ki bo trajala nekaj časa in jo bo spet treba na novo obravnavati in se spet na novo pogovarjati in spet na novo razburjati. Namreč, sedanjih upokojencev prav nič ne zanima, ali bomo mi imeli informativni izračun ali ne. To mogoče lahko zanima bodoče upokojence, delovno populacijo, medtem ko ti, sedanji upokojenci težko vlečejo iz meseca v mesec. Kar pa bi bilo pohvalno je pa to, da je največja vladna stranka končno spoznala, da ne more biti samo piromanska, ampak je naredila, očitno, v tem času izpit iz gasilstva in zdaj bomo vsi skupaj gasili te zadeve, tako kot bi jih morali že zdavnaj. Pohvalno. Glede na to, da zadeva ni usklajena s partnerji, je danes zelo težko govoriti o nekih vsebinskih rešitvah. Kar je tudi minister nam prej očital – mi smo dobili v mesecu septembru neko čisto drugo verzijo zakona od tiste, ki jo danes obravnavamo. So nekatere stvari, ki so totalno spremenjene, in tudi ne vemo, kaj bo dokončen dogovor s socialnimi partnerji prinesel. Šele takrat bomo lahko rekli, ali gre za pomembnejše posege ali ne. Zdaj lahko rečemo le nekaj načelnih stvari. Mi se vsi zavedamo, da je treba tej državi zagotoviti neko dolgoročno vzdržnost pokojninskega sistema in omogočiti upravičencem primerno nadomestilo ob upokojitvi. Ti demografski trendi in aktuarski izračuni kažejo, da bo treba delati dlje, vendar preveč govorimo samo o zakonskem minimumu, ki je potreben za upokojitev, premalo pa tudi o spodbudah za podaljševanje aktivnosti starejših v obliki tako imenovanega malega dela, z ustreznim sistemom oziroma višino bonusov in malusov, pa tudi z izboljšanjem delovnih razmer na področju zdravstva za starejše. V tem smislu je ZUJF odmik od ravnokar povedanega, kajti ZUJF praktično uzakonjuje prisilno upokojevanje. Kako bomo okrepili drugi, tretji steber? O tem tudi premalo govorimo. Kako bomo to stimulirali? Potrebni pa so tudi še drugi ukrepi, in tukaj se sicer strinjam z ministrom, da je treba istočasno, paralelno peljati tudi reformo trga dela in tudi nekatere druge zakone. Žal zdravstvene reforme še nimamo. To je tista slika, kaj bi izboljšalo tudi našo bonitetno oceno, in ne ZUJF. Mislim, da smo s tem ZUJF dejansko samo skregali ljudi med seboj. Ker sem že pri ZUJF, naj jasno povem, da so rešitve, ki jih prinašate v 408. členu, zame ustavno sporne. Zelo sporne. Nenazadnje tukaj noter mečete tudi nekatere ljudi, ki so svojo delovno dobo v celoti korektno oddelali. Dali jih boste na posamezna ministrstva, kot jaz razumem je sicer minister rekel drugače, gospod Hrovat spet drugače. Te upravičence bodo zdaj obravnavala posamezna ministrstva, kar pomeni, da naj bi bivše miličnike imelo Ministrstvo za notranje zadeve ali pa delavci organa za notranje zadeve, carinike Ministrstvo za finance – govorim za stare zvezne carinike –, vi boste imeli verjetno invalide, pa internirance, dokler bo še ta odhajajoča generacija živa, pa morda eventualno borce. Ministrstvo za obrambo naj bi imelo vojaške upokojence, ki so bili upokojeni v prejšnji državi ali pa so imeli del delovne dobe v prejšnji državi, itn. To bo vzpostavljalo ne samo nepregleden sistem, ampak bo tudi zahtevalo ogromno dela, ker bo treba vsem tem ljudem na novo dajati odločbe. Poleg tega pa tukaj ne gre za kategorijo ljudi, katerim prispevki niso bili plačani. Enega miličnika ali pa delavca organa za notranje zadeve prav eno figo briga, kam so bili plačani prispevki. Še nekaj. Dobro veste, gospod minister, razen, če to delate namerno, vi in cela Vlada, da so mednarodni sporazumi po rangu močnejši od lokalnih zakonov. Če se mi nismo bili sposobni izpogajati ustrezno, to pomeni, da smo imeli nesposobne ljudi na Ministrstvu za zunanje zadeve ali pa na resornih ministrstvih. To ni problem upokojencev. To je problem sposobnosti, kredibilnosti te države. Ti ljudje imajo ustavno zajamčene pravice in pravice z mednarodnimi sporazumi. Vendar se bojim, da vi skozi ta 408. člen hočete uveljaviti tako prosluli 143. člen ZUJF in ga dejansko nadomestiti kot trajno rešitev. Načeloma se strinjam, da je treba očistiti pokojninsko blagajno, vendar predlagam, da te zadeve veljajo za naprej, ne pa za nazaj, ne za tiste, ki so te pravice pridobili. Tako bi morali te zadeve reševati v neki resni državi. Naj vas samo spomnim, vsi poznamo to zadevo. Italijani, ki imajo strašno radi denar, so Primorcem, primorskim rekrutom, vojakom omogočili in so dobili tako imenovane italijanske pokojnine. Marsikatera družina si je tudi pomagala. Zakaj so oni to delali, ne vem. Vendar bi lahko rekli: "To nas ne zanima, vi ste v novi državi." Vendar so to naredili. Dajmo se še enkrat tukaj resno pomeniti okoli tega. Mislim, da te zadeve, kar se tega tiče niso ustrezno rešene. Zato bomo zadeve amandmirali in poskušali z amandmaji odpraviti to, kar je narobe v tem zakonu.
Hvala lepa. Gospa Janja Klasinc ima besedo, pripravi se gospod Franc Jurša.
Dober dan! Spoštovani, dovolite mi, da bi začela s tremi zahvalami. Najprej bi se zahvalila gospodom iz OECD, potem bi se zahvalila gospodom iz MMF in še posebej bi se zahvalila gospe Angeli Merkel. Zakaj? Zaradi tega, ker če ne bi bilo teh ljudi, mi danes v Državnem zboru ne bi obravnavali prvega reformnega zakona te Vlade. Res, da ni čisto cel vaš, da je tri četrt tega zakona napisala že prejšnja Vlada, ampak vendarle, to je prvi reformni zakon, prva reforma, ki jo v resnici tukaj obravnavamo. Vse ostalo so bili neki manjši popravki drugih. Če ne bi bilo te mednarodne skupnosti, ki je tej Vladi dokončno razložila, da mora sprejeti pokojninsko reformo, kajti brez nje ne bo šlo, potem bi še danes poslušali našega premierja Janeza Janšo, ki bi razlagal, kako ni prednostna naloga te Vlade ravno pokojninska reforma. Potem bi lažje razumeli, zakaj je ravno gospod Janša v delovni plan svoje Vlade dal to reformo šele za naslednje leto, pa naj reče minister karkoli hoče. Minister je rekel, da ste ugotovili v Vladi, kajne gospod minister, da je takšen težak javnofinančni položaj, in da je zaradi tega to treba storiti danes. Ampak, veste, tak javnofinančni položaj je bil že, ko ste vi nastopili to Vlado, mogoče samo vedeli niste, in takšnega ste vi povzročili še dodatno, ravno zaradi tega, ker ste tako podpihovali sindikate in slovensko javnost pred letom in pol, da niso sprejeli Svetlikove pokojninske reforme. Kolegica Pavlič je danes že govorila o vseh posledicah, pa jih ne bi ponavljala. Meni je zelo žal, da o tej pokojninski reformi razpravljamo že takrat, ko stvar sploh še ni usklajena s socialnimi partnerji. Ampak verjamem, da bomo pri drugi obravnavi tega zakona potem marsikje lahko bili konkretnejši. Po mojem osebnem mnenju bo ta vaša reforma prinesla dosti dobrega ljudem, ki so začeli delati pred 18. letom, torej bolj neizobraženemu delu naše države, in prinesla precej težje pogoje upokojevanja ljudem, ki smo študirali, ker ne bo več upoštevanih možnosti naših študijskih let. Tudi vsi drugi pogoji, ki izobražence zadevajo pri nekaterih drugih členih, bodo malce težji. Je pa res, da bomo še najbolj pri tem prizadete ženske. Ponuja se namreč izredno kratko prehodno obdobje za ženske, obenem so se poslabšale tudi dosedanje olajšave žensk zaradi nege in vzgoje otrok, in vse skupaj potem s tistim, kar sem že omenila prej, kar zadeva intelektualce – tudi ženske, ki smo študirale, se bomo zaposlile kasneje. Vam povem, da sem izračunala zase – vsak ima neko približno –, verjetno bom morala delati skoraj 4 leta več kot bi po sedanji. Ampak to je žrtev vseh nas, ki jo moramo sprejeti, in zato smo tudi v Pozitivni Sloveniji rekli, da je treba delati dlje, da se strinjamo s tako reformo in ji ne bomo nasprotovali v tej fazi, niti slučajno ne, zaradi tega, ker Slovenija se je prehitro upokojevala. Kar pa je problem, in o tem je pravkar govoril kolega Čehovin, to je tudi zame drugi največji problem, je ponovitev ZUJFa pri tej reformi. Lahko vsi trdite, kar hočete, ampak gre za eno tretjino slovenskih upokojencev, za 44 posebnih skupin, med katerimi so invalidi, azbestni bolniki, borci NOB, žrtve dachauskih procesov, imetniki vojaških pokojnin itd. Kolegica Tomc je v svoji predstavitvi stališča vladajoče stranke SDS dejala, da ta reforma postavlja pokojnine tako, da to ne bodo socialni prejemki. Gospod minister, kolegi iz SDS, jaz preprosto tega ne verjamem za to skupino ljudi. Za to skupino, ampak to je tretjina upokojencev. Ker, če boste dejansko to porazdelili po resornih ministrstvih, verjamem, da bo kriza trajala še kakšnih 10 let. To vsi strokovnjaki pravijo, in bo potem resornemu ministru zmanjkalo denarja. Sami veste, gospod minister, kako se najlažje naredi. Odreže se povsod, linearno, in prvo bo, da se bo odrezalo pri pokojninah teh ljudi, ki ne bodo imeli nobene varnosti, nobenega kritja, kljub temu, da so mnogi plačevali, kot je bilo že rečeno, vso svojo delovno dobo socialne prejemke. Mnoge, pri tem še posebej izpostavljam imetnike vojaških pokojnin, pa ščiti celo zakonodaja. Zakon o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev, Zakon o ratifikaciji Sporazuma o vprašanjih nasledstva, Ustavni zakon za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije – vse to so zakoni, ki jih je sprejel Državni zbor, in ki zagotavljajo vsem tem ljudem, ki so prejemali vojaške pokojnine, da jih bodo prejemali tudi v bodoče. Prvič jim režemo z ZUJF, in sedaj imajo veliko možnost, da se jim bodo rezale v bodoče tudi s pokojninskim zakonom. V podrobnosti na drugih področjih ne bi več zahajala. Upam pa, da bo ta razprava, gospod minister, res tako plodna, kot ste nam jo obljubili, da boste upoštevali naše predloge v nadaljnjem postopku in da bomo s skupnimi močmi naredili zakon, za katerega nam ne bo težko pritisniti na tipko za. Ob koncu bi pa opozorila še na nekaj. Če bomo delali do 65. leta, se moramo zavedati, da je temu primerno potem treba spremeniti tudi delovnopravno zakonodajo. Vse razvite države, predvsem skandinavske, imajo za delavce, ki so starejši – to je različno od starosti, ampak po 60. letu – zagotovljena delovna mesta, ki so primerna njihovim psihofizičnim sposobnostim v tistih letih. Vsi tisti, ki smo aktivni, bi radi delali do 65., tudi do 70. leta, vendar ne na delovnih mestih, ki so primerna za 30-letnike. Hvala.
Hvala. Mag. Andrej Vizjak, izvolite.
Spoštovana, oglašam se, da odpravim eno dilemo, ki ste jo izpostavila, ki ni resnična. Omenila ste, da se nekoliko bolj posvečamo tistim, ki so začeli delati z 18. letom ali prej in manj tistim, ki so študirali in so začeli delati kasneje. Ne. Mi želimo za oboje enake vatle. Želimo enostavno vcepiti percepcijo, da če lahko industrijski delavec dela 40 let, da lahko tudi intelektualec. Če lahko dela nekdo 40 let, če začne delati s 16. letom ali 18. letom, potem lahko dela 40 let tudi tisti, ki je začel delati s 24. leti, 25. leti ali 27. leti. To želimo izenačiti, kar danes ni. Danes je pravzaprav še huje! Danes se delo pred 18. letom ne všteva obema spoloma, ampak samo ženskam, kar pomeni, da že po današnji zakonodaji dela tisti, ki je začel delati s 15. letom, 42, 43 let. Ali je to prav? Hkrati imamo pa celo kupico odpustkov do tistih, ki so se zaradi podaljšanega študija zaposlili, recimo, s 26. leti. Ali je to prav? Ni prav, zato, spoštovana, mi nobenega ne favoriziramo. Nasprotno, postavljamo pogoj 40 let pokojninske dobe brez dokupa kot temeljni upokojitveni pogoj za vse, ne glede na to, kakšno izobrazbo imajo.
Hvala lepa. Gospa Janja Klasinc ima repliko. Izvolite.
Gospod minister, če je nekdo začel delati, reciva, pri 18. ali pri 17. letih, in dela 40 let, je ob upokojitvi star, koliko? 57, 58 let. Nekdo, ki je redno študiral – pustimo tiste, ki študirajo dlje –, je študiral do svojega, recimo, 24. leta, da je končal vse izpite. Potem smo, vsaj v našem obdobju, ko smo mi študirali, imeli eno leto absolventskega staža. Nekateri smo končali prej, nekateri kasneje. Po tem , če takoj dobiš službo, se morda izide do 65. leta, morda tudi ne. Najhujše pa je – zakaj jaz sedaj govorim, nismo problem mi, ki smo včasih študirali, ampak ta mladina, za katero sedaj delamo oziroma ti mladi ljudje, ki, poglejte, kdaj dobivajo službe. Pred 30. letom se že redkokdaj lahko zaposli katerikoli intelektualec. To ne opozarjam samo vas, gospod minister. Vi ste bili v prejšnjem mandatu poslanec in se boste verjetno spomnili, da sem isto opozarjala prejšnjo vlado, ki je bila moja vlada.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravi se gospod Matevž Frangež namesto gospoda Matjaža Hana.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Pozdrav vsem kolegicam in kolegom ter drugim v dvorani! Najprej bi začel s tem, da ni nič narobe, če postopke sprejemanja pokojninske reforme delamo na postopnosti. Mislim, da ne bi bilo nič narobe, če bi se tudi v preteklem mandatu tega lotili na tak način, da bi na primer rekli, da je vzdržni sistem do leta 2020 in potem pred iztekom napravili novo razpravo, kajti razmere se bodo bistveno spreminjale. Mogoče je bila v prejšnji reformi rešitev preveč dolgoročna. Ampak, jaz se ne bom oziral nazaj, ne bom govoril o tem, kdo je in kdo ni podpiral pokojninske reforme v prejšnjem mandatu, to tako ali tako vsi dobro vemo. Na samem začetku pa v vsakem primeru želim poudariti dve pomembni zadevi, ki jih prinaša nov predlog zakona. Prvo je, da pokojninsko in invalidsko zavarovanje v Republiki Sloveniji temelji na zavarovalniškem principu, kar pomeni, da je pravica do pokojnine pravica iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki izhaja iz minulega dela in temelji na prispevkih, vplačanih v času, ko delamo. Drugič, zelo pomembna zadeva, s predlogom zakona se želi povrniti pokojnini, ki temelji na vplačanih prispevkih, statusne pravice, zaslužene z minulim delom in prispevki, vplačanimi v pokojninsko blagajno. Jasno in nedvoumno pa želim povedati in posebej poudariti, da v naši poslanski skupini kakor tudi v stranki DeSUS ne nasprotujemo, da tudi tisti, ki so v preteklosti pridobili pravico na osnovi različnih zakonov, v bodoče dobivajo ustrezno tako imenovano pokojnino oziroma neke vrste socialnih transferjev. Pokojninska blagajna mora izkazovati transparentnost, to je ključnega pomena za nas oziroma za našo stranko. Izplačevanju teh pokojnin, tudi teh, o katerih sem malo prej govoril, ne nasprotujemo, da izplačuje ZPIZ, je pa res, da se morajo sredstva transparentno zagotoviti iz proračuna. Ali bo to zagotavljalo posamezno ministrstvo za določen resor, je vprašanje, kako se bo v prihodnosti to tudi dogovorilo. Res je, da demografski podatki kažejo, da v zadnjih 20 letih dejansko raste starost moških za 7,1 leto, da ženske dlje časa živijo – tudi za 5,5 let. Res pa je tudi, da podatki govorijo, da Slovenke in Slovenci v povprečju delamo le 35 let. V naši poslanski skupini ne nasprotujemo temu, da bi bil osnovni pogoj za upokojitev 40 let delovne dobe. Res je, da se morajo nekatere zadeve, ki so vzporedne, temu primerno tudi uskladiti. Malo prej ste nekateri govorili o tistih, ki vstopajo v delovno razmerje pri 15. letih ali pa mogoče pri 16. in 17. letih. Teh je v zadnjem obdobju zelo malo ali pa lahko rečemo, da skoraj nič več. Pokojnina ni v nobenem primeru noben socialni transfer, ampak je ekonomska pravica iz naslova minulega dela in vplačanih prispevkov. To je ključnega pomena. Polna pokojnina bi morala znašati toliko, kolikor je znašala na začetku. Če se ozremo v leto 2001, je to bilo 73,2 % povprečne neto plače. Sedaj je to le 58,6 %. Tudi z usklajevanjem bi morali urejati te zadeve, pa tega v preteklosti nismo delali.V naši poslanski skupini kot tudi v stranki se bomo zavzemali, da mora biti starostna pokojnina v prihodnosti vsaj 62,3 % v razmerju do povprečne plače. Ko govorimo o pokojninski reformi, ne smemo pozabiti ključnega momenta, ki se je zgodil v letu 1996. Takrat se je znižala prispevna stopnja delodajalcev. Veste, da imajo vse države Evropske unije enak odstotek prispevkov, tako delodajalec kot tudi delojemalec. Pri nas je bilo to razmerje takrat bistveno porušeno, v interesu, da se pomaga gospodarstvu. Kaj bi to pomenilo v tem trenutku, verjetno ne bi bilo v nobenem primeru pametno početi tega, da bi naše gospodarstvo v tako težkih časih in težkih razmerah še dodatno obremenjevali. Zelo pomembno pa je, da bi naše službe izterjale prispevke, ki niso vplačani v pokojninsko blagajno. Bom poskusil natrositi nekaj drobnih podatkov, zato da bi mogoče lažje razmišljali in tudi razpravljali v nadaljevanju. Vseh prejemnikov pokojnin imamo 591 tisoč 641. To so podatki iz avgusta letošnjega leta. Povprečna pokojnina je okoli 563 evrov, in skupaj potrebujemo za pokojnine mesečno 333 milijonov 324 tisoč 622 evrov. Zavarovancev, zaposlenih pri pravnih osebah in zasebnikih, pa je 775 tisoč 816. Povprečna bruto plača pomeni tisoč 512 evrov, masa plač pa je milijardo 173 milijonov 77 tisoč 817 evrov. Prispevki delojemalcev iz bruto dohodka za pokojninsko in invalidsko zavarovanje znašajo 15,50 %, prispevki delodajalcev pa, kot sem že prej omenil, 8,85 %. Skupaj znaša prispevek iz bruto plače 24,35 %. Priliv v pokojninsko blagajno, to pomeni, da gre od mase plač, od tiste milijarde in toliko milijonov, kar sem malo prej omenil, je 285 tisoč 813 evrov. Želim povedati, da le 47 milijonov 512 tisoč 429 evrov manjka, da bi mesečno pokrili vse obveznosti do pokojninske blagajne oziroma vse obveznosti do poplačila pokojnin. To ni tisti znesek, o katerem govorimo, milijarda 400 milijonov, za katerega smo rekli, da ga mora proračun dajati za pokojnine. Ta znesek je bistveno drugačen, če bi bili izterjani tudi vsi prispevki, ki niso vplačani. Še nekaj želim poudariti. V bližnji prihodnosti bomo morali tudi pogledati, koliko potrebujemo za sistem, ki izplačuje pokojnine, koliko nas to mesečno stane in kakšne stroške ta sistem ima. Napovedujem ministru za delo, družino in socialne zadeve, da bo to eno mojih naslednjih poslanskih vprašanj. Želim, da se razgali to zadevo, da nam bo jasno, koliko stane in kdo plačuje, iz katerega naslova se plačujejo te obveznosti do ZPIZ. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Matevž Frangež. Namesto gospoda Romana Žvegliča se, prosim, pripravi gospod Janez Ribič.
Zgodba o tem pokojninskem zakonu je zgodba o naukih, spoznanjih in zmotah Slovenske demokratske stranke in Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Me veseli, da ste prišli do tega spoznanja. Pravim, da vsakdo slej ko prej pride k pameti, in me veseli, da ste v enem letu doživeli preobrat, ki vam je razsvetlil probleme slovenske družbe. Me veseli, da smo danes pred tem, da ta zakon verjetno zgledna večina v Državnem zboru potrdi kot primernega za nadaljnjo obravnavo. To pa ne pomeni, da v tem zakonu ni vrste detajlov, ki izrazito motijo. Spomnil bi, da ste predstavniki SDS in tudi DeSUS lani, ko smo z velikimi mukami več mesecev na sejah Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide usklajevali zakon, opozarjali: "Saj zakon je načelom dober, samo nekaj detajlov je." Danes pa slišim od predstavnikov SDS: "Ta zakon je dober, neke detajle bomo pa še uskladili." Vprašanje, ali bo do uskladitev prišlo. Prvič, tega pokojninskega zakona ali pokojninske reforme ne potrebujemo samo zato, da zavarujemo položaj in varnost sedanjih generacij upokojencev. Bistveno bolj ga potrebujemo zato, da kot država pokažemo, da stojimo za svojim pokojninskim sistemom, da smo ga sposobni prilagajati in spreminjati zato, da ga ohranimo dolgoročno, da bo vzdržen in stabilen tudi za prihodnje generacije. Eden od ključnih problemov dolgoročnega pogleda na slovensko družbo čez 15, 20 let, bo namreč to, da se bomo srečevali s celimi generacijami ljudmi, ki ne bodo pokojninsko zavarovani. Kako bomo takrat reagirali na ta problem? Na to moramo misliti danes. Danes, ko ostajajo cele generacije ljudi na trgu dela brez pravic, brez ustreznega zavarovanja! To je za sodobno družbo 21. stoletja, kakršna Slovenija želi biti, nesprejemljivo! Mladim moramo danes pokazati, da kot država resno mislimo s tem pokojninskim sistemom. Mladim moramo pokazati, da se izplača odvajati prispevke. Mladim moramo pokazati, da se izplača iti izven sive ekonomije in prispevati nekaj za družbeno solidarnost, ker bodo jutri od te družbene solidarnosti tudi sami imeli svojo varnost. To mora biti poudarek pokojninske reforme in bojim se, da to ni poudarek tega pokojninskega zakona, ki danes stoji pred nami, še manj pa poudarek drugih, s tem zakonom tesno povezanih, ureditev na trgu dela. Drugič. Nasprotujem temu, da s sprejetjem tega zakona iz zakona izločimo 170 tisoč upokojencev, 170 tisoč zavarovancev, ki so delali, ki so vplačevali svoje pokojninske prispevke, ampak v druge sklade pokojninskega zavarovanja. K temu, da moramo spoštovati njihove pravice, nas zavezujejo tudi mednarodne pogodbe, ki jih je podpisala Slovenija. Te mednarodne pogodbe Slovenijo zavezujejo neposredno, zavezujejo tudi Državni zbor, da skladno s temi mednarodnimi obveznostmi Republike Slovenije sprejema našo zakonodajo. Zakon, ki je v nasprotju s temi mednarodnimi obveznostmi, je protiustaven zakon. 170 tisoč upokojencev, ki jih boste izločili iz pokojninskega sistema pod geslom očiščenja pokojninske blagajne – njihov položaj bo treba urediti in pozivam ministra za delo, da zakon, s katerim namerava urediti položaj teh 170 tisoč upokojencev, 44 različnih kategorij, predstavi javnosti še tekom obravnave tega pokojninskega zakona. V nasprotnem primeru bo moja, pa verjamem, da tudi naša zahteva, da ta položaj ljudi uredimo znotraj pokojninskega zakona. Ne vzemite tem ljudem pravice in orožja, da se tisto, kar je njihovo legitimno pričakovanje, tudi uresniči.
Hvala lepa. Za repliko je zaprosil gospod Franc Jurša, potem gospod minister.
Hvala lepa. Bom zelo kratek. Spoštovani kolega Frangež, nisem hotel govoriti o zgodovini, ampak bom vseeno, ker ste me potegnili za jezik. Omenjali ste stranko DeSUS – bom samo osvežil spomin, o tistem kar sem malo prej govoril, o pokojnini povprečnih plač, 73,2 % v letu 2001 in potem v letu 2011, ko smo prišli dejansko v 62,3 % povprečne plače. Mi točno vemo, zaradi česa nismo takrat podprli pokojninske reforme. Iz preprostega razloga, ker posluha pri tem, da bi usklajevali pokojnine, pri vladi ni bilo. Na to smo odločno tudi opozorili in smo tudi jasno in glasno povedali. Na četrtem vrhu koalicije v tretjem letu mandata je kolega Zanoškar, ki sedi sedaj v Pozitivni Sloveniji, kot predstavnik Demokratične stranke upokojencev Slovenije povedal od prilike takole: "Zaustavimo konje, pogovarjajmo se s socialnimi partnerji in medsebojno to uskladimo, da bo prišlo do sprejetja pokojninske reforme." Ne, odgovor je bil ne. Na koncu se je reklo, da se bomo borili kot levi, da bo ta reforma šla skozi vso proceduro in da bo tudi sprejeta. Takrat smo že dobro vedeli, da bo to dejansko referendum. Na tej točki bi se ustavil, želel sem samo povedati, ne bom pa govoril o tem, na kakšen način smo kot koalicijski partnerji takrat te zadeve usklajevali. Nekateri se dobro spominjate teh koalicijskih usklajevanj. Hvala.
Minister Vizjak, izvolite.
Hvala lepa. Nekaj pojasnil. Še danes urejajo položaj teh upokojencev po tem sedanjem 232. členu oziroma novem 161. členu številni drugi zakoni. Saj jih ne ureja zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Položaje teh upokojencev rešuje področna zakonodaja in čisto nič ne bomo spremenili. Nič. Položaj teh upokojencev rešuje področna zakonodaja. Res pa je, da to ne bo več skrb ene same proračunske postavke Ministrstva za finance, temveč bodo taisti, ki so odgovorni za ta področja, menedžerirali tudi s temi zneski. Mislim, da je to prav. Tako da, kakorkoli se bomo dotaknili tega položaja teh ljudi, se bomo dotaknili na predlog Vlade v tem parlamentu. Z rešitvami boste seznanjeni in jih boste sooblikovali in jih boste lahko tudi zavrnili, karkoli bo drugače, kot je zdaj. Vendar z zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je zgolj nastavek, da nameravamo to narediti, in nič drugega. To je ena stvar. Druga stvar je, ko govorimo o mladih in spodbudi za mlade. Kaj je bolj spodbudno za mlade kot to, da začnejo verjeti v pokojninski sistem in da je pokojninski sistem finančno vzdržen, torej, da se izplača plačati, da boš kasneje nekaj dobil? Če bomo ohranili sedanjo percepcijo mladih do tega, da se ne izplača vplačevati v pokojninski sistem, ker tako ali tako ne moremo nič iz njega plačevati, je to najslabše in to želimo popraviti. Tukaj vas res opozarjam, da velja ena čisto zdrava kmečka pamet in logika, nič drugega. Vsi vemo, da se nam življenjska doba daljša. Živimo vse dlje. Življenjska doba se je podaljšala v zadnjih 100 let za 30 let. Ali veste, kaj to pomeni? Za 30 let živimo dlje v zadnjih 100 letih. Vsako leto se nam življenjska doba podaljša za 3 mesece. To je civilizacijski dosežek, to je nekaj dobrega. Hvala bogu, da je temu tako. Mi smo tega veseli. Vendar moramo temu dejstvu, tej okoliščini prilagoditi tudi sisteme, kot je pokojninski sistem, kot je zdravstveni sistem in kot je še marsikateri drugi sistem. Kaj imamo na voljo? Živimo dlje. Kaj imamo torej na voljo, da prilagodimo pokojninski sistem? Štiri stvari. Prva stvar je, da ublažimo daljšanje obdobja prejemanja pokojnine, kajti, če se daljša življenje, se daljša tudi obdobje prejemanja pokojnin. Torej, da se to obdobje ne daljša toliko, kolikor se daljša upokojitvena starost. Nekatere države že vežejo upokojitvene pogoje na pričakovano starost. To nekatere evropske države že počnejo. To je prvi možen ukrep – da ne podaljšujemo oziroma da zmanjšujemo pritisk na podaljševanje obdobja prejemanja pokojnine. Drugi ukrep je, da višamo prispevke, da gre več v blagajno, ker potem lahko tudi več delimo. Tretji ukrep je nižanje pokojnin, da znižujemo izdatke. Četrti ukrep pa je podaljševanje plačevanja prispevkov, torej, da dlje plačujemo prispevke. Samo te štirje ukrepi so. Ne poznam petega, poznam pa kombinacijo nekaterih ali vseh. Mi smo se v tej pokojninski reformi odločili za kombinacijo prvega in zadnjega. Torej, za ublažitev pritiska na podaljševanje obdobja prejemanja pokojnine zaradi daljšanja življenjske dobe, s tem, da dvigujemo upokojitveno starost in podaljšujemo aktivnost prebivalstva. To je prvi ukrep. Drugi ukrep je, da zato in še zaradi nekaterih drugih ukrepov, podaljšujemo vplačevanje v pokojninsko blagajno. Nismo se odločili za nižanje pokojnin in nismo se odločili za višanje prispevkov. Višanje prispevkov bi zadušilo že tako obubožano gospodarstvo, nižanje pokojnin pa bi še dodatno prizadelo že tako prizadete upokojence. To je, spoštovani, vsa logika. Če mi kdo od vas izumi čarobno paličico, od kod še dodatno se spopasti s temi dilemami razkoraka v pokojninski blagajni, je zelo dobrodošel in zato naše povabilo k sodelovanju.
Gospod Matevž Frangež, izvolite repliko.
Prvič, to, da živimo dlje je dobra novica, ampak to smo vedeli tudi lani. Za koliko se je pričakovana življenjska doba podaljšala od lani do letos, da ste tudi sami, gospod Vizjak, prišli do teh spoznaj? Danes ste me v tem odgovoru prepričevali o tistem, o čemer sem jaz lani prepričeval vas. Me veseli, da sem bil pri tem prepričevanju očitno uspešen.
Gospod minister, izvolite.
Spoštovani gospod Frangež, vaša rešitev tega istega principa je bila slaba. Ta je boljša. Mi postavljamo v ospredje 40 let zavarovalne dobe brez dokupa, 40 let delovne dobe. Vi tega niste postavljali, vi ste postavljali v ospredje 65 let. [[oglašanje iz dvorane]] Res je. To je bil tudi temeljni konflikt, ki ste ga imeli s sindikati, ne samo z opozicijo. Vi sedaj minimizirate padec vaše pokojninske reforme, če ga lahko tako imenujem, na nasprotovanje opozicije, kar sem vam že desetkrat rekel, da ni res. Vaša pokojninska reforma je padla, ker so sindikati sprožili referendum, ker smo tudi mi opozarjali na določene pomanjkljivosti, ki jih zdaj popravljamo, in zato, ker ga je zavrnilo 75 % ljudi na referendumu. Zato je padla pokojninska reforma, ne zaradi Vizjaka ali SDS.
Gospod Janez Ribič ima besedo. Namesto gospe Alenke Pavlič se pripravi gospod Roman Jakič.
Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Podpredsednik Državnega zbora, gospod Presečnik, je v stališču Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke poudaril pomen tega zakona, še posebej pa dejstvo, da ga je nujno čim prej sprejeti. Tako mislim tudi sam in vsi poslanci in poslanka Slovenske ljudske stranke. Z reformo zamujamo vsaj tri leta. Povedal je tudi, da smo poslanci Slovenske ljudske stranke glasovali za podoben predlog tudi v prejšnjem mandatu, ravno iz tega razloga, zaradi nujnosti ureditve, da se ne bomo znašli v situaciji, da bi morali nižati pokojnine sedanjim upokojencem. Če je lahko danes kdo glasen, smo lahko poslanci Slovenske ljudske stranke. Zadnji čas je, da popravimo pogoje upokojevanja in jih prilagodimo realnemu stanju. Dejstvo je, da živimo dlje, zato je prav, da se omogoči delati dlje in upokojiti pri višji starosti. Zato smo si v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke prizadevali, da bi bila prehodna obdobja čim manj boleča in pravična do vseh tistih, ki so tik pred upokojitvijo in do brezposelnih. Dejstvo pa je, da bomo morali slediti drugim evropskim državam, ki se soočajo z enakimi problemi, in so že dvignile starost za upokojitev, celo na 65 ali 67 let starosti. Ob tem je prav, da se ohrani možnost upokojitve z minimalno dobo 15 let oziroma 20 let dela ob višji starosti, saj na primer marsikatera mati, ki je morala ostati doma zaradi otrok, zagotovo ne bo morala doseči maksimalne dobe 40 let dela. Zato je dvig starosti v prehodnem obdobju na 60 let ob 40-letni pokojninski dobi povsem razumna in sprejemljiva rešitev ob postopnem zaostrovanju pogojev v prehodnem obdobju. Poslanka in poslanci Slovenske ljudske stranke zagovarjamo tudi stališče, da mora pokojninski sistem še naprej temeljiti na solidarnosti in medgeneracijskem sporazumu, prav tako pa tudi na načelu pravičnosti. V naslednji fazi, po izhodu iz krize, pa se mora nameniti bolj pozitivne spodbude za boljšo demografsko sliko, ki je dolgoročno nujna rešitev za stabilnost socialnih blagajn. V razpravi želim opozoriti, da moramo v skladu z načelom solidarnosti obravnavati tudi mala podjetja in kmete, ki si sami ne morejo zagotoviti dostojnih pokojnin. Družinska podjetja in družinske kmetije so v preteklosti in bodo tudi v prihodnosti pomenili pomemben del gospodarstva, pomemben del zagotavljanja delovnih mest in posledično sredstev za socialne blagajne. Vsi veliko prispevajo s svojim delom in z zagotavljanjem delovnih mest, zato moramo tudi pri sprejemanju zakonov upoštevati specifičnost poslovanja malih gospodarstev. Zato podpiram predloge Obrtno-podjetniške zbornice in tudi sam menim, da ne smemo zgolj zaradi statusnih oblik pravice določati drugače. Tudi podjetniki morajo imeti zagotovljene osnovne pravice, na primer glede rehabilitacije in glede invalidnine. Nesporno je, da s svojim delom in vplačevanjem davkov in prispevkov predstavljajo stabilnejši del gospodarstva in delovnih mest. Obrtniki so v preteklosti vplačevali v sklad obrtnikov, pa niso bili obravnavani enako kot ostali, zaposleni v družbenih podjetjih. Pravično do tega sklada bi zato bilo, da se mu omogoči nadaljnje poslovanje in da bodo vsi, ki so vplačevali v sklad, na starost lahko dobili svoj del rente iz sklada. Žal mi je tudi, da je prepozno, saj je prejšnji minister ukinil državne pokojnine približno 15 tisoč upravičencem, večinoma iz podeželja. Zato z novimi krivičnimi določbami ne smemo dodatno prizadeti kmetov in malih podjetnikov. Spoštovani! Kot smo pri prejšnjem predlogu, bomo poslanci in poslanke Slovenske ljudske stranke tudi pri tem zakonu še naprej konstruktivni, konstruktivno sodelovali in zakon podprli, saj, kot smo povedali v razpravah, je skrajni čas za ukrepanje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Roman Jakič ima besedo. Namesto gospoda Ivana Grilla se pripravi gospa Eva Irgl.
Hvala za besedo. Naj začnem z ugotovitvijo, da mi ni bil všeč današnji začetek te seje, ko je spet ven padla ta metoda neke diskvalifikacije in diskreditacije. Ko je Alenka Bratušek vprašala ministra oziroma ga prosila za odgovor, jo je poskušal diskvalificirati s tem, ko je rekel, kaj sprašuje, oziroma jo je poslal sedeti nazaj in rekel, da je bila ona tako ali tako direktorica direktorata. Ta metoda, moram reči, te diskvalifikacije in diskreditacije ljudi v tem državnem zboru in v širši javnosti, mi ni všeč. Če hoče kaj vprašati Stepišnik, boste rekli, da problematizirate državno pomoč v njegovi firmi. Če vpraša kaj Meršol, mu rečete, da je sodeloval s Službo državne varnosti. Pri Vilfanu ste takoj na okopih glede avtentičnosti podpisa pod referendum. Če pa Kavtičnik in jaz kaj rečeva, pa odprete, problematizirate celo epoho vladavine LDS in Zares. Ne odgovarjate pa na vprašanja. Na vprašanja ne odgovarjate zato, ker na njih nimate pravega odgovora in se morate skrivati za nečem, kar nima veze z vsebino. Pokojninska reforma je nujna in pika. Kakšna naj bi bila oziroma bo, naj poleg politike povedo socialni partnerji in to vsi, zopet pika na tej točki. Sam si želim, da bi bil dogovor sklenjen še pred končno obravnavo pokojninskega zakona, da ne bomo potem zopet priča, predvsem pri DeSUS, lomljenja rok in šamponiranja glav tistih, ki v koaliciji s predlogom ne bodo zadovoljni. Ampak, če sem prav razumel ministra prej, ko je odgovarjal SD-ju, bo predlog pokojninske reforme poslal v ta državni zbor usklajen s socialnimi partnerji, ker SD ga ni poslal usklajenega in zato je prišlo do njenega rušenja. Vas bom držal za besedo. Želim si, da bo zakon na koncu sodoben in pravičen. O tem je govorila kolegica Romana Tomc, ko je branila odločitev SDS, ki je pred enim letom zrušila reformo, ker si je želela zmago na volitvah, in to je odgovor na Alenkino vprašanje. Želeli ste zmagati na volitvah in ste šli čez vse meje. Tudi to vam v resnici ni pomagalo in ste volitve izgubili. Zanimivo je, da tudi pri tem SDS v resnici uporablja dvojna merila, ko govori o tem, zakaj je zaradi neusklajenosti prišlo do, kot je rekla kolegica Tomc, primorane odločitve za referendum. Govorili ste, da se z zakonom niste strinjali in da se niso strinjali z vašimi rešitvami. Kljub svoji lastni izkušnji, boleči, če sem prav razumel, danes ne dovoljujete tovrstnega mnenja niti nam in tistim, ki se z vami v resnici ne strinjamo. Ne samo, da buldožirate zakonodajo brez soglasja socialnih partnerjev, ampak se poslužujete vseh vrst zvijač, ki ne sodijo v demokratično ureditev. Med te zvijače sodi tudi onemogočanje ljudske iniciative. Predsednik Virant, mimogrede, še ni odgovoril, zakaj je najprej 14 dni, potem pa 3 dni zadrževal v predalu podpise, podpisnike pa seznanil 15 minut pred iztekom roka, da ni dovolj podpisov – teh istih podpisov, za katere se je izkazalo, da so bili ukradeni, skriti, izgubljeni. Ko so sindikati in javnost to koalicijo našli s prsti v prepovedani marmeladi, se je začelo na vse kriplje zmanjševati pomen tega zavrženega dejanja in bežati od objektivne odgovornosti, ki jo nosijo izključno Virant, Gorenak in Janša, pika.
Gospod minister, izvolite.
Spoštovani poslanec, nasprotno. Vaši poslanski kolegici, gospe Bratušek, sem se trudil odgovoriti na vsa vprašanja. Mislim, da sem tudi odgovoril. Res pa je, da je postavila veliko retoričnih vprašanj, kajti vprašala je, potem je pa sama rekla, da ve odgovor in je povedala odgovor. To je bilo rečeno. Preberite magnetogram in boste videli. Vendar, kljub temu sem se trudil in se bom trudil tudi v prihodnje odgovoriti na vsa vprašanja, ki so bila postavljena. Vendar, toliko, da se razumeva, in tudi iz magnetograma mojega boste videli, če ga boste prebrali, da Socialnim demokratom nisem obljubil, da bomo poslali v parlament usklajen zakon, ker ga nismo, ker tudi te obljube ne morem izpolniti. Tudi nisem obljubil, da bomo zakon uskladili. Tega ne vem. Jaz se bom trudil. Naredil bom vse, kar je v moji moči, da bomo ta zakon uskladili. Za to se trudim vsak dan in se bom trudil tudi doslej, do zadnje minute. To pa lahko obljubim.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl, pripravi se mag. Ivan Vogrin.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Jaz bom skušala biti bolj umirjena v razpravljanju, sploh glede na to, da smo v začetku poslušali kar precej vpitja in vreščanja s strani nežnejšega spola Pozitivne Slovenije in menim, da to ne pelje nikamor. Lahko pa kvečjemu megli razsodnost. Tudi sprenevedanje, ki smo mu bili priča na začetku glede podpisov oziroma dopisov, ki so potekali med gospodom ministrom oziroma Vlado in Pozitivno Slovenijo in Socialnimi demokrati, ni vredno razpravljati o tem. Ampak vendarle, pred približno 15 minutami smo dobili na mizo kronski dokaz o tem, zakaj je bilo na začetku prisotno takšno vpitje in zakaj smo imeli toliko proceduralnih predlogov. Minister Vizjak je to argumentirano pojasnil. Mi smo danes dobili na klop dopis s strani kabineta predsednika Vlade, ki je bil naslovljen tako na gospoda Zorana Jankovića, predsednika Pozitivne Slovenije, kot na gospoda dr. Igorja Lukšiča, predsednika Socialnih demokratov. Predsednik Socialnih demokratov je jasno odgovoril gospodu ministru, medtem ko v Pozitivni Sloveniji niso na Vlado poslali nobenega dopisa in nobenega odgovora. Potem se sprenevedati in spraševati o tem, kako nekoga poslušaš ali ne poslušaš, se mi zdi pa skrajno neprimerno. Kolega Jakič, v kot v tem primeru pošilja predvsem vaša kolegica, gospa Maša Kociper, če se ne motim. Tako je poslala v kot gospoda predsednika Državnega zbora. Glede kolega Vilfan je pa jasno, da lažje zadane trojko kot pa okvirček, v katerega se mora podpisati. Žal je tako, to smo lahko videli. Tisti okvirček za podpis je bil namreč prazen. Slovenija v nasprotju z ostalimi članicami Evropske unije do sedaj ni izpeljala ključnih reform. Tudi sama bi si želela, da bi bila kakšna reforma sprejeta že prej, ampak je pa zaradi tega, ker se ravno ta Vlada zaveda položaja, v katerem smo, že posegla v javne izdatke, predvsem z Zakonom za uravnoteženje javnih financ. Zato pričkanje na začetku in prerekanje o tem, kdo je za kaj bolj odgovoren, kdo je za kaj bolj kriv, ne bo prineslo nič dobrega. Slovenija glede na različne kazalce nujno potrebuje paket reform, ampak ne potrebuje zgolj in samo kozmetičnih popravkov, kot smo večino časa lahko poslušali v prejšnjem mandatu, ampak potrebuje celovite reforme, tako pokojninske reforme kot reforme trga dela, nedvomno pa tudi zakone za stabilizacijo javnih financ. Sprejetje reform je ključno, če želimo v nekaterih primerih kratkoročno ali pa predvsem dolgoročno vzpostaviti takšno okolje, ki bo pozitivno vplivalo predvsem na stabilnost javnih financ., Če bomo dosegli stabilnost javnih financ, potem bo to nedvomno prineslo boljše pogoje, najprej za delovanje podjetij, če sem čisto konkretna. S tem se bo povečala konkurenčnost, če pa bo večja konkurenčnost, potem bo posledično tudi več delovnih mest in posledično bomo imeli večjo dodano vrednost, kar bo vodilo k večji blaginji državljank in državljanov. To bi moral biti ključni cilj vseh nas, ki danes tukaj sedimo, ne pa prerekanje in vpitje, kot ga poslušamo s strani nežnejšega spola Pozitivne Slovenije in to že ves čas, ne samo tukaj v Državnem zboru, ampak tudi na različnih delovnih telesih. Vlada Janeza Janše je situacijo zelo dobro in natančno ocenila, zato smo tudi takoj na začetku sprejeli najprej interventne ukrepe in veliko število sprememb zakonov, ki vplivajo na to, da bo lahko Slovenija začela z dolgoročnejšim razvojem, ki bo temeljil na bolj zdravih temeljih. Zdaj pa nas čaka, kot je že bilo omenjeno, paket reform. Pokojnina je v tej pokojninski reformi določena kot pravica glede na delovno dobo. S to reformo gre za zagotovitev javnofinančne vzdržnosti pokojninske blagajne vse do leta 2020. Pričakovano je bilo, da bo opozicija, predvsem Pozitivna Slovenija v njej lastni maniri, z vsemi topovi udarila po Slovenski demokratski stranki, češ, zakaj ste pa bili prej proti pokojninski reformi. To je bilo pričakovano. Pričakovano je bilo tudi branje magnetogramov itn. To vse že vemo in to smo tudi pričakovali. Vendar pa, ko s prstom kažete na nekoga, potem je treba biti jasen in argumentiran in tudi jasno povedati še nekatere druge stvari, ki so za vas sicer malenkosti. Treba se je zavedati, da pokojninsko reformo na referendum ni poslala Slovenska demokratska stranka, ampak sindikati. Sindikati so bili tisti, in zakaj? Ne zato, ker bi si Slovenska demokratska stranka to tako zelo želela, ker si je po vaše želela na oblast, ampak zato, ker vlada ni vzpostavila dialoga s sindikati. Ni vzpostavila dialoga tudi s takratno opozicijo. Nihče se ni o tem pogovarjal z nami. Prav tako se je aroganca vlekla tudi do sindikatov in zato je prišlo do referenduma. Tukaj moram reči, da minister Vizjak zelo dobro vodi pogajanja, tako s sindikati kot nenazadnje tudi z opozicijo. Ampak ni naš problem, če gospodje in gospe v Pozitivni Sloveniji ne želite pri tem sodelovati, če ne odgovarjate niti na dopise. To ni naš problem, to je vaš problem. Pa bi bilo morda dobro, da bi konstruktivno pristopili k temu paketu, ki je izjemnega pomena. Druga stvar, ki jo želim povedati, je, da je Slovenska demokratska stranka imela od vsega začetka v prejšnjem mandatu jasna stališča, v kakšnem primeru oziroma pod kakšnimi pogoji bomo podprli reformo. Za nas je bilo najprej ključnega pomena, da se vlada večinsko uskladi s sindikati. Vlada se večinsko ni uskladila s sindikati, zato je stvar šla na referendum. Še v nečem se razlikujemo od vas, kolegice in kolegi. Mi smo tudi glede pokojninske reforme in ostalih zakonov v prejšnjem mandatu vložili ne vem koliko pripomb in amandmajev, tako na pokojninsko reformo kot na ostale. V tem se razlikujemo, ampak takratna koalicija ni sprejela niti enega našega amandmaja. Vendar mi smo vztrajali in smo jih vlagali. Vi ste bili celo povabljeni – za razliko od nas, ki v prejšnjem mandatu nismo bili – k temu, da sodelujete pri oblikovanju teh reform, ker je to za vse nas dobro. Prosila bi gospo Bratušek, da se ne ukvarja toliko s svojo mimiko obraza, ker ne bo to nič pripomoglo k temu, da bomo lahko čez čas vsi skupaj lažje zadihali. Prosila bi vas, da ste v Pozitivni Sloveniji bolj konstruktivni in tudi dobronamerni. Verjamem, da to premorete, vsaj nekateri med vami, in da boste v nadaljevanju spoznali, da v tem trenutku ni pomembno to, kdo je bolj kriv, kdo je manj kriv, ampak to, kako se bomo rešili iz te situacije. Sprejeti moramo te reforme in to je bistvenega pomena. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospod Roman Jakič, replika. Verjetno ne na tisti nežnejši spol, ampak na to, kar je vas omenjala. Mogoče vas tudi ni dobro razumela. Izvolite.
Samo nekaj bi rad. Ne glede na trojke in okvirčke, mi je razprava kolegice Irgl razumljiva, saj mora v resnici oprati slabo vest, ker je lani o istem zakonu imela nalogo vrhuške. Govorim diametralno nasprotno, in s tem ste se sami postavili v kot, samo toliko. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Ivan Vogrin, pripravi se mag. Lejla Hercegovac.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Sam osebno podpiram rešitev v zakonu, da je 40 let izpolnjene delovne oziroma pokojninske dobe pogoj za upokojitev. Ta rešitev se mi zdi izredno dobra. Gospodu ministru sem tudi izročil moje videnje glede pokojninske reforme, načela za pokojninsko reformo, in tudi to je tam napisano, pa še nekatere druge stvari. Vprašanje je, ali bo starostna upokojitev 60 let oziroma 40 let dovolj glede na to, da nekatere države, zelo razvite države, Švedska itd., sprejemajo že bistveno ostrejše pogoje. Tako da menim, da je ta rešitev dobra. Postavlja se mi sicer vprašanje, kje se je izgubilo zgodovinsko kavalirstvo moških, da skrbimo za družino, za otroke, da za ženo. Po mojem mnenju bi morali moški imeti nekoliko daljšo dobo kot ženske, vsaj za 3 leta. Ob tem bi tudi odpadla dilema odnosa do nežnejšega spola. Individualni računi se mi ne zdijo dobra rešitev. Zakaj ne? Namreč, kaj bomo gledali na tistih računih – saj denarja tako ali tako ne bo, to mi danes vsi vemo. Glede na razvoj dogodkov v prihodnje, da bo gospodarska rast še nekaj let negativna ali blizu ničle, je vprašanje polnjenja pokojninske blagajne bolj aktualno, kot pa to, ali bomo gledali na individualne račune. Če mene zanima, koliko imam vplačanih prispevkov, lahko za podatke zaprosim na ZPIZ in jih dobim. To je sicer mogoče všečna rešitev, ne zdi pa se mi, da bi karkoli prinesla. Predvsem bo mogoče prinesla nekoliko več administracije, nekoliko več birokracije. V sklopu pokojninske reforme bo nujno sprejeti delovnopravno zakonodajo, ki ima bistveno večji vpliv, kot si mi danes mislimo. Zakaj delamo pokojninsko reformo? Zato, da bi ohranili pokojnine, da ne bi realna vrednost padala in da bi jih eventualno začeli zviševati, ker so pri kar veliki večini nesramno nizke in ljudem ne omogočajo dostojnega življenja. Zakaj pa so pokojnine tako nizke? Ker premalo ustvarimo. Mi se gibljemo v začaranem krogu. Moramo začeti z delovnopravno zakonodajo in z ukrepi za zagon gospodarstva, moramo več ustvarjati. Namreč, mi lahko še tako fenomenalno pokojninsko reformo sprejmemo, tudi se vsi uskladimo, vendar če ne bo tistih, ki bi ustvarjali, potem ne bomo imeli kaj deliti, ne bo iz česa za jemati. To je tistim, ki smo vsaj večino svojega življenja preživeli v gospodarstvu, kristalno jasno. Ko nismo imeli več kaj deliti, od česa za jemati – to so problemi in mi smo tik pred temi problemi. Zdaj je še lahko šel minister po milijardo in nekaj evrov – kolikokrat bo še lahko šel, zato da bomo mi lahko izplačali pokojnine, zato da bomo lahko dajali plače v javnem sektorju, kolikokrat še? Ne velikokrat več. To vprašanje se mi zdi temeljna dilema. Še to bi želel vseeno povedati. Vsakokratno obtoževanje, da je ta in ta vlada delala dobro ali da je ta in ta vlada delala slabo, se mi zdi nekonstruktivno, ne prinese ničesar. Mi moramo vsi priznati, da smo generalno 21 let delali slabo, zato smo zdaj v teh težavah. Obtožba je kot živi pesek, vedno hitreje in vedno globlje se pogrezamo v živi pesek [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]], iz katerega običajno ne vidimo izhoda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister mag. Andrej Vizjak.
Hvala lepa. Tej razpravi želim dodati le to, da je res, da se 40 let delovne dobe zdi vizavi vsem tem diskusijam, ki potekajo v Evropi, relativno sprejemljiv pogoj. Vendar je, tako kot je že bilo danes slišati zlasti iz razprav poslank, nedosegljiv v Sloveniji. Namreč, kljub tej zavezi ali pa blizu te zaveze imamo dejansko upokojitveno delovno dobo še vedno približno 35 let. Govorimo o starostni pokojnini, ne o predčasnih pokojninah in podobnem. Zato je bistven učinek in ukrep, da se znotraj teh meja 40 let pokojninske dobe, odpravijo tisti obvodi, tiste olajšave, ki znižujejo to upokojitveno starost. Verjamem, da danes v tej prvi fazi ne potrebujemo diskusije o daljšanju te dobe. Jo bomo pa zaradi staranja prebivalstva gotovo potrebovali v prihodnje, in to bo tudi predmet sledečih diskusij o nadgradnjah le-tega. V prvi fazi je treba torej odpraviti izjeme, odpraviti vse te olajšave, ki nam to skrajšujejo in dvigniti upokojitveno starost do leta 2020 za približno 3 leta. Če dosežemo dvig upokojitvene starosti za 3 leta do leta 2020, smo ogromno naredili, brez tega, da ljudi dražimo v tem obdobju s tako drastičnimi napovedmi, kot je, na primer, dvig starosti upokojevanja po 67. letu ali 43 let ali kaj podobnega.
Hvala lepa. Mag. Lejla Hercegovac, pripravi se mag. Majda Potrata.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Pozitivna Slovenija in tudi sama bom podprla pokojninsko reformo le, če bo usklajena z vsemi socialnimi partnerji. Zanima me prehodno obdobje, poklicne pokojnine in valorizacijski količnik. Pokojninski zakon, ki je še v veljavi in je bil sprejet leta 1999, je za ženske predvideval določeno prehodno obdobje, kar je pomenilo, da se zahtevana starost podaljša za 4 mesece in pokojninska doba za 3 mesece. V letu 2012 naj bi se izteklo prehodno obdobje glede zahtevane pokojninske dobe. Po novi pokojninski reformi, vsaj po taki kot je predlagana, pa se reformo začne izvajati takoj po uveljavitvi, brez prehodnega obdobja. Torej, v letu 2012 ženska dobi plus 6 let in v letu 2015 slabih plus 7 let več. Spoštovani, ali je res potreba po tako drastičnem preskoku brez prehodnega obdobja? Drugo. Zakaj poklicne pokojnine niso v celoti urejene v pokojninskem zakonu in se dopušča vsakokratnemu zakonodajalcu, da določbe in pravila igre spreminja med samo igro? Poklicne pokojnine so tudi pokojnine in je prav, da jih veljavni pokojninski zakon v celoti ureja, kot ureja tudi ostale pokojnine. Tisto, kar me pa najbolj zanima, je valorizacijski količnik. Valorizacija denarnih zneskov bi morala pomeniti ponovno ovrednotenje zneskov iz preteklih obdobij, ki jim je zaradi cen in inflacije vrednost padla, torej bi moral biti količnik višji od ena. Lepo prosim, spoštovani poslanke in poslanci, da pogledate Pravilnik o valorizacijskih količnikih za preračun plač in zavarovalnih osnov iz prejšnjih let na raven plač in pokojnin iz leta 2011 in s tem 2. člen o valorizacijskem količniku in boste videli – ne morem verjeti –, da je bil ta valorizacijski količnik leta 1990 5,622, leta 2001 4,437, do leta 2005 je bil vsaj nekaj več kot 1. Od leta 2005 do 2011 si je država izmislila, kako, na katere načine – mi ni všeč tista beseda, ampak jo moram uporabiti – ukrasti ali ogoljufati 32,90 odstotkov denarja vsak mesec za vsakega, ki gre v pokoj. Od 2005 do 2011 so se na mesec količniki zniževali, pa vas, gospod minister, vprašam, zakaj je ta valorizacijski količnik še vedno nižji od prejšnjega, bil je 0,755, zdaj ga imamo 0,732. Le-ta je bolj pomemben od tistih procentov za izračun pokojnine, in ne bom več govorila. Koliko manj denarja bo vsak od nas dobil, prosim, da izračunate sami. Hvala.
Hvala lepa. Minister mag. Andrej Vizjak, prosim.
Zelo hvaležen sem vam za to vprašanje, kajti sistem padajočih odmernih odstotkov za vsako leto odstotno točko in pol in sistem valorizacijskega količnika, ki drsi po formuli tudi navzdol, dela pokojnine vse nižje glede na plače zaposlenih. To je velik problem, ki ga želimo s to pokojninsko reformo odpraviti. Mi zamrzujemo odmerni odstotek na sedanji vrednosti in valorizacijski količnik prav tako. Še več, pripravili smo kompromisni predlog, da odpravimo valorizacijski količnik oziroma da naredimo neto odmerne odstotke, kar pomeni – kar je strokovno edino sprejemljivo in edino v redu –, da bomo imeli samo en odstotek, odmerni odstotek, ki bo preračunaval plače oziroma osnovo v pokojnino. To se mi zdi zelo pomembno poudariti, glede na vašo razpravo. To je dodana vrednost te reforme – ustaviti nadaljnje padanje pokojnin. Zakaj so se valorizacijski količniki nižali? Zaradi tega, ker ni bilo usklajevanja pokojnin oziroma je to bilo nižje v preteklem obdobju. Valorizacijski količnik odraža prav to nižanje in valorizacijski količnik bi, če ne pride do pokojninske reforme, padal drastično tudi v prihodnjem obdobju. Povzročil bi, da bi bilo razmerje pokojnina–plača – govorimo samo o tistih, ki se bodo šele sedaj upokojevali – še bistveno nižje, kot je sedaj. To je dejstvo. To ustavljamo z neto odmernimi odstotki oziroma z ukinitvijo nadaljnjega padanja tako odmernega odstotka kot valorizacijskega količnika.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata. Proceduralno mag. Lejla Hercegovac, prosim.
Predlagam proceduralni predlog, gospod minister, glede na to, da predlog zakona o pokojninski reformi ni usklajen, da to, kar ste zdaj povedali in menite, da je tako, daste predlog, da bodo neto odstotki v novi pokojninski reformi. Hvala.
Hvala lepa. To ni bil noben proceduralni predlog, ampak dobro, gremo naprej. Mag. Majda Potrata, pripravi se mag. Matej Tonin.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, to, kar ste nam dali kot kronski dokaz pripravljenosti koalicije za dogovarjanje z opozicijo o treh zakonih, je navaden pesek v oči, zaradi tega, ker dejstvo je, da je Vlada 17. oktobra sprejela tri s socialnimi partnerji neusklajene zakone in je te poslala v Državni zbor, hkrati pa nas s posebnim dopisom 19. oktobra opozorila, da je 17. oktobra to storila in potem rekla, če bi se bili pripravljeni o tem pogovarjati. Koalicija je tako ali tako dala zahtevo za splošno obravnavo in zdaj se pogovarjamo. Toliko glede tega. Vse, kar je bilo mogoče pred 17. oktobrom izvedeti o teh zakonih, smo Socialni demokrati s svojimi strokovnimi sodelavci lovili po spletnih straneh in brskali po različnih medijih, zlasti tiskanih. Toliko glede tega. Sem v veliki zadregi, ker boste, gospod minister, spet lahko govorili, kako ne vemo, ne poznamo in ne vem kaj še vse, ker se lahko opiramo samo na tisto, kar je zapisano, ne vemo pa kakšen bo končni tekst tega zakona. Ničesar ne vemo. Imamo že izkušnje, da je lahko zakon tudi v tretjem branju spremenjen in dobi čisto drugačne posledice, kot je bilo prvotno mišljeno. Sama predlagani zakon štejem za spremembe Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, nikakor pa ne za reformnega. Bom pojasnila, zakaj. Tisto, kar je bilo res zvezano s strukturnimi reformami, je bilo na referendumih zavrnjeno. Predlagani in zavrnjeni zakon bi imel možnosti, da doseže temeljna cilja, da bi zaustavil padanje pokojnin in da bi zagotovil dolgotrajno vzdržnost pokojninske blagajne. Ta zakon, ki ga imamo sedaj pred sabo, tega cilja ne uresničuje. Naj ilustriram. Na 70. strani besedila piše o tisti raziskavi, o kateri je govoril gospod minister – da bo le-ta z uveljavitvijo zakona v takšni obliki, kot je bila posredovana v koalicijsko usklajevanje, zagotovila kratkoročno finančno vzdržnost pokojninskega sistema do leta 2020, za 7 let, ne pa dolgotrajne vzdržnosti. Ampak, potem so prišli še popravki, ki so že upoštevani, vštevanje otrok. Nimam nič proti, samo finančne posledice so zaradi tega nekoliko slabše. Sedaj smo slišali v predlogih še nekatere druge stvari, ki bodo tudi zmanjševale vzdržnost. Naj opozorim, da so Finance objavile – pa tudi kakšen drug časnik, da ne bo pomote, da delam samo za enega ali samo enemu reklamo. Valorizacijski količnik je za ta zakon nižji od tistega, ki je bil sprejet v preteklem letu. Odmera pokojninske osnove je po tem zakonu nižja od tiste v prejšnjem zakonu, zavrnjenem zakonu. Edino, pri čemer ste nekoliko popustili, je doba, ki se všteva ali od katere se pokojninska osnova izračunava. Ta je po tem zakonu 24 let, po prejšnjem je bila 27, pri čemer se je lahko izločilo troje najslabših let. 27 minus 3 je še vedno 24. Zato me, gospod minister, težko prepričate, da bo padanje pokojnin zaustavljeno, ker ostaja na istem nivoju, kot je zdaj veljavni zakon, in ne gre v tisti smeri, v kateri je bil prejšnji zakon predlagan. Lahko pa trdim za ta zakon, ki ga imam na mizi pred sabo, da je seksističen in ideološki. Najprej, zakaj je seksističen. Zaradi tega, ker je bilo že nekajkrat dokazano, da se po tem zakonu za ženske upokojitveni pogoji poslabšujejo. Dosti je bilo govora o tem, kako se bodo olajšave obračunavale, kaj se bo vštevalo in kaj ne, opozorilo je bilo na krivičnost do izobraženih žensk. Jaz vam bom pa še eno kategorijo žensk predstavila. To so tiste ženske, ki so začele delati pred 20. letom in bodo polno pokojninsko dobo, 40 let, dosegle pri 56. do 59. letih. Po prejšnjem zakonu bi se jim bonus štel ena na ena – eno leto podaljšanega dela, eno leto uveljavljanja bonusov. Sedaj se bo tem ženskam štelo eno leto dela, ampak samo 6 mesecev upoštevanja. Enako se bo zdaj delalo tudi za moške. Govorim o ženskah, ki nimajo možnosti zniževanja zaradi tega, ker so brez otrok. Govorim o tej skupini žensk. Glede na to, kar smo poprej povedali o tem, kako ugodneje je, bi vas spomnila na to, da je glavni zagovornik nesprejemanja prejšnjega zakona Pahorjeve vlade, gospod Cukjati, hotel, da se 11 študijskih let – ker je hotel upoštevati dodiplomski in podiplomski študij v celotni dolžini –, lahko všteva v pokojninsko dobo. Gospa Tomc je v imenu poslanske skupine rekla, da nobena reforma ne zdrži več kot 10 let, potem je pa branila informativni izračun s tem, da bo sedaj 25-letnik – vprašam, koliko 25-letnikov je sedaj že redno zaposlenih – vedel, kakšno pokojnino bo imel. Figo freško bo to vedel, saj se bodo v okviru reforme, če bo le-ta zdržala 7 let, upokojitveni pogoji spremenili, tako kot spreminjate s 161. in 162. členom upokojitvene pogoje za 44 kategorij ljudi. Pri tem je treba povedati, da so to pokojnine in ne kar si bodi, ampak pokojnine, uveljavljene z drugimi zakoni ali celo z mednarodnimi pogodbami. Tam so od udeležencev narodnoosvobodilnega boja, žrtev dachauskih procesov, vojaških upokojencev, bi vam lahko vse naštevala. Potem si pa pojdite pogledati še 408. člen, kaj vam pove – da bo to urejeno v nekem zakonu ali v drugih zakonih, nekatere od teh pokojnin bodo ukinjene, recimo izredne pokojnine, nekatere bodo prenesene v področno zakonodajo. Kakšno varnost zagotavljate, gospa Tomc, ko ste govorili, kako ta zakon prinaša varnost, da bodo ljudje imeli zagotovljene pokojnine? Ne bodo jih imeli, ker se jim bodo celo tiste, do katerih so že upravičeni, spreminjale in mislim, da je to nedopustno! Kakorkoli že, zakona zaradi vsega drugega ni mogoče zavrniti, ampak ne mislite [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin. Oprostite, mag. Tonin, besedo dajem ministru Andreju Vizjaku.
Na nekatere neresnice je le treba odgovoriti. Nobena izmed pravic, ki jih ureja 408. člen, ne bo črtana s tem zakonom. Ne vem, kje ste zasledili, da bi bila katerakoli pravica črtana. Tega ni. Maloprej ste rekli, da bodo nekatere ukinjene, točno to formulacijo. Ne vem, povejte, katere bodo ukinjene, vas res sprašujem, katere konkretno bodo ukinjene, da vi za njih veste, jaz pa ne. Spoštovana, še enkrat, verjemite mi, če imam kaj, imam dokumentirano korespondenco z opozicijo, ker vem, da se radi delate nevedne. Še enkrat, ker je gospod Han tudi tu. Sem zelo vesel tega očitka, da se ne spomnite, da smo vam poslali gradiva, vse zakone s primerjalnimi tabelami daleč pred sprejemom na Vladi. 6. septembra tega leta smo vam poslali gradiva na podlagi sestanka predsednikov parlamentarnih strank, ki je bilo 22. 8. Še enkrat, ni res, kar navajate, da ste gradiva dobili šele pod roko ali ne vem kako, pred obravnavo na Vladi. Če želite, vam lahko to dokumentiram, tako kot sem to. Takoj, samo potem boste spet zardevali. To je ena stvar. Druga stvar. Spoštovani, takrat, ko smo vam mi to poslali, 19. 10., smo vam to poslali na podlagi dogovora predsednikov parlamentarnih strank. Na podlagi dogovora smo vam to poslali in če za vas tudi to ni dovolj, v redu. Hkrati z dopisom in pripisom, da smo vam na voljo za usklajevanja in sodelovanja. Ne vem, kaj lahko še storimo v dobri veri, da uskladimo rešitve tudi z opozicijo. Res je, da tekst zakona ni dokončen, ni usklajen niti v koaliciji, niti med socialnimi partnerji, ker je proces sprejemanja takšne zakonodaje zahteven. Zato še enkrat ponujam moj poziv in pripravljenost, da pridem v katerokoli poslansko skupino dodatno pojasniti rešitve, jih podkrepiti z izračuni in poslušati vaše predloge.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravi se gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Spoštovani kolegice in kolegi! Danes sem bil prepričan, da bomo v tej dvorani prepričani prepričevali prepričane, da bomo vsi enakega mnenja in da bomo ugotovili, da je pokojninska reforma nesporna, da jo je treba sprejeti in da je treba ta voz potisniti naprej. Očitno sem se zmotil. Slučajno sem tudi, ko je kolegica gospa Majda Potrata razpravljala, videl en članek na Delu, kjer sta se s kolegico Andrejo Črnak Meglič zavzeli, da kako nujna je pokojninska reforma in da se bodo brez tega pokojnine še naprej zniževale in da je treba podaljšati delovno dobo itn. Sem imel občutek kot bi bral svoje današnje stališče, ki sem ga predstavil za to govornico. Sedaj bi rekel naslednje. Če že ta koalicija po vašem mnenju dela vse mogoče napake in je vse narobe, potem vsaj vi ne delajte takih napak, kot jih je mogoče kdajkoli ta koalicija. Sedaj govorite o tem, da podpirate reformo, da je potrebna, hkrati pa imate en kup pripomb. Teh stvari enostavno včasih ne razumem. Normalno je, da imamo vsi pripombe, da jih v procesu poskušamo izboljšati. Govorite, da je ta pokojninska reforma neusklajena. Nenavadno bi bilo, da bila že kar zdaj usklajena in da bi bila to zgolj še ena navadna formalnost, kjer bi zadeve odglasovali in šli, po domače povedano, na likof. Mislim, da vsi tisti, ki ste v tem parlamentu že zelo, zelo dolgo časa, veste, da imamo demokratičen proces, ki terja tri obravnave in da se v teh treh obravnavah lahko pri zakonu marsikaj spremeni, zato pa imamo tri obravnave. Saj te obravnave niso zgolj samo šov, namenjene same sebi, da eden drugemu govorimo v prazno, ampak da na podlagi teh razprav tudi kakšen zakon izboljšamo. Tega argumenta enostavno ne razumem, še posebej, če se imate za velike demokrate. To, da niste bili povabljeni na pogovore, vam je že tako ali tako minister dokazal s papirji in mislim, da je zadeva jasna. Po drugi strani pa kolegi v dvorani pravijo, da so demografski trendi neizogibni. Nujna posledica je pokojninska reforma, potem pa slišim kolegico Klasinc, ki pravi, da si je izračunala, da bi morala po novi pokojninski reformi delati 4 leta dlje. Ja, normalno, če dlje živimo, bomo tudi dlje delali. Kolegica Barbara Žgajner Tavš očita, da je ta pokojninska reforma socialno nečuteča, ampak v istem stavku pa pravi, da je plagiat neke druge pokojninske reforme, ki pa je bila strašansko dobra. Razložite mi, kako gre to skupaj. Da naša je socialno nečuteča, ampak je plagiat, da tista druga, ki jo je ta vladna koalicija zavrnila, je bila pa strašansko dobra. Teh stvari ne razumem. Ko je kolega Frangež govoril o tem, da moramo dati mladim upanje – jaz se tudi s tem strinjam, ampak če bomo še naprej razpravljali v nedogled in govorili o tem, kako je ta pokojninska reforma nepotrebna, potem bomo enostavno prišli do tega, da bomo ta pokojninski sistem uničili in da od tega pokojninskega sistema ne bo ostalo nič, da pokojnine ne bodo dostojne. Kateri mladi človek se bo potem še odločil, da bo vplačeval v pokojninski sistem? Praktično noben. Zame tudi ni sporna tista bistvena razlika – kot sem rekel, če vi pravite, da je naša pokojninska reforma praktično plagiat Svetlikove, ampak, kljub vsemu pa ima dve bistvene razlike. Prva je ta, da mi stavimo na 40 let delovne dobe, medtem ko ste vi na 65 let starosti. To je bistvena razlika. Druga stvar, ki je tudi drugačna in se mi zdi pomembna, pa je, da se iz pokojninske blagajne izločijo vsi nepokojninski izdatki – najrazličnejši proračunski dodatki, do katerih so posamezniki lahko upravičeni. Kolega Frangež tukaj razpravlja, kot da govori dejstvo, da ti nekateri proračunski dodatki, izdatki, ki jih dobijo posamezni upokojenci niso upravičeni. So, ampak je prav, da se jasno ve, kaj je pokojnina in kaj je proračunski socialni transfer k tvoji pokojnini. To ta pokojninska reforma uveljavlja. Upam, da bomo kljub vsemu nehali iskati šivanko v kupu sena, da bomo videli pozitivne stvari in to pokojninsko reformo podprli.
Hvala lepa. Predlagam vsem, da se zavedamo, da imamo danes splošno razpravo o Predlogu zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Tudi naprošam vse, da ne polemizirajo izključno z ostalimi kolegicami in kolegi. Kolega Tonin, vi ste omenili vsaj 15 imen iz te dvorane in mislim, da razprava ni namenjena temu. Kakorkoli že, prosil bi vas, da razpravljamo, da opravimo splošno razpravo o predlogu zakona. Na vrsti je gospod Gašpar Gašpar Mišič, pripravi se gospod Ivan Grill.
Spoštovani, spoštovane! Ta celotna teatralnost ne bi bila potrebna, če bi se Vlada in pripravljalec zakona, preden je vložil zakon v parlamentarno proceduro, najprej posvetovala in temeljito prečesala predlog zakona s socialnimi partnerji, z mladimi in nenazadnje tudi s koalicijskimi partnerji. Kot smo bili seznanjeni s strani ministra, niti koalicijski partnerji še niso usklajeni. Čemu potem takšna ihta vlaganja zakona v parlamentarno proceduro? Lepo vas prosim. Prihranili bi meni, sebi in številnim, ki doma gledajo ta teater, poslušanje vseh teh raznoraznih nepotrebnih in celo neprimernih izjav. Gospod minister Vizjak, vi se na upokojence obračate kot na položaj teh upokojencev, položaj teh ljudi, kot da so to marsovci, položaj teh, onih. Niso to kar neki ljudje, to smo mi, to so naši otroci, to so naši prijatelji, naši starši in vsi državljani in državljanke Republike Slovenije. Zato lepo prosim, da ko se pogovarjamo, dajmo se pogovarjati direktno o nas. Ta reformni zakon je eden ključnih zakonov, ki ima 429 členov in je kar zajeten zakon. Zanimivo je dejstvo, da niste bili toliko sposobni, da ta zakon najprej obdelate sami znotraj koalicije, da vas ne poslušamo. Čeprav sem danes zadovoljen – končno, prvič v letu dni, da so se v stranki DeSUS nekako zamislili, da so se spomnili, koga oni zastopajo tukaj v Državnem zboru Republike Slovenije. Stabilnost pokojninskega in invalidskega sistema je ključni pokazatelj stabilnosti države in je temelj socialne varnosti vseh državljank in državljanov. Kje se to kaže? To se kaže na zadovoljstvu teh istih državljank in državljanov. Tega ne smemo spregledati. Zato nihče v tej dvorani ne more biti proti reformni spremembi pokojninskega sistema, zagotovo so spremembe potrebne. Ampak, naj bo ta zakon prijazen do vseh ljudi, ki so upravičeni do pokojnine. Ne smemo s tem zakonom narediti razlik in ustvarjati nepotrebnih trenj. Vsi so vplačevali v pokojninsko blagajno. Tisti, ki pa niso vplačevali, so pa drugače dokazali in si zaslužili pokojnino. Zato moramo biti zelo previdni in spoštljivi do vseh, ki prejemajo pokojnino tako ali drugače, kajti pokojnina ni miloščina vsakokratne vlade, pokojnina ni kar nekaj, kar si nekdo izmisli. Pokojnina je nekaj, kar je bilo vplačano in zasluženo tako ali drugače. Zelo me čudi, kako hočete vse tiste, ki niso vplačevali v pokojninsko blagajno, izločiti, češ, da oni pa niso nič dali. Dali so več, dali so bistveno več, da so sploh lahko delali v tej državi, nekateri celo svoja življenja. Potem so njihovi dediči upravičeni do pokojnine, tisti, ki so omogočili, da smo danes tukaj, v hramu demokracije. Pozval bi k nekoliko več spoštovanja do vseh teh ljudi. Javnofinančna vzdržnost pokojninske blagajne ne bo dosežena, če se bomo med seboj obmetavali. Napaka vsakokratne vlade, vsakokratnega sklica je v tem, da se pretirano ukvarja s posledicami. Nihče ne upa dregniti ali pa zelo nerad dregne v vir težav in v vir vsega hudega. Kje je problem? Problem je v delu. Človek potrebuje delo in pravično plačilo za svoje opravljeno delo, pošteno plačilo. Ljudem Republike Slovenije moramo zagotoviti delo, če hočemo ustvariti kontinuiteto, če hočemo zagotoviti, da se luknja v pokojninski blagajni, ki jo danes tako opevamo, ne bo povečevala. Zato je to nujno. Absolutno. Kontinuiteta in še enkrat kontinuiteta. Govorimo o neki medgeneracijski vzdržnosti, solidarnosti, vendar nič ne bo iz tega, če ne bodo ljudje imeli dela. Gospodarstvo je treba razviti danes. Skoraj leto dni je že mimo in mi še vedno nismo naredili ničesar za oživitev gospodarstva. Delovna mesta se iz dneva v dan zmanjšujejo. Redki so posamezniki v zasebnem sektorju, ki ustvarjajo nova delovna mesta. Ampak so, v primerjavi s tistimi, ki izgubljajo delovna mesta, v manjšini, zato mora ta Vlada narediti več. Ta Vlada mora narediti zagon gospodarstva in takrat bo vsaka reforma vzdržna. Čas recesije, čas krize, ni čas za reforme. Zakaj? Zato, ker ljudje vedo, da se jim bodo pravice samo zmanjševale, ampak reforme so nujne. Zakaj niso bile ta reforma in vse druge sprejete v času pred krizo, pa ste odgovorili že mnogi pred menoj. Ne bi se rad ponavljal. Sramotno je, da niste takrat poskrbeli, ko je bila gospodarska rast kolikor toliko zmerna. Danes je to težko. Danes uničujemo državo s kakršnimkoli zakonom in ne smemo biti ponosni na zakone, ki posegajo v pravice ljudi. Nesposobni smo ustvariti nova delovna mesta. Vendar to je ključ. Država Slovenija je bogata država, manjka ji le nekaj več pameti, nekaj več zdrave pameti. To nam manjka. Ta država ni v krizi zaradi pomanjkanja denarja, ta država je v krizi zato, ker nima dovolj pameti, nima dovolj zdrave pameti in nima dovolj znanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister mag. Andrej Vizjak.
Spoštovani poslanec! Upam, da ni naloga vlade in parlamenta, da ustvarjata delovna mesta, ker bodo le-ta veliko stala. Naloga vlade in parlamenta je, da ustvarita okolje, v katerem gospodarstvo ustvarja nova delovna mesta. Paket reformnih zakonov, ki je danes na mizi in ki je v tem konkretnem paketu povezan s sanacijo bančnega sistema, z boljšim upravljanjem državnega premoženja, proračuni za prihodnje leto, je prav to. Tudi to so ukrepi, poleg številnih drugih, ki jih je ta parlament že sprejel v tem mandatu, da se oživi gospodarstvo. Spoštovani poslanec, o upokojencih jaz govorim zelo spoštljivo. Če ne bi, potem tudi te reforme danes pred vami ne bi bilo. Kaj je namen te reforme? Kaj je spontan scenarij? Spontan scenarij, če se nič ne zgodi, pomeni, da bodo pokojnine še naprej padale, in da bo luknja v pokojninski blagajni in s tem stabilnost izplačevanja pokojnin vprašljiva. Tega si ne želimo. Odgovorni smo, da to uredimo in rešimo. Zato predlagamo to reformo, prvič, za redno izplačevanje in to dostojnih pokojnin. To je cilj te pokojninske reforme – ustaviti padanje pokojnin. Upam, da bomo tudi z vašo pomočjo, z vašimi predlogi, dosegli ta cilj.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Grill, pripravi se gospod Franc Pukšič.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka in vsi prisotni! Ta zakon ni samo stvar koalicije, kot je v razpravah predvsem opozicijskih poslank in poslancev možno razbrati iz današnje razprave – da se je treba v koaliciji najprej uskladiti in potem priti v Državni zbor. Zakon, tak, ki ga sedaj obravnavamo, mora biti stvar vsakega izmed nas, ne samo poslanca, ampak vsakega državljana in državljanke Republike Slovenije. Prej kot slej se vsak sreča s pravicami in tudi obveznostmi, ki jih tak zakon prinaša. Zato bi bilo neodgovorno sedaj govoriti, da bi koalicija morala pripraviti zakon, ne glede na to, ali se s tem zakonom strinjajo vsi socialni partnerji in nenazadnje tudi opozicija. To bi bilo idealno, ampak sem prepričan, da je za takšno tematiko to misija nemogoče. Opozicija govori, kako je konstruktivna, kako bi rada sodelovala pri pripravi in obravnavi teh zakonov, ampak to so samo prazne besede, kajti dejstva govorijo povsem nasprotno. Spoštovana opozicija, ali ste pristopili k ponudbi partnerstvo za razvoj? Ta ponudba je bila posredovana že takoj ob nastopu te Vlade, in kolikor mi je znano, s strani opozicije ni bilo zaznati, da bi bili pripravljeni. V tem primeru bi lahko pri vsakem zakonu, ki se pripravlja, konstruktivno sodelovali, dajali pripombe in nenazadnje, sem prepričan, da bi potem tudi razprava bila bistveno bolj konstruktivna, kot je danes. Za ta zakon je prej minister Vizjak zelo argumentirano, z dokumenti dokazal, da je bil pravočasno posredovan, takrat ko je bila materija v fazi, da se lahko v to vključi tudi opozicijo. Bila je posredovana obema opozicijskima strankama, pa ni bilo povabila, da bi minister Vizjak skupaj s svojimi sodelavci predstavil tista ključna izhodišča tega zakona, z izračuni, tabelami, ki ponazarjajo projekcijo, ki jo lahko taka zakonodaja prinaša vnaprej. Tako pa se v nekaterih razpravah odraža, da poslanke in poslanci tega zakona niso dovolj natančno prebrali, ne poznajo vseh ciljev ali rešitev v tem zakonu, ampak govorijo na splošno, z nekim populizmom in odločnim zavračanjem, da so te rešitve, ki so sedaj v tem zakonu, slabe. Govorite, da je ta zakon plagiat prejšnjega zakona, ki je padel na referendumu in da se sedaj sprenevedamo. Vsi tisti, ki ste bili v prejšnjem mandatu v tem parlamentu, se boste zagotovo spomnili razprave mag. Vizjaka, ki je bil takrat opozicijski poslanec. Zelo jasno je povedal, da so številne rešitve v zakonu, ki ga je pripravila prejšnja Vlada in minister Svetlik, dobre – jih je pozdravil, jih je podpiral, pa ne samo on, celotna Poslanska skupina SDS. Žal pa je bilo nekaj tistih rešitev za nas in nenazadnje tudi za socialne partnerje in sindikate nesprejemljivih. Ne se sprenevedati, da sedaj sprevračate krivdo, da je na referendumu, kjer je bil ta zakon zavrnjen z 72 % proti, SDS tisti, ki je prispeval takšen odpor do tega zakona. Lahko bi ga verjetno soglasno vsi v parlamentu sprejeli, pa bi na referendumu zagotovo padel, kajti ljudje so v tistih rešitvah prepoznali, da je bil tisti zakon zagotovo krivičen. Ni bil pošten. Predvsem pa so bile prizadete številne skupine. Ta zakon smo že takrat zagovarjali, predvsem to rešitev, da je ključna delovna doba, ki jo mora vsak imeti, da bo lahko uveljavljal polno pokojnino. Že takrat smo opozarjali, da je treba imeti tisti ključni vzvod, vendar prejšnja zakonodaja tega ni imela. V tem zakonu je pa ravno to tisto ključno. To je tisto pošteno, kar verjamem, da bodo tudi ljudje razumeli in podpirali – da je samo na podlagi vplačanih prispevkov možno upravičeno pričakovati izplačila iz pokojninske blagajne, kajti gre za zavarovalno razmerje. Ne gre za neke pravice, ki jih nekateri iz te blagajne tudi dobivajo, ampak bi te pravice morali izplačevati iz drugih fondov, ki jih ima tudi državni proračun, ne pa opustošiti na nepošten, nepravičen način tistih ljudi, ki so 10, 20, 30, 40 ali celo več let vplačevali v pokojninsko blagajno. Če bi naša država, Slovenija in tudi prej, ko je bilo razmerje med upokojenimi in aktivnimi, s tistimi vplačanimi prispevki postopala preudarno, da bi znala vlagati v neke take institucije, ki bi lahko potem ta denar plemenitile, sem prepričan, da danes ne bi imeli takih težav, kot jih imamo. Takrat se je tisti denar, kot je bilo že omenjeno, porabljalo za razne investicije od Cankarjevega doma, za raznorazne, predvsem tudi politične, projekte, namesto da bi se tisti denar vlagal za kasnejše obdobje, kajti že pred 50 leti se je vedelo, da bo demografska slika vsakih nekaj let bistveno bolj neugodna za takšen pokojninski sistem. Pa se žal tega niso želeli zavedati, tudi niso tega upoštevali. Kmalu smo prišli v obdobje, ko smo s plačanimi prispevki v to blagajno komaj pokrivali tisto, kar se je moralo izplačevati iz te blagajne, pa tudi to smo presegli, kajti danes se mora v to pokojninsko blagajno s strani proračuna vlagati milijardo evrov in pol, kar je skorajda 30 % celotne blagajne. To pa je tista bojazen, ki je zaskrbljujoča za vse nas. Pravite, da je ta zakon diskriminatoren do mladih in da ta zakon ne prinaša rešitev za mlade. Tudi to je minister Vizjak pojasnil, da ne drži, da so v te sestanke, razgovore, usklajevanja povabljeni tudi mladi, ampak ob tem, roko na srce, vsi se moramo zavedati, da noben zakon zagotovo ne more veljati ali pa v taki obliki trajati več kot 7, 10 let, kajti demografske, gospodarske in raznorazne slike se bodo zagotovo takrat spremenile in bo treba takrat spreminjati. Mladi so zagotovo tisti, ki bodo verjetno morali čez nekaj let na nove projekcije, na nove razmere predlagati nove rešitve oziroma tisti, ki bodo takrat v takšni funkciji. Upam in si želim, da bodo naslednje spremembe zakonodaje, če bomo uspeli sanirati našo državo, da bomo res oživeli gospodarstvo, povečali gospodarsko rast, povečali vplačevanje prispevkov v pokojninsko blagajno, da bo naša blagajna lahko zagotavljala višje pokojnine obstoječim upokojencem, ki so zagotovo zaslužni in smo jim lahko vsi samo hvaležni, da je Slovenija tam, kjer je, kajti samo na podlagi minulega dela smo to dosegli. So pa žal sedaj številni izmed njih žrtev slabih ukrepov oziroma slabega gospodarjenja z njihovim denarjem. Ravno tako se strinjam s tistimi, ki ugotavljajo, da je ta zakon tudi do ženske populacije nekoliko bolj oster. Strinjam se s tem. Zavedam se, da so ženske v vsaki družbi, tudi pri nas, deležne ali pa bi morale biti deležne posebne pozornosti, saj imajo nenazadnje tudi posebno vlogo, ne samo materinstvo, ampak še marsikaj drugega. Sem tudi prepričan, da so tudi ženske v naši družbi zelo odgovorne in bodo pristale ali pa vsaj soglašale z nekimi rešitvami, ki bodo tudi nanje prevzemale nekaj več bremena. Prepričan sem, da ni nobene oziroma so redke, ki bile neodgovorne in bi rekle: "Ne, to se nas ne sme dotikati, mi moramo iskati take rešitve, da bo predvsem nasprotni spol imel nekoliko ostrejše pogoje." Prepričan sem, da tudi tukaj velja solidarnost, tako med ženskami kot moškimi. Zato bi v današnji razpravi pričakoval, da bi se navajale neke rešitve, neki argumenti, da bi se opozarjalo na tiste pomanjkljivosti ali pa mogoče tudi skrite stvari, ki jih marsikdo, ki je zakon prebral dvakrat, trikrat, ne vidi – da se tukaj nanje opozori. Prepričan sem, da bodo državna sekretarka ali minister ali verjetno tudi tisti, ki so pripravljalci tega zakona, te zadeve z veseljem zabeležili, proučili in tudi skušali upoštevati. Nenazadnje tudi socialni partnerji, kajti več glav več ve in tukaj bo treba še verjetno veliko sestankov, usklajevanj, da bomo dobili konsenz. Ne konsenz v celoti, to je nemogoče, tega nikoli ne bo. Ampak, če bo odgovornost vseh, da bo ta konsenz z zavedanjem, da ne more ta zakon prinašati še več pravic, krajšo delovno dobo, višje pokojnine – če kdo pričakuje ta konsenz, je odgovor zagotovo že vnaprej, da takega konsenza ne bo. Ampak, če bomo pa skupaj iskali res tiste prave rešitve, se zavedali odgovornosti od nas, ki bomo o tem zakonu odločali, do sindikatov, do ostalih socialnih partnerjev, sem prepričan, da bomo do naslednjih obravnav, ki se bodo odvijale v naslednjem mesecu, poiskali neko sprejemljivo rešitev, da bo tudi ta pomembna reforma oziroma ta zakon, ki je del tega reformskega paketa, uspešno zagotavljal višje pokojnine za naprej, predvsem pa ključne potrebne ukrepe, ki jih bo tudi mednarodna finančna institucija znala upoštevati, da bo naša boniteta na podlagi tega začela nekoliko rasti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič, pripravi se gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, podpredsednik! Bistvo vsake pokojninske reforme je, da bi bila višina pokojnin čim višja in da bi upokojenci uživali pokojnine čim dlje časa. V tej smeri bi morala teči razprava. Zakaj danes zaostrujemo pogoje? Nekateri so rekli, da je ta zakon narejen za krajše obdobje kot prejšnji Svetlikov. V bistvu ni za krajše obdobje, po mojem je celo za daljše obdobje narejen, ampak upam, da ga bomo lahko v krajšem obdobju spreminjali, seveda v pozitivnem smislu, tako da bomo višali pokojnine in pogoje upokojevanja, ne pa nižali. Pomembno je, da imamo v tem zakonu tudi prehodno obdobje. Zakaj smo danes v takšni situaciji, kot smo? Sedaj v cerkvi rečejo berilo po Mateju ali pa po ne vem katerem svetniku. Jaz bom pa povedal, zakaj je tako. Torej, berilo po predsedniku Socialnih demokratov, Lukšiču. Prav ima in se z njim strinjam. Zato, ker so vladajoči, liberalci, potem zaresovci – danes pa jih je precejšnji del v tako imenovani Pozitivni oziroma jaz sem jih že označil za Negativno Slovenijo – pripeljali to državo v svojem času vladanja v kolaps, v totalni propad. Evropskih sredstev 2007–2013 se ni izkoristilo, zato, ker tega niste znali, hoteli, ker ste se šli prestižne boje med seboj. Sedaj bo to zelo težko narediti, gre pa za 2 milijardi evrov, ki nam visita v zraku. Brezposelne ste spravili na 60 tisoč samo doma, 60 pa jih poslali nazaj v druge jugoslovanske države, in zadolžitev v zadnjem času več kot za en cel avtocestni križ. Tisto, kar se je zgodilo takrat, ko je bil Marjan Podobnik – kje so zlati časi – podpredsednik Vlade, se je tudi v vašem vladanju. Takrat smo uvedli državne pokojnine in upam, da bomo to spet. Če bo ta vladna koalicija vsaj enih 8 let na oblasti, potem bomo to v drugem mandatu sigurno lahko naredili, ker bomo ustvarili pogoje, ker ustvarjamo pogoje za nova delovna mesta, ampak nam ne morete vsega na vsakem koraku rušiti. Veste, da ste delali slabo, sedaj pustite, da bomo mi to popravili, da bodo ljudje še nekaj od tega imeli in potem boste tako ali tako zopet prišli na oblast, ko bo zopet polna miza, in takrat se bodo lahko tudi pokojnine in pogoji za upokojevanje izboljšali. Veste, prav nekako mi gre, kot da v Pozitivni Sloveniji govorite o tem, da boste podprli zakon, da ga sicer podpirate v prvem branju, po drugi strani pa imam občutek, kot da hujskate šefe sindikatov, da naj gredo s tem zakonom ponovno na referendum itd. Ko pa takrat niso poslušali vašega hujskanja, ste potem 5 minut pred nočjo delali zavržena dejanja s tistimi podpisi. Tudi zavrženo je bilo to dejanje v Državnem zboru, s podpisi, in bi pričakoval [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek, pripravi se gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Pokojninska reforma je gotovo ena največjih strukturnih reform, kot rednih, v tej državi. To je v tej samostojni Sloveniji skorajda večno vprašanje in večno na tapeti. S svojo zgodovino v Državnem zboru se spominjam prve pokojninske reforme gospoda Ropa, ki je takrat, skupaj s takratno vladno večino, zagotavljal, da je to zelo dolgoročna rešitev, ki bo vzdržnost pokojninske blagajne zagotavljala več desetletij. Žal so ocenili slabo, žal so demografska gibanja v Sloveniji drugačna. V bistvu ne moremo reči žal, da živimo dlje, hvala bogu, da živimo dlje, ampak je pa to prineslo s sabo določene posledice, da se mora ta pokojninski zakon spreminjati. Gospod Rop ni bil preveč srečne roke, ker prej, ko je bil državni sekretar za privatizacijo, se je pojavila privatizacijska luknja, ko je bil minister za socialo in delo, se je pojavila luknja v pokojninski blagajni, ko je šel na finančno ministrstvo, se je pa pojavila luknja v javnih financah. Tako da je bil minister treh lukenj v javnih blagajnah. Sedaj pa je minister Vizjak po mojem mnenju pripravil dober zakon, dobro reformo. Opažam, da se danes kar poslušamo tukaj v tem zboru. Vesel sem, ko vidim, da poslanci v svojih reakcijah reagirajo na številne, kot mag. Tonin prej. To pomeni, da se poslušamo in moramo polemizirati med seboj, da bomo naredili najboljšo reformo, kar je možna, da bomo soočili mnenja. Le na ta način pridemo do sinergije, do dobrega zakona. Se pa čudim, da v Poslanski skupini Pozitivne Slovenije – sicer ne prav generalno, ker se zavedate, da je nekaj treba spremeniti – nasprotujete. Moram povedati, da sem v poslanski skupini, ko je bila Svetlikova reforma, interno takrat bil za to, da bi se vzdržali pri glasovanju, ker sem nekako ocenil, da je to nujno, ampak so me prepričali, da je možno narediti boljši zakon in vidim, da so imeli prav. Ta zakon prinaša številne izboljšave in hitrejše in boljše učinke kot prejšnji Svetlikov zakon, in zato se vam čudim oziroma se sprašujem, ali ste se vi odpovedali svojemu predsedniškemu kandidatu, gospodu Türku, ki je izrecno pohvalil ministra Vizjaka, njegove zakone in njegova prizadevanja. Izgleda, da ste se mu po prvem krogu odpovedali. To je ena od kontradikcij, kot tista druga, ki je bila večkrat omenjena, da je ta zakon plagiat, hkrati je pa najslabši. To pa je potem kritika prejšnje vlade, če že tako govorimo. Demografska gibanja, gospodarska kriza, ki nam je vzela več 10 tisoč delovnih mest, narekujeta spremembo, kajti vplačevanja je bistveno manj. Še v pogojih konjunkture je bila pokojninska blagajna ogrožena, danes je pa pred tem, da, če nečesa ne storimo urgentno, lahko pride do bankrota pokojninske blagajne. Tega si ne želimo in ne bomo upokojencem poslali sporočila, da ne mislimo na njih in da jih bomo prepustili dogodkom, kot bodo sami po sebi tekli. Vsi skupaj smo dolžni nekaj narediti, in to bomo naredili. Ne smemo pa storiti zgodovinske krivice, kot je bila v prejšnjem mandatu, ko je 15 tisoč ženicam in starčkom, ki so šele v pozni starosti dobili tako imenovano državno pokojnino, bila le-ta vzeta. To je pa zgodovinska krivica prejšnje Vlade, ki je neverjetna, ki pomeni, da centri moči levice o deprivilegiranih ljudeh ne razmišljajo in jih ne zagovarjajo. To je vedno tako bilo. Včasih so jih poskušali prepričati, da je to za njih dobro, če jim vzamejo še zadnji groš iz žepa, ampak dejstvo je, da je bila s tem storjena zgodovinska krivica, in tu opravičila ni. Dejstvo je, da moramo pokojninsko blagajno dolgoročno reševati in rešiti, da bodo pokojnine zagotovljene. Hkrati je pa jasno, da bodo najbolj gotove takrat, ko bomo v tej državi odpirali delovna mesta, ko bodo mladi, diplomirani in vsi drugi, dobili zaposlitve. Vse reforme, ki se dajejo na mizo v Državnem zboru, so namenjene prav temu. Zdi se mi, da je to obupno nasprotovanje z vaše strani samouničevalno do tega naroda, da je samomorilsko, kajti vse bi zminirali in niste pripravljeni dobrega priznati, razen tam, ko nekdo prizna, da je minister Vizjak naredil dober zakon, pa se vi temu danes odpovedujete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar, pripravi se gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala lepa za besedo. Glede na odmerjen čas, ki ga imam, ne bom načenjal historiata in se spominjal stvari, ki so bile v preteklosti. Vendar vem, da so za sprejetje tako pomembne reforme, kot je pokojninska reforma, bili kdaj verjetno boljši trenutki in boljši časi. Predvsem takrat, ko je bila gospodarska rast 6-odstotna, 7-odstotna ali pa še višja, takrat bi verjetno bilo zelo smiselno sprejemati tako reformo. Še so bile priložnosti, tudi pred malo več kot enim letom, vendar tudi takrat ni šlo. Danes smo pred dejstvom, da je to imperativ, da je to nuja, da je to potreba, da je to zahteva, če hočemo obdržati ta pokojninski sistem, če hočemo obdržati ugled svoje države na takem nivoju, kot je. Danes ni več šale. Prav zaradi tega bi rekel, da je trenutek, v katerem sprejemamo pokojninsko reformo, dober. Na eni strani si vsi želimo zagotoviti vzdržnost pokojninskega sistema, vsi slišimo atake in opozorila Evropske unije ter finančnih institucij Evrope. Na koncu koncev je danes primeren trenutek tudi zato, ker je opozicija konstruktivna in pripravljena na pogajanja, na pogovore in na sooblikovanje te pomembne reforme, ki jo predstavlja pokojninska reforma. Obstaja veliko možnosti in veliko priložnosti, da pridemo do konca te pokojninske reforme. Kot smo že povedali, vse stvari niso dobre, niso take, ki bi bile za nas sprejemljive. Tudi po pogajanjih s socialnimi partnerji se bodo verjetno še odprle nekatere vrzeli, vendar vse te vrzeli je možno pokriti in nekako sanirati s tem, da najdemo boljše rešitve, ki bodo za koalicijo in tudi za opozicijo dobre in sprejemljive. Se pa postavlja vprašanje pri tem, ko minister Vizjak govori, da bo pokojninska reforma povzročila, da se pokojnine ne bodo več zniževale. To, da bo pokojninski sistem vzdržen obljublja tudi to, da bo tistih 200 tisoč upokojencev, ki so danes na pragu revščine, živelo bolje. Vendar to so obljube, ki so hipotetične. Hipotetične zaradi tega, ker vsem tem obljubam pogojuje gospodarska rast in stvari, ki se dogajajo v gospodarstvu. S tega stališča lahko rečemo, da je pokojninska reforma sekundarni del vseh teh reform. Primarni del je gospodarstvo in nova delovna mesta, in če tega ne bo, potem je tudi jasno, da pokojninska reforma, najsi bo še tako izglajena s strani opozicije in koalicije, ne bo dala želenih rezultatov. Zanima pa me, in zato bi postavil vprašanje gospodu ministru, ali se je naredila kakšna analiza, kakšni so eventualni stranski učinki te reforme, ko bo sprejeta. Ali bo ta reforma vplivala na trg dela? Ali bo ta reforma vplivala na to, da se bo zviševala brezposelnost? Ali bo vplivala na to – ker se bo podaljševala delovna doba zaposlenih –, da mladi ne bodo dobili zaposlitve, kot je tudi danes ne dobijo? Ali bo potem mogoče še v večji meri prisotno to, da bo še več iskalcev zaposlitev? Torej, kar veliko stvari je. Ob tem pa želim še enkrat poudariti, da se je pokojninska reforma začela že s sprejetjem ZUJF. Začela se je že z zmanjševanjem pravic tistih upokojencev, 26 tisoč upokojencev, ki smo jim zmanjšali pravice, pridobljene pravice iz pretekle zakonodaje. Zato menim, da bi bilo prav, da se takšne krivice, vključno tudi z usklajevanjem pokojnin, kot to zahteva ena od koalicijskih strank, da se ti elementi in ti mehanizmi v celotno pokojninsko reformo vgradijo sedaj, ko je priložnost. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, minuta 35 sekund, pripravi se gospod Janez Vasle.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Imam kar nekaj pripomb na ta zakon, vendar bom z ozirom na to, da sem omejena s časom, povedala le naslednje. Najprej, problematika mladih. Veliko smo danes slišali o študentskem delu itn. Sama bi dodala še problematiko mladih, ki imajo poklic, pa ne dobijo dela. Kje bodo iskali delovno dobo, ko se bodo želeli upokojiti? Drugič. V tej reformi so žrtvovane ženske. O tem smo danes dosti slišali. Strinjam se z razpravo gospoda Vogrina, gospe Potrate in gospoda Grilla, in ponavljam, da ni pravično, da smo ženske izenačili z moškimi. Vemo, da ženska v svojem aktivnem življenju opravlja dvojno delo, tako v službi kot doma, pri gospodinjstvu, vzgoji otrok itd. Opozorila bi tudi na kontrolo nad delodajalci, ki ne odvajajo prispevkov. Tu bo treba narediti več. Glede plačevanja prispevkov. Zavezati bi bilo treba tiste, ki danes to zmorejo. Tu med drugim mislim tudi na verske skupnosti, predvsem na Rimskokatoliško cerkev, ki je v denacionalizacijskih postopkih dobila vrnjeno ogromno premoženja in mislim, da je ena največjih veleposestnikov v naši državi. Kot takšna ima prihodke v svojem gospodarjenju in bi za verske uslužbence lahko plačevala v pokojninsko blagajno. O tem sem že nekajkrat govorila, pa mislim, da je na to treba opozoriti. Seveda pa s tem [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj. Gospa Alenka Jeraj se odpoveduje. Besedo ima gospod Jože Tanko, pripravi se mag. Truda Pepelnik.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsedujoči. Pred nami je paket treh zakonov – od teh je prva na vrsti pokojninska reforma –, ki predstavljajo pomemben del reform, ki jih predlaga ta Vlada. Moram reči, da se mi zdi, da se poskuša pri teh zakonih preveč politizirati oziroma je preveč stvari povezanih s spotikanji, mnogo manj pa z dejstvi. Če želimo v razmerah v državi narediti neke konkretne, korenite spremembe, če želimo, da se javnofinančna podoba in tudi perspektivnost Republike Slovenije bistveno izboljšata, potem je treba na tem področju nekaj storiti, in predlog, ki je pred nami, sodi v ta sklop in je tudi pripravljen na tak način. Tu je sicer vrsta očitkov, da zakon ni usklajen s socialnimi partnerji. Ta zakon, ki je sedaj vložen, je s socialnimi partnerji že v tej fazi usklajen do bistveno višje stopnje, kot je bila pokojninska reforma prejšnje Vlade na koncu postopka. Mislim, da so vsi ti očitki zelo nekorektni. Kako so potekala pogajanja v prejšnjem mandatu, smo lahko spremljali. Znane so številne izjave sindikatov glede kvalitete in načina izvajanja reform, in nenazadnje tudi nekateri koalicijski poslanci, celo tedanji koalicijski ministri, so komentirali način usklajevanja pokojninske zakonodaje. To, kar je bilo rečeno iz vrst sedanjega predsednika Socialnih demokratov, tedanjega ministra Vlade, ni bilo spodbudno za postopek sprejemanje tedanje Svetlikove pokojninske reforme. Žal je temu konceptu, temu pristopu nasedel tudi tedanji predsednik Vlade, ki je navzven po retoriki zelo povezovalen, kar zadeva pristop do reševanja problemov, je bil pa izključevalen, tako do sindikalnih partnerjev kot do opozicije. Opozicija v prejšnjem mandatu ni mogla priti do osnutka predloga zakona, niti ji ni bila ponujena možnost, da bi sodelovala pri oblikovanju rešitev v drugih fazah obravnave zakona. Tedanja koalicija je nastopila izrazito izključevalno in se ni čuditi, da je tista reforma končala tako, kot je končala. Naj samo spomnim, da je o prejšnji reformi presojalo tudi Ustavno sodišče, kajti tedanja koalicija je zahtevo sindikatov poslala na Ustavno sodišče. Ustavno sodišče je soglasno sprejelo odločitev, da ni razlogov za to, da se ne bi izvedel referendum o pokojninski reformi. Še eno karakteristiko je imela tista pokojninska reforma – tiste prave učinke naj bi dala šele leta 2015 ali 2016. Vmes bi se zgodila skoraj dva mandata, preden bi se karkoli korenitega doseglo. Mislim, da so učinki, ki jih prinaša ta reforma in tudi koncept postavitev, postavljeni bistveno bolj logično, predvsem zato, ker ta reforma temelji na delovni dobi in je neposredno povezana s prispevkom, ki ga v pokojninsko blagajno odvaja zaposleni. Mislim, da je to temelj vsega. Ni problem, koliko je kdo star, problem je, koliko časa je v tem obdobju delal in koliko časa je prispeval v pokojninsko blagajno. Ostale stvari se lahko urejajo tudi na drug način. Pomembna odločitev je, da se bo ta pokojninska reforma razdelila oziroma da se bo ta pokojninski sistem razdelil na dva dela. Eden na tisto, kar je neposredno povezano s prispevki in na tisti drugi del, ki prihaja na osnovi drugačnih odločitev, in ni neposredne povezave z delovno dobo. Prav je, da se tisto uredi v področnih zakonih in da se tam ustrezni mehanizmi drugače določijo. Za ta del neplačanih prispevkov se glede na fond, ki je potreben, ustrezno lahko korigirajo pokojnine vseh tistih, ki so upravičeni do polnih pokojnin ali pa tudi do nekoliko znižanih pokojnin na osnovi delovne dobe. Ne vem sicer, zakaj je bil to tako pomemben problem, ki se ni dal v prejšnjem mandatu rešiti. Ni mi znan razlog. Ampak če kaj, potem je to treba urediti sedaj, ko imamo to stvar pred seboj. Prav tako se mi zdi dobro, da dobimo informativni vpogled v plačane prispevke, tudi zato, da vidimo, kaj se dogaja na našem pokojninskem računu – ali tisti, ki so obvezani odvajati prispevke, to sploh počnejo –, da potem po določenem času, ko se nekaj že spremeni, ne pride do presenečenj za tistega, ki naj bi užival pokojnino oziroma ta plačila na svoj račun sprejemal. Zdi se mi, da smo sedaj v fazi, ko je treba odločiti o tem, ali ta reforma nadaljuje postopek v Državnem zboru, in da dobimo tudi predloge tistih, ki se nekako niso odzvali pobudi ministra, da bi se predhodno pogovorili glede rešitev te pokojninske reforme, in da potem poiščemo, tudi ob soglasju ali ob sodelovanju ekonomsko-socialnih partnerjev, neke boljše rešitve od teh, ki so sedaj predlagane. Mislim, da bo ta proces dovolj dobro stekel. Odvija se dobro in pričakujem tudi, da bo ta postopek v Državnem zboru pravočasno zaključen in da bo mogoča uveljavitev na začetku prihodnjega leta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Večini poslanskih skupin je potekel čas in zaradi tega imam malo težav s seznamom. Na vrsti je gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister, državna sekretarka! Uvodoma želim povedati, da bom podprl predlog sklepa, da je materija, o kateri danes govorimo, primerna za nadaljnjo obravnavo. Vlada oziroma minister mag. Andrej Vizjak nam je očitno dal dobro materijo in skozi to razpravo danes, vsaj po moji presoji, ugotavljam, da smo zbrali kar nekaj primernih kamenčkov, iz katerih bi lahko tam nekje v letošnjem adventnem času nastal lep mozaik, ki bi mu rekli ZPIZ-2. Res je, da ima v Sloveniji pokojninska reforma zelo barvito zgodovino. Res je tudi, da jo spremljajo različne blokade, ker so bili nekateri koraki v preteklosti ponesrečeni. To je gotovo izjemno kompleksna in odgovorna materija, in ne beremo samo zakonskega gradiva, zakonskega besedila, beremo tudi različne komentarje. Med drugim mi je zelo pomenljiva izjava evropskega komisarja za zaposlovanje in socialne zadeve, gospoda Lászlá Andorja, ki je ocenil, da Slovenija ni ravno zgledna pri reformiranju pokojninskega sistema in da ni tako ambiciozna kot druge države v srednji Evropi. Mislim, da moramo to opozorilo vzeti resno, še posebej, ko pravi ta komisar, da je predvsem naloga politikov v državi, da opozorijo na izjemen pomen pokojninskih reform v posameznih državah. Želel bi si, da bi tudi pri nas imeli takšno srečo in takšne okoliščine, v katerih so Poljaki spreminjali pokojninsko zakonodajo. Nekaj dni nazaj sem bil na sprejemu, ki ga je organiziral poljski veleposlanik, pa tudi v okviru Skupine prijateljstva s Poljsko, pa tudi v razgovorih s slovenskim veleposlanikom na Poljskem, smo lahko ugotovili, da so Poljaki pred kratkim starost, do katere bodo morali delati, povišali na 67 let. Bili so protesti, bila so nasprotovanja sindikatov, ampak ne takšna kot pri nas. Predvsem to želim izpostaviti. Bojim se vsesplošnih blokad s strani sindikatov pri nas v Sloveniji. Pa da se razumemo, sem za sindikalno gibanje, vendar ne na račun delovnih mest. Tudi na Poljskem so sindikati obkolili parlament, ko so poslanci zakon sprejeli, pa so sindikati enostavno odkorakali domov. Želim tudi poudariti, da ko se pogovarjamo o pravicah, se moramo istočasno pogovarjati tudi o dolžnostih, in dokler ne bosta pravica in odgovornost, odgovornost predvsem, hodili z roko v roki, ne bo nekega dobrega medgeneracijskega dialoga in vzdržnega pokojninskega sistema. Ker mi ura nagaja, želim v tej prvi obravnavi posebej izpostaviti, kot že rečeno, da bom predlog reforme pokojninskega zavarovanja podprl, saj so spremembe na tem področju, kot je zapisano tudi v našem volilnem programu in koalicijski pogodbi, nujno potrebne. Mi v Novi Sloveniji pričakujemo in predlagamo, da sistem bonusov glede upokojitve starosti na podlagi otrok ostane enak, kot v veljavnem ZPIZ-1. Še več, ostane progresivnost glede na število otrok, bonus se odšteva od 65. leta starosti, uveljavljanje ne sme biti omejeno, ostati mora tudi pravica očetov na podlagi dogovora med očetom in materjo, pri čemer ima mati prednost. Želimo, da tudi ta pokojninska reforma vsebuje neke elemente dobre družinske politike. Nenazadnje prav, ko govorimo o pokojninski reformi, govorimo, da je nujna zaradi tega, ker imamo katastrofalne demografske trende. To sicer ni problem samo Slovenije, to je problem tudi celotne Evropske unije, in mislim, da je nujno potrebno, da smo zelo pozorni do družinske politike. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Horvat, ura vam nič ne nagaja, ampak vsem nam odšteva čas, to je pa res. Gospa Romana Tomc, prosim.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da je današnja razprava v tej dvorani vendarle pokazala, da smo si glede nečesa vsi skupaj enotni, tako koalicija kot tudi opozicija, in sicer glede tega, da je ta pokojninska reforma absolutno nujna. Ne govorimo več o tem, ali je ta pokojninska reforma potrebna ali nepotrebna, ampak govorimo o tem, da je nujna takoj in zdaj. V današnji razpravi sem bila velikokrat omenjena, in, moram reči, da me po eni strani prav veseli, da sem s svojo razpravo izzvala kakšne komentarje, za katere moram reči, da so bili nekateri takšni, da bi se z njimi lahko celo strinjala, nekateri pa so šli v povsem napačno smer. Mislim, da ti komentarji v veliki meri odražajo nepoznavanje sistema. Naj to ne zveni slabo – tu nismo vsi vrhunski strokovnjaki s področja pokojninskega sistema, ampak smo poslanci in poslanke s povprečnim poznavanjem tega področja in zato se marsikomu lahko pripeti tudi kakšna strokovna napaka. Ampak to na nekaj kaže. To kaže predvsem na izredno zapletenost našega pokojninskega sistema, kar je ena izmed njegovih velikih slabosti. Upam, da bo enkrat v nadaljevanju prišlo do tega, da bo ta pokojninski sistem manj zapleten, da bo bolj jasen, in da si bo vsakdo izmed nas lahko sam znal izračunati pokojnino. Vprašajte sebe, svoje znance, ali si kdo danes v Sloveniji, ki ni zaposlen na Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in ki ni strokovnjak s tega področja, zna sam izračunati pokojnino. Prepričana sem, da ne, in tudi to področje bo treba sčasoma popraviti. Eden izmed korakov, kjer gremo v to smer, je prav gotovo informacijski izračun za vsakega posameznika, kjer bo lahko vsakdo v vsakem hipu dobil informacijo, koliko prispevkov je vplačal, kakšna je njegova pokojninska osnova in kakšno pokojnino iz tega lahko pričakuje. V nasprotju z nekaterimi mojimi kolegi, ki so to omenjali kot nepomembno zadevo, se meni to zdi ključnega pomena za spodbudo mladim generacijam, da se zavedajo, kako zelo pomembno je vplačevanje v pokojninsko blagajno za primer, ko bodo v starosti ta denar in to pokojnino še kako potrebovali. Se pa danes nikakor nismo dotaknili ostalih področij pokojninskega zakona, kot predvsem samo tisti del, ki se nanaša na obvezno zavarovanje – oziroma je bilo nekajkrat omenjeno tudi poklicno zavarovanje. Mislim, da ga ne gre zanemariti in jasno je, da bo, ne glede na to, kakšen je ta pokojninski sistem in ta pokojninski zakon, v nadaljevanju treba poskrbeti za svojo varnost v starosti tudi z dodatnim vplačevanjem v dodatni pokojninski del. Tudi ta del se v tem zakonu spreminja in omogoča, da bodo ti prihranki, ki se danes zbirajo pri zavarovalnicah, bankah, pri pokojninskih družbah, naloženi bolj učinkovito. To pravila, ki jih ta zakon prinaša, omogočajo. Še enkrat bi se vrnila – ker se mi zdi to zelo pomembno – na razloge za zavrnitev pokojninske reforme prejšnje Vlade in na razlike, ki jih je ta Vlada prinesla s tem zakonom. Sindikati so bili tisti, ki so sprožili referendum, ne Slovenska demokratska stranka. Mi pa smo nasprotovali nekaterim strokovnim rešitvam, ki so bile v tistem zakonu, in predlagali smo številne svoje rešitve, konstruktivno sodelovali, čeprav nikoli, nikoli – v nasprotju s tem, kar je sedaj naredila Vlada – nismo bili povabljeni k sodelovanju. Imeli smo samo možnost vlaganja nekaterih sprememb preko amandmajev. Ko sem prvič videla dokument, ki datira iz 25. 9. 2009 in ga imam tukaj pred seboj, v katerem je bivša Vlada predstavila izhodišča za novo pokojninsko reformo, sem se veselila, da bomo tak pokojninski zakon dobili. Ta dokument je obširen in ga ne morem v celoti povzeti, ampak nekaj pa vendarle lahko iz tega ven vzamemo. Pravijo namreč, da bo ta pokojninska reforma šla v dveh korakih, pri čemer bodo v prvem sklopu določene rešitve, med drugim tudi socialna kapica, tudi sistem bruto pokojnin, in da bomo 1. 1. 2015 dobili povsem nov, prenovljen pokojninski sistem, ki bo temeljil na – ne boste verjeli, kolegi iz Socialnih demokratov – sistemu obveznega pokojninskega zavarovanja navideznih pokojninskih računov. To je bilo izhodišče, ki smo se ga vsi skupaj veselili, vendar od teh obljub potem ni bilo praktično nič, in dobili smo zakon, ki je predvsem poslabševal pogoje na vseh področjih, zaostroval pogoje in bil vzdržen, kot vi pravite, do leta 2025. Sedaj pa se tukaj srečam z eno čudno situacijo, kjer na eni strani pravite, da je ta pokojninska reforma bolj drastična od tiste, ki je bila prej, pa vendarle na drugi strani prinaša samo nekaj manjših popravkov in je vzdržna samo 7 let. Zdaj se bo najbrž treba odločiti, ali je ta pokojninska reforma bolj prijazna do ljudi – in trdim, da je – ali je bila tista, ki ste jo predlagali vi – in trdim, da ni bila. To dokazujejo vsi izračuni, vsi podatki in nenazadnje tudi vsebina zakona. Kot sem že v svoji uvodni predstavitvi povedala, se ljudje ponavadi bojimo sprememb, ker ne vemo, kaj nam prinašajo. Ljudje se ponavadi bojijo predvsem za svojo varnost, za svoje pokojnine, za to, ali bo solidarnost taka, kot je v današnjem sistemu še obstajala ali ne bo. Zagotavljam, da solidarnost s tem zakonom, s to pokojninsko reformo ni v ničemer okrnjena. Na več mestih je ta solidarnost vgrajena. Na eni strani imamo neomejene prispevke. Ne glede na plačo, vsi plačujejo po enaki stopnji in višina navzgor ni v nobenem primeru omejena. Na drugi strani pa imamo navzdol omejene pokojnine, navzgor pa ne, kar bolj laično pomeni to, da tisti, ki imajo višje prispevke, ki imajo višje plače, vplačujejo prispevke tudi za tiste, ki imajo nižje plače. Čeprav je nekdo z nizko plačo celo življenje vplačeval in ni dosegel neke minimalne meje, da bi dobil dostojno pokojnino, mu to sistem zagotavlja in zagotavljal mu bo še naprej. Solidarnost je vgrajena tudi na mnogih, mnogih drugih področjih in ni v ničemer ogrožena. Vsi vemo, kar je bilo danes že večkrat omenjeno, da te rešitve, ki jih imamo danes pred sabo, niso dokončne rešitve. Zdi se mi prav, da je Vlada predložila zakon v Državni zbor, da postopki usklajevanja v Državnem zboru potekajo hkrati z usklajevanjem s socialnimi partnerji. Povabljeni so bili prav vsi, tudi mladi, starejši, da ne govorimo o sindikatih, delodajalcih. Številni sestanki, kolikor uspem spremljati, gredo v smeri, da bo na koncu rešitev, ki jo bodo sprejeli skupaj, takšna, ki bo za vse najboljša. Ta rešitev bo, da bomo dobili pokojninski sistem, ki bo vsaj nekaj let vzdržen. Še vedno trdim, da je dovolj, da je vzdržen neko slabo desetletje, kajti potem je nujno potrebno sistem vedno prenoviti. Poleg tega, da bo finančno vzdržen, kar je ena plat sistema, ki ga mora zagotavljati, bo ta sistem zagotavljal tudi dostojne pokojninevsem, ki so danes na tem, da jih bodo kmalu prejeli, in zagotavljal stabilne pokojnine tudi tistim, ki jih že prejemajo. Ena izmed velikih novosti tega sistema, za katero si morajo prizadevati predvsem tisti, ki so vsa leta pošteno vplačevali v pokojninski sistem, je ta, da se pokojninska blagajna očisti vseh tistih izdatkov, ki ne sodijo v pokojninski sistem. Tudi to je del solidarnosti, kajti ta sistem zagotavlja solidarnost med tistimi, ki pošteno plačujejo v sistem. Tistim, ki v sistem niso vplačevali, pa zakonodaja zagotavlja, da svoje prejemke dobijo, vendar iz neke druge blagajne, ne iz pokojninske blagajne. Kajti, če dobivajo iz pokojninske blagajne – še enkrat vas opozarjam na vaše večkrat ponovljene trditve, da proračun zagotavlja pokojninski blagajni milijardo 400 tisoč evrov –, temu ne bi bilo tako in ne bi bilo takšnega pritiska na poslabševanje pogojev, če bi bili tisti izdatki, ki ne sodijo v pokojninsko blagajno, drugje. V tem očiščenju pokojninske blagajne vidim eno veliko, veliko dodano vrednost, ki se jo moramo veseliti vsi. Najlažje je imeti sistem, v katerem se ne ve, kdo pije in kdo plača. Ne gre za to, da bi se komurkoli odvzele kakršnekoli pravice, ampak gre za to, da bo sistem transparenten, da bo vsakdo vedel, kaj plačuje in kaj iz tega dobi. To je nekaj kar prispevki omogočajo. Če pa govorimo o tem, da se meče vse v eno blagajno in potem deli kar tako, pa, spoštovani kolegi in kolegice, govorimo o davkih. Na tem mestu pa imamo pokojninsko blagajno, pokojninske prispevke, ki so rezultat minulega dela, in iz tega minulega dela in vplačanih prispevkov vsakdo upravičeno pričakuje, da bo v trenutku, ko je dopolnil pogoje za upokojitev, iz tega tudi kaj imel. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo prosim ministra mag. Andreja Vizjaka.
Spoštovani! Eden izmed temeljnih ciljev te pokojninske reforme je tudi preprečiti nadaljnje padanje pokojnin. Naj vam postrežem z nekaj podatki. Razmerje med povprečno neto plačo in povprečno starostno pokojnino se je zaradi izvajanja sedanje pokojninske reforme znižalo iz 75,3 % v letu 2000 na 63,1 % v letu 2011. V 11 letih za 11 %. 11 % nižje pokojnine imajo tisti, ki so se upokojili leta 2011 na istem delovnem mestu kot tisti, ki so se upokojili leta 2000. Še več, v enakem obdobju so se povprečne pokojnine znižale iz 68,1 % na 61,6 % povprečne plače. Spoštovani, če ZPIZ-2, ta zakon, ki je danes pred nami, ne bo sprejet, bomo do leta 2024, do izteka veljavne pokojninske reforme, imeli še dodatnih 5 % padca povprečnih pokojnin glede na povprečno plačo. To je več kot zadosten argument, da sprejmemo pokojninsko reformo in ustavimo padanje pokojnin. Še več, naredimo sistem vzdržen do te mere, da se vsako dodatno leto dela pozna na pokojnini. Zaradi civilizacijskega dosežka, da se nam starostna meja dviguje oziroma da živimo dlje, imamo tudi ta učinek, da prejemamo pokojnino dlje. V 11 letih se je za ženske podaljšalo prejemanje pokojnine za 4 leta in 7 mesecev. V istih 11 letih se je za moške povečalo prejemanje pokojnine za 1 leto in 7 mesecev. Mislim, da ni treba razlagati, zakaj izenačujemo upokojitvene pogoje za moške in ženske po prehodnih obdobjih. Skozi pokojninsko reformo želimo doseči dvig starostne meje pri upokojevanju, da ohranimo oziroma, da ne podaljšujemo obdobja prejemanja pokojnine glede na dvig starostne meje oziroma glede na daljšanje življenjske dobe. To je elementarni cilj. Hkrati pa želimo doseči, da bo to daljše delo prineslo tudi višjo pokojnino. Spoštovani, letos imamo leto medgeneracijskega sodelovanja in solidarnosti. Imamo izsledke raziskav, ki govorijo, da je revščina med upokojenci čedalje večja. Zakaj? Zaradi tega, ker so se upokojevali prej in z bistveno bolj mizernimi pokojninami. To želimo preseči na ta način, da dvigujemo upokojitveno starost in jo vežemo v glavnem na 40 let delovne dobe. Zato želimo, da imajo ljudje tudi dostojno pokojnino. Če bomo to dosegli, bo po prehodnih obdobjih pokojnina višja, seveda za približno dve leti daljše delo. To je elementarni cilj, ki ni posledica gospodarske krize, temveč posledica demografskih sprememb in daljšanja življenjske dobe. Ocenjujemo, da lahko za določeno obdobje to storimo na tak način, da lahko to nadgradimo z gospodarsko aktivnostjo in verjamemo, da bomo morali v prihodnjem desetletju ponovno spreminjati pokojninski sistem.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali v okviru glasovanj, v četrtek, 15. novembra, 15 minut po prekinjeni 6. točki dnevnega reda oziroma zjutraj ob 9. uri, v primeru, da bo dnevni red seje izčrpan že jutri, v sredo. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O UREJANJU TRGA DELA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 45 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade ministru mag. Andreju Vizjaku. Oprostite, državni sekretarki gospe Patricii Čular.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem zbranim! Predstavljam novelo zakona o urejanju trga dela, katere cilji so predvsem trije. Prvi cilj je doseči večjo fleksibilnost na trgu dela. Novela se te naloge loteva tako, da se tako brezposelnim osebam, ki so starejše od 50 let, kot tudi upokojencem omogoča upravljanje tako imenovanih začasnih in občasnih del. Ravno tako je večja fleksibilnost s predlagano novelo omogočena z možnostjo prijave delavcev v evidenco iskalcev zaposlitve že v času teka odpovednega roka. S tem se delavcu, ki z delodajalcem sklene nek dogovor o odpovedi, omogoči, da čas poteka odpovednega roka izkoristi za iskanje novega delovnega mesta, nove zaposlitve, in da je ta čas, ko pride na zavod za zaposlovanje, če pride do tega trenutka, čim krajši. Cilj novele zakona je tudi zmanjšati past brezposelnosti za brezposelne osebe. V trenutnem času gospodarske krize se dogaja, da je razlika med minimalno plačo zaposlenih in nadomestili, ki jih prejemajo brezposelni, premajhna. Evropska unija meri kazalnik pasti brezposelnosti oziroma kakšna je motivacija tistih, ki se nahajajo v evidenci brezposelnih, da sploh stopijo na trg dela, kakšna je razlika med prejemki za zagotavljanje socialne varnosti in med plačilom za delo. Slovenija ima izredno visoko past brezposelnosti, zato jo poskušamo s to novelo zakona zmanjšati. Tretji glavni cilj predlagane novele je odpravljanje administrativnih ovir. Predlagamo ukinitev obveznosti prijave prostega delovnega mesta. Delodajalci so to izpostavili kot oviro, večkrat se čutijo izigrani tudi iskalci zaposlitve. Na Zavodu za zaposlovanje je delodajalec obvezan, da objavi prosto delovno mesto, kjer ima možnost označiti, ali gre za samo obvezno objavo ali dejansko išče zaposlitev. Vendar brezposelni večkrat opozarjajo, da se oglašajo takšnim delodajalcem, ki so objavili potrebo po kadru in ki niso označili, da gre samo za obvezno objavo, potem pa ugotavljajo, da so te zaposlitve že vnaprej dogovorjene. Zato mislimo, da gre za administrativno breme delodajalcev, ki so svoj kader že vnaprej našli, puščamo pa obvezo objave prostih delovnih mest v javnem sektorju in v javnih gospodarskih družbah. To so trije ključni cilji predlagane novele Zakona o urejanju trga dela. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Barbara Žgajner Tavš, v imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Na začetku bom čestitala ministru Vizjaku, pa ne samo ministru Vizjaku, celi Vladi. Ima fantastičen timing in odlično politično strategijo, sprašujem pa se, komu, razen Vladi, to koristi. Ste se morda vprašali, zakaj je izredna seja prišla od včeraj na danes? Ne, ta Vlada ne dopušča naključij. Zakaj je nujno potrebna danes, v tem tednu? Ne boste verjeli, v soboto se bodo zgodili protesti, ki so jih napovedali sindikati, protesti proti ukinjanju socialne države, zato da Vlada podpira kapital. Ampak tudi prav, ta seja pride prav Vladi, absolutno, ker bo Vlada lahko tudi sindikatom povedala, kako je opozicija prikimala na nujne reforme, na pokojninsko reformo in nenazadnje tudi na reformo trga dela. Bravo. Vlada bo absolutno dosegla svoj namen, namen izničiti namen sobotnih protestov. Ampak, že videno, nič novega. Ob nedavnem obisku ene od azijskih držav, ki se sicer ponaša z več kot 3-odstotno rastjo BDP, sem zaznala fenomen pranja možganov z ideologijo kolektivne tekmovalnosti za vsako ceno. Ta ideologija kolektivne tekmovalnosti se odraža v 12 ali celo večurnem delavniku. Ni prostih dni, ni plačanega dopusta, odmerjene pokojnine iz sistema obveznega zavarovanja ne dopuščajo upokojitve, ni socialnega varstva v primeru bolezni, ni starševskega varstva, kot ga poznamo mi. Možnosti imajo le najboljši oziroma bom raje rekla najbogatejši. Gre za neoliberalno mantro, ki ji poveljujejo korporacije. Tempo narekuje trg, izključno trg. Na drugi strani pa se taista država sooča z eno najvišjih stopenj samomorilnosti med mladimi in eno najnižjih stopenj rodnosti. Ne, hvala, takega sistema nočemo. Zakaj pripovedujem to zgodbo? Minister te Vlade, pa da ne bo pomote, to ni bil minister Vizjak, je pred časom predlagal, da se navzamemo ravno takega vzhodnjaškega duha in sprejmemo, da bomo za enako delo v 7 letih plačani manj kot 48 % sedanje plače. Nižanje produkcijskih stroškov kot glavni argument reforme, ki delavca obravnava s perspektive prevelikega stroška za delodajalca in zato glavnega krivca za nastalo gospodarsko situacijo – to preprosto, milo rečeno, ni prav. Kolikokrat v zadnjem času, pa tudi danes, smo že pri prejšnjem zakonu slišali, in verjamem, da bomo še slišali, besedo strošek? Upokojenci so strošek, strošek so otroci, strošek so matere, brezposelni in strošek so delavci. V zadnjem času sem nekajkrat zasledila, kako je treba namesto v ljudi – kajti tu varčujemo –, vlagati v stroje, češ da so ti dodana vrednost podjetij – stroji. Delavec je strošek, ki ga je treba znižati. Samo v vednost, ena od tem na statističnih dnevih, ki potekajo v teh dneh, je tudi ekonomsko poročilo, iz katerega izhaja: "V Sloveniji je nadpovprečno obdavčena potrošnja, primerljivo obdavčeno delo in pod povprečjem obdavčen kapital." Še enkrat, v Pozitivni Sloveniji ne pristajamo na logiko neoliberalnega koncepta in ukrepe, ki so, tudi po mnenju vrhunskih strokovnjakov s področja ekonomije, osredotočeni predvsem na varčevanje, razgradnjo socialne države in zniževanje stroškov dela. To ni razvojni koncept, ki ga potrebuje država, to je prej, lahko rečem, umiranje na obroke. Predlog zakona o urejanju trga dela po oceni Pozitivne Slovenije nima garancije za dosego ciljev, kot je odprava dualnosti, kot je manjša segmentacija na trgu dela, kot je večja zaposljivost in nenazadnje, kot so nova delovna mesta. Minister je danes sicer pri prejšnji točki zelo jasno povedal, da ni naloga te Vlade, da ustvarja nova delovna mesta, ker bi bilo to za državo prevelik strošek. Ali res verjamete, spoštovani kolegice in kolegi, da boste s predlaganimi rešitvami v okviru obeh zakonov s področja urejanja trga dela uspeli zajeziti trend bega možganov in zaposliti okrog 9 tisoč mladih, ki so trenutno brez zaposlitve? Ne. Dokler se bodo sprejemali zakoni kot je Zakon za uravnoteženje javnih financ, dokler se bo sprejemala strategija varčevanja namesto strategije razvoja, toliko časa ne bo novih delovnih mest. Toliko časa se bomo soočali z odlivom mladih ljudi iz naše države. Vam povem zgolj dva ukrepa, ki sta bila v preteklosti sprejeta z namenom prestrukturiranja gospodarstva oziroma višje gospodarske rasti, pa je krivec za ta dva zakona oziroma enega od teh zakonov tudi današnja Vlada v več ali manj enaki sestavi – zmanjšanje obremenjenosti oziroma višine prispevkov delodajalcev in, drugi ukrep, postopno znižanje oziroma ukinitev davka na izplačane plače, z namenom dviga gospodarske rasti. Kaj smo pa dobili? Dobili smo tajkune in drugačno sliko družbene razdelitve kapitala. Dobili smo tudi novo razslojevanje. Tega danes, verjamem, da ne more nihče zanikati. To so koncepti, ki so zelo nazorno pokazani, če ste brali v zadnjem času zelo priljubljeno Doktrino šoka. Ogrožena je moralna kredibilnost sistema. Povejte mi, kdo se lahko poistoveti s tem varčevalnim modelom razvoja. Ljudje? Težko. Tak model zato ne more biti ekonomsko učinkovit, še manj pa je lahko socialno pravičen. Ko gledamo reformo trga dela, je treba vleči smernice širše. Vlada poudarja v reformi trga dela oziroma konkretno v zakonu o urejanju trga dela načelo fleksibilne varnosti. Še enkrat pravim, načelo fleksibilne varnosti. V Poslanski skupini Pozitivne Slovenije zagovarjamo varno fleksibilnost, kajti fleksibilna varnost pomeni nevarna fleksibilnost. Varnost spreminjate v nevarnost, spoštovani kolegice in kolegi. S čim? Tudi z dodatnim zniževanjem denarnih nadomestil za brezposelne. V prvih treh mesecih, ko je človek prijavljen na zavodu kot registrirana brezposelna oseba, iskalka zaposlitve, opravičujete, da to zato, ker se je bojda pokazalo, da procenti, ki so bili v prejšnjem mandatu dvignjeni ravno na račun večjega zagotavljanja socialne varnosti za brezposelne, so vplivali destimulativno, da zaradi tega ljudje niso prehajali iz stanja brezposelnosti v aktivno zaposlitev. Pa ne se hecat! V naši državi se dnevno soočamo s tem, kako se gospodarski subjekti zapirajo, kako se ukinjajo delovna mesta, vi pa vidite dvig oziroma povečanje brezposelnosti v ukrepu, ki je s strani države pozitivno vplival na socialno varnost brezposelnih. Ni res, da imajo brezposelni previsoke denarne pomoči s strani države. Vam bom povedala eno zgodbo. Zgodil se mi je miselni preskok. Včeraj sem se peljala v avtomobilu in poslušala na Radio Slovenija zgodbo enostarševske družine. Mati je ostala sama s tremi otroki. Izgubila je pravico oziroma iztekla se ji je pravica do denarnega socialnega nadomestila, zaposlitve ne dobi. Pa ne zato, ker bi bila ta oseba neodgovorna, ker se ji ne bi ljubilo delati. Ne. Preprosto zato, ker ta oseba ne dobi službe. Vam povem še večjo ironijo, sramoto te države. Ta štiričlanska družina, mati s tremi mladoletnimi otroki, je odvisna od zgolj otroških dodatkov v višini 350 evrov. Zakaj ne dobi denarne socialne pomoči? Zaradi birokratskih ovir na centrih za socialno delo. Ta oseba ni neodgovorna, ker dnevno hodi s kantami za vodo po vodo, ker so jim doma odklopili vodo. Mi pa danes obravnavamo brezposelne osebe kot neodgovorne, ker zaradi denarne pomoči oziroma nadomestila, ki je bojda previsoko, nočejo iskati služb. Spoštovani kolegice in kolegi, ali smo res odgovorna politika? Odgovorni do koga? Trdim, da zgolj zmanjševanje varnosti ob povečanju fleksibilnosti ne bo dolgoročno uredilo trga dela. Lahko pa ima bistvene posledice za zaposlovanje novih generacij. Verjeli ali ne, te generacije brezposelnih oziroma nove generacije, ki bodo iskale svojo priložnost na trgu dela, so tudi takšni primeri, ki sem ga malce prej omenila. Če dovolite, bom na kratko povzela zgolj še nekaj tistih ključnih pomislekov, ki jih še imam, ker verjamem, da sem s tem delom povedala več kot dovolj. Še en pomislek, mimo katerega ne morem, je, če hočete, ker v koaliciji radi uporabljate to besedo, kronski dokaz. Kronski dokaz, kako je politika včasih nerazumljiva, neodgovorna in kako izigrava državljanke in državljane in sistem. Zakon o urejanju trga dela ima tudi del, ki je namenjen občasnim oziroma začasnim oblikam dela. Zakon, ki ga je največja, danes koalicijska stranka, takrat opozicijska stranka, rušila, zakon o malem delu, je bil nesprejemljiv. Dovolite, da naštejem razloge, ki so jih takrat navajali oziroma jih je navajal eden od poslancev SDS. Naj bo to kronski dokaz. "Tega zakona ni mogoče podpreti, ker ne prinaša denarnega nadomestila v času bolezni, ne prinaša povrnjenih stroškov prevoza, ne prinaša plačane malice, ne prinaša plačanega dopusta, ne prinaša odpovednega roka, ne prinaša dodatka za delovno dobo, ne prinaša odpravnine, ne prinaša denarnega nadomestila v času nege otroka, ne prinaša poštene pokojnine, ne prinaša dostojnega plačila, ne prinaša pravice do 30-minutnega odmora, ne prinaša pravice do stavke, prinaša pa zagotovo večjo bedo in revščino vseh tistih, ki bodo zaposleni v malem delu. Če je takšen zakon primeren za sprejetje v Državnem zboru, potem mislim, da je s tem državnim zborom in s to Vlado nekaj zelo narobe." To so besede, izrečene oktobra 2010. Pred bedo malega človeka zaradi slabih zakonskih rešitev opozarja poslanec SDS. Kakšno zakonsko rešitev imamo danes? Da ne bom govorila na pamet, bi vam želela pokazati to razpredelnico. Vse, kar sem omenila, čemur je nasprotoval poslanec SDS, ostaja v tem predlogu zakona več ali manj isto. Niti ena pravica, ki je bila odvzeta, zaradi katere SDS takrat ni podprla zakona, ni v tem predlogu dodana, ne sicer v okviru malega dela, ampak občasnega, začasnega dela. Še več. Pod številko 4 imam zapisano plačevanje prispevkov za socialno varnost. Zakon o malem delu je to postavko vključeval. Zakon o urejanju trga dela te postavke ne vključuje in se zato opravljanje začasnega oziroma občasnega dela ne šteje v pokojninsko zavarovanje oziroma dobo. Toliko o kronskih dokazih, kdo lahko komu kaj očita. Če dovolite, da strnem ob koncu. Prepričana sem, da je treba, ko govorimo o reformi trga dela, spremeniti mišljenje. Eno od osrednjih vprašanj moderne ekonomske znanosti je vprašanje spodbud za delo. Delovnopravna zakonodaja je pri zagotavljanju spodbud za delo pomembna, ni pa edina in zadostna. Spodbude za delo so povezane s številnimi drugimi področji kot so socialne pomoči, skrb za brezposelne, odnos med delom in kapitalom itd. Delo mora postati vrednota, ne zgolj in samo strošek. Na Socialni zbornici opozarjajo, da zakonodaja, ki se pripravlja, ne zagotavlja zadostne stopnje socialne varnosti. Še več, Socialna zbornica Slovenije opozarja, da bo v letu 2013 revna vsaka družina z dvema otrokoma, ki bo imela samo enega visoko izobraženega zaposlenega, ki ne zasluži več kot 1260 evrov mesečno. Mi pa smo prej slišali govor o dostojnih pokojninah. 40 % upokojencev ima pokojnine v razmerju od 500 do 600 evrov. Je to dostojno? Da ne govorim o plačah, denarnih pomočeh, nadomestilih in novem sistemu, ki je močno poglobil revščino. Cilj reforme trga dela bi morala biti prožna zakonodaja, ustrezna socialna varnost in nenazadnje tudi učinkovita aktivna politika izobraževanja, usposabljanje in izobraževanje za nova delovna mesta na dinamičnem trgu dela. Tega tu ni. Ko se konec koncev vprašam, kaj danes sprejemamo, ne morem mimo dejstva, da socialna usklajevanja še vedno potekajo. Danes zjutraj sem prejela vest, da tisto, kar je bilo obljubljeno s strani ministra, da je usklajeno s socialnimi partnerji, ni več usklajeno. Ne poznamo vsebine zakona, zakon je neusklajen. Spoštovani kolegice in kolegi, to je, milo rečeno, neresno in neodgovorno. Kako glasovati pri takšnem početju? Če me vprašate, nimam pojma v tem trenutku. Kolikor mi je prišlo pred par minutami na uho, danes so potekala pogajanja o reformi trga dela s sindikati oziroma s socialnimi partnerji. Minister naj bi, da ne bom rekla zagrozil, je pa pritisnil na socialne partnerje, češ, če se ne boste uspeli uskladiti med seboj, reforme trga dela ne bo. Neodgovorno.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, gospod Tomaž Lisec.
Spoštovana državna sekretarka, podpredsednica, kolegi, kolegice! Pred nami je predlog zakona, ki, poleg Zakona o delovnih razmerjih, pomembno prispeva k želji, da se rigidni oziroma tog trg dela v Sloveniji spremeni. Zato se danes, ko smo priča prvi obravnavi, verjetno ne bomo mogli izogniti razpravi, ki bo posegala v oba zakona. V Poslanski skupini SDS upamo oziroma verjamemo, da vsi zasledujemo iste cilje, ki gredo v smeri ustvarjanja novih delovnih mest, zmanjševanja brezposelnosti, podpore ustvarjalnim ljudem, privabljanja tujih investitorjev itn. Rešitve ne bodo idealne, kajti samo, če pogledamo stališča delodajalcev na eni strani in sindikatov na drugi strani, ki so si mnogokrat diametralno nasprotna, se je treba zavedati dejstva, da 100-odstotno soglasje verjetno nikoli ne bo doseženo, kajti sindikati se pogosto opirajo na zgodbo delavcev, delodajalci imajo na drugi strani svoje želje in zahteve, država pa ima na tretji strani obvezo zaščititi šibke, predvsem brezposelne, mlade in starejše. V tej prvi obravnavi je treba na tem mestu še enkrat povedati, da se je Vlada zavezala, da se bo glede zakonodaje na tem področju, kljub temu, da je že posredovala v Državnem zboru, še vedno aktivno usklajevala s socialnimi partnerji. V Poslanski skupini SDS mislimo, da s tem ni nič narobe oziroma ni nič zamujenega. Verjetno bomo v nadaljevanju razprave skozi Državni zbor posamezne predloge posredovale tudi poslanske skupine. Kot že rečeno, v Poslanski skupini SDS se zavedamo, da rešitve verjetno ne bodo dobile 100-odstotne podpore pri čisto vsaki rešitvi, pa najsi gre za razmerje sindikati–delodajalci ali pa za razmerje koalicija–opozicija. V Poslanski skupini SDS pa želimo, da se razprava ne širi na polje ideologije, čemur smo bili priča v preteklem izvajanju, kajti če bomo rešitve iskali – najsi gre za razmerje zaposleni ali brezposelni, delavci ali delodajalci, stari ali mladi, ženska ali moški – s pomočjo delitve na naše in vaše, leve in desne, zadeve zagotovo ne bomo uspešno izpeljali, ne v izvedbeni fazi zakona, predvsem pa tudi ne pri izvajanju samega zakona. Verjetno se vsi strinjamo, da je delovna zakonodaja nujno potrebna. Verjetno ni nobenega v tej naši državi, ki bi temu oporekal. Predvsem naraščanje brezposelnosti v zadnjih letih je alarm, ki prinaša težave tudi na drugih področjih, saj vemo, da sociala stane, država ima problem s prihodki, in začnemo se vrteti v spirali. Edina rešitev, ki je po našem mnenju najbolj na mestu, je ta, da se ustvarjajo nova delovna mesta in posledično zmanjšuje število brezposelnih. V Poslanski skupini SDS podpiramo predloge novele Zakona o urejanju trga dela oziroma njihova izhodišča. Imamo pa vsi skupaj približno še dober mesec časa, da morebitne odprte zadeve predebatiramo, da dobimo čim bolj življenjsko zakonodajo. Dovolite mi še par besed o posameznih rešitvah predloga zakona. V Poslanski skupini SDS podpiramo rešitve glede ukinitve obvezne prijave prostega delovnega mesta. Morda se sprva sliši malo čudno, dejstvo pa je, da trenutna ureditev, po kateri so delodajalci Republike Slovenije za zaposlovanje dolžni prijaviti vsako prosto delovno mesto, zamegljuje sliko dejansko razpoložljivih delovnih mest in predstavlja določeno administrativno breme za delodajalce, za Zavod za zaposlovanje in tudi za Zavod za zdravstveno zavarovanje. V predlogu zakona podpiramo rešitev, da bodo z zakonom za zaposlovanje sodelovali le tisti delodajalci, ki bodo želeli zagotoviti javno objavo preko zavoda, ali pa tisti delodajalci, ki bodo želeli, da jim zavod na objavljena prosta delovna mesta posreduje ustrezne kandidate izmed brezposelnih oseb ali pa pri njem prijavljenih iskalcev zaposlitve. Tukaj je treba predvsem za slovensko javnost poudariti, da bo prijava prostega delovnega mesta še naprej obvezna za javni sektor in gospodarske družbe v večinski lasti države. Podpiramo tudi rešitev, da se bo zaposleni lahko že v času odpovednega roka prijavil v evidenco iskalcev zaposlitve, kar bo pomenilo aktivno iskanje nove zaposlitve že v tem času ter nudenje ustrezne pomoči zavoda skupaj z ustreznimi ukrepi na trgu dela. V Poslanski skupini SDS podpiramo tudi posamezne novosti, ki jih ta zakon prinaša. Dovolite, da jih vsaj dve, tri omenim. Ena od teh novosti je možnost pridobitve pravice do denarnega nadomestila tudi v primeru prenehanja pogodbe o zaposlitvi na podlagi pisnega sporazuma delavca in delodajalca. Za kaj natančno gre? Pravico do denarnega nadomestila za primer brezposelnosti bo lahko uveljavil tudi zavarovanec, ki mu je delovno razmerje prenehalo na podlagi sporazuma z delodajalcem. Druga novost, ki jo v naši poslanski skupini podpiramo, je glede poenostavitev postopka pridobivanja podatkov za odmero denarnega nadomestila. Prav tako podpiramo tudi novosti glede bolj jasnih določb vključevanja ljudi v javna dela, kar je posebej pereče na mnogih področjih naše države. Podpiramo tudi nekatere manjše spremembe na drugih področjih, predvsem to, da je tudi ministrstvo za delo končno dodano med možne izvajalce ukrepov na trgu dela, kar se nam zdi nujno in tudi logično. Morda le nekaj besed glede instituta začasnih in občasnih del za starejše, brezposelne ter znižanja nadomestil za brezposelnost v prvih treh mesecih iz 80 na 70 %. Tu je besedilo zakona jasno. Verjetno bomo ravno na teh dveh točkah iskali največje rešitve oziroma bo tukaj potekala največja debata. V SDS bomo tem predlogom prisluhnili in jih skušali komponirati v predloge besedila zakona. Toliko za uvod. V SDS verjamemo, da bomo znotraj razprave o sprejemanju zakona ter v okviru sodelovanja s socialnimi partnerji v roku približno enega meseca poiskali rešitve, ki bodo na eni strani zaščitile delavce ter na drugi strani nujno odprle področje fleksibilnosti, in rešitve, ki bodo skušale odgovoriti na vprašanje, kako ustvariti pogoje za nova delovna mesta, ljudi motivirati za delo in posredno zmanjšati brezposelnost. Sliši se naporno, a v Poslanski skupini SDS menimo, da nam bo uspelo. Mora nam, za prihodnost Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata, v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci, gospa državna sekretarka, gospa podpredsednica. V dokaj čudni atmosferi začenjam predstavljati mnenje Poslanske skupine Socialnih demokratov. Vem sicer, da imam opraviti z Vlado, ki ne dela napak, ker jo vodi stranka, ki ne dela napak. Obeh, ki sta to izjavljala, se še verjetno spomnite. Ampak, za Slovenski državni holding in za slabo banko je bilo ob tisti obravnavi mogoče slišati, da je neodgovorna koalicija tista, ki ruši suverenost države in ima do kraja nedržavotvorno držo. O pokojninski reformi, ki v prejšnjem mandatu ni bila dobra, smo slišali, da bo šele zdaj mogoče ugotoviti, kakšno pokojnino bo kdo dobil in iz katerih virov. Ne vem, ali so zdaj upokojenci dobivali pokojnine kar takole iz zraka. Ob tej delovnopravni reformi se mi zastavlja vprašanje, kaj sploh imamo pred sabo. Za državni holding in za slabo banko smo Socialni demokrati povedali, da ju ne štejemo za reformna zakona in tudi tako zastavljene pokojninske reforme ne moremo imenovati reformni zakon. Ob delovnopravni zakonodaji vam bom citirala dva naslova, posredovana iz STA. Nekaj minutk pred 13. uro – "Vizjak: Ob oceni, da reforma trga dela ni zadostna, smo jo pripravljeni opustiti. Nekaj minutk čez 15. uro STA poroča: "Minister za delo Andrej Vizjak je danes na novinarski konferenci zagotovil, da lahko Vlada, če bo takšna želja delodajalcev in sindikatov, reformo opusti." Torej, kaj je zdaj od teh nujnih reformnih ukrepov še ostalo, če smo slišali katastrofične zgodbe o tem, kako bo država propadla. Ampak, danes tako, jutri drugače, sicer nas pa 17. novembra čakajo demonstracije. Dovolite, da povem, kaj si mislimo o predlaganem zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela. V okviru reforme trga dela, ki smo jo Socialni demokrati načrtovali v času vodenja Vlade v prejšnjem mandatu, je bil leta 2010 najprej sprejet Zakon o urejanju trga dela. Ta zakon je bil del paketa zakonov v sklopu reforme trga dela, s katerim smo nameravali odgovoriti na strukturne probleme tega trga, ki so se v zadnjih letih vztrajno povečevali – vedno večja segmentacija, delo na črno, povečevanje strukturne brezposelnosti, izrazito povečanje brezposelnosti mladih in izobraženih. Zato smo se lotili najprej tistega dela zakonodaje, ki je urejal oziroma preprečeval predvsem prekerne oblike zaposlovanja in varoval najbolj ranljive skupine ljudi na trgu dela. Pri tem je treba omeniti, da sta bila dva zakona iz paketa reforme trga dela, ki smo ju pripravili v prejšnjem mandatu, zavrnjena na referendumu. V prejšnjem mandatu je vlada Boruta Pahorja pripravila tudi glavnino rešitev za nov zakon o delovnih razmerjih, ki je kot del reforme trga dela danes tudi v obravnavi. Zakon o urejanju trga dela, ki se je začel izvajati v začetku leta 2011, je udejanjil pomemben element koncepta varne prožnosti na trgu dela. S povišanjem denarnih nadomestil je namreč povečal socialno varnost iskalcev zaposlitve. Višina je najbolj pomembna v prvih treh mesecih po izgubi zaposlitve. Nadomestila so se povišala na 80 %. Zakon je natančno določal tudi osnovo za odmero denarnega nadomestila v primerih, ko osnove ni mogoče ugotoviti. Zelo pomembna je tudi nova ureditev, ki omogoča brezposelnim, ki prejemajo denarno nadomestilo, da ob zaposlitvi za krajši delovni čas ohranijo sorazmeren del denarnega nadomestila. Prav tako jim omogoča tudi opravljanje dela do vrednosti 200 evrov mesečno, ob ohranitvi pravice do prejemanja denarnega nadomestila. Povečala se je dostopnost do denarnih nadomestil za mlade. Zdajšnja Vlada pa v predlogu novele Zakona o urejanju trga dela znižuje socialno varnost iskalcev zaposlitve s predlogom znižanja nadomestil za brezposelnost. Vlada znižanje denarnih nadomestil utemeljuje s povečanjem tako imenovane pasti brezposelnosti, saj naj bi – poudarjam, naj bi – analiza o učinkih Zakona o urejanju trga dela pokazala, da se je z izvajanjem Zakona o urejanju trga dela zaradi povišanja denarnega nadomestila v prvih treh mesecih brezposelnosti, past brezposelnosti povečala. Kdor je prebral to analizo ve, da je v njej veliko takih izjav, ki jim ni mogoče pritrditi. To, kar predlagatelj trdi, lahko tudi štejemo kot pomembno ugotovitev analize. Taka argumentacija je problematična predvsem zato, ker se je Zakon o urejanju trga dela začel izvajati v začetku leta 2011 – med poslabševanjem razmer na trgu dela zaradi posledic gospodarske krize, takrat ko se je stopnja brezposelnosti iz leta v leto povečevala, prav tako pa se povečuje dolgotrajna brezposelnost. V takšnih pogojih je težko verjeti, da bi zaradi "radodarnih" nadomestil za brezposelnost v prvih treh mesecih iskalci zaposlitve želeli ostati dolgotrajno brezposelni. Pri tem ni nezanemarljiv podatek, da bo Vlada z novelo zakona iz naslova denarnih nadomestil za brezposelne na letni ravni prihranila okoli 9 milijonov evrov. Še bolj problematičen je predlog, ki določa obveznost začasnega in občasnega dela brezposelnih, starejših od 50 let. Sporno je dejstvo, da gre za prisilno naravo opravljanja začasnih in občasnih del in ne za možnost izbire, zato je primerjava z malim delom popolnoma neutemeljena. Odklonitev takega začasnega ali občasnega dela je namreč sankcionirana z izbrisom iz evidence brezposelnih oseb. Spet lahko govorimo o statistični prevari. Vprašljiva je tudi selektivnost obveznosti opravljanja začasnih in občasnih del, ki je omejena zgolj na iskalce zaposlitve, ki so starejši od 50 let, kar je v odnosu na druge iskalce zaposlitve diskriminatorno. Diskriminacija je pa na različnih mestih v evropski zakonodaji prepovedana. Prav tako Socialni demokrati menimo, da je predlog inštituta začasnega in občasnega dela, kot je predlagan, daleč od koncepta vsako delo šteje, ki ga je naša Vlada v prejšnjem mandatu udejanila z zakonom o malem delu. Ključna ideja malega dela je bila vpeljava koncepta varne prožnosti za danes obstoječe oblike občasnega in začasnega dela, s katerimi bi v veliki meri odpravili segmentacijo na trgu dela in zmanjšali delo na črno. Naj spomnim na to, da je največja koalicijska stranka pred referendumom o zakonu o malem delu v kampanji proti uvedbi malega dela opozarjala na to, da se bodo, navajam, "z malim delom povečale stiske in socialne krivice", da bo "mali delavec velik revež", da "zakon o malem delu uvaja novo mezdno obliko zaposlovanja" itn. Kaj naj si potem mislimo o predlogu začasnega in občasnega dela, kot ga predvideva novela, ki jo obravnavamo? V noveli je predlagana tudi možnost, da se delavci že med odpovednim rokom aktivno vključijo v aktivno iskanje zaposlitve, kar se na prvi pogled kaže kot dobra rešitev. Praktična vrednost ukrepa pa je, predvsem z vidika delavca, vprašljiva. Zakaj? Delavcu, ki se odloči za prijavo v evidenco iskalcev zaposlitve že med odpovednim rokom, se v primeru brezposelnosti skrajšuje trajanje prejemanja denarnega nadomestila, in sicer za čas odsotnosti z dela v času odpovednega roka, takrat, ko je iskal zaposlitev. Glede na zaostrene razmere na trgu dela tak ukrep, katerega namen je sicer povečati fleksibilnost zaposlovanja, lahko vodi v poslabšanje položaja iskalcev zaposlitve. Poleg nedodelanih in nepremišljenih ukrepov, ki so bili ravnokar navedeni, novela vendarle prinaša tudi kakšno izboljšavo. Ena od takšnih je ukinitev obvezne prijave prostega delovnega mesta na Zavodu za zaposlovanje. Z vidika iskalcev zaposlitve je smotrno, da imajo prave informacije o delovnih mestih, ki so dejansko razpoložljiva. Z vidika delodajalcev pa glede na različne prakse kadrovanja obveznost prijave delovnega mesta gotovo predstavlja administrativno obremenitev. Je pa res, da novela s tem ukrepom ne rešuje situacije na področju javnega sektorja, kjer bo slika o dejansko razpoložljivih delovnih mestih še naprej ostala zamegljena, da ne govorim o veriženju. Če povzamem, Socialnim demokratom se o predlogu rešitev novele Zakona o urejanju trga dela pojavljajo številna vprašanja. Glede najpomembnejših rešitev, ki predstavljajo elemente reforme trga dela, smo zadržani. Poleg odprave administrativnih ovir, kar ni sporno, se zdi, da je cilj zakona predvsem povečevati fleksibilnost na račun zmanjševanja varnosti delavcev in iskalcev zaposlitve, kar pa za Socialne demokrate ni sprejemljivo. Zato bomo v nadaljevanju obravnave predloga zakona skušali z amandmaji poseči v za nas nesprejemljive rešitve. Sicer pa se bomo o tem, kakšno bo naše glasovanje o predlogu novele odločali po drugi obravnavi na delovnem telesu in potem na plenarnem zasedanju. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Državljanske liste, gospod Rihard Braniselj.
Hvala, podpredsednica. Leta 2010 je bil sprejet Zakon o urejanju trga dela. Temeljna namena zakona, zagotavljanje osnovne dohodkovne varnosti in večja zaposljivost, predstavljata dva od treh stebrov tako imenovanega koncepta prožne varnosti. Gre za koncept, ki skuša z logičnim povezovanjem pravil na trgu dela zgraditi sodoben in učinkovit trg dela ob ohranjanju pomembne vloge socialnega sistema. Da bi zagotovili boljše delovanje tega zakona oziroma odpravili določene pomanjkljivosti, je Vlada pripravila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah tega istega Zakona o urejanju trga dela. V času gospodarske krize je dragoceno vsako delo in vsak dohodek slovenskih državljanov. V teh negotovih časih bi lahko podjetja ponudila več priložnosti za delo, če bi jim le nudili možnost, da se hitreje in bolje prilagajo negotovim razmeram na trgu. To med drugimi omogoča prožne oblike dela, med katerimi je danes aktualno predvsem študentsko delo ter delo preko podjemne in avtorske pogodbe. Da bi lahko v te procese vključili širši krog ljudi, predlagatelj novele zakona uvaja novo obliko del, ki se imenuje začasna ali občasna dela. Ta predlog bi lahko bil dober, če ne bi novela zakona te oblike dela omejevala na brezposelne, starejše od 50 let, upokojence, ter nekatere druge ozke definirane skupine. Državljanska lista ne vidi utemeljenih razlogov za takšno grobo omejevanje te nove oblike dela. Takšnih omejitev občasnega dela namreč v drugih razvitih državah ne poznajo. Uvedba začasnega in občasnega dela brez omejitev bi bila priložnost, da osebam omogočimo ponovno ali dodatno aktivacijo in pridobivanje izkušenj ter dodaten zaslužek, delodajalcem pa pomagamo pri bolj prožnem odzivu na zahteve trga. Gre za priložnost, da končno poenotimo različne prožne oblike del in uvedemo bolj enotni sistem občasnih in začasnih del, v katerega vključimo tudi študentsko in dijaško delo. Hkrati ne razumemo, zakaj je sistem občasnih in začasnih del zaprt za že zaposlene osebe. Zatiskanje oči pred dejstvom, da marsikateri zaposleni v popoldanskem času ali čez vikend opravljajo še kakšno delo, je zamujena priložnost za zmanjševanje dela na črno in odrekanje davkom in prispevkom, ki bi jih lahko pobrali iz tega naslova. Novela zakona zmanjšuje administrativno obremenitev delodajalcev v fazi zaposlovanja in racionalizira beleženje in javno objavo prostih delovnih mest na Zavodu za zaposlovanje. Predvideva namreč ukinitev obveznosti delodajalcev, da zavodu prijavijo vsako prosto delovno mesto, četudi zanj že imajo izbranega kandidata. S tem se bo prekinila tradicija objavljanja prostih delovnih mest, ki to dejansko niso. Energija in čas iskalcev zaposlitve pa bosta usmerjena tja, kjer nove sodelavce zares potrebujejo. Delodajalci, ki dejansko iščejo kandidate za zaposlitev, bodo lahko prosta delovna mesta še naprej javno objavljali preko Zavoda za zaposlovanje. Prav tako se s ciljem transparentnosti ohranja obvezna javna objava prostega delovnega mesta na zavodu za javni sektor in gospodarske družbe v večinski lasti države. Poslanska skupina Državljanska lista napoveduje, da je predlagana novela zakona v tej fazi primerna za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Mihael Prevc.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! Kako odpraviti pasti brezposelnosti, kako namesto dela na črno spodbuditi k redni zaposlitvi ali vsaj začasnemu delu, kako znižati prevelike stroške socialnih nadomestil brezposelnih in jim omogočiti delo, kako zmanjšati administrativne ovire delodajalcev so vprašanja, ki se skušajo reševati že vrsto let. Tudi s spremembami delovnopravne zakonodaje krepko zamujamo, na kar smo v Slovenski ljudski stranki opozorili že pri obravnavi prejšnjega reformnega zakona oziroma pokojninske reforme. Največje vprašanje pri tem pa je, ali bodo predloge sprejeli tudi socialni partnerji, s katerimi se predlagatelj še vedno pogaja. Upamo, da se bo to zgodilo. Pred nami je zakon, v katerem predlagatelj oziroma Vlada ponuja nekatere rešitve in odgovore na zgoraj navedena vprašanja. S spremembo zakona se zaradi odprave pasti brezposelnosti ukinja obvezna prijava potrebe po delavcih na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje. Prinašajo tudi nekatere elemente možnosti malega oziroma začasnega dela in s tem elemente za preprečevanje dela na črno. Zakon o malem delu in zakon o preprečevanju dela na črno sta bila predmet referendumov, kot vsi dobro vemo, zato se bojim, da bo pogajanje s socialnimi partnerji glede predloga v zakonu, ki prinaša nekatere rešitve za posredovanje dela in za začasno delo, zelo zahtevno in tudi težavno. Za delodajalce pa je zagotovo ugodneje začasno zaposliti brezposelne, starejše od 50 let, in upokojence, ki imajo delovne izkušnje, kar pripomore k reševanju ob večjih naročilih in občasnih povečanjih dela. Upokojenim pa pomeni dodaten zaslužek na starost in vključevanje v družbo. V poslanski skupini smo mnenja, da je v tem zakonu rešitev, da bo tako za brezposelne kot upokojence napotitve na začasna dela izvajal Zavod za zaposlovanje, primerna. Prav tako se strinjamo tudi z rešitvijo, da študentsko delo ostane in ga urejamo v posebnem zakonu, zato je temu zakonu težko očitati, da kopira prej omenjena zakona. Glede posredovanja začasnega in občasnega dela smo poslanci in poslanka Slovenske ljudske stranke ministru že predlagali, da preuči in ustrezno predlaga ugodnejšo rešitev glede določbe, da se lahko občasno in začasno delo posreduje v kraju, ki je oddaljen do 3 ure vožnje daleč. Vemo, da v primeru Slovenije to pomeni, da moraš na drugi konec Slovenije, in vsi vemo, da javni prevoz ni ustrezno urejen in bi zato tako delo lahko pomenilo prevelik strošek in tudi preveč izgubljenega časa. Skrajšanje prejemanja denarnega nadomestila za primer brezposelnosti na največ 18 mesecev bi po našem mnenju brezposelne pozitivno spodbudilo k iskanju dela. Več pomislekov pa imamo v Slovenski ljudski stranki glede znižanja odmernega odstotka denarnega nadomestila za primer brezposelnosti iz 80 % na 70 % v prvih treh mesecih prejemanja denarnega nadomestila, kar sicer pomeni 9 milijonov evrov letnega prihranka iz naslova denarnih nadomestil za brezposelne, na drugi strani pa je to neugodno za vsakogar, ki nenadoma izgubi delo. Zato predlagamo preučitev rešitve, da ostane odstotek v začetku isti, 80 %, kasneje pa se bolj restriktivno zniža, kar bi po našem mnenju bila večja spodbuda za iskanje zaposlitve. Po drugi strani pa prijava na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje že v času odpovednega roka lahko pospeši možnost in iskanje zaposlitve. Tudi za to rešitev v Slovenski ljudski stranki menimo, da je prava. Zakon zmanjšuje nekatere administrativne ovire in bolj jasno določa možni čas vključenosti brezposelne osebe v javna dela. Nekatere določbe zakona so jasneje zapisane tudi glede postopka za vpis v register izvajalcev aktivnosti, programov aktivne politike zaposlovanja, da bi s tem olajšali in poenostavili postopek izbora izvajalcev za hitro reagiranje na potrebe na trgu dela. Poenostavljen je tudi postopek pridobivanja podatkov za odmero denarnega nadomestila. Poslanci in poslanka Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da zakon prinaša nekatere bolj jasne rešitve in je primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Zakon bomo v prvi obravnavi podprli, dodatno pa bomo podali svoje mnenje, ko bo znano dokončno besedilo zakona, izpogajano s socialnimi partnerji. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Jana Jenko v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, predsedujoča. Vsi skupaj še enkrat lepo pozdravljeni. Temeljni cilj Predloga zakona o delovnih razmerjih je narediti trg dela bolj fleksibilen. V ta namen se uvaja možnost začasnega in občasnega dela določenih kategorij oseb. Gre za upokojence, brezposelne, starejše od 50 let, azilante, osebe z začasno zaščito ter po naslednjem odstavku vse osebe, ki nimajo nekega statusa, ki bi se nanašal bodisi na šolanje ali na okoliščino, ki je že podlaga za zavarovanje. Brezposelne osebe, starejše od 50 let so res občutljiva kategorija, ki sila težko ponovno dobijo delo, ampak to so ljudje, ki tako kot vse druge delovno sposobne osebe, potrebujejo redno zaposlitev in normalne dohodke. Ne potrebujejo zgolj 60 ur mesečnega dela in neto plačila za delo, ki bi znašalo samo 200 evrov mesečno. Zaslužijo si polno delovno obveznost s plačilom za dostojno življenje in s polnim plačilom prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje zato, da bodo imeli dostojne pokojnine. V Poslanski skupini DeSUS predlagamo, da se ta skupina brezposelnih, starejših od 50 let, izloči iz te oblike dela tako, kot so sedaj izločeni brezposelni, mlajši od 50 let. Naslednja stvar, pri kateri imamo v DeSUS pomisleke, je ukinitev obvezne prijave prostega delovnega mesta pri Zavodu RS za zaposlovanje. Zavod je namreč javna državna krovna organizacija na področju skrbi za brezposelne. Tam brezposelni uveljavlja svoje pravice. Zavod je izvajalec izplačevanja nadomestil izvajanja ukrepov aktivne politike zaposlovanja. Prav je, da se tam zbirajo vse prijave potreb delodajalcev po brezposelnih in da se tam vrši objava prostih delovnih mest, kar pomeni, da ima brezposelni na voljo kompletne storitve, vključno s pogledom proste kapacitete na trgu dela. Že sedaj obstaja možnost, da se delodajalec odloči, ali bo dal na zavodu poleg prijave prostega delovnega mesta, tudi javno objavo prostega delovnega mesta. Lahko se namreč odloči, da ga ne objavi, kar pomeni, da je razvidno, da obstaja potreba po delovnem mestu pri nekem delodajalcu, da pa je delodajalec že zaposlil oziroma bo zaposlil konkretno nekoga, ki ga želi. Zavod za zaposlovanje poroča o tem, da kar 75 % delodajalcev opravi elektronsko prijavo prostega delovnega mesta na internetnem e-portalu, pri čemer morajo delodajalci, da zadostijo zakonski prijavi, izpolniti zgolj 10 podatkov. Le, če želijo tudi sodelovanje zavoda pri iskanju kandidatov in izvesti tudi javno objavo prostega delovnega mesta, morajo izpolniti vprašalnik do konca. Prav zaradi izredno enostavnega in učinkovitega načina prijave delovnega mesta delodajalci v anketah o zadovoljstvu z delom zavoda te prijave ne ocenjujejo kot administrativno oviro. Menimo, da je obstoječi sistem zelo transparenten, pregleden, saj so dejansko vidne potrebe po zaposlitvah, kar je izredno pomembno pri spremljanju stanja brezposelnosti v povezavi z gibanjem potreb po zaposlovanju tako v javnem kot zasebnem sektorju. Podatke o prostih delovnih mestih potrebuje tudi Statistični urad Republike Slovenije, saj je v skladu z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta o četrtletnih statističnih podatkih glede prostih delovnih mest v Skupnosti dolžan poročati o prostih delovnih mestih. Če obvezne prijave ne bo več, bo primoran uvesti anketno zbiranje podatkov, kar bo podražilo poslovanje države. Še dodaten pomislek pri tej točki pa je, da prijava še vedno ostaja obvezna za javni sektor in družbe v večinski lasti države. Torej gre za neenak položaj tako delodajalcev in posledično tudi potencialnih delojemalcev. Nekaj novosti na tem področju pa pozdravljamo tudi v Poslanski skupini DeSUS. To so novosti na področju javnih del, poenostavitev postopkov pridobivanja podatkov za odmero denarnega nadomestila, poenostavitev postopka izbora izvajalcev aktivne politike zaposlovanja. Prav tako menimo, da je sprememba pri pravici do preostalega dela neizkoriščene pravice do denarnega nadomestila na mestu, saj smatramo, da je do kopičenja teh pravic prihajalo tudi namenoma. Glede znižanja denarnega nadomestila v prvih 3 mesecih pa je naše razmišljanje naslednje. Visoko denarno nadomestilo resda ne pomeni motivacije za iskanje dela, druga plat te zgodbe pa je, da v času gospodarske krize, ko niti ni prostih delovnih mest, tudi finančna destimulacija nadomestila za brezposelnost ne pomaga tej osebi, da bo dobila delo, pa če si še tako prizadeva. Tudi v DeSUS imamo, kljub sicer načelno pozitivnemu pristopu k reformam na področju trga dela, nekaj pomislekov. V nadaljnjih obravnavah zakona računamo, da bomo našli skupen jezik in da bo konstruktiven tudi dialog med socialnimi partnerji. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Nove Slovenije, gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo. Spoštovani! Spremembe in dopolnitve Zakona o urejanju trga dela so pomemben del reformnega paketa zakonov, ki bodo sprejeti skupaj pripomogli k zaustavitvi padanja gospodarske rasti in hitrejšemu izhodu Slovenije iz krize. V Sloveniji je trg dela rigiden, slišimo v medijih, od strokovnjakov in ljudi na terenu, predvsem podjetnikov. Stanje na trgu dela je po oceni Vlade zaostreno. To pomeni predvsem relativno število brezposelnih oseb, ki že nekaj časa vztrajajo nad 100 tisoč in več. Vzrokov za to je več in so kompleksni. Naloga in osnovni cilj sprememb in dopolnitev Zakona o urejanju trga dela je presekati to stagnacijo in omogočiti razmere, ki bodo olajšale odpiranje novih, kvalitetnih delovnih mest in ki bodo vzpostavile stanje, da se bo ljudem bolj splačalo delati, kot prejemati nadomestilo za primer brezposelnosti. Podatki namreč kažejo, da se več brezposelnih zaposli po izteku pravice do nadomestila za primer brezposelnosti kot pa med prejemanjem. S predlogom bomo zmanjšali past brezposelnosti in dodali spodbudo k čim hitrejši aktivaciji brezposelnih oseb. To bodo omogočile tudi nekatere spremembe na področju aktivne politike zaposlovanja, pri čemer v Novi Sloveniji opozarjamo, da je potrebno natančno spremljanje učinkovitosti posameznih ukrepov in usmeritev v tiste, ki imajo dobre rezultate. Pozdravljamo možnost začasnega in občasnega dela brezposelnih in upokojencev, pri čemer smo opozorili ministrstvo na potencialno težavo zaradi zbiranja dajatve od teh del v istem proračunskem skladu, kot se zbirajo sredstva od koncesijske dajatve od opravljenega študentskega dela. Težava je v tem, da je poraba sredstev iz tega sklada izrecno dovoljena le za namen dodeljevanja različnih vrst štipendij, predlog Zakona o urejanju trga dela, pa bi določil, da se sredstva, odvedena od začasnega ali občasnega dela, lahko uporabijo za sofinanciranje izvajanja ukrepov aktivne politike zaposlovanja. V Novi Sloveniji menimo, da se zaradi dveh povsem drugačnih namenov porabe sredstev iz namenskega proračunskega sklada, lahko pojavi dvom o ustrezni porabi zbranih sredstev. Za zbiranje dajatev od začasnega in občasnega dela predlagamo oblikovanje ločenega proračunskega sklada ali pa naj se poraba sredstev za posamezen namen iz skupnega sklada omeji na višino sredstev, ki so bila zbrana iz posamezne dajatve. Zagotoviti je treba strogo namensko porabo denarja iz proračunskega sklada. Predlog zakona, v kolikor bo upošteval naše pripombe, bomo poslanci Nove Slovenije podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Prvi je na vrsti mag. Stanko Stepišnik.
Hvala lepa. Danes bi raje govoril o ustvarjanju dobrega okolja za nova delovna mesta, kot pa o zakonodaji, ki ureja trg dela. Trg dela je stičišče med iskalci zaposlitve, ki so investirali zelo veliko v svoja znanja, delovne izkušnje in veščine, in trgu ponujajo te svoje sposobnosti, direktno ali preko agencij, ki je do sedaj še nismo ustanovili – recimo, da je to zavod za zaposlovanje. Iskalci zaposlitve iščejo prvo zaposlitev ali zaposlitev po prenehanju ali izgubi delovnega mesta. Tudi tisti, ki so nezadovoljni s sedanjim delom ali pa iščejo delo v skladu s svojo izobrazbo, interesom ali sposobnostjo. S svojo izobrazbo lahko opravljajo različna dela oziroma različne poklice. Na drugi strani stičišča imamo delodajalce, ki iščejo za svoja prosta delovna mesta, vsled upokojitve, povečanega trenutnega ali trajnega obsega dela ali nadomeščanja, kandidatke oziroma kandidate za opravljanje tega dela. Za opravljanje poklicev zahtevajo še določena znanja, veščine ali praktične izkušnje. Imamo torej dva deležnika. Trenutna situacija, kot rezultat ne vem koliko analiz in vsega, kaže izredno veliko neskladje med usposobljenostjo iskalcev zaposlitev in aktualnimi prostimi delovnimi mesti. Trenutno, konec oktobra, je od 18 do 29 let nezaposlenih 27 tisoč 456 iskalcev zaposlitve. Je torej velika neusklajenost med iskalci zaposlitve in aktualnimi prostimi delovnimi mesti, za katera se zahteva poklicna znanja, kar še posebej velja za mlade iskalce zaposlitev. Zakon o urejanju trga dela sledi nekaterim ciljem, večji fleksibilnosti, večji prožnosti, administriranju in medgeneracijski solidarnosti. Pri tem so zelo pomembna sledeča načela: varnost, prožnost, fleksibilnost. Ta načela naj bi bila v trikotniku država–delojemalec–delodajalec povsod enakovredno zastopana. Če bomo z zakonodajo uspeli v tem trikotniku doseči dovolj veliko prožnost, fleksibilnost, varnost, potem smo uspeli. Če pa bomo vse fokusirali samo na podjetja, da se mora tam dogoditi največja varnost in prožnost, potem pa verjetno ne bomo uspeli in na koncu ne bomo dobili produkta, ki bi zadovoljeval potrebe po delavcih oziroma trgu dela. Cilji bi morali slediti sistemski rešitvi, da bi bili človeški viri varni pri delojemalcih, agenciji, ki jo še nimamo, ali pa je to zavod za zaposlovanje, in zopet varno vrnjeni na trg dela. Prožnost, kot je hitro odpuščanje, hitra zaposlitev, je danes cilj vsakega podjetja na trgu, ker so tržne razmere takšne, da je treba imeti zaradi povečanega obsega dela delovno silo hitro na razpolago. Potem, ko tega dela ni več, jo nekam odloži, s tem, da ta ne izgubi varnosti. Zato bi morala ta agencija, ki je ustanovljena z določenim prispevkom iz podjetij in države, zagotavljati, da bi, recimo, eno leto delavci imeli dovolj veliko varnost, 90-odstotno plačo v taki agenciji in da bi se potem z usposabljanjem, preusposabljanjem vrnili zopet nazaj na trg dela. Ta krog mora omogočiti varnost delovni sili. Za to, da je ta krog varen, morajo zanj skrbeti država, delodajalci in delojemalci. Država tako, da sprejme konkurenčno sistemsko zakonodajo in ustvarja okolje, ki bo zadovoljevalo potrebe po konkurenčni delovni sili in nudilo varno prožnost, da razume, da je človeški kapital pomemben za gospodarsko rast. Delodajalci morajo poskrbeti za fleksibilnost delovne sile tako, da se le-ti usposabljajo, izobražujejo, pridobivajo nove veščine in praktične izkušnje za opravljanje sorodnih del, da vlagajo v raziskave in razvoj. V dobrem podjetju je najboljša prožnost, najboljša varnost za delavce. Podjetje, ki dejansko skrbi za usposabljanje, da namenja, ne vem, 10 % svojih sredstev za usposabljanje, in ima raziskave in razvoj – delavci imajo veliko možnost, da ostanejo v takem podjetju do svoje upokojitve, s tem, da si vsako leto pridobivajo nove izkušnje in znanja. Danes je znano, da noben poklic ne zdrži z določenim znanjem več kot 5 let. Po 5 letih je treba znanje osvežiti, ga nadgraditi zaradi novih tehnoloških procesov, zaradi inovacij, novih materialov, novih storitvenih procesov itn. Govorim o produktu. Produkt je lahko storitev ali pa izdelek. Gre za tovarno ali za organizacijo. Delojemalci morajo ves čas delovne dobe skrbeti za dvigovanje svoje usposobljenosti, pripravljenosti za opravljanje drugih in drugačnih del, in zadovoljevanje potreb po delu, ki jih zahteva trg. V tem zakonu, ki je pripravljen, je preveč enostransko urejeno, da morajo delodajalci skrbeti za prožnost, varnost, medgeneracijsko solidarnost, fleksibilnost itn. Strah me je, da ti trije deležniki v trikotniku država, ki bi bila agencija ali pa zavod za zaposlovanje–delodajalci–delojemalci, ne bodo enako udeleženi z odgovornostjo. Sklenjen krog država–delodajalec–delojemalec in doseganje varne prožnosti v tem krogu lahko konkurenčno zadovoljuje tržne potrebe. Z nadgradnjo medgeneracijske solidarnosti in vlaganjem v znanje ter raziskave in razvoj pa bomo lahko z inovativnimi produkti ustvarjali nove tržne potrebe in s tem ustvarjali nova delovna mesta. Slovenija mora v naslednjih letih odpreti od 40 do 60 tisoč delovnih mest, in to verjetno kar v letu 2013. To pa zaradi tega, ker je to izredno velika priložnost. Dobimo 1,4 milijarde evrov evropske pomoči, ki bi jo bilo smiselno dobro uporabiti za nova delovna mesta, ne razprčkati po vseh krajevnih skupnostih za neke pešpoti, ceste, vinske ceste, kandelabre in ne vem kaj še. Poleg tega pa je že sprejeto več kot 300 ukrepov na tem gospodarskem področju. Če za leto 2013 nismo sposobni nekoliko dvigniti gospodarske rasti, čeprav je predvidena še minus 2 %, potem ne vem, s čim pa lahko sploh dvignemo gospodarsko rast, če to nismo sposobni narediti naslednje leto. Dostikrat pravimo, da infrastrukturne investicije nismo sposobni narediti, ker nimamo načrta. Saj ni res. Naj vsi načrtovalci zaženejo, recimo, avtocesto Velenje–Celje, pa jo naredimo samo Velenje–Celje, pa 3, 4 hidroelektrarne na srednji ali spodnji Savi. Ena hidroelektrarna je 130 milijonov evrov. Potem imamo drugi železniški tir, tretji pomol itn. To so velike gospodarske investicije, ki bi jih morala država sprožiti takrat, ko zateguje pas in sta zasebna in državna potrošnja negativni. Če sta zasebna in državna potrošnja negativni, ni zaposlitev, ni investicij na tej ravni, in takrat mora država nekaj ukreniti, da se to zgodi. Saj veste, da ameriški sistem temelji na čim večji potrošnji, in če je čim večja potrošnja, da bi bila v pozitivni rasti, potem bi se tudi nekako izkopali iz vsega tega, tako pa samo krčimo in spiralo odvijamo navzdol – še malo pa bo to res postala spirala smrti. Vsako leto propade 600 podjetij, 600 stečajev imamo. Novih se rodi izredno malo. Na leto v realnem sektorju izgubimo 15 tisoč delovnih mest. Katastrofa. Neustrezna insolventna zakonodaja, ki ne ohranja razvojnih jeder v podjetjih – vse to pelje v negativno rast. Mi si želimo pozitivno gospodarsko rast, zato je potrebno vse, nujno, tako kot sprejemamo zakone, nujno narediti, da imamo naslednje leto nično gospodarsko rast ali celo pozitivno gospodarsko rast. Tako velike priložnosti, da bomo toliko zastonj denarja iz Evrope dobili, ne bomo dobili več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber, za njim pa gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo. Vse skupaj bi rad spomnil, da danes sedimo na izredni seji Državnega zbora, ker je ta sklic zahtevala skupina poslank in poslancev, ki prihajajo iz koalicijskih strank. V zahtevi za sklic lahko preberemo, da je predlagane zakone treba obravnavati in sprejeti v čim krajšem času, da se preprečijo težko popravljive posledice za stanje in delovanje države. Med nami imamo ministra, ki tekom današnje razprave mirno izjavi na tiskovni konferenci, da če reforma trga dela ne bo zadostna, jo Vlada lahko enostavno umakne oziroma od nje odstopi. Imamo predsednika Vlade, ki grozi kar vsem povprek, da če ne bomo sprejeli vseh teh zakonov, ki naj bi bili reforme, pa še dva zraven, o holdingu in slabi banki, bo pogrom v Sloveniji – čisti propad, bonitetne ocene bodo padle in opozicija bo za vse kriva. Oprostite, kot opozicijska stranka Socialni demokrati, minister, vas pozivamo, da izpeljite reforme, ne pa da jih umikate, tako kot napovedujete. Dokaz tega je to, da ta Vlada nima prav nikakršnega koncepta za zagotavljanje delovnih mest, za urejanje trga dela in zato, da Slovenija pride iz gospodarske in finančne krize. Prav nobenega koncepta nimate. To dokazuje današnje dogajanje tukaj v parlamentu. Tokrat vas kot opozicija, še enkrat poudarjam, pozivamo, da izpeljite to, da ne bodo Sloveniji padale bonitetne ocene, da se ne bomo vse dražje zadolževali v tujini – ko bo zmanjkalo tujih trgov, ko ne bo več Amerike, kam bomo šli, na Luno? –, pod še slabšimi pogoji, kot se je država zadolžila v Ameriki. Oprostite, to je kaotično stanje v Sloveniji in moram priznati, da sem si prav shranil časopis z namenom, da poudarim, kako pomembne stebre je predstavila ta Vlada z zakonom o trgu dela, z Zakonom o delovnih razmerjih in s pokojninsko reformo. Minister, zraven ste kot tisti, ki je steber in tisti, ki gradi te stebre, zato da se te stvari uresničijo. Hkrati pa danes preberemo izjavo, da tega sploh ne potrebujemo in da to je nekaj, kar ni nič kritičnega, očitno, če se ne sprejme. Minister, s tem, kar ste danes povedali s to izjavo, ste potrdili samo nekaj. Prvič, to je res, kar sem povedal, da ta Vlada nima nobenega koncepta kar se tiče zagotavljanja delovnih mest in gospodarske rasti in da je edini cilj te Vlade, kako si prilastiti 12 milijard državnega premoženja in kako s 4 milijardami javnega dolga prikriti kredite, ki ste jih najemali v mandatu 2004–2008, zaradi česar imamo danes slabe terjatve v bankah. Samo ta dva cilja imate – kako prikriti dogajanja v mandatu 2004–2008, ki ste jih ovrednotili na 4 milijarde evrov plus še eno milijardo za dokapitalizacijo bank, torej 5, in če prištejem tistih 12, je to 17 milijard evrov. To je tisto, kar vas žene, ampak ne žene vas v interesu zagotavljanja delovnih mest, ne žene vas v interesu zagotavljanja pogojev za razvoj gospodarstva, ampak vas žene samo interes po prilastitvi tega premoženja in po prikritju slabih terjatev. Nobenega drugega koncepta ta Vlada nima, po tem kar danes beremo. Vi pričakujete, da bo Državni zbor in opozicija – kaj, kako naj ravnamo, ko minister pravi, da tega zakona niti ne potrebujemo. Kako naj glasujemo? Še enkrat, in s tem zaključujem. Pozivamo vas, da opravite svoje delo. Če ga na tem področju, za katerega ste odgovorni, ne znate, minister, prepustite to komu drugemu. Verjetno bi predsednik Vlade moral odreagirati na to, kar ste povedal in zamenjati nekoga, ki je odgovoren za pogajalski proces s socialnimi partnerji. Jaz gledam na to zadevo tako, kot sem vam jo povedal. Hvala.
Minister se je javil k besedi. Izvolite.
Hvala lepa. Z veseljem odgovarjam na to. Kako vi gledate na zadeve in kako delate, ste dokazali v prejšnjem mandatu, ko smo imeli izjemno padanje gospodarstva. Izgubili smo 100 tisoč in več delovnih mest, zadolžili smo se preko glave, smo država z največjim trendom zadolževanja. To je vaš koncept. Saj smo vas videli. Zato ste tudi izgubili predčasne volitve in zato so predčasne volitve tudi bile. Spoštovani gospod Veber, to je vaš koncept, ki je rezultiral v zelo jasnih številkah makroekonomske slike te države, in mi se trudimo to rešiti. Ni res, kar pravite. Ni res in to je sprevračanje, in če si boste ustvarjali mnenje na podlagi takšnega in drugačnega medijskega izpisa, je to vaš problem. [[oglašanje iz dvorane]] To je vaš problem, ker se niste pripravljeni niti podučiti. Zdaj že vmes komentirate, pa sploh še nisem odgovoril na vašo trditev. Ta Vlada ima koncept, zato ga je tudi predlagala skozi niz ukrepov. Mi vidimo rešitev te države v okrevanju gospodarstva in v zniževanju javnofinančnih odhodkov te države, v obeh smereh. Brez obeh ukrepov oziroma niza sklopov obeh ukrepov ne gre. To sta dvojčka. Na eni strani omejevanje javne porabe, zlasti proračunskih porabnikov, in po drugi strani krepitev gospodarske aktivnosti. Zato ste v tem parlamentu sprejeli niz ukrepov in paket, ki ga zaobjemajo te trije zakoni, o katerih danes govorimo, hkrati pa tudi zakoni, okrog katerih so že sproženi referendumi – paket, ki prav to želi narediti, in to je koncept, spoštovani. Če ga ne prepoznavate, verjetno ni krivda pri nas, ampak nekje drugje. Ko sem danes komentiral razvoj dogodkov pri reformi trga dela, moram opozoriti na dejstvo, komu je ta reforma trga dela namenjena. Delodajalcem, da jih opogumi k zaposlovanju. Tem je namenjena. Samo tem. Tudi brezposelnim, da prej poprimejo za delo, in da debirokratiziramo nekatere postopke, ampak to sta na nek način posredna cilja oziroma cilja v ozadju. Ključni cilj je, da delodajalce opogumimo k zaposlovanju. Zato delamo brezposelne bolj zaposljive, pomagamo z ukrepi aktivne politike zaposlovanja in opogumljamo delodajalce k zaposlovanju. Torej, ključni akter pri tem so delodajalci, kakor tudi delavci. Moja izjava je šla o tem, da če ne pridemo v socialnem dialogu do nekega užitnega rezultata, ki bi to naredil, da imamo na koncu zgolj neke kozmetične popravke obstoječe zakonodaje, da se pri ostalih bistvenih stvareh, ki bi dosegle ta cilj, ne moremo sporazumeti oziroma, da ne bo prišlo do rešitve, in da bo tudi tem ukrepom sledil referendum, da potem nima smisla vztrajati pri teh kozmetičnih ukrepih. To je bila moja izjava. Prosim, razumite jo tako. Daleč od tega, da je bila moja izjava, da teh ukrepov ne potrebujemo. Delam marsikaj – to ste vi rekli prej. Delam marsikaj v teh pogajanjih, da pridemo do konca, in danes sem tudi komentiral – upam, da ste tudi to prebrali –, da pogajanja dobro napredujejo, da so pogajalski partnerji konstruktivni, da je veliko predlogov in da gremo k cilju. Tega niste prebrali in tega niste omenili, ker vam tega ne paše omeniti. [[oglašanje iz dvorane]] Spoštovana, ne vem, kako bova govorila, če bova komentirala en drugega vmes. Ali je to način dela v parlamentu, spoštovani vodja Poslanske skupine Socialnih demokratov? Ali tudi to, da se tako pogovarjava? Fino. Jaz sem bil štiri mandate izvoljen v ta parlament, pa te prakse ne poznam. Spoštovani, to je ključno in konceptualno, kar je v ospredju prizadevanj teh treh reformnih zakonov. Če govorite, da tu ni koncepta, potem ne vem, kako naj vas še drugače prepričam. Še enkrat, namen tega zakona v povezavi z novim zakonom o delovnih razmerjih je narediti trg dela bolj fleksibilen, ki naj opogumlja delodajalce k zaposlovanju. Zakaj? Da se skozi delovna razmerja in skozi ostale inštitute, ki spremljajo delovno razmerje, omogoči tudi prenehanje delovnega razmerja, če poslovni razlogi v teh kaotičnih gospodarskih časih k temu silijo, torej, da lahko delodajalec prilagaja delovno silo, zaposlene, delovnemu procesu, izzivom, ki jih ima danes na trgu, v teh kaotičnih razmerah, ko vam nihče v poslovnem svetu ne more napovedati, kaj se bo zgodilo z nekim delodajalcem čez dve leti. Danes živimo in smo odvisni od naročil iz mednarodnega okolja, kjer so zadeve prav tako zaostrene kot pri nas. Danes so redki tisti, ki imajo stabilno poslovanje, in če ne bomo delovnopravne zakonodaje vsaj delno prilagodili tem izzivom, kolikor se da v dogovoru s sindikati, ne bomo naredili nič. Ne mislim, spoštovani gospod Veber, iti pred vas s kozmetičnimi popravki in vam tu sejati rožic, da bomo s tem ne vem kako spremenili delovnopravno zakonodajo in fleksibilen trg dela. Tega ne nameravam narediti. Zato sem tudi povedal, da če bomo na koncu ugotovili v socialnem dialogu, da ni pripravljenosti med socialnimi partnerji zrahljati delovnopravno zakonodajo, narediti le-to bolj fleksibilno, potem bomo razmislili o naših nadaljnjih ukrepih. Je pa ta reforma nujna, sicer je ne bi predlagali.
Hvala lepa. Gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo. Trg dela, je bilo rečeno, je namenjen delodajalcem. Jaz pa mislim, da je trg dela namenjen nezaposlenim, delavcem, ki iščejo delo – tisti, ki ga imajo, ga že tako imajo. Rabimo ukrepe za zaščito delavcev. Iz prakse vemo, kako je. Delodajalec danes delavca lahko odpusti, kadar ga hoče. Izkoriščanje je še vedno prisotno. Očitno se zna zgoditi, da bo še bolj prisotno, kajti zaposlitev za določen čas je evidentna, 5 mesecev. Tudi ta zaposlitev mora biti evidentirana, delovna doba se mora zato evidentirati in vnašati v register o delu, ki ga opravljajo. Dveletna zaposlitev je zaposlitev za nedoločen čas. Vendar, iz prakse vam lahko povem, da se delodajalci tega ne bodo držali. Zaradi tega bo treba uvesti tudi določene sankcije, treba bo opraviti nadzor evidence itn., kajti vemo, da vedno najdejo izgovor za odpust delavca, da ga odpustijo brez odpravnin. Velikokrat ne plačajo dajatev v pokojninsko-invalidski sklad itn. Zaradi tega mislim, da je nujno, da se na tem področju naredi red, tudi glede iskanja zaposlitev. Imamo zavode za zaposlovanje. To so zavodi, kjer bi naj vsi nezaposleni bili prijavljeni in preko njih iskali zaposlitev. Ne pa, da imamo razdrobljeno po agencijah za delo, ki te naše uboge delavce, ki iščejo delo, še dodatno izkoriščajo. Mislim, da bi te stvari bilo treba vnesti v zakonodajo, in da se delavce zaščiti. Še nekaj je. Naš trg dela bi moral biti reguliran, ne fleksibilen, zaradi tega, ker nas je samo 2 milijona in zaposlenih je premalo. O tem sem se pogovarjala z gospodarstveniki, ki so mnenja, da bo fleksibilnost za delavce še slabša in še poslabšala stanje. Trenutno nimam upanja, da bo ta zakon prinesel napredek glede na zdajšnji zakon. Bi me pa zelo veselilo, če bi mi to lahko demantirali oziroma da bi čez leto ali pa dve ugotavljali, da so velike spremembe in velika varnost za zaposlene, ker mislim, da moramo razmišljati o nezaposlenih, ne o delodajalcih. Delodajalce smo že tudi v drugih zakonih razbremenjevali z davki itn. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Janez Ribič, za njim Matej Tonin. Za njim Gašpar Gašpar Mišič.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci. Zakon o urejanju trga dela prinaša nekatere nove rešitve, ki bi lahko pripomogle k preprečitvi zaposlovanja na črno in k izigravanju določb delovne zakonodaje, zaradi stiske delodajalcev, ki zaradi preveč restriktivnih določb delovne zakonodaje nočejo na novo zaposlovati delavcev. Še bolj so na udaru mala in srednja podjetja ter podjetja, ki opravljajo sezonska dela, ali podjetja v primeru nenadnega povečanja potreb po delavcih, zaradi izrednih ali večjih naročil in podobno. Ta zakon, skupaj s Predlogom zakona o delovnih razmerjih, na nek način rešuje problem veriženja zaposlovanja za določen čas in daje možnost delodajalcem, da ponudijo drugačne možnosti za zaposlitve, kot je na primer, določeno v tem zakonu, začasno ali kratkotrajno delo ali delo s posredovanjem delavcev. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke vidimo pozitivno razliko pri teh določbah od določb v spornem zakonu o malem delu in zakonu o preprečevanju dela na črno, ki jih v prejšnjem mandatu nismo podprli in sta nato na referendumu dokončno padla. V tem zakonu, ki je pred nami, se določa možnost začasnega dela le za brezposelne nad 50 let starosti in za upokojence, študentsko delo pa se bo še vedno urejalo po posebnem zakonu. Pozitivno za podjetja je, da bodo lahko ob občasnih potrebah začasno zaposlili upokojence in brezposelne, ki že imajo izkušnje pri delu. V tem zakonu tudi ni podobnih spornih določb, kot so bile glede sosedske pomoči v zakonu o preprečevanju dela na črno. Po mojem mnenju pa je še vedno čas, da v nadaljnji razpravi dorečemo, kako čim bolj neboleče spodbuditi brezposelne k hitrejšemu iskanju zaposlitve. Prepričan sem, da samo z znižanjem nadomestila v prvih treh mesecih in s skrajšanjem časa sprejemanja nadomestila tega ne bomo dosegli. Najbolj učinkovit ukrep je ponuditi nova delovna mesta. Do teh bomo prišli, če bo naše gospodarstvo konkurenčnejše in uspešnejše. Zato je vsak prvi korak k temu sprejetje ukrepov za večjo fleksibilnost pri zaposlovanju in kot eden od pristopov tudi omogočanje začasnih zaposlitev. Zato bom, skupaj s poslanko in poslanci Slovenske ljudske stranke, podprl ta zakon v prvi obravnavi. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Spoštovani, spoštovane! Zadovoljen sem, ker smo tudi v Sloveniji dojeli, da morajo zakoni slediti trendom na globalnem trgu in da se zavedamo, da samo s pokojninskim zakonom in pokojninsko reformo ne moremo narediti veliko, če ne bomo tudi na strani prihodkov oziroma na strani trga dela naredili koraka naprej. Zato je to nujno. Minister, ko ste omenili, da bi zakon eventualno umaknili, če bi ta naletel na odpor socialnih partnerjev oziroma sindikatov – prav tako bi lahko rekli za pokojninsko reformo in tudi za vse reformne zakone. Vem, da je to trd oreh v času recesije in v času krize, ampak vaša dolžnost je in naloga vseh nas je, da ustvarimo pogoje za sprejetje, da ustvarimo boljšo klimo in ustvarimo takšen zakon, ki bo spodbujal in omogočal razvoj, razvoj vseh nas na trgu dela in nasploh na trgu. To, kar sta se vidva prej dajala, gospod minister, vi, in gospod Veber – vi ste pokazali na nanj oziroma on je pokazal na vas, češ, da je to vaš problem. Ne, gospoda, to ni vajin problem, to je naš skupni problem in nas zavezuje obveznost do državljank in državljanov in vas, kot izvršne veje oblasti, da predlagate takšne zakone in da si vzamete toliko časa, kolikor je potrebno, da s socialnimi partnerji dosežete vsaj minimalen kompromis in da sprejmete takšen zakon, ki bo omogočil napredek. Vemo, da na globalnem trgu, na prostem trgu blaga in storitev tudi delovna sila prihaja iz raznoraznih držav v Slovenijo in tukaj moramo paziti in zaščititi naše državljanke in državljane, da se ne bodo počutili ogrožene oziroma manj varne. O fleksibilnem trgu dela, kot se želi prikazati in razumeti – mislim, da temu ni tako. Da je namen tega zakona predvsem, da zagotovi višjo stopnjo varnosti za vse delavce. Še nekaj bi rad povedal. Zakon ne sme biti v potuho oziroma ne sme biti tako zapisan, da omogoča lenuhom in delomrznežem, da se usedejo nekje na nek račun in da živijo, kakor živijo. Tega si v tej državi ne smemo več dopustiti, ker poznam kar nekaj takšnih, ki bi rajši sedeli in ležali, kot delali. Sistem, ki smo ga imeli v preteklosti, je omogočal to, da so izkoriščali in da so na sivem ali črnem trgu, kakorkoli boste to rekli, počeli in delali, ampak so hkrati bili prisesani na državni oziroma na javni denar, ker je sistem to omogočal. Zakaj pa ne? Če država ponuja, vzameš, ampak to na škodo vseh ostalih delovnih ljudi. Potem se pa pogovarjamo, kako je problem zagotoviti pokojnino. Potem se pogovarjamo, da ni denarja, a imamo takšen sistem, da nam iz korita teče kar tako, lukenj je ogromno. Ni samo ena velika luknja, ampak je kar nekaj luknjic, in luknjico po luknjico bo treba zamašiti, če hočemo zagotoviti vzdržnost pokojninskega sistema, kar je zelo pomembno. Gospa Iva Dimic je omenila, da se bo ljudem bolj splačalo delati, kot prejemati nadomestilo za brezposelnost. Pravilno je ugotovila, bolj se jim bo splačalo delati, ne pa da se jim bo bolj splačalo biti na zavodu za zaposlovanje ali pa prejemati neke socialne oziroma kvazi podporne prejemke. Ustvariti delovna mesta. Človek je ustvarjen, delo je ustvarilo civilizacijo in civilizacija je posledica dela. Samo z delom lahko rešimo problem krize in lahko izstopimo kot zmagovalci, ampak vsi skupaj, opozicija in pozicija. Tukaj nismo, da nagajamo, ker so nas že siti. Tisti, ki nas opazujejo in spremljajo, nas ne gledajo več kot opozicijo in pozicijo, ampak želijo od nas, da nekaj ukrenemo. Kako bomo to naredili, je odvisno od vas, zato vas pozivam, pozicijo in ministre, bodite konstruktivni in dobili boste konstruktivno sodelovanje s strani opozicije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister želi besedo.
Gospod poslanec, hvala lepa za vaš nastop. Mislim, da me je dodatno opogumil, da bomo v pogajanjih res naredili vse, kar se da. Opozorili ste na nekaj zelo pomembnih elementov, za katere iščemo rešitev. Vesel sem tega vašega stališča. Še enkrat, ne glede na vse danes že pojasnjene dopise v smislu za sodelovanje pri teh rešitvah in v nadaljnji fazi pogajanj, vas prosim za pomoč in sodelovanje.
Hvala lepa. Gospod Samo Bevk, za njim Polonca Komar.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor. Na globalni ravni smo že nekaj let priča enemu zelo perečemu problemu, to je rasti nezaposlenosti v Evropski uniji in Združenih državah Amerike ter selitvi industrijske proizvodnje v Azijo. Tako so nekatere države ali regije ostale brez klasične industrije. Tipični primer tega je Anglija. V Evropski uniji je ta čas okrog 24 milijonov brezposelnih ljudi. Imamo tudi 23 milijonov samostojnih podjetnikov, in če bi vsak zaposlil samo enega delavca, bi bil problem rešen. A zadeva ni tako enostavna. Potrebni so namreč sistemski ukrepi za rast in nova delovna mesta. Tudi razmere v Sloveniji so zaskrbljujoče, saj nas je kriza udarila mnogo bolj kot v drugih primerljivih državah Evropske unije. Slovensko gospodarstvo danes potrebuje nov razvojni zagon, nova delovna mesta, nove trge in inovativne produkte z visoko dodano vrednostjo. Žal pa so se pri nas v času debelih krav vodilni menedžerji ukvarjali predvsem z lastninjenjem podjetij, ki so jih vodili. Če bi v gospodarstvu, tudi z ustrezno podporo države, uspeli ustvariti nova delovna mesta, bi bili lahko vsi trije zakoni, tako pokojninski zakon, zakon o trgu dela, kot tudi zakon o delovnih razmerjih, ki jih ta teden obravnavamo, bistveno bolj prijazni do delavcev, brezposelnih in do upokojencev. Prejšnja opozicija oziroma vsaj njen večji del je nasprotoval vsem reformnim ukrepom Pahorjeve vlade. Saj se spomnite, kako je bilo junija lani, 4-krat proti – 3-krat proti zakonom in 1-krat proti vladi. Vsa ta destrukcija je izjemno podražila denar na mednarodnih bančnih trgih in znižala naše bonitetne ocene. Izgubili smo zelo veliko časa, predvsem zaradi strankarskega boja za prevzem oblasti, in vsi ti meseci, ko bi lahko država ukrepala, so šli v nič. Če bi v prejšnjem mandatu imeli malo bolj državotvorno opozicijo, današnji problemi ne bi bili tako veliki, predvsem pa bi od sedanje Vlade pričakoval malo več samokritike in iskrenega obžalovanja za nekatere poteze v prejšnjem mandatu. Tudi od sedanjega predsednika Vlade Janeza Janše. Če bi ga vprašali, ali se je zavedal, da bodo zaradi nasprotovanja reformam Pahorjeve vlade danes problemi reševanja finančne, gospodarske in socialne krize bistveno težji kot sicer, ne vem, kakšen bi bil njegov odgovor. Zgolj ugibam, najbrž se takrat ni zavedal tega problema. Zato bi bilo danes za slovensko državo, za vse nas, tako za vladno kot opozicijsko stran dobro, da bi to nekdanji opozicijski voditelj priznal in to slovenski javnosti tudi jasno povedal. Za to pa je potrebno nekaj državniškega poguma. Vsem nam bi bilo bistveno lažje, morda bi lahko celo stopili na pot narodne enotnosti ter se dogovorili o skupnem naporu za izhod iz krize. Morda sem malce naivno pričakoval, da bo to danes storil vsaj minister mag. Andrej Vizjak. Pokojninski zakon in zakon o trgu dela imata mnogo več skupnega, kot se zdi na prvi pogled. Mene skrbi čiščenje pokojninske blagajne, ki jo je v začetnem nastopu omenil minister Vizjak. Po vladnem predlogu bodo z novelo pokojninskega zakona kar 170 tisoč slovenskih upokojencev transparentno preselili v državni proračun, kot se je prej dobesedno izrazil minister mag. Vizjak, kar po mojem mnenju pomeni, da bomo dobili novo kategorijo izbrisanih upokojencev, ki bodo upravičeni do izplačila pokojnine iz tako imenovane blagajne socialnih transferjev. To pa bo avtomatično prineslo trajno in postopno zniževanje pokojnin tej kategoriji upokojencev, kar ne bo zadostovalo za dostojno preživetje, in bodo ponovno surovo pahnjeni na trg dela tisti, ki bodo še lahko poprijeli za kakršnokoli delo. Z vsebino vseh treh zakonov je bistveno povezano tudi ustvarjanje novih delovnih mest. Kaj je osnova za kreiranje novih delovnih mest? To so predvsem naložbe v izobraževanje in razvojno-raziskovalno dejavnost. Pred letom 1990 so imela slovenska podjetja 4 tisoč 500 razvojnih inženirjev, sredi 90. let komaj tisoč 400, saj smo ukinili razvojne oddelke in razgradili industrijo. Samo spomnimo se velike Iskre z več kot 33 tisoč zaposlenimi. Kaj je danes od nje ostalo? Leta 1993 smo imeli najvišjo stopnjo brezposelnih, več kot 130 tisoč ljudi. Če se vrnem na začetek. Dejstvo je, da sta Združene države in Evropa selili proizvodnjo v cenejša območja, vendar je bila zato izguba delovnih mest velika. Ponovno je treba proizvajati doma, tako v Združenih državah Amerike kot v Evropski uniji. Medtem, ko v Evropi in Sloveniji še stopicamo na mestu, je v Združenih državah Amerike Barack Obama že lansiral novo paradigmo, proizvodnjo nazaj v Združene države, ki že kaže rezultate. Zato morajo razvojne banke v Evropi in Sloveniji stimulirati znanost in razvoj ter kreiranje novih izdelkov ter povrniti in ohraniti Evropo in Slovenijo kot enega vodilnih globalnih proizvajalcev. Tega se je zavedala tudi vlada Boruta Pahorja, saj je v obdobju od 2008 do 2011 sredstva za raziskovanje in razvoj povečala za 277 milijonov evrov ali za 45 %. Sedanja Vlada pa je s predlogom proračunov za leti 2013 in 2014 to drastično znižala. V prejšnjem mandatu je opozicija stalno ponavljala mantro o ustvarjanju novih delovnih mest. Danes ste na oblasti in imate vse mehanizme, da nova delovna mesta tudi ustvarite. Hvala lepa.
Minister Vizjak je želel besedo. Izvolite.
Verjamem, da je spomin marsikaterega res zelo kratek. Očitati sedanji Vladi, ki je bila v prejšnjem mandatu opozicija, pasivnost, zlasti kar se tiče gospodarskega okrevanja oziroma spopadov s krizo, je res neverjetna pozabljivost. Tu vam lahko kronološko naštejem pakete ukrepov, ki jih je prejšnja opozicija predlagala v parlament, in smo jih na izrednih sejah tudi obravnavali, ki ste jih zavrnili. Vse po vrsti so šle v smislu spodbujanja gospodarstva k aktivnosti in ohranitve delovnih mest, kajti takrat je drastično padalo število delovnih mest. To smo predlagali. Naj vas spomnim, da smo na samem začetku prejšnjega mandata, ko ste vi vodili Vlado, predlagali tudi ukrepe glede davčnih olajšav, takrat, ko so podjetja še imela dobičke in bi te davčne olajšave lahko investirala v nadaljevanje poslovnih projektov, ki so jih začrtala. Pa je bilo to zavrnjeno. Predlagali smo zniževanje in razbremenjevanje gospodarstva. Predlagali smo tudi določene subvencije za tipe industrije, kot je avtomobilska industrija. Spomnite se, da smo spodbujali subvencije za nakup okolju prijaznega avtomobila, pa ste tudi to zavrnili. Lahko vam naštevam še druge ukrepe, ki so bili zajeti v treh paketih, in to zelo na začetku, tam leta 2009, ko bi lahko še preobrnili negativne trende, pa ste zavrnili. Sedaj vi nam očitate, da smo bili destruktivni in da pozabljamo itn. Ne poznam nobenega vašega resnega ukrepa v 8 mesecih vladavine te Vlade, ki bi šel vsaj približno tako nasproti gospodarskemu okrevanju in aktivnosti, kot smo mi takrat predlagali. Mi smo vas zato želeli pritegniti v te projekte, ki jih delamo, zato smo vam predloge zakonov tudi poslali, z navedbo, da si želimo sodelovanja in diskusije o teh rešitvah z vami. Tudi na to niste odreagirali drugače kot vaš predsednik, ki se je zahvalil za pobudo in rekel, da jo boste sprejeli. Do danes je niste, pa je od tega že več kot 20 dni oziroma skoraj mesec dni. Tako da, Res bi vas prosil za nekoliko več objektivnosti. Sicer pa lahko iz arhivov Državnega zbora zelo podrobno naštejemo vse ukrepe, ki smo jih mi predlagali prav za dosego tega cilja. Sam se z marsičem iz te debate tudi strinjam. Na primer s tem, da nam ta reforma trga dela nič ne pomaga ali pa zelo malo pomaga, če ne bo nadgrajena z ukrepi za večjo gospodarsko aktivnost, za preseganje kreditnega krča, za boljše upravljanje z državnim premoženjem in za gospodarsko okrevanje, zlasti zasebnega sektorja, ter za privabljanje tujih investicij. Naj vas mimogrede seznanim tudi s tem: reformo trga dela spremlja tudi naša simulacija ocene OECD, kako bo po novem izgledala ocena. To je zelo zanimivo, ne toliko za naše delodajalce, pač pa za tiste, ki se morebiti odločajo, ali bodo prišli k nam, ali bodo investirali v Slovenijo. Taki delodajalci pogledajo na te mednarodne lestvice in ugotovijo, kakšen je trg dela v Sloveniji. Po teh preliminarnih analizah, ki jih imamo, bomo bistveno izboljšali konkurenčnost skozi segment fleksibilnosti trga dela. Vsega tega se zavedamo in imamo tudi nekaj spomina, kdo je kdaj kaj počel.
Hvala lepa. Gospa Polonca Komar.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegi in kolegice! Za začetek vam bom prebrala mnenje enega od slovenskih podjetnikov delodajalcev: "Delodajalci enostavno nočemo več zaposlovati, nočemo več prevzemati enormnih odgovornosti in rizikov nase in tudi nočemo pripeljati še več dela v Slovenijo, saj smo za to kaznovani na vseh področjih, od kazenskega, davčnega, delovnopravnega in ne vem katerega še. Priznavamo le enega šefa, in to je kupec." Naloga politike je, da pri urejanju trga dela poišče soglasje med delodajalci in delojemalci. Slovenski trg dela zaznamuje predvsem veliko število različnih negotovih oblik dela. Slovenija prednjači v pogodbah za določen čas. Hkrati smo izjemno neučinkoviti oziroma togi pri postopkih zaposlovanja. Administrativno zapletene so tudi prekinitve delovnega razmerja. Kaj želimo s tem zakonom doseči? Večjo fleksibilnost na trgu dela, zmanjšanje pasti brezposelnosti in odpravo administrativnih ovir, vsaj nekaterih. Slovenija potrebuje zakon, ki bo naklonjen zaposlovanju za nedoločen čas, ki bo zagotovil prožno varnost, tako delodajalcem kot delavcem, ki bo z odpravo administrativnih ovir opogumil delodajalce k zaposlovanju, ki bo brezposelne in presežne delavce hitreje ponovno vključil v zaposlitev. Potrebujemo novo ureditev trga dela, ki bo mladim bistveno izboljšala položaj na trgu dela in jim zagotavljala možnosti za trajnejše oblike zaposlitve. Želimo prekiniti tradicijo objavljanja prostih delovnih mest, ki to sploh niso. Nekatere rešitve za našteto prinaša Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela. To, kar sprejemamo oziroma o čemer debatiramo danes. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ivan Grill.
Hvala lepa. Očitno se praksa razprave s strani opozicije iz točke v točko skorajda ponavlja.
Gospod Grill, se opravičujem, ampak, ker je veliko odjavljenih, bi samo napovedala, da bi bila naslednja na vrsti gospa Renata Brunskole, sicer pa mag. Ivan Vogrin. Se opravičujem, izvolite.
Hvala lepa. Naj zajamem sapo. Kot sem omenil, je s strani opozicije ves čas moč poslušati očitke, da ta zakon zopet krči pravice, da ta zakon zopet povzroča raznorazne stvari, ki bodo v škodo našim iskalcem zaposlitve, delodajalcem in podobno. Ampak, kdorkoli je ta zakon vsaj v tistih točkah uspel prebrati in razumeti, kaj zasleduje, mu bo povsem jasno, da so to nujno potrebni ukrepi, da se vsaj deloma poskuša trg dela začeti urejati, kajti 106 tisoč nezaposlenih ni spodbuda za vnaprej. V preteklosti smo bili priča, in verjamem, da se tudi v prihodnje ta zadeva ne bo znala na hitro urediti, da je bilo veliko zaposlitev oziroma zaposlovanja na račun veze, poznanstva oziroma iskanje ljudi, ki so – pa ne govorim tukaj za javna podjetja, ampak tudi v gospodarstvu – imeli možnost, da se tistim, ki so iskali nove ljudi, izkažejo oziroma pokažajo, da imajo neke veščine, da imajo znanje in predvsem pripravljenost za delo. Zato so bili praviloma, kot ugotavlja tudi sam predlagatelj zakona, pri številnih zaposlitvah kandidati izbrani že vnaprej, so se že opravili vsi razgovori, včasih mogoče tudi zdravniški pregled, ko so morali nato zaradi zakona te zadeve potem tudi objaviti na raznoraznih oglasnih deskah. To je, kot sem sam razumel, tako ministra kot tudi nekatere razpravljavce, povzročalo nepotrebne stroške in tudi čas s strani delodajalcev, da so morali to pripravljati. Še več je pa bilo po nepotrebnem jemanja časa iskalcem zaposlitve, kajti tudi oni so se prijavljali na take razpise in so v cilju, da bodo čim bolj všečno napisali vloge za delodajalce, iskali tiste pomembne informacije, ki bi lahko bile za potencialne delodajalce zanimive in so po nepotrebnem izgubljali čas. Zato sem bil večkrat deležen obiskov ljudi, ki so iskali zaposlitve v moji poslanski pisarni, kjer so mi čisto preprosto povedali, da naj skušamo, če se bo zakonodaja spremenila, v tej smeri to stvar regulirati, ker se jim zdi neumno, da po nepotrebnem trošijo čas in nenazadnje tudi denar. Povedali so mi, kako v praksi zadeva funkcionira. Če je bil nek razpis, so vprašali direktno na kadrovsko službo oziroma če so koga poznali v podjetju, da naj povejo po pravici, ali je to res odprt razpis ali imajo kandidata že izbranega. V 99 % so bili odgovori, če so jih dobili, da je že izbrano. Zato je ta zakon oziroma ta rešitev zagotovo velik korak naprej. Tudi stvari, ki urejajo oziroma odpravljajo administrativne ovire, ki jih zakon zasleduje, so pomemben pomik naprej, ampak upam, da ne pričakujete, da bo zaradi tega že čez mesec ali dva za preko 100 tisoč nezaposlenih zaposlitev bistveno hitrejša oziroma lažja. Ne bo. Je pa pomemben ta zakon oziroma ta rešitev predvsem za tiste ljudi, ki v zrelih letih, okoli 50. let, oziroma 10, 5 let pred upokojitvijo, izgubijo delo. Po izkušnjah, ki jih imamo, so bili takšni ljudje velikokrat prepuščeni sami sebi, niso imeli najmanjše možnosti, da pridejo do zaposlitve. Znašli so se, kot so se, od sive ekonomije do tega, da so živeli na račun partnerja ali s prihranki. Na ta način bo tisti, ki je star 50 ali pa tudi kakšno leto več in ima pred sabo še 10 ali celo več let delovne dobe, lahko s takšno rešitvijo imel to prednost pri iskanju zaposlitev – lahko rečem pozitivni diskriminaciji –, da bo ohranjal delovno kondicijo oziroma neko možnost, da bo ves čas v nekem socialnem okolju, da se ne bo zaprl med štiri stene in otopel čakal na upokojitev. Mislim, da bo ta del, predvsem tej populaciji, lahko prinesel velike premike na bolje. Zato bi apeliral, da ne samo v razpravi, ki se danes odvija na to temo, ampak tudi potem, do vlaganja amandmajev in, če bo lahko še kakšna javna predstavitev ali karkoli, dajmo vsi skupaj, res vsi skupaj, poiskati eventualne pomanjkljivosti in skrite pasti teh rešitev zakona, ki jih imamo, ter tudi predlagati izboljšave, ampak ne take z nekim populizmom, z nekim zavračanjem, z nekim širjenjem neresnic v javnosti, kako je ta zakon škodljiv, kako bo to na trgu dela povzročalo nove in nove anomalije. Dajmo sedaj vsi skupaj res še enkrat ta zakon, pa tudi tisti, ki bo v nadaljevanju, pripraviti, kot se ga najbolje da, z nekim konsenzom. Prepričan sem, da se bo čez nekaj mesecev ali v naslednjem letu to odražalo v večji zaposljivosti ljudi, manjši brezposelnosti, in da se bo začel ta ciklus upadanja gospodarske aktivnosti ne le ustavljati, ampak mogoče tudi, da se bo začela rahla rast. Samo to, ponavljam, samo to bo prispevalo k temu, da bomo na temo upokojencev, o kateri smo razpravljali že prej, lahko pričakovali, da se bodo njihovo stanje in razmere izboljšale, predvsem pa naših mladih, ki so že brezposelni – čeprav je tukaj veliko strukturne brezposelnosti, ampak tudi tistih, ki so v izobraževalnih programih, predvsem na naravoslovnotehniških in podobnih področjih, kjer trg dela išče njihove storitve oziroma njihovo delo –, da bodo z nekim optimizmom zaključili šolanje in lahko vsaj deloma upali, da bodo zaposlitev dobili. Prepričan sem, da bo tudi ta zakon en mozaik prispeval v tej smeri. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Renata Brunskole.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Predlog Zakona o urejanju trga dela bom v prvi obravnavi podprla. To ne pomeni, da je zakon dober. Pomanjkljivost zakona je, da za mlade ni predlaganih nobenih konkretnih ukrepov. Zakaj sem poudarila mlade? Govorimo o mladih, da so naša prihodnost, vendar v tem zakonu v danem trenutku bo treba še proučiti in kaj na tem področju storiti. Načelo predloga zakona je načelo fleksibilne varnosti, ne varne fleksibilnosti, kot si želimo. Ljudem, ki delajo in iščejo delo, bi omogočili okolje, ki jim daje določeno stopnjo varnosti, kar je pogoj, da lahko vpeljejo tudi prožnost. Ko ljudje ostanejo brez dela, izgubijo delo, morajo zaupati, rabijo nekoga, ki jim bo pomagal, ki jim bo stal ob strani. Zakon uvaja novo storitev, posredovanje začasnega in občasnega dela. To delodajalcem omogoča legalno opravljanje začasnih in občasnih del. To je v predstavitvi stališča naše Poslanske skupine Pozitivne Slovenije zelo obširno obrazložila kolegica mag. Barbara Žgajner Tavš. Ta zakon pri novi storitvi govori tudi o omogočanju ponovne aktivacije in določenega zaslužka tudi za brezposelne in starejše od 50 let ter tudi upokojence in druge upravičence po predlogu zakona. Leta 2011 je sedanja največja koalicijska stranka nasprotovala rešitvam zakona o malem delu. Danes ga predlagajo, vendar občasnega dela ne smejo opravljati študenti in dijaki. Od občasnega dela se ne izplačujejo prispevki, ni nobenih drugih pravic iz dela, pa tudi predlog zakona za ta dela delavcem ne prinaša pravic, ki izhajajo iz pravic dela. V mislih imam pokojninsko dobo. Zakon, žal je treba tako izreči, bo še dodatno prizadel brezposelne, saj je v zakonu predvideno zniževanje denarnega nadomestila v prvih treh mesecih brezposelnosti. Gre za znižanje odmernega odstotka v prvih treh mesecih iz 80 % na 70 %, v naslednjih devetih mesecih iz 60 % na 50 %. Cilj reforme trga dela bi moral biti prožna zakonodaja, večja mobilnost, večja fleksibilnost, ustrezna socialna varnost. Nujno potrebne so tudi strukturne spremembe gospodarstva, usmeritev k novim produktom in storitvam, zaposlovanje delavcev z visoko izobrazbo, tudi mladih. Toga zakonodaja dolgoročno spodbuja dolgoročno brezposelnost in možnost vključevanja brezposelnih na trg dela. Dinamika na trgu dela je zato manjša, mobilnost zaposlenih tudi, delodajalci pa se ne morejo dovolj hitro odzivati na razmere v okolju. Danes morajo biti cilj, poleg zaposljivosti, tudi kreativne in dostopne zaposlitve. Predlog zakona bomo podprli zato, ker tudi pri nas želimo dobro Sloveniji, predvsem dobro državljankam in državljanom in ker si želimo, da koalicija pokaže to, kar je včeraj govorila kot opozicija, da se izkaže, da ne bomo samo še povečali števila brezposelnih, ampak, da čim prej preideta tudi koalicija in Vlada na konkretne učinke spremembe delovne zakonodaje. Prepričana sem, da trud bo, podpora bo, tudi s strani opozicije, če bodo prave rešitve, ne pa rešitve, ki bodo naše mlade, naše študente pripeljale do tega, da bodo strmeli izven Republike Slovenije v Evropo.
Hvala lepa. Minister je želel besedo. Izvolite.
Hvala lepa. Zakon o urejanju trga dela ne govori o konkretnih ukrepih za konkretne skupine brezposelnih, kajti o tem govorijo programi aktivne politike zaposlovanja. Zakon daje podlago za te programe. Ker ste uvodoma izpostavili, da zakon nič ne prinaša mladim brezposelnim, vas lahko seznanim z ukrepom aktivne politike zaposlovanja, ki je zaživel v mandatu te Vlade, in ki bo doživel bistveno nadgradnjo v prihodnje. To je tako imenovan prvi izziv. Ta ukrep je namenjen prav mladim iskalcem prve zaposlitve, sedaj do 26. leta, po novem celo do 30. leta. Preko tega programa nameravamo v prihodnje preko tisoč mladim zagotoviti prvo službo in to se mi zdi, da je zelo pomemben ukrep, ki spremlja tudi ostale ukrepe aktivne politike zaposlovanja. Ta ukrep želimo nadgraditi tudi z ukrepom za starejše, ki se bo uveljavil tudi za to ciljno skupino, zlasti za ciljno skupino največjega deleža brezposelnih. To so zlasti tisti, starejši od 55 let, in tudi tukaj lahko pričakujete nadgradnjo teh ukrepov. Zakon ne more urejati posameznih programov aktivne politike, daje pa nastavke in daje učinkovito izvajanje teh ukrepov, in zato sem vam te informacije tudi podal. Kar se tiče zniževanja nadomestila za brezposelne v prvih treh mesecih, naj vas opozorim na mednarodno primerjavo in na indeks pasti brezposelnosti. Indeks pasti brezposelnosti je indeks, ki govori o razmerju med prejemkom, ki ga brezposelna oseba dobi od države oziroma iz zavoda za zaposlovanje in njegovo pričakovano plačo. Če je to razmerje blizu 1 oziroma, če so prejemki za brezposelnega s strani države identični ali pa zelo blizu pričakovani plači, potem ni velikega motiva poprijeti za delo, tudi, če se to ponudi. Ko je bilo prej rečeno, da želimo z reformo trga dela spodbuditi delodajalce k zaposlovanju, moramo po drugi strani tudi brezposelne pripraviti do tega, da sprejmejo zaposlitev, če se le-ta pojavi. Razumite, zniževanje pasti brezposelnosti ne v smislu, ne vem, priškrniti materialni položaj brezposelnim, temveč motivirati za to, da aktivno iščejo zaposlitev oziroma poprimejo za ponujeno delo. Kar se tiče primerjave med malim delom in začasnim in občasnim delom brezposelnih, naj opozorim na tri bistvene varovalke, ki so tu in so drugačne od tistega, kar ste vi takrat predlagali v malem delu. Prva je ta, da je posredovanje za brezposelne možno, ko govorimo o posredovanju začasnega in občasnega dela, zgolj preko zavoda za zaposlovanje, ki ima pregled na trgu dela med delodajalci in ve, kadar bi bilo lahko začasno in občasno delo substitut za redno zaposlitev. Tega si ne želimo, želimo si, da je zgolj malo delo tista zapolnitev vrzeli, ko zaposlitve ni, je pa neko začasno, priložnostno delo, in menimo, da je bolje, da brezposelni poprimejo za to delo, kot da čakajo na redno zaposlitev, ki je ni. Varovalke so torej v tem, da je to možno zgolj s posredovanjem zavoda. Varovalke so tudi v nižji kvoti ur, kot je bilo predvideno za malo delo. Ni res, da se od začasnega in občasnega dela ne bi štelo nič v pokojninsko in invalidsko zavarovanje. V 18. členu zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ZPIZ-2, ki ga predlagamo, pišemo, da se tudi od te osnove obračunavajo prispevki za zavarovanje, kar pomeni, da je tudi tu nastavek za ta zavarovalni del.
Hvala lepa. Izvolite repliko, gospa Brunskole.
Hvala lepa. Mogoče v nekem delu nisem bila dobro razumljena, vendar moram se oglasiti. Hvala za obrazložitev, gospod minister, predvsem zato, ker se sprašujem, zakaj bi brezposelnemu, ki je za primer brezposelnosti na primer v Beli krajini, kjer je delal v tekstilni industriji, vplačeval 30 oziroma 35 let, sedaj zniževali nadomestilo. Ob tem je treba opozoriti, da je še zloglasni ZUJF ukinil bolniško nadomestilo za čas brezposelnosti, kar lahko dolgoročno pahne brezposelne v še večje finančno brezno. To imam v mislih, med drugim tudi tovrstne probleme. Zato ne bi samo o tem, da smo znižali iz 80 na 70 % in potem naprej – gre za težke probleme ljudi. Težko je za nekoga, ki živi na demografsko ogroženem območju, reči, da aktivno ne išče zaposlitve, če je tam preko 20 % ljudi, ki iščejo delo, starejši od 50 let in res ne morejo dobiti zaposlitve. To čisto posploševati, me razumite, je težko. Ljudje živijo res težko in še kako iščejo zaposlitev. Primer območja Pokolpja je en tak primer, zagotovo.
Hvala. Minister, imate besedo.
Spoštovana poslanka, vi govorite o teh ljudeh, ki so brezposelni, starejši. Tem, ki so že na zavodu, nikakor ne znižujemo nobenega nadomestila, kajti te prejemajo. Ti potrebujejo predvsem nova delovna mesta in ukrepe za oživitev gospodarstva in ne pričakujejo referendumskih spotikanj na predlagane ukrepe te Vlade, katere podpisujete, tudi za Belo krajino. Ti ljudje potrebujejo predvsem nova delovna mesta, oživitev gospodarstva, večjo gospodarstvo aktivnost. Sodelujete pri tem z nami.
Hvala lepa. Mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani kolegice in kolegi! Največji garant socialne varnosti zaposlenih je dobro delujoče, razvijajoče se gospodarstvo. Postavlja se vprašanje, zakaj podjetja, delodajalci zaposlujejo. Preprost odgovor – ker potrebujejo zaposlene. V trenutku, ko jih ne potrebujejo, mora biti zakonodaja takšna, da omogoča, da breme tistih zaposlenih, ki jih ne potrebujejo, prevzame država. Takšna zakonodaja, ki jo imamo sedaj, najbolj škoduje prav zaposlenim, ker ustvarja lažno varnost. Danes sem si dovolil ministru izročiti načelo za reformo trga dela na 22 straneh. Tam je zbranih 30 let mojih izkušenj, 10 let sem bil delojemalec in 20 let delodajalec. Nikoli nisem imel problemov. Če kot delojemalec delo opraviš kakovostno, pravočasno, nimaš težav. Če ti ne ustreza in če misliš, da si dovolj uporaben, poiščeš delo drugje. Ko si delodajalec, običajno tudi nimaš posebnih težav, če si korekten. Vedno se je pričakovalo kakovostno, hitro, kvalitetno in ustvarjalno delo. Če se malce pošalim, prvič se pričakuje od mene v parlamentu na tem delovnem mestu, da ne mislim, prvič. Pričakuje se, da pritisnem na tipko, ko mi nekdo reče. Zanimivo. Da ne dajem nobenega predloga, zato sem predloge dal. Če bi mi imeli resnega delodajalca, verjetno v podobi predsednika parlamenta, bi nas že vse odpustil. Namreč, argument – ko smo sprejemali enega zadnjih zakonov, smo na vsak člen zakona dali amandma in še drugič amandma. Ali je to kakovostno delo? Vsi bi bili odpuščeni, ker slabo delamo. Zakonodaja, ki so jo naši predhodniki sprejemali, je bila slaba, zato smo zdaj v krizi. Upam, da bo v bodoče drugače. Gospod minister, sprašujem, zakaj v tej primerjavi sosednjih držav ni sosednje Avstrije, ki ima eno najboljših fleksibilnih zakonodaj, ki ščiti dobre delavce? Kaj se bo zgodilo, če ta zakonodaja ne bo sprejeta? Nič. Zadnjih 10 let smo tako ali tako dušili gospodarstvo in ustvarjalno moč prebivalstva, to bomo samo še nadaljevali. Nič se ne bo zgodilo, trend bo šel naprej, mi pa bomo z njim vred malce potonili in se zadušili. Varnega delovnega mesta ne zagotavlja ne država, ne podjetje, ampak najbolj zaposleni sam, s kakovostnim, odgovornim delom. Tisti, ki smo bili delodajalci, vemo, da tudi, ko so ljudje odšli zaradi takšnih ali drugačnih težav, dobri zaposleni – namenoma ne uporabljam besede delavci, ker je preozek izraz, ker se smatra, da so to fizični delavci v nekih podjetjih, kjer se opravlja samo fizično delo – dobijo delo takoj, ali v sosednji Avstriji ali v Italiji, nekateri drugje ali tukaj. Si torej poiščejo delo. Ta zakonodaja ne ščiti dobrih delavcev, ampak samo slabe delavce. Po Gaussovi krivulji imamo 5 % do 15 % slabih delavcev, 70 % do 90 % povprečnih, čisto korektnih in dobrih, in 5 % do 15 % odličnih. Ta zakonodaja, ki obstaja in tudi ta, ki se predlaga, ki je premalo reformna, še vedno ščiti slabe delavce in duši podjetja, uničuje podjetja. Če hočemo napraviti dobro gospodarstvo, je to eden od tistih pomembnih zakonov, da bomo začeli delati drugače. To je res in to smo lahko prebrali tudi v vseh časopisih. Povedal bi še nekaj o raznoraznih programih. Razbremenimo gospodarstvo, dajmo svobodo ljudem, aktivna politika zaposlovanja pa je samo dvakrat povečala število brezposelnih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj, pripravi se gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo. Število brezposelnih v Sloveniji je zelo visoko in zato se vsi zavedamo, da je treba nekaj narediti. Kar lahko naredi država, vlada, je, da okrepi nekatere ukrepe aktivne politike zaposlovanja. Poznamo razne programe Priložnost zame, subvencija za samozaposlitev in podobno. Pogosto slišimo, da je treba ustvariti nova delovna mesta. Vemo, da jih ne ustvarja vlada, da jih ustvarjajo podjetja, če je zakonodaja prijazna, če je enostavna, če nima cel kup administrativnih ovir, da tista podjetja, ki bi želela širiti dejavnost, onemogočamo z raznimi procedurami. Predhodniki ste trdili oziroma trdite, da ste pripravili cel kup ukrepov, ki jih mi nismo podpirali. Res, da nekaterih nismo, ampak zato, ker nismo verjeli, da lahko kaj pametnega prinesejo oziroma da bodo prijeli, pa smo kljub temu dali svoj glas tudi za zakon o subvencioniranju skrajšanega delovnega časa. Takrat ste rekli, da bomo ohranili 10 tisoč delovnih mest. Smo jih ali jih nismo? Ne vemo, če smo jih, večina od teh podjetij je kakšne pol leta ali leto kasneje ravno tako propadla in porabili smo nekaj milijonov za zelo slab rezultat. Zato so zdaj pred vami zakoni, za katere mi verjamemo, da bodo prijeli, da bodo učinkovali, kot smo ocenjevali tiste ukrepe, ki smo jih pripravili v letu 2009. Štiri mesece po imenovanju nove Vlade, aprila 2009, smo že pripravili prvi paket ukrepov – o tem je govoril tudi minister –, nato pa še dva. Takrat je bil čas, ko bi lahko ohranili mnoga podjetja, ampak nismo naredili pravih korakov in pravih stvari sprejeli. To je priznal celo vaš predsednik, zdaj kandidat za predsednika republike, da ste napačno ocenili nekatere stvari. Niste nas želeli poslušati, in zato smo danes tu, kjer smo. Zato potrebujemo delovnopravno zakonodajo, ki bo bolj fleksibilna, zato je tukaj vedno dilema oziroma mora biti dogovor med delodajalci in sindikati, ki omogoča tudi lažje odpuščanje. Ampak, tisto, kar si mi želimo, je, da če se nekoga lažje odpusti, da ta tudi hitreje dobi zaposlitev. To ta trenutek ni možno, ker smo dnevno izgubljali delovna mesta, kljub temu, da ste ves čas govorili o ohranjanju delovnih mest, istočasno smo pa dan za dnem izgubljali delovna mesta. Vemo, do kakšne številke smo danes že prišli. Kolegica je rekla, da bi prizadeli brezposelne, če bi jim znižali nadomestilo za brezposelnost, ampak, saj mi vendar hočemo, da se ti ljudje zaposlijo, ne pa, da so večno brezposelni in imajo neko nadomestilo in jih nekje odkljukamo in rečemo, da je zdaj pa to v redu. Te ljudi je treba čimprej spraviti nazaj na delo, ker saj vemo, kako hitro po nekaj mesecih izgubiš stik s tistim, kar si počel. Stvari se spreminjajo zelo hitro in tak delavec se potem težje ponovno vklopi v delo, ki ga je morda prej opravljal. Cilj je, da se zaposli čim več ljudi, ne da se zdaj pogovarjamo o brezposelnih. Seveda se moramo in morajo imeti neko varnost, ampak naš cilj mora biti, da se ljudje zaposlijo in da imamo čim manj brezposelnih. Zato podpiram tudi začasno in občasno delo, in če mi dovolite malo spomniti v zvezi z malim delom. Mi smo malemu delu nasprotovali zato, ker ste želeli pod en dežnik vključiti vse, upokojence, brezposelne in študente, in zraven še prenesti na to študentske napotnice oziroma sistem napotnic, za katerega vemo, da je glavni krivec za izkoriščanje študentov oziroma vemo, kaj vse smo v preteklosti gledali, ko so dedki in babice delali na vnukove ali nečakove napotnice in podobno. Vi ste to želeli prenesti na malo delo in na upokojence in brezposelne. Zato smo mi temu nasprotovali, ker smo ocenili, da bomo problem, ki ga imamo pri študentskem delu, prenesli še na mnogo večji segment. Ker vemo, kako je z nadzorom v tej državi – bolj slabo –, bi bila ta rešitev zagotovo zelo slaba. Danes se marsikdo vpraša, zakaj bi šel delati za 500 evrov, če dobi nadomestilo 400 evrov. Tukaj se strinjam s predlogom in z ministrom, ki pravi, da če je zelo majhna razlika med tem, kar nekdo dobi kot nadomestilo za brezposelnost in neko minimalno plačo ali eno od nižjih plač, ne bo zelo zainteresiran, da bo kmalu dobil službo. Pa ne želim reči, da si večina ljudi, ki je na zavodu, ne želi dobiti zaposlitve in ne dela vsega, kar je možno za to, da bi zaposlitev dobila. Ampak, nekateri pa to izkoriščajo in se posmehujejo tistemu, ki za 500 evrov hodi v službo. Nekaj moramo na tem narediti, da bodo ljudje imeli občutek, da so stvari nekoliko bolj poštene in fer, in da nekdo ne dela za nekoga, ki izkorišča vse bonitete, ki mu jih v tej državi nudimo. Zato podpiram Zakon o urejanju trga dela in tudi vse nadaljnje korake, ki jih bomo v zvezi s tem sprejeli. Pričakujem pa tudi uskladitve s sindikati, in da bo končna verzija kolikor toliko všeč vsem. Nikoli ne bo 100-odstotno ali delodajalcem ali sindikatom ali pa najbrž nam, opoziciji in koaliciji.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, namesto gospoda Riharda Branislja se pripravi mag. Katarina Hočevar.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister. Mi se ves čas v tem mandatu strinjamo, da je nujna večja gospodarska aktivnost, oživitev gospodarstva, gospodarska rast itn. To so pojmi, o katerih in pri katerih in okrog katerih smo se poenotili. Želim in ministru Vizjaku privoščim, da bo imel veliko modrost in veliko sreče pri pogajanju s socialnimi partnerji, katera so gotovo izjemno naporna. Rad bi tudi, da bi se vsi, tudi udeleženci pri pogajanjih, zavedali, da bodo gospodarsko krizo v Sloveniji rešili gospodarstveniki oziroma podjetja, ne mi v parlamentu, niti ne sindikati. Ko bomo do tega spoznanja prišli, mislim, da bomo tudi lažje sprejemali rešitve. Sprejemanje rešitev je v končni fazi naloga tega parlamenta ampak, vsaj kar se mene tiče, ko se bodo rešitve izpogajale, si samo želim, da bodo dobre, da bodo takšne, da bodo dvignile konkurenčnost Slovenije. Ta je namreč, naj spomnim, leta 2010 padla kar za 20 mest na lestvici, kjer se meri konkurenčnost, mislim, da 59 držav. Za 20 mest smo padli leta 2010 in pristali tam nekje na 51. mestu. To je katastrofa. Želim si, da bi to merjenje, te rezultate upoštevali tudi tisti, ki se pogajajo za trg dela, za zakon o delovnih razmerjih itn. Moramo se tudi vprašati in si odgovoriti, ali smo res v Sloveniji tako dobri, da delamo samo 37,5 ur na teden. Ali smo res tako briljantni? Potem smo najbrž najboljši v Evropi, ampak nismo. Vsi vemo, da nismo. Bi pa bilo tudi dobro, da malo pogledamo okrog, kako trg dela, ker veljajo zakonitosti trga. Tu sicer ne gre, hvala bogu, da ne gre, za blagovno menjavo, ne gre za trg storitev. Na trgu dela so ljudje in zato je potrebno, da smo zelo pozorni. Še enkrat pravim, dobro bi bilo, da malo pogledamo po rešitvah v tistih državah, ki so danes v svetu in v Evropi najuspešnejše. Nekateri ste danes že omenjali sosednjo Avstrijo. Moram reči, da sem nad nekaterimi rešitvami v sosednji Avstriji navdušen. Nisem navdušen, da tja hodijo delat naši ljudje, predvsem iz Pomurja, iz Koroške. Dnevno jih gre približno 12 tisoč. Naj na tem mestu opozorim, da moramo pri dohodninski zakonodaji biti zelo pozorni, ko bomo na njih mislili. Ampak, poglejmo Avstrijo. Medtem, ko se pri nas javnofinančna in gospodarska kriza le še zaostrujeta, se Avstrija kaže kot model uspešnega premagovanja gospodarskih težav, v katerih se je znašla Evropa. Med drugim imajo najnižjo brezposelnost v vsej Evropski uniji, število delovno aktivnih pa celo narašča. S približno 4-odstotno uradno brezposelnostjo se celo približujejo tako imenovani polni zaposlenosti prebivalstva. Glede trga dela. V Avstriji je odpoved pogodbe mogoča brez navedbe razloga, delavec pa jo lahko dobi sredi ali na koncu meseca. Da me ne boste napačno razumeli, vedno poudarjam, da sem za sindikalno gibanje, da sem za zaščito delavca, ampak vsak delodajalec ve, da je človek, delavec, delojemalec njegov največji kapital. To je največji kapital podjetja. Tudi če povodenj ali požar uniči fabriko in ljudje ostanejo, je največji kapital podjetja ostal, ostali so ljudje. Noben pameten delodajalec ne bo kar čez noč odpustil delavca. Ne razpravljam in ne razmišljam v smeri, da je treba delodajalcu dati vso moč, da bo, ko bo na levo nogo vstal, delavca odpustil. Saj ne gre za to. Prejemanje nadomestila za brezposelnost je v Avstriji omejeno na pol leta, znesek pa je odvisen od zaslužka v zadnjih dveh letih, od starosti in od števila otrok itn. Klasične odpravnine, kot jih poznamo v Sloveniji, so Avstrijci odpravili že leta 2003, ko so prešli na nov sistem. Zaposleni pred tem letom imajo pravice iz starega sistema, kar je v redu. Želel bi, in s tem svojo razpravo zaključujem, da včasih le prisluhnemo pomembnim in izjemno uspešnim slovenskim gospodarstvenikom, ki imajo nekaj znanja, ki vedo, kako se gospodari v tem krutem, izjemno konkurenčnem svetu. To so običajno tudi tisti, ki znajo ceniti svojega delavca oziroma delojemalca. V tem smislu razumem tudi zakonodajo, ki pomeni spremembo ureditve na trgu dela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo bi želel gospod minister. Izvolite.
Spoštovani! Že drugič je bil omenjen avstrijski primer. Vsaka rešitev v delovnopravni zakonodaji ali zakonodaji o urejanju trga dela izvira iz neke tradicije, ima neko svojo zgodovino. Slovenci imamo specifično tradicijo in smo v svoji samostojnosti ratificirali nekatere konvencije Mednarodne organizacije dela. Avstrijci je niso ratificirali. V skladu s temi je odpuščanje brez razloga, razen v izjemnih primerih, v nasprotju s to ratificirano konvencijo Mednarodne organizacije dela. Ne glede na to, ali smo to ratificirali ali ne, kar smo ratificirali, ocenjujem, da bi bilo nemogoče spraviti to rešitev skozi socialni dialog in uskladiti s socialnimi partnerji. Menim, da to tudi ni potrebno, da lahko tudi brez tega, v skladu s konvencijo, ki smo jo ratificirali, naredimo trg dela bolj fleksibilen. Ko nekateri kažejo na avstrijski zgled, kažejo samo na določene stvari tega avstrijskega zgleda. Ne kažejo na druge okoliščine in, verjemite mi, vse te so zelo povezane. Mislim, da bi sindikati v Sloveniji pristali na marsikatero rešitev po avstrijskem zgledu, če bi slovenski delodajalci pristali na, recimo, primerljivo višino plač, kot je v Avstriji.
Hvala lepa. Mag. Katarina Hočevar, pripravi se dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim. Globoko se strinjam z mislijo, da je ahilova peta slovenskega gospodarstva trg dela. Poleg tega pa menim, da je v naši družbi še vedno preveč prisotno razmišljanje, da delodajalci izkoriščajo svoje zaposlene. Verjetno je v nekaterih primerih to že res, vendar je ta predpostavka žaljiva do vseh tistih lastnikov, ki se iskreno trudijo, da bi zagotovili kolektivom, ki jih vodijo, možnost preživetja. V teh težkih časih so se nekateri pripravljeni odpovedati tudi dobičku, da stimulirajo svoje delavce, saj se zavedajo, da so le zadovoljni zaposleni produktivni. Ko govorimo o področju trga dela, mi pride na misel citat, ki ga je izrekel Henry Ford, ko je dejal, da mu lahko vzamete vse stroje, porušite vse njegove tovarne, vendar mu pustite njegove ljudi in zgradil bo svoj imperij znova. Želim si, da bi to misel nekako ponotranjili tudi naši sindikati, ko, spoštovani gospod minister, sedite za isto mizo z njimi, in da bi dejansko spoznali, da se dobrim zaposlenim, dobrim delavcem, dobrim javnim uslužbencem ni treba bati fleksibilnosti na trgu dela, ki je eden od ciljev Zakona o urejanju trga dela. Če se dotaknem drugega cilja, ki ga ta zakon nekako želi vnesti v našo prakso oziroma sistemsko rešuje, zmanjšati past zaposlenosti, se moram strinjati, da tu govorimo o razmerju med prejetim denarnim nadomestilom in plačo. Čeprav tudi jaz globoko sočustvujem z brezposelnimi, ki so mogoče nekonkurenčni v današnjih razmerah, pa žal statistika kaže, da se jih največ zaposli prav v obdobju, ko se jim nadomestilo izteče. Menim, da znižanje z 80 % na 70 % prve tri mesece in skrajšanje prejemanja s 25 na največ 18 mesecev ni tako drastično, pri čemer smo še vedno daleč nad nekaterimi evropskimi državami, s katerimi se tako radi primerjamo. V Državljanski listi smo navdušeni nad vsakim predlogom in rešitvijo, ki zmanjšuje administrativne ovire. V tej noveli zakona jih najdemo kar nekaj. Ena od njih je, da zasebni delodajalec ni več zavezan objavljati prijave oziroma potrebe po delavcih na tako imenovanih PD obrazcih. Strinjamo se tudi z rešitvijo, da ta zaveza ostaja za javni sektor in podjetja v večinski državni lasti. Tudi podatki za odmero denarnega nadomestila, ki jih bo zdaj zagotavljal Durs preko tako imenovanih REK obrazcev, bodo razbremenili delodajalce, ker jih zdaj zavodu zagotavljajo slednji. Novost, ki jo uvaja novela, da se pridobi pravico do denarnega nadomestila tudi na podlagi pisnega sporazuma o prenehanju delovnega razmerja, bo po našem mnenju prav tako povečala fleksibilnost, ker so razmere in konkretne prakse različne, in je prav, da v zakonih sledimo oziroma predvidimo različne življenjske in poslovne okoliščine. Kritika, ki jo imam na novelo, se dotika oblike del, ki jih imenujemo občasna in začasna dela. Ta predlog je dober, če ne bi novela te oblike omejevala na upokojence in brezposelne nad 50 let ter nekatere druge, zelo ozko definirane skupine. V Državljanski listi ne vidimo razlogov, zakaj bi tako omejevali te nove oblike dela. Tudi v drugih razvitih državah ga ne poznajo in v tej obliki vidimo vstopno točko za mlade do redne zaposlitve. To obliko so uporabili tudi v Nemčiji in je prispevala k zmanjševanju obsega tako imenovanega dela na črno. V Državljanski listi bomo v tej obravnavi ta zakon podprli, se bomo pa v okviru koalicijskega usklajevanja zavzemali za rešitev, da vsako delo šteje in da se to začasno in občasno delo omogoči širšemu naboru naših prebivalcev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jožef Jerovšek ima besedo, potem se pripravi gospod Mirko Brulc. Gospoda Jožefa Jerovška ni, predvidevam, da potem ne bo razpravljal. Gospod Brulc, namesto gospe Polonce Komar se pripravi gospa Truda Pepelnik.
Spoštovani gospod minister, res je, v prejšnjem mandatu ste predlagali celo vrsto všečnih ukrepov, ampak brez pozitivnih finančnih učinkov in v smeri še večjega zadolževanja. Bili ste pa mojstri v predlogih, kako nižati davke. To so bili predlogi takratnih opozicijskih poslancev. Danes pa nižate nadomestila nezaposlenim, krajšate čas prejemanja nadomestil, začasno delo se ne všteva v pokojninsko dobo itd., kar nakazuje na to, da so nezaposleni sami krivi, ker so nezaposleni. Trg dela je v razsulu, dela ni. Kje so ukrepi, ki jih je Vlada pripravila v tem obdobju? Ukrepi so, učinka pa ni, tako da je vedno več tistih, ki so pripravljeni delati tudi zastonj, kar je katastrofa, odlično za kapitaliste, tudi za neko državno upravo, ker prihajajo ljudje delati zastonj, samo da se pokažejo, da se uvedejo – to je izkoriščanje ljudi. Take države ne želimo imeti in to se nam dogaja in to je strašen pritisk na tiste, ki dobro delajo, kajti tudi minister za notranje zadeve je gladko rekel, da bomo zamenjali 600 policajev, tiste, ki so nezaposleni pobrali iz ulice, in bodo opravljali policijske naloge. Toliko demagogije, kot je bilo danes rečeno, ni zdravo za to državo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani gospod Brulc, mi smo v mandatu vaše Vlade predlagali zakone, da bi spodbudili gospodarsko aktivnost in državo manj zadolžili, kot ste jo vi, brez da ste spodbudili gospodarsko aktivnost. Vi ste ta denar enostavno pojedli, razdelili ste ga med ljudi. Učinka na gospodarstvo ni imelo, kar je botrovalo še nadaljnjemu padanju gospodarske aktivnosti, in tudi zaradi tega smo danes tu, kjer smo. Če bi takrat sprejeli nekatere naše ukrepe, takoj na začetku, bi prijeli in bi namesto tega, da smo subvencionirali čakanje na delo na domu in subvencionirali skrajšani delovni čas, subvencionirali delo in rezultate dela. Če bi ta pristop takrat obveljal, bi bili verjetno danes v drugačni poziciji. Mi smo pa za milijarde in milijarde zadolžili to državo, ustvarili ogromno armado brezposelnih, spravili gospodarstvo na kolena. To je rezultat in bilanca vaše vladavine, ki jo sedaj želite nam podtakniti kot kukavičje jajce. Ne, tega ne bomo nikoli sprejeli in teh argumentov ne potrjujejo nobene številke, ki so se odvijale v zadnjih letih. Nasprotno se sedaj trudimo s tem, da naredimo v dveh smereh ključne korake. V smeri zategovanja pasu, zmanjšanja porabe države, in po drugi strani v smeri oživitve gospodarstva. Mi si to danes, kljub visoki zadolženosti, še lahko privoščimo, in to je nujno in moramo na eni strani zagnati gospodarstvo in po drugi strani omogočiti gospodarstvu, da zaposluje. To delamo z reformo trga dela, in če imate kakšne boljše predloge, prosim, smo dovzetni zanje.
Žal res ni časa, da bi replicirali. Mag. Truda Pepelnik ima besedo, pripravi se gospod Janez Vasle.
Hvala za besedo. Reforma trga dela mora temeljiti predvsem na ohranjanju in ustvarjanju delovnih mest. Gospodarstvu je treba nuditi takšne pogoje, da se bo le-to lažje prilagajalo razmeram na trgu, da bo lahko in brez strahu zaposlovalo dodatno delovno silo. Edina pot do dolgoročnega ohranjanja in izboljševanja splošnega življenjskega standarda vseh v državi so dobri pogoji za ustvarjanje novih delovnih mest. V času gospodarske krize je dragoceno vsako delo in vsak dohodek, zato je treba vsem ponuditi priložnost za delo ter nuditi možnost, da se gospodarstvo hitreje in učinkovito prilagaja negotovim razmeram na trgu. To med drugim omogočajo prožne oblike dela, med katerimi je danes aktualno predvsem študentsko delo ter delo preko podjemne in avtorske pogodbe. Širše kot to uvaja novela zakona, je treba vključiti začasna in občasna dela brez omejitev, kar bi bila priložnost, da osebam omogočimo ponovno in dodatno aktivacijo in pridobivanje izkušenj, ter dodaten zaslužek, delodajalcem pa pomagamo pri bolj prožnemu odzivu na zahteve trga. Gre za priložnost, da končno poenotimo različne prožne oblike del in uvedemo bolj enotni sistem občasnih in začasnih del, v katerega vključimo tudi študentsko in dijaško delo, hkrati pa bi lahko odprli začasna in občasna dela tudi za že zaposlene, brezposelne in upokojence. Zatiskanje oči pred dejstvom, da se v popoldanskem času ali čez vikend opravlja še kakšno delo, je zamujena priložnost za zmanjšanje trga dela na črno in odrekanje davkom in prispevkom, ki bi se lahko pobrali iz tega naslova, ob tem pa bi bila dana tako možnost kot priložnost za dodaten zaslužek. Nenazadnje je treba gospodarstvo razbremeniti tudi odvečnega administriranja. Določen obseg odgovornosti za socialno skrb zaposlenih pa je treba prenesti na državo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Starman, pripravi se gospod Matjaž Zanoškar. Za njim gospod Dragan Bosnić.
Hvala lepa za besedo. Skoraj 10 ur že razpravljamo in zahvalil bi se vsem kolegom, ki so približno v eni uri povedali nekaj o dveh zakonih, ki jih imamo na mizi oziroma so zmogli nekaj dobrih predlogov. Sem pa razočaran nad tistimi, ki ste 9 ur uspešno razpravljali, kaj je bilo prej, kura ali jajce, oziroma o tem, katera vlada je bila boljša, katera je bila slabša, katera opozicija in pozicija je bila boljša in kaj je kdo rekel. Škoda časa. Mislim, da ni prav, da preveč časa porabimo za to in se ne posvečamo zakonom. Vse vlade so bile dokaj slabe, zato smo pa v taki situaciji, kot smo, in mislim, da je čas, da nehamo o tem razpravljati. Ker smo že toliko časa izgubili, bom povedal zgodbo. Tam, v enem starem Egiptu, je bil en zelo krut faraon in je vladal. Vsi so vedeli, vsi so ga preklinjali. Tudi on se je tega zavedal in se je odločil, da gre med ljudi, da se prepriča, kaj mislijo o njem. Sprašuje vse povprek, vsi so rekli: "Groza, groza, groza!" Sreča pa eno zelo, zelo staro ženičko in jo vpraša: "Kaj mislite vi o našem vladarju?" Ona pravi: "O, bog mu daj še dolgo živeti." Pravi: "Kako pa to? Drugi pa drugače govorijo o tem." Pravi ona: "Veste, jaz sem pa zelo stara. Veliko se jih je že zamenjalo, teh naših vladarjev, ampak dobro vem, da je bil vsak, ki prišel, slabši kot prejšnji." Tako da ne bi preveč energije usmerjal za to, da menjamo vlade vsakih 14 dni, ker nimamo nobene koristi od tega in velika verjetnost je, da pride slabša. Zdaj pa še nekaj o zakonu. Delovnopravna zakonodaja, reforma trga dela, lepo se sliši. Veliko pričakujemo teh sprememb, vendar mislim, da so mogoče pričakovanja prevelika. Ne vem, mi imamo delo, delojemalce, delodajalce. Delojemalci in delodajalci prekleto dobro vedo, kaj bi bilo treba narediti. Država preveč uzakoni in uokvirja raznorazne oblike, postavlja preveč nekih omejitev. Mislim, da bi morali poiskati način, da bi država naredila samo tisto, kar mora narediti. To pomeni, da bi vsem omogočila delo, čim več dela, tako trajnega kot občasnega in ne vem kakšnega še. Delodajalec potrebuje delo. Potrebuje delavca, ustrezno usposobljenega za določeno opravilo. Dopustimo mu, da se dogovori o ceni tega dela, da se dogovori o bruto ceni in neto ceni, koliko bo dobil, in o vseh pogojih. Dajmo za vse delo reči, da je delo, vse naj bo obdavčeno po nekih stopnjah, vsak naj prispeva, vse naj gre v pokojninsko osnovo. Za božjo voljo, zakaj je treba omejiti študenta na zaslužek 5 tisoč evrov, nekoga, da dela 60 ur, nekoga, da dela 25 ur, nekdo nič ne sme delati. Naj, za božjo voljo, dela nekdo tudi po tisoč ur na dan, če lahko, ali pa na mesec. Če plača vse prispevke, bo država dobila svoje, vsi bomo zadovoljni in ne bo neke nelojalne konkurence na trgu dela. Dajmo enkrat zbrati toliko moči in ne prepisovati teh kalupov, da naredimo eno res enostavno, transparentno zakonodajo. Omogočimo to, da bodo imeli ljudje, ki si želijo delavce, ki delavce iščejo na trgu, možnost nekje dobiti informacijo, o tem kaj trg dela ponuja, v vseh oblikah, za tista dela, ki so. Verjetno bi bilo to dobro. Evropa veliko več dela na socialnem podjetništvu, kjer je prostora veliko. Dela v Sloveniji je tudi veliko, pa še veliko se bi ga dalo pripeljati v Slovenijo, če bi bili bolj konkurenčni. Če drugega ne, imamo neobdelana polja, gozdove, uvažamo nafto. Cela vrsta stvari, pa še veliko drugih stvari je. Po drugi strani pa smo tako majhni – pa tudi pametni smo dovolj, da ne bi mogli poiskati dovolj dela, da bi si lahko ustvarili višjo dodano vrednost, kot jo delamo. Samo spodbuditi je treba ljudi, jih na nek način motivirati in zagotoviti osnovno konkurenčno sposobnost gospodarstva. O tem veliko govorimo. Velikokrat sem povedal, kaj gospodarstvo potrebuje – nič drugega kot podobno okolje in podobne pogoje za delo, kot jih imajo v nam konkurenčnih državah. Ena od stvari, ki je pomembna – tukaj bi v gospodarstvu veliko naredili in vedno bom to ponavljal –, je, da bi morala biti obdavčitev dela nekoliko manjša. Tudi druge stvari so pomembne – da nimamo birokratskih ovir, da nimamo nekih nesorazmernih zadev. Hitro se bo pokazalo, da se bo hitro samo uravnalo, da bomo našli ta prepotrebna delovna mesta, samo preveč se ne smemo vpletati v vse te zadeve. Lepo prosim, dajmo razmisliti v tej smeri, da še poenostavimo stvari, da poiščemo in najdemo ta cilj, da si ne delamo nelojalne konkurence na trgu dela, ne glede na to, kakšna je, ali je velika ali je manjša ali je dodana ali kakršnakoli. Poenotimo vse v eno obliko. Imamo pogodbo o začasnem delu, kjer pa nič ni važno in se dogovorita delodajalec in delojemalec – imam za popraviti ta stol, plačam ti. Povej, koliko rabiš, se bova zmenila. Toliko je bruto strošek, in če boš opravil to za ti dve uri, ti bom toliko plačal in toliko bo šlo v blagajno. Mislim, da je to zadevo treba izredno poenostaviti, bistveno pri tem pa je, da omogočimo čim več delovnih mest in na ta način, s takim pristopom, s takimi poenostavitvami, bi šli iz tega, bi bilo veliko manj te tako imenovane sive ekonomije, ki hvala bogu, da jo imamo. Naš problem je samo, da ne znamo nekih koristi za skupno dobro pobrati od nje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar. Ne boste? Gospod Dragan Bosnić, izvolite. Pripravi se prosim gospa Marjana Kotnik Poropat, potem pa gospod Jože Tanko in za njim mag. Barbara Žgajner Tavš.
Hvala za ta čas. Jaz nimam toliko časa, da bi kakšno zgodbico povedal. Nekaj jih znam, bom drugič. Bi pa rekel, da gospodu ministru dam svoj ja. To pomeni, da gre v naslednji krog. V naslednjem krogu bo pa precej odvisno od pogajanj s sindikati, z delodajalci. Težko bi komentiral rešitve, ki so v tej reformi trga dela, zato, ker še niso dorečene. Bi pa opozoril na vizijo, ki je tukaj ne vidim. Ta bo zame zelo pomembna v nadaljevanju. To je vizija, ki temelji na delu kot vrednoti in na zaupanju mladim in spoštovanju starejših. Govorim o dveh reformah, ki ju vidim obe skupaj. Sedaj govorimo o trgu dela, ampak pokojninska je tista prva, zaradi problema poznega vstopanja na trg dela, ki je Sloveniji evidenten, in problema hitrega izstopanja iz tega trga. Če bi v viziji zaznal ta dva sinergizma, do mladih in starejših, potem bi razmišljal tudi o podpori vnaprej. Moram povedati, da me danes te zgodovinske razprave sploh niso zabavale. Bile so precej duhamorne, v smislu "vi bi lahko, pa niste, ne znate". Mislim, da je bila ta debata odveč. Mogoče malo več vsebinske drugič. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Vidim, da je ni tukaj. Gospa Iva Dimic, pripravi se gospod Ivan Hršak. Gospa Dimic zaradi kratkega časa ne bo. Gospod Ivan Hršak. Ga ravno tako ni tukaj. Dr. Gregor Virant namesto mag. Trude Pepelnik. Ga tudi ni tukaj. Gospod Tomaž Lisec.
Lep pozdrav še enkrat. Morda še par besed o tem zakonu. Pričakoval sem bolj vsebinsko razpravo, tako da se strinjam s predhodnikom. Zakaj? Upal sem tudi na bolj vsebinsko podporo poslancev Pozitivne Slovenije, ki so jih polna usta in obljube glede podpore reformnim ukrepom te Vlade. Tudi s strani SD sem pričakoval kakšen bolj konkreten približek k našim predlogom, glede na to, da so zadnje čase zelo povezovalni, ampak očitno je bila tudi današnja razprava, vsaj del nje, namenjen demagogiji o tem, kdo je bil boljši, kdo je bil slabši, čeprav je bilo iz razprave pozicije razvidno, da je za vse kriva vlada Janeza Janše, pa naj bo njen del, ki pripravlja svoje zakone, v koaliciji ali pa v opoziciji Odzval bi se na par pomislekov, ki so se tekom razprave pojavljali. En glede bega možganov – me je kar malo zmotilo oziroma zmrazilo. Kar naenkrat je ta Vlada kriva za beg možganov. Poznam kar nekaj prijateljev, ki so šli, ne samo iz moje občine, ampak tudi v tujino. Ni kriva ne leva, ne desna vlada. Problem je to, da je število brezposelnih strmo naraščalo in mnogi mladi so se srečevali z dvema pomislekoma, ali ostati na zavodu za zaposlovanje ali pa svoje ideje in svoje znanje prodati v tujino, in marsikdo je v tujini našel bolj primerno poslovno oziroma življenjsko okolje in tam želi narediti nekaj boljšega za svoje življenje. Glede bega možganov, enako tudi glede razslojevanja, kar naenkrat spet poslušamo o revščini. Kar naenkrat se je po 4. decembru 2011 oziroma v februarju 2012 zopet beseda revščina, razslojevanje, začela pojavljati predvsem v medijih in s strani opozicije, kot da v prejšnjem mandatu nismo gledali katastrofalnih gospodarskih in socialnih ukrepov in kazalnikov, ki so pričali temu v prid. Še enkrat moram reči, da ta Vlada ni tista, ki je pri številu brezposelnih dosegla številko skoraj 120 tisoč. V predprejšnjem mandatu smo zniževali stopnjo brezposelnosti, tako da takrat, ko smo zmanjševali število brezposelnosti, je bilo revščine veliko manj. Bilo je rečeno, da se ne ukvarjamo z reformami, da ni nobenih gospodarskih ukrepov. Ravno prej sem na spletni strani Vlade gledal vse tri ukrepe, predvsem na področju gospodarstva, tako da vabim opozicijo, lahko jim pošljemo tudi link do vseh teh ukrepov, da ne bodo na pamet govorili, kako se nič ne dogaja. Ne dogaja se samo na področju delovne zakonodaje, dogaja se tudi na področju ostalih segmentov oziroma ostalih ministrstev, ki s posameznimi ukrepi prihajajo nasproti državljankam, državljanom, da so posamezni ukrepi, ali z manj administracije ali pa kakorkoli drugače, lažje dosegljivi. V stranki SDS nikoli nismo govorili, da so vsi tisti, ki so brezposelni, lenuhi. To je treba v tem trenutku odločno zavračati, ker je bilo predvsem iz nekaterih stališč s strani Pozitivne Slovenije rečeno, da mi vedno govorimo, da so vsi brezposelni lenuhi. Mi vedno zagovarjamo to, da kdor dela, naj bo za delo solidno plačan, moti pa nas ta meja med najnižjimi plačili za opravljeno delo, ki poteka skoraj 200 ur na mesec – je zelo majhna razlika med tistimi, ki so doma. Jaz osebno zelo razlikujem med tistimi, ki bi želeli delati, ampak zaradi takšnih ali drugačnih razlogov dela ne najdejo, in med tistimi, ki – se moramo verjetno vsi strinjati, da v tej naši državi obstajajo nekateri posamezniki, ki svojo brezposelnost izkoriščajo, ali tako, da delajo na črno ali pa da pridejo do posameznega delodajalca, in takih primerov je v praksi ogromno, z izgovorom, češ ti samo podpiši, da nisem zmožen za delo, pa bom naprej na zavodu, ker je boljše biti doma in gledati vse tiste španske in mehiške nadaljevanke, kot pa 8 ur konkretno delati za morda 100 ali 200 evrov višjo plačo. Tako da se strinjam z vsemi tistimi, ki resnično želijo delati, pa dela ne dobijo. Tukaj je država, da jim z različnimi mehanizmi priskoči na pomoč. Za tiste, ki se izogibajo delu, pa sem bil zelo restriktiven. Kdor 2-krat ali 3-krat odkloni delo – osebno ne bi imel nič proti temu, da se jih briše iz raznih evidenc, ker je situacija takšna, da nekateri nikoli ne bodo želeli delati, tudi, če bi jim ne vem kaj plačali. Glede usklajevanja s socialnimi partnerji in z opozicijo je bilo že več povedanega. Morda še pri naslednjem zakonu o tem, kako je kdo s kom sodeloval, kdo s kom ni sodeloval. Dotaknil bi se samo še dveh zadev. Ena je ukinitev obvezne prijave. Zelo podpiram to rešitev. Zakaj? Bolj, ko gledam ta predlog zakona, bolj se s temi predlogi strinjam, posebej pa pozdravljam namero, da v zakonu še vedno obstaja to, da mora biti obvezna prijava na Zavodu za zaposlovanje s strani gospodarskih družb, ki so v večinski lasti države, in vseh tistih razpisov, ki se dotikajo zaposlovanja v javni upravi. Zakaj? Tako kot je bilo že večkrat povedano, predvsem s strani ministra, ti fiktivni razpisi – zgodilo se je, da je nekdo delal preko študentske napotnice v posameznem podjetju in ga je delodajalec hotel zaposliti, ampak je moral dati javni razpis. 100 ali še več ljudi se je prijavilo na ta razpis, z željo, da bi tudi oni dobili zaposlitev, ampak niso vedeli, da je delodajalec zadovoljen s tistim, ki ga je imel preko študentskega dela že prej zaposlenega. Ves trud, predvsem mladih, je šel v nič, kajti že prej je bilo vse dogovorjeno. Ampak, ne vidim nobenih ovir, da če je neki delodajalec pri nekem mladem preko študentskega dela dobil potrdilo, da je vreden tudi redne zaposlitve, da ga je tudi zaposlil. Izredno me moti še, pa s tem tudi zaključim, občutek, ki je v naši družbi, tudi s strani nekaterih poslancev to zelo potencirano, da so vsi gospodarstveniki kar naenkrat tajkuni. Če je uspešen, če ima solidno plačo, ga proglasimo za tajkuna, kako ne podpira delavcev itd. V našem okolju je ogromno velikih podjetij šlo v stečaj, mnogim to še grozi. Tudi manjši gospodarstveniki so zelo jezni, ko slišijo – čeprav se vsak dan zbudijo in zaspijo z mislijo, kako bodo naslednji dan priskrbeli delo, kako bodo naslednji dan priskrbeli plačilo za svoje delavce –, da se jih zmerja že skoraj s tajkuni, zaradi tega, ker sebi privošči malo večjo plačo, kot pa delavcu, ki je tam, recimo, 8 ur, on pa mora skrbeti skoraj 24 ur na dan, da svojim zaposlenim priskrbi delo. Tako da bi res prosil, da te delodajalce, ki se vsak dan borijo za svoj kruh in za kruh svojih delavcev, ne označujemo s tajkuni, ampak jim s pomočjo primerne zakonodaje omogočimo, da bo to delo fleksibilno in bodo lahko čim bolj zaposlovali tudi v prihodnje. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj, Vlada, bi želeli še kaj povedati? Izvolite.
Spoštovani! Naj v zaključku še enkrat poudarim, kaj nas je vodilo k pripravi tega zakona. Zelo pomemben je cilj, da dosežemo večjo fleksibilnost na trgu dela, skozi poenostavitve postopkov in na drugi strani skozi uvedbe možnosti začasnih in občasnih del, tako brezposelnim, delavcem, starejšim od 50 let, kakor tudi tistim, ki so upokojeni. Pogosto slišimo očitke v javnosti, zakaj dajemo takšne in drugačne pomoči, socialne, ali nadomestila ljudem, katerim bi lahko zagotovili delo in za katere bi se lahko našlo delo. To je zelo pogost očitek. Vendar, ko pridemo z rešitvami, se ob njih takoj spotaknejo tisti, ki pravijo, da brezposelni ljudje potrebujejo redno zaposlitev. Se strinjam s tem očitkom. Res je, brezposelni, zlasti starejši, potrebujejo redno zaposlitev. Vendar, če redne zaposlitve ni, je po naši oceni bolje, da jim omogočimo vsaj neko delovno aktivnost in tudi dostojno plačilo za to delo. To omogočamo. S tem tudi delodajalcem omogočamo večjo fleksibilnost na trgu dela, saj lahko za del svojih potreb, za katere nimajo možnosti redne zaposlitve ali nimajo potreb po redni zaposlitvi, legalno dobijo ljudi in jih angažirajo preko teh del. To je veliko bolje, kot da se to odvija na črno, čeprav je eden izmed poslancev rekel, da hvala bogu, da imamo delo na črno. Mislim, da je škoda, da ne legaliziramo možnih oblik, ki bi bile zelo enostaven substitut za delo na črno, in bi pomenile legalno opravljanje dela. Skozi rešitve omogočamo tako imenovano začasno in občasno delo tudi upokojencem. Nešteto predlogov s strani upokojencev, kot tudi s strani delodajalcev, je, da bi angažirali upokojence tudi takrat, ko izpolnijo pogoje za upokojitev oziroma, ko so v pokoju. S tem delom lahko pomembno izboljšajo svoj socialni položaj, hkrati pa naredijo tudi kaj koristnega oziroma naredijo delodajalce bolj konkurenčne. To je pomemben sklop vprašanj, ki ga s tem želimo urediti. Moram reči, da imamo pri tem relativno velike težave z usklajevanjem s socialnimi partnerji. Socialni partnerji, zlasti sindikati, oziroma ne zlasti – le sindikati, nasprotujejo možnosti začasnega in občasnega dela starejših od 50 let. Tako da je ta rešitev glede na tok pogajanj relativno vprašljiva. Skozi zmanjševanje pasti brezposelnosti želimo motivirati, da pride do zaposlitev tudi s strani tistih brezposelnih, ki so prejemniki denarnih nadomestil in smatrajo to denarno nadomestilo kot pravico, ki jo najprej izkoristijo in šele potem, kasneje, aktivno iščejo zaposlitev. Mi želimo s posegom v ta nadomestila motivirati to skupino, da če se najde zaposlitev, da to zaposlitev sprejmejo, ne pa da iščejo obvode in razloge, da te zaposlitve ne sprejmejo. Zelo pomemben ukrep, o katerem je uvodoma govorila tudi državna sekretarka in je bil relativno spregledan, ki pomeni konceptualni premik, je to, da želimo zaščititi zaposlitev posameznika in ne njegovega delovnega mesta. Zato predvidevamo, da če postane delo posameznega delavca odvečno iz poslovnih razlogov, da delodajalec zanj nima več dela, da se morata delavec in zavod ukvarjati s tem konkretnim potencialnim brezposelnim že v času odpovednega roka. Ta delavec, katerega delo bo prenehalo iz poslovnih razlogov in mu je za to vročen tudi ustrezen sklep delodajalca, se mora prijaviti na Zavod za zaposlovanje. Delodajalec mora obvestiti Zavod za zaposlovanje o tem, da je delo tega delavca odvečno in zavod se takoj, že v času odpovednega roka, začne ukvarjati s tem delavcem. Zato je verjetnost, da že v času odpovednega roka pride do ustrezne ponudbe temu delavcu, večja, kot če se s tem delavcem začnejo ukvarjati šele takrat, ko dejansko postane brezposeln. Kajti Zavod za zaposlovanje potrebuje določeno obdobje, potrebuje kar nekaj dni, tednov, da sprocesira in da naredi zaposlitveni načrt za posameznika. To vse se lahko po sedanjem predlogu zgodi znotraj odpovednega roka, znotraj še veljavne zaposlitve, z namenom, da se ta zaposlitev ohrani. Želimo odpraviti tudi nekatere administrativne ovire. Tu bi se ustavil pri obveznosti prijave prostega delovnega mesta ali vrste dela na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje. Menimo, da ta obveznost zasebnih delodajalcev do zavoda predstavlja pogosto nepotrebno birokratsko opravilo in terja delo, tako za delodajalca kot za zavod. Nepotrebno delo. Namreč, delodajalec, ki ima potrebo po delavcu – govorim o zasebnem delodajalcu – in najde ustreznega delavca, ne potrebuje posredovanja zavoda. Obveščanje zavoda o tem pomeni, da zavod ta podatek procesira, na ta podatek, ne glede na to, da delodajalec ne želi posredovanje zavoda, se odzovejo potencialni brezposelni z upanjem, da je vredno poskusiti. Potem se je treba na takšne poskuse tudi angažirati, odgovoriti, in to po naši oceni terja, s strani delodajalcev in s strani zavoda, nepotrebne birokratske prepreke in delo. Zavod za zaposlovanje je ob tolikšni armadi brezposelnih zasut z iskanjem zaposlitev brezposelnim in zato je sleherno razbremenjevanje teh ljudi v smislu bolj učinkovitega dela dobrodošlo, ko govorimo o iskanju zaposlitve brezposelnim, ki so iskalci zaposlitve. Še druge razbremenitve so, kot ta, da bo poslej Zavod za zaposlovanje pridobival podatke za odmero denarnega nadomestila s strani Davčne uprave. Dopolnjeni so tudi postopki zunanjih izvajalcev aktivnosti programov aktivne politike zaposlovanja. Ta zakon predstavlja pomemben dodatek oziroma pomembno nadgradnjo zakona, ki ga bomo obravnavali v nadaljevanju, zakona o delovnih razmerjih. Okrog obeh potekajo intenzivna usklajevanja s socialnimi partnerji in tudi koalicijska usklajevanja. Kot ste lahko začutili, je zadeva v nekaterih točkah še odprta. To ni čudno, glede na to, da imate prav, da je danes pred vami zgolj nek vmesni tekst tistega, kar se je do trenutka sprejema na Vladi dalo uskladiti s socialnimi partnerji. Glede zakona o trgu dela, smo s socialnimi partnerji že šli skozi ta zakon in imamo zgolj še agencijsko delo kot finalno aktivnost, prepuščeno za ta petek, ko govorimo o usklajevanju. Agencijsko delo je tudi vsebina zakona o delovnih razmerjih, in zato se bomo temu delu v celoti posvetili v 4-urnem pogajalskem procesu v tem tednu. Pri reformi trga dela je pomemben zakon o delovnih razmerjih, kjer smo predelali tri četrt členov, in lahko detektiram, da je pri enem in drugem vprašanju od takšnih bistvenih vprašanj odprtih približno 10. Menim, da je z dobro voljo – in kjer je volja, je tudi pot – možno zaključiti pogajanja in priti pred Državni zbor v drugem branju z amandmaji, ki bodo usklajeni s socialnimi partnerji. Mislim, da če bomo s takimi amandmaji prišli, da bo uskladitev, tako v koaliciji kot v opoziciji, relativno enostavna.
Hvala lepa. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Vidim, da je še interes za razpravo, zatorej prosim za prijavo. Odpiram prijavo. Zaključujem prijavo. Prijavljeni so, vendar prijavljeni nimajo več časa za razpravo oziroma čas seveda je. Ugotavljamo, da je število prijavljenih, kot me strokovni sodelavec opozarja, preveliko. Ponoviti? V redu. Ponavljamo prijavo. Še enkrat odpiram prijavo in prosim, če se prijavite. Prijavljena sta gospod Jakob Presečnik in gospod minister.
Hvala lepa. Nisem mislil, da se bom sam prijavil, ampak v redu. Jaz zadeve ne vidim tako črno-belo, kot je bilo marsikdaj prikazano. Na primer, prej je kolegica Jeraj omenila subvencije za ohranitev delovnih mest. Nasprotno kot ona menim, da je bil to v prejšnjem mandatu dober ukrep, eden od dobrih ukrepov. Trdno sem prepričan, da je marsikatera firma ostala pri življenju, ki drugače mogoče ne bi. V vseh primerih verjetno ni bilo tako. Po mojem mišljenju še vedno nimamo rešenega problema študentskega dela. To je zagotovo trd oreh, se strinjam, sploh po dogodkih, ki so se zgodili v prejšnjem mandatu. Nekaterih stvari okrog študentskih servisov zagotovo nimamo razrešenih. To smo poskušali in delno popravili v predprejšnjem mandatu, v mandatu 2004–2008. Mnoge stvari so se takrat izboljšale, ampak je še vedno ogromno problemov. Prej je eden od razpravljavcev, kolega Horvat, rekel, in se strinjam z njim, da je treba upoštevati in poslušati tiste delodajalce, ki se zavedajo pomena dobrih delavcev in dobrih odnosov v podjetju. To je zagotovo bila tudi misel oziroma cilj pripravljavcev tega zakona, ministrstva, ko je sestavljalo ta zakon. To je osnova za dobre odnose in dobre rezultate in konec koncev tudi za nova delovna mesta. Mnogokrat hodim po firmah, kjer dobivam dobre predloge, predvsem v tistih firmah, ki so dobre, ki imajo dobre odnose z zaposlenimi in imajo tudi ustrezne rezultate. Glede na to, da je to prva obravnava, bom naštel par problemov, s katerimi se menedžerji v teh firmah srečujejo. Samo par zadev bom naštel. Na primer problem nekonkurenčnosti, mnogokrat nekonkurenčnosti starejših izkušenih delavcev, zaradi raznoraznih dodatkov, ki so jih deležni, zaradi dolžine dopusta itn. To se že malo prepleta z naslednjim zakonom, ampak bom, ker imam še nekaj časa, to nakazal. Drugo, kar nas teži že mnogo, mnogo let, so problemi z usmeritvijo pri izobraževanju. Izobraževanje imamo popolnoma neurejeno. Izobražujemo ljudi, ki jih nimamo kam zaposliti, ki jih niti gospodarstvo, niti negospodarstvo ne rabi, manjka nam pa mnogo poklicev, za katere sploh nimamo ljudi, in čez nekaj let nekaterih stvari ne bo imel kdo za opravljati. Tretji problem, ki ga poslušam, so različni problemi pri prvih zaposlitvah glede zdravniških pregledov. Zadeva se podvaja od počitniškega dela in študentskega dela in dela za določen čas, in vedno je treba te zdravniške preglede opravljati. Razumem, da se to opravi pri takšnih zaposlenih, kot sem na primer jaz, v teh letih, vendar pri mladih, pri 25., 30. letih, je tega zagotovo preveč. Zadnjič sem nekaj poslušal, z zanimanjem sem prisluhnil eni televizijski oddaji na eni od naših televizij, kjer je bil govor o družinah s štirimi in več otroci. Tam je bil nakazan en problem. Edina kritika na državo je letela na problem, da mati lahko ostane doma z otroci in pri tem z različnimi bonitetami, kar se tiče pokojninskega in zdravstvenega zavarovanja, tudi delovne dobe, vendar v tem obdobju tudi 10 let ne sme delati niti ure na teden, tačas je pa najmanj, kar se lahko zgodi, da izgubi stik s stroko. To je nepraktičen ukrep in na tem področju bi bilo treba najbrž malo prisluhniti materam z več otroci. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite. Ne boste? Dobro, ni treba. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa. da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali v okviru glasovanj, v četrtek, 15. novembra 2012, 15 minut po prekinjeni 6. točki dnevnega reda oziroma ob 9. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DELOVNIH RAZMERJIH Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 45 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, tukaj prisotnemu ministru, mag. Andreju Vizjaku.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani poslanke in poslanci! Nov zakon o delovnih razmerjih je bolj pomemben del paketa, ki ga imenujemo reforma trga dela. Kaj je ključni cilj tega zakona? Ključni cilj tega zakona ni le dvig ali večja fleksibilnost na trgu dela ali opogumljanje delodajalcev k zaposlovanju ob nekem normalnem standardu varnosti zaposlitve, temveč je tudi zmanjšanje segmentacije na trgu dela. Interes zmanjšanja segmentacije na trgu dela presega interese obeh socialnih partnerjev, delodajalcev in delojemalcev, in od tega cilja si tudi država obeta neko novo poslanstvo, neko novo sporočilo. V Sloveniji imamo izredno segmentiran trg dela. Na eni strani imamo velik krog zaposlenih za nedoločen čas v podjetjih, ki stabilno poslujejo že vrsto let, desetletij. Tu so zaposlitve relativno varne, zaposleni imajo znaten obseg pravic. Na drugi strani pa imamo armado mladih brezposelnih oziroma iskalcev zaposlitve, za katere velja ena divja fleksibilnost. Tu praktično ni zaposlitve za nedoločen čas, je cela kopica raznih možnosti, in ena izmed najbolj razširjenih je pogodba za določen čas, ki pa še ni najhujša oblika. So tudi hujše, ki ponujajo še manj pravic in stabilnosti. Mislim, da je naloga države, da skozi ukrepe zmanjšuje to segmentacijo na trgu dela, in normalno, da s tem nekoliko priškrtne interese delodajalcev. Delodajalci si namreč za to obliko ljudi želijo takšne divje fleksibilnosti. Mislimo, da je zelo pomembno, da je za načrtovanje prihodnosti, zlasti mlade generacije, za neko stabilno življenje le-te, treba sprejeti ukrepe, ki bodo tej mladi populaciji zagotovili stabilnost. Zato želimo z določenimi omejitvami sklepanja pogodb za določen čas na eni strani in s poenostavitvijo postopkov prenehanja delovnega razmerja na drugi strani delodajalce spodbujati, stimulirati, da zaposlujejo več za nedoločen čas. V predlogu, ki ga imate na mizi, smo predlagali uvedbo tako imenovanih kvot zaposlovanja za določen čas. Na tem predlogu ne vztrajamo, lahko ga tudi nadomestimo z drugimi oblikami destimuliranja sklepanja pogodb za določen čas. Skozi rešitve želimo poenostaviti tudi disciplinske postopke. Želimo preprečevati zlorabe glede ustanavljanja tako imenovanih slamnatih podjetij. Želimo prilagoditi delovnopravno zakonodajo starajočim se delavcem, kajti vemo, da si želimo podaljšati delovno aktivnost in skozi ukrepe delovnopravne zakonodaje želimo narediti to delovnopravno zakonodajo prijaznejšo starejšim. Želimo doseči tudi to, kar je bilo danes izpostavljeno, da se več stvari ureja na bipartitni ravni. Da se vse, kar se tiče plač, kar se tiče dodatkov, kar se tiče ostalih višin povračil stroškov v zvezi z delom, ureja na bipartitni ravni, med delodajalci in delojemalci. Ne želimo predpisovati ničesar drugega kot nekega minimalnega standarda. Želimo, da se od tega minimalnega standarda navzgor delodajalci in delojemalci dogovorijo. Soočeni pa smo s problemom, da se dogovorijo relativno težko. Zelo bi bil vesel, če bi lahko vrsto stvari namesto delovnopravni zakonodaji prepustili dogovarjanju na bipartitni ravni. Spoštovani, s tem zakonom želimo doseči več ciljev. Temeljna dva cilja sta večja fleksibilnost na trgu dela ob zagotavljanju normalnih evropskih standardov varovanja pravic delavcev in hkrati zmanjšanje segmentacije, zaposlovanje v prekerne oblike, v takšne oblike, ki ne nudijo prihodnosti in stabilnosti, zlasti za iskalce prve zaposlitve.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Reformni zakoni, zakoni, ki bodo bolj kot običajno vplivali na našo prihodnost, reforme, od katerih je naša prihodnost odvisna, bi morale biti zelo široko usklajene. Politiki v državi bi morali spoznati, da je le široko soglasje v zvezi z reformami lahko uspešno in da so le take rešitve lahko najboljše rešitve, saj imamo vsi radi svojo domovino in si vsi želimo uspešno pot, ki bo prinesla državljankam in državljanom svetlo prihodnost. Zato smo se, kadar smo vodili koalicijo, vedno želeli o ukrepih in prihodnosti pogovarjati tudi z opozicijo in ključne reforme sprejeti skupaj. Tako smo v mandatu 2004–2008 v okviru partnerstva za razvoj ponudili roko opoziciji in rezultati sodelovanja so bili dobri. Najnižja brezposelnost v zgodovini države, dvakrat višja gospodarska rast kot v državah EU, rast produktivnosti, sprejeti ukrepi za izboljšanje življenja prebivalcev in še mnogo drugega. Če bi s tako prakso nadaljevali tudi v obdobju 2008–2011, ko smo pričakovali podobno povabilo k sodelovanju s strani tedanje koalicije, skoraj zagotovo danes ne bi bili tu, kjer smo. Tudi sedaj je predlog za sodelovanje na mizi oziroma so na mizi zakoni, ki jih želimo sprejeti z vami. Prejeli ste jih, pričakujemo vaše predloge, da bodo učinkoviti, kot so bili tisti v času prve Janševe vlade. Zdaj smo, kjer smo, in ukrepi, ki so bili aktualni 3, 4 leta nazaj, danes niso več aktualni. Danes so potrebni ukrepi, ki jih, če bi takrat storili prave korake, ne bi bilo treba. Spremembe na področju trga dela so stalnica. Veliko smo govorili o njih, govorili o tem, da so spremembe nujne, da potrebujemo fleksibilen trg dela, naredili pa žal bolj malo. Za trg dela v Sloveniji je značilno, da je tog, da so stroški dela visoki, da je veliko nepotrebnih administrativnih ovir. Ravno zaradi takega stanja je bilo jasno, da bo s krizo prišlo do odpuščanja, ki ne bi bilo problematično, če bi si brezposelni lahko hitro našli novo zaposlitev. To pa ni možno, saj smo obenem zelo hitro, dnevno, izgubljali delovna mesta. Tisto, kar je problem za mnoge zaposlene, je razlika med tistimi, ki so zaposleni za določen čas in tistimi, ki so zaposleni za nedoločen čas. Če je bilo nekdaj razmerje boljše, pa danes podatki kažejo slabo sliko. Če povem podatek Zavoda za zaposlovanje za obdobje od januarja do septembra letos – za nedoločen čas je bilo sklenjenih 9 tisoč 870 zaposlitev, za določen čas 48 tisoč 258, torej več kot 5-krat več za nedoločen čas. Za določen čas so zaposleni mladi, ki si težko ustvarijo svoje družine, samostojno gospodinjstvo. Sistem je zelo krivičen do tistih, ki so zaposleni za določen čas v primerjavi s tistimi, ki so zaposleni za nedoločen čas. Ko pa se izkaže, da nekdo, ki je zaposlen za nedoločen čas, svojega dela ne opravlja dobro ali ne odgovarja več potrebam delodajalca, ima le-ta velike težave, da ga odpusti oziroma zamenja z boljšim delavcem. Tisti, ki dela dobro, je za delodajalca dragocen, in bo zainteresiran, da je njun poslovni odnos dober. Delavec, ki je zadovoljen, rad hodi v službo, je učinkovit in uspešen, kar je interes tudi njegovega nadrejenega. Delodajalec je z dobrim delavcem zadovoljen in ga ne bo odpustil. Mora pa imeti možnost, da lahko na relativno enostaven način odpusti delavca ali ga zamenja za aktivnejšega, učinkovitejšega. Nov zakon o delovnih razmerjih predvideva kvote, da se ta situacija spremeni. Kaj bo končna rešitev, bomo še videli, ker je zakon v dogovoru s sindikati še v usklajevanju. Zagotovo pa bo tudi na tem področju narejen korak naprej. Nov zakon o delovnih razmerjih je potreben tudi zato, ker smo v zadnjih letih dnevno spremljali kršenje pravic delavcev s strani delodajalcev, ki jih je zanimal predvsem zaslužek, ne pa tudi posameznik, ki mu je s svojim delom ta zaslužek prinašal. Pred nekaj tedni smo imeli tematsko sejo Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, kjer smo lahko slišali od strokovnjakov z različnih področij demografije, informatike in ekonomije, da pri nas delavci na trg dela v primerjavi z drugimi državami vstopajo pozno, z njega pa odhajajo relativno zgodaj. Zato je nujno več reform in zakonov sprejeti skupaj, z istim ciljem, da se ti ne izključujejo, ampak dopolnjujejo, da dosežemo cilje, ki smo si jih zadali – čim več delovnih mest, čim več zaposlenih, čim manj brezposelnih. Če do tega že pride, pa primerno varstvo za brezposelno osebo in pomoč, da se čimprej ponovno zaposli. Kar naprej poslušamo, da morata vlada in parlament ustvariti delovna mesta. To ne gre. Morata pa zakon in ukrepi ustvariti okolje, v katerem se bodo lažje ustvarjala delovna mesta. Okolje, v katerem bodo delavci zaščiteni in ne izkoriščani, okolje, kjer bodo podjetja administrativno in stroškovno manj obremenjena, okolje, kjer bodo inšpekcijske službe delovale, kot tudi druge institucije države. Verjamemo, da nov zakon o delovnih razmerjih vse to prinaša, zato ga v Poslanski skupini SDS podpiramo. Zakon je prvi korak, ključno je potem izvajanje in nadzor nad izvajanjem.
Poslanska skupina Socialnih demokratov, gospod Matevž Frangež.
Spoštovani, spoštovane! Socialni demokrati smo že v prejšnjem mandatu kot visoko prednostno nalogo naše Vlade opredelili reformo trga dela, modernizacijo politike zaposlovanja. S tem namenom je bila pripravljena tudi novela oziroma nov zakon o delovnih razmerjih. Osnova zakona, kot ga danes sprejemamo, je bila pripravljena že v prejšnjem mandatu. Ob nastopu krize je postalo jasno, da v pogojih gospodarske krize obstoječe zakonske rešitve ne zagotavljajo več ustrezne podlage za zaščito delavcev, glede na to, da smo se vse pogosteje s kričečimi naslovi v slovenskih dnevnikih srečevali s številnimi zlorabami pravic delavcev. Zavedamo se, tako kot smo se zavedali tedaj, da je prenova delovnopravne zakonodaje nujna tudi zaradi povečevanja konkurenčnosti slovenskega gospodarstva. Že vrsto let s strani mednarodnih organizacij, OECD, Evropske komisije, velja ocena, da slovensko gospodarstvo ni dovolj konkurenčno, ker je visoko obremenjeno s stroški dela in ker je trg dela preveč tog. Prav zato se delodajalci pogosto zatekajo k najfleksibilnejšim oblikam zaposlovanja, ki jih danes poznamo kot prekerne, brezpravne oblike zaposlovanja: študentsko delo, podjemne pogodbe, avtorske pogodbe in druge formalno urejene oblike dela, ki dajejo posameznikom zelo malo ali nič socialne varnosti. To poglablja segmentacijo na trgu dela. Dejstvo je, da imamo na trgu dela izrazito neravnotežje. Na eni strani del zaposlenih z relativno visoko stopnjo zaščite in ravni socialne varnosti, na drugi strani pa vedno več, predvsem mlajših, ki na trgu dela ostajajo brez vsakršne socialne varnosti. Ta pojav je še posebej zaskrbljujoč glede na to, da se položaj mladih na trgu dela v zadnjih letih izrazito poslabšuje. Po podatkih študije Fleksibilnost trga dela v Sloveniji, ki jo je pripravil Urad za makroekonomske analize in razvoj, je skoraj 67 % mladih zaposlenih za določen čas, medtem, ko je evropsko povprečje 40 %. Zaskrbljujoč je tudi podatek, da se brezposelnost posameznikov z visoko izobrazbo povečuje. Tako je bilo po podatkih Zavoda za zaposlovanje za april 2012 registriranih skoraj 10 tisoč brezposelnih z visokošolsko, s terciarno izobrazbo. Zaskrbljujoč je tudi visok delež terciarno izobraženih v strukturi dolgotrajno brezposelnih, saj ti predstavljajo več kot 5 tisoč dolgotrajno brezposelnih oseb ali 36 % vseh dolgotrajno brezposelnih. Socialni demokrati smo že v prejšnjem mandatu postavili temelje reforme trga dela. Sprejeli smo Zakon o urejanju trga dela, s katerim smo z dvigom denarnih nadomestil povečali socialno varnost iskalcev zaposlitev. Naše izhodišče je bilo to, da najprej povečamo varnost, da lahko posledično povečujemo tudi prožnost. Ne sledimo prožni varnosti. Sledimo varni prožnosti. Tukaj je pomembna razlika. Ljudem varnost, zato, da je lahko ekonomija prožna. Ob tem je bil narejen velik napor za uveljavitev zakona o malem delu, s katerim smo po principu vsako delo šteje želeli zmanjšati segmentacijo na trgu dela, omejiti delo na črno ter izkoriščanje študentskega dela. Sprejeli smo tudi novelo zakona o zaposlovanju in delu na črno. Oba zakona, ki bi bistveno izboljšala stanje na trgu dela in zmanjšala brezpravnost ljudi, posebej tistih, ki so prisiljeni, da se zatekajo v te oblike dela, sta žal na referendumu doživela žalostno usodo. Odgovornost za ta vprašanja je znana. Reforma trga, ki jo je pripravila sedanja Vlada, temelji na dveh zakonih. Ob novem zakonu o delovnih razmerjih so reformni predlogi vnešeni tudi v noveli o Zakonu o urejanju trga dela, ki smo ga obravnavali nekoliko prej. Predvsem za slednjega lahko trdimo, da z uvajanjem principa prisilnih začasnih in občasnih del za starejše od 50 let ter z zniževanjem nadomestil za brezposelne povečuje prožnost, bistveno pa znižuje varnost delavcev. Rešitve novega zakona o delovnih razmerjih so bolj uravnotežene, čeprav so neproblematični predvsem ukrepi, ki se nanašajo na izboljšave veljavnega zakona. Tako je predvidena možnost izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi delavca v primeru neplačevanja prispevkov za socialno in zdravstveno varstvo, uvaja se varovalke za preprečitev izkoriščanja delavcev v primeru slamnatih podjetij, izboljšuje se varstvo pravic agencijskih delavcev, bolj racionalno je urejena izraba dopusta, izboljšujejo se določbe na področju inšpekcijskega nadzora in kazenskih sankcij. Vsi ti ukrepi so sicer potrebni, saj izboljšujejo varstvo pravic delavcev na področju delovnih razmerij, nimajo pa značilnosti reform. Ta zakon je z vidika akutnosti problemov in neenakega položaja o zaščiti ljudi odločno premalo ambiciozen. Predlog zakona o delovnih razmerjih vsebuje tudi nekatere predloge, ki predstavljajo del reforme, vendar je treba opozoriti na to, da so rešitve do danes nedorečene, predvsem pa neusklajene s socialnimi partnerji. Ker je Vlada v Državni zbor poslala predlog reforme trga dela, ki je v socialnem dialogu še ni uskladila, je reforma odprta praktično na vseh ključnih točkah. Danes, ko opravljamo splošno razpravo o tem zakonu, tudi v primeru tega zakona ne vemo, kakšne bodo končne rešitve, o katerih se bodo uskladili socialni partnerji in Vlada. Tako se postavlja vprašanje, ali so instrumenti za zmanjševanje dela za določen čas ustrezni. V primeru, da bodo uveljavljene kvote zaposlitev za določen čas, obstaja bojazen, da bodo delodajalci še bolj izrabljali obstoječe oblike negotovih zaposlitev – pogodbeno delo in študentsko delo. Situacija na področju zaposlovanja mladih se bo na ta način še poslabševala. Prav tako je odprto vprašanje skrajševanja odpovednih rokov in zniževanja odpravnin. Če bi v primeru prenove zakona o delovnih razmerjih v povezavi z novelo Zakona o urejanju trga dela dejansko želeli govoriti o pravi reformi in ne zgolj o popravkih, potem reformi trga dela manjkajo nove sistemske rešitve. Ena od njih je prav gotovo uvedba odpravninskega sklada, v katerega bi vplačevali delodajalci in država. Prav tako predlogu reforme trga dela manjka še ena pomembna komponenta. Varno prožnost na trgu dela bi bilo treba krepiti z vlaganjem v izobraževanje in usposabljanje delavcev, z aktivnimi politikami zaposlovanja. Nenazadnje, reforma bi morala vsebovati tudi instrumente za zmanjševanje dela na črno. Opozarjamo, da bomo terjali dosledno spoštovanje pravne varnosti zaposlenih in instrumentov za zagotavljanje pravne varnosti. Pohvalimo lahko uvajanje plačilne liste kot izvršilnega naslova za izterjavo plač in prispevkov, grajamo pa napovedi o odpovedi oziroma odstopu od kolektivnega dogovarjanja, ki je pomembna civilizacijska pridobitev mednarodnega gibanja delavstva za zavarovanje in izboljševanje njegovega položaja. Priporočamo Vladi, sindikatom in gospodarstvu, da si v okviru socialnega dialoga zastavijo ambicioznejše cilje, a tudi to ne bo prispevalo dovolj k sposobnosti naše družbe za okrevanje gospodarstva, zato potrebujemo novo gospodarsko politiko. Za novo gospodarsko politiko pa se bo Vlada najprej morala odpovedati večini svojih predpostavk politike, ki smo ji priča v zadnjem letu. Socialni demokrati Predlogu zakona o delovnih razmerjih ne bomo nasprotovali, saj ocenjujemo, da nekateri predlogi ukrepov predstavljajo določen napredek, predvsem v smeri večje zaščite pravic delavcev, po drugi strani pa ugotavljamo, da o pravi reformi trga dela, ki bi morala temeljiti na dinamičnem ravnovesju med varnostjo na eni strani in prožnostjo na drugi, žal ne moremo govoriti.
Hvala lepa. Poslanska skupina Državljanske liste, gospod Rihard Braniselj.
Hvala, podpredsednica. Zakonu o delovnih razmerjih smo včasih rekli delavska ustava in zaslužil si je to ime. Ta trenutek imam pred seboj en drug osnutek zakona o delovnih razmerjih, za katerega pa ne moremo reči, da gre za reformni zakon. Ta zakon je namreč premalo ambiciozen, da lahko rečemo, da gre tu za kakšne velike reforme. Mi bomo želeli, da bo ta zakon boljši, da bo reformam kolikor toliko podoben. Pravna ureditev delovnih razmerij bi morala biti takšna, da bi urejala osnovne pravice in dolžnosti delavcev in delodajalcev v medsebojnih razmerjih ter predstavljala minimalne standarde urejenosti delovnih razmerij, a vse to na način, da bi čim manj ovirala učinkovito delovanje podjetij in drugih organizacij. Trenutna ureditev delovnih razmerij pa je žal takšna, da delodajalcem ustvarja veliko odvečnega administrativnega bremena in jim nalaga odgovornost za socialno skrb za zaposlene, kar bi morala biti naloga države in ne neposredno podjetij. Da lahko določena organizacija preživi in dosega uspehe v odprtem tržnem gospodarstvu, mora biti učinkovita in konkurenčna v mednarodnem merilu. To pa je mogoče le tako, da skrb za socialo prenesemo na državni sistem socialne varnosti, podjetjem in drugim organizacijam pa zagotovimo podobna pravila na trgu dela, kot veljajo za njihove konkurente v razvitih evropskih državah. Le tako se bodo lahko slovenska podjetja v konkurenčni boj spustila enakopravno s tujimi partnerji, se širila in odpirala nova delovna mesta. Prenova delovne zakonodaje mora torej biti del politike ohranjanja in ustvarjanja delovnih mest in ne privesek socialne politike. Dobri pogoji za ustvarjanje novih delovnih mest so namreč edina pot do dolgoročnega ohranjanja in izboljševanja splošnega življenjskega standarda v tej državi. Organizacija za ekonomsko sodelovanje in razvoj in Evropska komisija nas že vrsto let opominjata, da je naš trg dela med najmanj prožnimi, najbolj segmentiranimi in tako tudi najmanj pravičnimi v krogu razvitih držav. Spremembe niso potrebne zaradi našega dobrega ugleda, spremembe so nujne zaradi nas, ki si moramo s sodobnimi pravili na trgu dela, ostri mednarodni konkurenci, zaslužiti svoj kruh. Sedaj je čas oziroma nuja, da delovno zakonodajo posodobimo. Predlagani zakon o delovnih razmerjih prinaša nekaj pomembnih izboljšav delovne zakonodaje. Naj jih naštejem zgolj nekaj. Poenostavlja formalnosti in zmanjšuje administrativno breme, ki so ga do sedaj imela podjetja ter se prilagaja razvoju informacijske tehnologije, zmanjšuje minimalne odpovedne roke v primeru redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi, podrobneje ureja pravice delavcev v primeru spremembe delodajalca zaradi prenosa podjetja ali dela podjetja, prevzema, združitve ali drugega pravnega posla. Tako zmanjšuje tveganja, da se bi ponovile žalostne zgodbe delavcev, ki so zaradi prezaposlitve na kakšno slamnato podjetje ostali brez zadnjih plač, odpravnin in drugih pravic iz delovnega razmerja. Predlagani zakon skuša problem delitve delavcev na zaposlene za nedoločen čas in zaposlene za določen čas reševati z uvedbo kvot za zaposlovanje za določen čas, kar je za Državljansko listo popolnoma nesprejemljivo. V fazi usklajevanja zakona je Državljanska lista opozarjala, da je predpisovanje dodatkov za delovno dobo po vsebini enako davku. Iz ekonomskih raziskav za Slovenijo in druge razvite države namreč izhaja, da dodatek za delovno dobo nima realnih osnov v produktivnosti starejših delavcev glede na mlajše delavce. Mlade postavlja v neenakopraven položaj in umetno draži delo starejših delavcev in s tem starejšim brezposelnim znižuje možnost za zaposlitev. Kompromisni predlog, da se dodatek veže na dobo pri delodajalcu in se preoblikuje v dodatek za stalnost, je bil zavrnjen. Predlagatelj zakona je umaknil tudi prvotno rešitev, ki bi delovni čas v Sloveniji uredila po evropsko. Delodajalci v Sloveniji plačujejo regres za prehrano med delom, poleg tega pa še sam odmor za malico, delo, ki ga delavci niso nikoli opravili. Tako so glede na stroške dela avtomatično manj produktivni kot v ostalih državah. Nastavki za reformo trga dela, ki so bili predstavljeni junija 2012, so obetali resnično posodobitev delovne zakonodaje. Rešitve, ki so predlagane v Državnem zboru, so senca teh prvotnih idej in –upamo, da ne – izgubljena priložnost za resnejšo in nujno potrebo reforme trga dela. Državljanska lista bo v fazi druge obravnave zakona o delovnih razmerjih predlagala izboljšave v smeri ureditve, kot jo poznajo najbolj konkurenčna evropska podjetja.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo prenovo zakonodaje, na kar delodajalci in delojemalci čakajo že več kot desetletje. V ekosocialno tržnem sistemu gospodarstva, ki ga SLS zagovarja in podpira, bi morala biti tudi delovna zakonodaja prilagojena in naravnana k takšnemu sistemu, hkrati z zagotovljeno varnostjo delavcev in delovnih mest. Podpiramo ureditev oziroma določbe tega zakona, ki preprečujejo izogibanje plačevanju prispevkov za zaposlene, zmanjševanje možnosti zaposlovanja za določen čas oziroma preprečevanje zlorabe te možnosti, ki naj bi bila dovoljena le v izjemnih primerih in največ dve leti. Podpiramo zmanjšanje administrativnih ovir in stroškov podjetij v zvezi s postopki zaposlovanja in odpuščanja. V zakonodaji pa moramo ohraniti zagotavljanje varovanja osnovnih oziroma minimalnih pravic delavcev, predvsem pa od nove delovne zakonodaje pričakujemo, da bo pripomogla k boljši konkurenčnosti slovenskega gospodarstva, kar bo posledično eden od vzvodov za dvig gospodarske rasti. Ob tem mora delovna zakonodaja ustrezno ščititi delavce, še posebej ranljive skupine, kot so mladi, starejši, in ne smemo pozabiti na tiste, ki imajo ali si ustvarijo družino, kar mora država varovati in spodbujati tudi z delovno zakonodajo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zato želimo, da se ohrani družini prijazen zakon o delovnih razmerjih. Pravice staršev, predvsem mater, ki skrbijo za družino, za otroke, moramo ohraniti in zapisati v zakon na podoben ali enak način kot spodbude za prvo zaposlitev mladih. Nov pristop k zaposlovanju, varna fleksibilnost ter poenostavljeni postopki v zvezi z zaposlovanjem ter prehodni in poskusni čas pri novi zaposlitvi, bodo po našem mnenju med drugim pripomogli tudi k zmanjšanju dela na črno. Zato podpiramo novo ureditev za preprečevanje zlorab v primeru prenosa delavcev na tako imenovana slamnata podjetja oziroma izigravanje inštituta spremembe delodajalca z določitvijo solidarne odgovornosti ter skrajšanje odpovednih rokov. Varno fleksibilnost, predvsem v smislu prehoda iz pravice do delovnega mesta v pravico do dela in kot olajšanje prehodov med delovnimi mesti oziroma drugim delom in med različnimi delodajalci, vidimo v poslanski skupini kot pozitivno rešitev in nov model v sodobni delovni zakonodaji. Nov zakon naj zagotavlja fleksibilnost tudi s fleksibilnejšimi postopki, ki so pozitivni za delodajalce in delavce, ki pomenijo večjo varnost delavcev oziroma večjo možnost novih zaposlitev, z upoštevanjem enakih možnosti in ob preprečevanju kakršnekoli diskriminacije. V Poslanski skupini SLS upamo, da bodo vsi partnerji v pogajanjih, tudi o tem zakonu, našli soglasno rešitev, da bo zakon prispeval k večji konkurenčnosti gospodarstva in z varno fleksibilnostjo tudi k spodbudi za zaposlovanje. Bistven je premik k fleksibilnosti, posamezne manjše rešitve pa so stvar pogajanj. Pri tem mislim predvsem na obdobje odpovednega roka, priznavanje minulega dela in, glede načina opredelitve, postopka zaposlovanja in odpuščanja. Še posebej pomembno je, da se odpravi neenakopravnost zaposlenih za določen čas. Znano je dejstvo, da je vse več takšnih zaposlitev. Tako zaposlenese postavlja po veljavni zakonodaji v izjemno neugoden in v neenakopraven položaj, saj nimajo zagotovljenih enakih pravic kot zaposleni za nedoločen čas. Zaradi takšne oblike zaposlitve tudi do nekaterih drugih pravic ne morejo. Na primer, celo ne dobijo posojila v bankah. Zato so nujne takšne spremembe zakona. Zmanjšanje dualizma oziroma segmentacije na trgu dela kot posledice razlik v položaju delavcev bo odpravljena, če bodo pogoji za obe obliki dela bolj izenačeni, torej delavcev, zaposlenih za določen čas in delavcev, zaposlenih za nedoločen čas. Zato imamo nekaj vprašanj in predlogov, na katere želimo do druge obravnave dodatne obrazložitve in bolj natančne opredelitve. Preučiti, ali so spremembe dovolj učinkovite in spodbudne na področju zaposlovanja za določen čas, da se bodo delodajalci odločali za zaposlovanje teh delavcev za nedoločen čas, saj predlog ostreje ščiti pravice teh delavcev in omejuje tovrstno delo pri delodajalcih, in predlagamo, da posebej za manjša podjetja ali posamezne panoge, kjer je način dela drugačen, omogočimo večjo fleksibilnost in upoštevamo predlog obrtne zbornice in določimo možnost določitve večje fleksibilnosti na ravni kolektivnih pogodb. Še vedno ostaja vprašanje, kako omogočiti in v zakonu spodbuditi delodajalce, da nagradijo dobre delavce, zagotoviti zaščito dobrih delavcev, saj bo to spodbuda tudi za ostale, da bodo bolj učinkoviti, ob hkratni poenostavitvi postopkov v primeru izredne odpovedi ali odpovedi iz krivdnega razloga ali nesposobnosti iz poslovnega razloga in pri disciplinskem postopku. Z varovalkami v zakonu preprečiti zlorabo tega inštituta zgolj za lažje odpuščanje. Zagotoviti nadzor in učinkovito pravno varstvo pravic delavcev nad takšno ureditvijo ter nad ureditvijo, da se v času poskusnega dela daje možnost redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi s strani delodajalca, in sicer z razlogom neuspešno opravljenega poskusnega dela delavcev, še posebej zato, ker je v tem primeru odpovedni rok le 7 dni. Zato poudarjamo, da je pomembno zagotoviti učinkovit in ustrezen nadzor in učinkovito sodno varstvo. Zato predlagamo dodatno preučitev in izboljšanje določb ter predpisov o delovanju ustreznih inšpekcij, delovnih sodišč ter zagotovitev učinkovitega dela inšpekcije. Prehod v varno fleksibilnost pri zaposlovanju je eden od korakov h konkurenčnejšemu gospodarstvu na eni strani in na drugi strani k spodbudi za zaposlovanje delavcev, za zmanjšanje brezposelnosti. Zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlog zakona v prvi obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, mag. Jana Jenko.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spremembe delovnopravne zakonodaje so v spreminjajočih se družbenih razmerah in gospodarskih trendih nujne. Vsekakor se je treba strinjati, da so glede na izkušnje iz prakse – epilogi sodnih postopkov, pomanjkljive inšpekcijske pristojnosti, anomalije pri agencijskem delu in prekomerno zaposlovanje v prekernih oblikah zaposlitev – potrebne določene spremembe obstoječega zakona. V Poslanski skupini DeSUS se ne moremo strinjati s trditvami nekaterih, da je togost zakonodaje tega področja glavni krivec za težave, v katerih se je znašlo naše gospodarstvo. Dejstvo je, da v kriznih razmerah spremembe tako pomembnih področij kot sta pokojninska in delovnopravna zakonodaja lahko povzročijo dodatno krizo, če predlagani ukrepi niso podprti s soglasjem socialnega dialoga. Zato v Poslanski skupini DeSUS od sicer še trajajočih pogajanj pričakujemo maksimalno zbližanje stališč in sprejetje rešitev, ki bodo sprejemljive za vse, brez groženj z referendumi. Poslanska skupina DeSUS sprejema predlagane rešitve, ene bolj, druge manj. Pri tem izhajamo iz tega, da se zavedamo, da je trg dela v težavah, da pa je nujno pri novem reguliranju delovnih razmerij zaščititi delavca kot šibkejšo stranko v razmerju. Zadnja različica predloga zakona, ki je bila vložena v Državni zbor, je izpustila odpravo dualizma pogodbe o zaposlitvi, zato se bolj strinjamo z zdajšnjo različico, ki ohranja obe vrsti pogodb o zaposlitvi. V predlaganem zakonu je predpisana kvota za zaposlitve za določen čas, prav tako pa se ta oblika zaposlovanja omejuje še z obveznostjo navedbe razloga za tako zaposlitev. V Poslanski skupini DeSUS si želimo še strožjo omejitev zaposlovanja za določen čas. Nesprejemljiva se nam zdi aktualna praksa delodajalcev, ko v nedogled verižijo zaposlitev za določen čas, pri tem pa delavca puščajo v negotovosti in strahu pred nepodaljšanjem pogodbe. Kako naj se mladi sploh osamosvojijo in ustvarijo družino, saj je ravno med mladimi ta model zaposlovanja danes najpogostejši. Delodajalci si želijo več prožnosti v delovnih razmerjih. Predlog zakona jih vsekakor prinaša, saj odpravlja dokaj visoko zaščito rednih zaposlitev z zmanjševanjem omejitev pri odpuščanju. Spreminja se tudi model odpravnin in odpovednih rokov, kar prinaša lažji odziv na trende v poslovnem okolju in posledične potrebe po delovni sili. Kot pozitivne novosti v naši poslanski skupini pozdravljamo tudi omejitve pri agencijskem delu. Predlagani zakon ureja tudi problematiko slamnatih podjetij z namenom preprečevanja zlorab delavcev. Pozdravljamo tudi več kazenskih sankcij in širitev pooblastil inšpektorjev, si pa želimo več in boljšega dejanskega inšpekcijskega nadzora. Kar se tiče varstva starejših delavcev, bodo slednji na slabšem kot po veljavni ureditvi, po kateri so varovani od 55. leta starosti dalje. Delavci po 55. letu starosti so najobčutljivejša kategorija brezposelnih, saj jih nihče noče zaposliti. Zato menimo, da jih je treba varovati že v času trajanja delovnega razmerja. Zaščita, ki je predlagana po tem zakonu, 5 let pred izpolnitvijo pogojev za starostno upokojitev, je vprašljiva in po naši oceni težko izvedljiva, saj bo s strani delodajalca lahko prihajalo, namerno ali nenamerno, do izgovorov in zlorab, češ, da ni vedel, da je delavec dosegel pogoje za tovrstno varovanje. V Poslanski skupini DeSUS v nadaljevanju obravnave tega zakona pričakujemo še modifikacije rešitev, saj še vedno potekajo pogajanja na ravni socialnih partnerjev. V tej fazi pa se strinjamo, da gre zakon v nadaljnjo proceduro. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Nove Slovenije, gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo. Spoštovani! Prožna varnost je rdeča nit Predloga zakona o delovnih razmerjih. Gre za še en pomemben zakon iz reformnega paketa, ki je praktično neločljiv od pokojninske reforme in sprememb Zakona o urejanju trga dela. V Novi Sloveniji pozdravljamo približevanje evropskim standardom na področju trga dela, ki jih prinaša ta predlog, saj smo se k temu zavezali tudi v našem programu. Prožna varnost ne pomeni le lažjega zaposlovanja in hkrati lažjega odpuščanja, čeprav je to ena od osrednjih rešitev predloga zakona, pomeni tudi možnost prožnejše organizacije dela znotraj podjetij, olajšanje prehodov med delovnimi mesti oziroma deli pri delodajalcu in med delodajalci. Pomeni še druge ukrepe, ki bodo podjetjem omogočila lažje reorganizacije in s tem prilagoditev dogajanja na trgu. V Novi Sloveniji smo naklonjeni tudi vsem ukrepom, ki bodo povečali varnost delavcev in preprečevali njihovo izkoriščanje, predvsem delavcev migrantov, ki so pogosto podvrženi novodobnemu suženjstvu. Ker Predlog zakona o delovnih razmerjih predstavlja dobro podlago za posodobitev in debirokratizacijo področja trga dela, v Novi Sloveniji aktivno spremljamo pogajanja socialnih partnerjev in upamo, da bo zahtevna materija kmalu usklajena. Poslanci Nove Slovenije menimo, da je Predlog zakona o delovnih razmerjih primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija, mag. Stanko Stepišnik.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospod minister, spoštovani poslanke in poslanci! Predlog zakona o delovnih razmerjih – stališče Pozitivne Slovenije je, da v prvi obravnavi ne bomo nasprotovali predlogu zakona. Obrazložitev. Zakonska ureditev, ki ureja trg dela, delovna razmerja, pokojninsko in invalidsko zavarovanje in davčno politiko, mora slediti tržnim potrebam po delovni sili in konkurenčnem okolju, ki ga mora ustvarjati država. Danes so potrebe trga po delovni sili popolnoma drugačne kot so bile pred 10 ali 20 leti. Razvoj na različnih področjih prinaša nove zahteve za zadovoljevanje družbenih, socialnih, industrijskih in drugih potreb. Te sodobne potrebe imajo kakovostni, časovni in ekološki značaj. Če želimo zadovoljiti te potrebe v konkurenčnem okolju, moramo imeti takšen zakonodajni okvir, da bodo lahko podjetja konkurenčno nastopala pri zadovoljevanju različnih potreb s produkti, kot so storitve in izdelki. V trikotniku država–delodajalec–delojemalec mora veljati maksimalna prožnost, fleksibilnost in varnost. Prožnost in fleksibilnost ter varnost je največja v dobrih podjetjih in urejeni sistemski zakonodaji, kjer je varnost delovne sile tudi pri hitrem odpuščanju. Tržne potrebe so danes bolj sezonske, inovativne, maloserijske, in zato tudi pri projektnem in investicijskem delu zahtevajo ciklične potrebe po delovni sili. Zato nastajajo potrebe po hitrem odpuščanju in hitri zaposlitvi pri zahtevah trga po zmanjšanih ali povečanih potrebah po produktih. Če želimo slediti konkurenčnosti, moramo imeti sistemsko ureditev za prožnost, fleksibilnost in varnost delovne sile. Vse skupaj lahko v trikotniku država, agencija ali sklad za odpravnine, kakorkoli že, lahko je tudi zavod za zaposlovanje–delodajalec–delojemalec nadgradimo z medgeneracijsko solidarnostjo, tako da prenašamo znanje, veščine, praktične izkušnje s starejših na mlajše v predupokojitvenem času, tudi skrajšanem delovnem času, motivacijo države z zmanjšanimi prispevki ali davki za delojemalce in delodajalce. Če bomo več vlagali v raziskave in razvoj, bomo ustvarjali nove potrebe po produktih, bomo konkurenčnejši in bomo ustvarjali potrebe po novih zaposlitvah oziroma bomo ustvarjali nova delovna mesta. Zakon o delovnih razmerjih mora podjetje motivirati in stimulirati, da lahko delovno silo brez velikih stroškov prilagaja potrebam trga dela, delojemalec pa mora imeti odgovornost, da izpolnjuje cilje podjetja. Pri zaposlovanju mladih je v zagonu premalo dorečenega. Dijaki s poklicnim usposabljanjem bi imeli na primer šolanje tri plus ena, kjer bi imeli eno leto praktičnih izkušenj in vpis tega leta kot delovno dobo. Po tem šolanju bi se lahko normalno vpisali v vertikalno napredovanje šolanja v strokovnem izobraževanju. Študenti bi opravljali na primer obvezno prasko, kar bi določili s posebnimi členi ali zakonom, eno leto, in jo podaljšali še za eno leto z olajšavami podjetja, kjer delajo. Tako bi dosegli dvoje. Prvič, praktično usposobitev mladih, ki bi bili hitro zaposljivi, če bi se zopet vrnili nazaj na agencije oziroma zavod za zaposlovanje, ter dosegli v podjetju večjo konkurenčno sposobnost in produktivnost na tistih delovnih mestih, kjer bi se mladi usposabljali. Na ta način bi spodbudili obstoječi strokovni kader k večji učinkovitosti. S spoznanjem mladih z delovnim procesom, podjetji, bi pri rotaciji, nadomeščanju ali zaposlitvi mladih, mladi prej našli zaposlitev za nedoločen čas, kot pa danes. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Mirko Brulc, pripravi se mag. Katarina Hočevar.
Hvala lepa. Zakon o delovnih razmerjih je pomemben tudi v luči reševanja brezposelnosti. Socialni demokrati posebno skrb namenjamo mladim in z oceno, da vsako delo šteje, želimo delu dati ustrezno veljavo in ugled. Slovensko gospodarstvo žal ni v zadostni meri konkurenčno, produktivnost je še vedno v mnogih primerih zelo skromna. Gospodarstvo ne izkorišča znanja mladih. Izumitelji v Sloveniji, veste, kako težko uveljavijo svoje ideje, tudi preko patentnega urada. Pravna varnost zaposlenih je že po naravi za Socialne demokrate izjemnega pomena, zato rabimo dober zakon o delovnih razmerjih, ki ga bo treba v nadaljevanju dograditi in primerno obdelati. Premalo časa imamo, da bi šli v podrobnosti, vendar se z mnogimi navedbami, ki so bile pri predstavitvi stališč že povedane, strinjam in mislim, da smo na pravi poti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Katarina Hočevar, pripravi se gospod Jožef Horvat namesto mag. Mateja Tonina.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Ko govorimo o zakonu o delovnih razmerjih, bi nam moral zvoniti alarm. Naša realnost je, da delodajalci nočejo več zaposlovati. Tisti, ki delovna mesta ustvarjajo, nam jasno sporočajo, da jim nov Predlog zakona o delovnih razmerjih tega ne bo olajšal. Delovna mesta ustvarja gospodarstvo, ne sindikati. Če želimo več delovnih mest, moramo tudi v okviru tega dialoga bolj prisluhniti gospodarstvu. Državljanska lista podpira in sooblikuje vladne reforme za izhod iz krize. Pri vseh reformah smo v skupno dobro že sklenili velike kompromise, vendar nas zaradi vseh teh kompromisov skrbi, da bo mogoče katera od reform preveč brezzoba in da bo le za nekaj časa prestavila naše soočenje z bridkim javnofinančnim stanjem. Zavedati se namreč moramo, da mednarodno okolje ne bo reforme ocenjevalo po vsebini in ne zgolj po tem, da so bile sprejete. Pri vseh vladnih reformah nas najbolj skrbi ravno novela zakona o delovnih razmerjih. V Državljanski listi se zavedamo, da za dvig zaposlovanja ne potrebujemo več, ampak manj regulacije zaposlovanja. Da je pomembno, da človek lahko hitro najde delo in ne, da na tem delovnem mestu ostane celo življenje. Septembra je Svetovni gospodarski forum objavil lestvico konkurenčnosti. Na tej lestvici smo od 144 držav zasedli 56. mesto. Najslabše mesto smo dosegli ravno pri kriteriju učinkovitosti postopkov zaposlovanja in odpuščanja, in sicer 142. mesto. Predlog zakona o delovnih razmerjih bom v prvi obravnavi podprla, ker kljub vsemu prinaša nekaj pomembnih izboljšav delovnopravne zakonodaje. Uporabila bom izraz, da rahlja postopke odpovedi pogodb o zaposlitvi, in sicer predvsem v postopku, ki ni koristil ne delodajalcem in ne delavcem, ker je bil preveč regulozen in se je usmerjal samo na postopek, ne pa na vsebino. Nadalje pozdravljamo uvajanje elektronskega komuniciranja med delavcem in delodajalcem, tako pri dopustih kot tudi pri opozorilih. Strinjamo se tudi z nižanjem nadomestila za čakanje na delo. Tudi varstvu starejših delavcev, ki se veže na 5 let pred upokojitvijo, ne nasprotujemo. Predlog bolj jasno ščiti pravice delavcev pri tako imenovanih slamnatih podjetjih. Nismo pa najbolj navdušeni nad odvajanjem kvot glede zaposlovanja za določen čas. Slovensko gospodarstvo trenutno ni v formi, ko lahko izbiramo, kakšna delovna mesta si želimo, ampak je dobrodošlo prav vsako delovno mesto. Številni delodajalci že danes s težavo kljubujejo negotovim razmeram na trgu in s takšnimi omejitvami jim prav nič ne pomagamo. Ponovno poudarjamo, da je predpisovanje dodatkov na delovno dobo po vsebini enako davku. Iz ekonomskih raziskav za Slovenijo in druge razvite države namreč izhaja, da dodatek na delovno dobo nima realnih osnov v produktivnosti starejših delavcev glede na mlajše delavce. Mlade postavlja v neenakopraven položaj in umetno draži delo starejših delavcev. V Državljanski listi se zavzemamo za kompromisni predlog, da se dodatek veže na dobo pri delodajalcu, in da ga preoblikujemo v tako imenovani dodatek za stalnost. V Državljanski listi menimo, da zakon o delovnih razmerjih omogoča prevelike omejitve na trgu dela in se bomo v nadaljnjih usklajevanjih trudili, da ga izboljšamo in naredimo predvsem po meri našega gospodarstva, ki je edino, ki lahko zagotavlja delovna mesta. Hvala lepa.
Minister Vizjak.
Spoštovani! Dovolite mi nekaj pojasnil. Prvo se nanaša na to, kar je bilo večkrat izraženo – kako bomo ustvarili nove zaposlitve. Za novo zaposlitev je najbolj pomembno delovno mesto. Če ga imamo, potem je lahko posledično tudi zaposlitev. Če delovnega mesta ni, nam nič ne koristi in tudi zaposlitve ne bo. Tako da je zakon o delovnih razmerjih dodatek k vsem ostalim prizadevanjem te Vlade za oživitev gospodarstva, za ustvarjanje novih delovnih mest in posledično tudi za opogumljanje delodajalcev, da zaposlijo na tako delovno mesto. Spoštovani, kaj najbolj opogumlja delodajalce k zaposlitvi na takšno delovno mesto? To, da delodajalec ve, da mu delovnopravna zakonodaja omogoča, da če dela nima več ali ima čez čas dela manj, da za to ne potrebuje potopiti celega podjetja, da zato ne potrebuje pretiranih obremenitev za ostale dele proizvodnje, in da lahko to stori iz poslovnih razlogov relativno hitro, enostavno in relativno poceni. Delodajalca opogumlja k zaposlovanju možnost, da če delo imajo, zaposlijo, in če ni dela, če obstajajo poslovni razlogi, da lahko tudi odpove takšno delovno razmerje. To je po moji oceni ključno za odločitev delodajalca ali zaposli ali ne. Manj je pomembno to, ali ima raznorazne oblike na voljo. Če ima eno samo obliko na voljo, ki mu to omogoča, bo to možnost izbral, in zato želimo vas in delodajalce prepričati, da je pogodba o zaposlitvi za nedoločen čas s pomembno izboljšanimi in proceduralno poenostavljenimi postopki odpovedi le-te iz poslovnih razlogov, če dela ni, ustrezen odziv in celo bolj fleksibilna oblika od same pogodbe za določen čas. Zakaj? Bom poskusil ponazoriti na primerih. Delodajalec ima neko delo in na to delo in za to delo angažira delavca in ga zaposli za nedoločen čas in je to delo vezano na neko pogodbeno razmerje, na neko naročilo. Delodajalec se ves čas trudi – ker to naročilo ni večno, ni za nedoločen čas, je časovno omejeno –, da ta posel ohranja. Če mu slučajno to ne uspe po 13 mesecih in pol delovnega razmerja, mora imeti relativno v kratkem času možnost tega delavca tudi odpustiti iz poslovnih razlogov, mu za to dati odpravnino, ki mu pripada, in mu to predhodno sporočiti z nekim odpovednim rokom. Če delodajalcu ne nalagamo nikakršnih dodatnih administrativnih obveznosti, bo vsak delodajalec vedel 30 dni prej, da dela za konkretnega delavca ne bo več imel. Mislim, da takemu delavcu, ki dela, recimo, dve leti pri nekem delodajalcu in mu potem ta delodajalec odpove pogodbo iz poslovnih razlogov, le pripada kakšna polovička plače, odpravnine. Spoštovani, prav to smo naredili s tem zakonom. Delodajalec lahko s 30-dnevnim odpovednim rokom odpove delovno razmerje iz poslovnih razlogov, ob relativno primerljivi odpravnini z ostalimi državami, tukaj nič ne odstopamo, takrat, ko ugotovi, da so za to poslovni razlogi, in ni treba izvajati cele kopice nekih dodatnih procedur, ki jih je doslej predpisovala zakonodaja. Prej sem rekel, zakaj menim, da je to celo bolj fleksibilno od pogodbe za določen čas. Zaradi tega, ker pri pogodbi za določen čas prihaja do veriženj. Danes ga zaposli za 6 mesecev, potem mu podaljša še za 6 mesecev in mu potem verjetno podaljša še za 6 mesecev. Recimo, da mu tretjič podaljša za 6 mesecev, kar pomeni, da mu traja delovno razmerje, recimo, tam od 12. do 18. meseca. Recimo, da se zgodi, da ta delodajalec ostane brez dela 14. mesec, tudi to je možno, in dela delavca več ne potrebuje 15. mesec. Pogodba in postopki, ki jih predlagamo, mu omogočajo enostavnejše, cenejše prilagajanje na potrebe, kot pa to omogoča pogodba za določen čas. Kajti v primeru pogodbe za nedoločen čas ni druge kot, da ima delavca angažiranega do konca obdobja, torej 18 mesecev. Želimo vas opozoriti in poprositi, da skupaj z nami ali pa sami preverite te nove postopke, ki so bili doslej – individualne odpovedi govorim – ključna cokla nekonkurenčnosti in togosti naše delovnopravne zakonodaje. Vse mednarodne lestvice konkurenčnosti in togosti trga dela se opirajo na individualne postopke zaposlovanja in odpovedi. Te znatno olajšujemo in želimo sporočiti in prepričati vse tiste, ki mislijo, da ukrepi, kot je pogodba za določen čas, kot so razne druge oblike, nudijo fleksibilnost, da se motijo. Prepričani smo, da je pogodba o zaposlitvi za nedoločen čas, ki omogoča enostavno in hitro odzivnost na potrebe delodajalca glede dela, prava rešitev in korak k fleksibilnosti ter hkrati zagotavlja varnost zaposlenih. To se mi zdi izredno pomembno poudariti. Če bomo to percepcijo uspeli uveljaviti v socialnem dialogu in prepričati k temu delodajalce, potem verjamem, da bomo uspeli tudi vas. Ko govorimo o dodatkih, so dodatki del plačne politike. Praviloma so prepuščeni bipartitnemu dogovoru med socialnimi partnerji. Nova delovnopravna zakonodaja omogoča, da se delodajalci in delojemalci na bipartitni ravni dogovorijo o kakršnemkoli dodatku želijo in v kolikšni meri želijo. Predpisujemo določene dodatke, katerih višina ali tehnične podrobnosti, o katerih ste govorili, se lahko dogovorijo na bipartitni ravni. Sindikati sporočajo, da so se pripravljeni pogovarjati o dodatku na delovno dobo, seveda, v povezavi tudi z ostalimi vprašanji plačne politike. Zelo vesel bi bil, če bi nam skozi nekatere rešitve in nastavke skozi to zakonodajo spodbudili ta bipartitni socialni dialog in dogovor. To je drugo sporočilo paketa ukrepov, ki ga ponujamo.
Gospod Jožef Horvat ima besedo, za njim mag. Lejla Hercegovac.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, gospod minister! Mislim, da bi bilo zelo dobro, da bi to učno uro, čeprav relativno pozno, predvsem to zadnje, kar smo slišali s strani ministra, poslušali delodajalci, sindikati, pa še malo večje število poslank in poslancev. Uvodoma želim povedati, da sem za to, da soglašam, da ta nov zakon o delovnih razmerjih nadaljuje svojo parlamentarno pot. Jaz mu bom prižgal zeleno luč in prepričan sem, resnično, iskreno, trdno sem prepričan, da bo ustvaril neko novo okolje in da bo ustvaril neka nova razmerja med delodajalci in delojemalci. Tako kot vi se tudi jaz na terenu srečujem s posameznimi državljani, župani, s podjetji, in v sredini meseca septembra sem se srečal s predstavniki izjemno uspešnega slovenskega gradbenega podjetja, ki vsak mesec daje približno 700 plač. Vemo v kakšni situaciji je gradbeni sektor, zato to podjetje, tako poslovodstvo kot tudi vse zaposlene, izjemno rešpektiram. Dovolite, da preberem nekaj njihovih pripomb na predlagan zakon o delovnih razmerjih, ki, kot rečeno, datirajo iz 17. septembra letos, in so nekatere danes gotovo že irelevantne, ker so se tekom pogajanj nekatere od teh pripomb uresničile, v smislu, da jih danes ni več. Te pripombe bom storil v smislu apela sindikatom. Moja razprava je neko logično nadaljevanje razprave kolegice Katarine. Poslovodstvo tega gradbenega podjetja pravi takole: "Ne strinjamo se oziroma predlagamo ..." – naštevajo 12 točk. "Prvič, ne strinjamo se z ukinitvijo primerov dopustnosti sklenitve pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ..." – navajajo predvsem povečan obseg dela, sezonsko delo ter delo, ki po svoji naravi traja omejeno obdobje – "... saj so po našem mnenju prav te najbolj utemeljene in potrebne okoliščine za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas. Ne strinjamo se z višino oziroma omejitvijo 10 % zaposlitve za določen čas od števila zaposlenih za nedoločen čas, v družbi, kjer je v posameznih obdobjih potreba po delavcih večja. Drugič, ne strinjamo se z izplačilom odpravnin delavcem, ki so pri nas zaposleni za določen čas, ker povzroča dodatni strošek delodajalca. Tretjič, stopnja poskusnega dela po predlogu nove pogodbe o zaposlitvi se naj podaljša iz 5 mesecev na 9 mesecev, da delodajalec delavce lahko bolje spozna in oceni njegova znanja za določeno zahtevano delo. Četrtič, dodati je treba možnosti za večjo fleksibilnost delavcev. Petič, nasprotujemo uvedbi odpravninskega sklada v predstavljeni obliki, saj le-ta prestavlja dodatno finančno obremenitev za delodajalca, prispevek delodajalca 0,58 %, ter tudi administrativno obremenitev delodajalca. Šestič, predlagamo, da se odmor za malico ne všteva v delovni čas." Trd oreh. "Sedmič, predlagamo poenostavitve odrejanja režimov delovnega časa, način odrejanja dela po koncu obdobja 6 ali 12 mesecev, se ugotavlja, ali je prišlo do izravnave, ali se ure plačujejo kot nadure. Osmič, ureditev dodatka za delovno dobo izključno na delovno dobo pri zadnjem delodajalcu." Predlagal je, da je to treba prepustiti panožni kolektivni pogodbi. "Devetič, strinjamo se z dosledno izpeljavo sorazmernosti pri letnem dopustu in predlagamo, da se enak pristop uvede tudi pri regresu za letni dopust. Desetič, sprememba kraja, od koder delavec prihaja na delo, naj ne bi avtomatično vplivala na povišanje povračila stroškov prevoza brez ustrezne spremembe pogodbe o zaposlitvi. Enajstič, izplačilo povračila stroškov prevoza na delo in iz dela pripada zaposlenemu glede na dejansko razdaljo od kraja bivališča do delovnega mesta, če ta razdalja znaša več kot 2 kilometra. Pri tem se upošteva najkrajša možna pot in najcenejše prevozno sredstvo." Zadnja pripomba, dvanajsta: "Skrajšati bi bilo treba število dni odsotnosti z dela zaradi bolezni ali poškodbe izven dela, za katere izplačuje delodajalec nadomestilo plače v svoje breme." Zaključujem in še enkrat pravim, da so te pripombe nastale 17. septembra. Nekatere so, gospod minister, že danes odpravljene. Mislim, da so nekatere takšne, da bi jih tudi sindikati sprejeli, vse v tem smislu, da ustvarimo boljše okolje za nova delovna mesta. Ne razumeti, da nisem za to, da bi sindikate poslušali. Sem za to, da jih poslušamo in da jih upoštevamo, ampak, kot sem že večkrat povedal, delovna mesta bodo odpirali gospodarstveniki. Hvala lepa.
Mag. Lejla Hercegovac, potem gospod Srečko Meh.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, poslanke in poslanci! Kriza v gospodarstvu je opozorila na pomanjkljivosti delovne zakonodaje na področju varstva pravic delavcev, učinkovitega sistema uveljavljanja pravic delavcev ter inšpekcijskega nadzora in preprečevanja zlorab. Veljavni Zakon o delovnih razmerjih je bil sprejet v letu 2002 in spremenjen leta 2007. Republika Slovenija je v letu 2010 odpovedala konvencijo MOD št. 89 o prepovedi nočnega dela žensk v industriji in gradbeništvu. Obžalujem, da je to narejeno zaradi otrok. Sedanjo ureditev prepovedi nočnega dela žensk v industriji in gradbeništvu vežete na prehodno obdobje do odpovedi konvencije. Do kdaj bo prehodno obdobje, gospod minister?
Gospod Srečko Meh, potem gospod Rihard Braniselj.
Prijazen pozdrav, gospe in gospodje. Najbrž bi bilo treba reči, da danes sprejemamo na nek način najbolj pomembne zakone, lahko da so tudi krizni – pokojninski, trg dela, delovna razmerja –, pa bi bilo dobro, gospod minister, ko bi slovenska vlada napovedala rezultate, da bi rekli, da so to cilji, ki jih bomo zasledovali, toliko bomo imeli več zaposlenih toliko, bo večji potem družbeni proizvod. In potem bi vam jaz z veseljem dal podporo. Ampak tega ni. Če zelo preprosto rečem, stopnja brezposelnosti je, recimo, za letošnje leto 11,9, za leto 2013 13,1 in za leto 2014 napovedana 13,1. Tako pravijo v Umarju, kjer napovedujejo, da se bo to zgodilo. Pa me zanima, ali je ta stopnja brezposelnosti z ukrepi, ki jih tukaj predvidevamo, ali brez ukrepov? Zelo rad bi slišal, kakšna bo stopnja brezposelnosti potem, preprosto zato, da vemo, kakšen je naš cilj. Delovna zakonodaja je bila pred 4, 5, 6, 7 leti popolnoma v redu. Takrat je bila stopnja brezposelnosti bistveno nižja, takrat so bila delovna mesta, takrat je bilo delo in podjetja so zaposlovala. Takrat je bila stopnja bistveno boljša. Danes je vprašanje, da bi lahko sprejeli delo za določen čas, če bi to bili začasni ukrepi, če bi rekli, da za dve leti sprejemamo takšne in takšne ukrepe, da bomo v teh dveh letih bomo odprli toliko in toliko delovnih mest, pa tega ne naredimo. Zdaj govorimo o tem, pred tem pa bi najbrž morali narediti analizo brezposelnih, strukturo, koliko je dejansko strukturno brezposelnih zaradi tega, ker so težko zaposljivi, in koliko je tistih, ki ne dobijo dela, pa imajo primerno izobrazbo. Prav tako tudi analizo potreb v gospodarskih družbah, kaj gospodarske družbe potrebujejo, če sploh kaj potrebujejo. Če je zdaj krizni čas, o čemer se vsi skupaj strinjamo, potem so potrebni tudi krizni ukrepi, ki bi zelo jasno imeli zadaj osnovo v gospodarstvu, ker sicer bo vsaka gospodarska družba povedala svoje zaključke. Lahko tudi jaz povem, kaj bi, recimo, odgovarjalo delodajalcem, recimo, v sredini, iz katere izhajam in bi na tej osnovi morali reči, da lahko, ampak ti ukrepi ne bi smeli veljati več kot dve leti, kot začasni ukrepi, in potem bi morali reči, da od tam naprej pa sprejemamo novo zakonodajo. Sicer pa vse skupaj preložimo na ramena delavcev in ne odpiramo novih delovnih mest, nimamo dodatnih zaposlitev. Če prištejemo k brezposelnim še tiste, ki odhajajo iz Slovenije ven, potem je ta slika še veliko slabša, zato se mi zdi, da bi morali zlasti tukaj govoriti o začasnih ukrepih in o tem, da se s sindikati in delodajalci nismo dogovorili, da je danes razprava na silo, če tako rečem, zato, ker še sploh ne vemo, kakšni bodo v resnici sprejeti zakoni. Zato se mi zdi, da bi mnogo lažje govorili o tem, če bi imeli zadaj dobro analizo potreb in tudi, če bi razumeli, kaj delodajalci hočejo. Če imamo delovna mesta, imamo delovna mesta, ali nimamo delovnih mest. To je tisto, je delo ali ni dela. Sicer bomo samo zaostrili delovno zakonodajo, z delavci bodo slabi delodajalci delali še grše, še manj pravic bo za delavce, in zagotovo delavci za položaj, v katerem je Slovenija in tudi svetovno in evropsko gospodarstvo, niso krivi. Krive so lahko banke, krivi so lahko pohlepni menedžerji, krivi so predvsem tisti, ki so delo organizirali in ne gre drugače, kot da krivdo enakomerno prenesemo. Hvala lepa.
Minister Vizjak ima besedo.
Hvala lepa. Te napovedi Urada za makroekonomske analize in razvoj glede stopnje brezposelnosti, ki ste jih prebrali, so ob spontanem scenariju. To je scenarij brez sprejetih ukrepov. Prepričan sem, da če nam uspe te ukrepe sprejeti, da bo stopnja brezposelnosti zaradi tega nižja. Koliko nižja je odvisno od tega, koliko bodo prijeli in ali bodo sprejeti ostali ukrepi, glede na vse te referendumske pobude, ki jih predlagamo za oživitev gospodarstva. Te zadeve so povezane. Še enkrat, delovnopravna zakonodaja ne bo odprla nobenega novega delovnega mesta. Bo pa omogočila, da se na odprta delovna mesta pogumneje zaposluje. To je cilj delovnopravne zakonodaje in reforme trga dela. Vprašanje je bilo, ali je bila pred 4 leti delovnopravna zakonodaja dobra. Ne, ni bila, ampak tega nismo toliko čutili v stopnji brezposelnosti, zaradi tega, ker je bil trg dela bolj balansiran. Na trgu dela smo imeli več ponudbe delovnih mest in glede na povpraševanje po delu so vsi tisti, ki so želeli delati, kljub relativno togi delovnopravni zakonodaji, dobili delo. Spomnim se, kot gospodarski minister leta 2007, tudi prve polovice 2008, ko smo imeli obratne probleme, ko smo se srečevali s tem, da ni bilo delavcev za potrebe delodajalcev, ne glede na delovnopravno zakonodajo. S tem želim še enkrat poudariti, kako pomembno je pri zaposlovanju in spopadu z brezposelnostjo gospodarsko okrevanje oziroma ustvarjanje novih delovnih mest. Ob tem pa je zelo pomemben deležnik učinkovita delovnopravna zakonodaja. Pred 4 leti je nismo imeli. Mogoče smo manj to sami čutili, nato so nas pa vedno znova opozarjale lestvice konkurenčnosti, ki so bile danes že citirane, verjetno jih poznate. Na teh lestvicah konkurenčnosti smo po trgu dela in po delovnopravni zakonodaji na samem repu, še zlasti, ko govorimo o sklepanju in odpovedi individualnih delovnih razmerjih. Še odgovor gospe, ki je spraševala glede konvencije, ko govorimo o nočnem delu žensk. Ta konvencija je za Slovenijo nepotrebna in to smo ugotovili skupaj s socialnimi partnerji, kajti nočno delo žensk je urejeno z direktivami Evropske unije. Še več, ta konvencija zahteva tudi dodatna birokratska opravila, ki so nepotrebna. Zahteva vlogo delodajalca za soglasje k nočnem delu, zahteva neke postopke, tako na zavodu kot pri inšpektoratu oziroma na ministrstvu na inšpektoratu, ki so povsem nepotrebni in zato smo poenostavili postopke, ohranjamo pa v skladu z direktivami Evropske unije vse zahteve, ki jih morajo delodajalci spoštovati, da lahko organizirajo evropsko primerljiv način opravljanja nočnega dela žensk. Konvencija je pri tem predstavljala samo neko birokratsko breme, ki smo se ga v soglasju s socialnimi partnerji odrekli.
Gospod Rihard Braniselj, potem gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik. Moja razprava bo šla v smeri grajanja 55. člena zakona in sicer v tistem delu, ki govori o omejitvi sklepanja pogodb za določen čas. Kot je sedaj predvideno, omejitev govori o tem, da več kot 15 % vseh pogodb ne sme biti pogodb za določen čas, ali je to v zakonu ali pa prenešeno v kolektivno pogodbo. Zaposlitev za določen čas je izjemne vrste zaposlitev, ki jo zakonodaja pozna in je dopuščena zgolj v izjemnih primerih, ko gre za začasno nadomestitev začasno odsotnega delavca, ko gre za začasno povečan obseg dela in ko gre za neko delo, ki je projektno organizirano in traja začasen določen čas. So še drugi razlogi, ampak bistvo je, da ima delodajalec možnost, da ima podjetnik možnost, da se odzove s to obliko zaposlitve, da te rizike pri poslovanju sanira na ta način, da zaposli določen del delavcev, kolikor jih potrebuje za določen čas. Ta inštitut je ves čas pod drobnogledom delovne inšpekcije. Kakršnakoli odstopanja od zakonskih normativov glede dopuščenih zaposlitev za določen čas so podvržena strogi delovnopravni sankciji. Če se ne spoštuje zakonodaja, potem se smatra, da takšna pogodba ni za določen čas, ampak za nedoločen čas. To pa je najhujša sankcija, ki lahko doleti delodajalca. Govorim o omejitvah, ki so sedaj v zakonu. Do sedaj teh omejitev v sedaj obstoječem zakonu o delovnih razmerjih ni bilo in je prav, da jih ni bilo. Ta rešitev, ki sedaj prinaša te omejitve, pa je zame osebno in tudi za Državljansko listo, neprimerna. Gre za nedopustno administrativno obremenitev delodajalca, povsem brez potrebe. Občutek imam, da je ta administrativna ovira prišla s strani inšpekcijskih služb,da bi na ta način lažje obvladovali, lažje kontrolirali pogodbe za določen čas. Moram reči, da je to popolnoma napačen inštrument, popolnoma napačna filozofija. Nadzor je še zmeraj možen in tudi po obstoječi rešitvi tu ni nikakršnega problema. Poglejte, kaj bi se zgodilo, če bi ta rešitev obveljala. Delodajalec mora še poleg vsega ostalega, na kar mora ves čas paziti, paziti še na to, da bo pravilno obračunaval te odstotke. Pri tem zaposlovalcu, podjetniku v firmi, se bo še nekdo moral s tem ukvarjati. Na delovni inšpekciji se bo moral nekdo ukvarjati s tem, da bo te odstotke kontroliral. Govorim o tem, da gre za nedopustne administrativne ovire, za katere smo rekli, da naj jih ne bo, in jih odpravljamo na vseh možnih nivojih, na vseh možnih področjih. Tu pa jih dobivamo nazaj, brez kakršnekoli potrebe in brez kakršnegakoli smisla. Želel bi, in mislim, da bomo v nadaljevanju postopka sprejemanja te zakonodaje naredili vse, da se ta administrativna ovira iz predloga zakona odstrani, brez kakršnekoli škode za katerekoli pravice, ki so tako ali tako varovane. Odstranimo te administrativne ovire in jih ne vnašajmo tja, kjer to sploh ni potrebno. Hvala lepa.
Gospod minister.
Hvala lepa. Spoštovani, z vami se strinjam v oceni, da je pogodba za določen čas izjema in da je pravilo pogodba za nedoločen čas. To je vse v redu in prav v teoriji, v praksi je pa obratno. V praksi se praviloma sklepajo pogodbe za določen čas in izjemoma pogodbe za nedoločen čas, o tem govorijo številke. Res je, zelo lepo je napisano, v katerih primerih se lahko sklepajo pogodbe za določen čas. Hkrati je tudi res, da se praktično vsi ti primeri zlorabljajo, ker so neugotovljivi. Povejte mi, spoštovani, ali je možno, da kdo danes v teh kriznih časih, ko je zelo turbulentno glede naročil pri delodajalcu, ugotovi, kaj je normalen obseg dela in kaj je povečan obseg dela. Menim, da je to praktično nemogoče ugotoviti. Pa ne samo, da jaz to menim, to ocenjujejo tudi tisti, ki nadzirajo delovnopravno zakonodajo. Zato se zlorablja inštitut pogodbe za določen čas in zato se verižijo pogodbe za določen čas preko vse zdrave, razumne logike. Če bi se držali kot pijanec plota zapisov in spoštovali zakonske omejitve, ne bi bilo nobenega problema. Ker pa imamo v tej naši družbi in državi še veliko iznajdljivosti, lahko smo jo povzeli po naših nekdanjih južnih bratih, je situacija takšna, kot je. Povzroča neke druge deviacije v družbi, ki so nezaželene in presegajo interese zaposlenih in delodajalcev. To je to, da so mladi v relativno brezpravnem položaju angažirani skozi razne pogodbe, zlasti pogodbe za določen čas, večino svojega dela. Posledično težko načrtujejo svojo prihodnost, kaj šele družino, so v nekem relativno nestabilnem položaju, brez normalnih pravic, ki gredo zaposlenim za nedoločen čas. To je ta tako imenovana segmentacija, ki jo želimo preprečiti. To presega interese delodajalcev, to je tudi interes družbe. Tudi interes države in verjetno te koalicije je, da zmanjša to segmentacijo. Spoštovani, mi smo na voljo za ideje in možne ukrepe, da se zmanjšuje to segmentacijo drugače, kot smo predlagali. Ne vztrajamo na tem, to sem že tudi uvodoma povedal, ne vztrajamo na kvotah. Vendar menimo, da je prav in treba narediti korak naprej in znižati segmentacijo na trgu dela oziroma spodbujati delodajalce k zaposlovanju za nedoločen čas in ne spodbujati delodajalcev k zaposlovanju za določen čas. Mimogrede, ti dve pogodbi sta v neizenačenem položaju, tako za delavca kot za delodajalca. Namreč, če nekdo zaposli delavca preko pogodbe za določen čas za dve leti, kar sme početi, delavec ni upravičen do odpravnine in tudi ne do odpovednega roka. Imamo torej neenake pravice za primerljivo delovno razmerje. Zato menim, da je še kakšen ukrep, ki ne bi spodbujal zaposlovanja za določen čas in bi spodbujal zaposlovanje za nedoločen čas, kar je tudi eden izmed temeljnih ciljev te zakonodaje.
Gospod Tomaž Lisec, za njim mag. Stanko Stepišnik.
Lep pozdrav še enkrat v mojem imenu! Ko sem pregledoval ta špeh in se pripravljal na razpravo, v bistvu niti nisem vedel, kje naj začnem. Zato sem si za začetek sposodil eno analizo Umarja, kjer je jasno zabeleženo, da se je trg dela v Sloveniji krizi prilagodil predvsem z zmanjšanjem števila zaposlenih. Kljub ogromnemu finančnemu prilivu sredstev v prejšnjem mandatu, so bile številke konkretno dokazane. V bistvu so šle čisto v napačno smer. Kajti Umar je zapisal: "Zaradi manjše gospodarske aktivnosti se je v Republiki Sloveniji v obdobju 2008–2011 povečala brezposelnost, v obdobju 2009–2011 pa strukturno neskladje na trgu dela." Mislim, da moramo s cilji in nameni zakona zasledovati trende, da bom te negativne rezultate spreobrnili v drugo oziroma pozitivno smer. Kar nekaj predhodnikov se je dotaknilo segmentacije na trgu dela, predvsem problema začasnih zaposlitev med mladimi, med tistimi, ki prvič vstopajo na trg dela. Vsi imamo neko anomalijo, ki se ji reče študentsko delo, ki ima posebej v teh kriznih časih pozitivne učinke. Drugače sam menim, da ima predvsem negativne učinke na trg dela, kljub temu, da sem tudi sam uporabljal to študentsko delo v času študija, da sem se lažje preživel. Imamo še druge takšne in drugačne oblike dela, ki sicer odstopajo od našega ideala, od zaposlitve za nedoločen čas. Imamo kratkotrajno delo, delo po podjemni pogodbi, avtorsko pogodbo in, najslabše od vsega možnega, imamo tudi delo na črno. Čeprav študentsko delo ni predmet oziroma vsebina tega zakona in zato verjetno ne bi imelo smisla preveč razpravljati, pa ne moremo mimo tega, če hočemo nekoč v prihodnosti najti rešitve, da to študentsko delo oziroma delo mladih približamo, da lažje vstopijo na trg dela. Zakaj? Ogromno študentov, ki z veseljem uporabljajo študentsko delo – pa tudi delodajalci to delo zelo radi uporabljajo – se potem znajde z diplomo v roki in s čakalnico na zavodu za zaposlovanje, kajti v tistem, kar so prej delali uspešno preko napotnice preko študenta, jih kar naenkrat nek drug študent nadomesti, ker je cenejši in bolj fleksibilen. Kot sem rekel, študentsko delo ni tema tega zakona, ampak mislim, da bo nekoč v prihodnosti in to čimprej treba temu vprašanju posvetiti malo več pozornosti. Ko sem se pripravljal na razpravo, nisem vedel, na kaj bi se bolj osredotočil, kajti to gradivo, ki je zelo obsežno, odpira mnogo pomembnih vprašanj – zaposlitev za določen oziroma nedoločen čas, poskus izkoreninjenja dela na črno, varnost na eni strani in fleksibilnost na drugi strani, pomen inšpekcij, varovanje starejših, vstop mladih na trg dela, odpravnine itn. Po mojem mnenju je vse to zelo pomembno. Kot vemo, vrag vedno tiči v podrobnostih. Upam, da se bodo tekom razprave tako znotraj parlamenta kot znotraj usklajevanja s socialnimi partnerji te zadeve razrešile in prav temu dejstvu, da se Vlada skupaj s sindikati in delodajalci skuša čim bolj uskladiti, dajem poseben pomen. Malo me žalosti, da smo komaj danes slišali s strani opozicije, da so pripravljeni sodelovati pri usklajevanju pri teh zakonih, dva meseca so pa se verjetno ukvarjali s kakšnimi drugimi zadevami in so se bolj kot z vsebino ukvarjali s tem, zakaj smo bili v prejšnjem mandatu štirikrat proti. Še enkrat ponavljam, ni bil SDS štirikrat proti, proti so bili upokojenci, študenti, sindikati in še kakšna druga skupina, ki ste jo v prejšnjem mandatu povozili, tako kot ste povozili predloge opozicije. Poln kup papirja smo vam predlagali, pa jih verjetno niste niti pregledali, ampak ste jih vrgli stran in to se vam oziroma celotni državi sedaj maščuje. Glede na to, da so pozivi k reformi, pozivam opozicijo, da stopimo skupaj. Tako kot sem že prej pri eni razpravi rekel, delavci in delodajalci niso levi in desni, vsi so državljani Republike Slovenije in za vse je treba poskrbeti v najboljši meri. Jutri se bo verjetno marsikdo med nami udeležil tako imenovanega gospodarskega vrha, ki ga pripravlja Gospodarska zbornica Slovenije. Upam, da bo glas tega gospodarstva segel do nas, koalicije, do Vlade, sindikatov oziroma vseh tistih deležnikov, ki imajo besedo pri pripravi zakonodaje. Morda nekaj glede varovanja zaposlitev. V bistvu me je zelo streznil tale citat: "Na podlagi indeksa varovanja zaposlitev, ki so ga razvili strokovnjaki OECD za primerjave ureditev trga dela v nacionalnih ureditvah in razvrščanje držav po merilu vpliva varovanja zaposlitve na raven zaposlenosti, se na žalost ugotavlja, da Slovenija spada med države z najmanj fleksibilno delovno zakonodajo." To je še en poziv več, da je treba prisluhniti gospodarstvu. Ne pravim, da ni treba prisluhniti tudi sindikatom, sem celo mišljenja, da je treba prisluhniti delavcem. Delavci so tisti, ki delajo, sindikati včasih igrajo neko čudno oziroma dvorezno vlogo, včasih izkoriščajo svojo moč, ki jo imajo v tej državi, za čisto napačne vzgibe in vsebine. Tako da, minister, ko se boste usklajevali, upam, da boste kakšno minuto več kot sindikatom, ki si včasih grabijo politiko, namenili gospodarstvenikom. Zakaj? Če enkrat stisnemo gospodarstvo za vrat, lahko nehamo sanjati o varnosti delavcev, ker dela tako ali tako ne bo. Težko prebavljam besedno zvezo varna fleksibilnost. Sindikati bi varnost, delodajalci pa fleksibilnost, če damo skupaj, vržemo v nek koš, mislim, da s tem predlogom zakona ne bo nihče zadovoljen in ne bomo našli tiste rešitve, ki si jo verjetno vsi želimo. Mislim, da smo vsi enakega mnenja, da za to delovno zakonodajo, ki jo sprejemamo danes, v prvi obravnavi, čez noč ne bomo s paličico našli vseh težav in jih rešili, ampak so dober signal tako slovenskim delavcem kot tudi slovenskemu gospodarstvu, da se vsi zavedamo reševanja, tudi mi, politiki, čeprav se včasih zdi, da smo daleč konceptualno narazen, da se vsi strinjamo s temi rešitvami in jih tudi podpiramo. Zato jaz osebno izražam podporo predlogu zakona, ki ga imamo danes pred sabo, v tem času, do sprejetja, pa verjamem, da bomo skupaj stopili koalicija, opozicija, Vlada, sindikati in gospodarstvo, da ta zakon v finalnih fazah čim bolj izboljšamo. Hvala.
Mag. Stanko Stepišnik, potem gospod Franc Jurša, če ga pa ne bo, pa gospod Janko Veber.
Hvala lepa za besedo. Eno pobudo bi imel za gospoda ministra, prosim. To je predlog enega podjetnika. Govori, kako bi uporabili, vnesli v zakonodajo inštitut osebne storitve oziroma osebne asistence. Osebne storitve bi predstavljale tiste in take storitve, za katerih opravljanje niso potrebni lastni prostori, posebna oprema ali biti izpolnjeni določeni pogoji glede varstva okolja, opremljenosti ali posebne strokovne izobrazbe. Da se inštitut ne bi izigraval in bi delodajalce preko tega inštituta zaposlovali, kot danes recimo študentsko delo, bi bilo prav, da jih nek podzakonski akt, taksativno, da bi jih naštel. To gre predvsem v pomoč starejšim, bolnim na domu. Po nekaterih podatkih opravlja to delo v Sloveniji 150 tisoč ljudi. To delajo prostovoljno, proti plačilu, nekateri pa preko espeja. Opravljanje večstanovanjskih hiš, čiščenje prostorov, urejanje vrtov, vzdrževalna dela na stanovanjskih hišah in drugih objektih in podobno, inštruiranje pri učenju, storitve pri izvajanju najrazličnejših športnih, kulturnih in podobnih prireditev – to se danes opravlja preko študentskega dela –, storitve pri informacijskem opremljanju in vzdrževanje informacijske opreme, delo turističnega vodiča in podobno, delo trenerjev in podobna dela v javnih športnih društvih, predvsem pri delu z mladino in podobno. Na enak način bi se lahko registrirali tudi vsi, ki niso kmetje, imajo nekaj zemlje in bi se vključili v mrežo proizvajalcev sadja, zelenjave in drugih vrtnin. Tako bi inštitut osebnih storitev predstavljal prvi korak pri začetkih inkubacije podjetniškega delovanja. Danes mora posameznik registrirati espe, pa jih polovica propade, ker se na espe takoj prisesa država, z davki, prispevki, nastajajo stroški vodenja poslovnih knjig in podobno. Socialni sistem bi moral biti naravnan tako, da se ne bi zmanjševali socialni transferji, dokler posameznik ne bi presegel določenega zneska. Davčni urad bi lahko računovodstvo za nosilce osebnih storitev uredil z enostavnim računalniškim programom. Predvsem je pomembno, da bi se tako na eni strani odpirala možnost, da si ljudje samo z delom povečujejo svoj socialni standard, na drugi strani pa bi se povečali prihodki v državno blagajno in še posebej pokojninsko in zdravstveno. Inštitut osebne storitve bi lahko razširili tudi tako, da bi dijaki, študentje, tudi tisti, ki pavzirajo in so končali izobraževanje, pa še niso dobili službe, opravljali na ta način tudi druga dela, to, kar delajo danes z napotnicami študentskega servisa, in bi s tem rešili vsa prerekanja o študentskem delu in anomalijah, ki jih na trg dela prinaša. Na mah bi tako odpravili vse navidezne vpise, ki jih je na tisoče in delajo izobraževalni sistem nepregleden, ker mladi na ta način rešujejo svojo socialno varnost, ker druge možnosti ni. Hvala lepa. Prosim za to pobudo, če jo nesete v [[...]] [[izklop mikrofona]]
Izvolite, minister.
Spoštovani! Vam z veseljem odgovorim, da to že obstaja. Imenuje se sicer nekoliko drugače, osebno dopolnilno delo. Ta zadeva obstaja, je zelo podobna temu, kar ste opisali. Z veseljem pojasnim tudi okoliščine in vse podrobnosti tega inštituta, ki že obstaja formalno v našem pravnem redu osebnega dopolnilnega dela, gospodu, ki ga to zanima oziroma, ki ne pozna tega inštituta in verjamem, da če boste malo pobrskali po internetu oziroma po obstoječi zakonodaji, da boste našli. Če pa želite, vam z veseljem pisno obrazložimo vse podrobnosti inštituta osebnega dopolnilnega dela. Je pa prav odgovor na to, kar se nekoliko drugače imenuje v tej vaši pobudi.
Gospod Stepišnik, kaj ste mislili, repliko?
Ne, samo kar je bilo ponujeno. Prosim, če res daste to pismeno, tako kot ste rekel.
Dobro. Pozna ura je, ampak poslovnik še velja. Gremo dalje. Gospod Janko Veber, potem mag. Ivan Vogrin.
Hvala. Gospod minister, bom nadaljeval tam, kjer sem nehal prej v razpravi, ko sem videl, da nimate koncepta dela Vlade, predvsem v odnosu do ohranjanja delovnih mest. Umar napoveduje povečevanje števila brezposelnih v Sloveniji. Noben ukrep, ki bi bil mogoče potreben za to, da bi se preprečilo, da bi šlo katero od podjetij v vašem mandatu v stečaj – niste odreagirali, ampak ste mirno pustili, da gredo podjetja v stečaj in za vas je problem rešen. Nobenega konkretnega koncepta. Če primerjam ta zakon, ki ga zdajle obravnavamo, o delovnih razmerjih, in prejšnji zakon o trgu dela – pri zakonu o trgu dela je jasno, da znižujete finančno nadomestilo za čas brezposelnosti, predvsem za prve tri mesece. Tudi skrajšujete obdobje za prejemanje tega nadomestila. Po drugi strani s tem zakonom poenostavljate postopek odpuščanja in pri prejšnjem zakonu celo predvidevate 9 milijonov evrov prihrankov na račun brezposelnih. Kako, če se bo število brezposelnih povečevalo? Ni nobenih detajlnih izračunov za zakone, ki jih obravnavamo in to je največji problem. Če že sprašujete po predlogih itn., poglejte, prejšnja Vlada je imela zelo konkretne izkušnje z gospodarsko krizo in je to krizo obvladovala na način, da je ohranjala število delovnih mest, tudi tistih in predvsem tistih, ki so sklenjena za nedoločen čas, na način, da je subvencionirala del delovnega časa zato, da so ljudje ohranili delovno mesto za nedoločen čas in, ko je naročilo prišlo, je podjetje imelo takoj delavca na razpolago. To je bil prvi val krize, ki smo ga na ta način obvladali in bi bil še uspešnejši, če bi bila sprejeta pokojninska reforma. Danes se nahajamo v drugem valu krize. Tega smo se vsi bali, da bo pri tej gospodarski krizi prišlo do dvojnega w-ja. Nahajamo se torej v drugem valu krize, vendar je reakcija s strani Vlade praktično nikakršna. Kar bi bilo primerno je, da se sprejema ustrezna davčna zakonodaja, ne pa, da se v času, ko je bila zabeležena gospodarska rast, znižuje davke pri kapitalu in se s tem znižuje tudi prihodek v proračun. Če tega ne bi počeli, bi danes lahko imeli ukrepe, da bi podjetjem, ki imajo možnost zaposlovati za nedoločen čas, pomagali na način, če slučajno zapade zaradi gospodarske krize ali drugih poslovnih okoliščin v težave, da mu za neko obdobje država subvencionira za tiste, ki so zaposleni za nedoločen čas, del delovnega časa. Zelo konkreten primer, ki je bil uveden in je prinesel uspeh in tudi ohranil številna delovna mesta. Zakaj se o tem ne razmišlja, zakaj se ustrezno ne sprejema davčna zakonodaja, ki bi to omogočala? Ni dovolj reči, da bomo še naprej zmanjševali kapital. Tudi v tem mandatu ste mu zmanjšali obveznost, vendar novih delovnih mest ni. Ko ste že omenjali, koliko uspešnih predlogov ste dali v prejšnjem mandatu, imate zdaj priložnost, da jih vse predlagate. Vendar, težava vaših predlogov je bila v tem, da ste zmanjševali obremenitve, niste pa teh nadomestili z drugimi viri, ki bi to manko izenačili. To je bila težava.
Minister, izvolite.
Spoštovani predsednik. To so zame res zelo prijetni izzivi, odgovoriti na taka vprašanja, čeprav imate prav nekateri poslanci, da zopet zahajamo v zgodovino, ampak kaj hočemo, če to poslušamo. Zopet govorite o stvareh brez koncepta. Jaz lahko z vso odgovornostjo trdim, gospod Veber, da je bila vaša Vlada ob nastopu gospodarske krize totalno brez koncepta. Še več, niste niti vedeli, kako se odzvati in ste pričakovali in upali, da bo kriza trajala pol leta, da boste počepnili, vihar bo minil in vse bo šlo dalje kot prej. Zato ste tudi sprejemali ukrepe, ki bi zgolj preprečili socialno stisko tistih, ki so ostali brez dela, ne pa, ki bi delo dali, ki bi ustvarjali pogoje za to, da podjetja zadihajo v času krize, da z delom ohranjajo delovna mesta, ne pa z nadomestili za čakanje na delo, delovna mesta. To je bil vaš koncept, ki je bil totalno zgrešen, ker ste podcenili krizo, za katero ste mislili, da bo trajala zelo kratko obdobje. Porabili ste ogromno proračunskega denarja, zadolžili to državo do skrajnosti, do maastrichtskih meja. Naredili pa ste naslednje. Ustvarili ste oziroma povečali ste brezposelnost med slovenskimi državljani za 50 tisoč. S 60 tisoč brezposelnih leta 2007 oziroma v začetku 2008 je v vašem mandatu uspelo to število zrasti na 110 tisoč. Uspeli ste izgubiti še dodatnih najmanj toliko, če ne več delovnih mest tistih, ki so delali preko delovnih dovoljenj v Sloveniji in se v to prvo kvoto ne vštevajo. Zapravili ste krepko preko 100 tisoč delovnih mest in vi zdaj meni govorite, da ste imeli koncept in da ste ohranjali število zaposlenih. Ohranjali ste število zaposlenih tako, da ste podvojili število brezposelnih in da ste prepolovili število tistih, ki delajo preko delovnih dovoljenj. Hvala lepa za take učinkovite ukrepe. Tega se mi ne gremo. Če pogledate napovedi Umarja za letošnje leto glede porasta števila brezposelnih, lahko ugotovite, da se številke niso uresničile, da smo bolj zajezili brezposelnost, da je bil prirastek brezposelnih zgolj v oktobru, zaradi prihoda novih mladih, ki so končali šolanje. Ustvarjali smo kar nekaj zaposlitev skozi učinkovite ukrepe aktivne politike zaposlovanja. Nismo branili neproduktivnih delovnih mest, ampak smo mlade in brezposelne zaposlovali na nova delovna mesta, ki so se pojavila v podjetjih, ki so bila perspektivna in ki so lahko zaposlovala. Spoštovani, mi imamo še kako dober koncept. Koncept ne temelji na spodbujanju nedela, temveč na tem, da skozi ukrepe aktivne politike zaposlovanja zaposlimo brezposelne tam, kjer delo je.
Replika, gospod Veber.
Minister, res ste mojster sprenevedanja. Vaša vlada je do zaključka mandata trdila, da krize ni. Naša vlada se je s krizo soočila, jo reševala, predlagala rešitve, padle so na reformi, in dokazano smo ohranili delovna mesta. Delovna mesta so bila izgubljena zaradi gospodarske krize, in to vam [[...]] [[izklop mikrofona]]
Dobro. Bosta debato nadaljevala še v preddverju. Na tej točki, tako kot smo bili dogovorjeni, ura je 11, prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Še obvestilo. Predsednik Odbora za gospodarstvo me je obvestil, da se bo seja odbora začela čez 10 minut, torej ob 23. uri in 10 minut, v tako imenovani tihi sobi. Predsedniku odbora gospodu Hanu in ekipi želim uspešno nočno delo, ostalim pa lahko noč.