Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 22. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Janja Sluga od 12. ure dalje, Nada Brinovšek, mag. Karmen Furman, dr. Franc Trček, Matjaž Han, Franc Rosec, Jožef Horvat od 10. do 17. ure, Franc Kramar, Aljaž Kovačič, Tomaž Lisec in mag. Dušan Verbič do 13. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O TUJCIH, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 38 poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Matejem T. Vatovcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade Alešu Hojsu, ministru za notranje zadeve.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! S to novelo, Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih, želimo urediti naslednje stvari. Najprej je treba prenesti direktivo iz pristojnosti EU, torej direktivo, s katero zamujamo že skoraj dve leti in pol, zadeva naj bi bila implementirana v letu 2018. Gre za Direktivo o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene raziskovanja, študija, opravljanja pripravništva, prostovoljnega dela, programov izmenjave učencev ali izobraževanja pri projektih in dela varušk au pair. Torej gre za direktivo, s katero olajšujemo možnost prebivanja oziroma izvajanja vseh naštetih aktivnosti v Republiki Sloveniji za državljane tretjih držav. Praktično povzemamo direktivo v celoti, razen v tistem delu, ki govori o varuškah, tega dela enostavno nismo vključili. Nadalje v zakonu implementiramo nov 10.a člen Zakona o tujcih. Kot veste, je bil del tega zakona na Ustavnem sodišču razveljavljen, zato tokrat v 10.b členu oziroma 10.a členu zadevo rešujemo malce drugače. Uvajamo tudi v ta zakon pojem kompleksne krize. Kompleksna kriza je sicer opredeljena v Zakonu o Vladi Republike Slovenije. V primeru nekega večjega incidenta oziroma v situacijah, kot se je zgodila, recimo, v letu 2015 in 2016, bomo tokrat zadeve reševali tako, da bo Vlada razglasila to kompleksno krizo in začasno suspendirala izvajanje zakona ad personam, kar pa smo poskušali – in verjamem, da smo tudi uspeli – uskladiti točno tako, kot je naložilo Ustavno sodišče, zato je po našem mnenju ta člen zakon zdaj skladen z zakonom. Obenem v zakonu implementiramo tudi Sporazum o izhodu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo. Vse to je posledica, kot veste, izhoda Velike Britanije z 31. 12. lanskega leta. Nadalje so še druge spremembe, ki jih uvajamo. Pa bom povedal samo ključne stvari, kasneje bomo v razpravi lahko detajlno obrazložili, kaj je predmet zakona. Torej, prva stvar, ki je nekako na novo urejena, je vračanje tujcev, ki v državi prebivajo nezakonito. Uvajamo dve kategoriji, torej uvajamo 30-dnevni prostovoljni izhod iz države, pri čemer so predvidene globe, v kolikor tega prostovoljnega odhoda ni, sankcije, ki v končni konsekvenci lahko privedejo tudi do tega, da je taki osebi za nadaljnje leto ali celo več prepovedan ponoven vstop v našo državo. Podaljšujemo rok za združevanje družin. Združevanje družin podaljšujemo z enega na dve leti, pri čemer pa deloma dopuščamo izjemo, torej če je otrok, ki ima samo enega starša pri nas, seveda ta izjema ne velja, ali pa če je nekdo skrbnik tega otroka, lahko družino združuje tudi pred tem časom. Primeri so bili, ko so pri nas, recimo, bile visoko izobraženi zdravniki, pa so imeli otroka, recimo, v Srbiji, pa ga niso morali združevati, se pravi, to izjemo nekako zasledujemo. Potem uvajamo na novo znanje slovenskega jezika. V primeru prve prošnje oziroma prvega vstopa je to znanje zahtevano na nivoju A1, v primeru večletnega, torej več petletnega bivanja pri nas, ko gre pravzaprav že za stalno prebivanje, pa dvigujemo to zahtevo po znanju slovenščine na raven A2. Pomembna zadeva je, da spreminjamo dokazovanje sredstev za preživljanje, torej ukinjamo vse tisto, kar so do sedaj lahko dokazovali, torej tudi dnevnice, potne stroške in tako naprej. Tega ni več. Gre dejansko zgolj za golo plačo, ki jo dobivajo, ne pa za vse te dodatke. Obenem uvajamo tudi administrativno olajšanje oziroma odpravljanje administrativnih ovir. Vse to preverjanje bo potekalo avtomatično preko Fursovih evidenc in preko ostalih evidenc, ki v državi obstajajo. Morda zaključim s tem, da prenašamo pristojnost za izvajanje integracijskih ukrepov na Urad Vlade Republike Slovenije za oskrbo in integracijo migrantov. Zelo na hitro, ker mislim, da mi je čas potekel. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Levica.
Hvala za besedo. Pred nami je predlog sprememb in dopolnitev Zakona o tujcih, ki naj bi po besedah predlagatelja predvsem prenašala evropsko direktivo. Ampak zdaj smo že vajeni, da se zakone spreminja sicer zaradi prenosa določb evropskih direktiv, zraven pa po navadi še skrijejo kakšne sporne določbe. Temu so žal nasedli celo novinarji, ki so včeraj ob napovedi redne seje Državnega zbora napovedali, da prinaša Zakon o tujcih vsebino prenosa določb direktive. Niso pa opazili mnogih spornih določb, ki jih Vlada skuša po tihem spraviti skozi zakonodajno proceduro. V oči bode predvsem ponovni poskus uvedbe suspenza veljavne zakonodaje in zavezujočih mednarodnih konvencij, o čemer je že razsojalo Ustavno sodišče, za kar je izumilo tako imenovan nov institut kompleksne krize, ki jo lahko seveda, kot smo slišali, razglasi kar Vlada sama. Zakon o tujcih je že v svojem imenu nenavaden in kaže na to, da ureja tiste druge ljudi, ki nimajo enakih pravic kot prvi ljudje. Hkrati pa sam zakon tujce deli še na dve kategoriji, na dobre, zaželene tujce iz držav Evropske unije, in na slabe, nezaželene tujce iz tako imenovanih tretjih držav. Takšen odnos do teh tujcev precej prispeva tudi do občutka ogroženosti med prebivalstvom, čeprav za to ni nobene racionalne osnove, in ravno ta občutek ogroženosti in strah pred tujim prebivalstvom pripelje do takšnih zakonskih ureditev, ki temeljijo na ščitenju očetnjave, ne pa na čim boljšo ureditev sobivanja državljanov in nedržavljanov Slovenije na ozemlju Republike Slovenije. Ne potrebujemo Zakona o tujcih, ki bo krepil meje, temveč zakon, ki bo izboljšal integracijo tujcev v našo družbo. Vlada bi rada uzakonila kompleksno krizo, preko katere bi reševala problem povečanih migracij. Res imamo opravka s kompleksno krizo, a ne s takšno, kot si jo zamišlja Vlada, ki si želi s tem prisvojiti protiustavne pristojnosti. Opravka imamo s kompleksno krizo svetovnega gospodarskega sistema, ki je v celoti kapitalističen. Ena od posledic te krize so tudi migracije. Globalno segrevanje, povzročeno s človekovim delovanjem, povzroča klimatske spremembe, ki slabšajo razmere za bivanje in delo. Neokolonialistične politike zahodnih držav s pomočjo vojaške sile skušajo zadržati svoj privilegiran položaj in dostop do energentov in rudnin, ki so nujno potrebni za delovanje obstoječega gospodarskega sistema. Posledično prihaja do številnih makro in mikro konfliktov, zaradi katerih so ljudje prisiljeni poiskati novo življenje v človeka primernih razmerah. Vlada skuša uvest institut kompleksne krize, ki bi ob njeni razglasitvi s strani Vlade omogočil zavračanje beguncev na meji, brez da bi imeli moč zaprositi za mednarodno zaščito. To se sicer bolj ali manj javno že dogaja, saj od Italije, Slovenije, Hrvaške do Bosne in Hercegovine na podlagi bilateralnih sporazumov vračajo begunce, brez da bi jim omogočili zaprositi za mednarodno zaščito. Prejšnji teden je italijansko sodišče odločilo, da je takšno vračanje ljudi iz Italije v Slovenijo nezakonito, saj je v nasprotju z mednarodnimi konvencijami, italijansko ustavo in zakonodajo. S tem je sodišče obsodilo postopke vračanja tako imenovane pushbacke, ki temeljijo na bilateralnem sporazumu med Italijo in Slovenijo. Takšna sodna odločitev je opozorilo tudi vsem ostalim državam, vključno z našo, ki se poslužuje enakih metod in prav tako krši mednarodne konvencije. Pri takih postopkih pa ni sporno samo prisilno vračanje, temveč tudi način, kako se to izvaja. Pred enim mesecem je izšla obsežna knjiga The Black Book of Pushbacks, ki jo je pripravil Border Violence Monitoring Network. V njem so popisani primerni grozljivega ravnanja državnih organov z migranti ob nezakonitem vračanju v države, iz katerih so prišli. Pushback pomeni namreč nezakonito vračanje čez državno mejo, brez da bi migranti imeli možnost zaprositi za azil. Pri tem se državni organi, večinoma policija, poslužujejo ali prevar, zavajanja potencialnih prosilcev za mednarodno zaščito ali celo nečloveškega ravnanja in v skrajnih primerih celo mučenja. Videli smo dokumente in članke o tem. Opravka imamo ne le s kršitvijo upravnih predpisov s strani državnih organov, temveč celo s kaznivimi dejanji. Policijsko nasilje med postopkom lahko uvrstimo med mučenje ali drugo obliko nasilništva, kar pa je v vseh državah Evropske unije nedvomno kaznivo dejanje. In ob vseh teh primerih, ki so samo v tej publikaciji popisani na več kot tisoč straneh, predlaga naša vlada možnost kolektivnega zavračanja ljudi, ki potrebujejo pomoč, in jih napotiti v države, kjer dokazano kršijo človekove pravice in je policijsko nasilje dokumentirana praksa, kot je to, recimo, primer na Hrvaškem, ker gre za neke druge ljudi, ki se jih sploh ne obravnava kot ljudi, temveč zgolj kot varnostni problem. Po predlogu bi lahko Vlada na podlagi ocena Ministrstva za notranje zadeve, da je v Republiki Sloveniji zaradi spremenjenih razmer na področju migracij ali drugih okoliščin iz šestega odstavka 20. člena zakona sprejela odločitev o izvajanju kriznega upravljanja in vodenja v kompleksni krizi. Določbe v povezavi s kompleksno krizo, ki omogočajo, da se kljub izraženi nameri za vlagatelja namere ne uporabljajo določbe Zakona o mednarodni zaščiti, predstavljajo suspenz Konvencije o statusu beguncev. Suspenz Konvencije o statusu beguncev pa je mogoč le v skladu s 44. členom Konvencije, ki ureja formalni postopek odstopa. Predlagane spremembe bi tako v primeru aktivacije 10.a in 10.b člena predstavljale suspenz človekove pravice do mednarodne zaščite. Do tovrstnega suspenza se je že opredelilo Ustavno sodišče v zadevi UI-59/17 z dne 18. 9. 2019, v kateri je izpostavilo, da načelo nevračanja, ki je zajeto v 18. členu Ustave, se pravi, prepoved mučenja, prepoveduje, da bi bila oseba, glede katere obstaja resnična nevarnost, da bo v primeru vrnitve v državo, iz katere je prišla, izpostavljena nečloveškemu ravnanju, izročena tej državi oziroma izgnana vanjo. Sodišče je poudarilo, da posamezniku, ki zaprosi za mednarodno zaščito, načelo nevračanja zagotavlja pravico vstopa v državo in bivanje v njej. Poleg tega posamezniku zagotavlja pravico dostopa do poštenega in učinkovitega postopka, v katerem mora pristojni organ presoditi, ali bi bilo z odstranitvijo, izgonom ali izročitvijo posameznika to načelo lahko kršeno. Ustavno sodišče je v nadaljevanju pojasnilo, da ustava ne omogoča razlage, v skladu s katero bi ZTuj urejal razmere, ko bi bil ogrožen obstoj države in bi bili izkazani tehtni razlogi, ki bi utemeljevali sklepanje o obstoju resnične nevarnosti, da bodo prebivalci Republike Slovenije zaradi spremenjenih razmer na področju migracij izpostavljeni nečloveškemu ravnanju, se pravi, izredne razmere. Poleg tega v skladu z ustaljeno sodno presojo, sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice in SEU, pravice iz 18. člena URS ni mogoče omejiti, vsak poseg vanjo pa je nedopusten. Predlagani spremembi sta tako v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije in odločbo Ustavnega sodišča v zadevi UI-59/17 z dne 18. 9. 2019. Predlog zakona vsebuje še več spornih rešitev. Podaljšuje rok za združitev družin tujca z začasnim prebivališčem z enoletnega na dvoletnega. S tem naj bi preprečevali številne zlorabe socialnih transferjev pri družinskih članih tujcev v prvem letu združevanja družin. A kršitve in zlorabe se rešuje z ustreznim nadzorom, ne pa s sprejemanjem zakonodaje, s katero kaznujejo vse po vrsti. Nesprejemljivo in nesorazmerno je, da zaradi nekaj zlorab vse tujce kaznujemo, še posebej, če vemo, da so to ljudje, ki s svojim delom pokrivajo mnoge luknje v zaposlitveni strukturi; po domače povedano, ker so prenizke plače v določenih gospodarskih dejavnostih, ta dela opravljajo tujci. In že tako slab njihov položaj bi sedaj še poslabšali, in to s strani vlade, ki prisega na družinsko politiko in za katero je družina na prvem mestu – tipično krščansko svetohlinstvo. Eno so besede, drugo pa so dejanja. Očitno družine teh delavcev niso pomembne. In zakaj ne, ker so mogoče drugačne vere? V tem primeru tudi farizeji iz samooklicanih krščanskih strank pozabljajo na svetost družine in dajo na prvo mesto zakone kapitalizma. Tuj delavec je pomemben samo kot delovna sila, ki se bo iztrošil in se bo lahko vrnil tja, od koder je prišel. Uporabi in zavrzi, bi lahko označili politiko slovenske države. Medtem ko tuj delavec dela, pa ga je treba čim bolj segregirati v delavske gete, družina mu je itak samo v breme. Poleg pravice do združevanja z družino so tu tudi otroci, ki so prikrajšani za to, da za njihovo vzgojo skrbita oba starša in mu nudita vso potrebno toplino za zdrav razvoj. Ob tem pa predlog zakona prevzema vse predsodke in napačne rešitve glede migracij in tujcev in prikaže shizofreno pozicijo podpornikov takšne migrantske politike. Ti isti, ki strašijo pred begunci in migranti, so najbolj goreči podporniki Nata. Ti isti, ki zahtevajo neprodušno zaprtje meja, se zavzemajo za nižanje davkov in prispevkov v korist kapitala. Nasprotujejo dvigu minimalne plače in zagotavljanju zaščite delavskih pravic in visokih okoljskih standardov. Odpirajo torej politike, ki so glavni krivec za migracije v drugih državah. Ko se namesto na stran delavnih ljudi, upokojencev in mladih postavijo na stran kapitala in zaščite privilegijev najbogatejših, pa za njihov slab položaj krivijo tiste, ki so jih te iste politike prisilile v beg. In ne nazadnje, naj vas spomnim, da z nerazumnimi ukrepi želijo spodbuditi nataliteto, hkrati pa gladko ignorirajo dejstvo, da naši mladi, izobraženi kadri, v Sloveniji nimajo nobene prihodnosti, saj ni dostopa do stanovanj niti do normalnih neprekarnih oblik zaposlitve, zato se izseljujejo v mladim družinam prijaznejša okolja. Tudi ti so žal prisilni delovni migranti in tujci, kamorkoli pridejo. V Levici bomo zato seveda glasovali proti predlogu, ker je škodljiv za ljudi, v nasprotju z ustavo in mednarodnimi konvencijami ter je nedorečen. Tujci niso naši sovražniki, ki bi skušali prevzeti našo domovino, temveč so samo ljudje, ki nimajo državljanstva Republike Slovenije in ki živijo in delajo v naši državi ali pa želijo živeti in delati v naši državi. Predlagani zakon pa žal tujce obravnava predvsem kot nebodigatreba, zato mu v takšni obliki odločno nasprotujemo. Hvala.
Hvala lepa. Blaž Pavlin bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija - krščanski demokrati.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice poslanke in poslanci, lep pozdrav! Temeljni postulat človekove varnosti in varnosti državljanov Republike Slovenije je zagotavljanje nacionalne varnosti. Gre za zaščito in za varovanje ter obrambo naših nacionalnih interesov in ciljev. Za večino državljanov je varnost na lestvici vrednost pozicionirana najvišje in prav je, da Slovenija kot država jim to tudi zagotovi. Danes obravnavamo dvojček zakonov, Zakon o tujcih in Zakon o mednarodni zaščiti, ki v veliki meri nakazujeta pogled in rešitve Slovenije glede migrantske krize ter uveljavitev mednarodnih standardov pri zaščiti pravic prosilcev za mednarodno zaščito v Sloveniji. V zadnjem času se nakazujejo tudi skupne rešitve Evropske unije ter nujni ukrepi, ki bi zaščitili zunanje meje EU, ter tako pripomogli k vzpostavitvi ustreznega nadzora nad migrantskimi tokovi. V jeseni lanskega leta je Komisija predložila nov pakt o migracijah in azilu ter vzporedno s paktom predstavila tudi pet zakonskih predlogov. Predlog zakona o tujcih obravnava nastanek kompleksne krize na področju migracij v primeru, ko bi se na določenem območju Slovenije vzpostavilo zelo veliko število nezakonitih migrantov, ki bi hkrati izrazili namero, da zaprosijo za mednarodno zaščito. Ministrstvo za notranje zadeve si z zakonom nalaga, da Vladi v teh primerih predlaga sprejetje odločitve o vodenju in upravljanju te kompleksne krize. V okviru vodenja in upravljanja kompleksne krize lahko Vlada na obrazložen predlog Ministrstva za notranje zadeve odloči o ukrepu, s katerim se začasno prilagodi izvajanju Zakona o mednarodni zaščiti na določenem območju Slovenije. Na podlagi sprejetja odločitve Vlade bi policija namero tujca za vložitev prošnje za mednarodno zaščito zavrgla, in sicer pod pogojem, da v sosednji državi, iz katere je tujec stopil v Slovenijo, ni sistemskih pomanjkljivosti v zvezi z azilom, azilnim postopkom in pogojev za sprejem prosilcev, ki bi lahko povzročili nevarnost mučenja, nečloveškega ali poniževalnega ravnanja, in tujca napotila v to državo. S predlogom zakona se omejujejo dokazila, s katerimi lahko tujec, ki zaprosi za izdajo dovoljenja za prebivanje, izkaže zadostna sredstva za preživljanje v času prebivanja v Sloveniji. Pri preverjanju pogojev zadostnih sredstev za preživljanje v postopkih podaljšanja oziroma izdaje dovoljenja za prebivanje se nanovo uvaja sistem avtomatičnega periodičnega preverjanja sredstev s strani upravnih enot in na podlagi povezave Registra tujcev z evidencami, ki jih vodi davčni organ. S predlogom zakona se uvaja pogoj znanja slovenskega jezika na osnovni ravni kot pogoj za izdajo dovoljenja za stalno prebivanje, ki se izda na podlagi petletnega neprekinjenega zakonitega prebivanja tujca v Sloveniji in pogoj znanja slovenskega jezika na stopnji, ravni, ki se zahteva za podaljšanje dovoljenja za začasno prebivanje iz razloga združitve družine za polnoletne družinske člane. S predlogom zakona se jasneje ureja tudi vprašanje nezakonitega prebivanja tujca v Sloveniji. Iz dvofazne ureditve nalaganje obveznosti nezakonito prebivajočim tujcem za prostovoljni odhod se prehaja na enofazni sistem. Tako bo policija neposredno izvrševala odločbe upravnih organov, če tujec ne bo sledil njihovemu izreku. S predlogom zakona se zagotavlja implementacijo sporazumov o izstopu Združenega kraljestva iz EU v delu, ki ureja pravice v zvezi z nadaljnjim prebivanjem državljanov Združenega kraljestva in njihovih družinskih članov. V naš pravni red se prenašajo tudi določbe direktive na področju izdaje dovoljenja za začasno prebivanje zaradi opravljanja dela na področju raziskav in visokega šolstva ter izdajo dovoljenja za začasno prebivanje zaradi študija, obenem pa se uvaja možnost mobilnosti teh tujcev in njihovih družinskih članov znotraj držav EU. V Novi Sloveniji – krščanski demokrati smo prepričani, da moramo s spremembami in dopolnitvami Zakona o tujcih doseči predvsem boljšo integracijo tujcev v slovensko družbo. Potrebno je doseči njihovo opolnomočenje, da se bodo lahko čim bolj samostojno in samozavestno vključevali v vsakdanje življenje. Pri tem je ključno tako poznavanje slovenske kulture in običajev kot tudi znanje slovenskega jezika. Hkrati je potrebno zagotoviti, da se tujci v Sloveniji aktivno vključijo na trg delovne sile in prispevajo k razvoju slovenske družbe. Nesprejemljivo je kakršnokoli izkoriščanje ukrepov in mehanizmov slovenske socialne države in slovenskega zdravstvenega sistema preko morebitnih fiktivnih prijav prebivališča. Prav tako se mora zahtevati, da tujci spoštujejo in ravnajo v skladu s slovenskim pravnim redom. Potrebno je zaostriti pogoje predvsem pa nadzor na vseh nivojih. Nujen je sistemski nadzor nad delodajalci, ki zaposlujejo to delovno silo. Prijava prebivališča naj se omogoča samo ob fizični prisotnosti vseh udeleženih v upravnem postopku in to izključno na podlagi najemne pogodbe oziroma izkazanega lastništva. Določiti je potrebno tudi minimalne bivalne pogoje oziroma standarde za bivanje tujcev. Tukaj bi tudi opozoril na številne težave v marsikaterih občinah, ki nastajajo ob vključitvi otrok tujcev v vrtce ali šole brez potrebnega znanja slovenskega jezika. To je slaba izkušnja oziroma šok tako za otroke tujcev, pogosto pa tudi za slovenske državljane, če je v istem razredu veliko število tujcev. Nujna bi bila priprava pred vstopom v šolo in tudi normativ, koliko tujcev je lahko v posameznem oddelku. Otroci s takšno vključitvijo so različno uspešni. Uspeh je močno odvisen od države, iz katere prihajajo. Šolska neuspešnost zagotovo bolj zaznamuje, kot bi jih to, če bi pred vključitvijo hodili na pripravo za vključitev v šolo ter si pridobili ustrezno predznanje slovenskega jezika. Za poslance Nove Slovenije je znanje slovenskega jezika ključno za dobro sožitje in vključitev tujcev v našo družbo, zato si bomo v drugem branju prizadevali, da se v predlog zakona vnese še dodatne zahteve po znanju slovenskega jezika za različne oblike prosilcev. Poslanci Nove Slovenije bomo zakon v prvem branju podprli.
Hvala lepa. Vojko Starović bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovani! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih v slovenski nacionalni pravni red prenaša določbe evropske direktive v zvezi z izdajo začasnih dovoljenj za začasno prebivanje zaradi opravljanja dela na področju raziskav in visokega šolstva ter izdajo dovoljenj za začasno prebivanje zaradi študija. Poleg tega ureja možnost mobilnosti teh tujcev in njihovih družinskih članov znotraj držav Evropske unije. Ureja se tudi izdaja enoletnega dovoljenja za prebivanje raziskovalcev in študentov za potrebe iskanja zaposlitve oziroma samozaposlitve. Omogočena jim bo izraba teh pravic devet mesecev po koncu raziskovalnega dela oziroma študija. Te predlagane določbe za SAB niso sporne in jih v Poslanski skupini SAB ocenjujemo kot dobre. Predlog pa vsebuje tudi rešitve, ki gredo znova v smeri omejevanja pravice do azila. Pri tovrstnih spremembah zakonodaje s področja azila je potrebna previdnost. Ustavno sodišče je namreč leta 2019 že razveljavilo določbo 10.b člena Zakona o tujcih, ki je v primeru zaostrenih migracijskih razmer predvidevala omejevanje vstopa tujcev v državo brez individualne obdelave. Ustavni sodniki so namreč ocenili, da gre za prevelik poseg v pravice iz 18. člena Ustave. Predlagana sprememba tega člena pa obsega vsebinsko podobno rešitev. Namen določb 10.a in 10.b člena je v bistvu enak, kot je bil namen razveljavljene določbe, le da predlagatelj pri tem uvaja nov pogoj za uveljavitev tega ukrepa, in sicer nastop kompleksne krize. V okviru upravljanja kompleksne krize bo Vlada lahko Državnemu zboru predlagala sprejetje sklepa, s katerim se bo začasno prilagodilo izvajanje Zakona o mednarodni zaščiti. Tako bo v času razglašene kompleksne krize zakonodaja omogočala omejevanje pravic do vlaganja prošnje za azil. Policija bo lahko namero tujca za vložitev prošnje za mednarodno zaščito enostavno zavrgla, če v sosednji državi članici, iz katere je tujec izstopil, ni sistemskih pomanjkljivosti v zvezi z azilskim postopkom. Ustavno sodišče je v odločbi iz leta 2019 zapisalo, da mora biti zakon pripravljen tako, da bodo postopki popolnoma jasni, transparentni in utemeljeni in tako ne bodo omogočili množičnega kršenja človekovih pravic, česar za predlog, ki ga je pripravila Vlada in je pred nami, ne moremo reči. Prav tako pa ne bo omogočeno niti učinkovito pravno varstvo posameznika. Na sporne določbe so že v fazi medresorskega usklajevanja predloga zakona opozarjale številne organizacije. S predlogom zakona se uvaja tudi pogoj znanja slovenskega jezika na osnovni ravni kot pogoj za pridobitev dovoljenja za stalno prebivanje. Prav takšen pogoj pa bodo morali izpolnjevati tudi polnoletni družinski člani že na vstopni ravni, ko bodo želeli podaljšati dovoljenje za začasno prebivanje zaradi združitve družine. Po novem bo pogoj za pridobitev pravice do združitve družine dvoletno zakonito prebivanje tujca na ozemlju Slovenije in ne več enoletno. To bi lahko kar krepko vplivalo na zagotavljanje ustrezne delovne sile, ki je enostavno v Sloveniji nimamo. V Poslanski skupini SAB se strinjamo, da so spremembe na področju azilsko zakonodaje potrebne, saj je od leta 2015 sistem zagotavljanja mednarodne zaščite preobremenjen, vendar pa smo kot država članica Evropske unije dolžni upoštevati skupno evropsko azilsko politiko, zato je treba učinkovite rešitve poiskati na ravni Evropske unije. Zaskrbljeni smo, da se s tem predlogom zakon ponovno uvajajo rešitve, za katere obstaja velika verjetnost, da ne bodo prestale ustavne presoje, zato zakona ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Robert Polnar bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Evropska unija in Slovenija v njej poskušata poiskati odgovore na migrantsko krizo, za katero lahko v tem trenutku glede na razmere v letih 2015 in 2016 ugotovimo, da je v latentnem in ne ne v akutnem stanju. Politike in ideje na podlagi krivulje izkušenj se odražajo tudi v spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih. Jasnejša določitev nezakonitega prebivanja tujca v Republiki Sloveniji je eden od ciljev predlaganih sprememb zakona. Poslanci Poslanske skupine Desus ocenjujemo kot bistveno prehod iz dvofazne ureditve izdajanja aktov v enofazni sistem oziroma nalaganja obveznosti nezakonito prebivajočim tujcem za prostovoljni odhod. To pomeni, da bo policija neposredno izvrševala odločbe upravnih organov, če tujec ne bo sledil njihovemu izreku. Ob tem se urejajo enotno ravnanje glede rokov za prostovoljni odhod, obdobja prepovedi vstopa, skrajšanje postopkov in odprava nepotrebnega administriranja. Slovenija bo z novelo v nacionalni pravni red prenesla tako imenovano prenovitveno direktivo, ki na novo ureja izdajo dovoljenja za začasno prebivanje zaradi opravljanja dela na področju raziskav in visokega šolstva ter izdajo dovoljenja za začasno prebivanje zaradi študija. V skladu s to direktivo se po vzoru direktive, ki ureja premestitve tujcev znotraj gospodarsko povezanih družb, uvajajo kratkotrajne in dolgotrajne premestitve raziskovalcev in njihovih družinskih članov ter mobilnost študentov znotraj države Evropske unije. V tem okviru poslanci Poslanske skupine Desus izpostavljamo izdajo enotnega dovoljenja za prebivanje raziskovalcev in študentov zaradi iskanja zaposlitve in samozaposlitve. Zakonska rešitev, ki predvideva, da je ta pravica omejena na devet mesecev po koncu raziskovalnega dela ali študija in je vezana na izpolnjevanje zakonsko določenih pogojev, je po našem mnenju smiselna. Tujec mora v času iskanja zaposlitve v Republiki Sloveniji izpolnjevati splošne pogoje za izdajo dovoljenja za prebivanje, pridobiti soglasje pristojnega organa za podajo soglasja k izdaji enotnega dovoljenja in izkazati, da je zaključil višješolski oziroma visokošolski študij v Republiki Sloveniji. Prepričani smo namreč, da je mogoče le z jasno zakonodajo in pravili onemogočiti serije zlorab, ki se sedaj dogajajo pod pretvezo lažnega študija in prostovoljnega dela ter fiktivnega iskanja zaposlitve. Gospe in gospodje, v Sloveniji se je migrantska kriza v letih 2015 in 2016 pokazala kot težavno in za prihodnost nevarno stanje, saj se je nanašala na izredno široko področje naravnih, družbenih in ekonomskih procesov. Kriza je nestabilno obdobje ali položaj, v katerem je neizogibna odločilna sprememba; ali takšna z jasno možnostjo nezaželenega izhoda ali pa druga z jasno možnostjo zaželenega in pozitivnega izziva. Predlog zakona obravnava tudi nastanek krize na področju migracij, zlasti v primeru, ko bi na določenem območju ali pa na več območjih Republike Slovenije vstopilo zelo veliko število nezakonitih migrantov, ki bi hkrati izrazili namero, da zaprosijo za mednarodno zaščito. V takem primeru bi Vlada Republike Slovenije Ministrstvu za notranje zadeve lahko naložila, da predlaga sprejetje odločitve o vodenju in upravljanju kompleksne krize. Predlagana rešitev naj bi upoštevala odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije iz septembra 2019. leta. V Poslanski skupini Desus menimo, da definicija kompleksne krize, ki je opredeljena kot kriza, ki močno presega normalno stanje, hkrati pa ne gre za izredno stanje, ni dovolj jasno definirana, saj pušča preširoke možnosti različnih pravnih interpretacij. Tujec, ki zaprosi za izdajo dovoljenja za prebivanje, mora izkazati tudi zadostna sredstva za preživljanje v času prebivanja v Republiki Sloveniji. Iz dokazovanja zadostnih sredstev bodo po novem izvzeta povračila stroškov v zvezi z delom, ki obsegajo stroške za prehrano med delom, prevoz na delo in z dela, ter povračilo stroškov, ki jih ima zaposleni pri opravljanju določenih del in nalog na službenem potovanju. Ta povračila namreč ne pomenijo plačila za delo, temveč je zaposleni v skladu z določbami zakona, ki ureja delovna razmerja, do njih upravičen samo, če mu dejansko nastanejo. Na področju preverjanja zadostnih sredstev za preživljanje v postopku podaljšanja oziroma izdaje dovoljenja za prebivanje se na novo uvaja sistem avtomatičnega periodičnega preverjanja sredstev s strani upravnih enot, in sicer na podlagi povezave Registra tujcev z evidencami, ki jih vodi davčni organ. Poslanci Poslanske skupine Desus smo na tem področju naklonjeni rešitvi, ki jo poznajo na Danskem, in sicer da mora tujec dohodke izkazovati na računu ene od bank, ki poslujejo v državi, kjer se nahaja, kar bi možnost preverjanja zadostnih sredstev za preživljanje med posameznimi evidencami še poenostavilo. Oblikovanje migracijske politike in njena zakonska opredelitev v resnici ni preprosta stvar. Cilj je, da se problematika uredi, hkrati pa še obstajajo možnosti za izboljšave. V Poslanski skupini Desus menimo, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog novele je za Delovno skupino za azil, Delavsko svetovalnico, nevladne organizacije sporen, krut in nehuman, saj zaostruje pogoje vstopa in bivanja tujcev. Zadevo je treba spraviti v red, kajti nihče si ne želi množičnih migracij iz leta 2015. Ena izmed rešitev je, da bi vlada lahko razglasila tako imenovano kompleksno krizo, če bi v našo državo vstopila zelo velika množica nezakonitih migrantov oziroma prebežnikov, ki bi hkrati želeli zaprositi za mednarodno zaščito. Slednje bi nedvomno vplivalo na okrnjeno obveznost državnih organov, na druge sisteme, podsisteme oziroma bi takšna neobvladljiva situacija vplivala na javni mir, varnost in varovane razmere. Treba je že enkrat ločiti med begunci in ekonomskimi migranti, ki prihajajo iz varnih držav in vdirajo v našo državo na kriminalen način. Prvi kanal ilegalnih ekonomskih migracij pod pretvezo legalnosti je priseljevanje ljudi s Kosova, drugi kanal pa gre preko študentskih ali delovnih viz ter slamnatih podjetij. Policija bi namero tujca za vložitev prošnje za mednarodno zaščito pod določenimi pogoji lahko zavrgla, kajti rešitev upošteva odločbo Ustavnega sodišča. Nekaterim deležnikom tudi ni prav, da se omejujejo dokazila, s katerimi lahko tujec, ki zaprosi za izdajo dovoljenja za prebivanje, izkaže zadostna sredstva za preživljanje v času, ko prebiva v Republiki Sloveniji. Iz nabora so tako rekoč vzeta povračila stroškov pri delu, kot je malica, prevoz, kar se nam zdi čisto korektno. Pri preverjanju pogoja se kot novost uvaja sistem avtomatičnega periodičnega preverjanja s strani upravnih enot. V Slovenski nacionalni stranki se nam zdi zelo relevantno, da se končno uvaja pogoj znanja slovenskega jezika na osnovni ravni A2 kot pogoj za izdajo dovoljenja za stalno prebivanje, ki se izda na podlagi petletnega neprekinjenega prebivanja tujca v naši državi. Če želijo biti pri nas, morajo poznati našo slovensko kulturo, družbo, navade in običaje. Slednje jim bo tudi kot nekakšna odskočna deska za večjo možnost zaposlovanja, predvsem pa moramo poskrbeti za naše državljanke in državljane Republike Slovenije, kar se tiče zaposlovanja, sploh ko bo konec te epidemije. Nič manj pomemben ni pogoj znanja slovenskega jezika na vstopni ravni A1, ki se zahteva za polnoletne družinske člane za podaljšanje dovoljenja za začasno prebivanje, in sicer zaradi združitve družine. Podpiramo tudi, da se čakalna doba za združitev z družino daljša z enega na dve leti prav zaradi preprečitve zlorab, čeprav to marsikomu zopet ni po volji. Bolj precizno se določa nezakonito prebivanje tujcev v državi, kjer bo policija lahko neposredno izvrševanja odločbe upravnih organov, če tujec ne bo sledil njihovemu izreku. Tujcu se tako poleg roka za prostovoljni odhod določi tudi ukrep odstranitve tujca ter ukrep prepovedi vstopa v Republiko Slovenijo, v območje držav članic EU ter v območje držav, ki so pogodbenice Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma. Zdi se nam prav, da se rok za prostovoljni odhod ne določi tujci, ki na našem ozemlju predstavlja nevarnost za javni red, javno varnost ali varnost države ter pri katerem obstaja nevarnost pobega. V naš nacionalni pravni red se prenaša tudi direktiva o pogojih za lažji vstop in prebivanje državljanov tretjih držav zaradi namena opravljanja raziskovalnega dela in študija. Po eni strani želimo dodatno zaostriti zakone na tem področju, po drugi strani pa se je v tem času epidemije pokazala pomanjkljivost sistemske zaščite za tuje delavce, od katerih je naše gospodarstvo močno odvisno. S predvidenimi ostrimi spremembami bodo mnoge družine, ki živijo v Sloveniji, izgubile dovoljenje za bivanje in jih bo treba vrniti v izvorne države, če jim bo to po godu ali ne. Kar se tiče kazni, bodo predlagane spremembe omogočale policiji, da do enega leta zapre vsakega tujca, za katerega sumi, da ne bo sodeloval pri deportaciji, če nima svojih dokumentov, je zakrivil manjši prekršek. V Slovenski nacionalni stranki tudi menimo, da je na mestu, da se širijo policijska pooblastila s tem, ko lahko zasežejo, pregledajo osebne papirje, elektronske naprave in podobne zadeve. Sprejetje takšnega »zakonja« je nujno za nacionalno varnost, ker Slovenija ne sme postati slepo črevo Evrope. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani! Vsem prav lep pozdrav! Ne glede na naslova zakonov, ki so danes pred nami, ima v resnici današnji dan v Državnem zboru eno samo rdečo nit. To je spoštovanje prava, pravnega reda in masovne zlorabe prava, ki smo jim priča v Republiki Sloveniji. Te masovne zlorabe prava so v resnici vezane na dva pojma, in sicer eno so legalne migracije, drugo so pa ilegalne migracije. O njih se bomo pogovarjali pri naslednjem zakonu. Ko gre za legalne migracije, so zlorabe očitne, ampak se jih hoče tolerirati. To poteka dolgo dolgo vrsto let, zato je sedaj ta zakon pred nami. Kako to poteka? Nekdo pride z juga v Slovenijo, predloži, da je iz takega poklica, ki je v Sloveniji deficitaren, vsi so švasarji. Pazite, toliko varilcev, kot jih sedajle pride v Slovenijo, pa to vse šole dol na Balkanu najbrž ne izšolajo v več generacijah. Nihče tega ne preverja. Prva napaka. Potem dobi potrdilo, da gre res za deficitaren poklic, gre z njim na upravno enoto in dobi dovoljenje. Eno leto je tukaj v neki firmi, lahko je tudi fiktivna, potem izpolni pogoje in pripelje gor celo familijo. Združitev družine. Ta potem tukaj izkoristiti vse socialne pravice, ki si jih izmisli, imajo kar seznam, po navadi imajo celo že vnaprej s seboj kakšnega ali odvetnika ali odvetnika, tako v narekovajih, ki ima dobre zveze na upravnih enotah in potem ta družina ostane tukaj na stroških davkoplačevalcev Republike Slovenije, oni pa odide nekam delat, ali v Švico ali v Nemčijo ali kamorkoli že. In ta ciklus se ponavlja in ponavlja in gre v tisoče in desettisoče in v neverjetne številke. Rezultat tega je, da nas tudi države, kamor ti ljudje potem hodijo, ker izkoriščajo pač shengenski prostor, in odsotnost ustreznega nadzora v Republiki Sloveniji, milo rečeno, že gledajo postrani. Zgodba me precej spominja na tisto, ko sem tam pred letom 2015, pa še 2015 opozarjal, poglejte, če ne bomo začeli ščiti zunanjih meja, bodo začele rasti ograje znotraj schengna. Kaj sem takrat poslušal? Vse od nacista, do ne vem česa! Danes so, gospe in gospodje, ograje znotraj schengna, pa zaprte meje so. Ali se je kdo opravičil, ki je takrat žalil? Ne, kje pa. Spet poslušamo druge pravljice. Ta zgodba se ponavlja ciklično pri vsaki zgodbi, ko odpremo tole stvar. Zakaj? Kaj je v resnici bistvo zgodbe? Niso tujci; ne legalni, ne ilegalni, kot nehumanizem, to so same flance, kar tukaj poskušamo. Bistvo zgodbe je samo denar; denar in masovne zlorabe prava, po domače rečeno kriminal, in tisto, kar je tukaj pete kolone, ki ta kriminal zavestno podpira. Kajti, če nekdo zavestno tolerira in podpira kriminal, je tudi sam kriminalec. To je bistvo celotne zgodbe. Danes je cel zgodba samo ena; zgodba o tem, kako je treba narediti konec kriminalu in kako je treba postaviti ustrezne varovalke, da se bo nehalo z masovnimi zlorabami pravnega reda v Republiki Sloveniji, ki jih potem vsi strahovito drago plačujemo. Pri tem slišimo zelo zabavne stvari. Malo prej, eno tudi v tej dvorani, da je treba meje odpreti, naj pride čim več migrantov. Počakajte! V isti sapi to govorijo tisti, ki pravijo, da so plače prenizke. To se pravi, pride naj čim več migrantov, ki bodo poceni delovna sila, da bodo še nižje plače. Skratka, logika, da dol padeš od smeha ali pa od joka – kot želite. Se pa najbrž nihče več ne čudi, če je Josip Visarijonovič Stalin častilce socializma na Zahodu imenoval uporabni idioti. Pa pojdimo nazaj na temo, ki je danes pred nami. Zdaj, da bi se to končalo ali vsaj v največji možni meri omejilo, zakon predvideva kar nekaj varoval. Želel bi si, da bi jih bilo več, tudi nekatere sem sam predlagal v postopku nastajanja zakona, ampak zakon, tak kot je, je največ, kar se je v tem trenutku dalo predlagati. Pa vendar ima eno rešitev, ki jo izredno pozdravljam, to je preverjanje znanja slovenskega jezika. Tudi tisti, ko so prej govorili o integraciji, da je to edino, kar je pomembno, in hkrati zavračajo ta zakon, kažejo s tem, da ali nič ne razumejo ali pa da so pokvarjeni. Zaradi tega, ker če je kaj prva stopnja integracije, je to to, da mora človek, ki pride v naše okolje, se naučiti sporazumevati. Se pravi nekdo, ki pride kot tujec, je dobrodošel, ampak prva stvar je, da se vključi v okolje, in prva stvar je, da zna jezik. To ni nič slovenskega, nič posebnega, to je nekaj, kar je katastrofalno manjkalo v naši zakonodaji do zdaj, ker ne boste verjeli, to imajo vsi sosedje, to ima vsa zahodna Evropa, to imajo vse tiste države, ki se jih postavlja za vzgled, pa še mnogo ostreje. Poglejte, kako imajo v Avstriji. Da ti lahko uveljavljaš katerokoli socialno pravico, je prva stopnja poznavanje nemščine pogoj za karkoli. In potem se to stopnjuje in to stopnjevanje bi morali po mojem mnenju še bolj zapisati v ta zakon. Upam, da se bo o tem dalo še pripraviti in sprejeti kakšen ustrezen amandma, ker je to nekaj, kar je za majhen narod, ki pa ima svoj jezik, svojo kulturo, svojo tradicij, izjemnega pomena. In še enkrat, kdor govori o integraciji, to je tisto najbolj osnovno v integraciji, kar je potrebno, da se lahko vsaj med seboj sporazumevamo, je pa potrebno to tudi iz mnogih drugih razlogov od simbolnih do zelo praktičnih in tudi pravnih, kajti težko potem tudi, recimo, se izvajajo vsi postopki pravni, upravni, če želite policijski, če nekdo jezika ne razume. Zato bi ti pogoji morali biti še mnogo bolj ostri, kot so zdaj tukaj zapisani; in sosednje države to imajo, gospe in gospodje, da si ne bi kdo izmišljeval, da tega ni, pa še kako imajo ostro. Še enkrat povem, poglejte, kako ima to urejeno Avstrija. Za uporabo, zato da lahko dobiš katerokoli praktično boniteto v sociali, da imaš možnost uresničitve neke pravice, da sploh lahko vložiš prošnjo, moraš že imeti potrdilo znanje jezika. In potem se to samo stopnjuje, dlje kot si, več kot želiš, višje mora biti znanje jezika in s tem tudi večja integriranost, kar je logično. To tudi potem zmanjšuje možnost raznih konfliktov in obenem možnost odpira za seznanjanje sicer novega prebivalca, da se seznani s celotno kulturo države, ki je tam. Zato je to vsa leta že tam to urejeno, v Sloveniji pa ni bilo in se zdaj prvič na ta način ustrezno ureja in to vsekakor mislim, da je treba zelo pozdraviti. Potem sredstva za preživljanje. Tudi tukaj samo čakam, da bo kdo rekel, da je to problem. Ni! Saj govorimo o legalnih migracijah, to se pravi o tistih, ki v principu pridejo prav s tem namenom, in če želijo potem izvajati vse ostale pravice, jasno, da morajo imeti sredstva za preživljanje. No, pa poglejmo, da ne bom samo o Avstriji govoril, kjer je to spet enako urejeno in to zelo nadzorovano, da ne bo nesporazuma – sosednja Italija. V sosednji Italiji, če nekdo pride kot migrant, dela, legalni migrant seveda, in potem pripelje tudi družino na osnovi ustrezne zakonodaje in postopkov, on mora vsak mesec, gospe in gospodje, dokazovati, da ima sredstva za preživljanje, ne more to kar obesiti vse sociali, tako kot se to dogaja v Sloveniji. Ali ste to vedeli? In ne boste verjeli, če tega ne more več dokazovati, da se nekaj spremeni, potem to oni pogledajo en, dva, tri in potem je lepo slovo in nasvidenje in odhod in konec. Italija ima levo vlado, da ne bi kdo slučajno rekel, da je to kakšna desničarska pogruntavščina. Mimogrede, to je uvedla ena od vlad, ki je bila v Italiji izključno iz levih strank. Oni sploh imajo zelo zanimivo logiko; da vse socialne pravice temeljijo na delu, ne kar tako, da so poslane od nekoga, tako kot si nekdo še vedno danes predstavlja, da je nekje en Beograd, pa se štanca denar. Vsekakor, sosednje države so tukaj lahko za zgled in hkrati za primer, kako se te stvari ureja. Tudi države, kjer v preteklosti to ni bilo tako močno izraženo, so to že zdavnaj zaostrile, po vsej Evropi – če greste gledat, od Danske od Francije, do ne vem katere države, da jih ne bom vseh našteval, boste videli, da so te stvari ustrezno urejene. Zakaj? Ker se je vsa Evropa začela soočati z masovnimi zlorabami prava. Stvari je treba imenovati s pravim imenom – masovnimi zlorabami prava. In s tem, da imaš noter peto kolono ali pa, lahko bi rekli tudi, pravno peto kolono, ker včasih je zelo zanimivo, katere vse institucije pri tem sodelujejo, ki pač odpira prostor za to, da enim, ki pridejo, je dovoljeno vse, domači naj pa plačujejo. Če pa kdo reče, da to ni prav, potem je pa vse od nacionalista do ne vem česa. Seveda, na glavo postavljena logika, ki v resnici nagrajuje kriminal in ki tudi je v svojem bistvu nič drugega kot kriminal. Zaradi tega ker, še enkrat povem, vse to, o čemer govorimo, so zlorabe prava. Ali zato, ker se je ene stvari namerno slabo postavilo v preteklosti v zakonodaji, ali preprosto zato, ker se enih stvari ni kontroliralo. Ali pa, ne boste verjel, ker se enih stvari ni hotelo in se jih še danes noče izvajati. Bom konkreten. V Kranju imamo upravno enoto, ki je prava cvetka. Tam, recimo, policisti, ki izvajajo svoje delo z migracijami, legalnimi in ilegalnimi, vedno povedati, in ko smo prebijali led na tem področju na začetku pretekle jeseni, pred nekaj meseci – prej se je govorilo, da se tega sploh ne sme odpirati. No, pa smo v Kranju to naredili, ne boste verjeli, da smo sprejeli praktično soglasno sklepe tam. Kar je zelo zanimivo [[…]]Se je pokazalo še marsikaj drugega. Ena od stvari je to, da policisti ugotovijo, da nekdo zlorablja prijavo, da ga sploh ni tukaj, dajo to na upravno enoto, da naj izvede postopek, človeka ustrezno premesti oziroma odstrani iz evidence, premesti v drugo, in upravna enota postopka ne izvede. Pa ga ne izvede en mesec, pa ga ne izvede šest mesecev, pa ga v nekaterih primerih, kolikor sem tudi o tem seznanjen, ni izvedla tudi po dve leti. To je pa direktno sabotiranje prava. Zato sem rekel, da obstaja pravna peta kolona očitno. In zagotovo ni kranjska enota edina, je pa, izgleda, ena bolj, recimo temu, posebnih primerov. Bilo je pa zelo zanimivo, ko je prišla iz kranjskega centra za socialno delo gospa tudi na to sejo in ko smo se pogovarjali o tem, kako imajo to v resnici – zlasti tisti, ki so bili danes že omenjeni – urejeno kot mrežo, in v tistem hipu, ko se hoče narediti poizvedba, se iznenada angažirajo, človek se pojavi, pride iz tujine, če je treba, in se spet vse uredi, ampak seveda, samo za tisti dan. Dobesedno je rekla, uporabila je izraz kot mafija, da so organizirani kot mafija. Zelo zanimivo, kajne? Ampak ta gospa ne sodi kam na desno, da ne bi bilo nesporazuma, kar jaz vem, je članica SD. Se pravi, ljudje, vsi vedo, tisti, ki imajo neposredno opravek, kako v resnici te stvari funkcionirajo. Gre za organizirano, masovno zlorabo prava v Republiki Sloveniji pod krinko legalnih migracij. Pri katerih so zaslužki bajni. Po nekaterih podatkih, so bili tudi predstavljeni na tej naši seji v Kranju, v mestnem svetu – lahko si posnetek pogledate, ker je to posnela ena od slovenskih televizij, konkretno Nova –, je pač tarifa, da se nekoga pripelje, da se mu tu vse uredi, tam nekje med 3 in 7 tisoč evrov. Na eno osebo, gospe in gospodje! Skratka, denar. In potem s tem služijo vsi po vrsti, ponavadi najbolj tisti, ki imajo največ povedati o socialni pravičnosti, pa da gre za ljudi, pa humanizem. Človek bi se kar zjokal, če jih ne bi poznal, kajne. Potem pa na koncu ugotoviš, da jih ima na svojem domačem naslovu kakšen tak mandelc prijavljenih nekih 40 komadov, in seveda, nobenega ni tam, ima jih pa na nabiralniku nalepljene. Ko vprašaš, kako imajo to urejeno na davčni, ugotoviš, da tudi tam ni nadzora. Ali ni zanimivo? Davčna izterja vsak evro, ej! Pozabite plačati eno položnico, vam bodo poslali za stotinsko centa pri enem obračunu, prej ali slej boste nazaj dobili, da ste nekje imeli zamudne obresti. V tem primeru so pa ljudje na nekem naslovu, uradno ni nobenih pogodb, ni nobenih plačil [[…]]Čakajte, no! Kdo se tu iz koga norca dela? In davčna ne ukrepa, gospe in gospodje! In kakšni so ti naslovi. V Kranju imamo eno fino sobico, jo lahko predete pogledat, čisto v centru mesta, blizu grada Khiselstein – 123 ljudi je na enem naslovu! Ampak nismo rekorderji, kje pa! Kolikor je meni znano, je slovenski rekorder tista garsonjera v Šentilju, kjer je prijavljenih 522 ljudi. Ampak še vedno, kolikor je meni znano, davčna ne ugotovi, da bi bilo tam kaj narobe. Prihodki so nula, odhodki so nula. Skratka, vse se plačuje na roko, in to očitno nekomu paše, saj to tolerira. V nekaterih primerih pa ljudje res živijo, da jih je po več v eni sobi, ki je popolnoma neprimerna. To je pa izkoriščanje. V bistvu je oboje izkoriščanje, vendar v prvem primeru gre za izkoriščanje sistema, v drugem primeru pa za izkoriščanje konkretnih ljudi. Pa je oboje kriminal, oboje je pravno nedopustno. Oboje bi morali preiskati, oboje bi morali sankcionirati. Zgodi se pa v teh primerih – vsaj do pred kratkim se ni zgodilo nič. Zaradi tega, gospe in gospodje, potrebujemo bistvene spremembe zakona. In ena od stvari, ki jih ta zakon, ki je pred nami, zdaj predvideva, je redno in periodično preverjanje v teh postopkih. Že to, upam, da se bo izvajalo. Predvsem pa pričakujem tudi, da se bo za nazaj pogledalo stvari po upravnih enotah, tudi na kranjski upravni enoti – tam še posebej, celo sklep o tem smo sprejeli na mestnem svetu soglasno, gospe in gospodje –, in da se bo ustrezno sankcioniralo stvari za nazaj. Kajti že to, kar se je do zdaj dogajalo, zanesljivo ni bilo skladno s pravnim redom. Izgovori, da pa pravni red ne omogoča ustreznega nadzora, češ, ne vemo, ali bi ali ne bi smeli [[…]]No, take izgovore si seveda nekdo lahko zatakne za klobuk. Ampak zdaj je tudi za take, ki so črkobralci, zato ker jim tako paše, v zakonu to zelo jasno zapisano. Tudi s tega vidika je zakon pomemben premik na bolje. Še enkrat; seveda pa je treba vedeti, da tudi pravo in politična veda uči, da samo ena tretjina je odvisne od tistega, kar v zakonu piše, dve tretjini sta pa odvisni od tistega, ki zakon izvaja. To se pravi, če upravne enote ne bodo ustrezno izvajale zakona, učinka ne bo. Če ne bo ustreznih varovalk na vseh točkah v sistemu, kjer prihaja do zlorab, ustreznega učinka ne bo. Če ne bo rednega inšpekcijskega nadzora po hierarhiji izvajanja navzdol, ustreznega učinka ne bo. Zaradi tega je še kako pomembno, kdo ima v rokah škarje in platno. Vse to so seveda stvari, s katerimi se bo treba zelo odgovorno soočiti, kajti treba je vedeti, da vse te stvari še kako drago plačujemo posredno in neposredno državljanke in državljani Republike Slovenije. Iz tega izvirajo tudi številni konflikti, tudi taki, ki si jih morda kdo niti ne predstavlja. Vam povem še eno zgodbo iz spet te kranjske obravnave, ko smo se pogovarjali. Poglejte, dogaja se celo to. Tisti, ki so pred mnogo leti prišli, recimo, s Kosova, kar je bilo že omenjeno, in so si tukaj ustvarili podjetja, firme, imajo pač neke svoje obrti, in ti, ki sedaj masovno prihajajo, so v konfliktu in se pred javnostjo skrivajo. Ampak ti konflikti so tako hudi, da je celo možnost, da pride do težjih kaznivih dejanj. Zaradi tega ker so njihovi interesi popolnoma drugačni. Pri tistih, ki so prišli nekoč, je interes integracija, da normalno dela, da normalno tukaj živi. Pri teh pa, ki prihajajo masovno sedaj, je interes, da ta sistem zlorabijo. To je ena, prva, oblika socialnega parazitizma v resnici, zato ker na koncu vse to visi na slovenski sociali. Če pa že nekdo nekje dela, kot sem iz mehanizma, ki sem ga opisal na začetku, povedal, potem pa praviloma dela v neki drugi državi, kar seveda pomeni, da se tam plačujejo vsi davki, prispevki in vse ostalo. Nekateri potem tukaj fiktivno doplačujejo zajamčeni osebni dohodek. To so že pogruntali, zato da se ne da s kontrolo dokazati, da gre za goljufijo. Ampak, gospe in gospodje, tak potem po tem sistemu ne bi imel sredstev za preživljanje, če pripelje s seboj še deset ljudi kot združitev družine. Zaradi tega je to tako pomembno. Seveda pomembno je, da se potem te zakone izvaja racionalno, da se stvari gleda realno in da se predvsem stvari začne končno imenovati s pravim imenom. Če bi se spoštovalo pravo, gospe in gospodje, to dostikrat rečem pri ilegalnih migracijah, ampak v tem primeru je to treba reči tudi pri legalni. Če bi se dosledno izvajal celoten pravni red, če bi se dosledno spoštovalo pravo, pravno državo, potem do vseh teh stranpoti, do vsega tega kriminala, do vseh teh masovnih zlorab ne bi prišlo. Tukaj je prvo in temeljno vprašanje, če bi vsi vendarle imeli eno skupno točko v tem parlamentu, bi morala biti ta skupna točka, da pravo je treba spoštovati in da je treba spoštovati ustavni red in da je treba spoštovati, če kaj, tisto temeljno ustavno normo, da zakon velja za vse, za vse na enak način in za vse ga je treba izvajati na enak postopek. Nobenih dvojnih meril, nobenih izjem, nobene ne vem kakšne pozitivne diskriminacije v teh primerih ne more biti. Zakon velja za vse. Treba ga je tako tudi izvajati, ker treba se je zavedati, da je Slovenija majhna, da Slovenija mora ohraniti svojo identiteto, svoj jezik, svoj narod. Če kdo o tem dvomi, naj si prebere Ustavo Republike Slovenije. Obstoj države Slovenije je neločljivo vezan po sami ustavi, po temeljni ustavni normi z obstojem slovenskega naroda, ker gre za njegovo neodtujljivo pravico. In država je naš skupni dom. Zaradi tega ima tisti, ki v državi, ki v domu živi, še kako pravico odločati o tem, kdo v državo stopi in pod kakšnimi pogoji. Integracija je v takih primerih, ko nekdo tukaj živi, nujna. Treba jo je pospeševati in v to smer je treba usmeriti tudi rešitve, ki so v zakonu. Zakon je s tega vidika pomemben, zelo dober premik naprej in SDS ga bomo enotno podprli.
Hvala lepa. Nik Prebil bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca.
Predsednik, hvala lepa. Minister, kolegice in kolegi! Prvi od dveh zakonov, ki ju bomo obravnavali danes, obravnavata dokaj podobno tematiko. In ta prvi je Zakon o tujcih oziroma njegove spremembe in dopolnitve. Lahko bi rekli debela novela. Zakon o tujcih predstavlja tako imenovani matični zakon, ki ureja položaj tujcev. In določene zadeve so ne glede na vsa različna in nasprotujoča si dejstva povsem jasna; vsak tujec mora imeti zakonit razlog za vstop, tranzit in prebivanje na območju Republike Slovenije. To tujci pridobijo preko utečenega postopka. V kolikor tega nimajo in se v naši državi nahajajo nezakonito, stečejo ustrezni postopki za prostovoljni odhod ali odstranitev tujcev. Če pa tujec zaprosi za mednarodno zaščito ali izrazi zgolj namero, da bo to storil, se v trenutku, ko to tudi stori, zanj več ne uporaba ta zakon, ampak se zanj prične uporabljati Zakon o mednarodni zaščiti. In prav tu se skriva srž problema. Pri vsem tem gre za občutljive postopke, ki velikokrat hote ali pa nehote posežejo po kršenju nekaterih pravic, in pa postopke, ki jih zelo obširno urejajo tudi mednarodne konvencije ter evropsko pravo. Ravno številnim konvencijam in spoštovanju evropskega prava in mednarodnega prava smo se zavezali ob vstopu v Evropsko unijo. V LMŠ smo tako vsekakor mnenja, da je obljubljeno in dorečeno potrebno spoštovati, v kolikor na skupni ravni ni dogovorjeno drugače. Predlog tega zakona ponovno, kot je tej vladi v navadi, pod krinko implementacije direktive, ki ureja položaj raziskovalcev in študentov, uvaja kar nekaj novosti, ki bodo pa podobno kot pri noveli Zakona o mednarodni zaščiti, ki jo bomo obravnavali kasneje, otežile položaj tujcev, uradnim osebam, torej predvsem policiji, olajšale postopke zavračanja teh nazaj v države, od koder so prišli. Prav tako pa bodo tujci težje pridobili in tudi ohranili pogoje za prebivanje v Sloveniji. Naj se na začetku ustavim pri tem prvem delu, torej implementaciji Direktive o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene raziskovanja, študija, opravljanja pripravništva, prostovoljnega dela, programov za izmenjavo učencev ali izobraževalnih projektov in dela varušk au pair ter direktive, ki na novo ureja izdajo dovoljenja za začasno prebivanje zaradi opravljanja dela na področju študija v nacionalni pravni red. Ministrstvo želi s spremembami zakona na tem področju Republiko Slovenijo narediti bolj privlačno za raziskovalce in študente iz tretjih držav, saj lahko slednji državi prinesejo dodaten razvoj in napredek, med drugim pa predlog sledi tudi ideji o učinkovitejši integraciji tujcev, zato bo od njih zahtevano določeno znanje slovenskega jezika, kar je tudi prav. A zadeva tukaj stoji načeloma, seveda, če v ozadju ne bi bilo drugačnega cilja; cilja, ki je vezan zgolj na ideološko in politično igro največje vladne stranke. Zato ima zakon tudi nekaj izredno spornih določb, ki se dodajajo izven potrebnega sprejema direktive Evropske unije v naš pravni sistem. Velik del obrazložitve predloga zakona pripadata 5. in 6. členu, ki sta za namen pravne in politične razprave ključna. Zakon ponovno uvaja ureditev, ki jo je leta 2017 že razveljavilo Ustavno sodišče, to pa je možnost uvedbe tako imenovane kompleksne krize, kar bo po novem lahko storila kar vlada sama in je s tem izključila uporabo določb Zakona o mednarodni zaščiti. In to je pravzaprav tudi najbolj sporno. Ob tem predlogu se jasno vidijo vzporednice s trenutno zdravstveno krizo, v kateri smo, saj si je tudi v tem primeru vlada prilastila vse vzvode za upravljanje krize. Namen je torej popolnoma jasen, drugo dejstvo pa je, ali je tudi upravičen. Kot stranka politične sredine lahko razumemo potrebo vsakokratne vlade, ki in ko je soočena s povečanim ali močno povečanim številom nezakonitih migrantov oziroma večjim begunskim valom, želi nadzorovati situacijo in takrat se je resnično potrebno odzvati hitro in učinkovito. Zadeve in zlorabe moramo preprečiti in ne glede na vse je prioriteta naša država in njeni ljudi in zato je to v LMŠ jasno. A dejstvo, da se danes s takšnimi številkami ne soočamo več in da nam določeno zaščito nudijo tudi evropske institucije, vam ponudi odgovor na prejšnje vprašanje, ko sem govoril o intencah Vlade in zakaj se ta zakonodaja sprejema ravno sedaj in ravno v tej vladi. Da je mera polna, notranje ministrstvo pod vodstvom Aleša Hojsa dodaja ureditev kompleksne krize na slabši način, kot je bila ureditev razveljavljena s strani Ustavnega sodišča, saj vse pristojnosti prenaša kar na Vlado in takšno oziroma tako velike pristojnosti pa Vlada že po ustavni ureditvi kot izvršilna oblast ne more imeti. Ustava je jasna in jasna je tudi Evropske konvencija o človekovih pravicah. Določene pravice se lahko omejijo, v kolikor je potrebno zaščititi zdravje in varnost državljanov ob dejstvu, da so sprejeti ukrepi sorazmerni. Nadaljnje je bilo glede predloga zakona potrebno, da izpostavim še naslednje. Z morebitno uvedbo določenih dopolnil bo tako nek migrant zelo težko dokazal, da njemu osebno grozi resnična nevarnost mučenja, nečloveškega ali pa poniževalnega ravnanja, saj je postavljen zelo visok standard, hkrati pa bo moral dokazati, da iz utemeljenih razlogov v sosednji državi ni mogel zaprositi za mednarodno zaščito. Gre za eno najvišjih mejnih standardov v Evropski uniji s ciljem popolnega zavračanja. Pomenljiva je tudi določba, ki pravi, da je zoper sklep o zavrženi prošnji migranta za mednarodno zaščito v teh primerih sicer možna pritožba na ministrstvo, a ta ne zadrži izvršitve. Torej tujec, za katerega bo policist ocenil, da ne izpolnjuje pogojev za mednarodno zaščito, bo tako vrnjen državo, od koder je prišel, čeprav se bo kasneje morda v pritožbenem postopku izkazalo, da je bilo to neupravičeno. In slednje je problematično predvsem z vidika tako imenovanega vidika veriženja migrantov, kar so nekateri mediji pred kratkimi tudi izpostavljali. Nadalje. Policiji v predlogu po novem v celoti prepuščamo presojo, ali v sosednji državi obstajajo ovire pri zaprositvi za mednarodno zaščito. Ali je policija za to usposobljena, kdo v policiji bo to presojal in kdo bo odgovarjal, ko in pa če pride do zlorab? Ta in številna druga vprašanja se odpirajo pri takšnih določbah, zato policija kljub svoji profesionalnosti – to moram poudariti – nima osnovne usposobljenosti, da bi kaj takega lahko presojala. To lahko stori zgolj neka strokovna komisija ali pa morda Vlada na predlog takšne komisije s sklepom. Poleg vseh perečih vprašanj in nekaterih spornih določb se v zakonu spreminjajo še nekatere zadeve, povezane z znanjem slovenskega jezika, z združitvijo družine, pa s sredstvi, potrebnimi za preživljanje. Seveda tudi do implementacije direktive na tem področju, ki je potrebna zaradi izstopa Velike Britanije iz Evropske unije. Opozoriti je potrebno, da ta predlog zakona v večji meri tudi ni usklajen z deležniki in nevladnimi organizacijami ter da številne pripombe na zakon, četudi tisti dobre, niso bile upoštevane. Ampak tega smo nekako vajeni; ali je po naše ali pa ni, pravijo v tej vladi. Zakon v takih obliki bo skoraj zagotovi protiustaven, saj je Ustavno sodišče del zakona s podobnimi določbami enkrat že razveljavilo. V LMŠ menimo, da so nekatere spremembe potrebne, predvsem so potrebne na ravni Evropske unije. In želja po hitrih in učinkovitih postopkih je popolnoma razumljiva in tudi legitimna. Naj zaključim. Kot opozarjajo številni, vse dosedanje izkušnje kažejo, da bo zaostrovanje azilne zakonodaje namesto rešitev prineslo dodatne probleme. Namesto vključevanja ljudi v obstoječi sistem pa ustvarilo nove kategorije ilegalnosti, na katere nato državni aparat odgovarja z vedno večjimi novimi oblikami represije. In to je slabo, saj se vsi skupaj vrtimo v začaranem krogu, ker nismo zmožni iznajti rešitev, ustreznih rešitev. In ne glede na naš odnos do tujcev in ne glede na našo politično opredelitev je jasno, da s takšnim predlogom Slovenija vstopa v neko družbo držav, ki imajo, dobro ali ne, do migracij bolj restriktiven pogled in posledično bolj represivno politiko. Ampak to je stvar vladajoče oblasti. Namesto torej, da bi iskali rešitve, iščete zaostritve. Zakaj? Zato, ker je pač to vaša politika na celostni ravni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Z današnjo obravnavo tako po členih kot po vsebini obsežene novele Zakona o tujcih se ponovno odpira razprava o različnih pogledih reševanja migracij na ravni Evropske unije in še posebej na ravni nacionalnih držav. Različni pogledi na reševanje te problematike pa se bodo gotovo ponovno razgalili na današnji splošni razpravi in v kolikor bo sprejet sklep, da je predlog novele primeren za nadaljnjo obravnavo, se bo to nadaljevalo tudi na matičnem delovnem telesu. Iz obrazložitve obravnavane novele Zakona o tujcih Vlada navaja razloge, zakaj je novela potrebna in zakaj jo je potrebno podpreti. Tako kot je že v navadi, je urejanje tujske problematike v nacionalnih državah močno vezano na politiko Evropske unije in v zvezi s tem sprejetimi direktivami in uredbami, ki jih države članice implementirajo v svoj pravni red. Poleg navedenega pa smo tokrat soočeni tudi z dejstvom, da je Združeno kraljestvo po dolgih mesecih pogajanj izstopilo iz zveze evropskih držav. S predlagano novelo se zagotavlja implementacija sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo v delu, ki ureja pravice v zvezi z nadaljnjim prebivanjem in izdajo dokumentov za prebivanje državljanom Združenega kraljestva in njihovim družinskim članom, ki bodo zakonito prebivali v Sloveniji po preteku prehodnega obdobja. Z direktivo iz leta 2016, 801, želi Republika Slovenija postati privlačnejša za državljane tretjih držav, ki želijo izvajati raziskovalno delo v Evropski uniji, in njihove družinske člane. Obenem pa si s predlaganim zakonom prizadeva za izboljšane in poenostavitev pogojev vstopa študentom, ki v Slovenijo prihajajo z namenom študija in izobraževanja. Na novo se urejajo nove vrste enotnih dovoljenj za prebivanje in delo ter dovoljenj za začasno prebivanje. S tem bi dobili enotno dovoljenje za prebivanje zaradi iskanja zaposlitve in samozaposlitve za raziskovalce, ki so v Sloveniji zaključili raziskovalno delo. Enako velja tudi za študente, ki so končali študij na enem od študijskih programov, in bi se v Sloveniji vključili v prostovoljsko delo. Predlagane rešitve, ki se nanašajo na državljane Združenega kraljestva in urejanje položaja tistih oseb, ki v Sloveniji želijo izvajati znanstveno-raziskovalno delo in študirati, praviloma niso problematične. Problemi in razhajanja pa nastanejo pri reševanju drugih oblik priseljevanja tujcev v Slovenijo, to je pri nezakonitih vstopih v Slovenijo. S predlaganimi rešitvami se, kot navaja predlagatelj, jasneje določa nezakonitost prebivanja tujcev v Sloveniji. Z dvofazne ureditve izvajanja aktov oziroma nalaganja obveznosti nezakonito prebivajočim tujcem za prostovoljni odhod se prejaha v enofazni sistem. Policija bo neposredno izvrševala odločbe upravnih organov, če tujec ne bo sledil njihovemu izreku. Ureja se tudi enotno ravnanje glede rokov za prostovoljni odhod in obdobje prepovedi vstopa. Upoštevajo se priporočila Evropske komisije, prav tako pa se priznavajo odločbe o vrnitvi, ki so jih izdale druge države članice Evropske unije. Na tem mestu bi izpostavila rešitve, ki se nanašajo na ustvarjanje megazbir podatkov, ki jih na zalogo ustvarjajo državni organi in hramba teh podatkov, na kar je opozorila tudi informacijska pooblaščenka. Postavlja pa se tudi vprašanje o primernosti predlaganega 5. člena novele zakona, ki spreminja 10.a člen, po novem govori o kompleksni krizi na področju migracij, in 6. člena, ki spreminja 10.b člen – ukrepanje v kompleksni krizi na področju migracije. Na podlagi tega predloga bo lahko Vlada v okviru kriznega upravljanja in vodenja kompleksne krize na podlagi utemeljenega in obrazloženega predloga ministrstva, pristojnega za notranje zadeve, ukrepala na način zapiranja državne meje za največ šest mesecev. Po tem predlogu sicer Vlada mesečno poroča Državnemu zboru. Naj spomnim, da se je že od nepreklicnega odstopa ministra utemeljeno sprašujemo, ali so mnoga ministrova dejanja sploh še v interesu države. Vse prevečkrat se daje tudi vtis, da gre za uresničevanje nekih drugih, morda le višjih strankarskih interesov. Ob tem je treba poudariti, da po sedanji ureditvi Vlada Državnemu zboru predlaga ukrep, da se zaradi spremenjenih razmer na področju migracij, ogrožanja javnega redu in notranje varnosti prepreči oteženo delovanje institucij in zagotavljanje njenih vitalnih funkcij. Državni zbor pa z večino glasov vseh poslank in poslancev odloča o predlaganem ukrepu, kot tudi o podaljšanju ukrepa za nadaljnjih šest mesecev. V obsežni obrazložitvi k 5. in 6. členu novele Zakona o tujcih in navedbah različnih aktov, dokumentov in ne nazadnje tudi odločbe Ustavnega sodišča v zvezi z 10.b členom Zakona o tujcih, ni posebej obrazloženo, zakaj Vlada sama ukrepa o kompleksni krizi na področju migracij, ki po navedbah Vlade, ni odvisna le od števila migracij, oziroma Državnemu zboru odvzema pravico odločanja o ukrepih, ki bi omogočali neprodušno zapreti državno mejo. Kot sem že sicer v uvodu napovedala, gre za izjemno zahtevno in obsežno vsebino sprememb zakona, secirati novelo zakona po členih, ob predstavitvi stališča poslanske skupine se mi ne zdi primerno. Tudi ne zaradi časovne razprave, bi zmanjkalo časa za razpravo poslank in poslancev ter njihov odziv. Tudi zato, ker smo Socialni demokrati tisti, ki ob predlaganih zakonih povemo, kaj si mislimo o obravnavani vsebini, četudi so naša mnenja različna. Z izkušnjami posameznikov na eni strani, zagotavljanju človekovih pravic na drugi strani in razumevanjem problematike menimo, da je mogoče najti ustrezno rešitev. Socialni demokrati smo že večkrat poudarili, da se zavedamo problematike, povezane z migracijami, in ne nazadnje se zavedamo, s kakšnimi težavami se srečujejo ljudje, ki živijo neposredno ob nelegalnih migracijskih poteh. In prav to je problem, kako ljudem zagotoviti varno prebivališče, migrantom pa človeka primerno obravnavo. Spoštovani! Migracije so del našega življenja in so v različnih obdobjih zaradi različnih okoliščin potekale z različno intenziteto. In ker je to problem celotne Evrope, pričakujemo, da bo evropska politika čim prej našla skupne rešitve na področju migracij, tujske politike, politike beguncev in mednarodne zaščite. Trenutna situacija je namreč takšna, da je pogled na to problematiko izrazito nasprotujoč in prevečkrat izraža na eni strani pretirano naklonjenost, ki pa na drugi strani preide v jasno izraženo nestrpnost oziroma sovražnost do ljudi od drugod. Ne glede na to, kako se bo današnja razprava odvijala, pa bo še vedno Evropa ostala obljubljena dežela mnogim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Državni zbor na tej seji izmed tako imenovanega trojčka zakonov, ki urejajo problematiko tujcev, vključno z zaposlovanjem in podelitvijo mednarodne zaščite, obravnava dve noveli, in sicer Zakon o tujcih in Zakon o mednarodni zaščiti, ne pa tudi novele Zakona o zaposlovanju, samozaposlovanju in delu tujcev. Vlada je sicer predlagala Državnemu zboru, da se vsaj noveli zakona o tujcih in zaposlovanju tujcev obravnavata na isti seji zaradi njune vsebinske povezanosti, vendarle pa so se poslanci, ki so zahtevali današnjo splošno razpravo, odločili drugače. Zato na tem mestu opozarjamo, da bo treba v prihodnje načrtovati zakonodajni postopek za obravnavo omenjenega trojčka tako, da bodo dokončno sprejeti na isti seji, saj bo vsaj omenjena dva potrebno sočasno objaviti v Uradnem listu Republike Slovenije oziroma zagotoviti, da bosta pričela veljati istočasno. Če se vrnem na novelo Zakona o tujcih, ki je bila v zakonodajni postopek vložena kot prva izmed omenjenih treh, želimo v SMC opozoriti, da je bil prvotni namen sprememb tega zakona prenosa Evropske direktive o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene raziskovanja, študija, opravljanja pripravništva, prostovoljskega dela, programov izmenjave učencev ali izobraževalnih projektov in dela varušk au pair. Temeljni cilj je olajšati vstop tistim državljanom tretjih držav, ki prihajajo na območje EU zaradi opravljanja raziskovalnega dela in študija. Poleg tega pa velja opozoriti na še en pomemben vsebinski sklop te novele, ki je povezan s tako imenovanim brexitom. Z novelo zakona se zagotavlja implementacija sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo v delu, ki ureja pravice v zvezi z nadaljnjim prebivanjem in izdajo dokumentov za prebivanje državljanom Združenega kraljestva in njihovim družinskim članom, ki bodo zakonito prebivali v Republiki Slovenije ob poteku prehodnega obdobja 31. decembra 2020 in nameravajo v Republiki Sloveniji še naprej prebivati tudi po poteku prehodnega obdobja. Kot veste, s temi spremembami za britanske državljane zamujamo, vendarle pa je pri tem treba biti pošten in povedati, da krivda ne leži na predlagatelju oziroma ministru, ampak deloma tudi na Poslanski skupini SMC, saj smo vse od pomladi 2020 vztrajali na tem, da so predlagane rešitve tako v Zakonu o tujcih kot tudi v Zakonu o mednarodni zaščiti, ki so predstavljene, po našem mnenju evidentne kršitve Ustave Republike Slovenije, azilnega prava, določenega z mednarodnimi konvencijami, pravom EU in sodno prakso Sodišča EU, pač ne morejo biti predmet odločanja na Vladi. Pravica do azila je temeljna pravica, ki je določena z Ženevsko konvencijo iz leta 1951 o statusu beguncev in mednarodna obveza držav pogodbenic, vključno z državami članicami EU. EU je pogoje, ki jih je treba izpolnjevati za pridobitev mednarodne zaščite, vključila v svoj pravni korpus. Pravico do azila določa 18. člen Listine Evropske unije o temeljenjih pravicah, 19. člen pa prepoveduje kolektivni izgon in posameznike ščiti pred odstranitvijo, izgonom ali izročitvijo državi, kjer obstaja resna nevarnost smrtne kazni, mučenja ali drugega nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja. Države članice EU so sprejele skupno evropsko azilno politiko, ki dokler ne bo sprejet novi migracijski pakt, še vedno velja. Po našem mnenju Slovenija ne more slediti pristopom Madžarske, s katerim se je že večkrat ukvarjalo Sodišče EU. Že maja lanskega leta je namreč sodišče presodilo, da madžarsko zadrževanje prosilcev za azil v taboriščih na obmejnem območju lahko predstavlja kršitev evropske zakonodaje, decembra lani pa je že drugič razsodilo, da Madžarska krši evropsko zakonodajo na področju priznavanja azila in vračanja nezakonitih pribežnikov, in sicer glede omejitve dostopa do postopkov za mednarodno zaščito, nepravilno pridržanje prosilcev za to zaščito, privedba nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav na obmejno območje in nespoštovanje pravice prosilcev, da po zavrnitvi prošnje do iztega roka za vložitev pravnega sredstva zoper to zavrnitev ostane na ozemlju države. Prav tako smo opozarjali tudi na podane pripombe in predloge nevladnih organizacij, zato so bili poleti in tudi v začetku jeseni lanskega leta opravljeni dodatni pogovori tako z nevladnimi organizacijami kot tudi s pravnimi strokovnjaki o teh predlaganih rešitvah. Na tej podlagi so bile oblikovane nekatere spremembe, ki se nahajajo v sedanjem Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih in Zakona o mednarodni zaščiti. Nekatere pa so vsebovane tudi v obrazložitvah, kar je po naši oceni ravno tako pomembno, saj odpravljajo nejasnosti oziroma morebitno kasnejšo dvoumno razlago, ki bi šla v škodo prosilcev. Kvantitativno gre za nekaj čez 20 pripomb in predlogov. V SMC se tudi danes, tako kot v prejšnjem mandatu, zavedamo, da gre za izjemno občutljivo področje, kjer se tehta med človekovimi pravicami in svoboščinami ter varnostjo na drugi strani. Republika Slovenija je vedno podpirala in aktivno sodelovala pri iskanju skupnih rešitev na ravni Evropske unije. Toda, dokler pravih rešitev oziroma dokler dogovora o migracijskem paktu ne bo, imamo kot država suvereno pravico in dolžnost, da sprejmemo ukrepe, ki omogočajo nemoteno delovanje države tudi v primeru nesorazmernega pritiska na azilni sistem in tudi v preprečevanju zlorab tega sistema. Ob povečanju števila vloženih prošenj za mednarodno zaščito v Republiki Sloveniji ter zaznanih zlorabah postopkov so nujno potrebne nekatere spremembe in dopolnitve zakonodaje, ki bodo omogočile učinkovitejšo izvedbo ter še dodatno preprečevanje zlorab postopkov mednarodne zaščite. Leta 2015 je bilo zgolj 277 prosilcev za azil. Dve leti kasneje že 2 tisoč 868 in leta 2019 3 tisoč 821. Povečevanje je več kot očitno in treba je povedati, da takšnega trenda ne opažamo v vseh državah Evropske unije. V letu 2019 ob teh 3 tisoč 800 prošnjah je bilo od te skupne številke ustavljenih kar 3 tisoč 273 postopkov, zavrženih prošenj je bilo 352 in zavrnjenih 128 ter priznanih 85 statusov. Po absolutnem številu prošenj je Slovenija sicer šele v drugi polovici držav članic, vendar pa je treba upoštevati tudi velikost države oziroma število njenih prebivalcev. Bistveno vprašanje za državo je, ali se je azilni sistem sposoben odzivati in ali ne gre v veliki večini primerov za zlorabe. Povprečen čas trajanja postopka mednarodne zaščite znaša pri nas do izdaje odločitve ministrstva 44 dni. Za postopke, v katerih je ministrstvo odločalo vsebinsko, torej, da je bilo prošnji ugodeno ali pa je bila zavrnjena, je postopek trajal 328 dni. Povprečen čas trajanja postopka mednarodne zaščite do pravnomočno končanega postopka znaša 63, pri vsebinskem odločanju pa 502 dneva. V lanskem letu je bilo 3 tisoč 276 prošenj za mednarodno zaščito, kar je sicer malo manj kot v letu 2019, vendar pa je bilo od tega kar 2 tisoč 227 postopkov ustavljenih zaradi samovoljne zapustitve, kar je več kot očiten dokaz zlorabe. Zato smo v SMC tudi pristali na to, da Republika Slovenija uporabi vse pravne možnosti, da iz drugih držav članic oziroma tretjih držav sprejme takšno število prosilcev za mednarodno zaščito, ki jim lahko nudi učinkovite in hitre postopke, sprejem ter tudi pogoje za vključevanje v slovensko družbo, hkrati pa spoštuje mednarodno pravno zavezujoč in ustavno varovan institut mednarodne zaščite, določen s skupno evropsko azilno politiko za vse osebe, ki na njenem ozemlju za to zaščito zaprosijo. Glede na dolgotrajno iskanje kompromisa na ravni Evropske unije in tudi zaradi čedalje večjega števila prosilcev za mednarodno zaščito je treba predvsem preprečiti zlorabe sistema tako s postopkovnega vidika kot tudi z vidika zagotavljanja sprejemnih pogojev ter sorazmernega sankcioniranja in kršenja pravil. Sicer pa je za SMC v noveli Zakona o tujcih ključen 10.b člen, za katerega je bila v prejšnjem mandatu odgovorna ministrica za notranje zadeve iz naših vrst in na katerega vsebino je Ustavno sodišče že presojalo. V SMC smo na predlagatelja, pa tudi na koalicijske partnerje naslovili vprašanje oziroma, če hočete, tudi zahtevo, ali so oziroma da so predlagane rešitve ustavno in konvencijsko skladne, zlasti z vidika individualne obravnave, morebitne kršitve prepovedi mučenja in nečloveškega ravnanja oziroma ali je oziroma bo odločba Ustavnega sodišča Republike Slovenije z dne 18. septembra 2019 pri predlaganih rešitvah zadostno upoštevana, v kolikor se nanaša na zavrženje prošenj za mednarodno zaščito v kriznih razmerah. V navedeni odločbi je sodišče potrdilo absolutno naravo načela nevračanja kot ustavnega in konvencijskega standarda. Tudi pri predaji posameznika drugi državi članici mora biti zagotovljena natančna in individualna presoja posameznikove situacije. Pristojni organi in sodišča morajo v primeru, ko prosilec zatrjuje, da država članica EU konkretno zanj ni varna država, presojati vse okoliščine, ki so pomembne z vidika spoštovanja načela nevračanja. Koncept varne tretje države pa se sme zaradi spoštovanja načela nevračanja uporabiti le, če tretja država vnaprej izrecno zagotovi, da bo dovolila vstop ter dostop do poštenega in učinkovitega postopka, ali če obstaja obveznost države, ki predaja posameznika, da bo v primeru zavrnitve vstopa v tretjo državo sama posamezniku zagotovila dostop do postopka v skladu s temeljnimi načeli in jamstvi, ki jih zahteva načelo nevračanja. Zgolj tako je prosilcu v vsaj eni državi z gotovostjo zagotovljen dostop do poštenega in učinkovitega postopka, v katerem se presoja, ali bi njegova neposredna ali posredna vrnitev v izvorno državo lahko pomenila kršitev načela nevračanja. Predlagana ureditev mora določati, da bo Republika Slovenija tujcu v primeru zavrnitve vstopa v sosednjo državo članico EU sama zagotovila dostop do poštenega in učinkovitega postopka. Opozarjali smo tudi na okoliščine, na podlagi katerih lahko tujec izpodbija varnost sosednje države članice EU, ki ne smejo biti vezane na v praksi izredno visoko postavljen standard. Prvotni pogoj je bil, da nevarnost nedvoumno izkaže, ki ga veže še na dodaten kumulativno določen pogoj, da iz utemeljenih razlogov v tej državi ni mogoče zaprositi za mednarodno zaščito. Poleg tega tudi če bi tujec pred policijo uspel nedvoumno izkazati te okoliščine, so ga prvotne rešitve varovale le pred tem, da ga policija napoti na mejni prehod, niso pa ga varovale tudi pred napotitvijo v sosednjo državo članico. Zato je sporna tudi nesuspenzivnost pritožb. Izpostavljeno je bilo tudi vprašanje, kdo in po kakšnem postopku bo ugotavljal, da v sosednji državi članici EU, iz katere je tujec vstopil, ni sistemskih pomanjkljivosti v zvezi s postopkom mednarodne zaščite in pogojev za sprejem prosilcev, ki bi lahko povzročili nevarnost mučenja, nečloveškega ali poniževalnega ravnanja. Zato smo, kot je bilo že omenjeno, več kot pol leta vztrajali in dosegli, da so bili v medresorski razpravi in kasneje v koalicijskem usklajevanju upoštevani predlogi Ministrstva za pravosodje in naše ministrice mag. Lilijane Kozlovič ter tudi Poslanske skupine SMC v kar se da največji možni meri, tako da določba ob upoštevanju navedenega še dosega svoj osnovni in prvotni cilj obvladovanja množičnih migracij. V SMC smo z izjemo večine za razglasitev kompleksne krize, ker gre tukaj za odločitev začasne omejitve ustavne pravice do pribežališča, a bi moral po našem mnenju o aktivaciji odločiti Državni zbor, ne Vlada: in z drugo izjemo te nesuspenzivnosti, o kateri sem govorila, zadovoljni, da smo po dolgotrajnih usklajevanjih dosegli poudarjeno individualno obravnavo tujcev, dosegli, da ne bo policija tista, ki sama ugotavlja sistemske pomanjkljivosti v sosednji državi, in dosegli znižanje dokaznega standarda za tujca. V SMC pa smo glede nesuspenzivnosti zadržani, je pa vseeno treba priznati, da je z olajšanjem pogojev za vložitev prošnje za zaščito, ta toliko manj usodna. In sicer tudi v luči zadnje sodbe Sodišča EU proti Madžarski. Vsekakor pa bo morala tukaj svoje povedati še Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. V Zakonu o mednarodni zaščiti pa je bilo za nas ključno, da smo dosegli, da je predlagatelj sledil naši pripombi glede suspenzivnosti, da torej pritožba ne bi zadržala deportacije. Je pa rok treh dni za pritožbo prosilca še vedno kratek, ker odpira vprašanje učinkovitosti pravnega sredstva. Sicer pa so se polemike vrtele predvsem glede pravnih sredstev, rokov, na novo oziroma ponovno uvedene pritožbe na Vrhovno sodišče, sorazmernosti pri samem kaznovanju in podobno. V Poslanski skupini SMC smo koalicijske partnerje opozorili, da osnovne cilje in namene ter predlagane rešitve v večini podpiramo in da bomo vse tri novele oziroma trojček v prvi obravnavi podprli. Kot pa sem rekla v nadaljevanju, bo potrebno prisluhniti pripombam Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in zato si tudi pridržimo pravico, da bi še dosegli kakšne popravke, če se bo izkazalo, da so ti potrebni. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Prvi ima besedo Rudi Medved, pripravi se Aleksander Reberšek in potem Jani Ivanuša.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Rdeča nit razprav o obeh novelah zakonov, tako je bilo slišati iz vrst predstavnika Slovenske demokratske stranke, je in mora biti spoštovanje prava in seveda s tem se lahko vsi popolnoma strinjamo. Zdaj, ali v resnici je, je pa drugo vprašanje. Namreč pri noveli Zakona o tujcih imamo pred seboj problematičen, ne bom rekel sporen, bom rekel problematičen, del zakona, ki govori o razglasitvi, upravljanju tako imenovane kompleksne krize. To je tisti del, ki ga je Ustavno sodišče Republike Slovenije leta 2019 delno razveljavilo. Ustavni sodniki so razveljavili dele 10.b člena Zakona o tujcih, ki v primeru zaostrenih migracijskih razmer predvideva omejevanje vstopa tujcev v državo oziroma dopušča zavračanje tujcev brez individualne obravnave. Gre za del zakona, ki je določal, da lahko policija na meji zavrača vse prošnje za azil brez individualne obravnave. Takšno odločitev so ustavni sodniki sprejeli z 8 glasovi za in 1 proti. Kaj so še zapisali ustavni sodniki? Strinjajo se, da so v izrednih razmerah možne izredne omejitve človekovih pravic, a bi te morale biti sorazmerne. Poleg tega bi moral Državni zbor pred tem razglasiti prave izredne razmere, pa še te po mnenju oziroma presoji Ustavnega sodišča ne bi opravičevale popolne prepovedi sprejemanja prošenj za azil. Takšna je bila odločba Ustavnega sodišča in zanimivo, da politika takrat jeseni leta 2019 tudi ni kaj dosti komentirala. Morda je zanimiv komentar predsednika takrat največje opozicijske stranke Janeza Janše, ki je zapisal, da je leva večina v Ustavnem sodišču razveljavila krizno varovalko v Zakonu o tujcih ravno v času, ko nam zaradi Turkov spet grozi migrantsk-begunski val, izdajstvu in protislovenski politiki levičarjev ni konca. Torej spet so nekaj zakuhali levičarji, in to v samem jedru, torej znotraj Ustavnega sodišča, ki po prepričanju te stranke funkcionira po politični pripadnosti. Ampak to ni nič novega, saj tudi zdaj, ko je Slovenska demokratka stranka na oblasti, se prav tako vrstijo napadi na Ustavno sodišče, enkrat zaradi tega, ker jim ni všeč, da se Ustavno sodišče vtika v tedensko preverjanje učinkovitosti protikoronskih ukrepov, drugič je Ustavno sodišče z zadržanjem izvajanja Zakona o financiranju Slovenske vojske celo preprečilo nakup transportnega letala za dovoz cepiva in še bi lahko našli marsikaj na to temo. V Listi Marjana Šarca ne verjamemo in smo proti temu, da bi problematiko migracij in prošenj za azil obravnavali po levi ali desni metodi. Tu sem pa prepričan, da leve ali desne metode ni, je enostavno nek pogled na situacijo predvsem s stališča prava, mednarodnega prava in tudi ustavnih okvirov Republike Slovenije in tako smo se na ta način tudi soočali s hudo migrantsko krizo v obdobju tam nekje od poletja do jeseni v letu 2019, ki je bila glede na pritisk migrantov na meje bistveno, bistveno večja, kot je trenutno. Ampak, Vlada Republike Slovenije se je odločila to področje urejati na enak način, kot je Ustavno sodišče že presodilo, da je protiustavno. Če nekaj delaš ves čas enako, je potem tudi rezultat ves čas enak in svarila, da gre ponovno za vzpostavljanje neustavnega stanja pri upravljanju tako imenovane kompleksne krize, za ta svarila je zaenkrat Vlada Republike Slovenije gluha, seveda pa ni še vse zamujeno, smo šele na začetku obravnave te novele zakona in v nadaljevanju, če bo spoznano, da je predlog primeren za nadaljnjo obravnavo, je možno še marsikaj popraviti. Ker da se razumemo, v Listi Marjana Šarca seveda nikakor nismo proti, da se to področje uredi. Je pa tudi Ministrstvo za notranje zadeve, ki ga je takrat vodil minister Boštjan Poklukar, ob razglasitvi odločbe Ustavnega sodišča leta 2019 povedalo, da bo Ministrstvo za notranje zadeve sodbo Ustavnega sodišča spoštovalo. In tu ni kakšnih velikih dilem, jo bo spoštovalo in iskalo drugačne rešitve znotraj ustavnih okvirov. To se zdaj ni zgodilo. Sicer minister pravi, da to rešujejo drugače, vendar pa mi kakšnih razlik nismo opazili, razen tega, da tako imenovano kompleksno krizo razglasi kar Vlada. Vsaj tako je bilo prej drugače rešeno v tem zakonu, da je ta vloga pripadala Državnemu zboru, zdaj pa si še to vlogo jemlje Vlada, tako kot na vseh drugih področjih tako imenovanega kriznega upravljanja v Republiki Sloveniji. To je ena izmed naših največjih zamer tej rešitvi, ki je pred nami, da se ta pristojnost Državnega zbora prenaša kar na Vlado in da se upravljanje izrednih razmer na mnogih področjih koncentrira zgolj in samo znotraj Vlade. Zato se v tem trenutku težko opredeljujemo, ali smo podporniki ali nasprotniki novele zakona. Predvsem apeliramo, da se v zadeve, na katere je bilo opozorjeno že tudi v predstavitvah stališč poslanskih skupin, Ministrstvo za notranje zadeve poglobi, morda prisluhne tudi strokovnjakom s področja migracij in ustavnega prava ter skuša poiskati ustavne rešitve.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Reberšek, za njim pa bo razpravljala Lidija Divjak Mirnik.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Z novelo zakona bomo za tujce poostrili zahteve znanja slovenskega jezika pred izdajo dovoljenja za stalno prebivanje ter pred izdajo dovoljenja za začasno prebivanje pri združevanju družin. Zelo pomembno je, da se tujec, ki prebiva v Sloveniji, nauči jezika države, v kateri prebiva. Do sedaj so tujci, ki so združevali svoje družinske člane, imeli pravico združevanja po enem letu prebivanja v Republiki Sloveniji, z novelo zakona pa se bo ta pogoj zaostril, da bodo lahko družinske člane združevali po dveh letih prebivanja v Republiki Sloveniji. Prav tako so tujci sredstva do sedaj dokazovali s plačami, pri katerih so se upoštevali tudi razni dodatki, malica, potni stroški in prevoz na delo, tudi dnevnice, z novelo zakona pa se bo tudi to poostrilo, saj se bo upoštevala samo plača brez dodatkov, kar v praksi pomeni, da bo tujec enostavno moral imeti večjo plačo, če bo želel v Slovenijo pripeljati svojo družino. Namreč, trenutno se dogaja to, da tujec v Slovenijo pripelje ženo in otroke, žena ne dela, zaradi nizke plače moža pa posledično koristijo več socialnih transferjev in so na nek način v breme državi. In če bo po novem zakonu tujec želel pripeljati ženo k nam, bo enostavno moral imeti višjo plačo, ker se dodatki, ki sem jih prej navedel, ne bodo več upoštevali. To pa pomeni, da bo socialnih transferjev, ki jih prejme ta družina, manj. S konstantnim prihodom tujcev, ki delajo za minimalno plačo, pa plače naših zaposlenih državljanov enostavno ne morejo rasti in s tem si delamo na nek način medvedjo uslugo. Meni se zdi pri integraciji tujcev najbolj pomembno poznavanje slovenske kulture in tudi običajev in seveda tudi znanje jezika, hkrati pa je potrebno zagotoviti, da se tujci aktivno vključijo na trg delovne sile in prispevajo k razvoju slovenskega gospodarstva. Nesprejemljivo pa je kakršnokoli izkoriščanje ukrepov mehanizmov slovenske socialne države in slovenskega zdravstvenega sistema preko morebitnih fiktivnih prijav prebivališča, zato je potrebno določiti tudi minimalne bivalne standarde, da se ne bo več dogajalo to, kot se je dogajalo pred leti v Šentilju, kjer je bilo na enem naslovu prijavljenih 547 oseb. Kakorkoli že, današnja zakonodaja zaostruje pogoje za tujce, prizadeval pa si bom, da se v drugem branju v predlog zakona vnese dodatne zahteve po znanju slovenskega jezika za vse te prosilce. Dejstvo je, da migracije so vedno bile in da migracije vedno bodo, mi pa smo dolžni reševati probleme in predvsem zaščititi našo državno blagajno in povišanje izplačil socialnih transferjev, povišanje izplačil socialnih pomoči zato, da jih dobijo tisti, ki te socialne pomoči, socialne transfere potrebujejo, ne pa tisti, ki jih izkoriščajo, ki bi na nek način lahko delali, pa nočejo, ker jim ta sistem to dopušča. Zato gre današnji zakon v pravo smer. Nekako se moram odzvati in se dotakniti tudi velikih besed poslanke Violete Tomić. To je tista poslanka, ki je nekoč dajala poslance na minimalce, kakorkoli že, dotakniti se moram njenih besed o solidarnosti in pa sprejemanju ter njenega ciničnega govora o kristjanih. Gospa Violeta, lahko je biti solidaren v besedah, vašo solidarnost pa naj v praksi izvaja država z denarjem davkoplačevalcev. Na tak način je lahko solidaren čisto vsak. Nekoliko težje je biti solidaren v svojih dejanjih. Kdo pa dejansko zbira sredstva za ljudi, ki živijo v težkih razmerah, recimo v Afriki? Slovenska Karitas in slovenski kristjani. Kdo s svojimi rokami pomaga Afričanom, da gradijo svoje hiše, svoja mesta, da sami poskrbijo za svoja življenja? Pedro Opeka in številni drugi krščanski misijonarji. Veste, Violeta, lahko se je širokoustiti o solidarnosti v parlamentu, nekaj drugega pa je pomagati ljudem tam, kjer pomoč najbolj potrebujejo, na samem izvoru. In ko smo že pri tem, ljudem je treba pomagati na kraju samem, denar, ki ga namenjamo soočenju z ilegalnimi migracijami, bi veliko bolj pomagal razvoju ljudem, ki se v afriških državah soočajo s strahotno revščino. Spodbujanje nezakonitih migracij prinaša velika tveganja za življenje migrantov na njihovi poti, hkrati pa ne rešuje najbolj revnih, kajti ti najbolj revni ostanejo v svojih državah. Sredstva, pozornost in pomoč tako niso usmerjeni tistim, ki to najbolj potrebujejo. Izkušnje kažejo tudi na velike težave pri vprašanju integracija velikega števila priseljencev iz povsem drugih civilizacijskih okolij. Verjetno se vsi zavedamo, da si v Evropo želijo milijoni iz Afrike ter da vsem nikoli ne bomo mogli ustreči, zato je treba, kot sem prej povedal, problem reševati na izvoru samem. Čisto za konec. Ena številka in šest črk, Afrika 5 na 1919 je vrednih veliko več kot vse besede Levice o solidarnosti.
Hvala lepa. Postopkovno, Boštjan Koražija. Izvolite.
Prosim, da gospoda poslanca Rebrška opozorite, da pač, če že govori o osebi, ki trenutno zaradi drugih obveznosti, ki jih ima v Državnem zboru, ni tukaj dosegljiva oziroma ni v dvorani Državnega zbora, da potem naj ne nagovarja [[…]]Oziroma bom rekel, če bo tukaj, se lahko soočite, se lahko pogovorita, ni pa prav, da govori takrat o osebi, ko jo ni tukaj v Državnem zboru v veliki dvorani. Ker smo že imeli večkrat take primere in konstantno je bil gospod Reberšek tisti, ki je govori o Violeti Tomić, ko je ni bilo tukaj v dvorani. Nimam nič proti, da se vidva pogovorita, ampak pogovorita se takrat, ko bo Violeta tukaj pa se bosta lahko soočila za mnenje. Hvala.
Kolega to, da se razpravlja o kakšnem poslancu, ni povezano s tem, ali je v dvorani Državnega zbora ali ne. To najbrž veste. To nima nobene zveze z uporabo postopkovnega predloga, ki ste ga napovedali, in predlagam, da se pač držite striktno uporabe poslovnika, ne samo kar tako. Nadaljujemo z razpravo. Prišlo je do spremembe. Besedo dobi Predrag Baković, za njim pa bo razpravljal Janez Moškrič. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Statistike kažejo, pa ne samo statistike, tudi realna slika in pa dejstva, s katerimi se soočamo v naši državi, kažejo, da se mnogo postopkov za azil zlorablja. Kajti če vidimo res številke, koliko postopkov je bilo zaključenih, koliko jih ni bilo zaključenih zaradi tega, ker je prosilec zapustil državo Slovenijo, potem, jasno, je to nek signal, ki kaže na to, da je nekaj potrebno na nek način spremeniti. Danes bom razpravljal pravzaprav nekako najbolj o predlogu 10.a člena in 10.b člena, ki morda lahko v tem državnem zboru burijo na nek način duhove in se morda iščejo neke pomanjkljivosti ali pa morda tudi sporne stvari. Kar se teh dveh stvari tiče o teh dveh členih, tu lahko povem, da to razumem, pa morda se motim, ampak jaz to razumem, kot da ne gre za takojšnje vračanje, temveč bo policija v vsakem primeru morala preveriti, ali obstajajo razlogi iz štirih alinej drugega odstavka 10.b člena. To pa so, da je treba takrat ugotavljati, preden se ta oseba vrne, ali obstajajo sistemske pomanjkljivosti v zvezi s postopkom mednarodne zaščite, ali je v postopku tujec verjetno in tehtno izkazal, da njemu osebno v sosednji državi grozi resnična nevarnost mučenja, ali je zdravstveno stanje tujca tako, ki očitno onemogoča vrnitev v sosednjo državo, in pa, ali gre po videzu in pa drugih okoliščinah za mladoletnika brez spremstva. To seveda pride v poštev takrat, kadar ti ljudje nimajo osebnih dokumentov in je njihovo identiteto na nek način nemogoče ugotoviti. Sedaj, kolikor zadevo poznam, osebe, ki nimajo dokumentov, v vsaki državi po poti prehoda nekako oddajajo vloge za azil na nek način, vendar pod različnimi imeni in priimki. Tukaj seveda so potem tudi druge dodatne možnosti za ugotavljanje identitete, kot so prstni odtisi in tako naprej, pa vendarle je to lahko problem. Če gledam to z vidika policije same, bi lahko rekel, da je dobrodošlo to, da policija v teh primerih ne bo izvajala postopkov o prekrških, ker so do sedaj ti postopki zelo obremenjevali policiste, niso pa imeli uspehov, ker po navadi storilci prekrškov, ali niso imeli denarja, ali ni bilo to plačano, postopki so pa bili zelo dolgotrajni. Še ko sem jaz delal, vam lahko povem, da tudi 24 ur nismo šli spat zaradi tega, ker smo izvajali te postopke glede teh stvari. Seveda bistveni pogoj, da se 10.a in 10.b člen, kar bi moral pravzaprav že na začetku povedati, pa me je misel zanesla v to smer. Bistveni pogoj za uporabo teh dveh členov je pravzaprav kompleksna kriza. Kaj kompleksna kriza pravzaprav je? Morda tudi mene nekako na nek način moti ali pa razmišljam o tem, da naj bi bila Vlada tista, ki bi določala, kdaj kompleksna kriza nastopi, in bi raje videl, da bi o tem odločal Državni zbor, pa vendar mislim, da je Ustavno sodišče o tem že nekaj nekoč reklo. Tako, da na nek način bomo morali razmišljati o tej stvari, da se stanje iz leta 2015 lahko ponovi in to preseneti katerokoli vlado, eno, ali drugo, ali tretjo. In takrat seveda moramo na nek način imete neke way oute ali pa, bom rekel, izhode. Ne bom rekel, da je ta najboljši ali da je v redu, pa vendarle je potrebno razmišljati tudi v to smer. Kaj kompleksna kriza pravzaprav sploh je? Saj to imamo že zapisano, imamo zapisane tudi protokole. Gre za to, kadar se ogrožajo temeljne družbene vrednote, kadar gre za nenadnost take krize, kadar se zaradi tega zbuja negotovost, kadar je posredi tudi časovni pritisk, potrebno je hitro odločanje, nepredvidljiva je prihodnost, nezmožnost obvladovanja situacije, kar terja seveda izvajanje nekih posebnih ukrepov. Dejavniki kompleksne krize so tudi tisti, ki ogrožajo sedanje strukture, vplivajo na prebivalstvo, ogrožajo človeška življenja in povzročajo škodo. Torej kompleksna kriza ni situacija, kakršno imamo danes, če jaz tako prav razumem, niti ne more nikoli biti. Dokler imamo mi posamezne ilegalne prehode, dokler imamo situacijo tako, kakršno imamo, kompleksna kriza ni na vidiku. Seveda pa verjamem, da pa če se ponovijo dogodki iz leta 2015, pa lahko nastopi taka kompleksna kriza, ki jo pa bo moral nekdo takrat določiti. Seveda vlada, katerakoli že takrat bo, je operativna bolj, kot smo mi. Morda na nek način verjetno bodo tukaj še sodni mlini in razni pravniki mleli, ampak na nek način je to najboljša operativa in takrat ne smemo razmišljati o politični usmerjenosti vlade, ampak dejansko o tem, kako je potrebno ta problem rešiti. Obstajajo tudi določene varovalke, kakor jaz vidim iz teh dveh členov. Ena od teh je, da Vlada o teh ukrepih izvajanja 10.b člena vsakomesečno poroča Državnemu zboru. Zdaj, to ena strašna varovalka pravzaprav sama po sebi niti ni, je pa zame v redu, da je zapisano tudi to, da se obvesti generalnega sekretarja Sveta Evrope in pa generalnega sekretarja Organizacije združenih narodov, visokega komisarja Združenih narodov za begunce in Evropsko komisijo o razlogih in uporabi in tudi o prenehanju 10.b člena. Seveda so ostale varovalke tudi tiste, ko bodo policisti ugotavljali v zvezi z 2. členom, vse štiri alineje, ki sem jih prej predstavil. Kot rečeno, imam morda res pomisleke o tem, kako in na kakšen način in kdo to kompleksno krizo razglasi. Je pa res, da na nek način pa moramo imeti pripravljeno neko izhodišče in tudi morda nek izhod, v kolikor se takšne težave tudi pojavijo. Morda je res prav, da se pogovarjamo o tem, smo šele na prvi stopnji sprejemanja te zakonodaje, verjamem, da bodo padli še kakšni predlogi. Verjetno bo svoje povedala še kakšna Zakonodajno-pravna služba in še kdo. Tako se že veselim te razprave tudi v bodoče, pa da vidimo, kako bomo stvar tudi zaključili. Toliko zaenkrat. Hvala lepa. Aja, še nekaj bi imel morda, vprašanje. V primeru, da se pojavi ta kompleksna kriza, gospod minister, me zanima – če morda veste ali pa morda, če bo lahko kdo drug odgovoril na to –, je pač določeno, da policija v primeru prekrškov ne bo obravnavala teh prekrškov, ampak se bodo vračali nazaj. Zanima me, kako je pri kaznivih dejanjih. Vemo, da kadar se prime sprovajalec, takrat ti ljudje, ki ilegalno prečkajo državno mejo, nastopajo v neki meri kot oškodovanci ali pa vsaj priče. Ali se bo postopek kaznivega dejanja izpeljal? Kako bo glede zaslišanja teh ilegalnih migrantov takrat v primeru, da nastopi kompleksna kriza, v primeru, da se te ljudi vrača? Kakšen tretma in kakšen status bodo takrat imeli ti ilegalni migranti, da se sprocesuira tistega storilca kaznivega dejanja, ki je storil nezakonit prehod državne meje? Če sem bil dovolj jasen, upam, da je vprašanje dovolj jasno postavljeno. To me tudi še zanima. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Aleš Hojs. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanec, ja, ta vaša razprava je šla po moji oceni zelo v pravo smer. Tudi sem vesel, ker je prišla, bi rekel, iz tega levega dela parlamenta. Glejte, točno to, kot ste vi povedali, nekako drži. Imamo ta problem, ker imamo v ustavi, kot vemo, možnost razglasitve izrednega ali vojnega stanja. Eno in drugo pravzaprav razglaša Državni zbor, razen v primeru, ko pač Državni zbor ne more biti operativen oziroma ni operativen. To razglasi lahko predsednik države, ampak tudi v naslednji fazi gre ponovno ta zadeva v Državni zbor za potrditev. Mi mislimo, taka je bila naša intenca, da kompleksna kriza ne more biti na nivo ne izrednega stanja ne vojnega stanja. Torej, ocenili smo, da je to ena stopnja nižje, zato smo tudi predvideli, da bi o tej zadevi odločala Vlada, ravno zaradi situacije iz leta 2015–2016. Seveda pa smo, tako kot ste korektno povedali, notri vgradili te varovalke, torej poročanje, lahko, ne vem, dodamo tudi naknadno potrditev Državnega zbora, tudi to verjetno bi šlo. Enako pa smo seveda predvideli tudi, da se poroča ne samo nam, ampak tudi, tako kot ste povedali, Svetu. Jasno je, da odgovor na vaše vprašanje, ki se veže na prekrške, tukaj smo pa sledili eni zelo preprosti logiki. Seveda ni moč dajati odpustka za kazniva dejanja. Se pravi, tisto se sprocesira, tako kot je prav, da se sprocesira. Je pa tudi zaradi tega, ker je policija opozorila, da v takih primerih lahko pride do množice prekrškov, ki jih fizično ni mogoče sprocesirati. Še bolj važno pa je to, da ni mogoče tega izterjati, se pravi tistih prekrškov, ko nekomu daš prekršek, je potem nekje drugje čez nekaj časa ali pa je vrnjen in tako naprej, je praktično nemogoče to izterjati. Zato smo ocenili, da bi v tem primeru, če grdo rečem, pač, lahko dopustili to, pod narekovaji, abolicijo oziroma da v tem primeru se prekrškov ne bi procesiralo, ker bi to pomenilo samo dodatno administracijo v že tako zaostrenih razmerah. Kot rečeno, pa se takega odpustka ne da dati za kazniva dejanja.
Hvala lepa. Replika, Predrag Baković. Izvolite.
Verjetno niste razumeli, kaj sem želel vprašati. Razumem, da ne morete dati odpustka storilcem kaznivih dejanj. In v tem času je treba izpeljati postopek. Ti ljudje, ki jih je ta oseba pripeljala čez, v tem primeru lahko nastopajo kot priča. Če jih mi odstranimo takoj, potem nimamo več nekih dokazov, sodišče ne more opreti svoje sodbe na izjave teh ljudi, ki so plačali temu človeku, recimo, za ilegalen prehod državne meje. Na kakšen način –, ali jih boste zadržali ali jih ne boste zadržali v tem primeru –, da boste lahkoto zadevo sprocesirali. To je bilo pravzaprav moje vprašanje, če lahko odgovorite. Verjamem, da je to strokovno vprašanje, ki ga verjetno ne poznate. Morda pa bomo kdaj drugič kakšno rekli na to temo. Samo to me zanima. Ali pa morda na odboru. Hvala.
Hvala lepa. Minister Aleš Hojs, izvolite.
V tem primeru mi nismo posegali v drugo zakonodajo. Tudi nekako je predvideno tako, da tisti, ki so na podlagi druge zakonodaje verodostojna priča, v tem primeru pač se jih ne vrača. Se jih pač zadrži, glede na to, da morajo pričati v postopku kaznivega dejanja. Tak je bil predlog. Nismo se do tega tukaj posebej opredeljevali, zato ker smatramo, da je to tako ali tako že tam urejeno in ni potrebe, da bi tukaj to posebej pisali.
Hvala lepa. Besedo ima Janez Moškrič, pripravi pa naj se Boštjan Koražija. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Lep pozdrav pa tudi vsem, ki spremljate delo parlamenta! Res je, današnji dan je namenjen dvema točkama dnevnega reda, dvema spremembama zakonov, ki sta vezani na termine tujec, begunec, migrant in ostale termine. Opažam, da se zelo veliko, tudi v tem parlamentu, ti termini mešajo. Namreč, konkreten zakon, ki je sedaj v obravnavi, govori o tujcih, Zakon o tujcih. Lahko ga razdelimo na polovico njegove člene. Prvi del je namenjen tujcem, se pravi iz tretjih držav. Kaj to pomeni? Se pravi, tujci izven šengna, izven meja Evropske unije in njihove pravice in dolžnosti, ko želijo delati na ozemlju Republike Slovenije. Te pravice smo že skupaj ugotovili, v celi vladni koaliciji, so bile kršene, so bile velikokrat zlorabljene. In zato se določene zadeve lepo skladno tudi z evropskimi predpisi, s praksami v sosednjih državah urejuje. Lahko gremo še nazaj. Lahko ugotovimo stanje teh, se pravi, delovnih migrantov. To je najlepši izraz. Se pravi delovnih migrantov. Stanje delovnih migrantov je vezan že na dolgo zgodovino obstoja držav. Še predno je bila ta globalizacija, predno so mediji in informacije tako hitro potekale po svetu, še predno je bilo to, so bile te že delovne migracije. So odhajali tudi Slovenci, se pravi tudi ljudje, ki so živeli na ozemlju Evrope kot celine, so odhajali na druge celine z namenom za delo. Kaj se je dogajalo? Šli so za leto ali dve, mogoče več, sami, in prišli v dokaj drug svet. Tam je bilo prvo kot prvo osnovno, da so se srečali z jezikom. Če se delavec migrant, migrant delavec, ne spopade s to problematiko jezika, ima veliko problemov. Zakaj? Z njim se lahko na tistem ozemlju manipulira. Ravno to smatram, da je namen te zakonodaje, da to odpravi. Se pravi, ko pride delavec v državo z namenom za delo, je prvo, da se poleg tistega dela, ki ga poskuša pridobiti, tudi privadi in uči tega jezika in tudi kulture in tako dalje. Ker namreč, kaj se lahko potem v nadaljevanju zgodi? Ta delavec lahko pride v Slovenijo z namenom delati eno leto, dve. Lahko pa se odloči, pa si želi trajno živeti na tem ozemlju. Spet drugačen pristop od tistega, ki je hotel delati. V ta namen je sedaj v tem zakonu točno predvideno, kako bi to potekalo. Tudi že, ne samo za delavce, tudi za tiste, ki pridejo v Slovenijo z namenom študija in podobno. To je predvsem vezano tudi na evropsko pravo, ki smo ga uvedli v tem zakonu. Na drugi strani pa imamo ostali problem migrantov, ki migrirajo, če lahko rečemo s splošnim pojmom, ki se je pa pojavil v zadnjem obdobju bolj intenzivno – če gledamo zadnjih 50 ali 100 let. Se pravi, delovne migracije so bile pred prvo svetovno vojno že, potem po drugi svetovni vojni tudi znotraj Evropske unije. Sedaj pa se pojavljajo tudi ostale migracije. Vemo, da se je pojavil večji problem, kot je bilo že povedano, v letih 2015 in 2016, ko je na ozemlje Evropske unije, sedaj pa že organizirane, se pravi organizirane in zaščitene z tako imenovano šengensko mejo, vstopilo veliko število ljudi. Tu pa se sedaj naša mnenja krešejo. Če poslušamo predstavnike levice, so na stališču, da so vsi, ki so prišli na ozemlje Evrope, so prišli z namenom, da se rešijo nekega slabega stanja v njihovih državah. Ali je temu res tako ali ne, pa je potrebno ugotoviti, ker drugače vemo, da Evropa ne more funkcionirati, ker je preveč ljudi, ki bi želelo priti na to ozemlje. Pa ne samo v Slovenijo, ampak tudi v druge države. Sporno se nekaterim zdi ta določba o kriznem upravljanju. Poglejte, v tednu, ko je bila vsa politična javnost, predvsem opozicije, in medijska uprta v tako imenovano vložitev in ne vložitev, naprej ne bom nadaljeval, smo v parlamentu na dveh odborih sprejemali in se seznanjali s stališči Republike Slovenije do več kot pet, šest, sedem predlogov Evropskega parlamenta in Sveta o direktivah, ki so povezane ravno z današnjimi zakoni; se pravi, tudi prva, če govorimo o ustreznosti minimalnih plač v Evropski uniji, govori o delavcih. Še bolj pomemben pa je Predlog uredbe Evropskega sveta o ravnanju v kriznih razmerah in primeru višje sile na področju migracij in azila. Se pravi, tudi Evropa pripravlja dokumente, ki govorijo o višji sili. Naša vlada je tudi na podlagi odločbe Ustavnega sodišča dorekla tako imenovanega kriznega upravljanja, evropska direktiva, ki je v sprejemanju, pa govori o primeru višje sile na področju migracij in azila. Se pravi, nič se v Sloveniji ne dogaja takega, kar bi bilo v neskladju z dokumenti, ki jih želi tudi Evropska unija urediti. In ko bomo v lastni državi in na območju celotne Evropske unije pripravili jasne dokumente in jasno prakso, koga kako sprejmemo – tistega, ki želi delati, sprejmemo kot delavca, tistega, ki je begunec, obravnavamo kot begunca. Ta termin begunec je Slovencem dobro poznan, ne nazadnje je Slovenija sprejela ogromno beguncev v času vojn na našem Balkanu, in je ljudem jasno. Če pa imamo določene ljudi iz tretjih držav, ki želijo preko Slovenije v Nemčijo in želijo šele tam biti procesirani, pa je prav, da te dokumente in ta določila uredimo v vseh državah Evropske unije. Ti dokumenti, poleg že omenjenih evropskih direktiv, so za mene osebno temelj – veste, česa? – podrtja ograj, ki jih imamo zdaj na meji Evropske unije. Ko bo popolnoma jasno, da nobeden ne more dobiti v Evropi kar tako, iz lufta – oprostite izrazu – pravice za preživetje, potem ti ljudje ne bodo prišli v Evropo; razen tistih, ki so kriminalne narave, pa tudi tisti imajo pravni temelj v vsem tem, ker je namreč najhitreje treba uvesti vpis tega človeka, teh ljudi, ki želijo prestopati meje v naš, evropski register. To je spet povezano z direktivami, ki se pripravljajo na evropski ravni. Da ne bo prihajalo do tega, kot smo slišali, danes jih pride 3 tisoč, mi zaženemo postopek v Republiki Sloveniji, ki je vezan na ugotavljanje in potem odločanje v upravnem postopku, kot se temu pravilno reče, ampak nam jih 80, 90 procentov izgine, se pravi, se jih izgubi, in je treba vloge zavreči. To so temelji za to, da bo pravni red, ampak pravni red na območju celotne Evropske unije. Slišali smo tudi v zvezi s krščanskimi merili in podobno. Poglejte, sam nikoli ne bom v parlamentu komentiral komunizma in njegove pridobitve ali slabe strani, ker je to za mene ena od najbolj krvavih ideologij. Zato si tudi ne predstavljam, da bodo ljudje, kateri v osnovi zavračajo religije, vero in boga, komentirali te zadeve. Mi vemo, lahko rečemo, kdo je bil prvi begunec, če se iz verskega stališča postavim kot kristjan, ampak še nekaj je tudi pomembno, že pred dva tisoč leti je obstajal popis prebivalstva. Se pravi, evidence, urejene evidence vseh, ki migrirajo, ki potujejo, ki se selijo, morajo biti usrejene, najsi bo na področju sveta in najsi bo na področju Evropske unije. Splošno znano je bilo, tudi mediji so poročali, tudi fizično ste lahko videli v slikah in besedi, ko so kar dokumenti ležali po naših gozdovih. To se nam več ne sme dogajati, ker bo to urejeno, se pravi tudi v bodoče. Tako sam smatram, da je ti dve področji, se pravi za migrante delavce, ki želijo delati v Sloveniji, in pa ostale, potrebno urediti vedno v povezavi z vsemi dokumenti, ki v tem momentu tudi nastajajo na področju Evropske unije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Boštjan Koražija. Pripravi pa naj se Andrej Černigoj. Izvolite, imate besedo.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Jaz se pa bom navezal, kljub temu da je gospod rekel, da ne bo komentiral ideološkega komunizma, ga je, ga je označil. Jaz si bom pa drznil komentirati kot kristjan, kot levičar, pa ne mislim zdaj komentirati izjav raznoraznih, ampak rad bi enostavno opozoril na temelje, kam vse v bistvu vodi. Tudi gospod Moškrič je že v bistvu prej opozoril, da najstarejši begunci so bili Jožef in Marija in Jezus, ki so dejansko morali pobegniti pred rodom, pred tiranom v Egipt za zaščito, da sta svojega otroka zaščitila. Dejansko, kakorkoli danes govorimo specifično o Zakonu o tujcih oziroma o teh evropskih direktivah, ki bi morale biti implementirane v ta zakon, se spet moramo spomniti, da ogromno družin beguncev beži, pa tudi migrira, če želite, ne samo zaradi boljšega življenja, ampak zato da sploh preživijo oziroma da zaščitijo svoje otroke. Tu bi tudi apeliral na ta krščanski duh, na katerega dostikrat opozarjate, pa ga poskušate širiti med nami. Nikoli nisem zanikal tega, da sem kristjan, in tudi nikoli ne bom tega zanikal, da sem kristjan, ker sem ponosen na to. Ampak sem levičar. In tudi Jezus je bil v resnici prvi levičar, kakorkoli si želite priznati ali ne priznati. In dejansko vas dostikrat ne razumem, zakaj govorite eno, potem pa sprejmete nekaj drugega. Mi vsaj govorimo tisto, kar sprejemamo potem. In dejansko sem ponosen v tem primeru, da se zavzemamo za tiste najšibkejše, ki dostikrat ostanejo brez mednarodne zaščite, ki dostikrat ostanejo na mejah, ki z določenim pushbacki, zdaj, če ne veste, kaj pushbacki so, to so pač nedovoljena sredstva za preganjanje oziroma za pregon beguncev nazaj na območja, s katerih so prišli. In če želite, imamo tudi, bi želel [[…]]mogoče ne bi bilo slabo, da bi si kdaj prebrali ta naslov sicer knjige, saj se ga bom spomnil, The black book of pushbacks, kjer je dejansko opisanih še in še primerov teh nedovoljenih pregonov oziroma zavrnitev beguncev, migrantov na mejah oziroma na teh prehodih, na katerih so želeli priti do boljšega življenja skupaj z družinami. Saj smo imeli pred kratkim tudi primer, ko se je res policija izkazala in treba jim je tu dati prav, res so se izkazali v tem primeru, ko so pomagali ženski, ki je rodila oziroma ki je že v bistvu rodila otroka. Ampak dostikrat je tudi problem ne v policistih, ampak v navodilih, ki jih policisti dobijo, da ukrepajo na določenih mejah v zvezi z migranti in begunci. Nikoli ne bi krivde metal na kakršnegakoli policista, ker policist mora opravljati samo svoje delo. Res je, imajo svoje etične norme, s katerimi se lahko tudi zoperstavijo nadrejenim ukazom v primeru, da vedo, da so neetično navodilo oziroma neetični ukazi, ki bi lahko vplivali oziroma celo ogrožali njihova življenja. Saj gospod Hojs vam bo lahko to povedal iz prve roke, kaj to pomeni. Saj pravim, še enkrat, kar se tiče tega zakona, seveda smo proti, v Levici, tudi osebno jaz, ker zakon je že v osnovi zelo diskriminatoren, ker če ga temeljito prebereš oziroma tudi te direktive, ki morajo biti implementirane, potem se še stalno pojavi neka širitev oziroma neki dodatki – spet bom rekel, neke vrste podtaknjenci v tem Zakonu o tujcih. ki jih želite [[…]]Bom rekel podtaknjenci, čisto iskreno. Tudi s tega stališča diskriminatorno do tujcev, ker dejansko že tudi zakon, Zakon o tujcih, deli na želene tujce oziroma migrante, kakorkoli, in potem na tiste nezaželen; se pravi, nezaželeni so tisti, ki pridejo iz tretjih držav, ki niso iz EU, zaželeni so pa tiste iz tega območja. Saj pravim, jaz bi se kar vrnil spet k temu osnovnemu, ko smo načeli to temo, pa smo se vsi tako izogibali ideološko, jaz se pa ne mislim. Poglejte, če se gre za krščanstvo v osnovi, ki želi res samo dobro in želi delati dobro in pomagati tistim najšibkejšim, potem 100-procentno podpiram. 100-procentno podpiram take zadeve! Tudi vem, da se nam dostikrat podtika, levičarjem oziroma trudi Levici, da smo proti religijam in te zadeve. Mi smo tukaj samostojni ljudje, ki nas druži zelo pomembna zadeva, da delamo dobro pa boljše za to družbo. Mogoče se marsikdo s kakšnimi zadevami ne strinja, ker so zadaj potem drugačni interesi, ali so to lobiji ali kakorkoli, saj ni važno, ne bom komentiral tega. Ampak zaradi tega smo tukaj in se sprejemamo in smo različni in smo drugačni in smo res čisto taka posebna skupina ljudi, ampak stojimo drug drugemu v podporo, kar tudi bi pričakoval, da bi se v Državnem zboru to dogajalo. No, pa se bom spet vrnil na zakon. En primer, recimo, zelo moteča je ta zadeva. V primeru, da begunec pride oziroma da mora dve leti čakati na to, da se lahko pridruži družini, dejansko prvo kot prvo je sporno, kolikor vem, zaradi teh mednarodnih pogodb. To je prva zadeva. Druga zadeva je pa to. Poglejte, kako naj pride potem begunec sem – kje se naj ta slovenskega jezika nauči? Sicer saj je pravilno, saj vem, da ima možnost potem, da se ga tukaj nauči, ampak dejansko kljub temu vsak je drugačen, se pravi, vsak drugače dojema tuj jezik. Imamo tudi ljudi, ki so tukaj že ne vem koliko let, in to v poklicih, ki so zelo na visokih mestih, pa zelo povprečno govorijo slovenski jezik. Ne vem, zakaj bi zdaj pričakovali od nekoga, ki pride v iskanju za boljši jutri oziroma za boljšo prihodnost svojih otrok – takoj se od njega zahteva, da bo govoril oziroma obvladal slovenski jezik. Saj tudi ogromno poslancev ga tukaj ne obvlada. Žal. Ko to bereš na Twiterju, te glava boli. Mogoče res ne bi bilo slabo včasih koga poslati nazaj v osnovno šolo. V glavnem, kot rečeno, jaz sem proti, mi smo proti, pač zadeva ni v redu narejena oziroma ni okej. Hvala.
Hvala lepa. Najprej bom dal repliko Janezu Moškriču, potem pa dobi besedo minister. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Res moram replicirati kolegu Boštjanu, ker sem bil očitno res narobe razumljen. Še enkrat poudarjam, ne mešajmo terminov begunec delavec, tega ni. Tega ni. Se pravi, migrant delavec obstaja, ne obstaja begunec delavec. Ravno to sem povedal. Se pravi, za migrante delavce je splošno z zgodovino človeštva dorečeno, nekateri gredo v tretjo državo ali pač v našo v tem konkretnem primeru z namenom dela. Samo z namenom dela, dobrega zaslužka, če se da, in se potem vrne v svojo državo in naprej poskuša tam standard povečati. Begunci, vemo, kdo je begunec bil v preteklosti, in beguncem želi Evropska unija kot celota pomagati. Se pravi, dokumenti, da bomo vsem beguncem, ki želijo dobro svoji družini, predvsem najprej varovanje življenja – se pravi, zaščita življenja, svojega in družine –, in potem mogoče večjega standarda, tudi na tem področju skupne dokumente sprejemamo. Potem pa ostanejo še tretji, ki pri katerih je pa potrebno ugotoviti, kakšen je njihov namen, in to se želi v teh dokumentih urediti. In popolnoma nič drugega! Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima minister Aleš Hojs. Izvolite.
Hvala, gospod Tanko. Precej je tega, kar sem hotel gospodu Koražiji odgovoriti, je pravzaprav povedal že spoštovani poslanec Moškrič. Poglejte, spoštovani poslanec, vi ste govorili o združevanju družine beguncev – nič od tega ta zakon ne govori. Mi tukaj govorimo o drugih kategorijah; govorimo o ljudeh, ki so tukaj legalno, torej, ki imajo dovoljenje za prebivanje in delo in govorimo o združevanju družine za te ljudi, ne za tiste, ki so begunci. Še nekaj bi rekel. Ne vem, od kje vam te stalne besede o nekem potaknjencu. Mi smo prišli z zakonom, bi rekel, popolnoma transparentno. Vse, kar preberete tukaj, ni nič podtaknjeno. Drži, da stvari zaostrujemo v nekaterih delih in implementiramo direktivo in nič ne podtikamo, saj je vse transparentno in vse, kar je v tem zakonu, je smiselno v tem zakonu. Ni tako kot, recimo, STA v PKP – ne vem, katerem, osem ali nekaj takega –, ker nima nobene zveze z epidemijo, pa ste ga notri spravili v PKP – ne vem, mislim, da je osem ali sedem. Torej tukaj notri je vse, o čemer govorimo, vezano na tujce. Še nekaj. To, kar govorite ali kar ste govorili, vezano na EU pa državljane pa tako naprej. Ta zakon seveda določa tudi razmerja ali pa določa pravice, obveznosti in tako naprej državljanov EU, ampak to je naša domovina. Se pravi, imamo države EU, potem pa imamo tretje države, zaradi tega je ta stvar ločena. Jasno je, da ureja tudi pravice državljanov EU, in jasno je, da skladno z evropsko zakonodajo se pravice državljanov EU, kjer imamo prost pretok blaga, storitev, ljudi in tako naprej, razlikujejo od tega, kaj je mogoče ali pa kaj je omogočeno državljanom tretjih držav. Zato so tretje države posebej izpostavljene. Ne zaradi tega, ker bi kogarkoli diskreditirali, šikanirali ali kakorkoli, ampak zato, ker je to pač pravna regulativa EU. Tako kot ima vsaka država za svoje državljane ena pravila, za tiste, ki pa želijo tja vstopati, so pa pač neka posebna pravila, brez da bi bila diskriminatorno. Mislim, da v tem primeru seveda tudi niso diskriminatorna.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Černigoj, za njim pa bo razpravljala Violeta Tomić. Izvolite, imate besedo.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo! Spoštovani gospod minister, cenjene kolegice in kolegi! Naj bom za začetek zelo jasen, da spremembe na teh področjih so nujno, nujno potrebne. Zakon o tujcih in v nadaljevanju Zakon o mednarodni zaščiti, moram reči po svojem osebnem mnenju in tudi po mnenju marsikaterega državljana Republike Slovenije, ne rešujeta večino problemov, na katere so nas opozarjali občanke in občani širom Slovenije. Naj povem, da na tem mestu smo v poslanski skupini, in jaz tudi osebno, po raznih elektronski sporočilih in klicih dobili ogromno sporočil, na katerih področjih bi lahko zadeve izboljšali. Naj že sedaj povem, da v veliki večini se z njihovimi predlogi, katere so nam podali, v Novi Sloveniji – in tudi jaz osebno – strinjamo, ampak moram povedati, da tudi velika večina niso v teh dveh zakonih. Naj tukaj še omenim, pred kratkim smo dobili pismo iz Občine Kranj, župana Občine Kranj. To pismo je bilo zelo dobro argumentirano in zelo artikulirano in moram reči, da njihovo javno pismo gledam kot klic ljudi, to je bilo v pismu, ki se soočajo z velikimi problemi, vendar kljub velikemu trudu so sami težko našli rešitve. Te rešitve, po mojem mnenju, pa morajo priti s strani nas, to se pravi iz države oziroma če drugače artikuliram, tega cenjenega državnega zbora. Na žalost, kot sem že prej omenil, ta dva zakona nista tako obsežna, da bi naslavljala vse te probleme in potrebe. Zato bo za rešitev vseh problemov potrebno odpreti oziroma dopolniti veliko več kot le v teh dveh zakonih, ampak vseeno menim, da ti popravki gredo v pravo smer. Po drugi strani sem zelo zaskrbljen, ker nekaterim v Državnem zboru ustreza nedorečena zakonodaja; zakonodaja, ki ima pravne praznine – po domače, po primorsko bi rekli luknje –, in vsak napor za napredek je že vnaprej obsojan in se jih takoj negativno etiketira z imeni, kot so sporne določbe, prej smo slišali razni podtaknjenci in tako naprej. Preden se bom dotaknil samega zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih, mi dovolite še en medklic. Včeraj sem v medijih zaznal članek, sem prebral članek, zelo pomenljiv članek Kdo pomirja in kdo nanj priliva ogenj. Na žalost spet smo danes poslušali v nekaterih poslanskih stališčih oziroma v nekaterem poslanskem stališču spet slišali besede, kot so farizeji, ti grdi kristjani in tako naprej. Res bi prosil, to so ideološke bitke, pustimo čustva ob strani. Verjamem, trdno verjamem, da lahko svoje stališče predstaviš brez prilivanja na ogenj, razen če to želiš oziroma drugače ne znaš. V obeh primerih je to nedopustno in – še enkrat – obsojanja vredno. Zdaj pa, če gremo k samemu zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih. Tukaj bi rad izpostavil šest stvar, na katere mislim, da je treba dati poudarek. Pozdravljam predlog zakona. Obravnava nastanek kompleksne krize na področju migracij. V okviru vodenja, upravljanja kompleksne krize lahko Vlada na obrazložen predlog Ministrstva za notranje zadeve odloči o ukrepu, s katerim se začasno prilagodi izvajanje Zakona o mednarodni zaščiti na določenem območju v Republiki Sloveniji. Vsi imamo pred sabo, pred očmi dogodke iz leta 2015 in 2016, in mislim, da je to pravi ukrep za hitro reševanje tega problema. Naj pa povem še svoj osebni primer iz Ilirske Bistrice, ko smo večkrat, večkrat imeli veliko nenadzorovano število ilegalnih migrantov. Druga točka. Zelo se strinjam, da se s predlogom zakona omejujejo dokazila, s katerimi lahko tujec, ki zaprosi za izdajo dovoljenja za prebivanje, izkaže zadostna sredstva za preživljanje v času prebivanja v Sloveniji. Veseli me, da se iz nabora izvzamejo povračila stroškov v zvezi z delom, ki obsegajo stroške za prehrano med delom, prevoz na delo in delo, ter povračila stroškov, ki imajo zaposleni pri opravljanju določenih delih in nalog na službenem potovanju in tako naprej. Mislim, da samo delavec, ki s svojim lastnim delom, ne pa z dodatki, dovolj zasluži za preživljanje svoje lastne družine, je upravičen do tega. Kar se pa tiče četrte točke, moram reči, da je ta točka za našo Republiko Slovenijo in za spoštovanje naše kulture, našega jezika najbolj najbolj pomembna. Zelo veliko stvari sem proučil na tem področju in tukaj se uvaja v bistvu zelo zelo preprost sistematičen ukrep, da se pogoj znanja slovenskega jezika stopnjuje. To se pravi, sedanja A1 stopnja se v nadaljevanju dvigne na A2. Tu moram reči [[…]]Bom rekel tako: ni velik korak, ampak mislim, da to je korak v pravo smer. Bi pa tukaj poudaril še, recimo, primere iz Nemčije, ko morajo otroci, ko pridejo v sistem šolanja, znati v bistvu že dokaj boljše znanje nemškega jezika. V bistvu že na stopnji native speakerja. Zadnja točka. Moram reči, da s predlogom zakona dve stvari tudi zagotavljamo implementacijo sporazuma o izstopu Združenega kraljestva iz Evropske unije. Dve točki dodajamo, da bodo lahko tudi na področju izdaje dovoljenja za začasno prebivanje zaradi opravljanja dela na področju raziskav in visokega šolstva. V bistvu je komplementacija z evropskimi direktivami. Moje osebno mnenje je, da je tukaj zelo pomembno, da se tujci, ki delajo tukaj v Sloveniji in njihovi ožji družinski člani, čim prej nekako integrirajo v Republiki Sloveniji, zato je ključno znanje slovenskega knjižnega jezika in tudi neko osnovno znanje zgodovine Republike Slovenije. Čeprav bi si želel, da bi se to znanje v nadaljevanju še stopnjevalo, ker to pomeni samo nekaj pozitivnega, večjo asimilacijo in tako naprej, bom omenjeni zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih z velikim veseljem podprl. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima Violeta Tomić, za njo pa bo razpravljala Anja Bah Žibert. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Kot bi lahko pričakovala, seveda, se bo zgrnil plaz nas mojim stališčem, ki je stališče Poslanske skupine Levica, in da se bodo začele moje osebne diskreditacije. Moje osebe. Tako poslanec Nove Slovenije Reberšek trdi, da sem vpila: »Poslance na minimalce,« in me s tem ves čas diskreditira desnica, pa moram reči, da poteka že kakšen sodni postopek za razjasnitev resnice te trditve. Kajti, tega slogana Violeta Tomić nikoli ni uporabljala. Tako če nimate dokazov za to, boste morali dokazovati, od kod te trače vlečete ven za namero razprave tukaj oziroma diskreditacije ene poslanke v njeni razpravi. Vse lepo in prav, ko Nova Slovenija reče, da si želi boljše integracije, opolnomočenje migrantov. Tukaj se lahko strinjam z vami, vendar v načinu reševanja problematike smo pa diametralno nasprotni. Res je, na izvoru je treba reševati problematiko, da ti ljudje ne bi imeli razloga, da bežijo iz svojih domov. Vendar vemo, da so različni razlogi za beg: preganjanje na osnovi vere, na osnovi rase, nacionalnosti ali političnega prepričanja. Razlogi za beg so vojne, ekstremna lakota, revščina, okoljsko, gospodarsko izčrpavanje in tako naprej. Dejstvo je, da so najbolj revni ljudje, ki bežijo, vedno doma na ozemljih, ki so najbolj bogata. Ali ste se kdaj spraševali zakaj območje, ki je bogato z dragimi kamni, z zlatom, z nafto povzroča toliko revščine med prebivalstvom, ki je tam rojeno in ki imajo edini in edino pravico, da tam biva in živi? Tako kot ste se vi ali pa kot smo mi državljani Slovenije in bi nekdo, zato ker pod našimi nogami se nahaja nahajališče nečesa, nas izobčil in tukaj postavljal – saj imamo primer frackinga v Prekmurju, recimo, kjer Prekmurci niso pomembni, ampak profiti neke angleške firme, ki slučajno frackinga doma ne more izvajati. Tako da veste, tukaj je vprašanje zelo zelo kompleksno. In ja, na izvoru je treba reševati in odpravljati razloge, zakaj ti ljudje bežijo. Eni od teh razlogov so globalno segrevanje, ko se kar tako, počez in kljub temu da Evropska unija in Pariški sporazum zahtevajo, da radikalno spremenimo svoj odnos do narave in industrializacije, takšne kot je, kljub temu ne naredimo nič. Dogaja se dezertizacija celih področij, kjer ljudje dejansko iz zelenega tropskega pasu pridejo v puščavo, kjer nič več ne raste in ni vode. Od tam bežijo. Mnogi bežijo, ker morajo zaradi vojn, ki jih niso sami niti povzročili niti se ne morejo braniti. Pravite, naj se branijo, tako kot smo se branili mi v desetdnevni vojni. Ti ljudje doživljajo, da se jim nad glavo bojujeta dve velesili, ruska in ameriška vojska. Nato ima veliko vlogo pri tem, vendar ne boste podvomili o tem, kar oni počnejo dobrega – po vašem. Ne vem, če ste kdaj slišali za Sahravijce, ki so na nek način branik našega miru. Sahravijci so ljudje, ki so po umiku imperialistov padli pod maroško okupacijo in sedaj od svoje matične države porinjeni v Saharo in imajo, temu se reče wall of shame, enega najdaljših vojaških zidov, ki vsak da,– dan! – milijon evrov potrošijo za vzdrževanje tega zidu. Ločuje pa ta zid od prebivalcev tudi minsko polje, neskončno minsko polje, kamor stopajo otroci. In veste, ti begunci 43 let živijo na ozemlju Alžirije in so poimenovali svoja mesta po mestih, ki so jih morali zapustiti, zato da bodo otroci vedeli, od kod so doma, ko bodo lahko šli nazaj na svoje ozemlje. Bila sem tam z njimi deset dni. Zelo neusmiljeno je živeti sredi Sahare, kjer temperature ponoči padejo krepko pod minus in čez dan se povzpnejo na 45 stopinj. Naša bivša skupna država je leta 1984 priznala Sahravijce in mi tega nikoli nismo notificirali. Sedaj se seveda tam spet kuri, ker tretja, četrta generacija se rojeva v ujetništvu in ne morejo več. Kaj si pa želijo? Želijo si pravico do samoodločbe, tako kot smo jo imeli mi. Bilo bi prav, da jo podelimo vsem drugim. In veste, ni rešitev, če spoštovani Pedro Opeka zbira v Afriki, ali pa zbiramo in pošiljamo, kot pravimo Afrika5, 5 evrov. Ne. Treba jih je naučiti loviti ribe in jim omogočiti, da lovijo ribe. V Maroku je ogromno rib. In kaj je naredila Evropska unija in tudi ta naš parlament? Sklenil je trgovski sporazum z Marokom. Se pravi, ukradeno robo, se pravi ribe in dobrine teh ljudi, ki so pregnani, prodaja Evropski uniji. In Evropska unija ima seveda interes! Kaj vam govorim? Interesi globalnega kapitala so nad vsem in mizerija teh ljudi, ki potem bežijo in se znajdejo pred našimi vrati, nas potem ne zanima. Naj ostanejo tam. Ja! Tukaj se strinjam z vami. Usedimo se enkrat, najdimo rešitve, kakšno politiko bomo vodili, da bodo ti ljudje lahko ostali tam, ker to je edino pravilno in edino pravično. Nihče, veste, ne gre na tako dolgo pot tako, malo za hec. Dobro. Vedno smo ljudje različni in različne skupine so. Vedno se pretihotapijo zraven tudi kakšni nepridipravi. Vedno. Ampak kriminal, kot ga je kolega prej omenil, kriminal se dogaja ravno v pomanjkanju sistemskih rešitev in potem kriminalci najdejo nišo in pobirajo tem ljudem denar in jih švercajo. Mi smo podpisali Ženevsko konvencijo o statusu beguncev in kot članica Evropske unije smo prevzeli neke obveznosti na področju mednarodne zaščite. Vedno znova poudarjajo – ravnokar imam sejo Sveta Evrope, Svet Evrope za človekove pravice – in tudi mi vedno poudarjamo, da Evropska unija ni supermarket, tudi vaša bivša predsednica Ljudmila Novak večkrat to citira. Ni supermarket, kjer bomo od Evropske unije vzeli tisto, kar je dobro oziroma kar nam paše, se pravi, ko se deli denar, da ga poberemo, pač pa pričakuje od nas tudi določene skupine politike in zaveze: spoštovanje človekovih pravic, spodbujanje civilne družbe in tako naprej. Skratka, ne moreš kršiti osnovnih postulatov naše skupne Evropske unije, ne spoštovati Pariškega sporazuma, Istanbulske konvencije, Ženevske konvencije in se iti neko politiko, ojoj, dajte vi nam denar, mi bomo pa potem po svoje. Glede tega zakona. Kar nas v Levici najbolj zmoti, je, da se v bistvu s tem spreminja Ustavo Republike Slovenije brez potrebne dvotretjinske večine, kajti poleg uvajanja izrednih razmer, ki so razumljive, zdaj uvajamo še kompleksno krizo. Do zdaj za takšne ukrepe Ustava Republike Slovenije opredeljuje zgolj izredno oziroma vojno stanje. Zdaj pa uvajamo kompleksno krizo, ki pa je lahko zelo arbitrarna. Vlada bo odločila, da je kompleksna kriza marsikaj, glede na to, da vemo, da ima zelo nizek tolerančni prag do tega pojma, kriza, kaj to je. Povedati vam moram, da je trend nezakonitih prestopov v letu 2020 [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] V redu. Trend nezakonitih prestopov je v letu 2020 kar 25 odstotkov manjši, kot je bil v letu 2019. Se pravi, da se ta trend znižuje. Vemo, da je bilo hudo leta 2015 in da je bil naval. Naval je bil, ker je gospa Merklova rekla: »Refugees Wellcome.« In potem se je zgodilo, kar se je zgodilo, brez kakršnihkoli dejanskih rešitev, kako te ljudi zaposliti, integrirati in tako naprej. Skratka, tu se strinjamo; migracije so dejstvo, vedno so bile, vedno bodo in odkar obstaja človeštvo, so ljudje migrirali. Po podatkih Združenih narodov je vsak dan 44 tisoč 400 ljudi prisiljenih zapustiti svoj dom. Ne gredo na špancir, prisiljeni so. In spet poudarjam, najdimo rešitve, da ne bodo prisiljeni zapuščati svojih domov. Veste, jaz se močno zavzemam za slovenski jezik in uporabo slovenščine povsod, vendar pogoj znanja slovenskega jezika je ob prvem vstopu precej, hm, nenavadna zahteva. Spomnim se, da smo pred kratkim imeli primer, da smo preko RTV bili priče hudi zdravstveni krizi, ko smo imeli pomanjkanje medicinskega osebja, zato ker so prišli, recimo, iz Hrvaške in niso obvladali dobro slovenščine. To je dejstvo, minister, ki odkimavate, kajti novinarji ne lažejo, televizija ne laže in zdravstveno osebje na UKC tudi ne laže. Slišali smo tudi izjave zdravnice, ki je imela s tem problem. Skratka, treba je vendar, namesto da strašimo kar povprek pred tujci, ločiti med delovnimi migranti, begunci in z njimi predvsem delati kot z ljudmi, ne pa kot z neko varnostno grožnjo ali pa, recimo, ekološko katastrofo, naravnim pojavom, val beguncev, poplava [[…]]Potresa še nismo imeli. Žal. Tako se je v prvi vrsti treba zavedati, da k nam prihajajo ljudje, večina jih niti ne želi ostati v Sloveniji, ampak gredo tja, kjer je bolj prijazno. In kot sem opozorila že v stališču poslanske skupine, veste, včasih pravite, da nas bodo preplavili, naša kultura in tako naprej. Pa razmišljate o tem! Ne samo o tem, kako bi zadržali te ljudi doma, ampak kako bi naše mlade zadržali doma. Kajti z natalitetno politiko nikakor ne. Redne službe, zanesljive zaposlitve, možnost dostopa do stanovanj, to so stvari, ki bodo dvignile nataliteto in ki bodo Slovenijo ohranile znotraj. Naši otroci morajo in so prisiljeni iti drugam, da se zaposlijo. Tako namesto da osebno diskreditirate poslanca, ki misli drugače, bi vam položila na srce, da vendarle razmišljamo, kje pa se lahko ujamemo in kje lahko naredimo dobro, predvsem za to naše ozemlje, na katerem vsi živimo. Skušajte se malo kdaj tudi vživeti v usode tistih, ki so pustili vse za seboj. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Aleš Hojs. Izvolite, imate besedo.
Spoštovana poslanka, hvala za razpravo. Mogoče bi samo dva odgovora podal. Spet se je v vaši razpravi precejkrat mešalo begunce in tujce, ki tukaj prebivajo. Se pravi, mi v tem zakonu, v tem primeru ne govorimo o beguncih, to bo urejal drug zakon, torej v postopkih za mednarodno zaščito. Zdaj, kar se tiče pa jezika, pa moram reči, da je bila tudi ta vaša razprava v bistvu nekorektna. Namreč zdravniki, o tem so poročali mediji, in zbornica se je na to odzvala, tukaj imam spletno stran Zdravniške zbornice, kjer govori, da se zahteva znanje na precej višjem nivoju, kot ga zahtevamo tokrat mi. Stopnja A1 je najosnovnejša stopnja, ki jo nekdo, ki pride v Slovenijo, mora imeti. Meni se zdi to pravzaprav povsem normalno, da smo to zahtevali. Zdravniki, v tem seveda je dilema in tukaj imate tudi vi deloma prav, da smo v krizi potrebovali zdravnike, ki mogoče niso rabili, kot tukaj piše, znanja slovenskega jezika na stopnji C1, torej precej več, bi bilo mogoče dovolj, če bi znali tudi na A2 ali pa A1. Ampak tukaj notri v našem zakonu smo daleč od teh stopenj, o katerih ste vi govorili. Gre za stopnjo A1, šele v naslednji fazi, takrat ko gre pa za to, da je nekdo že pet let tukaj, kar pa najbrž se boste strinjali, da če pa po petih letih ne znaš slovenščine na stopnji A2, ali pa narediš izpit na stopnji A2, potem je pa tudi s tabo nekaj narobe. Tudi vsi tisti, ki delajo v Nemčiji, tudi Slovenci, ki delamo v Nemčiji, po petih letih znamo nemško, tako da to je precej višja stopnja kot pa samo neko poznavanje par nemških besed.
Hvala lepa. Besedo ima Anja Bah Žibert, za njo pa bo dobil besedo Marko Bandelli. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Danes pravzaprav je potrebno poudariti, da govorimo o dveh pomembnih zakonih. Ampak ta trenutek govorimo o tako imenovanem Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih, šele potem v naslednji točki bomo govorili o tako imenovanih spremembah Zakona o mednarodni zaščiti. Zakaj to poudarjam? Zato ker se mi zdi, čeprav zelo sem prisluhnila razpravam, so različne, zanimive, ampak vseeno se mi zdi, da tukaj prihaja do malo mešanja pojmov ali pa eni enostavno želijo zlorabljati te zadeve, ker smo jih ničkolikokrat v Državnem zboru v bistvu že odprli, o njih razpravljali in tudi govorili. Najprej se mi zdi, da sem pač tudi dolžna nekaj odgovorov na razpravo kolegic in kolegov, ker se mi zdi pomembno, da neke stvari tudi razčistimo in da vidimo, za kaj pravzaprav gre in kdaj se na nek način poskuša predloge zakona obravnavati kot neke populistične floskule, ne pa, da iščemo skupaj rešitve in seveda predvsem rešitve na način, ki bodo v prvi vrsti koristile državljankam in državljanom oziroma, če želite drugače, tudi davkoplačevalcem. Res se je kolegica Violeta Tomić nekako ustavila tudi pri državah, ki živijo v nekih stiskah, ki živijo tudi nekatere v času, bom rekla, vojn in tako naprej, ampak glejte, tukaj moramo biti res konkretni in jasni. Imamo status begunca in imamo status migranta. Kar se tiče beguncev, mi natančno vemo, da imamo opredeljene države, tako imenovane države, ki so varne, in države, ki to žal niso. Slovenija ni imela nikoli težav z begunci, ki so prišli iz tako imenovanega območja ne varnih držav. Še enkrat tukaj poudarjam, spomnimo se hudih časov v Bosni in Hercegovini. Spomnimo se, koliko je takrat beguncev Slovenija vzela pod svoje okrilje, pod svojo streho. Številke so nekako nihale tam nekje ali pa bile okoli 70 tisoč, če se ne motim. In pomagali smo jim! Ti ljudje so na koncu bodisi ostali celo v Sloveniji bodisi so se, potem ko so se razmere uredile, vrnili. Tako še enkrat, Slovenija je vedno nudila pomoč tistim, ki so pomoči potrebni. Na drugi strani pa imamo seveda varne države, pa vendar v njih ljudi, ki pač iščejo pot do boljšega zaslužka. To so pa ekonomski migranti. Vsaka država, Evropska unija na koncu, ima pravico, da opredeli, koliko teh ekonomskih migrantov bo sprejela in koliko je takšnih, ki jih pač ne bo. In to je pač edino pravilna pot. Kolegica se je spraševala, kaj naredimo za to, da pač ne bi ti ljudje nekateri živeli v revščini in tako naprej. Mislim, da smo to večkrat povedali. Sredstva, ki jih sicer porabljamo za to, da tukaj na nek način prihajajo ilegalni migranti, ekonomski migranti predvsem, in to statistika lepo kaže, so to mladi moški in moški srednjih let, glejte, te statistike ni moč zanikati – zakaj ne ostajajo pri sebi in se nekako borijo za boljšo prihodnost? No, eden od odgovorov najdem kar v Venezueli. Saj vemo, kakšen politični sistem imajo in ni čudno, da ljudje begajo iz te države. Zdaj, da vam povem še en primer. Mislim, da sem ga enkrat celo že povedala, ampak je povsem resničen in se mi zdi pomemben za razumevanje tega pojma migrant in begunec. Veste, ko so bili slovenski vojaki na misiji v Afganistanu, so imeli, kjer so pač bivali in tako naprej, gre pod okrilje posamezne države; skratka, tam so tudi zaposleni domačini. Bodisi pomagajo v nekih prehrambnih obratih in tako naprej; skratka ni pomembno. Tako so se tudi navezali stiki s temi domačini in predstavniki tudi na nek način, če rečem temu, Slovenske vojske in so se med seboj pogovarjali. Tako je prišla debata z enim od teh domačinov do tega, kako kaj njegova družina, koliko družinskih članov ima in je pač povedal in potem je omenil brata. In so ga vprašali, kje pa je ta brat, glede na to, da ti tukaj delaš. Ja, on je pa migrant. Aha, so odgovorili, a migrant je. Ja, kaj pa dela? Ne, on nič ne dela. On je migrant, ampak on zasluži dvakrat več kot jaz. Meni to vse pove. Meni to vse pove in tudi mnogim drugim. Za kaj pravzaprav gre pri tem zakonu in mislim, da je zelo pomembno. Upam, da se kolegica Violeta Tomić prej resno zmotila, ko je rekla, »potresa še nismo imeli, žal«. Upam, da moramo biti še kako hvaležni, da potresa nismo imeli. Imam pa res občutek, da nekateri v tej državi, na primer, ne želijo iskanja in sprejemanja rešitev, ki nas pa lahko obvarujejo do določene oblike krize, različne oblike krize imamo. In tudi, če se spomnimo na tisti naval beguncev 2015, migrantov 2015/2016, se spomnite, da je bila naenkrat neka kriza. Bila. In zelo pomembno je, da imamo to tudi opredeljeno, kako in kaj, tudi zato, spoštovani, ker je v Bosni okoli 10 tisoč migrantov. 10 tisoč migrantov! In treba je vedeti, da so si ti migranti kulturno bližje kulturi prebivalcev v Bosni, pa vendar prihaja do hudih izgledov. Do hudih izgledov, do nasilja, do praktično večkrat potrebe po intervenciji policije in tako naprej. Skratka, ne vemo, kaj se pač lahko zgodi. Vendar, pa da grem zdaj na te rešitve, ki so v predlogu zakona. Kot rečeno, gre v nekem delu za implementacijo direktive že iz leta 2018. Skratka, res zamujamo in prav je, da jo čim prej implementiramo. Gre za to, da se na ta način ureja tudi raziskovanje, študij, opravljanje pripravništva, prostovoljnega dela in tako naprej, ko gre za razne izmenjave učencev. Skratka, pomembno je, da se to področje reši in ne nazadnje bi ga lahko rešili že pred dvema letoma. Naprej. Res je, ta zakon poskuša urediti tudi področje, kjer je bilo, nekako – vemo, odločba Ustavnega sodišča. Nekateri ste se v svojih razpravah dotaknili predvsem tega, kaj je menila Slovenska demokratska stranka glede omenjene odločbe. Mislim, da na nek način se lahko to vedno pove, vsak ima pravico komentirati odločbe Ustavnega sodišča, bistveno pa je to, ali jih spoštujemo ali jih ne spoštujemo. Dejstvo je, da glede na to, da je bila odločba že iz 18. septembra 2019, pomeni, da jo takratna vlada ni najbolj jemala resno, ker sicer bi to takratna vlada uredila. Mi pa odločbe Ustavnega sodišča jemljemo resno, odgovorno in smo k tej odgovornosti tudi pristopili. Seveda bi si sama kot predstavnica Slovenske demokratske stranke želela, da bi tako ta zakon, ki ga obravnavamo sedaj, kot tudi zakon, ki ga bomo obravnavali v naslednji točki, še nekoliko zaostrili pogoje na posameznih področjih, govorim na posameznih področjih, ampak to zgolj v korist državljankam in državljanom Republike Slovenije. Skratka, s tem predlogom zakona rešujemo vprašanje odločbe Ustavnega sodišča. Naprej. Ja, gre tudi za pomembno področje združevanja družin. Zame je tukaj pomembno, da se v prvi vrsti ve, da tisti, ki prihaja kot legalni migrant, se pravi, tujec na delu, da najprej poskrbi za to, da ima delo, da za to delo dobi tudi ustrezno plačilo. Seveda je prav, da v to plačilo niso vključeni razni stroški, kajti ti stroški niso stalni dohodek, ampak lahko nastajajo, lahko pa tudi ne. Zato je pomembno, da se to evidentira jasno in da potem, ko so vsi pogoji nekako izpolnjeni, je možnost tudi do združitve z družino. Ne nazadnje pa vsak od teh gre lahko do svoje družine, to mu ni nikakor onemogočeno, pač ta zadeva. Naprej. Bilo je rečeno tudi, kar se tiče slovenskega jezika. Mislim, da je naš slovenski jezik lep, je pa tudi zahteven in zato je pravilno, da vključimo vse napore in načine v to, da tujci, ki prihajajo v Slovenijo na tak ali drugačen način, da vendarle pristopijo k učenju našega jezika. Zdaj vam bom povedala še en primer, gre za mojega družinskega člana, ki se je udeležil v okviru Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje nekega projekta; bom rekla dobrega projekta, kjer predstavniki Slovenije, iskalci zaposlitve, gredo za dva meseca lahko na delo v drugo državo EU. Se pravi, tokrat je šlo za Nemčijo – misim, da imajo z Nemčijo največ tega sodelovanja – in dva meseca so lahko glede na svojo izobrazbo opravljali različna dela. Ampak vendar, ti ljudje so morali poznati nemški jezik, ni šlo kar tako. Ne samo, da so ga morali poznati, tudi hkrati je potekalo učenje nemškega jezika. Se pravi, vedno rečem, da učenje jezikov je zakladnica, tako da mislim, da kvečjemu mora biti dobrodošlo vsem, da imajo možnost in da pristopijo k učenju novih jezikov. Tako ne razumem tega, da nekdo obsoja predlog sprememb glede učenja slovenskega jezika. To bi kvečjemu morali vsi pozdraviti in na nek način narediti vse, da čim več ljudi, ki prihajajo v našo državo, pozna naš jezik in posledično potem tudi našo kulturo. Nekako so se tudi hoteli nekateri spraviti na to, da gre za različen odnos do tujcev, ki prihajajo iz tretjih držav, in tujcev, ki prihajajo iz EU držav. Poglejte, saj to je jasno, mi smo državljani Republike Slovenije, a hkrati smo tudi sodržavljani Evropske unije. Se pravi, zagotovo gre tukaj za nekako drugačen prihod in način, ko govorimo o tujcih, kot pa, ko govorimo o tujcih iz tretjih držav. Tako da se mi zdi to pomembno. Rečeno je bilo tudi da smo nekako kruti, da nekateri ljudje prihajajo z območij, kjer ni urejenosti, ni vode in tako naprej. Glejte, spoštovane kolegice in kolegi, še enkrat; vedno sem za pomoč tam, kjer je pomoč potrebna, ampak veste, naj vas pa spomnim, da tudi naši državljani Republike Slovenije nimajo še vsi dostopa do pitne vode in nekaterim jo dostavljajo s cisternami, tako da ne pozabimo tudi na lastne državljane. Eno od stališč je govorilo tudi o tem, da moramo paziti, da gre na eni strani za človekove pravice in na drugi strani za varnost države. Mislim, da gre v teh primerih, v obeh primerih za človekovo pravico. Varnost državljank in državljanov je tudi človekova pravica. Ne pozabimo tega! Veste, težko me boste prepričali, da ne govorimo tudi o nekih varnostnih problematikah – to bo sicer bolj za naslednji zakon. Pojdite na južno mejo pa vprašajte državljanke in državljane, ki se soočajo z dnevnimi vdori v njihove nepremičnine, ali se počutijo varne. Ali imajo pravico, da so zaščiteni pri tem? Ne nazadnje nikoli nismo spregovorili o tem, kdo bo poravnal stroške in pa vse ostalo, kar ti ljudje doživljajo – od kraj in tako naprej. Skratka, imamo še kar nekaj tega za spregovoriti tudi v prihodnosti, ampak v prvi vrsti moramo slediti tudi temu, da zaščitimo lastne državljane in državljanke. Bilo je rečeno tudi, da pač ne poskrbimo na nek način ali pa, da je pomemben dostop do stanovanja za mlade, kajti mladi begajo. Ja, res je. Pomemben je dostop do stanovanja, zato sem še toliko bolj kritična do izjav poslancev oziroma poslanca Levice, ki celo govori, da če bo imel to možnost poskrbel za nacionalizacijo nepremičnin in jemanje nepremičnin državljankam in državljanom. To pa je poseg v ustavo in to hudi poseg! Nekoč smo ga že doživeli in vemo, kako kruto se je končalo. Pri teh stvareh se mi zdi, da je vendarle prav, da smo točni. Potem rečeno je bilo, ja, ja ni treba nobenega zaostrovanja, vse je že sedaj dovolj urejeno, samo potreben je nadzor in izvajanje pooblastil. Delno glede nadzora in izvajanja pooblastil se z nekaterimi predhodniki, ki ste o tem govorili, absolutno strinjam, vendar pa mi povejte, kako naj se izvajajo pooblastila, če politika migrante skriva v Državnem zboru, kako naj potem ustrezni organi ravnajo; in to samo zato ga skriva, da se ne izpelje zakonsko določilo. Tako mi boste sedaj težko govorili, da nekdo ne poskrbi za nadzor in izvajanje, če politika pri tem celo pomaga oziroma onemogoča, da bi do tega prišlo. Skratka, mislim, da je tudi kolega Baković zelo lepo pojasnil, kar se tiče kompleksne krize. Jasno je bilo tudi povedano, da gre tu za opredelitev v drugem zakonu, tako, da vsi tisti, ki tega niste prebrali, si lahko pač pogledate, za kaj gre pri drugem zakonu. Seveda gre za nekaj drugega kot tisto, kar določa ustava, zato ima tudi drugačno obliko rešitve oziroma sprožanja. Skratka, mislim, da kakorkoli že, gre za predlog zakona, ki je pripravljen tudi na podlagi kompromisa v okviru koalicijskih strank. Upam, da bo čim prej ta sprememba doživela luč sveta, kajti je potrebna, kot rečeno, imamo določene zahteve in mislim, da so rešitve usmerjene v pravo smer. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala besedo. Globoko se opravičujem kolegici Anji Bah Žibert, ker vedno pozabim, da se pri naši desnici ne smeš figurativno izražati. Govorila sem, da govorimo o ljudeh, ne pa o naravnih nesrečah, kot so val, pa cunami in tako naprej. Nam bi manjkal samo begunski potres, tako sem mislila – nisem bila razumljena. Vendar upam, da ste se vi zmotili, ko pravite, da so begunci kulturno bližje prebivalcem Bosne in Hercegovine, pa kljub temu prihaja do izgredov. Po čem so si kulturno bližje? V čem smo mi višje, oni nižje oziroma po vašem mnenju Rok Snežić je bil izgnan iz Bosne in Hercegovine, kar dokazuje, da so po pravni državi precej višje. Pri nas pa je spoštovan svetovalec predsednika Vlade. Tako bi vas prosila, da to stigmatizacijo tistega, kar je južno, vendarle malo ustavite in razmislite o tem. V enih stvareh pa so vendarle bližje nečemu, kar bi morali tudi mi zasledovati. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica Violeta Tomić, tudi vam ni treba nikogar stigmatizirati s funkcijami in z zadevami, ki ne sodijo, niti ne držijo. Dolžnost poslanca je, da govori resnico in preverjena dejstva. Napletanje in podobne stvari pa ne sodijo niti v poslansko razpravo niti kam drugam. Postopkovno, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spet ste se vtaknili v mojo repliko in nimate pravice komentirati, kaj jaz repliciram kolegici Anji Bah Žibert. Seveda se je nanašalo na včerajšnje poslansko vprašanje Mihe Kordiša in ima pravico poslanec vedno vprašati tisto, kar zasledi v medijih [[…]]
Kolegica [[…]]
[[…]]v imenu [[…]]
Postopkovni predlog imate [[…]]
[[…]]seveda državljanov in državljank [[…]]
[[…]]v zvezi s konkretno zadevo.
[[…]]in davkoplačevalcev konec koncev, [[…]]
Izrekam vam opomin [[…]]
.kajti, moramo vedeti in predsednik Vlade je dolžan [[izključen mikrofon]]
Postopkovni predlog se nanaša na uporabo poslovnika v tem konkretnem primeru. In vam dajem drugi opomin. Pa še enkrat povem, poslanec mora biti v svojih razpravah dostojen, spoštljiv, strpen, nediskriminatoren, tudi ustava to določa, ker je treba po ustavi spoštovati varstvo človekove časti in dostojanstva in tako naprej. V svojih razpravah bodite dostojni in spoštujete akte, ki veljajo v te državi. Izvolite, Violeta Tomić, postopkovno.
Prosim vas, predsedujoči, da natančno poveste, kje sem bila nedostojna oziroma kje sem bila nespoštljiva v svoji razpravi. Kajti, res se mi zdi, da ste nefer in da mi dajete opomine popolnoma neupravičeno.
Uporaba poslovnika, kolegica, vam je najbrž znana, kako to teče. Opozoril sem vas, da v svoji razpravi in niti repliki niste bili dosledni pri uporabi poslovnika. Nadaljujemo razpravo. [[oglašanje iz klopi]] Replike na repliko ne dam. Postopkovno? [[Da.]] Anja Bah Žibert, postopkovno.
Predsedujoči, imam eno prošnjo. Ker je šlo za hudo zavajanje v repliki kolegice Violete Tomić, vas prosim v skladu s poslovnikom, če mi dovolite repliko na repliko. Kajti, pač taka stvar, kot je bila izrečena, res ne more in ne sme ostati v zraku.
Dobro. Imate repliko na repliko, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegica Violeta Tomić, tukaj se kaže ta vaš odnos in zavajanje. Sedaj, če vi res ne veste, da je kultura prebivalcev, ne vem, Bosne in Hercegovine bližja kulturi nekaterim državam tako versko, tudi po praznovanju praznikov in tako naprej, Ti ljudje, ki so si nekje bližje, govorijo o tem, spoštovana Violeta Tomić, da ljudje, ki prihajajo, migranti, kršijo vse povprek in ne morejo verjeti, da se to dogaja v njihovi državi. Poglejte si, različni zapisi so tako medijski, tudi uradni, iz različnih poročil organizacij, kaj se dogaja v Bosni. Videli boste, da gre za nesprejemljive stvari. Tudi prebivalci Bosne imajo svoje človekove pravice, ki so jim kršene, in zato poskušajo narediti vse in ne smemo dopustiti, da to prihaja tudi v Slovenijo. Zato ne zlorabljate in si preberite še kakšno knjigo več. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno Violeta Tomić.
Vprašam vas, če mi dovolite repliko na repliko replike.
Ne.
Kajti gospa Anja Bah Žibert je res manipulirala tukaj. Ne dovolite mi, a ne?
Boste v delitvi časa potem dobili.
Hvala lepa, sem pričakovala vaš odgovor.
Ja, hvala. Nadaljujemo. Besedo ima Marko Bandelli, za njim pa bo dobila besedo Tadeja Šuštar. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Tukaj iz ene osnove – en zakon, ena sprememba, ena novela, ki prinaša neke določbe evropske direktive –, kar bi moralo biti osredotočeno samo na izdajo nekih začasnih dovoljenj, kot jaz razumem, za prebivanje zaradi opravljanja dela v bistvu na področju raziskav, visokega šolstva in prebivanja zaradi študija. To je bila osnova zdaj tega, ne govorimo o drugih rečeh, ker mislim, da bo potem verjetno debata v drugem delu, v Zakonu o mednarodni zaščiti, tudi azilantske reči, ker bo tudi pomembna zadeva, in sprememb. Kljub temu vidim, da tudi v tem zakonu notri je ogromno takih zadev, katere tudi mi v Poslanski skupini SAB ocenjujemo tudi kot dobre – določene spremembe. Ampak kljub temu po mojem mnenju posegajo v neka družinska spoštovanja, če bi tako rekel, v nek družinski sistem, za katerega pa je se res že dokazalo – in verjetno se bo tudi s tem zakonom dokazalo, da bo protiustavno, ker posegamo preveč v neke določene zadeve. Zdaj, ta zakon tudi ureja nekako izdajo nekega enotnega dovoljenja za prebivanje raziskovalcev, študentov tukaj, predvsem za potrebe iskanja neke zaposlitve. Ta novela, če bi tako rekli, vsebuje tudi nekatere druge rešitve, tudi v smeri, predvsem neka omejevanja, če bi tako rekli, pravice do azila. Tukaj pa moramo biti zelo previdni. In je prav to problematika, ki je tukaj. Mi vemo sami, da je Ustavno sodišče leta 2019 že zavrnilo, odnosno je razveljavilo to določbo 10.b člena, če jaz dobro vidim tukaj, Zakona o tujcih, ki je v tem primeru teh zaostrenih migracijskih razmer predvidevala omejevanje vstopa tujcev v državo brez individualne obravnave. To je bilo takrat že sporno. Zdaj, kaj mi naredimo v tem zakonu? Nič drugega ne naredimo, kakor spet ponovno minister predlaga isto, podobno rešitev, če bi tako rekli, brez nobenih velikih sprememb. Sicer noter dajo neke majhne spremembe. Predlagatelj je pri tem uvajal nek nov pogoj, ki bi uveljavil ta ukrep, in sicer z nastopom neke kompleksne krize. Kaj to pomeni? Mi se tudi strinjamo lahko, da policija bi lahko namero tujca, ki vloži to prošnjo za mednarodno zaščito, tudi zavrgla, če je prišel iz drugih držav. Po domače povedano, on se ni hotel ustaviti v eni državi, ker mu ne paše, in gre v drugo državo, ker mu je tam bolj ugodno ali pa si misli, da bo imel drugačne razmere, drugačno življenje. In potem na koncu pristane lahko tudi v Slovenijo in reče, da bo tukaj v Sloveniji. Ker to ljudje morajo razumeti, za kaj gre. In potem policija po uveljavljanju te kompleksne krize – ali kako temu hočemo reči – lahko to prošnjo zavrže iz enostavnega razloga, kakor da v sosednji državi članici, iz katere je tujec tudi vstopil, ni sistemskih pomanjkljivosti v zvezi s tem azilom, je bistvo tega postopka. Tukaj bi se lahko tudi strinjali, ker mislim, da je tudi pravo razmišljanje, zakaj je on prišel z enim namenom in potem bi rad šel naprej z drugim namenom in v druge države. Tukaj ga je treba ustaviti. Ampak, veste, v vsem tem, v tej noveli, v vsem tem zakonu žrtve bodo sigurno delavci, družine bodo, otroci bodo tukaj žrtve, najranljivejše skupine, najranljivejši ljudje, to je bistvo tega – s tem zakonom. Tukaj nimamo nobene sistemske rešitve, naj bo to jasno, nobene. To je ad hoc narejeno samo za določeno ciljano skupino, ker to je praktično bil program SDS, to je bilo že v programu, v volilni kampanji SDS-a – ta zadeva tukaj. V drugo jo postavljamo spet na mizo, ker smo videli, da je bilo takrat protiustavno in verjetno bo protiustavno tudi sedaj. Še najmanj, kar ta zakon, če ga tako imenujemo, rešuje, je kakšna integracija. Tega pa sploh ne rešuje. Odbija. Če gremo na tisti predlog zakona, ki uvaja tudi pogoj znanja slovenskega jezika na osnovi ravni kot taki. Dobro, tukaj bi se lahko tudi strinjali. Človek ne more delati pri nas, če ne pozna osnov jezika. Ampak veste, mi tukaj s tem zakonom ne sprejemamo samo tujca, kakor vi gledate, nekega Pakistanca, Iračana ali ne vem, od kje pride, ampak tukaj govorimo lahko tudi o Američanu. Tukaj lahko govorimo tudi o drugih ljudeh. O človeku, ki pride iz Argentine, Čila, kjer jih imamo toliko, ki jih imamo še za pripeljati noter, hvala bogu, da jim rešimo problematiko; Venezuela in ostalo, kar je. Ali smo prepričani, da ti ljudje tudi znajo vse? Lahko dobijo dela tukaj in ne poznajo osnov slovenščine. Jim ne bomo morali dati. Po tem zakonu bo to omejeno. Zato pravim, da je tu malo kompleksna zadeva. Tukaj ni tako enostavno, kot bi si človek mislil. Pa najbolj smotrna zadeva, ki je notri, ki me je zelo zmotila, je, da je po novem ta pogoj za pridobitev pravice za združitve družine dvoleten. Se pravi, da mi zahtevamo, da bo on dve leti proč od družine, dobesedno. Šele po dveh letih, ko je on tukaj in dela, lahko pokliče družino, da pride zraven. Danes je to eno leto. Mislim, da je to zelo kruto, če bi tako rekel. Kruto, dobesedno. V Poslanski skupini SAB se strinjamo, da so tu spremembe na področju te azilne zakonodaje absolutno potrebne. Ponavljam, je res. Od leta 2015 je sistem zagotavljanja mednarodne zaščite preobremenjen. Predlagam in vem, da ta zadeva ne more biti rešena ad hoc za Slovenijo. Ta zadeva tukaj ne more biti rešena z naše enosmerne strani. To mora biti na nivoju, mi smo člani Evropske unije, to moramo reševati na nivoju Evropske unije. Veste, še nekaj vam bom na hitro povedal, ker prav v tem času epidemije se je pokazalo to pomanjkanje protisistemske rešitve, če bi tako rekel, predvsem pa te zaščite za te tuje delavce in delavke. Dam primer. Ker niso bili za nedoločen čas zaposleni, ker ne moreš biti ti za nedoločen čas zaposlen v eni firmi, če si tujec, ker imaš samo dovoljenje za delo. Ali veste, koliko delovne sile je tukaj pri nas potrebne, ki je nimamo? Ker mi govorimo o toliko procentih delovne sile, da bi jo lahko zaposlili. Gradbeni inženir ne bo šel delati za zidarja. Slovenec. Mislim, da ne bo šel. Ali veste, kolikšno je povpraševanja in pomanjkanje take delovne sile? Kuharjev. Če govorimo o masažnih salonih, že samo to. Ki je stroka. To so vsi tujci. Pa nimajo in ne morejo imeti delovnega razmerja za določen čas, pa niso koristili niti enkrat vseh teh ukrepov, ki so bili do sedaj predvideni za te firme. Niso mogli koristiti. Sedaj po novem smo to rešili. Mislim, da je to v sedmici rešeno. Končno. Naše gospodarstvo je izredno odvisno od tujcev. Je. In tu lahko govorite, kakor hočete. Je močno odvisno od delovne sile, ki pride iz tujine. In vedno več bo. Več, ko se mi hočemo obračati v neko industrijo 4.0, več bomo imeli mi izobraženega kadra in potrebovali bomo delovno silo. Ali se tega zavedamo? Mi imamo primanjkljaj 10 tisoč delovnih mest letno! Zato sem bil vedno človek, ki sem želel, da je reglementiran način tujcev, da se točno tudi lahko po drugih državah vzgled pogleda, kaj so potrebe v naši državi in da pridejo. Ampak na tak način, kar ta zakona sprejema, to je pa popolnoma v drugem smislu. V glavnem, kljub temu da se mi strinjamo z določenimi spremembami tukaj v tem zakonu, ga ne bomo podprli, ker takšne rešitve je treba iskati na ravni Evropske unije. Mi smo tega stališča, da zadeve mora rešiti Evropska unija, ne Slovenija sama, kot to dela Madžarska, in padamo spet na vzor Madžarske. Tukaj bi s tem zakonom radi naredili eno fotokopijo Madžarske. Zakaj pa? [[oglašanje iz dvorane]] Zakaj? A nočemo biti mi enkrat samostojni in sami narediti določene reči, ampak ne v tem smislu, da smo [[nerazumljivo]]. Zavedajmo se, da delavci, tuji delavci, držijo pokonci slovensko infrastrukturo. Ali se mi tega zavedamo? Mislim, da tukaj notri se ne zavedamo tega. Zakona, ponavljam še enkrat, ne bom podprli, ker v osnovni je protiustaven in v osnovi ne rešuje popolnoma nič. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Tadeja Šuštar, pripravi pa naj se mag. Elena Zavadlav Ušaj. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Spremembe Zakona o tujcih sledijo predvsem direktivi Evropske unije in implementirajo sporazum o izstopu Združenega kraljestva iz Evropske unije. Poleg tega pa prinaša tudi nekaj sprememb, na primer nastanek kompleksne krize na področju migracij. Kar se je dogajalo leta 2015, ko so v Slovenijo prišle množice migrantov, bi lahko razglasili za kompleksno krizo. Začeli bi se drugačni postopki, kjer bi se začasno prilagodilo izvajanja Zakona o mednarodni zaščiti. Na podlagi sprejete odločitve vlade bi policija namero tujca za vložitev prošnje za mednarodno zaščito zavrgla, in sicer pod pogojem, da v sosednji državi, iz katere je tujec stopil v Slovenijo, ni sistemskih pomanjkljivosti v zvezi z azilnim postopkom in pogojev za sprejem prosilcev, ki bi lahko povzročili nevarnost mučenja, nečloveškega ali poniževalnega ravnanja, in tujca napotila v to državo. Seveda pa imamo pri tem tudi izjeme, in sicer ukrep se ne uporablja, če bi zdravstveno stanje tujca očitno onemogočalo navedeno ukrepanje, če je tujec družinski član tujca, pri katerem ukrepanje ni mogoče zaradi zdravstvenega stanja, če gre po videzu, obnašanju ali drugih okoliščinah za mladoletnika brez spremstva ali če tujec v postopku verjetno in tehtno izkaže, da sosednja država zanj ni osebno in varna država in iz utemeljenih razlogov tej državi ni mogel zaprositi za mednarodno zaščito. Nekateri danes govorite o tem, da so bile Jožef, Marija in Jezus begunci. Ja, res so bili begunci. Pravi begunci so bili, saj so otroku stregli po življenju. Bežali so skupaj, da bi rešili življenje otroka. Jožef ni pustil Marije za seboj in Jezusa, ampak jih je seveda vzel s seboj. Pri ilegalnih migracijah naše dobe pa lahko vidimo, da gre v veliki večini samo za moške, ki iščejo boljši življenjski standard. Primerjava je popolnoma brezsmiselna. Seveda so med njimi tudi primeri, kjer zaradi ogrožanja življenja bežijo celotne družine, vendar so v veliki manjšini. Prepričana sem, da lahko take družine iz ogroženih območij v Evropi prejmejo ustrezno mednarodno zaščito. Ne izrabljajte torej zgleda svete družine za spodbujanje ilegalnih ekonomskih migracij. Seveda je pomembo, da se zavzemamo za najbolj ranljive. Vprašanje pa je, ali spodbujanje ilegalnih migracij najranljivejšim sploh pomaga. Spodbujanje ljudi, da se odpravijo na tvegano pot, namesto da bi pomagali najbolj revnim v svojih državah. Meni se to zdi medvedja usluga. Lahko bi rekla, da tudi lažno solidarnost. Okrepiti je treba pomoč najbolj ranljivim in to tudi tam, kjer to najbolj pomaga. Treba je pomagati njihovim družinam in ne tihotapcem. Velikokrat slišimo očitke, da pridejo k nam tujci po mednarodno zaščito, da jih država zavaruje in da vse socialne transferje in potem živijo na račun davkoplačevalcev. V Novi Sloveniji vedno poudarjamo, da mora vsak zdrav človek dobiti delo, ne pa socialne pomoči. In migranti pri tem niso nobena izjema. Zato, da bi se lažje vključili v trg dela in prilagodili slovenski družbi, so vnesli nekaj pogojev, ki jih bi mogel tujec doseči. Med drugim je tudi znanje slovenščine na ravni A1 za pridobitev stalnega bivališča, za podaljšanje stalnega bivališča po preteku petih let pa raven znanja slovenščine A2. To je osnovni predpogoj, da se tujci lahko znajdejo v neki državi, da lahko povedo osnovne stvari v jeziku, ki ga razumejo tudi Slovenci. Nerazumno se mi zdi, da nekdo, ki že 20 let prebiva v Sloveniji, ne zna povedati niti enega slovenskega stavka. Večkrat se oglasijo tudi starši, ki imajo otroke v šolah in vrtcih, kjer se v razredu sliši večinoma tuj jezik in se otroci med sabo ne razumejo, saj nimajo prave komunikacije v slovenščini. V zakonu se spremenijo oziroma se omejujejo tudi dokazila, s katerimi lahko tujec, ki zaprosi za izdajo dovoljenja za prebivanje, izkaže zadostna sredstva za preživljanje v času prebivanja v Sloveniji. Iz nabora so izvzeta poročila stroškov v zvezi z delom, ki obsegajo stroške za prehrano med delom, prevoz na delo, iz dela ter povračilo stroškov, ki jih ima zaposleni pri opravljanju določenih del in nalog na službenem potovanju. Povračila stroškov v zvezi z delom namreč ne pomenijo plačila za delo, ne upoštevajo se niti javna sredstva, do katerih je tujec upravičen na podlagi zakona, ki ureja družinske prejemke, in prejemki, do katerih je upravičen na podlagi zakona, ki ureja uveljavljanje pravic iz javnih sredstev, ampak se bodo upoštevala le sredstva, ki jih bodo tujci dejansko zaslužili. Nadalje sprememba zakona zagotavlja izvrševanje sporazuma o izstopu Združenega kraljestva iz EU in Evropske skupnosti za atomsko energijo v delu, ki ureja pravice v povezavi s prebivanjem oziroma z nadaljnjim prebivanjem in izdajo dokumentov za prebivanje državljanom Združenega kraljestva in njihovim družinskim članom, ki bodo zakonito prebivali v Sloveniji ob poteku prehodnega obdobja 31. decembra in nameravajo v Sloveniji še naprej prebivati tudi po poteku prihodnjega obdobja. Predlog ne nazadnje vnaša v nacionalni red Evropsko direktivo o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namen raziskovanja, študija, opravljanja pripravništva, prostovoljskega dela, programov izmenjave učencev ali izobraževalnih projektov. Temeljni cilj je olajšati vstop tistim državljanom tretjih držav, ki prihajajo na območje EU zaradi opravljanja raziskovalnega dela in študija.
Hvala lepa. Ste bili narobe razumljeni? [[smeh]] Ni to bistveno. Ste bili narobe razumljeni v razpravi ali ne? To je bistvo replike. Okej, Boštjan Koražija, replika.
Repliko gospe Šuštar. Zadeva je taka, poglejte. Prvo kot prvo, nobeden iz Levice ne spodbuja teh migracij oziroma begunstev.
Kje niste bil pravilno razumljeni?
Prav v tem. Gospa poslanka je sugerirala v smislu, kot da mi Levica smo tisti, ki povzročamo oziroma spodbujamo te migrantske vale. Poglejte, Angela Merkel je 2015 za Krščansko demokratsko unijo, dejansko njene sestrske stranke – in prav je, da je takrat to naredila, ker to so bili begunci oziroma so res rabili nujno pomoč –, jih je povabila v Nemčijo oziroma kljub temu da so šli [[…]]
Govorimo o zaposlovanju tujcev, ne o beguncih.
Saj je gospa tudi diskutirala v tej smeri.
Razumem, ampak kje vas tukaj ni razumela?
V redu, pač to sem mislil povedati. Dejansko nismo mi tisti, ki spodbujamo migracije. Migracije spodbujajo vojne, ki se dogajajo po celem svetu oziroma begunce in to vsak dan in zmeraj bolj. Kot že prej rečeno, vsak dan je nekje okrog 44 tisoč do 45 tisoč beguncev, ki morajo zapustiti svoja bivališča oziroma svoja okolja, svoje hiše, svoje družine in tudi tisti, ki [[…]]
Govorimo o zaposlovanju tujcev v Sloveniji, ne o Zimbabveju pa o Španski Sahari, pa tako naprej.
Ja, ampak poglejte, nanašajo se na razpravo. Gospe Šuštar ste pa prej dovolili, da je razpravljala v tej smeri. Ja, in tako mislim, da imam potem pravico, da [[…]]
Držite se razprave, zato ker tukaj ni prišlo do nerazumevanja in zlorabljate oziroma kršite poslovnik.
To ni zloraba poslovnika. Potem pravzaprav je zloraba s strani gospe Šuštar.
Kršite poslovnik.
Kot rečeno, nismo mi tisti, ki spodbujamo. Žal, te migracije spodbujajo vojne in dejansko krizna žarišča, ki se dogajajo po celem svetu. Tako da to je to. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno, Bojana Muršič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, res bi vas vljudno prosila takrat, ko gre za repliko, ko gre za postopkovni predlog, lepo prosim pustite poslanca, da pove in ko zaključi, povejte svoje mnenje, ne da mu skačete v besedo. Jaz vem, ker sem poskušala razpravo, kaj je želel povedati kolegici Šuštarjevi, ampak ni uspel povedati, ker ste ga nenehoma motili, tako da dajem postopkovni predlog, da pustite poslancu, da pove svojo misel do konca in potem komentirate. Hvala lepa.
Hvala lepa za vaš predlog. Različno je. Lahko interveniram med repliko ali pa med postopkovnim, če ni v skladu s poslovnikom. To mi daje to pravico. Ni vam pa tudi po navadi všeč, če komentiram na koncu. Tudi ste že obstrukcijo naredili takrat, ko sem komentiral na koncu. Tako so različne variante in predlagam, da če želite, da se lahko zmenimo, kako to teče, sicer pa predlagam, da se razprava nadaljuje. Postopkovno, Boštjan Koražija. Izvolite.
Gospod podpredsednik Tanko, prosim, da že enkrat imate enake vatle za vse tukaj v Državnem zboru ne samo za ene tako, za druge tako. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Elena Zavadlav Ušaj.
Hvala za besedo, predsedujoči. Prav lepo pozdravljeni vsi, kolegi in kolegice! Danes med razpravo sem se spraševala, kaj sploh želi opozicija z razpravo, ali zaščiti Slovenke in Slovence ali tujce. Pa ne me narobe razumeti. Veliko Slovencev in Slovenk verjetno tudi vas [[izklop mikrofona]]Ali lahko nadaljujem?
Samo trenutek! Pod drugim imenom je vaša kartica, bodo to uredili.
Ne ni, tukaj je. Jaz imam svojo.
Takoj bodo uredili samo trenutek, prosim.
Vseeno lahko nadaljujem ali počakam raje?
Ali je urejeno sedaj? Lahko nadaljujete.
Še enkrat se bom ponovila, da sem se med razpravo spraševala, ali opozicija želi zaščititi Slovenke in Slovence ali raje tujce. Ne me narobe razumeti, veliko Slovencev in Slovenk je verjetno tudi vas ustavilo pa vprašalo, ali res država ne more nič narediti proti tako masovnem prisiljevanju in dejansko črpanju naše države preko socialnih transferjev. Res je, da danes imamo to rešitev, to spremembo zakona na mizi, ki je v prvi vrsti zaradi tega, da implementira prenos direktive Evropske unije v naš pravni red, ampak ker je to področje resnično neurejeno, zato tudi uvaja nove spremembe oziroma rešitve. Sicer sama bi te rešitve predvsem združila na debirokratizacijo postopkov, zaščito slovenskega jezika in kulture slovenskega naroda, preprečitev vstopa v Republiko Slovenijo z lažnimi nameni zaposlitve in študija in s tem tudi črpanjem naše države predvsem s strani socialnih transferjev in kako ravnati v primeru nastanka kompleksne krize na področju migracij. Debirokratizacija postopkov se vedno zelo lepo sliši, ampak težko jo je pa uzakoniti in ta vlada tudi dela na tem in v tem zakonu je to videti. In sicer je videti, pri spremembi vročanja dovoljenja za začasno prebivanje, in sicer na ta način, da bo tujcu omogočeno, da se mu bo lahko prvo dovoljenje za začasno prebivanje vročilo na območju Republike Slovenije ob predpostavki, da je na diplomatskem predstavništvu ali konzulatu Republike Slovenije [[izklop mikrofona]]v tujini že podal prstne odtise, kar pomeni, da do sedaj so morali prvo vročitev, se pravi prvo dovoljenje, čakati v svoji državi, tam, od koder so prihajali. S tem se to s to spremembo tudi popravlja. Potem je prehod iz dvofaznega postopka v enofazni, kar pomeni, da se skrajšajo časovni roki, tako bo policija neposredno izvrševala odločbe upravnih organov, če tujec ne bo sledil njihovemu izreku. Zelo pomembno pa je tudi to, da se bo izvajalo avtomatično preverjanje pogojev zadostnih sredstev za preživljanje. Se pravi, se bo periodično pregledovalo, ali so še ti pogoji izpolnjeni ali ne, to pa je predvsem pomembno zaradi samega nadzora, ker slišimo in vemo, da je nadzor na tem področju zelo šibek. S to spremembo, ker se bodo potem baze na upravnih enotah povezale s Fursovimi, bo dejansko ta pot lažja in se bo tudi sproti videlo, ali še izpolnjujejo vlagatelji pogoji za bivanje s strani sredstev preživljanja. Potem imamo spremembo na področju ugotavljanja sredstev preživljanja, se pravi višina zadostnih sredstev, in sicer se v to kvoto ne šteje več tako socialnih transferjev, pa stroškov, ki nastanejo z opravljanjem dela, to so prevozni stroški, razne dnevnice, pa povrnitev stroškov prehrane, ampak res samo plača; se pravi dohodek iz dela, potem dohodki iz premoženja in kapitalski dohodki ter sredstva, ki jih ima nekdo na transakcijskem računu. Pomembo je tudi, da se podaljšuje rok za prebivanje tujca v Republiki Sloveniji z združevanjem njegove družine, in sicer z enega leta na dve leti, predvsem zaradi tega, da se s tem zagotovi večjo varnost, finančno varnost tako tistega, ki je že zaposlen v Sloveniji, kot tistih, ki prihajajo, se pravi družinski člani, ki prihajajo v Republiko Slovenijo. Bistvena novost je tudi uvedba znanja slovenskega jezika, seveda na neki najnižji ravni, kar verjetno nobenemu ne bo predstavljalo večjih težav, in prav je, da se naučijo vsaj osnov slovenskega jezika, v nadaljevanju vam bom potem na koncu razprave tudi pokazala primer, zakaj je potrebna vsaj osnovna raven znanja slovenskega jezika. Seveda se je znanje slovenskega jezika glede na čas bivanja v Republiki Sloveniji tudi dviguje z najnižje ravni po petih letih na nekoliko višjo raven, kar je seveda tudi primerno. Bi pa rada povedala mogoče tudi izkušnjo, ker vsi ste se spraševali, ali res to toliko vpliva na maso priliva tujcev v našo državo, ampak sama vam bom povedala iz prejšnjega delovnega razmerja, ker sem bila zaposlena na Ajpesu, in sicer tam veste, da pride kar veliko število ljudi, predvsem tujcev je v določenem obdobju prihajalo, to je v tistih letih 2015-2016, pa tudi v drugih letih, ampak potem so se pogoji ustanavljanja podjetij zaostrovali in se je potem tudi ta priliv nekoliko zmanjšal. Povedati vam moram, da si je v tistem obdobju dejansko kar kljuko podajalo veliko, veliko število ljudi, ki so želeli odpreti podjetja. Najhuje je bilo pa to, kadar so prišli ali oče ali pa nekdo po nekih sorodstvenih zvezeh z mlajšimi osebami, ki so ravno tako potem odpirala ta podjetja, in dejansko bilo je videti, da vstopajo v nek poslovni svet brez izkušenj, brez znanja slovenskega jezika in s tem se je videlo, da dejansko ni šlo zgolj za to, da bi prišli z namenom res dela v naši državi, ampak tudi z drugačnimi nameni. Pa ne me narobe razumeti. Poznam tudi ljudi, in smo tudi osebni prijatelji, ki so prišli v Slovenijo, se v Sloveniji asimilirali, naučili slovenskega jezika in še dandanes bivajo z veseljem, seveda ohranjajo tudi svoj jezik in svoje korenine. Ampak, kadar so pa tukaj, so se prilagodili temu, kar pač naš narod, naša družba šteje kot neko vrednoto naroda. Za konec pa se bom navezala na tisto, kar sem vam rekla, da vam bom poudarila, zakaj je pomembno znanje slovenskega jezika, in sicer predvsem v luči – to, kar vam bom prebrala, ne reči, da grem izven razprave, ampak poslušajte z vidika uporabe slovenskega jezika in ne z vidika epidemije. Sama prihajam, kot že vsi veste, iz Nove Gorice in do novega leta, približno nekje tam, smo bili ena izmed najmanj okuženih regij. Po novem letu so se te številke začele obračati. Spraševali smo se, zakaj. Zdaj boste mogoče razbrali sami, zakaj. Ob prijavi na testiranje v Novi Gorici se tudi ugotavlja, to je članek, danes objavljen na GO-portalu, se tudi ugotavlja, da nekateri od tujcev nimajo niti svojega osebnega zdravnika. Marsikdo ne razume slovenskega jezika, zato na testiranja prihajajo s prevajalcem. Posledično ne znajo priti niti do rezultatov testiranja. Ko prejmejo SMS sporočilo, se za pomoč obračajo na osebje na točki in s tem dodatno obremenjujejo te ljudi, je v poročilu zapisal namestnik poveljnika Civilne zaščite Mestne občine Nova Gorica. Bržkone je prav popraznično vračanje tujih delavcev pripomoglo, da se število okužb na Goriškem ne zmanjšuje. Pri tem bi pa rada opozorila še na to, da ne poznajo jezika in zato tudi niso mogli spremljati navodil Vlade in ukrepov Vlade in na te točke prihajajo po štiri osebe v avtomobilu brez zaščitne opreme in že z znaki okužbe. To je pa potem posledica tistega, kar se kaže pomanjkanje vnosa teh norm v našem pravnem redu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravi naj se Vojko Starović. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Danes govorimo najprej o Zakonu o tujcih in tudi v nadaljevanju Zakona o mednarodni zaščiti, dvema izjemno pomembnima, izjemno obsežnima zakonskima spremembama. Zakaj govorim o spremembah? Zakon o tujcih ima več kot 100 členov sprememb. Zakon, sam zakon, pa tudi nekaj toliko teh členov, zato se mi na tem mestu postavlja vprašanje, kaj bo porekla na to Zakonodajno-pravna služba. Zato se veselim v nadaljevanju tudi njihovega mnenja, v kolikor bo ta zakon oziroma dobil ustrezno podporo, da bo šel v nadaljnjo obravnavo. Ampak pustimo zdaj te zadeve. Absolutno ta zakon se pripravlja dlje časa, poskušal se je sicer usklajevati, kot je videti iz samih obrazložitev, vendar le ni bilo dovolj vložene energije, da bi tudi vsi ostali akterji lahko bili slišani v tem zakonu. Res je, da smo se že v preteklosti soočili tako z begunsko kot tudi migrantsko krizo, in leta 2015 se vsi zavedamo, vemo, v kakšni stiski smo se soočili, ko so ljudje zapuščali svoje domove, želeli prečkati Republiko Slovenijo. Postala je Republika Slovenija tranzitna država, ker pač je Nemčija takrat klicala, naj pridejo delavni migranti, bom tako rekla, k njim in potem se je zgodilo to, kar se je pač zgodilo. In ja, takrat smo to obvladali. Moram reči, da gre na tem mestu iskrena hvala vsem, ki so takrat požrtvovalno sodelovali v tej, bom rekla, krizi, ki se je tudi izkazala pri nas v Državnem zboru, da je potrebno pristopiti. Takrat smo tudi naredili skupne korake. Posebej pa, kar se v zadnjem času dogaja, so na udaru državljanke in državljani, ki živijo na meji, kjer pa prihaja do nezakonitih prehajanj mej. Verjamem, da jim absolutno ni enostavno, ne želim pa si, da bi se kadarkoli znašla tudi sama v takšni situaciji, da bi bila prisiljena zapustiti dom in iskati boljše pogoje in kako bi se potem takrat ravnalo z mano. Tako je tukaj potrebno gledati oba vidika. Treba je gledati tako s humanitarnega vidika in iskati kompromise med vsemi. Vlada Republike Slovenije in njene pristojne institucije morajo zagotavljati visoko varnost našim državljankam in državljanom in tudi spoštovati človeka, ki prihaja od drugod, in mu zagotavljati vse pravice iz mednarodnega pravnega reda. Tudi razumem in tudi absolutno sem pričakovala prej ko slej te spremembe, kajti zakon je treba uskladiti z direktivami in uredbami, ampak je potrebno, tako kot sem že nekajkrat povedala, upoštevati tudi mednarodne konvencije in človekove pravice. Žalosti me dejstvo, da je delovna skupina za azil označila ta zakon kot krut in nehuman. Jaz na mestu vlade bi se povprašala, kaj je narobe, in bi poskušala iskati kompromis. Sicer se celo napoveduje, da je ta zakon protiustaven. Protiustavnost bo seveda preučevalo oziroma ocenjevalo Ustavno sodišče, zato o tem ne želim govoriti, verjamem pa, da so stvari, ki enostavno niso v skladu z mednarodnimi pravnimi akti. Je pa pozdravno in tudi nekatere zadeve v samem zakonu so sprejemljive, ampak na drugi strani se pa pojavljajo tiste, ki suspendirajo človekove pravice, in to zame predstavlja veliko težavo. Bega me tudi ta določba, o kateri je bilo danes že veliko, veliko govora, ki določa suspenz mednarodnih konvencij o mednarodni zaščiti s kompleksno krizo na področju migracij ter aktivacijo vodenja in upravljanja v kompleksni krizi, ki torej predvideva začasno omejitev izvajanja Zakona o mednarodni zaščiti. Še bolj problematično se mi zdi to, da o novem predlogu odloča Vlada Republike Slovenije brez Državnega zbora. Takrat, ko smo spreminjali zakon leta 2015, smo potrebovali dvotretjinsko večino, da smo omejili tako imenovane človekove pravice zaradi tega prehajanja, in absolutno bi bilo v tem kontekstu tudi potrebno razmišljati, da bi Državni zbor imel na tem mestu tudi svojo vlogo. Da v bistvu s tem zakonom oziroma s temi spremembami tega člena se pač Vlada želi izogniti, da bi namesto izrednega stanja, ki naj bi dopuščal ukinitev presoje, se pravi prošenj za azil, uvaja pa ta nov, povsem nedorečen termin, ki se imenuje kompleksna kriza. Pojavljajo se mi tudi težave, da se ukinja možnost, da v primeru prehajanja dovoljenje za bivanje iz drugih razlogov, šoloobveznih otrok, da se jih ne odstranjuje iz države. Zato se do sedaj uporablja institut začasnega zadrževanja, šestmesečnega suspenza deportacije tujcev, ki iz jih objektivnih razlogov ni mogoče vrniti v izvorne države. Nesprejemljivo se mi zdi, da je to možnost odvzeti mladostnikom brez spremstva, če zanje jamči njihov skrbnik. To mislim, da bo potrebno v nadaljevanju tudi popraviti. Strinjam pa se, seveda, z znanjem slovenskega jezika najprej na ravni A1, pa seveda tudi z zagotavljanjem sredstev za preživljanje z družino. Minister je danes kar nekajkrat govoril tudi o prijavi na stalnem prebivališču več oseb, ampak to je potrebno vzporedno reševati z Zakonom o prijavi prebivališča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović, pripravi naj se Iva Dimic. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V svoji razpravi bi se bolj usmeril na probleme, ki jih imajo tujci; tuji strokovnjaki, profesorji, študentje, raziskovalni zavodi, Ekonomska fakulteta, recimo. Vse administrativne procedure, ki se pojavljajo, da lahko na podiplomskem študiju predava profesor iz Južne Koreje. Pride do takih zapletov, da skorajda ne more priti predavat, ko imajo izmenjave profesorji in študentje. Zato bi vprašal, ker poglejte, v načelu je prav, da imamo to izmenjavo, ker v znanju je prihodnost in si to znanje delimo. Ekonomska fakulteta, bodimo malce ponosni tudi na dosežke, ljubljanska je uvrščena med prvih petsto ekonomskih fakultet na svetu, in bodimo ponosni na to. In če ima ta podiplomski študij, poglejmo, če se da kaj te procedure olajšati. Nekaj jih prinaša ta zakon, ampak, recimo, modra karta je v bistvu mrtva v Evropi. Ne štima, zato ker je potrebno kvalifikacije oziroma izobrazbo, pridobljen poklic nostrificirati in tako naprej, zaradi tega vse to zadržuje te postopke za izmenjavo. Zato bi mogoče v tej splošni razpravi tudi povprašal ministra, če je razmišljanje in če je možnost to dejansko v nekih konkretnih stikih najti neke rešitve z njegovimi sodelavci na Ministrstvu za notranje zadeve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic, pripravi naj se Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala lepa. Mislim, da se je glede na vse mednarodno politično dogajanje, ki smo ga doživeli v zadnjih letih, še posebno pa v zadnjih dveh, treh letih, močno vplivalo na to, da je potrebno v Sloveniji zagotovo popraviti Zakon o tujcih in Zakon o mednarodni zaščiti, predvsem tudi iz varnostnih razlogov. Mislim, da je potrebno in da je največja vrednota v Sloveniji še vedno varnost in svoboda, pa tudi spoštovanje človekovega življenja. Moram reči, da v smeri, v luči teh največjih vrednot, ki so tudi vrednote Evropske unije, seveda gre zakon v to smer, da zaščiti ljudi, državljane Republike Slovenije. Pa vendarle bi se sama rada želela dotakniti področja, ki lahko rečem, da je vedno bolj zaskrbljujoče. To pa je, ko prihajajo tujci, tudi priseljevanje, ki ni vezano z migracijami ali z begunstvom, ampak če lahko rečem, generalno se mi zdi, pa je zagotovo znanje slovenskega jezika. Mislim, da je slovenski jezik že tako eden izmed mogoče celo najbolj ogroženih v Evropski uniji, pa se mi zdi, da je potrebno, da kot državljani zagotovo poskrbimo, da do tega ne bi mogoče v prihodnosti kdaj prišlo in da je pogoj znanja slovenskega jezika na osnovni ravni kot pogoj za izdajo dovoljenja za stalno prebivanje nekaj povsem normalnega in da tega ne more nihče osporavati. Tisti, ki živi v Sloveniji, danes sem slišala, je bilo že rečeno, se pa v petih letih vendarle nauči nekih osnov slovenskega jezika. Pa to ni ta problem. Problem je to, da moramo mi – in tudi na to opozarjajo številne občine, številne šole, ravnatelji, učitelji –, moramo mi vzpostaviti pogoj, da ko pride nekdo v Slovenijo, če so to otroci, ki gredo direktno v šolo, je to največja težava za šolo, za učitelje in tudi za njegove vrstnike v šoli. Če gredo Slovenci ali pa slovenski otroci, slovenske družine v tujino, če gredo študirat v Nemčijo, v Avstrijo, je pogoj znanje nemškega jezika. Kar pomeni, da se skoraj deset mesecev dodatno izobražujejo v nemškem jeziku, preden gredo v nek reden razred, v reden letnik osnovne šole ali srednje šole. Potrebno bi bilo o tem razmisliti tudi za Slovenijo, da če pride nekdo, ki resnično ne zna nobene besede slovensko, da je potrebno neko predhodno uvajanje slovenskega jezika, bodisi da je to, lahko bi rekla tudi, da postane neka obveza, da opravi nekajmesečni tečaj osnovnega znanja slovenskega jezika, preden lahko pride in prisostvuje, ne vem, pouku matematike, pouku zgodovine in tako naprej. Se mi zdi, da je to izjemno pomembno in da enostavno tudi glede na današnje razprave ni bilo kaj dosti slišano, kako zelo pomembno je to tudi pri sami integraciji tujcev, migrantov, bom rekla ekonomskih migrantov v našo kulturo, v naš jezik in tudi v našo državo. Se mi zdi, da tukaj, na tem mestu mora pridi tudi do tega razločevanja in seveda tudi do konsenza, da je potrebno neko predhodno znanje slovenskega jezika za vse, ki bi želeli karkoli še v tej državi, tujci, ki ne govorijo slovensko, živeti in seveda tudi z nami sobivati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima minister Aleš Hojs. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Samo odgovoril bi poslancu Staroviću. Torej, glejte te izmenjave na fakultetah oziroma kdorkoli pride v Slovenijo, ima dve možnosti. V kolikor prihaja iz držav, kjer so vizumsko liberalizirane po sporazumih s Slovenijo, lahko pride za 90 dni znotraj 180 dni, znotraj pol leta brez kakršnihkoli težav. On pride na mejo, pokaže pasport in lahko vstopi, torej lahko potem tudi na fakulteti predava in tako naprej. Če država, iz katere prihaja, potrebuje oziroma se zahteva vizum, je tako kot Slovenec, ki mora iti v Ameriko oziroma izpolniti tisto Viso Waiver, jo odda, pride noter brez kakršnihkoli težav, torej tudi ta zadeva je po moji oceni popolnoma rešena. Če bi pa nekdo hotel – ampak to niso primeri, kot ste jih zdaj vi povedali, vsaj nisem vas tako razumel, a ne –, če bi pa nekdo hotel tukaj dlje časa bivati in delati na fakulteti, mora pa predhodno seveda urediti vse papirje, vezane na njegovo prebivanje in delo. Mi smo v tem zakonu zdaj stvar liberalizirali tako – govorim čisto praktično –, če nek Korejec želi priti v Slovenijo, lahko pride samo s pasošem, je tukaj 90 dni. Če bi pa želel tukaj ostati in ima možnost, da preden pride sem, torej na diplomatskem predstavništvu, odda prstne odtise, uredi vse papirje in tako naprej, je tukaj, ko pride noter na podlagi turističnega vizuma oziroma turističnega vstopa, mu sedaj ni potrebno več zopet se vračati v svojo državo, zato da bo na DKP dvignil vse te papirje, ampak lahko na naši upravni enoti oziroma bo naša upravna enota te papirje v državi, torej v državi Sloveniji, uredila. Seveda pa ostaja, tako kot je povsod po svetu ali pa v 90 procentih sveta, da se stvari za permanentno bivanje in delo – tisti, ki to želijo – urejajo na naših DKP v tujini. Torej je potrebno vse te vloge, prstne odtise in vse ostale dokumentacijo urediti pred samim vstopom. Tako mislim, da teh težav, kot ste jih omenili, načeloma že zdaj ne bi smelo biti, glede na to, da v glavnem ti profesorji pridejo za kakšen teden, dva, morda za en mesec, torej so brez težav tukaj, če bi pa želeli dlje časa delati, morajo pa tako kot vsi ostali dobiti ustrezno dovoljenje.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj. Ugotavljam, da je ni. Mag. Dušan Verbič tudi ni prisoten. Prisoten pa je Nik Prebil. Pripravi pa naj se Danijel Krivec. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem! Bližamo se koncu razprave o Zakonu o mednarodni zaščiti, pa moram reči, da sem danes pozitivno presenečen nad dokaj umirjeno razpravo poslank in poslancev, ne glede na to, da se naša mnenja v določenem delu vsekakor razlikujejo. Kar se tiče tematike kot take. Mislim, da se vsi strinjamo, da ne glede na vse, gre za občutljivo tematiko tako na politični ravni kot na neki vsebinski, tako za uporabnika kot izvajalca. Glede tudi na široko tematiko so o tem tekle že številne razprave. Imeli smo tudi nekaj odborov, pripravlja se na evropski ravni pakt o migracijah in azilu, ki določene stvari tudi vključuje, in seveda je smiselno, da o takšnih razpravah oziroma tematikah nadaljujemo z nadaljnjo razpravo. S kolegi smo se pri določenih točkah že v stališčih strinjali, spet pri drugih imamo diametralno nasprotna stališča. Ampak ne glede na to, vsa ta razprava je po moji oceni zelo demokratična, da o tem razpravljamo, da v parlamentu oblikujemo mnenja, čeprav so si različna. To je ne nazadnje osnovna naloga parlamenta. Če pa bi bilo vse v redu s tem predlogom zakona, verjetno današnje razprave sploh ne bi imeli. Z zadevo bi se strinjali in šla bi naprej. Ker pa temu ni tako, se mi zdi prav, da izpostavimo tisto, kar je po naši oceni tudi sporno. Kar se tiče te kompleksne krize. To je termin, ki ga v bistvu naša tako ustava kot zakonodaja, pač ne poznata. Mislim, da ne rabim spominjati na 92. člen Ustave Republike Slovenije, kjer jasno piše, da država lahko razglasi izredno ali vojno stanje in ob razglasitvi ene ali druge na predlog Vlade odloča Državni zbor. Predlog, ki je pred nami, torej, da kompleksno krizo ob primeru migracije ali česarkoli drugega razglasi Vlada na predlog pristojnega ministrstva, torej Ministrstva za notranje zadeve, je sporen. Ravno zaradi tistega člena, ki sem ga prej omenjal, je zadeva v predhodni fazi, torej ko smo imeli nek hujši migrantski pritisk v naši državi, že padla in bila tudi razveljavljena kasneje na Ustavnem sodišču. To je bilo leta 2016. Spomnimo se; takrat je ta državni zbor sprejel zakon, ki je sicer vseboval varovalko na zelo podoben način, a da morajo razglasitvi takšne podobne krize odločati poslanke in poslanci, torej izvoljeni predstavniki ljudstva. Da o tem ne more odločati izvršilna veja oblasti. Ampak še enkrat. Glede na to, kaj piše v ustavi, je bil tudi ta člen razveljavljen. Zato, minister, me boste težko prepričali, da takšna ureditev, ki jo predlagate sedaj, ponuja rešitev. Ravno obratno. Mislim, da je še večje nasprotje, saj Vladi, ki je izvršilna veja oblasti, ponuja še večjo možnost samovoljnega odločanja. Minister, če pa vi ocenjujete, da druge rešitve ni, pač da je zadeva popolnoma skladna s pravom Evropske unije, jaz ne vem, zakaj v Državni zbor ne prinesete predloga za spremembo ustave in tega člena, dodate kompleksno krizo, Državni zbor bo z dvotretjinsko večino potem odločil, ali se s tem strinja in ali je to možno. In vprašanja o tem ne bi imeli. Če nadaljujem, morda da zaključim s to kompleksno krizo, o kateri je bilo že nekaj govora. Mislim, da si moramo včasih v naši državi vseeno naliti čistega vina in zadevo pogledati, kakršna pač je; črna ali bela ali kakorkoli, kakršna je. Jasno je, da moramo določene stvari popraviti, pač je zakonodaja živa in se spreminja. Določene stvari je treba izboljšati, predvsem pa ocenjujem, da moramo najti rešitve. Mislim, da smo zato tukaj vsi skupaj in tudi Evropska unija je tista, katere člani moramo sodelovati skupaj z državami in iskati ustrezne rešitve. Minister midva sva o tem že večkrat diskutirala, na nekatere stvari mogoče gledate celo podobno. Sam ocenjujem, da so migracije in sprejem tujcev v državo, ne nazadnje bomo kasneje govorili še o Zakonu o mednarodni zaščiti, neko dejstvo, ki ga težko spreminjamo v celoti, lahko ga v določenem delu omejimo, ne moremo ga pa izničiti. Ne nazadnje sta celotna Evropska unija sooča s pomanjkanjem delovne sile, sile, ki v državi ustvarja kapital, in zato je sprejemanje tujcev, tistih, ki si pač želijo v naši državi biti, dobro; seveda pod pogojem, da se v naši državi integrirajo in spoštujejo pravila, ki veljajo v naši državi. Še enkrat, v LMŠ smo vsekakor mnenja, da moramo odločitve in pa zakonodajo, ki jo sprejemamo, spoštovati tako na evropski ravni kot na tisti širši mednarodni, torej, da zadeve, za katere smo se odločili, tudi uspešno spoštujemo. Kar se tiče integracije. To je tisto, kar je po mojem mnenju ključno za ta zakon, ki obravnava problematiko tujcev. Torej, da ljudi, ki pri nas želijo ostati, ne nazadnje tudi ljudje, ki jim je priznana mednarodna zaščita, uspešno integriramo v naš družbeni sistem, da spoznajo našo družbo, kulturo seveda, da se naučijo našega jezika – tukaj se pač s to zadevo strinjam – in da potem tukaj prosperirajo. Veste, ti ljudje tukaj plačujejo davke, tukaj ustvarjajo in ne glede na to, iz kje prihajajo, jaz še vedno mislim, da si moramo razjasniti, to so ljudje kakorkoli in drugače, seveda pa pod pogojem, da v našo državo vstopajo po zakoniti poti. Minister, predlog zakona ima tudi nekaj drugih, po mojem mnenju in po mnenju stranke, spornih rešitev, katere sem že omenil, in sicer to, da policiji prepuščate popolno presojo, ali v sosednji državi ostajajo ovire za mednarodno zaščito ali ne. Dal vam bom samo en primer, za katerega sem izvedel nedavno, in sicer turški migrant, ki je bil preganjan zaradi svojega političnega prepričanja, je iskal zatočišče v sosednjih državah in po naših pravilih tako kot Madžarska, kot še kakšna druga država, ki jo je prečkal, ali Hrvaška velja za varno državo, a vendar ta tujec, ki nasprotuje neki politiki tam vladajočega Erdogana, je seveda upravičeno želel takšno zaščito dobiti v Sloveniji, ker se slovenski politični sistem takrat ni strinjal s tistim, ki deluje v Turčiji, medtem ko v nekih drugih državah, ki jih je prečkal, je obstala možnost, da bo vladni sistem zaradi nekih vzporednic s tistim političnim sistemom lahko tako stališče uporabil proti njemu. Zato morda ni povsem dobro, da policiji, ki po mojem osebnem mnenju deluje izredno strokovno in jo zelo spoštujem, nima pa po mojem mnenju tistih osnovnih sposobnosti, da bi presojala takšno zadevo. Kolikor je meni znano, minister, to ni zgolj moje opozorilo, ampak so vas na to opozorila tudi ministrstva v vaši lastni vladi kot tudi številni drugi deležniki. Tako me zanima, zakaj vseeno vztrajate pri svojem. Morda za zaključek; večkrat sem že poudaril, da se bomo morali zavedati, kaj kot družba – pa ne samo slovenska, to je širši evropski in tudi svetovni problem – počnemo na območjih, kjer prihaja do številnih migracij. Bojim se, da bodo migracije, ki prihajajo z območja blizu ekvatorja, sčasoma vedno večje. Ne nazadnje prihaja tam ne do politične krize, niti ne do vojne krize, prihaja do podnebne krize. Zaradi te podnebne krize so ljudje lačni, ljudje so brez vode in pač emigrirajo v tuje države, tudi nezakonito, ker pač druge izbire nimajo. V prvi vrsti se strinjam, da mora takšna zakonodaja, ki je v prvi vrsti namenjena zgolj in samo tujcem, zaščititi slovenske državljane in slovensko državo, to je njen namen, a vendar mora upoštevati stiske ljudi, ki se za takšne ali drugačne premike znotraj evropskega kontinenta ali česa drugega, seveda tudi odloča. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik Vlade, minister Aleš Hojs. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani gospod Nik Prebil. Poglejte, vaša razprava je bila na nek način zelo povedna in glede na to, kar ste rekli, da ste pripravljeni v bistvu pomagati pri sprejetju tega zakona, v kolikor bi seveda bile ustrezna pojasnila dana. Sem vesel, da bomo lahko na to, kar ste povedali, dal po mojem zelo relevantna pojasnila, pa upam, da vas bodo prepričala, ker bom govoril zgolj o dejstvih. Najprej naj seveda rečem, da to, kar ste nekako navajali, da kompleksne krize v naši zakonodaji ni, ne drži. Res je, da v ustavi govorimo o izrednih razmerah pa o vojnem stanju, bi pa tole, kar po mojem najlažje dovolj natančno prebral zato, da boste videli, kje se je kompleksna kriza in kdaj pojavila in pravzaprav, kako je definirana. Mimogrede, samo kompleksno krizo so bolj natančno ob sprejemu zakonodaje opredelili na Fakulteti za družbene vede, torej na obramboslovju, kjer so natančno povedali, kaj ta kompleksna kriza obsega in česa ne. Torej, s spremembo 20. člena Zakona o Vladi Republike Slovenije, ki je bila sprejeta leta 2017, torej davno pred nami, mislim, da je bilo to v času vlade Mira Cerarja, ki je bila sprejeta po sprejetju Zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o tujcih, je v okviru sistema kriznega upravljanja in vodenja opredeljena kompleksna kriza. Kompleksna kriza je opredeljena v Zakonu o Vladi. Nismo jo opredelili mi, opredelila jo je neka druga vlada in opredeljena je od leta 2017 dalje. S kompleksno krizo se v skladu z 20. členom navedenega zakona štejejo pojavi, dogodki ali situacije, tukaj poudarjam to zaradi tega, ker je – gospe Violete sicer tukaj ni, ampak ona je govorila o tem, da je to lahko zgolj naravna nesreča ali požar ali potres ali kaj takega. Torej daleč od tega. Torej, »dogodek ali situacija hujšega ogrožanja temeljnih družbenih vrednot in hujše naravne ali druge nesreče ter s tem povezane velike negotovosti in razmeroma kratkega časa za ukrepanje, ki presega odzivne zmožnosti posameznih ministrstev, vladnih služb in podsistema sistema nacionalne varnosti. Pri tem temeljne družbene vrednote vključujejo ohranjanje neodvisnosti, suverenosti, ozemeljske celovitosti države, spoštovanja človekovih pravic in temeljih svoboščin, ustavno demokracijo, učinkovito delovanje pravne in socialne države, zagotavljanje javnega reda in miru, učinkovito delovanje gospodarstva, zaščito zdravja in življenja prebivalcev ter visoko stopnjo varnosti, učinkovitega varovanja okolja, ohranjanja naravnih in zagotavljanje strateških virov ter ohranjanja kulturne dediščine«. Torej gre za celo vrsto kriznih situacij, zato tudi imenovano kompleksna kriza, ki seveda je daleč od tega, da bi bilo to vezano zgolj na neko naravno nesrečo. Vuga Beršnak in Ferlin v publikaciji Priprave in odziv na kompleksne krize, 2018, pojasnjujeta, da je pogoj za zagotavljanje funkcij kriznega upravljanja in vodenja vnaprejšnje opredelitev mogočih kompleksnih in področnih kriz, ki lahko dosežejo razsežnosti kriz na nacionalni ravni. Ob tem pogoju je možno oceniti dejansko tveganje za kompleksno krizo in njen razvoj ter predvideti ustrezen odziv, ki vključuje tudi spremljanje razmer in potencialno identifikacijo novih kompleksnih kriz. Kompleksna kriza se nanaša na krize na državni ravni, vendar pri tem ne gre za tako visoko stopnjo sistemskega nedelovanja države, da bi bila potrebna razglasitev vojnega ali izrednega stanj – torej, zelo natančno pojasnilo, da nismo v stanju, ko bi bilo potrebno razglasiti vojno ali izredno stanje, razglašamo pa kompleksno krizo. Potencialne vzroke za nastanek kompleksne krize opredeljuje Resolucija o strategiji nacionalne varnosti Republike Slovenije, sprejeta konec leta 2019 – torej tudi pred našo vlado –, ki je nadomestila Resolucijo o strategiji nacionalne varnosti iz leta 2010. Resolucija, tako kot njena predhodnica, na kateri je temeljil 10.a člen Zakona o tujcih, prepoznava tveganje spremenjenih migracijskih razmer za javni red in notranjo varnost kot razlog za nastanek kompleksne krize – torej prav napisano je, kaj je lahko razlog za nastanek kompleksne krize –, pri čemer so dejavniki tveganja zaradi nepredvidljive narave migracij vnaprej težko predvidljivi, vplivajo pa na nastanek drugih varnostnih groženj. Kot izhaja iz resolucije – torej še enkrat, resolucija iz leta 2019 – so nezakonite migracije ena izmed resnih in realnih groženj in tveganj za nacionalno varnost. Pritisk nezakonitih migracijskih tokov na Republiko Slovenijo sploh, pa tudi najverjetneje v prihodnje bo lahko pomembno opredeljeval družbenogospodarske in političnovarnostne razmere tako v svetu kot v regiji. Večji obseg nezakonitih ali množičnih nenadzorovanih migracij lahko na splošno ogrozi varnost in dobrobit prebivalcev naše države ter pomeni znatno obremenitev za celoten nacionalnovarnostni sistem Republike Slovenije. Povečani migracijski pritisk na Republiko Slovenijo se ne izkazuje samo v številu oseb, ki nezakonito vstopijo ali poskušajo vstopiti v državo, pa čeprav iz sosednjih držav, ki so vse članice EU. Pri tem ne gre prezreti še zaznanih načinov množičnega prehajanja na zelo majhnih območjih, kjer sta nadzor in izvajanje vseh postopkov izjemno otežena. V primeru pritiska na več območij pa lahko takšna situacija postane neobvladljiva. Vse navedeno praviloma vpliva na posamezno širše ali ožje okolje. Posredno lahko vpliva tudi na poslabšanje varnostnih razmer, razvoj ekstremizmov, notranjepolitičnih razmer in zunanji politični položaj Republike Slovenije. Torej, misim, da je tako natančna opredelitev, ki jo nismo napisali mi, napisali so jo strokovnjaki, ki je bila sprejeta leta 2019 z Zakonom o Vladi 2017, in mi v tem Zakonu o tujcih ne delamo nič drugega, kot zgolj povzemamo tisto, kar so predhodniki že naredili. Še odgovor na vaše drugo vprašanje. Tudi tukaj moram reči, da si absolutno nismo ne želeli, ne mislili, ne uzakonili, da bo policija tista, ki bo presojala, ali je nekdo prišel iz države, ki ni varna, ali je nekdo prišel iz države, kjer vsi mehanizmi za zaščito beguncev ne delujejo. Ravno obratno! Če si boste pogledali, v obrazložitvi zakona smo jasno napisali, da to presojo prepuščamo in je lahko edino merodajna in jo bo dajala zgolj EU institucija. Čisto konkretno lahko povem, da se je to že zgodilo v letu 2009–2010, ko je šlo za velike migrantske pritiske v Grčiji, je EU institucija, torej sodišče v Luksemburgu, pa mislim, da še nekje, odločilo in povedalo, katere države so tiste, za katere lahko smatramo, da so ne varne, katere so tiste, za katere lahko nedvomno vemo, da tam niso vzpostavljeni mehanizmi za zaprosilo oziroma procesiranje tistih, ki želijo status begunca, zato seveda nismo niti pod razno mislili, da bi to počeli sami; ne Ministrstvo za notranje zadeve, še manj pa policija. Torej tudi v tem primeru bomo to zadevo prepustili EU institucijam. V kolikor bo, povem čisto po domače, na neki listi EU institucije, ki to delajo, sodišča, napisano, da je Hrvaška država, ki tega ne izpolnjuje, potem je jasno, da vse tiste, ki bodo iz Hrvaške sem prišli, ne bomo morali, pod narekovaji, procesirati pod dejstvom, da jim na Hrvaškem to ni bilo omogočeno. Če bo Hrvaška na tej listi, bo to pomenilo, da vsi tisti, ki iz Hrvaške prihajajo, jim tam to ni bilo omogočeno in jih bo potrebno korektno procesirati. V kolikor pa Hrvaška ne bo na tej listi, pa ni nobenega razloga, da bi policija sama ali kdorkoli govoril, da Hrvaška tam je ali ni. Torej to odločitev prepuščamo pristojnim organom.
Hvala lepa. Repliko ima Nik Prebil. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Moram se odzvati, ker je minister malo drugače interpretiral moje besede, kot so bile povedane. Vse razumem in tudi strinjam se s tem, kako se določajo varne in tiste ne varne države, ampak to ni bil moj point; moj point je bil v tistem, ko sem navajal primer, kaj se lahko zgodi v primeru, ko tudi nekdo prečka varno državo, pa je njegovo življenje še vedno lahko ogroženo zaradi njegovih političnih, verskih ali drugačnih prepričanj. Ampak, kot rečeno, k temu spada tudi Zakon o mednarodni zaščiti, to je širša tematika. Kar pa se tiče kompleksne krize, tudi jaz poznam ta dokument, minister, ampak moj point je bil tukaj drugje. Predvsem v delu, da zadeve ni v ustavi. Mi vemo, da je ustava naš najvišji zakonodajno-pravni akt, ki ga mora spoštovati tako ta institucija kot vaša institucija. Torej vsa zakonodaja, ki jo ta državni zbor sprejme, mora biti skladna s to pravno podlago, torej z Ustavo Republike Slovenije. V 92. členu Ustave takšne kompleksne krize ni in ravno zaradi tega je Ustavno sodišče v preteklosti tudi po tistem zakonu leta 2006 v Zakonu o tujcih takšno možnost – pa vemo, kakšne težave so bile takrat, ko so bile številke v 10 tisočih in tudi 100 tisočih – Ustavno sodišče je vseeno razveljavilo, ker ni v skladu z našo slovensko ustavo. Minister, tudi to, da se jaz z vami strinjam in vam bom pomagal; ne gre za to, da se jaz strinjam z vami ali pa ne. Gre za to, da ste prinesli zakonodajo, ki jo bo po vsej verjetnosti potrdila vaša koalicija, smo v opoziciji dolžni opozoriti na napake in nekatere sporne določbe. To pa tudi ne pomeni, da situacije ne razumemo; situacije, ki lahko nastane kasneje in pa ukrepov, ki morda morajo biti predvideni, da bi lahko reagirali hitro in učinkovito v tistem delu, ko sem govoril že v svojem stališču. Toliko, hvala.
Hvala lepa. Predstavnik, minister, izvolite.
Hvala. Ne bi rad polemiziral, ampak glejte gospod Prebil, dejstvo je, da je bil Zakon o Vladi, ki je to kompleksno krizo opredelil, sprejet leta 2017 in da se do danes nihče ni, pod narekovaji rečem, zbudil, da je nekaj neustavno. Tudi v Zakonu o Vladi, ki govori o kompleksni krizi, noben zdaj ni še rekel, ker nimamo kompleksne krize, zapisane v ustavi, bi bilo s tem zakonom kaj narobe. Torej po moje ni. Druga stvar; rad bi pa rekel, če natančno preberete oba člena, torej spremembo 10.a in 10.b člena, boste videli, da smo še kaj drugega noter vpletli, ne zgolj kompleksno krizo. In po našem mnenju, po naši oceni je zadeva ustavno nesporna. Seveda ne morem reči, da bo Ustavno sodišče mislilo drugače. Mi smo za ta zakon sedeli, odkrito povem, ure in ure z najvišjimi predstavniki pravne stroke. Lahko jih začnem naštevati – pomagajte mi Nataša –, torej pravnik Zupančič, pravnik Avbelj, pravnik iz Pravne fakultete Saša Zagorc, potem tisti, ne vem, nimam vseh napisanih, lahko se potem [[…]]Rok Svetlič in tako naprej, kjer so tudi sami prišli do neke ugotovitve, da je stvar izjemno zapletena in da razumejo pomisleke, ki lahko nastanejo, tako kot so nastali v letu 2016, in da enostavno mi nismo sposobni napisati neke rešitve, za katero bi lahko suvereno trdili, da bi lahko Ustavno sodišče odločilo drugače. Torej, prepričan sem, verjamem, da je naš predlog ustavno nesporen. Roke v ogenj pa za to ne morem dati, zato ker tudi najvišji pravni strokovnjaki v tej državi so mi povedali, da v tem trenutku ne vidijo oblike ali pa zapisa, za katerega bi lahko 100-procentno trdili, da je zadeva ustavno nesporna. Zanimivo pa je, da so vsi nekako pritrdili temu, da smo v veliki zanki, da se vsi zavedajo pravnih težav, kaj se zgodi ob taki krizi lahko, kjer v bistvu nimamo rešitve, take čiste pravne rešitve. Pričakujem, da najbrž bo zadeva, vsaj tako glede na stalna obračanja na Ustavno sodišče, verjetno tudi tale zakon predmet ustavne presoje, ampak sem pa nekako prepričan, da v kolikor bo to Ustavno sodišče gledalo to tudi z vidika tega, kar je možno sploh v okviru naše zakonodaje narediti, da tale člen oziroma sprememba teh členov, glede na to, da smo v največji meri povzeli vse tisto, kar je Ustavno sodišče pri razveljavitvi iz preteklih let ugotavljalo, da smo tiste manke poskušali v zakonu odpraviti, da bi zadeva lahko prestala tudi presojo Ustavnega sodišča.
Hvala lepa. Replika, Nik Prebil, izvolite.
Hvala, saj bom kratek. Minister, ni na meni, da presojam ustavnost. Na meni je samo, da opozorim, kje je težava oziroma kje lahko nastane problem, in to sem tudi storil. Ni zdaj moj cilj, da govorim, kaj je neustavno in kaj ni neustavno. Povedal sem pa, da je Ustavno sodišče o tem, o podobni zadevi, ne isti, da smo si na jasnem, že enkrat presojalo in neustavnost tudi našlo. Na vas in na nas je pa v celoti, kot sem rekel, da poiščemo rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala za besedo. Danes je dejanska vsebinska rdeča nit celotne razprave, ki velja pri tem zakonu, in tiste, ki še sledi, v resnici vprašanje zakonitosti, spoštovanja pravnega reda in doslednosti v tem, da spoštujemo svoj pravni red in tiste mednarodne akte, ki nas zavezujejo – v prvi vrsti od listine o človekovih pravicah, OZN do, če želite, mednarodnih aktov, kot je dublinski sporazum – pa seveda svojo ustavo, zakone in podzakonske akte. To bi moralo biti samoumevno. Žal vsa razprava, ki jo imamo danes, pokaže, da nekaterim to ni samoumevno. Veliko je tudi manipuliranja s pojmi. Ko se govori recimo o zakonitih migracijah – pri Zakonu o tujcih so primarne zakonite migracije – je treba ločiti dve popolnoma različni stvari. Eno so tiste normalne človeške migracije: nekdo gre v tujino, sreča dekle, jo pripelje sem ali ostane on tam in je prišlo do neke migracije. To je vso zgodovino bilo. Te migracije po eni strani povezujejo, po drugi strani bogatijo, to je nekaj najbolj normalnega na tem svetu. Drugo so pa masovne migracije, ki so umetno povzročene, ki jih vodijo bodisi politični, finančni bodisi osebni, vsi drugi interesi, ki ne bi smeli biti temeljno vodilo, še najmanj pa pri oblikovanju prava. In zgodovina je tukaj popolnoma jasna. Masovne migracije vedno in brez izjeme v vsej zgodovini pomenijo zaton, konec neke civilizacije. Prav zanimivo je, ko se danes pogovarjamo o teh stvareh, kako se recimo poponoma pozabi, kako je propadel rimski imperij. Rimski imperij je propadel tako, da so prišla germanska plemena, so rekla, poglejte, preganjajo nas, vojno imamo, mi želimo azil pri vas, in Rimljani so jih spustili noter. Ne boste verjeli, dve generaciji sta potem živeli v miru, tretja generacija je vzela orožje, razbila rimski imperij in od civilizacije starega Rima ni ostalo nič. To je zelo zanimivo kot poduk, kajti vsa zgodovina je tukaj zato, da se iz nje nekaj naučimo. Ko se govori o posameznih pojmih, s katerimi se danes operira, je treba biti popolnoma jasen. Vsi govorite recimo zdajle – to je sicer tudi tema naslednjega zakona, sem mislil tam to načeti, ampak glede na to, da je bila že vsa razprava o tem opravljena zdajle – o tem, da je Ustavno sodišče enkrat razveljavilo eno določbo, ki je določala, pazite, da če je ogroženo že samo funkcioniranje države, se lahko uvede določene dodatne restrikcije in se na meji oziroma tam, kjer se jih najde, ljudi zavrne brez posebnih postopkov. Pazite, ko gre za še normalno funkcioniranje države, ko je to ogroženo. In Ustavno sodišče je reklo, da ne. To se pravi, Ustavno sodišče dovoljuje, da država propade, da razpade, da se uniči, zato da bo imel tujec, ki je nezakonito stopil v državo Slovenijo, prednost pred tistim, ki tu živi. Seveda je to največji škandal v zgodovini Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ampak boste rekli, ja, to velja. Ja, res velja – tukaj se popolnoma strinjamo, pravni red je treba spoštovati, taka je bila sodba Ustavnega sodišča. Ampak tisto, kar je pa bolj zanimivo: ali vi veste, da je to pa v nasprotju z evropskim pravom? Vsi ste govorili o naši ustavi, kaj pa evropski pravni red? Evropski pravni red so skupaj mednarodni akti, tisti, ki zavezujejo vse, tudi nas, in seveda potem razni sporazumi. In ne boste verjeli, v evropski pravni red sodijo tudi sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice, ki pa je v podobnem primeru, manj ekstremnem kot ta, ki ga je predvideval ta naš zakon, določalo drugače. In kaj je določilo Evropsko sodišče za človekove pravice? To je bila zgodovinska sodba, stara je dve leti pa, mislim da, tri mesece, če sem precizen. In sicer je odločilo: če pride do masovnega vdora skupine ilegalnih migrantov na ozemlje neke države, s tem avtomatično izgubijo pravico do individualne obravnave in se jih v celoti lahko takoj zavrne, zato da lahko država naprej normalno funkcionira. To je sodba Evropskega sodišča, to, gospe in gospodje, pa je evropsko pravo, ki ga je očitno naše Ustavno sodišče v tistem primeru ali spregledalo ali ni vedelo ali še ni vedelo ali kakorkoli že želite. Ampak ta sodba, o kateri jaz govorim, Evropskega sodišča, pa velja. In torej, ne boste verjeli, v tem smislu zavezuje tudi nas. Zato je vse tisto, kar ste navajali, popolnoma brezpredmetno. Kajti to, kar predlaga Vlada v tem zakonu, je manj od tistega, kar je že presodilo Evropsko sodišče za človekove pravice. Vse jasno? Poglejmo še ostale stvari, o katerih je bilo danes zelo veliko govora. Rečeno je bilo, da je potrebna integracija. Ta zakon zdaj prvič v Sloveniji uvaja nekaj, kar imajo praktično vse evropske države. To je zato, da lahko zaprosiš za neko dodatno boniteto, kajti vstop, ali pa če želite vdor v neko državo ni človekova pravica, je boniteta, zato da ti dobiš tam nek status. In zato da dobiš nek socialni status ali nek drug status v tej državi, je potrebno znanje jezika, je potrebna integracija. Vsa evropska zakonodaja primerljivih držav je usmerjena v smeri integracije. In tudi ta zakon je s tega vidika prelomen, je pozitiven, je korak v pravo smer, ker predvideva, da bo potrebno poslej izkazati znanje slovenskega jezika, če boš želel podaljšanje po prvem prebivanju, če boš hotel stalno prebivanje, in vsakič bo višji nivo. Jaz samo upam, da bomo po avstrijskem vzoru ta nivo v nadaljnjem postopku lahko še dvignili, da bo možno doseči ta konsenz, ker to je evropski konsenz, gospe in gospodje. Integracija je evropski konsenz. In ko govorite o integraciji, je treba vedeti, kaj to pomeni. Integracija pomeni, da se tisti, ki pride, spozna s tvojim jezikom, s tvojo kulturo, s tvojo tradicijo, z vsem tistim, kar sestavlja normalno družbeno življenje tvoje države, to sprejme kot svoje in tukaj živi. To je integracija. Ni integracija to, da nekdo pride v Slovenijo in pravi, da zdaj se bo pa vsa Slovenija morala njemu prilagajati. In zanimivo je, da polovica slovenske politike pri tem skoraj vpije, da je treba Slovenijo potem prilagajati tistemu, ki pride. Ne, gospe in gospodje. Slovenija je taka, kot je, ima tisočletno tradicijo, ima svoj narod, ima svojo ustavo, tisti, ki se nanjo sklicujete. Po sami ustavi je slovenski narod temeljni konstitutivni element, neločljiv konstitutivni element slovenske države. Slovenska država brez slovenskega naroda ne more obstajati, ker je utemeljena na pravici slovenskega naroda do samoodločbe. Če se enkrat že citira slovensko ustavo, je treba vedeti, da je ustavo treba gledati kot celoto, ustavo je treba brati kot celoto in treba jo je razumeti in treba jo je tudi razumeti v kontekstu tistega pravnega reda, h kateremu smo pristopili, to je v danem primeru pravni red Evropske unije. Kakšen je? S to prelomno sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice seveda stvari pokaže v pravi luči in jaz sem tega zelo vesel, ker je bil to po dolgih letih prvi korak v pravi smeri tudi na pravnem sistemu. Pri integraciji je seveda pomembno tudi, da poteka čim hitreje, da je spodbujena z ustrezno zakonodajo, in ta zakon temu torej sledi. Temu cilju je tukaj ustrezno odgovorjeno. Drugo, kar je, je problem, da se je velikokrat z velikimi besedami, kaj to pomeni s človeškega vidika – ki jih imamo tudi danes, pri naslednjem zakonu bodo pa še trikrat hujše – prikrivalo, da v resnici gre samo za denar. S takim načinom, kot je veljal do zdaj, so mnogi posamezniki na račun teh, ki prihajajo, pa tudi nekateri od teh, nesramno obogateli. Ampak to je kriminal. To je bilo protizakonito početje, ki se ga je dovoljevalo, toleriralo, gledalo stran ali pa kakorkoli že hočete. V praksi povedano: za to, da so nekateri pripeljali ljudi z juga v Slovenijo, so tem ljudem zakasirali zelo velik denar, 3 tisoč evrov je bil menda minimum, kolikor so zaslužili po enem. Zdaj si pa predstavljajte, da je samo kranjska upravna enota v letu in pol sprocesirala 5 tisoč posameznikov, pa si zmnožite pa izračunajte, koliko je bilo to denarja. Govori se pa o humanizmu, o spoštovanju do sočloveka – ja seveda. O spoštovanju do zelenih bankovcev, vse ostalo pa nikogar nič ne briga. In ker se potem še ne izvaja ustrezna kontrola, za kar bi morali ljudje po mojem mnenju odgovarjati že v okviru obstoječe zakonodaje – po novem pa upam, da bo to res ustrezno nadzorovano in sankcionirano – se ni preverjalo niti podatkov, ki so bili potem potrebni za nadaljevanje postopka. Najprej se je šlo na zavod in se je tam nekdo deklariral, da ima neko izobrazbo, ki je v Sloveniji deficitarna. To je lahko s katerimkoli, po domače rečeno, papirjem dokazoval, tega se, jasno, ni naprej preverjalo. Veste, kako je pa s tem doli na slavnem Balkanu? Saj veste tisto, stari vic, že mnogo let pa še danes popolnoma aktualen: dober dan, smo v Prištini, dve uri bomo stali, tačas lahko greste na eno kavo ali pa opravite kakšno šolo oziroma srednjo šolo, univerzo, čisto po želji. Vsi veste, kako je to šlo, in žal v veliki meri še vedno tako gre. Če se nekje ne izvaja ustrezna kontrola, se s tem dejansko tolerira nezakonitost. In potem ko si na zavodu dobil potrdilo, da si pripadnik deficitarnega poklica, se je šlo na upravno enoto, ki spet ni ničesar preverjala, in potem je iznenada bilo vse dosegljivo. Da je mera polna, to smo si lahko na lastne oči ogledali, ne enkrat, verjemite, tisočkrat, so ljudje prišli že kar s seznamom vseh socialnih pravic, in je samo našteval, kaj vse mu je še treba dati. In potem je eno leto minilo, eno leto v kakšni pravi ali pa v fiktivni firmi, kjer se je imelo prijavljene na nekem naslovu, in se je pripeljalo še familijo, po možnosti kakšnih 10, 12 komadov. In potem se je spet vse te dalo na socialo, ne da bi – tisti za nazaj je dokazoval, ja, da je imel prihodke, ampak na osnovi tega leta, ko so bile enkrat te stvari tukaj, nihče ni več izvajal v praksi nobene kontrole. Vsaj na tistem delu, kjer sem imel priliko to opazovati, vem, da je bilo tako. In potem so preprosto tisti, ki so dobili delovna dovoljenja, izkoristili šengen, šli bodisi v Nemčijo bodisi drugod po Evropi, mnogi so šli v preteklosti tudi v Švico, dokler ni Švica začela malo bolj restriktivno teh stvari obravnavati, in pustili vse ostale, ki so jih pripeljali, na sociali Republike Slovenije. Kaj to v praksi pomeni? To pomeni, da je bilo za tiste, ki v Sloveniji pošteno delajo in živijo, manj denarja za šolstvo, manj denarja za zdravstvo, manj denarja za pokojnine, da je bil slovenski razvoj okrnjen. Pa se reče, ja saj potrebujemo delovno silo – gospe in gospodje, tisti, ki so delali, so šli naprej, tisti niso delali v Sloveniji. Zato je to totalna zloraba sistema in to se je toleriralo leta in leta, ker je nekaterim to [[…]]Še obljube se jim je dajalo javno, kar poglejte po internetu, kakšne obljube so bile: bomo vse naredili, da se ukine vsak nadzor, da se ukinejo vizumi, da se vse ukine, kar vas ovira. Zaradi tega smo potem v položaju, takšnem, kot je. Ni povsod isto in to je zanimivo. Vse upravne enote v Sloveniji bi ja morale delati na isti način, po isti zakonodaji, pa se v praksi to ne dogaja. Vprašajte se, zakaj ne. Očitno nekje zakon spoštujejo, drugje ga pa očitno ne. Ker to je edina obrazložitev. Lahko bi še kaj rekel o indicih korupcije in še kaj takega, ampak to bi nas odneslo že zelo daleč. Ampak veste, tudi če nekdo opusti dolžnostno ravnanje, je to ravno tako kaznivo dejanje. Jaz sem osebno imel priliko poslušati, da se je dogajalo, da so prišli ljudje s tistim poverjenikom, ki naj bi bil odvetnik, pa se baje tudi tega ni preverjalo, in sploh nihče ni preverjal vsega, kar so jim predali tam. On je kar narekoval, potem pa ni bilo nobenega preverjanja. Ja, počakajte, zakon o upravnem postopku je kristalno jasen. To se pravi, da so nekateri zavestno opustili dolžnostno ravnanje. Potem, da je mera polna, policija je velikokrat poskušala reševati, kar se je rešiti dalo, osebno sem bil seznanjen z več takimi primeri, tudi s kranjskega območja [[…]]In so dali prijave na upravno enoto, da pač človek, ki je tam prijavljen na nekem naslovu, očitno ne živi tukaj. To se pravi, je očitna zloraba, kar pomeni, da bi moral slediti ustrezen pravni ukrep. Upravna enota pa je to postavila v predal in je eventualno čez šest mesecev šla kaj preverit ali pa še to ne. Ampak če je šla preverit, so bili vsi vnaprej obveščeni, da so za tisti dan, ko se je delalo preverbo, poskrbeli, da je bila situacija taka, kot bi morala biti po zakonu, in potem je šlo spet vse po starem naprej. Celo direktorica kranjskega centra za socialno delo, ko smo to obravnavali na kranjskem mestnem svetu, je direktno rekla, da je to mafija, da je to očitno organiziran kriminal, ker drugače temu ni mogoče reči. Ampak do zdaj se s tem ni smelo zaradi, ne vem, politične korektnosti ali ne vem zakaj ukvarjati. Čeprav te stvari naredijo zaradi dvojnih meril vedno tenzijo v družbi. Tudi tenzije, ki so drugačne, kot si jih včasih kdo predstavlja. Tenzije recimo med tistimi, ki so, če želite, s Kosova prišli pred 30 leti ali pa še prej, imajo tukaj družine, so se integrirali, imajo neka podjetja, karkoli že, in temi, ki zdaj masovno prihajajo. Kajti tisto so bili individualni prihodi, to zdaj so pa masovne migracije, ki so zakonite, bile so v okviru tega, ampak zakonite samo zato, ker se očitno ni izvajalo ustrezne kontrole. In za to gre. Če pa želimo, da bomo vsi spoštovali zakon in ustavo, in to v celoti, pa je seveda jasno, da je potrebna ustrezna kontrola, da mora zakon imeti ustrezne varovalke, ki bodo onemogočale ali pa vsaj čim bolj zmanjšale vsako možnost za zlorabe, ki jih Slovenke in Slovenci kot davkoplačevalci drago plačujemo. To je bistvo tega zakona. Ta zakon je v resnici šele prvi korak in bi po mojem moral še imeti mnogo več varovalk, tudi močnejše. Sosednje države take varovalke že imajo. Čeprav mi čas več ne dopušča, da bi vam jih predstavil, ampak vendarle je ta zakon po dolgih letih prvi korak v pravo smer. Zato ga pozdravljam in zelo podpiram.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade. Ugotavljam, da ga ni. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. [[Ne.]] Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 27. 1. 2021, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MEDNARODNI ZAŠČITI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 38. poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Matejem Tašnerjem Vatovcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade Alešu Hojsu, ministru za notranje zadeve. Ugotavljam, da ga ni v dvorani. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, cenjeni zbor! Slovenija je suverena država. Pomemben in trden člen šengenskega območja, ki omogoča Evropski uniji prost pretok ljudi in blaga. Ne nazadnje pa smo tudi ponosna članica Evropske unije, ki leži na pomembnem stičišču migracijskih tokov tekom celotne zgodovine. Vendar vse hitrejša rast prebivalstva, podnebne spremembe, konflikti v tretjih državah ter želja posameznikov po boljšem življenju ustvarjajo emigriranje več milijonov ljudi. Dogodki, za katere se zdi, da se odvijajo daleč proč, imajo neposredne in posredne učinke na Evropo in Slovenijo, izzive in tegobe pa velikokrat občutijo prav občani in občanke ob meji. Mednarodno pravo na žalost že nekaj časa ne daje ustreznih odgovorov na izzive migracij današnjega časa. Potrebujemo razvoj temeljnih načel mednarodnega prava, ki bo odgovarjal duhu in izzivom časa. V Novi Sloveniji pozdravljamo nov pakt o migracijah in azilu Evropske komisije, začet v času nemškega predsedovanja Svetu Evropske unije, kjer se predvideva celovit skupni evropski okvir za upravljanje migracij in azila. Krščanski demokrati spoštujemo človekove pravice vseh ljudi, vendar pa poudarjamo, da je varnost temeljna pravica vseh državljanov Slovenije, in to pravico moramo varovati z vsemi dopustnimi sredstvi. Mednarodno pravo mora varovati državnost posameznih držav in njihovih državljanov, države pa morajo imeti nadzor nad tem, koga bodo sprejele v svojo državo in kako bodo razlikovale med različnimi razlogi za beg. Jasno je potrebno ločevati med legalnimi in ilegalnimi migracijami. Z zakonom o mednarodni zaščiti, ki je danes v prvi obravnavi v tem hramu demokracije, so sedanja vlada in z njo koalicijske partnerice le prisluhnile klicu državljank in državljanov, da je potrebno obstoječi zakon nadgraditi in s tem poskušati odpraviti obstoječe pomanjkljivosti. Spremembe so nujne in prepotrebne zaradi povečevanja števila vloženih prošenj za mednarodno zaščito v Sloveniji in s tem čedalje bolj obremenjenega sistema mednarodne zaščite. V zadnjem obdobju več kot polovica vseh prošenj prihaja od državljanov, katerih izvorne države so varne, njihove prošnje za mednarodno zaščito pa so predvsem ekonomske narave. V Novi Sloveniji nas zelo žalosti, da se sedanji pravni okviri mednarodne zaščite zlorabljajo za nadzor nadaljevanja poti v države članice z boljšo socialno politiko, kar nam lepo nakazuje število ustavljenih postopkov. Več kot 80 % oseb ni počakalo na izrek odločitve pravne države Republike Slovenije, ampak so se te osebe razgubile širom Evrope. To po našem mnenju predstavlja varnostna in socialna tveganja v Evropski uniji. Novo Slovenijo so občanke in občani mejnih občin večkrat opozorili na večje število odvrženih osebnih dokumentov, ki bi v nadaljevanju pristojnim organom upravne postopke lahko zelo olajšali. Ker cenjeni državni zbor ve, da že obstoječi zakon ureja možnost zavrnitve prošnje za mednarodno zaščito, če prosilec očitno ne izpolnjuje pogojev in je podan eden izmed zakonsko določenih razlogov, smo predlog dopolnili, da posebej ugotavlja in upošteva, ali v konkretnem primeru obstaja utemeljen razlog, da je prosilec izvorno državo zapustil brez osebnega dokumenta. Brez osebnega dokumenta je zelo težko ugotoviti starost osebe, ki išče mednarodno pomoč, zato v predlogu urejamo, da pristojni organ, če se na podlagi mnenja oseb, vključenih v delo z mladoletnikom brez spremstva, podvomi o starosti vlagatelja, odredi pripravo izvedeniškega mnenja še pred podajo prošnje za mednarodno zaščito. Dosedanja praksa je pokazala pomanjkljivost sistema in odsotnost pravne podlage, s katero bi bilo mogoče prosilcu omejiti gibanje tudi v primeru nevarnosti. Ta za nekatere omejevalni ukrep je nujno potreben ukrep, da se lahko v postopku ugotovijo vsa dejstva, ki jih brez izrečenega ukrepa ne bi bilo mogoče pridobiti. Zaradi slabih izkušenj organov v postopkih bo ukrep obveznega zadržanja na območju azilnega doma mogoče odrediti takoj in ne kot sedaj v praksi po oddaji prošnje za mednarodno zaščito. V Novi Sloveniji podpiramo jasno določena pravila, ki se jih morajo držati tudi prosilci za mednarodno zaščito. Zato predlog, ki v določenih primerih omogoča ukinitev oziroma omejitev delovanja žepnine, pozdravljamo. Pri tem se odločitev sprejme posamično, v odločitvi pa se upoštevata poseben položaj prosilca in načelo sorazmernosti. Pozdravljamo spremembo, po kateri bo prosilec, če se bo ugotovilo, da ima zadostna lastna sredstva, moral sam kriti sorazmerni del nastanitve in izobraževanja. Zaradi zlorab v preteklosti smo v Novi Sloveniji predlagali, da se mesečna žepnina ne izplača, če prosilec: brez dovoljenja zapusti kraj prebivanja, drugič, ne izpolnjuje obveznosti glede obveščanja pristojnih organov ali udeležbe na osebnem razgovoru, in tretjič, stori težjo kršitev bivanja iz 82.a člena, to je nasilje, nestrpnost, namerna škoda in tako naprej. Za konec naj dodam, da s predlogom zakona omogočamo pritožbo na Vrhovno sodišče tudi v primerih, ko Upravno sodišče v sodbi samo ne ugotovi drugačnega dejanskega stanja kot pristojni organ in na podlagi tega spremeni odločitev pristojnega organa. S tem se zagotavlja spoštovanje 25. člena Ustave, to je pravica do pravnega sredstva. Predlagani predlogi zakona o mednarodni zaščiti bodo prinesli bolj jasen pravni okvir, ki bo olajšal in pohitril upravne postopke, ki bodo delno povrnili Sloveniji in s tem Evropski uniji stabilnejšo, varnejšo migrantsko politiko. Krščanski demokrati sledimo cilju, da se osebe, ki se jim prizna status po Zakonu o mednarodni zaščiti, čim prej in čim bolj vključijo v programe vključevanja, izobraževanja ter tečaj slovenskega jezika, predvsem pa spoznavanje slovenske družbe. Poslanci Nove Slovenije pozdravljamo predlagane spremembe in jih bomo soglasno podprli. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavila Maša Kociper. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Migracije so občutljiva tema, ki zadeva ne samo Slovenijo in Evropo, ampak tudi celoten svet. So občutljiva tema, ampak tema, s katero se moramo soočiti. Vpliv množičnih migracij se namreč čuti na obremenjenosti sistemov zagotavljanja mednarodne zaščite v državah članicah EU in Slovenija pri tem ni nobena izjema. Migracije pa predstavljajo tudi zelo pomembno politično vprašanje, ki lahko konec koncev vpliva tudi na usodo Evropske unije. Pri obravnavi zakona, ki ureja mednarodno zaščito, je treba poudariti, da ureditev mednarodne zaščite v Republiki Sloveniji temelji na skupni evropski azilni zakonodaji. Določbe Zakona o mednarodni zaščiti so tako v veliki meri rezultat prenosa določb iz evropskih uredb in direktiv. Tega se je potrebno zavedati. Predlagatelj, to je Vlada, navaja, da so spremembe Zakona o mednarodni zaščiti pomembne zaradi povečanega števila prošenj za mednarodno zaščito in posledično zaradi vse bolj obremenjenega sistema mednarodne zaščite. Pri tem je po mnenju Vlade ogromno število prošenj, ki so vložene z namenom zlorabe postopka. V lanskem letu je bilo namreč več kot 80 % postopkov za mednarodno zaščito naknadno ustavljenih. Novela naj bi tako prispevala k hitrejšemu in učinkovitejšemu postopku mednarodne zaščite, odpravila naj bi pomanjkljivosti, ki so se doslej pokazale v praksi. Predlog predvideva možnost zavrnitve prošnje kot očitno neutemeljene, če prosilec očitno ne izpolnjuje pogojev za mednarodno zaščito. Zaradi opozorila Vrhovnega sodišča se vzpostavlja pravna podlaga za izvajanje postopkov, kadar je treba izkazati nevarnost, da bo prosilec pobegnil. Določajo se tudi merila, ki opredeljujejo nevarnost pobega. Poleg tega se bo po določbah predloga lahko odredila priprava izvedeniškega mnenja pred podajo prošnje za azil, če bo pristojni organ podvomil o starosti vlagatelja, ki trdi, da je mladoletnik brez spremstva. Pogosto se namreč dogaja, da se migranti, ko stopijo na ozemlje določene države, predstavljajo kot mladoletniki, da so potem deležni posebne zaščite, čeprav to niso. Prosilec, ki ima zadostna lastna sredstva za preživljanje, tudi ne bo več upravičen do žepnine. Znova se uvaja možnost pritožbe na Vrhovno sodišče, kar bo po mnenju predlagatelja prispevalo k bolj enotni in usklajeni sodni praksi. Takšna pritožba bo mogoča v primerih, ko upravno sodišče v sodbi ne bo ugotovilo drugačnega dejanskega stanja kot pristojni organ in bo na podlagi tega spremenilo odločitev pristojnega organa. Predlog zakona vsebuje precej restriktivne določbe. Če bo sprejet, se bo Slovenija nekoliko bolj približala državam s precej restriktivno azilno zakonodajo, kot je to denimo Madžarska. Precej pripomb so zato na predlog zakona imele predvsem nevladne organizacije, na spornost nekaterih predlaganih določb pa je opozorilo tudi Ministrstvo za pravosodje. Rok za vložitev tožbe, na primer zoper odločbo, ki je izdana v pospešenem postopku, se z osem dni skrajšuje na tri dni. To bi lahko pomenilo poseg v pravico do sodnega varstva, meni ministrstvo. V tako kratkem času je namreč težko najti ustrezno pravno pomoč in pripraviti kvalitetno tožbo, zlasti kadar gre za tujce. Kot vprašljiva bi lahko ocenili tudi merila, ki opredeljujejo nevarnost pobega. Tako bi se prosilci za mednarodno zaščito šteli za begosumneže v primeru, da bodo obravnavani za tri prekrške zoper javni red in mir in za prekrške s področja predpisov, ki urejajo državno mejo in tujce, orožja ter prepovedane droge. Tak ukrep bi lahko bil prekomeren, saj je lahko prosilcu na podlagi teh meril drastično omejeno gibanje. V Poslanski skupini SAB se zavedamo, da azilna zakonodaja tako na evropskem nivoju kot tudi na nacionalnem, kot posledica, ni popolna in vsebuje kar nekaj vrzeli. Vedno znova poudarjam, da je bila ta zakonodaja pripravljena za neke druge čase, kot so ti, s katerimi se v Evropi soočamo po letu 2015. In kot rečeno, migracije so izziv celotni mednarodni skupnosti in ne le problem posamezne države članice, sploh pa ne samo problem tistih držav, ki se nahajamo na tako imenovani begunski poti. To problematiko je zato po mnenju SAB treba najprej rešiti na ravni Evropske unije in tako zagotoviti enotno in učinkovito zakonodajo za vse članice. V praksi res pogosto prihaja do zlorab teh postopkov, kar upočasnjuje celoten sistem in dela krivice tistim, ki pa resnično potrebujejo pomoč, ker bežijo iz svoje izvorne države, ker s tem varujejo življenje sebi ali svojim bližnjim. Treba bo torej najti rešitve, ki bodo omogočale pomoč tistim, ki jo resnično potrebujejo, in za tiste, za katere je bil tak sistem tudi pripravljen. Na drugi strani pa se v SAB strinjamo, da mora biti zakonodaja takšna, da bo uspešno preprečevala zlorabe. Še enkrat zato ponavljamo, da je predvsem treba vztrajati in iskati enotne zakonodajne in ostale rešitve na ravni Evropske unije in tam spremeniti vse, kar se je v praksi pokazalo kot nevzdržno, nacionalna zakonodaja posameznih držav članic pa naj potem takšnim spremembam tudi sledi. V Poslanski skupini SAB predloga zaradi določenih pomislekov ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Četudi bi v Evropi v preteklosti uspeli obvladati velik migracijski val, je bil ta val dokaz za obstoj globokih in trajnih dejavnikov, ki bodo vplivali na razvoj dogodkov v bližnji prihodnosti. Ti dejavniki vključujejo politično zmedo na Bližnjem in Srednjem vzhodu, in kar je veliko bolj pomembno, izjemno velike razlike v dohodkih med Evropo, Azijo in Afriko. Dolgoročno gledano bo trend gibanja tovrstnih razlik postal nevzdržen. Od tod je mogoče pričakovati samo povečevanje ekonomskih migracij. Vsestransko obvladovanje migracij je imperativ evropske politike, skupni evropski azilni sistem pa njegov temelj. Novela Zakona o mednarodni zaščiti prenaša v slovenski pravni red dve evropski direktivi, od katerih ena ureja skupne postopke za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite, druga pa standarde za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito. Na ta način se usklajuje slovenska zakonodaja z zakonodajo preostalih držav članic. V razpravi o azilantski problematiki oziroma o problematiki mednarodne zaščite velja omeniti, da je bila v zadnjih 25 letih, se pravi od leta 1995 naprej, mednarodna zaščita v Sloveniji priznana 989 osebam, povprečno torej 40 na leto. V Poslanski skupini Desus se nam kaže kot posebej pomembno, da temeljni koncept novele ni namenjen oteževanju postopkov pridobivanja mednarodne zaščite, temveč gre za preprečevanje zlorab postopkov. Obstoječi zakon ureja možnost zavrnitve prošnje kot očitno neutemeljene v pospešenem postopku, če prosilec očitno ne izpolnjuje pogojev za mednarodno zaščito in je podan eden izmed zakonsko določenih razlogov. Med omenjenimi razlogi je navedena tudi verjetnost, da je prosilec zlonamerno uničil ali odsvojil osebni dokument ali potno listino, ki bi pomagala pri ugotavljanju njegove identitete ali državljanstva. Ta razlog se s predlogom dopolnjuje, in sicer tako, da je pri njegovi presoji še posebno relevantno dejstvo, ali v konkretnem primeru obstaja utemeljen razlog, da je prosilec izvorno državo zapustil brez osebnega dokumenta. Pri vsakodnevnem delu se namreč velikokrat izkaže, da okoliščine v posameznih primerih niso take, da bi lahko pomenile utemeljen razlog, da prosilec nima osebnega dokumenta. Namen takega početja je očiten – gre za zavajanje pristojnih organov glede resnične starosti, še večkrat pa gre za prikrivanje države izvora prosilca. Različna starost, naj gre za otroke, mladoletnike ali pa odrasle osebe, pomeni namreč različno obravnavo in stopnjo pravnega varstva ali zaščite. Še posebno problematično je zagotavljanje sprejemnih pogojev, saj se mladoletnikom brez spremstva zagotavlja ločena nastanitev oziroma se jih nastani v zanje primerni ustanovi. Če se resnična starost ne ugotovi v najkrajšem možnem času od izražene namere za podajo prošnje za mednarodno zaščito, lahko pride do neustreznih nastanitev. Za otroke oziroma mladoletnike brez spremstva, ki so ena najranljivejših skupih in nemalokrat žrtve različnih zlorab, predvideva zakonska sprememba dodatna postopkovna jamstva. Prav tako tudi prilagojene sprejemne pogoje. Namen je, da se v postopku čim prej ugotovijo vsa relevantna dejstva in istovetnost prosilca z namenom zagotovitve ustrezne pravne podlage. Največkrat gre za primere, ko pristojni organ na podlagi mnenja uradnih oseb oziroma oseb, vključenih v delo z mladoletnikom brez spremstva, podvomi o starosti vlagatelja namere, zato odredi pripravo izvedeniškega mnenja še pred podajo prošnje za mednarodno zaščito. Poslanci Poslanske skupine Desus ocenjujemo, da so smiselne določbe, ki govorijo o omejitvi gibanja prosilca. To je še posebej potrebno, kadar je v postopku izkazana verjetnost oziroma nevarnost, da bo prosilec pobegnil, kar je tudi sicer na Slovenskem običajna praksa. V veljavnem zakonu ni ustrezne pravne podlage zaradi odsotnosti opredelitve okoliščin nevarnosti pobega. Tako prosilcu ni mogoče omejiti gibanja ne glede na to, da nevarnost, da bo pobegnil, nedvomno obstaja. Podobno ureditev poznajo tudi v nekaterih drugih državah Evropske unije, katerih dobre prakse tudi sicer radi povzemamo. Tako denimo Avstrija omejuje gibanje na območje sprejemnega centra prosilcem v postopku ugotavljanja dopustnosti prošnje, v Nemčiji pa se izvaja omejitev gibanja znotraj ozemlja zvezne dežele, kjer je prosilec nastanjen, v prvih treh mesecih pa je prosilcu lahko tudi dodatno omejeno gibanje samo na določeno mesto. Gospe in gospodje, migracije so trenutno velik evropski problem. Če je nekdaj veljalo, da geografija določa naš pogled na svet, potem je v našem tukaj in zdaj jasno, da tudi zgodovina ni nič drugega kakor praktična geografija. Poslanci Poslanske skupine Desus se tega zavedamo in podpiramo, da se področje migracij kar najbolj smotrno regulira. Menimo, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog zakona bi moral ubrati strožjo kaznovalno politiko za priznanje mednarodne zaščite. V Slovenski nacionalni stranki zahtevamo, da se na prvem mestu zagotavljata nacionalna varnost, javna korist, poskrbeti pa moramo tudi za varnost ljudi in premoženja. Določajo se temeljna postopkovna jamstva, izpustili ste pa obveznost sodelovanja prosilcev pri ugotavljanju identitete in drugih elementov iz člena direktive. Predlagamo tudi uzakonitev prekrška zaradi opustitve sodelovanja. Izrecno bi moralo biti tudi določeno, da stroške tolmačenja in prevajanja za spremljanje postopkov po tem zakonu krije prosilec. Poznani so tudi primeri, ko so prevajalci občasno delali v korist migrantov in celo osumljencev. Zahtevamo tudi, da se sredstva za pravno pomoč vežejo na verjetne izglede za uspeh postopka. Zakon o upravnem postopku tudi določa, da se zahteva povrnitev stroškov takoj oziroma najkasneje do konca obravnave in ne v treh mesecih. Pozabili ste tudi, da Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih ne velja več, ker ga je nadomestil Družinski zakonik. Menimo, da bi morali povrnjeni stroški in nagrada za opravljeno delo zakonitega zastopnika bremeniti prosilca oziroma mednarodno organizacijo, ne pa da se sredstva naprtijo ministrstvu. Prosilcu se tudi ne bi smel priznati status begunca, če je zoper njega obtožnica postala pravnomočna ali je na podlagi obtožnega predloga razpisana glavna obravnava. Smiselno bi bilo prilagoditi zakonsko dikcijo, da se uredi odstranitev, izgon tujca iz države iz istega razloga kot v prejšnjem stavku. Pričakovali bi tudi, da stroške postavitve izvedenca trpi ali prosilec ali mednarodna organizacija. Glede na obseg pravic, ki jih imajo prosilci, bi bilo smotrno, da se roki za odločitev skrajšajo po Zakonu o splošnem upravnem postopku. Nadalje ne vidimo smisla v tem, da bi se solidarnostno delila bremena med državami članicami EU ter da bi v našo državo Republiko Slovenijo sprejemali kogarkoli od koderkoli na podlagi kakršnihkoli kvot. Zatorej temu ostro nasprotujemo, pa še obrazložitev je nikakšna. Če bi se prosilcu žepnina že dodelila enkrat na mesec, predlagamo, da se to finančno breme prevali na mednarodne organizacije oziroma da se obseg teh sredstev pobota s plačilom članarine mednarodnim organizacijam. Nujno bi bilo treba odreči žepnino vsakemu prosilcu, zoper katerega obstaja utemeljen sum, da je storilec kaznivega dejanja, ker bi s takšno dikcijo posledično med njimi zmanjšali kriminal in jim dali v vednost, da tega ne odobravamo. Že ob sprejemu bi moralo biti za vse prosilce določeno spoznavanje slovenke kulture, običajev, navad. Stroške tečaja spoznavanja slovenske družbe, tečaja slovenskega jezika in enkratni preizkus znanja slovenskega jezika naj nosijo izključno osebe s priznano mednarodno zaščito in ne urad. Prav bi bilo, da se osebam z mednarodno zaščito naloži obvezno sodelovanje na trgu študentskega dela, kjer bi upravičenost do denarnega nadomestila vezali na določeno število ur opravljanja začasnega in občasnega dela dijaka in študenta. V Slovenski nacionalni stranki se nam zdi nedopustno, da zakon, ki ureja tovrstno materijo, ne vsebuje poglavja kazenske določbe. Pri tem določilu 89.a člen ni zadosten, zato predlagamo, da se za nespoštovanje sodelovanja v postopku določi ustrezna globa, potrebno pa bi bilo tehtno premisliti tudi o sankciji za prekršek, in sicer izgon tujca iz države. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala za besedo in vsem prav lep pozdrav! Teme, ki je danes pred nami, ne bi bilo, če bi se spoštovala tista na videz tako samoumevna rdeča nit, o kateri govorim danes že cel dan – spoštovanje prava. Spoštovanje prava matične države, v našem primeru države Slovenije, in seveda evropskega prava, tistega, ki je sprejet sporazumno, ratificiran in velja za celotno Evropsko unijo. Žal si je en del ljudi v Evropski uniji vzel pravico in je en del prava kar suspendiral. »Wir schaffen das«, mi to zmoremo, pridite vsi, ki želite. Meje so se odprle in pet let se ukvarja Evropska unija in z njo cela Evropa z norostjo, imenovano masovne ilegalne migracije. Z nečim, kar je nezakonito, ker je vse, kar je s tem povezano, nezakonito, in do česar normalno pri spoštovanju prava sploh nikoli ne bi smelo priti. Vse, tudi kar se danes dogaja v zvezi z ilegalnimi migracijami, je masovna zloraba in tudi vse tisto, kar se v tem trenutku dogaja v Bruslju, je samo prikrivanje odgovornosti za nazaj. Tudi najnovejši pakt, ki ga pripravlja Evropska unija, v taki obliki, kot je zdaj na mizi, ni nič drugega kot spet prikrito preusmerjanje odgovornosti in poskus legalizacije nelegalnega ravnanja za nazaj. To je realno stanje. Takrat se je to v resnici nezakonito, protipravno početje, za katerega so odgovorni nekateri vodilni evropski politiki, skrivalo za silno velike, doneče besede, ki jih še danes včasih slišimo, o humanizmu, o spoštovanju sočloveka, o ne vem čem vsem, celo o odgovornosti za neka dogajanja pred stoletji in tako naprej. V resnici pa je šlo za dvoje, za politične interese in za denar. In samo za to gre še vedno tudi danes v vsej tej zgodbi, če ne bi se vse to lahko že zdavnaj dogovorili. Mnogi dobronamerno rečejo, ja, o tem se bo treba dogovoriti na ravni Evropske unije. To žal, dokler se celotna ta generacija, ki je odgovorna ali soodgovorna za to nelegalno odpiranje meja, ne odstrani iz evropske politike, ni možno. Tega ne bo, ker je to po definiciji nemogoče, ker ti ljudje, ki so bili odgovorni, se zdaj ne ukvarjajo z ničimer drugim kot s prikrivanjem svoje lastne odgovornosti, zato da jih ne bi kdo poklical politično ali celo kazensko na odgovornost. Ker po mojem osebnem prepričanju bi jih morali, tudi tiste v Sloveniji, ki so bili neposredno odgovorni za to. Zanimivo, da se enega od teh zdaj ponuja kot možnega mandatarja. To je pa realno stanje, ki ga imamo na področju ilegalnih migracij. Takrat se je govorilo, ja, prihajajo inženirji – kaj je že? – kirurgi in ljudje, ki bodo reševali evropsko delovno silo. No, v praksi se je tista kirurgija pokazala kvečjemu na rezu od ušesa do ušesa, pač vesoljska tehnologija pri razstreljevanju, od Bataclana do vseh ostalih zgodb, ki jih žal vsi predobro poznamo. Kar se delovne sile tiče, jih pa od tistih milijonov, ki so pridrveli v Evropo v obdobju teh masovnih migracij, dela formano peščica, dejansko pa nihče, praktično nihče. Znane so zgodbe, ko je recimo ena nemška tovarna želela zaposliti nekaj ljudi, ugotovila, da nihče, ampak nihče od njih nima znanja, ki bi bilo sploh potrebno, zato da bi jih zaposlili v tisti tovarni. Razpisali so šolanje za te ljudi, nekaj se jih je prijavilo, niti eden ni dokončal šolanja. Tako je pa v praksi potem, kako je z ilegalnimi migracijami. Dejansko gre za masovno zlorabo prava, za katero so odgovorni tisti, ki so jo povzročili in jo še danes tolerirajo, in po drugi strani za socialni parazitizem najslabše vrste. Ljudje pridejo, zahtevajo zase vse od stanovanj do ne vem česa, in dolgo časa se je to celo delalo. Spomnite se, tudi v Sloveniji so se iskala za ilegalne migrante stanovanja z usnjenimi sedeži pa z ne vem kakšnimi LED-televizorji in podobnim, česar v Sloveniji še danes nima marsikdo od tistih, ki tukaj delajo in bogatijo to državo 40 let. In ti naj bi plačevali za one. Vse skupaj poganja denar. Tisto govorjenje o tem, kako so to vojne in ne vem kakšne spremembe, to je seveda larifari. Poglejte si, kdo je recimo dal največ vlog za azil v zadnjem obdobju v Sloveniji – Maročani na prvem mestu, potem pa Alžirci. Kje pa je tam kakšna vojna, gospe in gospodje? Kje je tam kakšna vojna? Poleg tega, ali mi mejimo na Alžirijo in Maroko? Kaj pa je pravzaprav pravica do azila? Kajti vsak akt, vsako pravico je treba gledati kot izvorno pravico, tako, kot je bila takrat, ko se je to sprejemalo. Če greste danes gledat razprave v OZN, in sicer v tistem obdobju glede azila, se zelo jasno pokaže, kristalno jasno, kako je bilo to mišljeno: če si begunec, če bežiš, da rešiš svoje življenje, osebno integriteto, potem zaprosiš za azil v prvi varni državi, ki meji na tvojo, ali v tistem delu svoje države, ki je zanesljivo varen. Tam si azilant, tam imaš pravico do azila, tam si begunec. To, kar se danes dogaja, je pa seveda čisto nekaj drugega. Ljudje pridejo preko desetih varnih držav in potem dajo vlogo za azil tam, kjer se jim zdi. Velikokrat, zlasti v Sloveniji se to dogaja, zgolj iz taktičnih razlogov – zato ker so ga slučajno prestregli, potem pa da vlogo za azil, zato se mu omogoči transport do Ljubljane, kjer napolni svoj GSM in potem veselo gre naprej. In takih je – koliko? 80, 90 %. To je pa realnost tega azilantstva, se pravi masovna zloraba od prve do zadnje črke. Nikjer v sosednjih državah ni nikomur ogroženo ne življenje ne osebna integriteta ne nič. V sosednje države hodimo vsi na dopuste, dobro vemo – da ne govorimo o tem, da je to itak Evropska unija, ki ima svoja pravila igre. Skratka, pri vsakem, ki pride sem in da tukaj vlogo za azil, gre za očitno zlorabo po tem kriteriju, ki je jasen. Nekdo bo rekel, ja, saj zdaj je drugačna praksa, zdaj se dovoljuje, da ljudje gredo, kamor hočejo dati vlogo – ja seveda. V Evropski uniji je še do nedavnega, samo šest let nazaj je treba iti pogledat, veljalo, da je azilni šoping, ko je nekdo izbiral, kam bo šel pa da bo tam dal vlogo za azil, ne samo nesprejemljiva praksa, ampak celo kriminalno dejanje! O tem so bila celo srečanja, pravni posveti, kako to preprečevati s kazenskim sankcioniranjem. Danes se to dopušča, kot da je to človekova pravica. Gospe in gospodje, vesel sem, da mnogi sedijo zdajle, da ne bi kdo padel s stola, ampak da vam nekaj povem: vdor, nezakonit vdor v državo preko meje ni človekova pravica, pa nikoli ni bila pa nikoli ne bo. To je kriminal, to je nezakonito početje. Tukaj gre samo za zlorabo neke pravice, ki je bila mišljena kot zelo plemenita, ki je bila obravnavana in sprejeta v nekih drugih časih – to je bilo neposredno obdobje po drugi svetovni vojni – in ki je bila seveda mišljena popolnoma drugače, dobronamerno, ne kot se masovno zlorablja danes. Zlorablja se na globalni ravni, saj to ni samo slovenski problem. Zanimiv je bil podatek OZN, ki je bil objavljen, mislim da, dve leti nazaj, po katerem se je od vseh, ki so kjerkoli šli s pravico na azil, izkazalo, da je upravičenih ali pa vsaj takih, da so pogojno upravičeni, manj kot 2 %. Se pravi, praktično gre samo za masovne zlorabe. Te masovne zlorabe se seveda izkoriščajo, zato ker nekaterim to paše. Prvič. To poganja denar, denarja je ogromno, to je drugi največji biznis tega sveta v tem trenutku, ali pa tretji po nekaterih ocenah, in je vreden nekje okrog 400 milijard evrov neto, koliko je bruto, ne zna izračunati nihče. Se pravi, toliko se samo denarja nameni, ali pa če želite, pobere za transport teh ljudi, za vse tisto, kar je s tem povezano. Tukaj gre za pravo industrijo, ki se je razvila zlasti v Evropski uniji, še posebej pa v Sloveniji. K ljudem se hodi dol, recimo konkretno v Bosno, tako imenovane nevladne organizacije jim potem dajejo navodila, kje iti čez mejo, da jih ne bodo ujeli, dajo jim zemljevide v elektronski obliki in sicer, ustrezna navodila. O tem obstaja kolikor hočete izjav, so uradno zabeležene, dane uradnim organom, lahko jih tudi predstavim, če želite. In potem pridejo do Slovenije. Hrvatov se precej bojijo, ker tam je zadeva precej bolj resna kot pri nas. Ko pridejo sem, imajo tukaj cela taborišča po hostah, kjer jih čaka oskrba. Če jih slučajno nekje prestrežejo, potem pa se gre lepo na ta sistem, o katerem sem govoril. In potem se seveda še omogoča, da se zavlačuje postopek, če pa se slučajno komu končno že izreče pravnomočno, da se pripelje to do pravnomočnosti – kar stane kakšnih 50 tisoč evrov po enem izračunu – da dobi odločbo o tem, da mora oditi iz države, se ga pa pripelje v Državni zbor in razglasi za največjo žrtev v zgodovini Republike Slovenije. Vse to, komedijo ali pa tragedijo, odvisno, kako na to gledaš, če z vidika spoštovanja prava, je to tragedija, smo že videli. In temu je treba narediti konec, kajti treba si je zelo jasno povedati, da vse to plačujemo Slovenke in Slovenci, državljanke in državljani, vsi davkoplačevalci. Ljudje, ki so 40 let živeli to državo, jo gradili, z njenimi predhodnicami vred, bogatili, danes nimajo takih penzij, kot si jih zaslužijo, ker se gore denarja namenja za tako imenovane azilante in azilno politiko, za begunce, za katere vsi od prvega do zadnjega vemo, da to niso. Pa se še kar govori o nekih beguncih. Kakšni begunci neki? Jaz vem, da mnogi nimajo radi tega, kar govorim, zlasti zato ker sem kot slaba vest. Jaz sem pet let nazaj isto govoril kot danes, pa so vsi govorili o ubogih beguncih. Sem rekel: »Saj jih ni, ker jih ne more biti.« Begunci so bili tukaj, ko je bila vojna na Balkanu in ko je bila Slovenija prva varna država. Tiste smo brez problema sprejeli in ni bilo problema. In bi jih ponovno, če bi bilo treba, pa bog ne daj, da bi bilo kdaj treba. Ampak to, kar se zdaj dogaja, je pa samo masovna zloraba, zaradi katere vsi slabše živimo kot bi lahko. Zato, ker to poganja denar in mnogo ljudi pri tem fantastično zasluži. Zelo znane so recimo tiste zgodbe o tako imenovanih nevladnih organizacijah, da ne bom samo o Sloveniji govoril, ki rešujejo na morju, potem pa to tako izgleda: najprej poberejo denar od tistih, ki financirajo prihode migrantov v Evropo, potem jih prekrcajo pa pri tem zakasirajo še enkrat njim in potem jih pripeljejo recimo v Italijo ali pa kamorkoli že in potem dobijo še denar zaradi pomoči od Evropske unije. Kratek aplavz. To je res [[…]]Biznis je fantastičen pa še rečeš, da si humanist. Profiti so pa večji menda kot pri trgovini z drogami. Pa tam te vsi grdo gledajo. V tem primeru je pa to igranje z življenjem, igranje z življenjem in varnostjo tako evropskih državljank in državljanov, slovenskih državljank in državljanov kot seveda tudi vseh tistih, ki prihajajo. In zato še enkrat, za to, kar se je dogajalo in kar se dogaja, bi po mojem mnenju morali na evropski ravni in še kje tudi odgovarjati. Kako to zaustaviti? Denarja, ki to poganja, je ogromno. Še enkrat, da ne bo spet kdo s tistimi pravljicami, da to poganjajo vojne in ne vem kaj. Kakšne vojne neki, no? Kje pa imate vojne? Bo vojna zdaj, ja, ker je bil Biden zdaj ne izvoljen, ampak izgoljufan, to je treba ločiti. Ampak problem je v tem, da se že zdajle vidi, da je bil prejšnji predsednik edini, ki je dejansko hotel zaustaviti vojne, in že prihaja do zaostritev in vojna bo kjerkoli prej ali slej. To se bo uporabilo za izgovor, za spet nove vale in nove vale in seveda, Evropa je tukaj prva na cilju. Potem imaš ljudi, ki so preračunljivi – niso naivni, včasih sem še mislil, da je kdo naiven, pa ni, to je preračunljivost. Eni vidijo v teh, ki prihajajo, nove bodoče volivce, drugi pa vir zaslužka ali pa oboje. Saj to je vse, kar je treba reči o tem. In se bo reklo, ja, zdaj je pa treba odpreti vrata in sprejeti kar vse, ki hočejo. No, za tiste si oglejte – lahko bi jaz to objavil na internetu, če želite, vam bom – kako izgleda samo Afrika ali pa skupaj z Bližnjim vzhodom proti celotni Evropi. V Afriko z Bližnjim vzhodom lahko vtakneš celotno Evropo pa še Kitajsko zraven pa še ZDA zraven pa še malo placa ostane, pa še celo Evropsko unijo. To se pravi, ne moreš pa ti spraviti obratno, Afrike in Bližnjega vzhoda v Evropo. Uvažaš tretji svet, dobiš tretji svet. Ene države so to že zelo žalostno izkusile, ene poskušajo rešiti, kar se rešiti da, Velika Britanija, Švedska, Francija zadnje čase, ampak to je vse pozno, prepozno. Kajti hkrati z ilegalnimi migracijami poteka še en proces, ki je še veliko bolj nevaren, to je pa proces radikalne islamizacije. Verjemite mi nekaj, korone se bomo zelo kmalu znebili tako ali drugače, radikalnega islama pa, če enkrat preplavi Evropo, se ne bomo znebili tisoč let ali pa bog vedi ali pa nikoli, ker ima svoje zakonitosti in te zakonitosti vplivajo na vse ostalo. Danes se zaradi tega denarja, se pravi zaradi finančnih koristi in političnih koristi, ki jih od ilegalnih migrantov kot novih volivcev, ki pridejo v Evropo, pač nekateri pričakujejo, dobesedno uničuje nacionalne države, tradicijo, vse, na čemer je utemeljena moderna Evropa, in se ogroža celotno evropsko civilizacijo. To je treba zelo jasno povedati. Zato je treba potegniti zaključke. Samo sami nase se lahko opremo. Tisto, kako bo to Evropa reševala – oprostite, ne bo. Ker do zdaj ni, pa tudi poslej ne bo in tega ne bo sposobna reševati zares dobro, dokler cele te generacije politikov, ki so odgovorni za to nezakonito početje, ne bo spravila ven iz Bruslja. To bo pa trajalo še zelo zelo veliko število let, ker je nemogoče doseči s takimi konsenz, so preveč različni interesi. To se pravi, potrebno je ustrezno zaostriti zakonodajo, da se število zlorab zmanjša in da se stroške teh postopkov spravi v nek razumen okvir. To je cilj zakona, ki je danes pred nami. V tem delu je zakon po mojem mnenju treba še zelo dodelati ali pa bo treba sprejeti še kakšnega. Spet smo tam, kjer se te stvari po navadi zapletejo, to je največ, kar je bilo možno politično uskladiti in je trenutno predlagano. Kdor govori, da je tole, kar je predlagano, v neskladju z ustavo ali pa z evropskimi normami, ta jih žal pač ne pozna. To je še kako v skladu, pa mislim, da je še nekaj manevrskega prostora do tja. Treba je namreč pogledati, kako imajo te stvari urejene sosednje države. To govorim zaradi vseh tistih, ki ste kritiki tega predloga in pretiravate v svojih ocenah. Recimo Francija je že dve ali tri leta nazaj vsak vdor preko meje razglasila za kaznivo dejanje, ki ima potem tudi druge posledice. Kako ima recimo sosednja Avstrija, kaj vse se je dogajalo? Da vseh ostalih držav niti ne naštevam. Skratka, če ne želimo biti tisti, ki bomo nosili breme celotne Evrope, je treba to zakonodajo najmanj toliko zaostriti, da bo enakovredna z vsemi sosedi. Najmanj toliko. Slovenija je majhna, je ranljiva in je tudi na zelo občutljivem strateškem prostoru. Če bi v preteklosti pod prejšnjo vlado ravnala drugače, bi se verjetno ti tokovi obrnili drugače, ampak zdaj so tam, kjer so, in tega v kratkem ni mogoče spremeniti. Se pravi, se je treba znotraj tega okvira obrniti. Kaj je potrebno storiti? Storiti je potrebno predvsem troje. Nehati z vsemi dodatnimi bonitetami in nehati financirati tiste, ki migracije oziroma ilegalne migracije spodbujajo. To je prvo in osnovno. Drugo, kar je, je treba poenostaviti postopke, da če je nekaj očitna zloraba, se s tem enostavno ne dela nepotrebnih stroškov državljankam in državljanom Republike Slovenije. To je odgovornost do državljank in državljanov, kajti ti to plačujejo. Da gre za očitne zlorabe v velikanski večini primerov, sem že navedel. Tisto, kar bi si želel, je tak amandma, kot je bil enkrat celo že izglasovan – in to pod prejšnjo vlado, ker ga je predlagala prejšnja ministrica – da nekdo, ki pride iz varne države, kjer ni nobenih ogrožanj njegove osebne integritete, še najmanj življenja, enostavno nima ex lege pravice vložiti vlogo za azil. Tukaj so deljena mnenja, ali bi bilo to po evropski zakonodaji možno na ta način rešiti ali ne. Jaz osebno sem prepričan, da lahko. In o tem me prepričujejo prvotni, tisti mednarodni sporazumi, ki urejajo področja azila. Kajti ti so bili dejansko na to tudi nastavljeni. Vse to, kar se danes interpretira, kako je s temi migracijami, je v resnici reinterpretacija, ki je popolnoma drugačna, kot je bilo prvotno načelo znotraj pravnega reda. S tem se seveda, tako kot s pojmi, ki sem jih nekatere že opisal, silovito manipulira. Če je kateri pojem v tej zgodbi skrajno zlorabljen, je to pojem evropska solidarnost. Kako se v zvezi z ilegalnimi migracijami uporablja pojem evropska solidarnost? Tisti, ki so te ilegalne migracije sprožili s svojimi neprevidnimi izjavami, pozivi in potem s suspenzom pravnega reda, se danes sklicujejo na evropsko solidarnost tako: no, zdaj pa od teh, ki prihajajo, vi vzemite nekaj v okviru obveznih kvot ali pa prikrito obveznih kvot. Ker tlačijo noter vse, tudi v tem najnovejšem paktu imate prikrito obvezne kvote in sankcije, če jih ne boš hotel sprejeti. To naj bi bila evropska solidarnost? Ja seveda. To je, prvič, čisto navadno vsiljevanje, vsiljevanje tistega, ki je kriminalec. Kajti tisti, ki je dovolil in sprožil ilegalne masovne migracije, je kriminalec, ker je kršil zakon. Tako enostavno je v resnici to, če to imenujete s pravimi besedami. Zdaj pa še izsiljuje za povrh vsega in to se imenuje evropska solidarnost. Ja seveda. Veste, kaj bi bila edina prava evropska solidarnost? Edina prava evropska solidarnost bi bila pomoč Evropske unije in vseh držav pri remigraciji, pri vračanju ilegalnih migrantov v izvorne države. In ne boste verjeli, tega pa ni. Kako zdaj v praksi deluje ta sistem? Če se bo še uveljavljalo ta najnovejši pakt – pa upajmo, da se ga ne bo, narediti moramo vse, da se ga ne bo – bo to izgledalo približno takole. Nevladniki pokličejo Afriko, kam bodo prišli prekrcat ilegalne migrante, jih pri tem seveda fino zakasirati, pripeljejo v Italijo, potem se pogleda, kaj kdo ima pa če kdo zna, tiste najboljše vzamejo v Luksemburg, Nemčijo in tako naprej, ostale preverijo. Tiste, ki so še varnostno sporni, se da pa ostalim po kvotah. Tako približno izgleda evropska solidarnost v praksi brez vseh olepšav. In potem ko ti sem dostavijo pod obvezno kvoto nekaj ilegalnih migrantov, ki jih nihče drug ni hotel vzeti, se te pusti pri miru, zdaj se pa ti z njimi ukvarjaj pa jih ti vračaj, kakor veš in znaš. Lahko desetkrat presodiš, da niso upravičeni do azila, to nikogar več ne zanima. To je zdaj tvoj problem in s tem se Evropska unija ne bo več ukvarjala. Krasna evropska solidarnost, gospe in gospodje. Prva solidarnost, ki jo je treba zahtevati brezpogojno od Evrope, je pomoč pri remigraciji, pri vračanju migrantov v izvorne države. To pa je evropska solidarnost. Dokler tega ni, je vse drugo brezpredmetno, je vse drugo odveč. Tudi govoriti o nekih evropskih rešitvah, dokler tega ni, je nesmiselno, ker je čisto sprenevedanje in pristajanje na igro, ki jo vodi nekdo drug na naš račun, na račun naše varnosti, na račun naših davkoplačevalcev, na račun vseh, ki v Sloveniji in Evropski uniji živimo. S tem se nikoli ne bom strinjal. Ta zakon rešuje te stvari v pravi smeri. Poenostavlja postopke, omogoča, da se očitne zlorabe takoj prepreči, da se tudi ustrezno ukrepa. Daje pravice za ukrepanje tistim, ki jih potrebujejo, in ukinja nekatere popolnoma nepotrebne bonitete za ilegalne migrante, ki so jih vse druge države že zdavnaj ukinile. Ponavlja oziroma obnavlja tudi nekatere postopke, ki bi omogočali bolj racionalne rešitve po mnenju predlagateljev, in postavlja stvari na pravo mesto. Se pravi, jaz samo iskreno upam, da je to prvi korak v pravi smeri, iskreno povedano pa bi si želel še mnogo mnogo več. Kajti večina evropskih držav je v tej smeri storila že veliko veliko več. Pustimo velike besede, pojdite pogledat konkretne zakonske rešitve v teh državah pa boste videli, kako so v resnici eno besede in drugo dejanja. To je sploh problem tega, kadar o ilegalnih migracijah govorimo – ker se v resnici za najbolj visoko donečimi besedami skrivajo najbolj pritlehni bodisi politični interesi s tako imenovanimi novimi volivci bodisi v velikanski večini primerov preprosto finančni interesi. Finančni interesi tistih, ki jih financirajo arabski ali pa, če želite, svetovni finančni velešpekulanti tipa Soros in podobni, ki imajo svoje cilje: ustvarjanje izrednih razmer, z izrednimi razmerami se ustvarijo okoliščine za izredne profite. In vse to so v resnici tisti, ki so najbolj izrecno deklarirani levičarji. Danes je treba vedeti, da je špekulativni velekapital brez izjeme ves levi. Ko bodo enkrat ljudje to razumeli, bodo lažje tudi razumeli, kaj se s tem ubogim svetom dogaja. To je tisto, kar se skriva za silno donečo besedo globalizacija, in še kaj drugega. Da ne govorimo o lažnem humanizmu in vsem ostalem. Kot rečeno, tisto, kar je potrebno brezpogojno zahtevati, je, da veljajo zakoni za vse, da se neha ustvarjati neke izjeme, ki si tega niti slučajno ne zaslužijo, da se neha pripisovati nekaterim neke lastnosti, ki jih niti slučajno nimajo, ampak da se stvari za začetek postavi pod pravo ime. Da se ve, kdo dejansko pride, da se pogleda, kakšne so okoliščine teh ljudi. Vsi dobro poznate tiste zgodbe. Neverjetno je, da ti, ki prihajajo v hitenju in reševanju – če sem, oprostite, malo [[…]]– izgubijo vse osebne dokumente, svoje družine, vse pustijo za seboj, ampak nikoli pa ne izgubijo novega iPhona. Ali ni to neverjetno? Mogoče bi se bilo pa treba vprašati, kdo v resnici prihaja. Kajti takrat ko so prihajali begunci, so bili to starejši ljudje, matere, otroci. Danes, če si pogledate, kdo prihaja in kdo je tudi v tistem valu leta 2015 prvi prišel, boste pa videli, da prihajajo za vojno sposobni in za vojno usposobljeni ljudje, in to masovno. Tiste ostale imajo pa zraven tako za malo pokazati ali pa jih sploh nimajo. In to je problem – ker se v resnici s tem početjem, dokler se pristaja na to lažnivo logiko lažnih azilantov, uvaža tuje vojne in tuje vojake na evropska tla. S tem se ogroža varnost vseh in vsakogar, ogroža se blaginja, kajti zato vsi slabše živimo, ogroža se socialni sistem, kajti velikanska večina teh visi samo na sociali in je visela vsa ta leta, ko so tukaj. In s tem se uničuje tisto, kar je temelj Evrope – evropske vrednote, evropske narode, evropsko tradicijo, evropsko civilizacijo. Jaz pa trdim, da jih je treba in jih je vredno ohraniti, zato je treba storiti vse, da se ta proces ustavi in da se obrne. Da se obrne v tisto smer, v kateri sem rekel, da bo končno izkazana edina prava evropska solidarnost, to je solidarnost pri remigraciji, pri vračanju ilegalnih migrantov v izvorne države, da se bo spoštovalo ustave, zakon, mednarodne sporazume, vključno z dublinskim, ki se ga zdaj na vse načine poskuša zamenjati z nečim drugim, zato ker je nekomu pač v interesu, da bi prikril tisto, kar je sam povzročil. Zakon, ki je pred nami, je korak v pravi smeri in ga bomo v SDS enotno podprli.
Sledi stališče Poslanske skupine LMŠ. Predstavil ga bo gospod Nik Prebil. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovana podpredsednica. Minister, kolegice in kolegi, lep pozdrav še enkrat! Današnja tematika, ki jo obravnavamo v obliki dveh zakonov, ja, je za marsikoga občutljiva in pomembna, spet za nekoga drugega nepotrebna. Drugi od dveh zakonov, ki je ta trenutek na mizi in se te problematike dotika še na širše od tistega prej, je torej zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti. Ne glede na to, ali imamo glede problematike tujcev desno ali levo stališče, je potrebno opozoriti na dejstva. Prvo dejstvo je to, da se s tem zakonom tujcem pravzaprav omejuje in tudi otežuje dostop do azila in se daje pravno podlago za dejanja uradnih oseb, ki danes določene stvari pač počnejo na lastno roko, na podlagi nekih internih navodil. Drugo dejstvo je, da zakon predvideva številne sankcije, če tujec ne sodeluje v postopku. Z uvajanjem dodatnih represivnih elementov se želi vzpostaviti red in preprečiti zlorabe. Do neke mere bi se s tem lahko strinjali, če bi imeli zagotovilo, da bodo ti postopki vodeni objektivno in da trenutna vlada migracijskih razmer ne bi izkoriščala za dosego lastnih političnih ciljev, kot je pač v navadi. Za nacionalni zakon torej, ki je bil v preteklosti dobro usklajen in tudi evropsko naravnan, je Vlada pripravila spremembe, s katerimi se prosilcem za azil – in tu moram poudariti, da azilanti niso zgolj migranti ali begunci – jemlje oziroma odreka možnost, da za mednarodno zaščito zaprosijo v naši državi. Ko govorimo o beguncih, migrantih oziroma azilantih je potrebno razumeti, da so ne glede na vse to ljudje. Ljudje, ki jih je situacija, v kateri živijo – pa naj bo ta ekonomske, zdravstvene ali pa življenjsko ogrožajoče narave, ta situacija je tista, ki jih je prisilila, da svoj dom zapustijo in s tem tudi svojo matično državo. Marsikdo bo rekel: »Saj to ni moj problem.« Pa v osnovi verjetno tudi ni. Ko pa zadevo vseeno pogledamo bolj celostno, lahko številne napake in vzroke za takšne situacije najdemo prav v sodobnih državah. Kot ljudje smo dolžni pomagati sočloveku v stiski, sočloveku, čigar življenje je zaradi njegovih prepričanj, političnih ali verskih, ali pa spopadov znotraj države kakorkoli ogroženo. Torej da kot ljudje ohranimo eno od lastnosti, ki nas dela ljudi – človečnost. In tista druga stran, ki je vsekakor težavna, so nezakoniti prehodi meje. Ti ta sistem mednarodne zaščite obremenjujejo, to je dejstvo. Med temi moramo zaznati tiste, ki sem jih omenjal prej, in jim pomagati ter zaznati tiste, ki v našo državo prihajajo neutemeljeno, torej nezakonito. A na državi je, spoštovani, da prepreči zlorabe sistema. Celoten evropski kontinent potrebuje priseljence. Potrebe so vedno večje in tega se zaveda tudi Slovenija. Je pa dejstvo, da lahko ti priseljenci, ker tu želijo delati, živeti, ustvarjati in se razvijati v slovensko družbo, k nam pridejo prek zakonitih postopkov. Drži tudi, da prošnje za mednarodno zaščito naraščajo po celotni Evropski uniji, a to ni in ne sme biti podlaga za določbe, ki prosilcem za mednarodno zaščito ta proces že a priori onemogočajo. S tem namreč odrekamo in spreminjamo ravno tisto, kar je ključna osnova takšne evropske zakonodaje, torej zaščita ranljivih. Mislim, da smo tudi dolžni pojasniti, zakaj je ta zakon danes sploh pred nami. Predvsem zato, ker se Evropska unija in bolj pomenljivo njeni evropski voditelji in tudi notranji ministri v vseh petih letih od največjih migracijskih tokov na tem območju niso uspeli dogovoriti, kako bomo posodobili in preuredili zakonodajo na področju migracij in azila. Še vedno namreč čakamo enotno migracijsko politiko, še vedno čakamo nov skupni azilni sistem. Ravno na ravni Evropske unije bi bilo najlažje dogovoriti mejo, do katere lahko posamezne države članice gredo, ne da bi posegle po kratenju temeljnih evropskih vrednot ali človekovih pravic. Slovenija pa tako sama, pa naj bo to dobro ali ne, na podlagi politik vladajoče koalicije spreminja dva ključna zakona na tem področju. Naj se na vsebinski ravni posvetim tistim ključnim spornim oziroma vprašljivim določbam predloga zakona o mednarodni zaščiti in tudi ključnim izboljšavam. V LMŠ se lahko strinjamo, da bi te – pa ne samo te – postopke bilo potrebno pospešiti, a vendar to ne pomeni, da lahko država postopke kar skrajša ali pa ukine samo zato, da se ji ne bi bilo treba ukvarjati z nikomer. Zato se nikakor ne moremo strinjati z določbami tega zakona, ki nekatere roke za pravna sredstva prosilcev za azil skrajšujejo na zgolj tri dni. Po novem bi se lahko omejitev gibanja izrekla tudi vlagatelju namere, ne samo dejanskemu prosilcu za mednarodno zaščito. No, to pa je ukrep, ki gre v smeri tega, da pravzaprav legalizira to, kar uradne osebe na podlagi internih političnih navodil počno že danes – da tujce neupravičeno zapirajo v centre za tujce, kljub temu da so že izrazili namero za pridobitev mednarodne zaščite in bi skladno z zakonom morali biti premeščeni v azilni dom. Nadalje predlog zakona vsebuje rešitev, v skladu s katero se v primeru dvoma o mladoletnikovi starosti odredi izvedeniško mnenje še pred podajo prošnje za mednarodno zaščito. Zakon namreč že sedaj za mladoletnike brez spremstva predvideva tako dodatna postopkovna jamstva kot tudi prilagojene sprejemne pogoje. Z vidika varnosti ostalih mladoletnih v azilnem domu in z vidika ustreznosti nastanitve in vodenja postopka je to ustrezno, a kaj ko potem Ministrstvo za notranje zadeve vnese določbo, ki pravi, da mladoletna oseba na osebnem razgovoru pri uradni osebi s sabo po novem ne bo smela imeti spremljevalca, torej sorodnika ali druge osebe. Zdaj pa si vi predstavljajte otroka, starega 10 let, ki je ostal brez staršev, govori tuj jezik v tuji državi in vi mu odrečete možnost, da bi ga pri pogovoru z uradno osebo spremljal nek skrbnik ali sorodnik. To je nesprejemljivo. Naslednja izmed poglavitnih rešitev je vzpostavitev pravne podlage za dodatne omejitve gibanja prosilcev za mednarodno zaščito. Slednje je namreč dopustno, če je izkazana nevarnost, da bo prosilec pobegnil. A ponovno kot podtaknjenec določba, ki kot begosumno dejanje določa recimo kršenje javnega reda in miru. Pravno upravičeno razlago sem jaz iskal, pa je ne najdem. Kar je pri celotnem postopku ključno, je integracija ljudi, ki jim je bil status mednarodne zaščite tudi dodeljen. To zadevo tega zakona lahko v LMŠ pohvalimo. Povečana integracija je pomembna z vidika spoznavanja slovenske družbe, našega jezika in pa nasploh več potrebnih aktivnosti za uspešno vključevanje v družbo. Sami razumemo, kje je težava, a regulirati jo je potrebno sorazmerno, zakon v taki obliki pa spreminja in omejuje ravno tisto, kar je osnova tega zakona, in tisto, kar je ključni cilj Evropske unije in njenih vrednot. Večkrat je bilo namreč že poudarjeno, tudi s strani nekaterih vladnih predstavnikov, da moramo zadeve uskladiti na evropski ravni, in s tem se v LMŠ strinjamo. To pa pomeni, da bi morali skupaj iskati rešitve pri izvoru problema in vlagati v skupno zaščito naših zunanjih meja. Včasih bi bilo dovolj zgolj neko zdravorazumsko razmišljanje, ki bi rešitev našlo v pogledu na celotno zgodbo in ne v le delčku nje. Če bi bili kot družba, in tukaj naj opozorim, ne samo slovenska, tudi celotna evropska, zmožni videti dlje od sosedovega vrta, bi rešitve že uspeli najti, ker bi pač sodelovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Predrag Baković, predstavil bo stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je vladni predlog novele Zakona o mednarodni zaščiti, katere primarni cilj je zagotoviti hiter in učinkovit postopek mednarodne zaščite v praksi ter preprečevati zlorabe sistema mednarodne zaščite. Takšna rešitev je potrebna zato, ker se po mnenju Vlade število prošenj za mednarodno zaščito povečuje, kar pa vpliva na obremenjenost sistemov mednarodne zaščite. Predlagatelj te navedbe v gradivu podkrepi s statističnimi podatki vse od leta 2004, ko smo vstopili v Evropsko unijo. Mimogrede, zanimiv je tudi podatek, da je bila v Republiki Sloveniji od leta 1995 pa vse do 2. decembra 2020 mednarodna zaščita priznana 989 osebam. Lahko se strinjamo s predlagateljem, da je problematična državljanska struktura prosilcev za mednarodno zaščito. Več kot polovica jih prihaja iz tretjih držav, ki v prošnjah navajajo predvsem ekonomske razloge za pridobitev mednarodne zaščite. V to skupino prosilcev uvrščamo tudi državljane Maroka, Alžirije, Tunisa, Pakistana in Afganistana. V zvezi z zagotavljanjem hitrega in učinkovitega sistema mednarodne zaščite smo na seji Državnega zbora govorili dobro leto nazaj, ko smo obravnavali novelo zakona, ki jo je v zakonodajni postopek vložil Državni svet. Predlagali so dva dodatna izključevalna kvalifikatorja, kdaj se osebi ne prizna statusa begunca in subsidiarne zaščite z namenom razbremenjevanja sistema mednarodne zaščite. Takrat smo glede na statistiko za leto 2019 in izračun ocenili, da bi bila prošnja za azil priznana 85 od 3 tisoč 800 prosilcev, kar predstavlja le okrog 0,5 % vseh. Ob tem pa se vseskozi srečujemo s situacijo, da v času azilnega postopka mnogi prosilci iz azilnega doma odidejo naprej proti ciljnim državam. Predlagatelj je v gradivu podal oceno, da je večina prošenj vložena z namenom zlorabe postopka mednarodne zaščite, v letu 2019 je bilo ustavljenih kar 80 % postopkov za mednarodno zaščito, v letu 2020 pa 81 %. Socialni demokrati menimo, da je nujno treba skrajšati in racionalizirati postopke za ugotavljanje upravičenosti do mednarodne zaščite, vendar ob tem ne smemo izpostaviti nevarnosti nikogar, ki mednarodno zaščito resnično potrebuje. Izključiti takšnega prosilca iz postopka bi pomenilo pahniti ga v hudo nevarnost. V zvezi s preprečevanjem zlorab postopka mednarodne zaščite se prosilcem za mednarodno zaščito prošnja lahko zavrne kot neutemeljena tudi v primeru, ko prosilec ne predloži osebnih dokumentov ali drugače izkaže svoje istovetnosti. Predlagatelj navaja, da se nemalokrat izkaže, da osebni dokument sicer prosilec ima, a ga zaradi različnih razlogov noče predložiti. V stališču bi izpostavil še spremembo, ki se nanaša na mladoletnike brez spremstva. Kadar bi organ v postopku podvomil o starosti vlagatelja prošnje, bi še pred podajo prošnje za mednarodno zaščito odredil pripravo izvedeniškega mnenja. V praksi je mnogokrat ugotovljeno, da prosilec uradne osebe zavaja o starosti. Opozorili so, da je za mladoletnike brez spremstva treba zgotoviti ločene namestitve oziroma se jih nastani v zanje ustreznih ustanovah, za kar pa je z vidika kapacitete težko najti ustrezne namestitve. Menim, da bo v nadaljevanju razprava tekla tudi o predvidenih sankcijah, ki se nanašajo na oviranje izvedbe postopkov mednarodne zaščite, na neupoštevanje dolžnosti prosilcev za mednarodno zaščito, na kršenje pravil bivanja v nastanitvenih centrih in pravil javnega reda in miru in pa na storitev kaznivih dejanj. Zagotoviti uspešen in učinkovit sistem mednarodne zaščite in ne nazadnje obvladovanja migracijske politike je zagotovo v domeni vsake države, vendar se tukaj soočamo s širšo problematiko. Varovanje zunanjih meja Evropske unije je tudi problem Unije same, ki bo morala najti konkretne ukrepe. Če se bomo posamezne članice Unije morale same spopadati s tem vprašanjem, se nam Socialnim demokratom zdi, da problema ne bomo mogli ustrezno rešiti. Problem bo ostal, tako kot bo ostala platforma za spodbujanje različnih ekstremizmov. Socialni demokrati ocenjujemo, da so pripadniki Policije dokazali, da obvladujejo situacijo na državni meji, da pa bo seveda potrebno najti tudi rešitve, ki bodo prispevale k izboljšanju postopka mednarodne zaščite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zadnja bo na vrsti gospa Violeta Tomić, predstavila bo stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Zakon o mednarodni zaščiti je še eden od zakonov z novoveškim naslovom. Iz imena zakona bi sklepali, da gre za zakon o zagotavljanju mednarodne zaščite vsem, ki zaradi pregona v matičnih državah to zaščito potrebujejo. A bolj kot o mednarodni zaščiti beguncev zakon določa, kako preprečiti, da bi begunci do mednarodne zaščite sploh prišli. Sicer to slovenski državi zelo dobro uspeva že 25 let, v vseh teh letih je namreč priznala mednarodno zaščito le 989 osebam. Ker pa so te številke zanjo očitno še vedno previsoke, bo še zaostrila pogoje za pridobitev in ohranitev statusa mednarodne zaščite. Pri tem je glavni motiv, da je čim manj podeljenih statusov, ne pa to, ali ga prosilci potrebujejo ali ne. Pod prejšnjimi vladami je bilo to bolj zavito v celofan, pod to vlado pa je vse bolj odkrito, saj mediji v solasti vladajoče stranke odkrito propagirajo rasizem in strah pred tujci. V obrazložitvi je navedeno, da je trend povečanja števila prošenj na ravni Evropski unije, podatki pa kažejo ravno upadanje števila prošenj po letu 2015, le 2019 se je malenkost spet povečalo, a že v letu 2020 je prisoten spet večji padec števila prošenj. Končno in ključno je to, da se število prošenj iz različnih razlogov ne povečuje, kar pomeni, da že iz tega razloga ni potrebe po zaostrovanju pogojev. To ugotavlja Evropska unija in te podatke bi morala poznati tudi slovenska vlada. A veliko bolje kot politično oportuno je hujskati obmejne prebivalce, kjer so migranti prisiljeni ilegalno prestopati državno mejo. Skoraj kriminalizira se ne samo prosilce za mednarodno zaščito, temveč tudi svetovalce za begunce, saj naj bi potrebovali varnostno preverjanje. Pri tem pa ni jasno, kaj vse bo varnostno preverjanje zajemalo. Prav tako ni jasno, kateri organ bo za varnostno preverjanje pristojen in na kakšen način se bo le-to izvajalo. Predlog tako ne vsebuje ne postopka ne vsebine varnostnega preverjanja. Iz predloga prav tako ni jasno razvidno, ali bo posameznik z rezultati varnostnega preverjanja seznanjen ali ne. Dejstvo pa je, da morajo svetovalci za begunce že zdaj predložiti potrdilo o nekaznovanosti, kar bi moralo povsem zadostovati. Nikakršnega razloga namreč ni, da bi se jih moralo dodatno preverjati, kot da so skupaj s prosilcem za mednarodno zaščito člani hudodelske združbe, ki skuša prelisičiti Republiko Slovenijo. Predlog zakona prav tako določa, da bi lahko minister razrešil svetovalca za begunce tudi, če se ugotovi, da mu je znana prava identiteta prosilca, razpolaga s prosilčevimi identifikacijskimi dokumenti, mu je znana dejanska prosilčeva starost v primeru, ko ta zatrjuje, da je mladoletna oseba, ali pa so mu znana dejstva, na podlagi katerih prosilec ni upravičen do statusa begunca ali subsidiarne zaščite, a o tem ne obvesti pristojnega organa. To je nesprejemljivo. Svetovalce za begunce tako kot odvetnike zavezuje dolžnost varovanja poklicne tajnosti, kot pravi 6. člen Zakona o odvetništvu. Svetovalec za begunce nudi pravno pomoč svojim strankam, vključno z zastopanjem v sodnih postopkih, in ni nikakršen ovaduh. Njegova vloga je bistvena pri uresničevanju pravice do sodnega varstva, pravice do pravnega sredstva in jamstvu poštenega postopka. Njegova dolžnost varstva te tajnosti je temelj zaupnega razmerja med svetovalcem za begunce in njegovo stranko, v katerem se prepletajo vsi vidiki zasebnosti, od splošnega do prostorskega, komunikacijskega in informacijskega. Svetovalec varuje svojo pravico do zasebnosti na poklicnem področju, država pa v to pravico ne sme nedopustno posegati. Vse te dodatne zahteve do pravnih svetovalcev kažejo na odnos države oziroma sedanje vlade do ljudi, ki tako kot odvetniki opravljajo svoje delo. A še veliko slabše jo v naši državi odnesejo begunci. O izrazito slabem odnosu Slovenije do beguncev priča tudi nedavna sodba italijanskega sodišča, ki je zavrnila deportacijo pakistanskega begunca v Slovenijo kljub dublinski uredbi, in sicer, citiram, »zaradi nevarnosti, da bi bili tam obravnavani v nasprotju s temeljnimi humanitarnimi načeli in v nasprotju z določili 4. člena listine EU o temeljnih človekovih pravicah«. Sodišče celo v sodbi napiše, citiram: »V tem primeru se zdi tveganje, da bi bil vložnik v Sloveniji podvržen nečloveškemu in ponižujočemu ravnanju, utemeljeno,« in tako naprej. Znano in dokumentirano je, da policija izroča begunce, ki jih je zajela na ozemlju Republike Slovenije in jim ni omogočila vložitve prošnje za mednarodno zaščito, Hrvaški, čeprav jim tam grozi nasilje represivnih organov. Že sedaj je večina prošenj za mednarodno zaščito zavrnjena, beguncem se konstantno pošilja sporočilo, da tu pač niso zaželeni. Zavrnitev prošnje za mednarodno zaščito nikakor ne more biti krivda begunca, temveč je to zgolj krivda države, ki za videzom legitimnosti krši osnovno človekovo pravico. Slovenija s svojo zakonodajo, nasiljem nad begunci in življenjskimi standardi v azilnih domovih izvaja preventivno vojno nad begunci. Namen trenutne vlade je pa preprosto de facto ukinitev mednarodne zaščite. Obstaja mnogo pričevanj in reportaž različnih medijskih hiš, ki poročajo o tem, da so slovenski organi omejili dostop do mednarodne zaščite in izvedli zavrnitve, ne da bi preučili vloge za mednarodno zaščito in ne da bi dovolili pritožbo. Številni begunci in prosilci za azil pravijo, da je slovenska policija ignorirala njihove prošnje za mednarodno zaščito, nekateri pa so jim rekli, da azila v Sloveniji preprosto ni. S spremembo zakonodaje želi Vlada nezakonita ravnanja, kot jih opredeljuje mednarodno pravo, spremeniti v zakonita ravnanja in se pri tem požvižgati na mednarodne konvencije in univerzalne človekove pravice. V zakonu je še več bizarnih rešitev, ki ozemlju Republike Slovenije določajo poseben pravni status, kjer določena zakonodaja ne velja. V postopku na meji, letališču in pristanišču se predvideva avtomatični odvzem prostosti brez izdane odločbe in upoštevanja vseh procesnih zahtev, kar predstavlja arbitraren poseg v osebno svobodo, ki je nezakonit in neustaven. Potrebno je poudariti, da je ob prihodu na mejno ali tranzitno območje prosilec že na ozemlju Republike Slovenije in da zanj v tem času velja nacionalno, evropsko in mednarodno pravo, izjeme glede tega pa niso dopustne. V Levici takšnih sprememb Zakona o mednarodni zaščiti ne podpiramo in bomo glasovali proti. Potrebovali bi spremembe, ki bi olajšale postopke vlaganja prošenj za mednarodno zaščito, s pomočjo katere bi lahko zaživeli dostojno življenje, ne pa zakona, ki postavlja pogoje za zavrnitev mednarodne zaščite, ki begunce vrača v življenjsko nevarne okoliščine. Preveč ljudi trpi in umira na poti v dostojno življenje, da bi lahko resignirano sprejeli takšne strahopetne in podle zakonske predloge. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Kot prvi se je k besedi prijavil gospod minister. Naj pa samo še zaradi velikih odjav preberem prvih pet razpravljavcev. Po ministru dobi besedo gospod Rudi Medved, nato Kociper, Baković, Bah Žibert in Koražija. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovane poslanke, poslanci! Najprej nekaj statističnih podatkov. V letu 2015 je bilo v Republiki Sloveniji vloženih 277 prošenj za azil, v letu 2018 je bilo takih prošenj že 2 tisoč 875, v letu 2019 3 tisoč 821 in v letošnjem oziroma lanskem letu 3 tisoč 548. Če pogledamo povprečje 10 let, torej povprečje tistih 10 let, ko intenzivnost vlaganja teh prošenj še ni bila tako intenzivna, lahko postrežem s podatkom, da je bilo v obdobju 2006–2015, to je 10-letno obdobje, vloženih približno 330 prošenj na leto. Nekaj je o samih izdajah govoril že predstavnik Desusa. V letu 2020 pa je bila od teh 3 tisoč 548 prošenj velika večina prošenj, ki so jih naslovili državljani Maroka, Pakistana, Alžirije, Afganistana in tako naprej. Torej je jasno, da je bila večina prošenj teh, ki so zaprosili za azil, podana s strani državljanov držav, ki jih ni mogoče uvrščati v izvorne države kot nevarne države, torej so varne države. Pri čemer je bolj pomembno kot to, in o čemer smo danes že kar nekaj slišali, nesporno dejstvo, da se več kot 80 % teh, ki zaprosijo za azil, izogne temu, da bi počakali, da se o njihovi prošnji odloči, da se procesira. Tukaj je potrebno povedati to, kar je verjetno slovenski javnosti manj znano ali pa morda preveč govorimo o ilegalnih prestopih državne meje – da vsi ti ilegalci, ki prihajajo čez reko Kolpo ali pa čez snežniške gozdove ali tako naprej in bi imeli resen namen zaprositi za azil, bi to lahko storili na kateremkoli mejnem prehodu. Torej ni razloga, da nekdo, ki hodi čez Kolpo ali čez snežniške gozdove, za azil ne zaprosi na mejnem prehodu Jelšane, Obrežje ali kateremkoli drugem mejnem prehodu. Nesporno dejstvo je, da večina teh pravzaprav ne izkazuje želje po mednarodnem azilu, ampak Slovenijo tretira zgolj kot neko prehodno postajo. Morda niti ni potrebno, da bi za azil zaprosil. Zato mnogi, ki uspejo ilegalno prestopiti državno mejo, povedo, da ne zaprošajo za azil, zato se jih po bilateralnih sporazumih vrača in vnovič in vnovič poskušajo ilegalno preiti mejo. Kajti cilj ni Slovenija, cilj ni mednarodna zaščita, ampak je cilj priti v zahodno Evropo, Italijo, Nemčijo, kamorkoli, zato da bodo tam delali. Namen spremembe tega dopolnjenega zakona, kjer je potrebno povedati, da so vse rešitve [[…]]Kljub temu da so bile želje nekaterih strank, tudi dela moje stranke, bi rekel, še bolj restriktivne ali pa z željo še večjega zaostrovanja, je potrebno uvodoma povedati, da kar nekaj predlogov ni bilo mogoče upoštevati. Ni jih bilo mogoče upoštevati zaradi tega, ker je bilo pač potrebno upoštevati okvir pravnega reda EU, drži, da obstoječe, veljavne azilne zakonodaje na področju EU. Zato so nekatere stvari seveda zaostrene manj, kot bi si morda nekateri želeli. Glavni cilj sprejetja tega zakona je seveda zagotoviti hitro in učinkovito mednarodno zaščito za tiste, ki to dejansko potrebujejo. Drugi, prav tako pomemben in nezanemarljiv razlog je v največji meri izkoreniniti zlorabo azilne zakonodaje. O tem sem govoril malce prej, torej da se jasno postavijo pravila, kako do azila priti, in da se tega ne zlorablja. In pa seveda tisto, kar ste nekateri že pozdravili, torej da če je resen namen, potem ko se azil dobi, se v družbo integrirati, ustrezno usposabljanje, organiziranje tečajev, znanja slovenskega jezika, kulture. Oziroma z drugimi besedami povedano, integriranje v našo družbo, tako kot se seveda za vsakega tistega, ki dejansko želi na nekem področju kasneje prebivati, tudi spodobi. Rečeno je bilo, da delamo nekaj posebej pa da delamo nekaj specialno pa delamo nekaj iz okvira EU. To seveda drži samo deloma. Drži deloma v tistem delu, kjer legislatura EU zaenkrat ne predpisuje enotnih postopkov znotraj posamezne države članice. Drži pa nesporno dejstvo, ki sem ga sam večkrat poudaril, da – od, mislim da, 23. 9. lanskega leta, ko je komisija predstavila novi pakt o azilu, torej ta pakt, o katerem se je začelo na evropskem parketu diskutirati – je po našem mnenju potrebno čim več zakonodajnih rešitev, med drugimi tudi tistih, ki recimo govorijo o omejitvi gibanja, izpogajati in vnesti v evropsko legislaturo. Kajti prav je, da so na evropskem parketu, v evropskih državah vse stvari čim bolj enotno urejene, torej da ni razlike med recimo omejevanjem gibanja nekega begunca, ki zaprosi za azil v Sloveniji, ali pa nekoga, ki za to zaprosi v Italiji. Torej, želja je in verjamem, da bodo evropske države temu prisluhnile, da bomo tudi novi pakt o azilu dodelali do te mere na tehnični ravni, da bomo čim več zadev znotraj celotne Evropske unije poenotili. Kar nekaj stvari ste že slišali, vezano na tiste najbolj ključne zadeve, ki jih v predlaganih spremembah implementiramo oziroma uvajamo. Jaz bi opozoril na kakšne štiri po mojem ključne stvari. Prvo je to, kar je v veliki meri prepoznano kot izrazita zloraba, torej reševanje ali pa v največji meri reševanje hitrih postopkov za tiste, ki evidentno zlorabljajo dokazovanje tega, da osebni dokument imajo. Ljudje ali namenoma uničujejo to ali se kasneje izkaže, da celo dokument imajo, pa ga ne pokažejo in tako naprej. Druga izjemno pomembna stvar je izdajanje mnogih in mnogoterih za mladoletnike, ki to niso. V preteklih letih se je izkazalo, da so strokovnjaki lahko že na vizualen način zelo hitro ugotovili, da se je nekdo izdajal za mladoletnika. Zakaj? Zaradi tega, ker mu s tem pripadajo določene dodatne beneficije, kot je postavitev skrbništva, kot je nastanitev v posebnih mestih, torej ne skupaj z ostalimi prosilci za azil, ampak z mladoletnimi z neko višjo stopnjo oskrbe, kar je seveda dodatna zloraba ali pa dodaten precedens. In pa to, da smo bili omejeni ali pa da smo še danes omejeni v hitrosti postopka prepoznavanja dejanske starosti prosilcev. Postopki so relativno dolgi s postavitvijo izvedenca, z možnostjo odklonitve tega preverjanja, zato se stvari znotraj tega zakona v največji meri urejujejo tako, da se stvar pohitri. Posebno pozornost smo dali omejitvi gibanja. Zakaj? Zaradi tega, ker kot sem povedal na začetku, velika večina teh niti ne počaka na sam postopek intervjuja, preverjanja, ali dejansko želijo imeti azil ali ne, ampak dejansko izginejo iz azilnega doma. Torej, popolna zloraba. Zato se nam zdi primerno, da se ta omejitev gibanja izvede. In konec koncev tudi zato, da se postopek legalno oziroma z ustreznimi intervjuji in preverbami pripelje do konca, na posamezniku izvede, ne pa da je to, kar se dogaja danes – da je od tistih 80 %, ki nekako izginejo, pač potrebno vloge enostavno zaključevati brez postopkov, ki so v zakonu predvideni, ampak zgolj zato, ker se seveda prosilci ne javljajo več oziroma iz procesa izginejo. Drži, da del tega zakona lahko omejuje gibanje tudi na meji, torej v pristaniščih, letališčih ali pa na mejnih prostorih. Zakaj? Ravno zaradi tega, kar sem zdaj govoril, torej da se zagotovi, da posameznik s tega mejnega platoja oziroma z mejne kontrole ne odide, torej da ga policist tam lahko zadrži, da se sprovedejo postopki ugotavljanja upravičenosti ali neupravičenosti njegove prošnje za azil in seveda ustrezno procesira kompleten postopek. Kar se tiče samih usklajevanj znotraj medresorja, je treba povedati, da smo v glavnem vse stvari med resorji uskladili, tudi v tistem delu, kjer je recimo ministrstvo za šolstvo imelo neke zadržke ali podobno, na koncu niso nasprotovali temu zakonu. Edino odprto vprašanje, ki po moji oceni ostaja, je zgolj možnost pritožbe na Vrhovno sodišče. Tukaj so se stvari malce kresale. Namreč, naše stališče, Ministrstva za notranje zadeve, je, da se ta možnost pritožbe na Vrhovno sodišče dopusti. Dopusti zakaj? Zaradi tega, ker smo v preteklih letih s statistiko ugotovili, da je v veliki meri Upravno sodišče po naši oceni razsojalo neustrezno, kar je potrjevalo v veliko primerih, ko je ta možnost pritožbe še bila, tudi Vrhovno sodišče. V zadnjih letih, ko te pritožbe niso bile mogoče, pa je tudi naš upravni organ, torej ministrstvo bilo v neki pat poziciji, ko nekako ni bilo instance, kjer bi na tako odločbo Upravnega sodišča bila možna pritožba. Ne nazadnje je možnost pritožbe na Vrhovno sodišče povsem skladna tudi z zakonodajo EU in odpira možnost pravnega varstva za obe stranki, torej ne zgolj za eno. Odprt ostaja edino tridnevni rok. Ta tridnevni rok smo seveda na Ministrstvu za notranje zadeve močno zagovarjali. Prepričani smo, da v teh treh dneh – glede na to, da nekdo želi mednarodno zaščito in je nastanjen tam, kjer je, in pravzaprav nima kaj drugega početi kot to, da se ukvarja z lastno pritožbo, na voljo ima seveda ustrezen suport, ne vidimo razloga, da bi se ta zadeva raztegovala ali pa daljšala na ne vem koliko dni. Kajti to zgolj po nepotrebnem podaljšuje postopke in dodatno omogoča zlorabo inštitucije. Morda povem še besedo okoli evidenc. Informacijska pooblaščenka je opozorila na nekatere stvari, vezane na evidence. V zakonskem osnutku smo večino njenih predlogov upoštevali. Smatramo, da smo tiste problematične, odprte stvari uskladili, se pravi zagotovili, da niso več problematične. Obenem pa je potrebno povedati, da so same evidence tudi predmet precejšnje razprava na evropski ravni in da bomo verjetno z novim paktom o azilu in migracijah tudi na tem področju v nekem delu še bolj omejeni glede na varstvo osebnih podatkov. Nikakor se ni moč strinjati, da je, kot je bilo rečeno, prisostvovanje družinskega člana lahko zgolj prednost. Mi imamo kar nekaj izkušenj s terena, kjer so zaznali, da recimo ko je družina, kjer nekaj pove mož, si žena tega ob prisotnosti moža ne upa povedati, kar pravzaprav ni tako nenavadno za kulturo ljudi, od koder ti ljudje prihajajo. Zato se nam zdi popolnoma dovolj in ustrezno zagotavljanje usposobljenih uslužbencev javnega sektorja, ki so po naši oceni pristojni in kompetentni za opravljanje razgovorov, dovolj velika garancija za to, da vsi ti, ki v postopku zahtevajo mednarodno zaščito, do te dejansko lahko tudi pridejo. Zaključim s tem, da smo omejili tudi nekatere materialne pogoje. Namreč, jasno je, za nekoga, ki ima dovolj sredstev za preživljanje, ni potrebno, da se mu s strani države za to daje še žepnina in podobno. Ne nazadnje, če izhajamo iz stališča, da je Slovenija sicer, ja, v šengenskem območju, vendar ne zunanja članica Evropske unije, je res pravzaprav vprašanje, zakaj se sprašujemo o tem, da ima Slovenija toliko malo prošenj za azil. Celo toliko, kot jih je, bi že ob neki pravi implementaciji sedanjega zakona v bistvu morali znižati še na manj, kajti dejstvo je, da je za azil pač potrebno zaprošati v prvi varni državi, kamor nekdo vstopa, to pa gotovo glede na sosednje države [[…]]Torej, obkroženi smo s članicami EU, vse sosednje države so varne in ne vidim posebnega razloga, da ne bi vsak posameznik zaprosil za azil tam, kjer je vstopil. Druga tema je že tisto, kar predvideva novi pakt o migracijah in azilu, ampak o tem danes ne bi govoril. Govorimo seveda o relokacijah, o tem, ali je prav, da so samo zunanje članice Evropske unije pod udarom tako nezakonitih kot tudi zakonitih migrantov, ampak tega v tem zakonodajnem predlogu ne urejamo. Verjamem, da je zakon pripravljen tako, da bo sposoben dobiti dovolj veliko podpore v tem spoštovanem zboru, je pa seveda, če se bo izkazala znotraj same razprave kot potrebna še kakšna minimalna dopolnitev ali pa sprememba, mogoče to storiti z amandmajem, ki bo predhodno usklajen. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Nadaljujemo z razpravo poslancev. Prvi ima besedo gospod Rudi Medved, pripravi se gospa Maša Kociper. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Sistem mednarodne zaščite v Sloveniji je obremenjen. Sicer bi pričakovali, da bolj, glede na število tistih, ki prihajajo na ozemlje Slovenije, pa seveda mnogi med njimi za azil niti ne zaprosijo. Ampak ne glede na obremenjenost, številno obremenjenost samega sistema v LMŠ menimo, da je vendarle treba tako pospešiti postopke kot preprečiti zlorabe, narediti postopke bolj jasne. Minister pravi, da so ti predlogi pravzaprav manj ostri, kot bi si želeli, torej manj zaostreni. Mi sodimo, da so vendarle, tudi če so po njegovem manj ostri, še vedno precej restriktivni, nekatera določila zakona pa tudi sorazmerno nejasna in verjetno terjajo v nadaljevanju postopka malce podrobnejšo razdelanost. Jaz bom opozoril samo na štiri takšne točke, za katere v Listi Marjana Šarca sodimo, da so določila ali nejasna, nedosledna, lahko rečem tudi nehumana, ali pa zelo restriktivna. Ministrstvo za notranje zadeve med drugim predlaga, da se status begunca ne prizna prosilcu, ki predstavlja nevarnost za skupnost ali varnost Republike Slovenije. Do tod vse lepo in prav, ni pa pravzaprav jasno, za kakšno nevarnost v tem primeru gre. Ni razloženo, ni ponazorjeno in bomo v situaciji, ko bo uradna oseba, ki vodi postopek, nekako arbitrarno morala odločiti o tem, kaj to določilo pomeni. Mi sodimo, da bi bilo v tem členu to treba podrobneje razdelati, ponazoriti s kakšnimi primeri, skratka da bi vedeli, kakšno nevarnost pravzaprav on predstavlja. Za nas je tudi zelo vprašljivo, ali pa bom rekel nedopustno, da bi bilo mladoletniku onemogočeno, da ga na osebnem razgovoru z uradno osebo spremlja sorodnik ali druga oseba, ki so jo izbere sam. Govorimo o mladoletniku, govorimo o otrocih, o mladoletnikih in takšno določilo se nam zdi ne samo nedopustno, ampak tudi nehumano. Potem Ministrstvo za notranje zadeve predlaga, da se pri tujcu, ki brez dovolilnice preživi noč zunaj namestitvenega objekta, v katerega je bil dodeljen, to šteje, da je njegova prošnja za azil umaknjena. Do zdaj je veljalo, da je bil ta rok tri dni, tridnevna odsotnost. Mi seveda razumemo, da se želi preprečiti zlorabe postopka, vemo, da se te pojavljajo, ampak se nam zdi po drugi strani, da je ukrep glede na posledice takšnega ravnanja nesorazmeren in pretiran. In še glede jasne opredelitve nevarnosti pobega. Namreč, Ministrstvo za notranje zadeve predlaga, da se jasneje opredeli nevarnost pobega, tako da se določijo objektivni kriteriji, ki opredeljujejo begosumnost tujca, in je to razlog, da se mu odvzame prostost. Pri tem je eden izmed kriterijev za begosumnost trikratno kršenje javnega reda in miru v zadnjih dveh letih. Mi sodimo, da kršenje javnega reda in miru ne more predstavljati razloga za begosumnost, na podlagi katerega se tujcu odvzame prostost. Tukaj sem opozoril na štiri določila, za katera menimo, da jih je treba popraviti oziroma je treba o njih ponovno razmisliti. Čas za to, če bo novela zakona prestala to obravnavo, je še in notranje ministrstvo ima vse možnosti, da predlogom tako stroke, ki bo še naprej sodelovala pri oblikovanju tega zakona, kot tudi nas politikov prisluhne in da naredi to novelo zakona bolj sprejemljivo. Vsekakor pa, kot sem dejal, se v Listi Marjana Šarca v celoti gledano strinjamo, da je Zakon o mednarodni zaščiti potreben prenove, o naših nadaljnjih postopkih pa se bomo seveda odločali tudi glede na to, kako bo Ministrstvo za notranje zadeve odzivno na naše pripombe in pripombe drugih poslank in poslancev tega državnega zbora.
Hvala lepa. Besedo je želel minister. Gospod Hojs, izvolite.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Kar takoj bi želel odgovoriti. To, kar ste povedali, gospod Medved, nevarnost za skupnost je dobesedni prevod, prepis zakonodaje EU. Torej, nič si nismo zmislili. Se pravi, tako kot je EU skupnost napisala legislaturo, tako smo prevedli, nevarnost za skupnost. Kaj to je bolj konkretno, nismo opredeljevali, lahko pa seveda tudi to napišemo, ampak mislim, da je precej široko znano, kaj to je. Torej če je nekdo potencialen terorist, če je nekdo verski fanatik, ki želi delati neka nezakonita dejanja tukaj, tihotapec migrantov oziroma tisti, ki sprovaja to, se pravi, cela vrsta takih ljudi je, ki niso opredeljeni v tem zakonu, ampak so opredeljeni v drugih zakonih in jih tudi evropska legislatura ne navaja posebej, ker so v bistvu opredeljeni že drugje. Zato se nam pač ni zdelo smiselno, da bi ob tem prevodu dodajali še kaj več. Kar se tiče mladoletnikov je treba jasno povedati – to je bilo danes tudi že kakšnih dvakrat rečeno, mislim, da je gospa Tomićeva o tem govorila – mladoletniku ni ničesar odvzeto oziroma ničesar mu ni onemogočeno. Treba je povedati tri stvari. Mladoletnik je lahko s starši in starši so absolutno zmeraj zraven, torej nobenega problema. Mladoletnik je lahko sam, to pomeni, da nima staršev zraven, v tem primeru mu je avtomatično takoj dodeljen skrbnik, torej skrbnik s strani države, in mladoletnik seveda lahko dobi tudi pravno podporo, ne vem, kogarkoli iz naše države. Odtegljaj tega, da bi si pa lahko poljubno izbiral še koga tretjega zraven, je bil pa narejen zaradi njegove zaščite. Namreč, predstavljajte si, da bi mladoletnik, ki ga je do Slovenije pripeljal tihotapec, pod pritiskom tega tihotapca, ki bi mu vnaprej povedal, da mora v primeru, da bo zaslišan, njega izbrati kot tistega, ki ga bo zraven zastopal – se pravi, zgolj zato, da se zaščiti mladoletnika. Nikakor pa ni nikoli bilo, tudi v zakonu ni predpisano, da bi se odtegovalo mladoletniku, ki ima starše, da bi starši bili poleg. Starši so vedno poleg. Tretje vprašanje oziroma to, kar ste na koncu izpostavili. Govorimo pa o opredelitvi omejitve gibanja, kjer je napisano, res je napisano tako, kot ste prebrali, torej trikratna kršitev javnega reda in miru. Zakaj? V prvi vrsti gre za neko stopnjevanje – kako naj temu rečem? – sankcij, stopnjevanje sankcij. Če pridete vi v neko tujo državo pa naredite en prekršek pa čez en teden drugega pa čez en teden tretjega, je vendarle prav, da so sankcije stopnjevane. Še bolj kot to pa je neka analiza, ki ugotavlja, da imamo relativno veliko takih, ki bodisi so ilegalno tukaj bodisi poskušajo večkrat priti sem, potem ko se jim že ugotovi nek tak prekršek, o katerem ste govorili oziroma ki je zapisan tukaj notri, ravno zaradi zlorabe azila. Po tem, ko že storijo prekršek, se spomnijo, da bi oni azil. Torej gre pravzaprav za obratno zadevo, kot je tukaj predstavljena, o kateri je bilo tukaj nekako vprašano, zato mislim, da to stopnjevanje oziroma stopnjevanje sankcij ni v ničemer sporno in pripomore k temu, da tisti, ki prihaja in ki želi azil v državi, kamor prihaja, vendarle od vsega začetka začne spoštovati pravni red te države in se zaveda, da prihaja v neko urejeno okolje, kjer so stvari sankcionirane in kjer je konec koncev tudi prekršek zoper javni red nekaj, kar ga lahko v nekih ponavljajočih se segmentih kršenja zakona stane to, da bo za čas, ko bo čakal oziroma ko bo v procesu pridobivanja azila, imel omejeno gibanje. Torej, nič posebnega in po moji oceni čisto prav.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Maša Kociper, pripravi se gospod Predrag Baković. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Lep pozdrav vsem danes tukaj prisotnim! Kar nekaj smo imeli že razprav o azilni zakonodaji, o mednarodni zaščiti in tako naprej v tej hiši, zlasti na pristojnem odboru, odboru za notranje zadeve, pod prejšnjo vlado kar nekaj odborov oziroma predlogov, ki jih je predlagala sedaj največja koalicijska stranka, in kar veliko je bilo o tem že povedanega in tudi meni se včasih zdi, da se ponavljam in da govorim ves čas eno in isto. Prvo kot prvo moram povedati, da se mi zdi prav, da imamo glede obeh zakonov, ki sta danes pred nami, zakona o mednarodni zaščiti in zakona o tujcih, splošno razpravo, ki omogoča tak postopek, da lahko res, če se pokaže v nadaljevanju, da je kaj treba popraviti, to še tudi popravimo. Drugo kot drugo pa se mi zdi, da ta dva predloga odstopata od nekaterih dosedanjih predlogov, ki smo jih bili deležni s strani največje koalicijske stranke, in to ne glede na to, da pristojni minister prihaja iz njihovih vrst. Meni se – in tu govorim v svojem imenu, ker v naši stranki vlada tudi na tem področju morda nekaj več nezaupanja do vladnih rešitev – zdi, da sta ta dva predloga drugačna od bivših predlogov v pozitivnem smislu in da sledita, že sledita nekaterim zame pozitivnim spremembam, ki se nakazujejo na tem področju na področju Evropske unije. Jaz sem že v več svojih prej omenjenih razpravah, zlasti kadar so se pokazale tendence kakšne od strank, da bi prav na veliko spreminjala zakonodajo, zlasti v smislu bolj restriktivne zakonodaje, opozarjala, da to področje tudi v Republiki Sloveniji v veliki meri pade pod jurisdikcijo Evropske unije v smislu, da ta kar precej natančno z uredbami in drugimi dokumenti določa to področje, se pravi področje azila oziroma mednarodne zaščite, in da si kot neka država članica Evropske unije seveda ne moremo privoščiti, da od teh načel in pravnega reda Evropske unije odstopamo. Ko gledam danes ta dva predloga oziroma zdaj bom govorila samo o tem, se mi zdi, da tega odstopanja ni, ali pa jaz mogoče to narobe razumem. Tudi moje dosedanje razprave so namreč vedno šle v to smer, da je treba azilno zakonodajo oziroma zakonodajo o mednarodni zaščiti prenoviti in da se je treba zavedati, da je zakonodaja, ki jo imamo tudi na ravni Evropske unije, ali pa evropski pravni red, če pravilno rečem, nastala v nekih drugih časih, ko so bile situacije drugačne, ko je bilo na mejah manj beguncev oziroma oseb, ki potrebujejo zaščito, oziroma če so že bile, so bile te osebe, ni pa bilo toliko nekih migrantov in tudi nezakonitih migrantov. In v teh svojih razpravah vedno znova ponavljam, da takratni, tedaj pripravljeni pravni red, ki je vzpostavil visok nivo pravne varnosti in zelo dorečene postopke pri azilni zakonodaji, ne odgovarja na sodobne izzive, ki smo jim priča zlasti od leta 2015 naprej. V tem smislu absolutno pozdravljam vse ukrepe na ravni Evropske unije in potem tudi pri naši zakonodaji, ki prispevajo k hitrejšim in učinkovitejšim postopkom mednarodne zaščite in ki bodo nudili ustrezno pomoč tistim, ki mednarodno zaščito res potrebujejo. Kot sem že večkrat povedala, med ogromnim številom ljudi, ki se zdaj gibljejo zlasti v smeri proti Evropi, proti Nemčiji, se seveda izgubijo ljudje, ki pa res potrebujejo mednarodno zaščito in ki bi res morali biti deležni totalne pravne varnosti, posebne obravnave, nekaj tudi solidarnosti, razumevanja in tako naprej zaradi situacije, v kateri so se znašli. Po drugi strani pa vedno znova poudarjam, da sem proti zlorabam tistih, ki pa take zaščite ne potrebujejo in jo izrabljajo samo zato, da bi pač prišli nekam, zato ker imajo, razumem, težko življenje, želijo si živeti drugje. Ampak to jim ne daje pravice, da zlorabljajo azilno zakonodajo oziroma mednarodno zaščito na škodo tistih, ki tako stvar res potrebujejo, ker bežijo zaradi vojne ali političnega preganjanja. Pa bom najprej povedala še nekaj drugega. Kot članica parlamenta Sveta Evrope, kjer sem tudi članica odbora za azilno zakonodajo, sem imela priložnost, da sem na to temo obiskala dve državi. Ena je bila Ciper, ena pa Švica. In tam smo obiskali tudi te namestitvene objekte oziroma azilne domove. Povsod, kamorkoli greš, ti povedo seveda iste stvari, tudi to je bilo danes že rečeno – na meje, na evropske meje prihajajo ogromno število ljudi, ki pravijo, da so politično preganjani ali da bežijo pred vojno, ki so izgubili dokumente oziroma pravijo, da so jim vzeli dokumente, jih zato nimajo več, kar velikemu številu, to je bilo baje zlasti leta 2015, so sovražniki ali politični nasprotniki požgali prstne odtise in se niso mogli identificirati, ker so pač bili požgani. In še en problem je, ogromno število teh trdi, da so mladoletni, čeprav seveda niso mladoletni. Nekaterim se že na prvi pogled vidi, da niso mladoletni. V čem je problem? Problem je v tem, da ta dobronamerna zakonodaja, kakor temu rečem, čeprav se pravilno reče pravni red Evropske unije, seveda za mladoletnike predvideva posebne zaščitne ukrepe, kot je bilo že rečeno, posebno obravnavo, nastanitev posebej, tako da niso skupaj s polnoletnimi prosilci, skrbnika, takoj šolanje, žepnino in tako naprej. Seveda, vse pravilno, če gre za otroke, sploh če gre za manjše otroke. Ampak kot nam je bilo povedano na teh obiskih, ogromno število nekih ljudi je, ki se predstavljajo, da so stari 16, 17 let, pravijo, da so mladoletni, pa nič ne izgledajo mladoletni, dobijo vse te bonitete, in kar se mi zdi še posebej sporno, potem so recimo nameščeni v neke nastanitvene objekte skupaj z mladoletnimi osebami in tako naprej. Ampak kaj sem hotela povedati? Na take izzive, s katerimi se na mejah srečujejo praktično vse države Evropske unije, ti dve državi, ki smo ju obiskali, odgovarjata popolnoma drugače. Ciper kot polnopravna članica Evropske unije, vsaj v grškem delu, kjer smo mi bili, ima strašanske probleme. Izjemno veliko je število prosilcev za azil, večinoma moških, tako da je glede na to, da so nameščeni v številne domove, populacija moških na Cipru zdaj znatno znatno večja kot populacija žensk. Ogromno je število ljudi, ki trdijo, da so mladoletni, kot sem prej omenila, ki jih v skladu z evropskim pravnim redom ne morejo identificirati, ali so mladoletni ali ne, ker jim ne smejo vzeti DNK in napraviti nekih drugih postopkov, ker tega pač pravni red ne dovoljuje, in tako naprej. Skratka, prepolni domovi, težave pri izvrševanju pravic, težave z zagotavljanjem šolanja teh otrok, resni dvomi o tem, koliko so stari. In pa seveda potem, tako vsi naprej, kar je sicer pri otoku malo večji problem, prebeg teh ljudi v nadaljevanju proti Evropi in tako naprej. Po drugi strani smo pa šli v Švico, v Zürich, kjer je praktično sredi mesta nastanitveni dom za azilante oziroma za tiste, ki so zaprosili za mednarodno zaščito, kjer je pa situacija povsem drugačna. Švica ima to možnost, da si sama izbira, katera pravila bo spoštovala in katere določbe, ki jih spoštuje Evropska unija, bo sprejela tudi zase. Tam imajo tako imenovani pospešeni postopek, kjer v roku – zdaj sem že malo pozabila, od tega je nekaj let – mislim da, enega meseca, maksimalno pa treh mesecev sprocesirajo vsakega človeka, ki pride. Oni imajo vstopno točko na meji, letališče in tako naprej, po Švici nekaj azilnih domov, ki niso nujno na mejah, to je ponekod, saj veste, cela zgodba, da mora biti to ob mejah, so tudi čisto v centru mesta, kamor jih pripeljejo, izjemno stroga pravila. Tam se lahko gre zjutraj ven, če imajo službo in tako naprej, sicer manj in vsak večer nazaj noter. Če jih ni do sedmih, ni žepnine. In oni so vsa svoja razpoložljiva znanja, mislim, da po vzoru Nizozemske, usmerili v to, da imajo izjemno kratek postopek, kjer je oseba takoj na licu mesta deležna že pravnega svetovanja, kakšne so njene pravice, poglobljenega pogovora s svetovalcem, kjer je tudi povedano, kaj se bo zgodilo, če bo svoje pravice zlorabljal, zdravniškega pregleda, DNK gladko vzamejo, to pomeni, da s palčko po jeziku, ni to nek invaziven sistem in tako naprej, da ugotovijo, ali je mladoletna ali ni mladoletna. In sistem tam deluje. Deluje v takem obsegu, da večino, mislim, da 80 %, sprocesirajo v enem mesecu. Upam, da bo minister lahko povedal, koliko pri nas traja povprečni postopek. Tam traja en mesec, tako nam je bilo rečeno. Če so lagali meni, lažem vam. Pri tistih, ki se pa pritožujejo in tako naprej, je pa rok maksimalno tri mesece. Če pogojev ni, če niso podani, ni nobenih komplikacij, se jih pelje na meje in se jih seveda izroči Italiji, Nemčiji in tako naprej. Švicarjev ne briga, oni jih samo dajo ven iz Švice. Hočem reči, da nihče temu sistemu v Švici ne osporava, da je krut, da je okruten, da je ne vem kaj, je pa zelo učinkovit. Zato mislim, da se da te stvari reševati na en kultiviran, pravno skladen način, samo mora biti volja in dobra organiziranost, da se to naredi. Mislim, in to izjemno pozdravljam, da gre počasi tudi evropski pravni red v to smer. Upam, da se spomnite, tukaj ste nekateri člani odbora za notranje zadeve, dokumentov, ki smo jih obravnavali 11. 1. 2020 na odboru, to so predlogi stališč Republike Slovenije do različnih predlogov uredb Evropskega parlamenta in Sveta. Eden je o upravljanju azila, eden je o uvedbi preverjanja državljanov tretjih držav na zunanjih mejah, eden je o ravnanju v kriznih razmerah v primeru višje sile, to je to, kar je bilo 2015, ko so na veliko prehajali, ko so dovoljena neka odstopanja, potem je eden o vzpostavitvi sistema Eurodac za primerjavo biometričnih podatkov zaradi učinkovite uporabe in tako naprej. Meni se zdi, da gredo vsi ti dokumenti točno v to smer, se pravi k preprečevanju zlorab in k večji učinkovitosti za zaščito tistih, ki azil oziroma mednarodno pomoč resnično potrebujejo, in hkrati za zlorabo in hitro obravnavo tistih, ki pač, sicer v težki situaciji, jaz to vem, to hočejo zlorabiti. In ko je minister rekel – če boste še kaj pri besedi, bi me zelo zanimalo, v katerem delu. Rekli ste, da je v enem delu naša ureditev še strožja kot v teh dokumentih, ki jih pripravlja Evropska unija. Zato ker jaz pri hitrem pregledu teh razlik nisem našla, sem pa našla te tendence, ki izhajajo tudi iz zakona, po pospešenem postopku, po primerjavi podatkov, po preverjanju starosti, po tem, da se ne zlorablja postopka, če se vidi, da želi prosilec samo naprej in tako naprej. Tako da če mi boste lahko odgovorili, kje to je. Je pa seveda reševati nekatere probleme po mojem izjemno težko. Jaz se recimo absolutno strinjam, to nam pove ena zdrava kmečka logika, da se ne da žepnine in vrne stroškov postopkov in vsega naprej tistim, pri katerih je mogoče dokazati, da razpolagajo z lastnimi sredstvi. Ampak kako jim bomo pa dokazali to, da razpolagajo z lastnimi sredstvi? To se mi zdijo take totalno težko rešljive situacije. Absolutno se strinjam, da se vrača tiste, pri katerih se očitno vidi, da zlorabljajo pravico, ampak kako pa se to očitno vidi? Dobro, če je bil že dvakrat, trikrat ujet, da hoče bežati, to je en razlog, ampak drugače je to po mojem težko ugotoviti. Potem nevarnost pobega. Kako lahko ugotovimo, da nevarnost pobega obstaja? To, kar je bilo danes že rečeno, da se kot begosumno šteje to, da je nekdo naredil prekršek zoper javni red in mir [[…]]Jaz se lahko strinjam, da je to, da nekdo dela prekrške zoper javni red in mir, slaba popotnica za to osebo in nič dobrega ne obeta, ampak potem je to treba drugače v zakonu zapisati, ne pa da prekršek zoper javni red in mir kaže na begosumnost. Tega pa res ne kaže. Potem je treba zapisati, da ima zaradi tega ta oseba manjše pravice in tako naprej. Kar se mene tiče, se mi tudi ne zdi sporno to, kar je bilo rečeno, da nastopijo neke sankcije že, če se eno noč ne vrne prosilec v nastavitveni center. Če gre res za to, da hočemo preprečiti zlorabe, da ljudje pridejo, tako kot je bilo rečeno, takoj že na meji zaprosijo za azil, rečejo, da nimajo dokumentov, si napolnijo telefon in še isto noč zbežijo naprej, potem ni treba tri noči čakati. Brez zveze je izgubljati potem čas, denar, stroške, peljati postopek za nekoga, ki je že zdavnaj v Nemčiji. Meni se zdijo načelno te rešitve čisto v redu. Zdijo se mi v skladu s temi uredbami, ki jih pripravlja Evropska unija in do katerih smo se zadnjič opredeljevali kot do stališč Republike Slovenije. Zanimalo bi me, kje smo še strožji. Jaz nisem znala tega tako na hitro najti. In zanima me – čeprav vem, da to navajajo tudi te uredbe – kako se bodo nekatere stvari lahko kontrolirale. Ker to se mi je zdelo do zdaj največji problem pri izboljševanju tega področja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister je želel odgovoriti. Izvolite.
Hvala lepa. Morda najprej glede te strogosti. Očitno smo se tukaj malo slabo razumeli, ali sem se slabo izrazil ali pa ste me slabo razumeli. Jaz sem rekel, da smo si znotraj naše stranke želeli, da bi bile zadeve strožje, kot so v tem zakonu, ampak da glede na to, da je evropska zakonodaja šla v smer, o kateri ste tudi vi lepo povedali, pač vseh teh strogosti nismo mogli implementirati v ta zakon. Tako da ni strožjih zahtev v predlaganem zakonu, kot je na ravni EU, tudi ne strožjih, kot so v paktih oziroma zakonodajnih predlogih, ki ste jih vi citirali, bile pa so želje, da bi bile strožje, ampak jih žal zaradi tega, ker smo omejeni, ni bilo moč implementirati. Druga stvar, ki ste jo po moji oceni odlično predstavili, je pa Švica. Jaz moram reči, da se absolutno podpišem pod vse, kar ste povedali. Tudi bi si želel, da bi to lahko bilo pri nas tako, ampak žal ni, pač smo v neki širši skupnosti, Švica je pač samostojna, na nikogar se ji ni treba ozirati. Govorim o iskanju kompromisa z osemindvajseterico. Eden od takih primerov, ki je eklatanten in ki ga tudi jaz ne razumem, je to, da kljub vsem trudom, kljub temu, kar ste tudi vi povedali, da je že na 100 metrov vidno, da nekdo ni mladoletnik, nimamo inštitucij ali pa inštituta, ki bi to dokazal. V končni fazi vzamem DNK in ugotovim, da človek ni star 17 let, ampak je star 30 let. Na žalost ne gre. Evropa je tukaj tako visoko zavarovala te človekove pravice, da se tudi jaz vprašam, ali je to res v takih postopkih še smiselno ali ne. Zdaj pa še odgovor glede na žepnino, denar in tako naprej. Eni od teh, ki zaprosijo za azil – imamo nekako tri kategorije. Eni so tisti, ti so sicer bolj redki, ki povedo, da nekaj denarja imajo. Pri tistih je logično, ne vidim razloga, zakaj bi jim žepnino dajali, če sami razpolagajo s sredstvi. Drugi, ki jih je tudi bolj malo, recimo delajo. Za te vemo, da služijo, v postopku čakanja na azil nekje zakonito delajo in imajo prihodke in je logično, da jim ne plačujemo. Pri tretjih, o katerih je jasno, da denar imajo, pa jim nič ne moremo in jim bo treba tudi žepnino naprej dajati, je to, da se vidi, če ima nekdo, kot ste sami povedali, iPhone, zadnjo verzijo, pa ga takoj napolni pa tako naprej, je jasno, da od nekod mora imeti denar, kljub temu da kaže, da pove, da denarja nima. Ampak taki pa bodo glede na to, da nimamo pristojnosti in je bilo že večkrat razsojeno, da, grdo rečeno, takih stvari ne moreš zapleniti oziroma da je to pač osebna lastnina, ki se je, kljub temu da nima nič denarja, ne da pretopiti v to, da bo sam nekaj participiral, seveda še zmeraj upravičeni do žepnine. Pa še to. Jaz tudi ne vem točno, koliko je, verjetno so te številke, ki ste jih povedali, kar se Švice tiče, relativno natančne, da recimo stvar sprocesirajo v nekih 30 dneh ali pa, ne vem, 45. Pri nas takih rokov ni mogoče zagotavljati. Pri nas je zdaj povprečen čas enega postopka oziroma ene obravnave nekje tri mesece ali pa navzgor. Nekateri so hitri, nekateri niso hitri, moram pa reči, to pa je potrebno povedati, da se povprečen čas pri nas znižuje tudi zaradi tega, ker toliko ljudi zbeži. Ker ko zbežijo, se pač v nekem razumnem roku zadeva da s police in se reče, ta zadeva je rešena, ni več v obravnavi. Tudi sam bi si želel, da bi bili ti postopki hitri, v 30 dneh ali pa v dveh mesecih. Medtem ko so pa v novem paktu, to je tam, kjer ste brali, stvari tudi rokovno precej bolj že opredeljene, hitri postopki, o tem smo se zadnjič pogovarjali na odboru, če se spomnite. Še zmeraj je kar nekaj dni, ne vem, 12 dni ali pa en mesec pa tako naprej, ampak so dosti bolj regulirane in tam verjetno bo napredek tudi v tem smislu, da se bodo stvari časovno lahko skrajšale.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Predrag Baković, pripravi se gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Predsedujoča, hvala za besedo. Veliko stvari, ki sem jih sam želel izpostaviti, je moja kolegica Maša že izpostavila, pa vendarle je potrebno kljub temu še enkrat morda kakšno stvar ponoviti ali pa obelodaniti. Rečeno je bilo, da migracije obstajajo toliko časa, kolikor časa obstaja človeška vrsta. Ampak se spreminjajo, tako iz preteklosti kot tudi danes. Zakonodajo imamo, kakršno imamo, ni najnovejša oziroma lahko rečemo, da je že starejša, pojavne oblike pri teh migracijah so pa nove. Jaz sam se spominjam, kako so v preteklosti zaprošali za azil, in sicer tako, da so bodisi prišli na mejni prehod in tam izrazili jasno željo za azil bodisi morda tudi ilegalno prešli državno mejo pa potem hitro poiskali bodisi policista bodisi neko policijsko postajo ali postajo milice, če že želite, včasih, in tam jasno, argumentirano povedali, da želijo azil in tudi razloge zanj. Vendar danes ni več tako. Ilegalni migranti se izogibajo organom varnosti, kar lahko pomeni najmanj dvoje. Prvič, da jim ne zaupajo, ker se bojijo, da ne bodo upoštevani in bodo vrnjeni v državo, iz katere so prišli, pa čeravno menijo, da so upravičeni do azila. Tega se bojim, če je tako. Ali pa zaradi tega, ker sami vedo, da razlog, ki ga bodo navedli, ne pije vode oziroma da niso upravičeni do azila, pa kljub temu poskušajo. Kaj storiti? Pomembno je, da o teh stvareh razpravljamo in da se iščejo rešitve. Povedal sem že pri prejšnji točki, pa še enkrat bom, da tukaj ne glede na vse skupaj, kakšna je politična klima v Sloveniji in kakšno vlado imamo trenutno na oblasti, ne smemo gledati z vidika tega, katera vlada je to zakonodajo pripravljala, pač pa z vidika, kako bomo mi učinkovito rešili ta problem imigracij. Sam mislim, da je zagotovo čas, da se zakonodaja ustrezno prilagodi tem novim pojavnim oblikam, ampak pri tem moramo resnično biti previdni, saj se ne sme zgoditi, da bi sistem spregledal enega samega posameznika, ki bi pa bil upravičen do mednarodne zaščite. Zato moramo tako zakonodajo in spremembo te zakonodaje sprejemati izjemno previdno, kot bi rekli nekateri iz preteklosti, s tresočo roko. Tukaj bi imel dve konkretni vprašanji, vidim, da trenutno ministra ni, pa bi prosil gospo z ministrstva, da morda kasneje pojasnijo stvari. Kar se tiče področja omejitve gibanja. Deveti odstavek 84. člena vsebuje termin »kapaciteta, vzpostavljena na meji«. Tukaj me zanima, ali imamo mi ustrezne kapacitete. Kajti če ta zakon sprejmemo ob recimo nekem povprečnem številu ilegalnih migrantov in prošenj za azil, ki se giblje tam med 3 in 4 tisoč, me zanima, ali imamo mi toliko kapacitet, kjer bomo lahko ustrezno te ukrepe opredelili. Seveda vsi ne bodo dobili omejitev gibanja, tega se tudi jaz zavedam, pa vendarle, če jih imamo 200, 300, 400, ali imamo toliko kapacitet? In zanima me, kaj je mišljeno pod »kapaciteta, vzpostavljena na meji«. Ali bodo to kakšni kontejnerji? Kaj to pomeni potem tudi za varovanje teh objektov? Ali se bodo neke nove službe ali pa dodatna delovna mesta ustanovila? In tako naprej. In drugo, kar me zanima. Zaradi dodatnih pooblastil, ki se nanašajo na omejitev gibanja, me zanima, ali se bodo povečala administrativna opravila bodisi policistom bodisi tistim, ki se ukvarjajo s prošnjami za azil. Kakšna administrativna opravila torej bodo in kaj to pomeni bodisi za policiste bodisi za tiste, ki se ukvarjajo s tem postopkom in z ljudmi, ki dajejo vloge za azil? Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Gospa Anja Bah Žibert ima besedo, pripravi pa se gospod Boštjan Koražija.
Najlepša hvala, predsedujoča. Moram povedati, da z nekim zadovoljstvom spremljam današnjo razpravo, že tudi pri prvem predlogu in tudi sedaj pri tem drugem predlogu zakona. Ne glede na to, da imamo različna mnenja, nekateri tudi različne poglede na predlagane rešitve, se mi vendar zdi, da vse skupaj poteka v konstruktivnem duhu in da so elementi populizma pomaknjeni nekoliko na stran, kar zagotovo pripomore k boljši razpravi pa ne nazadnje tudi k pametnim in dobrim rešitvam. Zanimivo mi je bilo poslušati tudi kolegico Mašo Kociper, ki je predstavila dve izkušnji. Mogoče bi se sama tudi tukaj ustavila, in sicer na tistem času, ko so bili pritiski oziroma ko je v Slovenijo prihajalo največje število teh migrantov. Takrat sem sama s kolegi, tudi iz poslanske skupine, obiskala namestitveni center v Brežicah in doživela zelo zanimivo in po svoje tudi neverjetno izkušnjo in takrat sem na nekatere stvari dobila tudi nekoliko drugačne poglede. Ko sem gledala takrat dobesedno množico ljudi, ki pritiskajo v našo državo, vam moram povedati, da je že takrat bilo vidno, da je med njimi zelo malo žensk, otrok in da so bili to predvsem moški srednjih let. Kot drugo. Nikoli ne bom pozabila, kajti v center smo šli ravno v tistem času, ko so migranti povzročili požig enega od teh centrov, se pravi požig tistega, kar so ljudje na hitro postavili, tiste začasne bivake in to, da bi jim omogočili, kakor se le da pomagali, pa vendar je prišlo do požiga s strani migrantov. Kaj sem tam doživela? To izkušnjo bi rada delila z vami tudi zato, ker imam morda na te ilegalne migrante v nekem delu drugačen pogled kot na primer leva politična opcija. Namreč ko smo prišli v ta nastanitveni center, smo si ogledali tudi celotne kapacitete. Prišli smo ravno po tistem, ko so ti ljudje dobili obrok, ravno so pospravljali in tako naprej. In potem smo se sprehodili do teh migrantov. Takoj so začeli spraševati, ali smo morda novinarji. Ali smo morda mednarodni novinarji, je bilo naslednje vprašanje. Ste morda predstavniki kakšne nevladne organizacije? Ker na to nismo takoj odgovorili, ker so pač ta vprašanja letela z različnih strani, namreč, prišli so zelo tesno k nam, ko so nas videli, je bilo takoj njihovo naslednje sporočilo: tukaj smo lačni, ne dobimo hrane, zebe nas. Pazite, to je bilo ravno po tem, ko so dobili obrok. Ko smo jim povedali, da smo predstavniki politike, so se dobesedno razbežali. In kmalu sem videla, da se usmerjajo na neke druge ljudi, ki so takrat prišli tam mimo. Zakaj to govorim? Ravno zaradi tega, ker mi je v interesu, in to bom vedno povedala, da se pomaga tistim, ki so pomoči potrebni, in da se naredi vse, kar je v moji moči kot poslanke in ne nazadnje tudi državljanke, da se zaščitijo interesi države in da se z zakonom zaščitijo tudi tista področja, kjer se danes dogajajo največje zlorabe. Jaz mislim, da že samo po sebi pove, da nekdo, ki res prihaja z ogroženega območja, ne bo nikoli postopal tako, da bo tukaj povzročal nered, da bo v varnih državah povzročal nasilje in da bo izkoriščal sistem. Verjetno se bo potrudil, da bo naredil vse, da ga bo država čim lepše sprejela in da ji bo na nek način tudi vračal hvaležnost. Če gledamo podatke, v enem od uvodnih stališč je bilo namreč rečeno, da tako imenovani pritiski prošenj za mednarodno zaščito padajo – jaz se s tem ne morem strinjati. Namreč če začnemo z letom 2015, je bilo vloženih 277 prošenj za mednarodno zaščito, v letu 2018, se pravi dve leti po tem, je bilo vloženih že 2 tisoč 875 prošenj za mednarodno zaščito, v letu 2016, se pravi v tem vmesnem obdobju, se je po podatkih skoraj za 220 % povečalo število vloženih prošenj za mednarodno zaščito. In če govorimo za leto, dve leti bo zdaj, seveda, je že dve leti nazaj, v letu 2019 je bilo vloženih 3 tisoč 821 prošenj, kar je dobrih 30 % prošenj več kot leta 2018. Se pravi, ne govorimo, da število pada, ampak narašča. Nekateri zelo radi poudarjajo, da je bilo v letu 2020 teh prošenj nekoliko manj, 3 tisoč 568. To je res, ampak, spoštovane kolegice in kolegi, meni je pa ta podatek osupljiv. Zakaj? Celotna ta pot, kjer je pritisk v Slovenijo največji, je bila soočena s covidsituacijo. Tudi v vseh teh državah, od koder je ta pritisk, so bile zaostritve večje. In tudi ti prehodi bi na nek način morali biti odraz stanja, kar pomeni, da če ne bi bili soočeni s covidsituacijo, bi bil ta pritisk na Slovenijo, kar se tiče zahtev po mednarodni zaščiti, bistveno večji. Bistveno večji. Zakaj se mi zdi potrebno, da se nekatere stvari zaostrijo? Če pogledate vse te predloge zaostrovanja, če temu lahko sploh tako rečemo, jaz bom rekla bolj prilagoditve na nove razmere, lahko vidimo, da so namenjeni temu, da ne prihaja do zlorab. Nobeden od teh predlogov ni namenjen temu, da se bo onemogočala pomoč neki materi z otrokom in tako naprej, ampak so usmerjeni v to, da poskušamo čim bolj zamejiti zlorabe. Veste, če zlorab ne bi bilo v teh postopkih oziroma pri teh pritiskih, potem zagotovo ne bi govorili o nobenih posebnih pritiskih na našo državo in tudi druge države, ampak bi govorili o nekem številu migracij, ki so skozi zgodovino res tudi dejstvo in ne bi bilo nobenih težav. Ampak to ni tako. Zakaj se mi zdi zelo pomembno, da nekatere rešitve sprejmemo zdaj in da ne moremo čakati na nek skupen evropski azilni sistem? Rada bi vam povedala nekaj primerov dogodkov iz Bosne in Hercegovine, pa ne za nazaj, ampak v letu 2021. Zakaj govorim o Bosni in Hercegovini? Zato ker ravno po tej poti prihaja največ ilegalnih migrantov tudi v Slovenijo. Številke, iz katerih držav prihajajo, so pravzaprav podobne. Prednjačita Pakistan, Maroko. Te številke so absolutno nekako podobne. Pomembno pri tej zadevi pa je, kaj se dogaja na področju Bosne in Hercegovine. Samo zato, da boste lažje videli, nekaj primerov. 4. 1. 2021 medsebojno nasilje, tako, da je prišlo tudi do obračuna z orožjem. Medsebojno nasilje, spoštovani. Se pravi, ljudje, ki po nekaterih ocenah, tudi v tem državnem zboru, potrebujejo pomoč, so izjemno ubogi, izjemno trpeči, pa vendar med njimi vlada nasilje. Če pogledam sebe in si predstavljam, da bi se zgodil trenutek, ki bi terjal to, da moram zapustiti svojo državo, verjemite mi, da bi bilo zadnje, kar bi počela, povzročanje težav in nasilja med tistimi, ki zapuščajo državo, in tistimi, ki mi nudijo pomoč. Potem, glejte, že 12. 1. napad migrantov na lokalnega prebivalca, ki so ga močno ranili. 20. 1. neredi, hudi neredi v centru blizu Sarajeva, tam je nameščenih okoli 3 tisoč migrantov. 21. 1. napad na policijo, to je storila skupina migrantov. Poškodovali so okrog 20 vozil in tudi poškodbe policistov so bile. Na podlagi tega nereda v centru pri Sarajevu – spoštovani, to pa je zelo zanimivo – je policija ukrepala, in sicer tako, da je naredila pregled tega centra, in med vsemi, ki so bili evidentirani in naj bi bivali v tem centru, je bilo 17 oseb, ki tam notri ne bi smele biti in so bile storilci kaznivega dejanja bodisi v državi Bosni in Hercegovini bodisi v drugih državah. Se pravi, to je tisto, pri čemer pravimo, da je potrebno na nek način narediti rez. Rez pri tem, da bi tovrstni posamezniki, skupine prihajali v našo državo in počeli nekaj podobnega. Saj v Sloveniji smo že bili priča posameznim hudim, brutalnim napadom. Ne morem se tudi strinjati s tem, da s tem predlogom zakona, kot je bilo rečeno v stališču Poslanske skupine Levica s strani kolegice Violete Tomić, hujskamo obmejne prebivalce. Veste, jaz se spomnim državljana, ki je bil takrat s strani ilegalnih migrantov ugrabljen – pa veste, kaj se je takrat govorilo? Nekateri so šli tako daleč, da so celo govorili, da se je državljan ne samo lagal, ampak da je tudi organiziral samougrabitev. Mislim [[…]]Veste, tako daleč gremo v nezaupanju do lastnih državljanov, medtem ko bi na drugi strani nekaterim zaupali prav vse in ne bi naredili nobenega koraka naprej, da bi omejili tiste, ki zlorabljajo naš sistem. Prav tako se ne morem strinjati s tem, da povzročamo hujskaštvo. Nasprotno. Državljani in državljanke, predvsem ob meji, od nas terjajo in zahtevajo, da storimo korake naprej. Sama bi si na nek način želela v prihodnje, da bi se tudi razmislilo o tem, da bi se ustanovil nek poseben fond, kjer bi se ljudem, ki bodisi so zaradi ilegalnih migrantov ob svoje premoženje bodisi imajo vdore, uničenje premoženja, nek način lahko pomagalo. Zakaj? Oni namreč nimajo niti možnosti, da bi začeli kakšen postopek kaznivega dejanja, zato ker teh ljudi potem več ni. Veliko njih izgine. Danes smo slišali, da so nekaj dni tukaj in potem gredo naprej. Skratka, ti ljudje ne morejo niti na sodiščih iskati pravice. Si predstavljate? Mi smo dolžni zaščititi svoje državljanke in državljane in dolžni smo jim pomagati. Se pravi, lastni državljani nimajo pravice do tega, da bi lahko sprožili in uveljavljali neke postopke pred sodišči, ker se pač enostavno to ne da. Tako da se mi zdi zelo pomembno, da bomo, upam da, v prihodnje tudi kdaj rekli kaj na to temo, da na nek način tudi s tem pokažemo državljankam in državljanom, da smo na njihovi strani in da absolutno zavračamo vsako nasilje in vsako negativno ravnanje ljudi, ki prihajajo. Potrebno je morda povedati tudi nekaj o teh mladoletnikih, ki se imenujejo mladoletniki. Saj tukaj je res tisto, kar je bilo povedano – da pač želijo izkoriščati določene privilegije, ki jih mladoletnim osebam pa vendarle omogočamo, in prav je, da jim omogočamo, ampak dejstvo je, da te stvari tako ne gredo in da je pač potrebno najti sistem. Prav je, da uvajamo tudi varovalko v tem smislu. Če pač povzamem vse to. Jaz absolutno pozdravljam ta predlog sprememb Zakona o mednarodni zaščiti. Res je tako, kot je povedal minister, kajti prihajava iz iste politične stranke, da bi si v nekaterih delih morda želeli, da je kakšna zadeva pripravljena še nekoliko bolj ostro. Ampak poglejte, saj tudi če bi bila bolj ostra, to ne pomeni, da bi bilo karkoli narobe. Veste, saj ne pomeni, da na nekem področju kakšen zaostren ukrep kar takoj pomeni, da to ne bo v skladu z neko zakonodajo ali pa v skladu s tako imenovanimi človekovimi pravicami, ker v teh primerih to zelo radi poudarjamo. Moram pa res za konec reči, da sem bila nekoliko začudena nad mnenji, razpravami oziroma stališčem Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Pa ne zato, ker ne delimo istega mnenja, sploh ne, ampak čudi me glede na to, da je njihov vidni predstavnik, velikokrat omenjen v javnosti tudi kot idejni vodja, Damir Črnčec imel pa izjemno ostre poglede glede ilegalnih migracij. Jaz verjamem, da poznate njegova stališča, glede na to, da se tukaj išče nek kompromis, se mi je zdelo nekoliko nenavadno, da pa vendarle tudi ta stranka ne vidi pomembnih rešitev v to smer. Toliko zaenkrat z moje strani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Boštjan Koražija. Ker je pa ostalo še zelo malo razpravljavcev, bom prebrala seznam do konca. Nato dobijo besedo gospod Primož Siter, gospod Janez Moškrič, Željko Cigler, Nik Prebil, Nataša Sukič in na koncu mag. Branko Grims. Gospod Koražija, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, najlepša hvala za besedo. Pa smo tam. Toliko diskriminatornih izrazov in predsodkov, kot smo jih pa zdaj slišali v zadnjih 20 minutah, ne vem, če sem sposoben trenutno napisati na štiri liste papirja A4. Prvo kot prvo, ta zakon bi moral dejansko biti namenjen mednarodni zaščiti beguncev, spisan je pa tako, kot da bi bil v smeri, kako preprečiti čim več beguncem, da bi prišli do mednarodne zaščite. Saj v Sloveniji to v bistvu že 25 let kar dobro uspeva, ker kolikor vem, je bila okrog 989 osebam dodeljena mednarodna zaščita kot beguncem. Zadeva, ki je zelo sporna, je – zdaj se bom pač tudi na gospo Anjo Bah Žibert, moram priznati, da je ena boljših razpravljavk v Državnem zboru, ampak razprava je bila zelo kontraproduktivna pa dejansko je tudi begunce predstavljala z zelo negativno konotacijo. Mislim, da nas je bilo kar nekaj, ki smo v tistem begunskem valu pomagali na terenu, verjamem, da ni bilo vse super, saj tudi pri nas v Sloveniji ni vse super. Če bi šli tudi po dnevih, tako kot je gospa Anja Bah Žibert, poslanka, opisovala situacijo na terenu, mislim, da bi v Sloveniji našli enako primerov, če ne več, raznoraznih kaznivih dejanj ali pa še kaj hujšega. Žal se tudi zaradi koronavirusa v zadnjem času dogajajo nepopisljive stvari. Zelo dobro je povedala gospa Anja Bah Žibert, da je treba zaščititi naše državljanke in državljane – se popolnoma strinjam, vsako življenje je sveto. Ne glede na to, kako in kaj, vsako življenje je sveto. Ampak potem imam zanjo tudi kar direktno vprašanje, ker je tako govorila o teh beguncih, kot da bi bili drugorazredni ali pa tretjerazredni: zakaj potem niste zaščitili naših državljank in državljanov, da je že preko 3 tisoč mrtvih zaradi koronavirusa? Zakaj jih niste? In spet smo pri teh zadevah, spet se širi policijska pooblastila, se pravi, čim bolj in čim širše nekako preprečiti oziroma zamejiti možnost beguncev, da bi prišli do mednarodne zaščite. Saj dejansko o tem konstantno tudi v tem državnem zboru diskutiramo in mislim, da smo zelo enotni glede tega, da se vsem lahko zgodi, da bomo enkrat mogoče celo primorani prositi za mednarodno zaščito kot begunci. Žal, svet je takšen, kot je, ni idealen, lahko pa ga naredimo. In prav zaradi tega je treba razmišljati tudi daljnosežno oziroma v prihodnost. Vsakomur se lahko zgodi, da bo mogoče moral kdaj – upam, da ne, si ne želim pa nobenemu na svetu tega ne želim, da bi moral – zapustiti svoj dom, oditi od doma, zapustiti svojo družino, in zato ker hočeš nahraniti družino, oditi na dolgo, težko pot, polno preprek in polno raznoraznih nevarnosti, da bi kakorkoli že preskrbel svojo družino in sebe. Tudi ta diskurz, ki ga ustvarjate na desni strani pa Vlada, da prinašajo v našo kulturo begunci oziroma ljudje, ki so bili primorani iti na pot, to, da nam bodo uničili civilizacijo pa da nas bodo uničili kot državo pa kaj še vse, pa kaj še vse. Če pogledamo malo okrog sebe – Evropa je multikulti. In če se tega ne bomo zavedali, potem je boljše, da naredimo neki gulag [[…]]Oziroma ali vi že v tej smeri razmišljate, da bi bilo to neko zaprto področje, da bi pač dali diht pokrov na Slovenijo in ne bomo nikamor šli pa nihče ne bo mogel priti k nam? Potem pa bomo res ekonom lonec pa – buf! Ne vem, zakaj je v Sloveniji to konstantno prisotno. Oziroma ko poslušam desne razpravljavce evropskih, bom rekel, desnih strank, pred kratkim sem poslušal gospoda Armina Lascheta, novega predsednika, saj gospod Černigoj ga dobro pozna, po mojem, Lascheta, Armin Laschet [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja ja, Černigoj. Ja ja, Černigoj. V redu. No, če ste poslušali njegov govor – pa to je znanstvena fantastika za slovensko desno sceno. To je bil govor v prihodnost, dejansko je imel človek občutek, da se bo res nekaj dobrega zgodilo v prihodnosti, kljub temu da se nam ne dogajajo dobre stvari. In to, glej ga, krščanski demokrat. Res, z vizijo. Moram priznati, jaz sem samo debelo gledal, samo takole sem bil [[pokaže z gesto]] . Res noro. In to pogrešam tudi na [[…]]Saj dejansko nobena stranka tudi v Sloveniji ni perfektna, vsi poskušamo biti boljši, vsi poskušamo najboljše delati, saj to je jasno, ampak ne razumem, zakaj je slovenska desna politika stalno tako proti, proti, proti; proti človekovim pravicam, proti beguncem, proti temu. Nikoli niste, da bi rekli za, za človeka, za naravo, za živali. Direktno. Saj pravim, ta zakon je nebodigatreba, bom samo tako rekel. Ker si ne predstavljam Slovenije v prihodnosti tako, da bomo neka zaprta družba, ki se bo ukvarjala tako, kot je enkrat gospa Maša Kociper svetovno na enem odboru razlagala o deklini zgodbi. Ali si tega želimo? Ne. Ne želimo si tega. Predolgo smo delali za to, da bomo lahko živeli bolj odprto družbo, open society. In glejte, vse stvari so stvar dogovora in je tudi možno, da se naredijo boljše, ampak ne govoriti o ljudeh, kot da so, ne vem kaj, grozni, monstrumi, pošasti, ki prihajajo k nam zato, ker si želijo boljšega življenja. Kaj pa če bi mi bili v isti situaciji pa bili na meji? Mislim, nepredstavljivo. Hvala.
Hvala lepa. Najprej imamo repliko gospe Anje Bah Žibert, nato je želel besedo gospod minister. Izvolite.
Hvala lepa. Repliko imam, ker sem bila omenjena in tudi očitno narobe razumljena. Jaz imam spoštovanega kolega Koražijo pravzaprav za enega takega zelo mirnega poslanca, tako da njegovih razprav ne jemljem zlonamerno. Ampak danes pa je bilo v nekem delu vaše razprave začutiti to zlonamernost in prav je, da povem. V prvi vrsti, jaz sem jasno povedala, da ločim begunce od migrantov in da je pač govor o ilegalnih migrantih. Slovenija je odprta država, ampak seveda odprta na zakonit način. Ne more pa nekdo imeti več pravic kot lastni državljani. To pa ne gre! To pa ne gre, ker naši državljani polnijo blagajno in naši državljani omogočajo tudi to, da pomagamo tistim, ki so pomoči potrebni. Veste, to, da pa gradite politiko na številu smrtnih žrtev v času covida, je pa ne samo nekorektno, ampak tudi več kot zlonamerno. Mislim, da ste bili eni najbolj glasnih, ki ste se tukaj notri upirali ukrepom [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Poglejte si slike na ulicah pa boste videli, kdo je kje sodeloval. Ne nazadnje ste tudi ukrepe, ki smo jih sprejemali, vedno znova zavračali, tako da ne bi o tem. Bi vam pa povedala nekaj. Če danes štejete smrtne žrtve in to pripisujete trenutni politiki, potem mi odgovorite, prosim lepo, ko ste bili nadkoalicijska stranka, koliko domov za starejše ste obnovili, zgradili, koliko negovalnih bolnic ste vsaj začeli graditi ali pa kje ste širili kakšno mrežo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Koražija, replike na repliko ni, razen če bi jaz ocenila, da je gospa Anja Bah Žibert podajala neke netočne informacije. Glede na razpravo, ki sem jo poslušala, ne ocenjujem, da je dajala neke netočne informacije ali pa podatke. Je pa malce širše replicirala, ampak je nisem prekinjala. Če sem prav razumela, imamo postopkovni predlog. Gospod Siter, izvolite.
Hvala lepa. V tem izvajanju poslanke, spoštovana podpredsednica, je en postopkovni kiks. In sicer, poslanca, za katerega je vedela, da ne more odgovoriti, je izzvala z vprašanjem: »Potem pa mi vi povejte, poslanec Koražija, kaj [[…]]« Ne vem kaj. Ob tem, da je sama natrosila kopico laži v zvezi z materialom, ki ga imamo na mizi, in z izvajanjem kolega Koražije. Prvič. Stranka Levica ni bila nikoli nadkoalicijska stranka ali članica katerekoli vladne koalicije do sedaj. To je preverljivo [[…]]
Gospod Siter, v čem je vaš postopkovni predlog, prosim?
Prosim, da opomnite poslanko, da ne more poslanca izzvati, naj odgovori, če on nima poslovniške podlage, da to stori. Govorimo o zelo konkretnih temah, poslušamo, kako stranka SDS pljuva po stranki Levica, ker da zagovarja neke nezakonite načine. Ali se hecate? 100 %predlogov, ki so prišli s strani SDS na mizo v tem mandatu, na 100 % teh predlogov je Zakonodajno-pravna služba rekla: rušijo pravni red, rušijo ustavni red. In zdaj iz SDS pozivajo k zakonitosti! Dajte no, kolegica.
Gospod Siter, to je že vsebinska razprava in niti malo ni bilo podobno postopkovnemu predlogu. Jaz nisem razumela izvajanja gospe Anje Bah Žibert kot poziv kolega Koražije, da naj ji odgovori, če pa že, se je sam našel v njeni repliki in ocenjuje, da bi ji moral odgovoriti. Ima pa to možnost na koncu razprave, ko je delitev časa, tako da ne vidim nobenega poslovniškega kiksa, z izjemo tega, da je bila replika malce širše. Ampak kot je v praksi, ne opominjamo poslancev na čisto vsako besedo, ki gre malce širše. Tako da postopkovni predlog zavračam. Če nadaljujemo z razpravo, ima najprej besedo gospod minister. Izvolite.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Rad bi gospodu Koražiji, pa verjetno ne samo njemu, ampak vendarle tudi širši javnosti še enkrat povedal, pa če bo gospod Koražija toliko prijazen, vsaj toliko, da bo tole slišal. Glejte, mnogokrat se govori o tem pa tudi iz njegove razprave sem zasledil, da v bistvu enačite ilegalne migrante pa begunce. To sta dve različni kategoriji. Dve različni kategoriji. In poglejte, v lanskem letu, gospod Koražija, spoštovani poslanec, je bilo v Sloveniji 14 tisoč 500 ilegalnih migrantov. 14 tisoč 500. To niso begunci. Od teh 14 tisoč 500 je za azil, torej, pod narekovaji, z željo, da begunci so, zaprosilo 3 tisoč 500 njih. Torej malce več kot 20 %. To je prva razlika: niso vsi ilegalni migranti begunci, od 14 tisoč 500 ilegalnih migrantov pa jih je 3 tisoč 500 zaprosilo za azil. Od 3 tisoč 500, kolikor jih je zaprosilo za azil, je bilo 87 to ugodeno, torej so dobili status begunca, 215 je bilo to zavrnjeno. Torej, 3 tisoč 500 minus 300 je 3 tisoč 200, govorim v okroglih številkah. Vseh ostalih 3 tisoč 200 pa ali je izginilo iz našega prostora, torej niso počakal do konca procesa, kar pomeni, da niso želeli tega azila [[…]]Tukaj imamo pa dve kategoriji. Eni so tisti, ki bi jih morali procesirati skladno z dublinsko uredbo, ki je v lanskem letu resda zastala, glede na to, da Slovenija po dublinski uredbi za mnogo teh ni bila pristojna, ker ni odgovorna za obravnavo njih, ker so vstopili nekje drugje v evropski prostor. V lanskem letu se je pač dublinska uredba praktično sesula zaradi covida, ampak vseh teh 3 tisoč 200 je pa izginilo. Se pravi, od 3 tisoč 500 tistih, ki so zaprosili za azil, jih je 3 tisoč 200 izginilo, 3 tisoč 500 potencialnih beguncev pa je v primerjavi z vsemi ilegalnimi migranti v Sloveniji predstavljalo zgolj 22 % teh. Torej, to se mi zdi prav, da se še enkrat pove tudi javnosti, ilegalni migrant, begunec, dublinska uredba, zato da vem pravzaprav, o čem govorimo. Glede na to, da sem prej bil malo prepozen za prijaviti se k besedi, bi pa rad še odgovoril gospodu poslancu Bakoviću. Mejni postopek je že danes definiran tako v naši zakonodaji kot v evropski direktivi. Se pravi, to, kar mi uvajamo, ni nekaj novega, ampak je že po obstoječi zakonodaji možno. Novo, kar uvajamo, je to, da tudi na teh mejnih postopkih dopuščamo uvedbo omejitve gibanja. Ta omejitev gibanja pa je povsem skladna z obstoječo legislaturo EU. Mi tega zdaj torej nismo imeli prevzetega, te omejitve gibanja nismo imeli prevzete, s tem zakonom uvajamo to, kar Evropa že pozna. Torej, možno je na mejnih prehodih tudi omejiti gibanja za potrebe izvedbe oziroma procesa ugotavljanja zahteve po mednarodni zaščiti. To, kar ste povedali, je seveda res – zaradi teh novih odredb se bo povečal del birokracije, če temu tako rečemo, ali pa administracije. Ampak vsekakor tudi s tem povečanjem, se pravi dodatnimi uslužbenci, želimo skrajšati čas samega procesiranja. Rabili bomo torej več ljudi, ampak vse skupaj naj bi sam postopek skrajšalo. Ali gre za dodatne kapacitete na mejnih platojih oziroma na mejnih mestih? Gre, tukaj je pač potrebno jasno povedati. Jaz se zdaj že približno dva meseca pogovarjam z Ministrstvom za javno upravo. Vi veste – mislim, da sicer to ni bil zakon, da je bilo po neki uredbi – da so vsi objekti, kar je po mojem sicer nonsens, recimo mejni bloki oziroma mejne kontrolne točke, zdaj govorimo recimo na Hrvaškem, kjer so še vedno hiške in tako naprej, te hiške oziroma ta poslopja so v upravljanju MJU, niti na Ministrstvu za notranje zadeve niso. Želim, tudi z ministrom Koritnikom se pogovarjava o tem, da bi v prvi fazi vsi ti objekti prišli nazaj na MNZ, v drugi fazi bi pa seveda MNZ moral poskrbeti bodisi z ustrezno razširitvijo teh objektov bodisi tudi s tem, kar ste vi povedali, eventualno s kakšnimi kontejnerji, zagotoviti začasno širitev tega, da se ta mejna kontrola lahko izvaja na mejnih platojih. Gotovo gre tudi za investicijska vlaganja, to ni sporno. Potrebno bo nekaj vložiti v te mejne kapacitete. Če bo ostalo tako, kot je, če bo ostala tukaj še vedno ta šengenska meja, šengenski prostor. Če ne bo več tega šengenskega prostora na naši južni meji, ampak se bo to prestavilo na mejo med Hrvaško in Bosno ter Hrvaško in Srbijo, bodo seveda te meje tukaj padle, s tem bodo seveda tudi ti objekti padli. Se pa ravno zaradi tega zelo bojimo oziroma smo že večkrat povedali, da je v novem paktu, ki je zdaj v proceduri, potrebno eksplicitno določiti to sivo liso, kaj pomeni zunanja šengenska meja pa nezunanja meja Evropske unije. Tukaj smo prizadeti mi in še nekaj drugih držav, mislim, da je – kdo je še tamle? – še Madžarska recimo, ki ima tudi tako mejo, pa mislim, da še ena država. Tukaj bo pa treba v tem novem paktu to zadevo rešiti, zato da ne bomo prišli v sivo cono, kjer naj ne bi bilo mogoče stvari izvajati glede na to, da nismo zunanja meja EU. Ker v novem paktu se v glavnem govori o poostrenem screeningu oziroma preverjanju vstopa na zunanjih mejah Evropske unije.
Hvala lepa. Replika, Boštjan Koražija. Izvolite.
Predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Zadeva je v takem stanju. Ko govori gospod Hojs ali pa kdo iz SDS – dajte bolj spoštljivo govoriti. Govorimo o ljudeh, vi pa stalno delate distinkcijo, to so begunci, to so migranti. Halo? Govorimo o usodah življenja ljudi. To niso številke.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Jaz nič ne podcenjujem nobenega, pa tudi govorimo o ljudeh, spoštovani gospod Koražija. Govorimo o tem, da je nekdo, ki prečka mejo ilegalno, pač ilegalni migrant ali pa če hočete ilegalni begunec, saj lahko tudi tako rečete. Ampak od teh ilegalnih beguncev [[…]]Jaz jih imenujem ilegalni migranti, zaradi tega ker, še enkrat ponavljam, vsi ti, ki so ilegalno prečkali mejo, niso begunci, ker se že sami niso odločili za to, da so begunci, od 14 tisoč 500 ilegalnih migrantov jih je zgolj 3 tisoč 500 zaprosilo za mednarodno zaščito. Torej, zgolj 20 % jih je de facto beguncev, če uporabljam ta jezik, ostali pa so po moji oceni pa tudi po tem, kar vidimo, delovni migranti oziroma želijo priti v Evropo sicer na ilegalen način, ampak ne želijo imeti političnega azila, ker tudi ne navajajo tega v svojih [[…]]Tudi med temi 3 tisoč 500 recimo teh 215, ki so bili zavrnjeni, če bi šli zdaj gledat – jaz na pamet govorim, ampak – sem prepričan, da so bili zavrnjeni tudi zato, ker so jasno povedali, da jih nihče ne preganja, da pravzaprav tam, od koder prihajajo, ni vojne, ampak da bi radi prišli v Nemčijo delat. To pa ni zakonska podlaga za to, da bi nekomu dal azil, politični azil. To je pač delovni migrant in je logično, da je v skladu z zakonodajo tako prošnjo kot begunsko prošnjo potrebno zavrniti.
Hvala lepa. Predlagam, da nadaljujemo z razpravo. Te definicije upam, da so razpravljavci pokapirali. Besedo ima Primož Siter, naslednji za njim pa bo Janez Moškrič. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, podpredsednik. En lep dober dan še enkrat vsem skupaj! Malenkost nadaljujem, kjer sta Koražija in Hojs ravnokar zaključila. Ko govorimo o beguncih kot o ljudeh, je treba omeniti nekaj. Ne glede na to, kako se je, na kakšen način se je kakšna terminologija uveljavila v zadnjih petih, šestih letih, mogoče o ilegalnem migrantu težko govorimo, težko govorimo o človeku, ki je ilegalen. Človek formalnopravno kot kategorija ne more biti ilegalen. Lahko je prehod njegove meje neregularen, ne moremo pa reči, da je Nik Prebil tamle ilegalen na kakršenkoli način. Ali pa Primož Siter ali pa Aleš Hojs ali pa kdorkoli. O tem govorimo, o tem dostojanstvu, ki ga dajmo ljudem. In je tudi vprašanje, če se pogovarjamo o terminologiji, ko govorimo o beguncih. Časi, ko so bili begunci ljudje, ki so bežali z enega dela, iz ene geografije v drugo geografijo izključno in samo zaradi nekega vojnega konflikta na tisti izhodiščni točki – teh časov je konec. Mi imamo bistveno večje težave, kot človeštvo se soočamo z bistveno večjimi težavami, kot so samo oboroženi konflikti. Lakota, ekstremna revščina, podnebne spremembe in tako naprej. Vse upravičljivi razlogi, zaradi katerih človek beži s točke a na točko b. Ampak kakorkoli, bom o tem še v nadaljevanju razprave. Grem zdaj k materiji zakona, za katerega tudi sam menim, da v bistvu v tem lepem naslovu, Zakon o mednarodni zaščiti, leži vse drugo, razen mednarodna zaščita. Bolj govorimo o nekem sistemu, kako preprečiti, da bi begunci do mednarodne zaščite, pravzaprav do kvalitetne mednarodne zaščite, do kakovostne obravnave v postopkih tudi prišli. Konstantno zaostrovanje in zaostrovanje in šiljenje in privijanje teh pravil in predpisov, na podlagi katerih se sploh lahko oseba kvalificira, da ni ilegalna v očeh trenutne vlade, je na tej točki popolnoma nesmiselno. Uradna statistika s strani policije recimo navaja zmanjšanje števila teh neregularnih prehodov. Že prej v uvodnem stališču poslanske skupine je kolegica Violeta Tomić servirala nekaj teh številk. Argument »ojoj, zdaj prihaja masa teh ljudi in moramo zaostriti pogoje, moramo, ne vem, narediti to in ono in tretje, da bomo ta val umirili oziroma obvladali«, ta argument ne pije vode, ker tega vala ni. Tega vala ni, pravi policija. Zmanjšano število vloženih prošenj za azil. Kljub temu da se je zmanjšalo število ljudi, ki so prečkali mejo na neregularen način, so se vračanja na Hrvaško izredno povečala – no, to je pa tista statistika, ki nas mora skrbeti, ta statistika teh ilegalnih, to pa so ilegalni pushbacki. Torej zavračanje ljudi, ki vstopijo v Slovenijo, da sploh gredo skozi postopke by the book, da rečem, in namesto tega ti ilegalni verižni pushbacki. Ena zelo zanimiva stvar mi je ravnokar vletela. Gledam včerajšnji Dnevnik in vest pravi: »Bosanski policisti pri beguncih našli slovenske policijske dokumente, ki dokazujejo verižna vračanja.« Bosanska policija je za Dnevnik potrdila, da so odkrili slovenske policijske dokumente, torej pri beguncih, ti dokazujejo, da od Slovenije prek Hrvaške do Bosne poteka protizakonito verižno vračanje. »Doslej je slovenska policija trdila, da uradno ni seznanjena s protizakonitimi posledicami svojih ravnanj.« Torej policija trdi, da ni seznanjena, bosanska policija pa pokaže dokumente, da ne samo, da je seznanjena, ampak da je to tudi izvajala. Protizakonito vračanje ljudi nazaj. Moramo se vprašati. Minister, govorite o številkah, toliko jih je prišlo, toliko jih je prosilo za azil, vprašajmo se res, kakšna je ta številka, koliko ljudi ni nikoli zabeleženih zato, ker jih policijska noga brcne nazaj. Očitno te številke so, vprašajte bosanske kolege. Te nevarnosti nekega povečanega števila in ne vem kakšnih neobvladljivih množic ljudi ni. Te potrebe po zaostrovanju tovrstnih ukrepov ni. In tudi argument, slišali smo ga prej od kolegice Anje Bah Žibert, da ne vemo, da znajo biti nevarni ljudje, da povzročajo konflikte, da je tukaj nasilje – poglejmo številke. Jaz osebno sem vašemu predhodniku na Ministrstvu za notranje zadeve postavil eno poslansko vprašanje pred dobrim letom o tem, koliko kaznivih dejanj z naslova nasilja je povzročenih od tujcev, takrat sicer za leto 2019. Cifra gre v bistvu bolj vam na mlin, zato ker v letu 2020 je bilo prehodov manj, je bila ta številka nižja. Koliko, je pa zanemarljivo, ne vem, niti enega procenta ne kaznivih dejanj, da bi se pa zdaj bali, da bo pa, ne vem, neka nasilna revolucija in bodo vsi begunci stopili skupaj in posilili vse slovenske ženske, zažgali vse vikende in ugrabili vse upokojence. To je smešno. To so samo neke retorične finte politične desnice, ki sebi na mlin zopet neko sovraštvo naliva, zato da – sploh ne vem, zakaj. Zato da ima zopet nekega krivca, na katerega pokaže s prstom, ko vsi ostali pokažemo na vladno nesposobnost ali pa kaj. Ne vem, ne poznam razloga. Minister, lahko si pogledate te številke, 18. junija 2019, zdaj vidim, sem to vprašanje postavil in dobil tudi zelo konkreten odgovor s številkami in statistikami. Ne morem, da ne bi tega zakona in tovrstnih ukrepov, tega šiljenja in kratenja človekovih pravic videl kot naslednjo stopničko odkritega, oprostite, rasizma. Kazanja s prsom na neke druge ljudi, ki niso naši. Tega diskurza smo navajeni z vladne strani, iz desne politike zadnjih pet, šest let vse več in več in več in več, začenši z vašim osrednjim medijem Nova24. Kam to pripelje, smo pa videli z Normo Korošec pred nekaj dnevi: črnci so manj inteligentni in ne vem, kaj še vse naprej, ne bom niti ponavljal. To je samo žalostno, kako vlada in cela desna scena, kot bi rekel kolega Koražija, ustvarja diskurz, da bodo osebe, ki so bile zaradi neke osebne situacije primorane zbežati iz svoje države, uničile našo državo, uničile našo kulturo in uničilo celo civilizacijo. Jaz pa nisem katolik, ampak rad prisluhnem patru Gržanu, ki je zelo jasen družbeni kritik in je v enem svojih pogovorov, ki sem mu bil sam priča, rekel: »Ja buh pomagaj, če bo pa nekaj teh revežev ogrozilo obstoj naše krščanske Evrope, pa boljše, da je ni.« Spoštovani predstavniki Vlade, mi smo v krizi. To je dejstvo, s tem se vsi strinjamo. Mi smo v gospodarski, socialni, javnozdravstveni in še kakšni, podnebni krizi, Vlada pa se na tej točki ukvarja s tem, kako okrniti še nekaj pravici posameznika, tam, kjer se še da. Meče naprej nek problem z žepninami za begunca, kot je minister povedal, za tistih nekaj 18 evrov ali kolikor mu pripada, v isti sapi njegov ministrski kolega nakaže 130 tisoč evrov na svoje društvo. Oprostite, tega domoljubja jaz ne morem kupiti. Zdaj pa k bistvu. Razlog, zakaj se sploh ukvarjamo s tem vprašanjem. Zakaj do begunskega problema v Sloveniji in v Evropi v letu 2021 oziroma že od začetka leta 2015, od začetka tega begunskega vala sploh prihaja? Poglejmo razloge, zakaj ljudje bežijo, od koder bežijo, k nam. Tam so preganjani na osnovi vere, na osnovi rase, nacionalnosti, ne vem, političnega prepričanja, v njihovih domovinah divjajo vojna, lakota, ekstremna revščina, okoljsko, gospodarsko izčrpanje. V Afriki se recimo konflikti trenutno odvijajo v 30 državah, v Aziji v 16, na Bližnjem vzhodu v sedmih, skupno se v tem trenutku konflikti in vojne odvijajo v 69 državah sveta. Zdaj pa tako. Med njimi so, in o njih največ poslušamo, glavni plejerji recimo Afganistan, Jemen, Pakistan, Somalija, Libija in Sirija. Ali znamo najti kakšen skupni imenovalec, kaj imajo skupnega vse te države in kaj ti vojni konflikti v teh državah? To, da je predominantna veroizpoved islam? Ne. So črnci? Ne. So Arabci? Ne. Kaj je skupni imenovalec vojnih konfliktov v vseh teh državah? Nato invazija. To je skupni imenovalec vojnih konfliktov v vseh teh državah in glavni motor za to, da ti ljudje sploh od tam bežijo, bežijo k nam. In kaj mi delamo? Kako mi rešujemo ta njihov problem? Tako da vsakič znova in še bolj in še več javnih sredstev mečemo v dodatno oboroževanje, da bomo dodatno opustošili njihove domovine, da bo še več ljudi lahko od tam zbežalo v svetlo Evropo. Ampak mi bomo pa vaserdiht zaprli svoje meje. To je to naše domoljubje. 780 milijonov za takšno domoljubje samo v enem zakonskem paketu. Če hočemo mi rešiti ta begunski problem, spoštovani minister, ki je v vaših očeh toliko velik in pomemben, in res je globalno gledano tudi pri nas, dajmo pogledati, kje je vzrok za sploh njegov nastanek. Njegov vzrok je v tem, da je Nato, vojaška industrija nenasitna. Išče nove cilje, išče nove konflikte, ko pa rabi nahraniti svoj stroj, pride pa – kam? K nam. In reče, dajte nam 780 milijonov ali pa dajte nam takšno in drugačno procentažo vašega BDP. Vsakič večjo, na račun našega javnega zdravstva, na račun naše socialne države, na račun nepreživetja našega gospodarstva, našega delavca in tako naprej. Evo vam, begunski problem. Hvala.
Hvala lepa. Najprej je za besedo zaprosil minister, potem bomo dali pa repliko. Izvolite, minister Aleš Hojs.
Hvala. Jaz bi se samo na kratko odzval. Spoštovani gospod Siter, tukaj se mi zdi, da ste malo pomešali problematiko števila beguncev ali pa migrantov ali pa nezakonitih migrantov s tem, kar zdaj obravnavamo. Tukaj mi ne obravnavamo predloga zakona, ki se opredeljuje do tega, da ta zakon velja samo do 2 tisoč beguncev ali pa do 10 tisoč ali pa do 30 tisoč, ampak sprejemamo neko pravno normo, ki bo veljala na splošno, ne glede na to, koliko beguncev bo kje. Za vas je to lahko malo, lahko je veliko, lahko upada ali pa ne upada, nesporno dejstvo je, da smo lahko v medijih, in to spremljamo pravzaprav že skozi nekaj zadnjih mesecev, videli, da v bistvu čaka kar velika količina beguncev ali pa migrantov tako v Bosni kot v Srbiji, ki imajo vsi pravzaprav namen priti ne k nam, ampak v zahodno Evropo. To, da se slepimo s tem, da njih ni ali pa da bo kar naenkrat konec tega, je po mojem brez smisla, ker dejstva govorijo ravno nasprotno. Tukaj bi rad še enkrat poudaril, da azilni sistem oziroma že obstoječa zakonodaja, ki omogoča mednarodno zaščito, funkcionira, kaže to, da je vendarle 3 tisoč 500 ljudi v lanskem letu vložilo zahtevo za mednarodno zaščito. 14 tisoč minus 3 tisoč 500 je 11 tisoč 200, toliko jih pa ni tega storilo. In to, kar ste navedli, da so našli v Bosni begunce s slovenskimi papirji, da jih, ne vem kaj, selektivno vračamo ali nekaj drugega, to po mojem kaže ravno to, da so ti ljudje tukaj v Sloveniji bili procesirani. Ko je nekdo zajet na meji in je – vi temu rečete, seveda ne gre za to, da je človek ilegalen, seveda ni ilegalen, on je oseba, tako kot vsak. Mislim, da zakonodaja OZN čisto točno govori o »irregular migration«, se pravi ne ilegalni migranti, ampak cela evropska zakonodaja se naslanja na ilegalno migracijo ali na neilegalno migracijo. Ali so bili prevodi napačni, jaz se v to ne bom spuščal, nihče pa ne govori o tem, da tega človeka ni, da je ilegalen in tako naprej. Ampak dejstvo je, da neregularno prehaja mejo. Prehaja mejo tam, kjer je ne more prehajati, in zato je ilegalen, ilegalen v smislu prestopa meje, ne osebe kot take. Te, ki niso zaprosili za mednarodno zaščito pa so v številki 11 tisoč, so naši varnostni organi zajeli, so komunicirali z njimi. Saj drugače pa ne bi vedeli, da jih je 11 tisoč oziroma skupaj 14 tisoč pa 11 tisoč od tega takih, ki niso zaprosili. Saj tistih 3 tisoč – jaz ne vem, koliko jih je, gotovo jih je nekaj, govorim na pamet zdaj – ki niso v teh številkah, jih ni. Tisti so prestopili našo mejo tako, da jih nihče ni videl, hrvaško pa našo pa verjetno tudi italijansko ali pa, ne vem, avstrijsko, in bog ve, kje so. Teh v teh številkah ni. Ampak teh 11 tisoč, ki so v teh številkah, je pa Slovenija legalno vrnila Hrvaški, legalno na podlagi bilateralnega sporazuma oziroma na podlagi dublinske uredbe. Nič od tega, kar ste prej govorili, da so v Bosni ugotovili, da so bili že na slovenski meji, da je to zdaj nekaj ilegalnega, ne drži. Vsak, ki je v Bosni pa ki je povedal, da je bil na slovenski meji ujet, če temu tako rečem, in ni zaprosil za azil, pa bi lahko zaprosil za azil, ker 3 tisoč 500 jih je pa zaprosilo za azil, se je prostovoljno odločil, da za azil ne bo zaprosil in je bil po legalni poti vrnjen na Hrvaško. Predvidevam, to seveda ni v moji jurisdikciji, tudi ne vem čisto natančno, predvidevam, da ima Hrvaška enake sporazume ali pa enak sporazum z Bosno, zato jih lahko tudi tja vrača. Jaz tukaj ne vidim teh težav, kot ste jih vi navedli, da bi naša policija ali pa slovenski sistem delal kaj narobe. Čisto prav dela. Tega, kar se je danes slišalo, da je Italija povedala, da ne bo vrnila ilegalnih migrantov, ki so prišli, v Slovenijo, jaz seveda ne morem komentirati, ker nisem sodbe bral, ali vse tisto, kar je vaša kolegica tukaj brala drži ali ne. Jaz mislim, da sicer ni povedala vsega, bi bilo res potrebno celo sodbo prebrati, ampak enak sporazum imamo mi z Italijani. Torej če Italijani ujamejo ilegalnega migranta tamle na Občinah pa on ne zaprosi za azil pri njih, ga seveda vrnejo v Slovenijo, ker imamo bilateralni sporazum, da vse tisto, kar ilegalno prehaja in ne zaprosi za azil, vzamemo nazaj. Taka so pač evropska pravila. In jaz v tem ne vidim nič tako, bi rekel, kot vi hočete tukaj prikazati, da se z ljudmi ravna nečloveško pa tako naprej. Seveda je problem, jaz s strinjam, da je problem. Problem je verjetno tudi v našem azilnem domu pa problem je še kje, pa v bosanskih azilnih domovih in tako naprej. Ampak morate razumeti, da če pride nekam, ne vem, 20 tisoč ljudi, da se to ne da enostavno menedžirati tako, kot da bi nekdo prišel v hotel pa plačal prenočišče pa bi ga pedenali tam, tako kot ga v hotelu pedenamo. Zato mislim, da je prav, da se v tem delu ne gremo populizma, tako kot je že gospa Anja povedala. Zdi se mi brez zveze, da se gremo v tem delu populizem, kajti to, da bodo migracije obstajale, to, da bo Slovenija – jaz vam garantiram, da bo spomladi zgodba ravno taka, kot je bila lansko leto. Lahko blefiramo pa rečemo, poglejte, itak je vse padlo pa 300 jih je manj kot lani. Jaz vam garantiram, da bo spomladi spet bum, takoj ko bo šla zima mimo, takoj ko bodo temperature zrasle, bo pritisk na našo južno mejo tak, kot je bil v lanskem letu. Težko rečem, ali bo 10 % večji ali bo 10 % manjši, ampak v vsakem primeru ta pritisk bo. In seveda, dokler ne bo tega, kar je nekako predvideno v novem paktu na evropski ravni, torej nek recimo robusten screening na zunanjih mejah, toliko časa bo pač treba pričakovati, da se bo na naših mejah to dogajalo. Pa seveda, da ne bo dileme, tukaj Hrvaška ni brez krivde. To pa vedno povem. Tukaj pa ni Hrvaška brez krivde. Če mi na nek način res poskušamo striktno vse te ilegalne migracije ustavljati pa jih vnašati v Eurodac in tako naprej, je Hrvaška, ne vem zakaj, ali pa si lahko mislim zakaj, zavzela drugačen pristop. Lahko tudi mižiš na eno oko in stvari spustiš naprej in si misliš, glej, saj če bodo skozi prišli, pa bodo pa jaz nimam s tem problema in tako naprej. Ampak okej, to je že druga zgodba, to ni zgodba samega Zakona o mednarodni zaščiti. Hvala.
Hvala lepa. Replika, Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za repliko. Moram se odzvati. Kolega Siter, jaz verjamem, da ste v neki vzhičenosti to storili, ampak da ste izjavili, da saj pa nasilja ni veliko, to je pa nekaj res hudega, kar ste izrekli. Eno samo nasilje je preveč. Vsakršno nasilje je preveč, vsakršna odtujitev ali pa vdor v lastnino je preveč, če to prihaja celo od ljudi, ki so tukaj nezakonito, je pa to toliko hujše. Jaz vas vljudno vabim, da se enkrat z mano popeljete v občino Šentjernej pa boste tem prebivalcem sami povedali, kako nespodobni so, kajti ni prav, da protestirajo, ker jim nekdo povzroča odtujitev lastnine, uničenje lastnine pa ne nazadnje tudi fizično obračunavanje.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Janez Moškrič, za njim pa bo razpravljal Željko Cigler. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Jaz že na začetku prosim predstavnike Levice, naj moje razmišljanje ne bo smatrano kot izzivanje vas ali kakšna osebna žalitev. Namreč, nekaj podatkov bom navedel, ki ste jih povzeli, kar ste povedali, zato ne želim, da gre razprava v to, da se medsebojno obtožujemo. Ker po osmih urah in pol sem namreč nekako pomirjen. Zakaj sem pomirjen? Ker vidim, da ste osamljeni, da je razmišljanje Levice osamljeno. Čeprav pa sem zelo žalosten. Zakaj? Ker vaša dejanja niso tisto, kar so izjave. Se pravi, kot predstavnika Slovenske demokratske stranke me obtožujete, da sem nestrpen, da ne želim pomagati, očitate mi moje, bom rekel, krščansko prepričanje ali pa to, v čemer sem vzgojen. Poglejte, skupaj z glavnino državnega zbora, z glavnino strank v Državnem zboru smo ugotovili, da so razlike med tistimi osebami iz tretjih držav, kar pomeni ne iz Evropske unije, ki prihajajo na ozemlje Evropske unije, in tudi v Republiko Slovenijo, ki je del tega in še celo na robu tako imenovane šengenske meje, ena od teh držav, ki varuje šengensko mejo. Se pravi, begunec zaradi vojne – absolutno potreben pomoči. Begunec zaradi drugih prepričanj, naj bo versko ali politično – absolutno. Potem pa imamo nekaj ljudi, ki so po letu 2015 masovno prihajali na ozemlje Evrope brez dokumentov. Še celo več, opremljeni z določenimi informacijami, kako naj se oni obnašajo, da bodo prišli do želenega cilja, se pravi dela recimo v Nemčiji. Kaj so ti ljudje celo doživeli? Morali so plačati, in so plačali, določenim kriminalnim združbam velike vsote, da so lahko prišli do te meje. Še več, žalostne zgodbe brodolomov na morju, tisti, ki imajo manj denarja, so verjetno potem izbrali to krajšo pot in bolj tvegano. To so tiste zgodbe, s katerimi se zadnjih pet let ukvarja ne samo Slovenija, ampak tudi celotna Evropa. Lepo je bilo povedano, kako so razlike pri procesiranju teh ljudi. Če smo slišali, da ima ena od držav Evrope, ki pa ni članica Evropske unije, se pravi Švica, to dobro urejeno, ne nazadnje se spomnimo na osnovni dokument, osnovni mednarodni dokument, ki ureja zaščito beguncev – je kaj? Je Ženevska konvencija in protokol. Jaz sem trdno prepričan, da je država Švica ponosna na ta dokument in da ga spoštuje. Pa vendar ima na drugi strani zakonodajo na tem področju urejeno nekoliko drugače in nima takih težav, kot jih ima preostali del Evrope. Zlorabe teh, ki prihajajo, so, o tem se strinjamo v večini političnih strank. Kaj je za vas zloraba ali pa za kakšnega zloraba, to je verjetno res lahko predmet pogovorov in debate. Ampak če nekdo pride v Republiko Slovenijo z zelo dobrim sodobnim telefonom – spet me ne držati za besedo za konkretno osebno – ta gotovo ni prišel z območja, kjer ni bilo za preživetje, kjer ni imel osnovne človekove pravice do hrane. Ker vemo, da te dobrine nekaj stanejo. Tako da tisti, ki želijo, ki rabijo to osnovno pomoč, bodo verjetno vedno dobrodošli v Evropski uniji. Evropska unija ni multikulti, Evropska unija je kultura s tisočletno tradicijo in ta tradicija temelji na krščanskih koreninah. In res je, krščanstvo spodbuja vedno pomoč posamezniku in sočutje in ne nazadnje tisti del Evrope, ki se nima toliko za krščanskega, v veliki meri temelji na spoštovanju človekovih pravic. Zato si te ljudje želijo v Evropo – ker pomagamo vsem, ki so pomoči potrebni. To razmerje se je verjetno v zadnjih letih porušilo. Lepo je na odboru povedala kolegica Maša Kociper, ko je slikovito povedala, da ko nekdo v tretjih državah, kjer res ni za preživetje, kjer so res težki pogoji, vidi lepote Evrope, ne nazadnje Slovenije – ja, to mu je pred očmi kot sen za njegovo prihodnost. Ampak nekje so meje. Pa ne mislim fizično od države, ampak so meje, da če bomo vse te ljudi, ki bi si želeli, ki bi lahko prišli recimo iz Afrike v Slovenijo, sprejeli, potem bomo vsi obubožali. Če bomo pa uspeli nekaj njim pomagati, nekaj jih tudi sprejeti, tiste najtežje, bo pa zgodba drugačna. V tej smeri, ponavljam še enkrat, v tej smeri gredo tudi dokumenti na evropski ravni. Še enkrat ponavljam, kljub temu da jih je kolegica Kociprova povedala, se pravi direktiva Evropskega parlamenta in Sveta o upravljanju azila in migracij, potem o prevzemanju državljanov zunaj meja, o preverjanju, vzpostavitvi skupnega postopka mednarodne zaščite, dokument o biometričnih podatkih. Namreč, vemo, da je problem enih in istih ljudi v sistemu, ko potujejo pa se vračajo. Verjetno je res težko na tej poti, ampak dopovedati jim moramo ali pa podati sliko kot Evropa, kot Slovenija, da so v Evropi lahko samo tisti, ki začasno potrebujejo pomoč, ali pa tisti, ki jih Evropa res rabi za delo. Ta razmerja so se zaradi gospodarskih razmer Evrope v zadnjih letih tako porušila. Ko ni bilo delavcev na tem področju, na onem področju, potem Evropa ni vedela, ali pa nekateri predstavniki, nekatere države Evrope, kaj narediti. Ker vemo, da je na svetu, če gledamo globalno, čedalje več prebivalstva, v Evropi pa na žalost čedalje manj. Mogoče tudi zaradi te multikulti politike zadnjih, ne vem, 20, 30, 40 let, 50 že ne, ker vemo, po drugi svetovni vojni si je nekako Evropa opomogla, tudi Slovenija. Ne glede na situacijo, kakršna je bila, kruta po drugi svetovni vojni, da je toliko in toliko moških naenkrat država izgubila ali pa to področje, si je potem nekako opomogla. Tako da imejmo pred očmi to zgodbo in to sliko. Če lahko povzamemo skupaj z vsemi – ja, želimo si nekaj takega kot Švica, da bodo pravila jasna v tej naši skupnosti. In potem bo tudi ta dokument kot tisti prvi pri prejšnji točki – veste, kaj? Temelj, še enkrat ponavljam, temelj, da bomo te nesrečne ograje podrli. Ker ne bo, migrantov naenkrat ne bo. To je moja želja. Ker vemo, da so ograje res ena taka slika, ki nam vsem ni v ponos, ampak žalostna zgodba žalostne realnosti. Zato ta dokument podpiram in sem vesel, da tudi ostali nekako vidijo v tem dokumentu eno dobro rešitev. Ne želim delati mednarodnih ali pa, bom rekel, zgodb, ki jih vidijo nekateri v Levici, kako je vse to povezano z orožjem in vojsko. Ne, Nato pa res mislim, da je zgodba, ki je lahko vzor enega sodelovanja ogromnega števila držav na področju varnosti. To je temelj, zaradi katerega je bil ustanovljen. Res je, da je moral v zadnjih letih tudi – no, že kar nekaj let nazaj – posredovati znotraj svojih meja, kar je žalostno, ampak tudi to se nam je dogajalo, tudi Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Željko Cigler, za njim bo razpravljal mag. Branko Grims. Kolega, izvolite, imate besedo.
Predsedujoči, hvala za besedo. Gospod Hojs, kolegice in kolegi! Najprej bi povedal tole. Leta 2019 je minister za notranje zadeve gospod [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne ni bil Koprivnikar. Minister za notranje zadeve Poklukar je dal podatke, to je minister, uradne podatke je dal, koliko nasilja je bilo s strani migrantov, beguncev izvršenega v Sloveniji. Podatki so bili marginalni, zanemarljivi. Predvsem pa so zaskrbljujoči podatki, koliko nasilja, ki je začasa krize covida množičnimi umori v Sloveniji s strani državljank in državljanov Slovenije. To je problem. Rad bi povedal, da mi danes že osem ur govorimo o Zakonu o mednarodni zaščiti, Zakonu o tujcih, skratka, govorimo o enem problemu in ga napihujemo, ki v tem trenutku sploh ni problem oziroma ga je treba obrniti. Sploh ni problem govorim zaradi tega, ker bi se moral ta državni zbor ukvarjati s tem, kako zagotoviti pogoje, da bo lahko slovensko javno zdravstvo ustrezno odgovarjalo na izzive covida, zmanjšalo število smrti. Morali bi se pogovarjati o tem, zakaj se ni zagotovilo domovom za ostarele, da poskrbijo za preživetje starejših ljudi, če obolijo, da ti množično ne umirajo. Ukvarjati bi se morali s socialno, z gospodarsko krizo, ki v glavnih oblikah šele prihajata. Mi pa se ukvarjamo s problematiko, ki jo podatki Evropske unije in tudi medijev prikazujejo popolnoma drugačno. In ko je prej kolega s strani Socialnih demokratov rekel, da bo tresoče dvignil roko za predloge sprememb členov Zakona o mednarodni zaščiti, ki so tukajle pred nami, bom jaz rekel, odločno bom dvignil roko proti takšni diskriminacijski, protibegunski, protičloveški politiki, ki se skozi ta zakon, spremembe Zakona o mednarodni zaščiti predlaga. Prepričan sem, da bo ta zadeva, če bo postavljena pred Ustavno sodišče za ustavno presojo, padla. Med drugim tudi zato, ker tako, kot so sedaj predlagane spremembe, bo prišlo do kršitev ne le ustave pa določenih zakonov pri nas, ampak tudi mednarodnih konvencij, ki jih je Slovenija podpisala. Mi bi danes potrebovali spremembe, ki bi olajšale postopek za vlaganje mednarodne zaščite, s pomočjo katerih bi se beguncem zagotovilo dostojno življenje. Pa ni važno, ali je to otrok, ženska ali pa moški srednjih let, kot je kolegica gospa Bah Žibertova rekla. Gre za ljudi, ne za živali, ki jih strpamo za zidove. Preveč ljudi trpi in umira na poti v dostojno življenje, da bi lahko resignirano sprejeli zdaj ene takšne strahopetne in podle zakonske predloge. Jaz mislim, da moramo mi odpreti vrata in pomagati otrokom, ženskam, starejšim, ljudem iz Jemna, o katerem malo govorimo, samo mediji nas obveščajo, kako ljudje v eni, bi rekel, mednarodni zaroti, vojni, ki ni od Jemna, umirajo, zlasti otroci. In ljudje iz porušene Sirije, od koder, jasno, človek zbeži. Zbežati in biti begunec je za mene človekova pravica, gospod Grims. Namreč, govorim o pravici do življenja. Krščanski demokrati bi morali vedeti, ko izpostavljajo svetost življenja, tu gre za to, da se preživi. Zato ljudje zbežijo in zato so tudi nekoč iz Slovenije bežali ljudje, ko je bila ta ogrožena, ko so bili življenja, njihova varnost, ko so bili tukaj, ogroženi. To nam zgodovina govori. Ker le to jim preostane, edino beg iz vojne, iz nasilja, iz lakote. Zaradi tega ker te bodo iz tvojega političnega ali pa kateregakoli osebnostnega prepričanja obsodili ali celo usmrtili, zbežiš. In kot je bilo rečeno, tudi gospod Grims je rekel, tisti, ki je sprožil te begunske valove, je kriminalec. Res je. Tisti je kriminalec in tistega bi bilo treba obsoditi. To so tisti, ki so na podlagi ponarejenih podatkov sprožili vojno v Iraku in povzročili množične begunce. Podobno se je zgodilo v Libiji, kjer je urejena država, država, kakorkoli je bil tam represivni režim na oblasti – poglejte, kaj se je zdaj zgodilo. Kaj se je zdaj zgodilo? Ne želim zagovarjati nobenega diktatorja, nikakor ne, te stvari je treba odpraviti, diktature, vendar poglejte, kaj je visoko civiliziran razviti svet naredil. Zakaj ljudje bežijo? Zaradi ekoloških pustošenj. Ozonska luknja, s katero nerazvite države niso imele popolnoma nič zraven, ko se je proizvajala, zdaj pa suše povzročajo razpad teh držav, lakoto v njih, revščino in tako naprej. Zato ljudje bežijo. In še tretja točka, zopet se obrnem na kolega Grimsa, rekli ste remigracija. Ja, lahko začnemo o tem razmišljati, ampak pred tem je treba odpraviti vzroke, ki so ljudi prisilili v to, da zbežijo, da preprosto zaščitijo, ohranijo svoje življenje, dostojanstvo sebe in svojih družin. V tem krogu je treba razmišljati. Zakaj število, gospod Hojs, zahtev za zaščito v Sloveniji pada? Podatki o tem govorijo od leta 2015, o tem govori Evropska unija in verjetno bi to morala tudi slovenska Vlada poznati, še posebej vi kot minister za notranje zadeve. Treba se je vprašati, zakaj to število pada. Ker je Slovenija vse bolj neprijazna do ljudi, praktično mrzla država, neprijetna in je ta politika represivna. Namesto da bi se ukvarjali z bistvenimi problemi, ki težijo zdajle državljanke in državljane Slovenije in tudi begunce, pred nas prihajajo predvsem spremembe zakonov, ki pomenijo še večjo nestrpnost in še večje izključevanje, preganjanje ljudi. Takšno politiko je absolutno treba zamenjati. Ne vem, kako dolgo bomo še čakali, da Slovenija dobi svojega Bidna. Ampak poglejte, to bi rad rekel. Če je sodišče v Italiji nedavno ugotovilo, da bi vračanje beguncev, ki so prišli iz Bosne, Hrvaške prek Slovenije v Italijo, v Slovenijo pomenilo, da bi šlo za tveganje, da bi bil vložnik begunec v Sloveniji podvržen nečloveškemu in ponižujočemu ravnanju, da je to razmišljanje utemeljeno – gospod Hojs, nad tem bi se morali mi zamisliti, nad tem bi se moral ta državni zbor zamisliti. Kakšen civilizacijski ugled in mnenje o naši državi nastaja zaradi takšnega ravnanja do beguncev v Evropi in po svetu, o nas? In še enkrat pravim, s takšnim ravnanjem ne kršimo samo človekovih pravic, njihovega dostojanstva in tako naprej, kršimo mednarodne konvencije, ki so podpisane. Slovenija z eno svojo zakonodajo, nasiljem nad begunci in življenjskimi standardi v azilnih domovih izvaja praktično eno preventivno vojno nad begunci. Očitno je namen trenutne vlade preprosto de facto ukiniti mednarodno zaščito beguncev in na to ne moremo pristati. Predlagana zakonodaja, o kateri danes govorimo že od devetih zjutraj, gre v to smer. Kolegice, kolegi, jaz upam, da bomo poslanke, poslanci, ko bomo glasovali o spremembah tega zakona v Državnem zboru, le imeli pred sabo človeka in ne, kako nekomu, ki je prišel k nam po pomoč, opravičeno zagreniti življenje in ga vrniti nazaj v tisto okolje, kjer bo verjetno izgubil, on in njegova družina, življenje. To je glavna poanta in sigurno jaz takšnega predloga zakona ne morem sprejeti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Aleš Hojs. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Gospod Cigler, jaz razumem populizem vaše stranke pa vse, kar tako vehementno predstavljate, pa nimam nič proti, seveda, iščete svoje volivce in tako naprej. Ampak dajmo o številkah, vseeno bi prosil, da govorimo o številkah, ena je ena, ni ena tri. Vi ste v svoji razpravi malo pred koncem trikrat poudarili, kako število prošenj v Sloveniji iz leta v leto pada. To ste trikrat povedali. Verjamem, da niste poslušali takrat na začetku, ko sem predstavljal svoje stališče, zato bom to povedal še enkrat. V povprečju je bilo v letih 2006–2015, v povprečju, v Sloveniji vloženih 330 prošenj za azil. To je povprečje, to pomeni, da je bilo v enem letu mogoče 500, v enem 200 in tako naprej. V letu 2015 je bilo vloženih 277 prošenj za azil, v letu 2017 – za 2016 žal nimam podatka – je bilo vloženih tisoč 399 prošenj za azil, v 2018 je bilo vloženih 2 tisoč 875 prošenj za azil, v letu 2019 je bilo vloženih 3 tisoč 821 prošenj za azil in v lanskem letu kljub covidu, kljub temu da ni bilo takega pritiska, še zmeraj 3 tisoč 548 prošenj za azil. Tako da jaz zdaj ne vem, kje ste vi dobili podatke, da to iz leta v leto pada. Očitno živimo, ne vem, eni ma Marsu, eni na Luni. Jaz verjamem, da je vaša politična agenda drugačna od naše in to čisto legitimno, ampak ne zavajajte s številkami, lepo prosim. Ne govoriti slovenski javnosti, da iz leta v leto padajo prošnje, če je pa tukaj dokazano številka iz leta v leto bistveno večja. To sem povedal tudi na začetku. V letu 2019 je bilo sprejetih kar tisoč 98 odstotkov več prošenj, kot je bilo desetletno povprečje v obdobju 2006–2015. Torej če je bilo tisto povprečje, tako kot sem povedal, 330 pa 2019 3 tisoč 821, je to dejansko tisočkrat več. Samo toliko bi prosil, da govorimo res o ta pravih številkah, potem je drugo, ali smo za to, da pomagamo beguncem iz Ruande ali ne vem kje, to je že stvar druge zakonodaje, po mojem. Pa še to. Od tistih 11 tisoč oziroma teh 3 tisoč 548, ki so zaprosili za azil v lanskem letu, moram reči, da je bilo zanemarljivo, malo žensk in otrok. Ne vem, ali je bilo 10 % žensk in otrok. Tako kot je, mislim da, mag. Grims danes že povedal – kdo se je bolj izkazal v sprejemu beguncev kot Slovenija v tistih letih vojne v Jugoslaviji, ko smo dejansko sprejemali praktično samo ženske pa otroke? Mislim, da je bilo 250 ali 300 tisoč takih, pa smo jih sprejeli brez problema. Težko pa fopamo folk, da je 11 tisoč, 14 tisoč ilegalnih migrantov, od tega je bilo 3 tisoč 500 prošenj za azil in od tega je bila polovica žensk in otrok – ja ni jih bilo. Ni jih bilo. Prišli so tisti, za katere ste rekli, da jim je treba pomagati, zdravi moški srednjih let. Jaz razumem, da je to lahko vaša politična agenda, samo ne tega, bi rekel, predstavljati pod krinko humanitarizma pa tistega, za kar se vsi zavzemamo, to je za skrb za najbolj ranljive skupine, kar gotovo ženske pa otroci so. Mimogrede naj povem, da je, ne naša vlada, ena od prejšnjih, sprejela to, kar obstoječa zakonodaja omogoča, sprejela odločitev, da bo relocirala – zdaj jaz ne vem točno, mi bo Nataša pomagala, koliko je bilo takrat teh sirskih družin [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] 67 družin je bilo trajno preseljenih z območja Turčije oziroma to so bile sirske družine pa danes normalno živijo v Sloveniji, so se – kako naj rečem? – integrirali. Jaz niti ne vem, kakšne vere so, me niti ne zanima, ampak ni bilo nobenega problema. Tudi ta vlada je sprejela pred kakšnimi štirimi meseci, petimi meseci na moj predlog, da tudi mi pomagamo pa sprejmemo štiri otroke z grških otokov. Ni nobenega problema, mislim, da smo vsi toliko zreli in želimo pomagati najbolj ranljivim skupinam, samo ni pa treba, bi rekel, fopati ljudi, da je tamle na slovensko-hrvaški meji množica žensk in otrok, ki jih ne spustimo skozi. To pa ni res.
Hvala lepa. Replika, Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod Hojs, podatki kažejo padanje števila prošenj za azil po letu 2015, le 2019 se je malo povečala številka, a že v letu 2020 je prisoten spet večji padec števila prošenj. Ključno je to, da se je število prošenj iz različnih razlogov zmanjšalo in se ne povečuje. Vi ste sami prej rekli, 3 tisoč 500 je bilo leta 2019 vlog za azil, 87 pa se je ugodilo. To so številke, te številke nam pa same dajejo vprašanje, kaj se dogaja zraven. Hvala.
Hvala lepa za repliko. Mislim, da ste spet nekaj narobe razumeli. Ne vi, ampak [[…]]Poslušajte drugič, da se ne bomo brez zveze prepletali. Podatki, ki jih je povedal minister, najbrž stojijo in so uradni. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima mag. Branko Grims, za njim pa bo kot zadnji razpravljal še Nik Prebil.
Hvala. Seveda se število prošenj za azil povečuje, ne pa zmanjšuje, tako da ne vem, od kod taki podatki. Ta razprava je mene precej spominjala v enem delu na tisto, ko se začne razpravljati o kršitvah prava Evropske unije. Govorili ste veliko o mednarodnih konvencijah in aktih, in to gromoglasno, da je to treba spoštovati. Tukaj se pa strinjava. Prvi, ki bi ga morali na tem področju spoštovati, je dublinski sporazum in potem vse ostalo, kar je nanj vezanih predpisov, bodisi državnih bodisi sprejetih, zavezujočih na evropski ravni. Kajti če bi se to spoštovalo, spoštovani gospod Cigler, potem se nič od tega, kar se je zgodilo, nič od tega, o čemer danes govorimo, sploh nikoli ne bi moglo zgoditi. Namreč, kaj je absurd zgodbe? Nekdo si je v Evropi vzel pravico in suspendiral direktno en del veljavnega pravnega reda kar tako. Zaradi tega so zdaj negativne posledice, zato so se začele masovne ilegalne migracije. Bile so prisotne tudi že prej, ampak ne v taki obliki in niti približno ne v takem številu. In zaradi tega je Slovenija zašla v težave – ker se ni spoštovalo mednarodnih sporazumov, ker se je direktno, zavestno kršilo pravni red Evropske unije. Danes tisti, ki so kršili pravni red Evropske unije, ali pa kot v vašem primeru tisti, ki zagovarjajo kršitev, vpijejo, da je treba spoštovati pravni red. Še več, v Evropski uniji smo že tako daleč, da tisti, ki so protipravno ravnali, ki so sprožili masovno kršitev predpisov Evropske unije, izsiljujejo druge države, češ da so dolžne spoštovati pravni red Evropske unije, seveda tistega, ki njim paše, drugače bodo proti njim uvedene sankcije. Ta pravni red Evropske unije si pa kar sproti izmišljujejo, tako daleč smo. Kdo je edini v Evropi res spoštoval, kolikor se je dalo v tistih razmerah, dublinski sporazum in vse ostalo? Države Višegrajske skupine. Danes se pa na njih pritiska, obenem se pa še mimogrede laže, kdo je sploh begunec. Begunci, ti, ki prihajajo z Bližnjega vzhoda, iz Afrike, so praktično brez izjeme ilegalni migranti in čisto nič drugega, ki jih poganja kot tok denar. Denar, ki ga dajejo za to arabski magnati, arabski šejki, predstavniki špekulativnega velekapitala tipa Soros in vsi ostali. In seveda znotraj peta kolona v Evropi, ki to vse podpira, ker v teh vidi, in se ji kar svetijo oči, nove begunce in tudi možnost zaslužka. In da ne bi kdo opazil, kaj delajo, se nato velikansko govori o človekovih pravicah pa ne vem, o čem vsem še. Protipravno vdreti na ozemlje ene od članic Evropske unije, v našem primeru konkretno Slovenije, ni nobena človekova pravica. To je navaden kriminal. Stvari je treba že končno postaviti na pravo mesto. To je kršitev prava Evropske unije in kršitev prava Republike Slovenije. Na tej osnovi ti ne moreš uveljavljati nobene bonitete. To si je nekdo kar izmislil, zato ker mu je pasalo, zato da se ne bi videlo, ker je sam prej sprožil kršitev evropskega reda, da se ne bi opazilo, kaj je v resnici naredil. In potem govorite o konfliktih. Če sem si prav zapisal, 69 držav sveta da je v konfliktu. Veste, kje so najbližji konflikti? V Evropski uniji, v Franciji pa potem lahko recimo pogledamo tudi Švedsko. To so najbližji stalni konflikti, čeprav se prikrivajo pred javnostjo. Tam imaš no-go cone, na Švedskem jih je več kot 50, v Franciji jih je manj, ampak so pa mnogo večje kot tiste na Švedskem. Tja si vojska ne upa iti, kaj šele policija, niti z oklepniki več ne. Tako daleč je že to. Ko so v Franciji šli v eno od predmestij, velikih, mimogrede, kot Slovenija, policisti z oklepniki, policisti, so nanje streljali s protioklepnim orožjem težkega kalibra. In potem niso šli več. Potem so se pogovarjali, ali bi poslali prav vojsko, pa še od tega so rajši kar odstopili, zato da se delajo, kot da je vse v redu. Pa ni v redu! Ampak ali veste, kdo to sproža, te konflikte? Radikalni islam. Ilegalni migranti, ki se jih potem razglasi za uboge begunce in so se dobro zorganizirali pa še povezali v različne kriminalne združbe v veliki večini, in so se oborožili, so lepo naredili svoje no-go cone in tisti danes sprožajo te konflikte navzven. Točno v nasprotju s tem, kar ste vi zdajle tukaj govorili. Sploh pa je to sprenevedanje že višek vsega. Kdo pa razbija po evropskih ulicah ali pa, če želite, zdajle po ameriških, ko ste si tako prizadevali za izvolitev Bidna? Kdo je razbijal? Kombinacija Antife, njihovega protibelskega rasističnega derivata BLM, in potem radikalni islam v sodelovanju. Kdo je razbil Hamburg? To ni nič novega. To je bilo že dve ali tri leta nazaj. Je bil tak, da sem slike kazal, jih grem lahko iskat gor, da so še na eni od televizij objavili, da sem kazal slike iz Sirije. To je bil Hamburg! Razdivjana Antifa, levičarji v sodelovanju s skrajnim islamom, z roko v roki so se drli »allahu akbar« pa razbijali, uničevali mala podjetja, ogrožali življenja ljudi, ogrožali varnost ljudi. In vi boste govorili o miru in o človekovih pravicah? Kdo pa je Biden? Zakaj je bil Biden zdajle priguljufan? Saj ni bil izvoljen, izgoljufan je bil. Ja zato da bo vojna. Zato ker je bil Trump edini, ki nobene vojne ni zanetil. Ali veste, kaj to pomeni? Vsa tista kamarila, ki služi z ilegalnimi migracijami – ker to je pošastno velik biznis, s človeškimi življenji, s človeško prihodnostjo, pošasten biznis, ogaben – je rabila en izgovor, nobene ta velike vojne ni bilo več, jo bo treba zanetiti, zato da se bo spet pognalo mehanizem. Kam pa bodo šli ti ljudje? Mislite, da bodo šli v Ameriko? Ne, v Evropo bodo šli, ker je Evropa blizu. In nekaterim se oči svetijo, spet bodo zaslužki in spet bodo flancali o ubogih beguncih, zraven pa sami delajo tisto, kar potem na koncu pripelje do vojne. Mimogrede pri vojnah, omenili ste Libijo. Ali veste, kdo je zakuril vojno v Libiji? Ni je Nato ali pa Amerika, tako kot ste nekateri govorili, tam sta lepo Italija pa Francija bili prvi, ki sta bombardirali cele tedne, potem se je to šele razvilo v konflikt. In danes tisti, ki so to sprožili – potem imajo zdaj seveda svoje zagovornike v Bruslju – pravijo, zdaj naj bo pa to solidarnost. Kakšna solidarnost? Kar ste skuhali, pa pojejte. To je zdaj tisto, s čimer se soočamo, in zaradi tega pravim, da je popolnoma nevzdržna ta logika, po kateri je evropska solidarnost do tistih, ki so povzročili nekje en konflikt, nepotreben, neumen. In po drugi strani tisti, ki so si potem vzeli celo to pravico, da so sami suspendirali kar tako en del pravnega reda Evropske unije, zdaj zahtevajo od Slovenije, zdaj bodite pa vi solidarni in prevzemite en del bremena, ki smo ga mi naredili. Ja seveda! Še celo tako daleč je, da so tudi v aktih, ki so jih predlagali, tudi v tem zadnjem paktu o migracijah, notri predvidene sankcije, če ne boš pristal na to izsiljevanje, in to kakšne sankcije! Toliko daleč je. Zato sem povedal, da bi bila edina prava, resnična evropska solidarnost solidarnost pri remigraciji, ko je treba te ljudi vrniti tja, od koder so prišli, ker se izkaže, da nimajo pravice do azila. Seveda, ker gre za masovno zlorabo, jih je treba vrniti. Tam smo majhne države v precej slabem položaju, ker nimaš vzvodov, da bi matično državo prisilil, da te ljudi nazaj vzame, njej pa to ni v interesu in jih nočejo jemati nazaj. Ali sploh veste to, da so nekatere države, tudi ravno tiste, iz katerih največ trenutno dajejo vloge za azil v Sloveniji, enostavno izpraznile zapore in so ljudem rekle, ali boste še naprej v zaporu ali pa pojdite skupaj s temi v Evropo? In so se na ta način lepo rešile najbolj problematičnega dela svojega prebivalstva. V Evropi pa vedno znova najdeš peto kolono, ki začne, joj, pridite, ubogi begunci. Potem se pa čudimo, zakaj se potem organizirajo kriminalne združbe, zakaj se potem organizira vse tisto, kar ogroža vse okolje. Ja zaradi tega, ker je pač treba stvari pogledati in imenovati s pravim imenom. Ampak za to je treba to odgovornost zbrati. Rečeno je bilo tudi, da preganjajo nekatere zaradi vere. Preganjanje zaradi vere. Veste, edini, ki se jih danes na svetu sistematično, načrtno preganja, zasramuje in iztreblja, so kristjani. Edini. In pri tem pregonu kristjanov so najbolj aktivni radikalni muslimani. Zato sem prej govoril, da je en problem, ki je žal neločljivo povezan s temi ilegalnimi migracijami, tudi radikalna islamizacija Evropske unije in Evrope nasploh. To nima nobene zveze z raso – ker se potem takoj začne limati, a, rasisti pa isti pa ne vem kaj. To nima nobene zveze z raso. Tisti, ki to govori, nima pojma o izrazih ali pa naklepno zavaja. Tudi če je nekdo tukaj pa da se ga oprime ta ideologija, da se radikalizira, je ravno isti problem kot tisti, ki prihajajo. To sploh zveze nima z raso, ampak problem je, kako se tega znebiti. Kajti deradikalizacija, o kateri se silno veliko govori, je praktično vedno neuspešna. Tega vam pa ne povedo. Koliko primerov je bilo tudi direktno vpletenih pri teh najhujših terorističnih dejanjih, ki smo jim bili priča v zadnjih letih na evropskih tleh, ki so jih storili ljudje, ki so bili uradno uspešno deradikalizirani! Ali so jih prav storili ali so bili pa neposredno udeleženi pri tem, ker deradikalizacija pri tej ideologiji praktično ni uspešna. In to je problem, s katerim se soočamo, in zaradi tega sem opozarjal, da če to preplavi Evropsko unijo, ne bo poti nazaj. Žal je en del Evropske unije že na precejšnjem delu te poti, da do tega tudi pride. Pred tem nas ne opozarjajo samo ljudje znotraj Evropske unije, ne boste verjeli, pred tem nas opozarjajo celo tam, od koder ti ljudje prihajajo. Ko je bil takrat še kot član Evropske unije predsednik vlade Velike Britanije na obisku v Libanonu, so govorili tudi o migrantih. Kar poglejte si, dve leti nazaj mislim, da je bilo to, približno. Govorili so tudi o ilegalnih migrantih, ki masovno odhajajo v Evropo. In tam so Libanonci opozarjali Evropejce, konkretno v danem primeru predsednika vlade Velike Britanije, da je najmanj 2 % tistih, ki odhajajo na pot, dokazano radikaliziranih in celo povezanih že bodisi z ISIS bodisi z Al Kaido. In so rekli, vi se ne zavedate, kaj to pomeni. Ker ti radikalizirani, povezani potem pritisnejo na vse ostale in povzročijo tudi pri njih radikalizacijo, ker se ljudje pač na ta način prilagodijo. Ker ti so prvi na udaru, njihovi lastni ljudje, potem se začne pa to kot rak širiti navzven in ima vse tiste slabe posledice, ki jih ne bi smelo imeti. Ne misliti, da je Slovenija pred tem varna. Če kdo to misli, naj se spomni, da smo že postali izvozniki radikalnega islama. V Frankfurtu je bil zadnjič aretiran – samo to smo izvedeli, še danes ne vemo z imenom in priimkom, kdo je to bil, vsaj jaz tega ne vem – nekdo, o katerem so pisali, da je državljan Slovenije. Jaz sicer verjamem, da ni bil to ne Gorenjec Jože z Brezij ne Dolenjec Janez iz Šentjerneja, ampak bil je državljan Republike Slovenije. Vsa Evropa je o tem pisala, ker je grozil z razstrelitvijo na letališču, s terorizmom in je iz tega nastal izjemno velik problem. In problem, še enkrat poudarjam, radikalizacije je, da je deradikalizacija praviloma vedno neuspešna. To je kot tisti Murphyjev zakon – ko zatrobi vojaška trobenta, je vsa pamet v trobenti. Približno tako to deluje. Poleg tega morate vedeti, da radikalen islam samega sebe getoizira. Zaradi tega prihaja do vseh tistih zločinov, o katerih se zadnje čase nič več ne govori, vse je prikrito pod to veliko zgodbo o koroni, ampak se dogaja. Pa še kako se dogaja. Zločini nad otroki, nad deklicami pa potem nad mladimi v Nemčiji in potem na Nizozemskem, Danskem, Švedskem in tako naprej, o Franciji sploh ne govorim. Namreč zakaj? Radikalni islam ne prenese, da se otrok poveže s komerkoli izven območja radikalnega islama, ki ga starši ne priznavajo kot dovolj radikalnega islamista. In če otrok to naredi, potem sledi zločin iz časti, kot se temu reče, in potem bereš, kako so hčerko dobesedno privezali na električni vod in jo z elektriko umorili, pa še vse druge stvari, da ne govorim, ker so še hujše od tega, kar sem zdajle povedal. Ampak o tem se zdaj ne piše in ne govori. Tudi o tem, kdo koga kje z nožem in podobno, to sploh nikogar več ne zanima, ker se noče slišati. Ampak, gospe in gospodje, jaz povem še enkrat tisto, kar sem že stokrat povedal: korone se bomo znebili, verjemite, kmalu, tako ali drugače, ampak radikalnega islama, če preplavi Evropo, se pa nikoli več ne bomo znebili. Civilizacije ne bo več, je ne bo, ker je ne more biti. Kdor v resnici pozna šeriatsko pravo, ve, da je popolnoma nezdružljivo z modernim pojmovanjem človekovih pravic – ravno to, o čemer imate toliko povedati. Tam ženska, otrok ne pomeni nič, nula. Ženska je vredna četrtino moškega. Da ne govorim o vsem ostalem. Zaradi tega se je seveda tega treba zavedati, kadar se odloča o teh stvareh, in to tudi upoštevati. Zakon, ki je pred nami, je korak v pravo smer, o tem ni nobenega dvoma. Postopke omogoča pač v hitrejši obliki, pa vendarle zagotavlja še vedno vso tisto obravnavo, individualno obravnavo in vse ostalo, kar seveda določa evropsko pravo. Kdor trdi, da ta zakon ni usklajen z evropskim pravom, oprostite, ne pozna evropskega prava. Jaz celo trdim ravno nasprotno – da je še manevrski prostor znotraj evropskega prava in znotraj pravne prakse evropskih držav, ki bi jih veljalo posnemati in zaostriti mnoga določila, ki so zdajle v tem zakonu. Če bo za to možno seveda doseči soglasje, kar bi bilo dobro. Zakaj? Ker vse sosednje države, vse glavne, ciljne države Evropske unije, dajte vendar pogledati, so to že storile. To pomeni, da je Slovenija na nek način postala zdaj obljubljena dežela in žal tudi ciljna država. In to se vse bolj dogaja. Problem je pa seveda tudi, kdo potem pri nas v resnici prosi za azil – Maroko pa Alžirija. Ali veste to, da so po neki raziskavi, ki so jo naredili – pa ne pri nas, mislim, da je bila na Švedskem, če se ne motim, ali nekje na severu narejena, lahko poiščem – ravno Maročani najbolj problematični, od teh, ki prihajajo, poleg Eritrejcev. Seveda, problematični po tem, kar se zgodi, ko jih enkrat spustiš na svoja tla. Če kdo misli, da si Slovenke in Slovenci ne zaslužijo živeti varno, potem sploh ne razume več niti prava niti tega, kaj je človeška etika in morala. Ne more imeti noben tujec prednosti pred lastnim državljanom. In zato pri teh dilemah v resnici gre. Tukaj se je kar začelo pripisovati eni skupini ljudi, ki so v resnici samo čisto navadni ekonomski migranti, pa še plačani so za to, kar počnejo, lastnosti, ki jih nimajo – da so to neki ubogi begunci in da se, ne vem, zdaj rešujejo. Pri tem se pa seveda naklepno zamolči, da ti ljudje gredo preko varnih držav, mnogi celo prihajajo iz dokazano varnih držav. Pa vendarle se to kar pelje naprej in se iz tega dela cel projekt, kjer potem vsi služijo. Služijo tisti, ki jih sprejemajo, služijo nevladniki, ki zahtevajo za svojo pravno pomoč in ne vem kaj, trud za humanizem, denar davkoplačevalcev, služijo potem tisti, ki jih transportirajo, služijo tisti, ki jih sprejemajo, če se nekje ustavijo, služijo tisti, pri katerih prebivajo, kar spet plačajo potem davkoplačevalci, služijo seveda sodišča, ki so mimogrede prezaposlena. In je to eden od razlogov, da so sodišča prezaposlena – zaradi vseh teh postopkov v Evropski uniji, zdaj govorim kot celoti. Potem služijo tisti, ki jim tam svetujejo, služijo odvetniki, ki jih spet država plačuje za pravno pomoč, pa spet služijo tisti nevladniki, ki skrbijo za zavlačevanje postopkov. Skratka, na koncu imajo vsi od tega profit, vse to pa plačujejo davkoplačevalci. Na to se pa pozablja. Tisti ljudje, ki so v resnici temelj moderne države, mali, srednji podjetniki, davkoplačevalci, državljanke, državljani. Tisti, ki bi jim morala država zagotavljati maksimalno kompetitivno okolje, tisti, ki bi imeli s svojimi družinami vso pravico živeti mirno in uživati blaginjo tega, kar ustvarijo, tisti pa vse to plačajo na koncu. A to je pa pošteno? Pa lepo vas prosim! To ne samo, da ni pošteno, ampak je sprevrženo do konca. In kam potem to pripelje? Krasen je švedski primer. Iz Švedske se podjetniki, tisti, ki imajo le možnost, masovno izseljujejo. Absurd je pa že, da se mnogi med njimi tudi izseljujejo na Poljsko, če ne veste tega. Zakaj? Zaradi tega, ker tam živijo varno. In zakaj na Poljskem živijo varno? Zaradi tega, ker tam ni ilegalnih migracij s področja radikalnega islama, kajti to je problem. Pa ne mi govoriti o beguncih. Poljska je sprejela največ beguncev v Evropski uniji, ali to veste? Ampak to so bili pa pravi begunci, tisti, ki so potrebovali zaščito zaradi vojne, ki so jo proruski vojaki sprožili znotraj Ukrajine. Milijon in pol teh beguncev so sprejeli v Poljsko in so se tisti tam lepo integrirali, ker gre za podobno kulturno okolje in za podobno izhodišče, ko gre za vrednote, za vse ostalo. In seveda, to so bili predvsem pravi begunci, to niso bili navidezni begunci, kot mi zdaj govorimo. Zaradi tega sem opozoril, da je v teh primerih, ki so tisto, kar je predmet današnje razprave, se pravi za področje radikalnega islama, edina prava rešitev in edina prava evropska solidarnost remigracija, vrnitev ilegalnih migrantov tja, od koder so prišli. Ko bo Evropa na tej točki, da bo celotna Evropska unija pomagala tudi Sloveniji in vsem drugim državam s svojega območja pri remigraciji, pri vračanju ilegalnih migrantov, ki niso upravičeni do azila, takrat bomo pa res lahko govorili spet o evropskem pravnem redu in o evropski solidarnosti. Do takrat je pa to samo fikcija, žal. Za konec. Prej je bilo rečeno, ko bomo glasovali, bomo imeli v mislih, v ospredju človeka. Absolutno se strinjam in zagotavljam, da ko bom glasoval, bom imel v ospredju človeka, državljanko, državljana Republike Slovenije, žensko, otroka, ki si zaslužijo, da živijo v blaginji, ki si zaslužijo, da živijo v miru, ki si zaslužijo, da živijo varno. Naša prva in temeljna naloga je, da jim to zagotovimo. In zapomnite si, nobena pravica nobenega tujca ne more biti nad pravicami slovenskih državljank in državljanov.
Hvala lepa. Na vrsti je še zadnji razpravljavec kolega Nik Prebil. Izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala, podpredsednik. Lep dober večer še enkrat vsem skupaj! Najprej bi mogoče o delu, kjer je minister na začetku, ko je bilo konec stališč, odgovarjal oziroma pojasnil nekatera dejstva, in sicer tista, ki se nanašajo na mladoletnike prosilce za mednarodno zaščito. Jaz sem v stališču poslanske skupine jasno rekel naslednje: »Nadalje predlog zakona vsebuje rešitev, v skladu s katero se v primeru dvoma o mladoletnikovi starosti odredi izvedeniško mnenje še pred podajo prošnje za mednarodno zaščito. Zakon namreč za mladoletnike brez spremstva predvideva tako dodatna postopkovna jamstva kot tudi prilagojene sprejemne pogoje. Z vidika varnosti ostalih mladoletnih v azilnem domu in z vidika varnosti, ustreznosti nastanitve in postopka vodenja je to ustrezno. A vendar ste vnesli določbo, ki pravi, da mladoletna oseba na osebnem razgovoru pri uradni osebi s seboj ne bo smela imeti spremljevalca.« To je bilo to. In potem sem povedal še primer. Minister, vi ste rekli, da to ne drži, da bo vsak otrok lahko imel s seboj starše. Ampak tukaj sta dve zelo različni zadevi. Govoril sem namreč o mladoletni osebi brez spremstva, torej tisti, ki pride brez staršev, bodisi jih nima bodisi se je vmes izgubil. In 14. člen zakona jasno pravi, »s spremembo drugega odstavka 37. člena«, »v četrtem odstavku se s črtanjem možnosti, da je na zaprosilo lahko na osebnem razgovoru prisotna tudi oseba, ki si jo v pomoč in podporo izbere prosilec«. Jaz iz tega sklepam, da si mladoletna oseba, ki je brez staršev ali sorodnikov, po novem po vašem ne bo smela izbrati nekoga, ki bo prisostvoval na razgovoru, ob tem, ko se odloča o tem, ali ji bo dodeljena mednarodna zaščita ali ne. In lahko gre tudi za otroka, za nekoga, ki je preživel travme na tej poti, s katere je prišel, in po našem mnenju je neprimerno in nesprejemljivo, da se otroci zagovarjajo, tako rečeno, da bi dobili mednarodno zaščito, ker tudi otrokovo življenje je lahko na tej ravni ogroženo brez kakršnegakoli spremstva. Seveda če gre to na njihovo željo. Ampak v redu, nadaljujeva. Res je, da se danes že bolj ali manj ponavljamo, ne nazadnje se Zakon o tujcih, ki smo ga obravnavali kot prvega, in Zakon o mednarodni zaščiti povezujeta. Gre za tematiko, ki je izredno široka, ki jo obravnavamo že vrsto let, dobesedno, a vendar je potrebno omeniti, kako teče ta postopek za pridobivanje mednarodne zaščite. Vsak tujec, ki vstopa v našo državo, mora izraziti namen za vložitev prošnje za mednarodno zaščito. Zakon jasno določa, da od podaje namere do vložitve prošnje za mednarodno zaščito tujec ne sme biti odstranjen iz države. Tudi to je spoštovanje tiste zakonodaje, o kateri je prej govoril kolega. V primeru, da gre za nezakonit vstop, se prekršek nezakonitega prehoda državne meje torej prekine do postopka zaključka mednarodne zaščite. Torej, po zakonu, nacionalnem zakonu, ki ga imamo sprejetega v naši državi, se jasno kaže, da je mednarodna zaščita, če rečemo temu tako, pred prekrškom nezakonitega prehoda državne meje. No, seveda gre potem postopek naprej, kjer je zagotovljeno sodno varstvo, kjer se odloči, ali je nekomu takšna mednarodna zaščita tudi dodeljena ali ne. Ko policisti ujamejo nekega tujca, z njim ravnajo v skladu z Zakonom o tujcih, to sem tudi že prej jasno povedal. No, in ko nekdo poda namero, zgolj namero, da bo podal mednarodno zaščito, bi organi takoj morali z njim ravnati po Zakonu o mednarodni zaščiti. Tukaj pa, vsaj po tem, kar slišimo po medijih, in po tem, kar govorijo tudi strokovnjaki za priseljence in tujce, slišimo, da Ministrstvo za notranje zadeve že sedaj neutemeljeno in brez pravne podlage te, ki izrazijo namero za mednarodno zaščito, obravnava po napačnem zakonu, torej po Zakonu o tujcih, in to nalašč, da bi jim onemogočili dostop do pravnega svetovanja za to, da bi prišlo do neke kvalitetne izdaje. Mene samo zanima, minister, kaj je na tem. Ne bom se prerekal z vami niti vam ne bom ničesar očital, želim pa imeti informacijo. Ja, kolega Grims, jaz se z vami popolnoma strinjam, spoštovanje pravnega reda Slovenije in Evropske unije je na prvem mestu, ampak fajn bi bilo, če to začnejo spoštovati organi v naši državi, pa vidimo tudi, da v vaši vladi marsikdo tega ne spoštuje, žal. Kolega je govoril še prej v tistem svojem stališču poslanske skupine tudi, da se z novim paktom o migracijah in azilu legalizirajo določene stvari za nazaj. Enako bi lahko jaz rekel o tem delu, ko se zdaj pojavljajo očitki, da že zdaj policija uporablja postopke, ki niso legalizirani – ravno ta sprememba Zakona o mednarodni zaščiti bi pravzaprav omogočila, da so takšni postopki, ki jih vodi policija, seveda na zahtevo internih navodil Ministrstva za notranje zadeve, legalizirani. In ja, gre za denar, sigurno gre za denar, ampak ne gre za denar teh nezakonitih migrantov, ampak gre za denar organizacij, ki te migrante tihotapijo in izkoriščajo. Strinjam se, ja, to je kriminal in na vas je, da ga kaznujete. Strinjam se tudi, da je vsak vdor potrebno procesirati, tako kot je govorila kolegica, vsako nasilje, vsako zlorabo našega pravnega reda je treba sankcionirati in to je povsem jasno. Če se pa to ne zgodi, pa mislim, da je krivda na nekom drugem. Odobrenih prošenj za mednarodno zaščito je relativno malo. To smo danes slišali. Sicer je postopkov veliko, a po podatkih večina nezakonitih migrantov Slovenijo tudi zapusti, marsikdo še pred koncem postopka. Kolega Grims je tudi govoril, da Evropska unija ne bo storila nič, da je to vse brez zveze. Jaz ne vem, saj Vlada se lahko odloči pa, ne vem, izstopimo iz EU, če je to tako hudo, če ta EU ne bo storila nič in je to vse brez zveze. Ko govorimo o nekaterih členih – ki se po našem zdijo daleč od tega, da je vse narobe, tega ni nihče nikoli rekel, ampak o členih – ki kažejo neke vprašljive zadeve in neke sporne določbe, ko smo recimo govorili tudi o kršenju javnega reda in miru, se strinjam, da je potrebno uvesti neke sankcije, potrebna so tudi jasna pravila. Naš očitek je bil namenjen temu, da zdaj vi dodajate kršenje javnega reda in miru kot begosumnost in to pač ne gre skupaj. Ne gre skupaj z nekega logičnega vidika niti ne gre skupaj z nekega pravnega vidika. In kolikor je meni znano, so na to opozorili številni, tudi pravosodno ministrstvo. Kar se pa tiče Hrvaške, spoštovani minister, se mi zdi, da ste danes prvič, čeprav ste rekli, da ste že večkrat, javno izrazili oziroma nekako nakazali, da Hrvaška slabo izpolnjuje svoje obveznosti. To je to, kar jaz ves čas govorim in zaradi česar sem bil tudi kritičen, ko je pretekla evropska komisija, kjer je pač Hrvaška imela dobre diplomatske povezave, prišla do pozitivnega mnenja, da Hrvaška vstopa v notranji šengenski sistem. Jaz sem sicer mnenja, da se to verjetno ne bo prav kmalu zgodilo, a vendar če bi Hrvaška svoje obveznosti in tiste stvari, ki jih je obljubila, storila tako, kot naj bi jih storila, verjetno takšnega, če rečemo, velikega števila nezakonitih migracij skozi Hrvaško v Slovenijo tudi ne bi imeli. Zato se tudi strinjam, da bi bilo potrebno definirati mejo Evropske unije, to sem, minister, že povedal tudi na odboru za notranje zadeve, jasno je treba določiti, kaj je zunanja šengenska meja in kaj je zunanja meja Evropske unije. Tukaj je ključna tudi vloga Frontexa, ki mora na zunanji meji Evropske unije bolje sodelovati in tam ukrepati, ko je to potrebno. Zdaj pa mogoče samo še zaključek. Moram se odzvati na preteklo razpravo kolegice Anje Bah Žibert, čeprav ne bi zdaj rad sprožil nekih dodatnih odzivov in polemik. A vendar je kolegica polemizirala s stališčem stranke LMŠ in določenimi osebami, ki se tukaj ne morejo zagovarjati, kar je nekako direkten napad na našo politično skupino. V LMŠ je vedno na eni strani skrb za varnost in na drugi strani solidarnost. Zato vsekakor, ja, slovenski državljani morajo biti varni in na prvem mestu je naša država. To dvoje se nikakor ne izključuje, ampak se dopolnjuje. V naši stranki, za razliko od vaše stranke SDS, ne vlada neko enoumje in člani vsekakor imamo do nekaterih vprašanj malenkost drugačna stališča, ampak se pogovarjamo, sodelujemo in se tudi uskladimo. Po mojem mnenju je to temelj demokracije. Ljudje se na dolgi rok ves čas učimo, načeloma skozi leta dobimo tudi neke nove izkušnje, dodatne informacije in tudi spoznanja, ne nazadnje se lahko tudi stališča skozi leta spremenijo. Jaz mislim, da je zdaj to samo za pohvaliti. Videti pa je, da so tudi ljudje oziroma člani vaše stranke prepoznali neko zmotno razmišljanje in jo tudi zapustili. Tako je, ko ljudje razmišljajo s svojo glavo, meni je prav žal, no. Toliko za danes. Podpredsednik, hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej bom dal repliko kolegu Grimsu, minister, potem boste pa vi zaključili. Izvolite, gospod Grims.
Hvala. Ne vem, kako ste vi, spoštovani kolega, razumeli to, ko sem opozoril, da bo praktično nemogoče doseči konsenz pri temeljnih vprašanjih glede migracij, dokler so v Bruslju tisti, ki so te ilegalne migracije v masovni obliki, s katero se danes soočamo, dejansko povzročili. Seveda je obstoj Evropske unije v slovenskem interesu, Slovenija je izvozno orientirana, je vezana na te države. Vendar ne za vsako ceno. Ampak to seveda pomeni, da si moramo prizadevati, da spravimo evropske institucije v najboljši možni meri v tako obliko in v tak način delovanja, da bo spoštovan evropski pravni red, in to dosledno. Kajti če čemu do konca nasprotujem, in to brez izjem, mi je čisto vseeno, če je to gospa Merkel ali pa kdorkoli drug, je to, da si nekdo lahko znotraj Evropske unije na eni odločilni funkciji dovoli samovoljo. Kajti suspenz prava, dela prava Evropske unije, konkretno tudi dublinskega sporazuma, je pravna samovolja, ki je nedopustna. In to ravno krepi tiste sile, ki Evropsko unijo trgajo narazen. Še več, potem se pa poskuša vse to zamegliti in prikriti s tem, da se spet vsiljuje tiste rešitve, ki bi za nazaj legalizirale ali pa vsaj delno razbremenile tiste, ki so si s to samovoljo dovolili storiti nekaj protipravnega. In potem se vsiljuje kvote in vse drugo, o čemer moramo žal tudi danes govoriti. Tudi to krepi tiste sile, ki trgajo Evropsko unijo narazen, zato je treba storiti vse, da se stvari uredijo tam v centru, da se uvedejo take poti odločanja, da kaj takega ne bo več mogoče, in po drugi strani, da se prizna tisto individualnost, tisto subjektiviteto vsem, ki sestavljamo Evropsko unijo, da imamo potem realno možnost, da sami odločamo o sebi in da se predvsem sami opremo na lastne sile. Na nikogar se ne moremo zanašati v tej zgodbi, lahko se zanesemo samo sami nase in seveda storimo vse, da se prej ali slej Evropska unija usmeri drugače, v tisti smeri, ki bo omogočala vsem varnost, blaginjo in razvoj tudi v bodoče.
Hvala lepa. Zdaj pa prehajamo še v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še minister Aleš Hojs. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Jaz bom res kratek, ker smo bili res dolgi danes, vseeno pa se mi zdi prav, da v teh nekaj minutah poskušam gospodu Prebilu še na to odgovoriti, ker se mi zdi, da se glede na njihovo razpravo morda vendarle obeta, da bi lahko prispevali kakšen glas tudi za ta zakon. Gospod Prebil, vi ste govorili o nezakonitih postopkih policije. Najprej moram reči, da sam nimam nobenih informacij, da bi policija delala kakršnekoli nezakonite postopke, celo večkrat. Saj v bistvu ste tudi pohvalili policijo. Reči moram, da od trenutka, ko nekdo reče azil, od tistega trenutka naprej policija obravnava tega človeka po Zakonu o mednarodni zaščiti. Nikakor ni mogoče trditi, da bi kogarkoli spregledali ali pa da bi nekoga tretirali po Zakonu o tujcih, če je povedal, da želi azil. To gre avtomatično in tukaj je potrebno policiji zaupati in jaz ji zaupam. Kar se tiče spremljevalcev oziroma otrok, ki prihajajo sem brez spremstva, ste pravilno prečitali ta del osnutka zakona oziroma predloga zakona, ampak glejte, ravno temu smo se želeli izogniti. Nekdo, ki ni tukaj s starši, ki nima starša zraven, ki pride sam, avtomatično dobi s strani naše države zakonitega zastopnika. Torej ne tega, da si bo sam mladoletni izbral nekoga, ki mu je prej, recimo ko ga je sprovedel do sem, se pravi tihotapec, povedal, ko boš pa tja prišel, boš pa povedal, da sem jaz tisti tvoj zastopnik pa bom jaz zraven sedel pa ti bom jaz povedal, kaj boš povedal. Ne. Ravno zaradi zaščite otrok dobi ta otrok zakonitega zastopnika, ki mu ga dodeli CSD, torej slovenski CSD. To se pravi, da imamo tam usposobljene ljudi, verificirane ljudi, kompetentne ljudi in nič ni prepuščeno naključju. Daleč od tega, da bi ta mladoletnik bil tam sam ali pa da ne bi imel zastopstva, ima ga, z naše strani dodeljenega. Za zaključek pa še Hrvaška. Morda sem prvič bolj jasno to povedal tukaj v parlamentu, to povem vsakič precej jasno tudi na evropskem forumu ali pa v bilaterali, to sem nazadnje povedal tudi hrvaškemu notranjemu ministru, tukaj pač nima smisla, da karkoli skrivamo ali kaj takega. Je pa seveda potrebno na nek način vzeti v bran njihovo stališče ali pa tisto, kar tudi javno povedo. Tudi v Hrvaško ne padejo ti migranti z neba, pridejo iz Bosne ali pa iz Srbije. In Hrvati so že večkrat povedali: »Če bi mi imeli podatke, da je glavni migracijski tok čez Albanijo ali pa čez Črno goro, torej neevropsko državo, potem bi lahko rekli, okej, Evropa nič s tem nima.« Če pa je glavni migracijski tok teh, ki so danes v Bosni ali v Srbiji, tisti, ki prihaja iz Grčije ali iz Bolgarije v Srbijo ali pa iz Romunije tja, pa na nek način upravičeno rečejo: »Glejte, mi moramo zadevo zaščititi na zunanji meji. Ne se samo na nas jeziti, ker ne delamo vseh stvari dobro, če bi Grki dobro delali pa Bolgari pa Romuni in tako naprej, teh ljudi sploh tukaj ne bi bilo.« In na nek način imajo prav. Kar se tiče Frontexa, bom pa zelo vesel, ker vem, da ste tudi vi v teh parlamentarnih odborih oziroma skupščinah, če boste pomagali. Namreč, zakaj? Problem je v tem, da Frontex ne more nikamor, če država s tem ne soglaša. Jaz sem že večkrat rekel, pa dajmo Frontex v Hrvaško, in to bi bila po mojem zelo dobra rešitev. Jaz jih takoj vzamem na našo južno mejo, brez težav, Frontex. Ampak Hrvati pa niso za to. Hrvati pa vseskozi trdijo, da oni sami obvladujejo migracije, in na žalost je zadeva taka, da Frontex nima mandata, kjer bi nek forum na Evropi rekel, ta formacija, Frontex, gre na mejo z Bosno v Hrvaško. Za razliko od recimo Grkov , ki so zelo veseli Frontexa pa so ga rade volje sprejeli, pa verjetno tudi še kakšna druga država, so Hrvati zaenkrat na drugem stališču. Verjetno pa je težko zelo hitro izpogajati, da bodo mandati Frontexa lahko podeljeni brez soglasja države članice, kamor se Frontex namenja oziroma napotuje. Tako da verjetno bo tukaj tudi vaša pomoč v smislu tega na evropskem parketu oziroma podpore, da bi morda Frontex nekoč imel drugačen mandat, zelo dobrodošla. Hvala.
Hvala lepa. Ni replike, bomo pa delili čas, če želite. [[Da.]] Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati. Ugotavljam, da je še interes. Besedo bo dobil Nik Prebil, 5 minut. Minister, samo sprašujem, ali boste želeli vi še v zaključku kaj reči. [[Da.]] Okej, moram vedeti. V redu. Nik Prebil, 5 minut, potem pa dobi besedo še minister.
Hvala lepa, podpredsednik. Samo en kratek odziv, ker replika ni bila mogoča. Minister [[…]]Čakajte, samo sekundo, tu sem si zapisal zadevo. Ko govorimo o mladoletnikih, o tem, kar ste zdaj povedali o tem členu – v zakonu to ne piše tako jasno, kot ste zdaj povedali, zato pravim, da so določene stvari vprašljive, in ravno takšna razprava je potrebna, da zadevo razjasnimo. Se pa bojim, da ste me mogoče mičkeno narobe razumeli, ko sem govoril o tako imenovanih nezakonitih postopkih policije. Jasno sem povedal, da gre za navedbe medijev in da so to stvari, ki jih poslušamo zadnje čase, ne nazadnje mislim, da je bil ravno danes tudi v Mladini članek, da bosanska policija poroča, da gre za takšne postopke slovenske policije. Jaz – in to tudi večkrat povem – policiji zaupam in tako je tudi prav, to bi morala storiti večina državljanov. Vemo pa, da policijo ne nazadnje usmerja in vodi generalni direktor policije in na nek način tudi vi, kar pa je seveda tudi odvisno od vsakokratne politične afinitete. Te zadeve bomo preverili in bomo potem videli, kako in kje stoji zadeva naprej. Naj pa še enkrat rečem, da se mi glede na tematiko, ki je pereča, zdi, da smo danes vseeno opravili dokaj korektno razpravo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, bi želeli še kaj dodati? [[Da.]] Izvolite besedo.
Hvala lepa. Samo to, da je to vezano na zakonite zastopnike v 2. členu, ne v tistem, ki ste ga brali. Bomo točno pojasnil, v katerem členu je, pa mislim, da bo potem jasno, da je zadeva tudi v zakonu dosti jasno napisana. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 22. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Srečno pot domov!