Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci poslanci! Gospe in gospodje! Pričenjam 34. izredno sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki sem jo sklical na podlagi prvega in drugega odstavka 58. člena ter drugega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Ivan Jelen, dr. Marko Pavliha, mag. Majda Potrata od 14. ure dalje, gospod Vili Rezman, Mitja Slavinec in mag. Franc Žnidaršič. Na sejo sem vabil predstavnike Vlade Republike Slovenije k vsem točkam dnevnega reda in predstavnika Slovenske univerzitetne športne zveze dr. Otmarja Kugovnika k 1. točki dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 34. izredne seje Državnega zbora Republike Slovenije. Predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem seje 29. februarja 2008. Obveščam vas, da sem prejel dva predloga za umik z dnevnega reda seje zbora. Poslanka skupina SD je predlagala umik 5. točke dnevnega reda, Poslanska skupina nepovezanih poslancev pa umik 4. točke dnevnega reda. Predloga za umik sta v nasprotju s petim odstavkom 64. člena Poslovnika, zato zbor o teh predlogih ne bo glasoval. Predlogov za širitev dnevnega reda nisem prejel. Prehajamo na odločitev dnevnega reda. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje svojih glasovalnih naprav. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, ki ste ga prejeli s sklicem seje. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 4. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je dnevni red sprejet. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O PRIZNANJU NEODVISNOSTI IN SUVERENOSTI KOSOVA. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev. Dr. Dimitrij Rupel, minister za zunanje zadeve, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije je 21. februarja sklenila Državnemu zboru predlagati, da Kosovo prizna kot neodvisno in suvereno državo. Vodili so nas nekateri po mojem prepričanju tehtni premisleki. Treba je vedeti, da je pogajalska trojka ugotovila, da nadaljevanje pogajanj nebi prineslo nove rešitve zaradi razhajanja pri ključnem vprašanju, vprašanju suverenosti nad Kosovom. V Vladi smo ob tem razmišljali tudi o zgodovini in o načelni pravici narodov do samoodločbe, na katero je nekoč svojo odločitev za samostojnost oprla tudi Slovenija. Upoštevali smo posebne zgodovinske okoliščine, kamor gre prišteti ustavno vlogo, ki jo je Kosovo že uživalo, v skladu z Ustavo SFRJ iz za današnje pojme dejansko odmaknjenega leta 1974. To leto oziroma ta letnica tudi pove, koliko časa že traja zgodba o Kosovu. Med te zgodovinske okoliščine je treba prišteti tudi sistematično represijo nad kosovskimi Albanci in predvsem dolgoletno upravo Organizacije združenih narodov, devet let skorajda je trajala ta uprava. In tudi v tem ali pa predvsem v tem je posebnost kosovskega primera. To so okoliščine, če jih pogledamo posamič ali pa skupaj, ki kosovski primer zares delajo edinstven in ki sugerirajo, da alternativne rešitve niso mogoče oziroma niso realistične. Upoštevali smo tudi ali pa izhajali smo iz nekega dejstva, iz neke realnosti, da je Kosovo oziroma kosovski parlament sprejel Deklaracijo o neodvisnosti 17. februarja 2008 kot legitimen izraz volje velike večine kosovskega prebivalstva. Seveda smo upoštevali tudi pismo kosovskih oblasti, v katerem je bila Republika Slovenija povabljena k priznanju. Takšno vabilo smo dobili na naslov naše vlade. V Odboru za zunanjo politiko sem tudi podrobneje pojasnjeval, kako smo prišli do te odločitve. Med drugim sem razlagal tudi, kako smo se odločili v Svetu za splošne zadeve in zunanje odnose 18. februarja. Tam smo dosegli enotnost vseh držav članic Evropske unije, da priznamo realnost, ki je nastala na Kosovu, da pa dopuščamo, da vsaka država članica izvede postopke, svoje odnose do Kosova na način, ki se ji zdi najprimernejši. Lahko bi še našteval: skrb za stabilnost Kosova in regije, ki bi bila z nadaljevanjem sedanjega statusa ali celo povratkom na stari status gotovo ogrožena, potem prepričanje, da Slovenija ne more učinkovito in legitimno nadaljevati svojega angažmaja v regiji, ne da bi priznala novo realnost in pravico Kosova do samoodločbe - mimogrede, Slovenija ima na Kosovu tudi svoje vojake - prepričanje, da mora zunanjo politiko oblikovati celota nacionalnih političnih, varnostih in tudi gospodarskih interesov in navsezadnje odločenost, da zunanjepolitičnih odločitev v Republiki Sloveniji ne morejo, ne smejo diktirati skrajneži, ki so denimo razdejali slovensko veleposlaništvo v Beogradu ali ne morejo je diktirati grožnje s takšnimi ali drugačnimi povračilnimi ukrepi. Jaz sem v odboru, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, tudi povedal, da ob vsem tem ne gre za odločitev, ki bi bila kakorkoli naperjena proti Srbiji. Državni zbor bo o tej zadevi odločal, kakor bo pač odločal. Včeraj je bilo nekaj razprave o tem, da je morda čas prezgodnji. O času bo odločal ta parlament sam. In še nekaj naj rečem. Slovenija tega, kar počne, [[...]] [[Opozorilni znak za konce razprave.]] [[...]]bo počela, ne dela sama zase, ampak dela v okviru evropske politike oziroma politike mednarodne skupnosti. Toliko za uvod. Hvala lepa.
Hvala. Predlog sklepa je obravnaval Odbor za zunanjo politiko, kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Jožefu Jerovšku za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Minister za zunanje zadeve, kolegice in kolegi. Odbor za zunanjo politiko je na svoji 82. nujni seji, ki je bila 4. marca, obravnaval predlog sklepa o priznanju neodvisnosti in suverenosti Kosova, ki ga je Državnem zboru Republike Slovenije posredovala Vlada Republike Slovenije. Dr. Dimitrij Rupel, minister za zunanje zadeve, je uvodoma povedal, da je kosovska skupščina 17. februarja 2008 v Prištini sprejela deklaracijo o neodvisnosti Kosova, v kateri se zavezuje k spoštovanju zavez celovitega predloga posebnega predstavnika Organizacije združenih narodov Marttia Ahtisaaria, in sicer predvsem na področjih spoštovanja etičnih manjšin, varovanja kulturne in verske dediščine ter mednarodnega nadzora Kosova. Svet Evropske unije za splošne zadeve in zunanje odnose je na zasedanju 18. februarja sprejel sklepe, ki državam članicam Evropske unije omogočajo odločitev o njihovih odnosih s Kosovom v skladu z njihovo nacionalno prakso in mednarodnim pravom. Minister za zunanje zadeve je povedal, da je Vlado k predložitvi predloga za priznanje Kosova poleg drugih razlogov vodilo tudi prepričanje, da Slovenija ne more učinkovito in legitimno nadaljevati svojega angažmaja v regiji, ne da bi priznala novo realnost in pravico Kosova do samoodločbe. V razpravi, ki je sledila, je dr. Matej Lahovnik povedal, da bi bilo s priznanjem neodvisnosti Kosova smiselno počakati, dokler Kosovo ne sprejme ostale in temeljnih zakonov, s katerimi bi zaščitili zlasti pravice srbske manjšine, opozoril pa je tudi na morebitne posledice, ki jih utegne imeti priznanje za slovensko gospodarstvo. Mag. Milan Cvikl je predlagal, naj se v besedilu sklepa o priznanju dodatno zapiše, da gre za priznanje sui generis. Poslanci so v razpravi temu predlogu nasprotovali. Bogdan Barovič je povedal, da se Slovenija ne sme prenagliti s priznanjem neodvisnosti Kosova, ki prinaša nestabilnost v Evropo. Poslanci Jožef Jerovšek, Franc Pukšič in Milenko Ziherl so se strinjali, da dolgotrajni status protektorata ne prinaša rešitve, saj morajo lokalne oblasti prevzeti odgovornost za lasten razvoj, in da je neodvisnost Kosova edina realna možnost, ki ustreza spremenjenim okoliščinam v vzhodnemu Balkanu. Marjan Trofenik je podprl priznanje neodvisnosti suverenosti Kosova. Jožef Školč je izrazil pomisleke glede postavljanja pogojev pri priznanju Kosova in poudaril, da je potrebno priznanje podpreti, saj ni druge rešitve. Jožef Horvat je povedal, da je nastopil pravi čas za priznanje Kosova. Mnenje Komisije Državnega sveta za mednarodne odnose in evropske zadeve je predstavil predsednik Vincenc Otoničar. Odbor je po končani razpravi s 13 glasovi za in 1 glasom proti podprl besedilo predloga sklepa. Odbor za zunanjo politiko predlaga Državnemu zboru, da predlog sklepa obravnava v predloženemu besedilu in ga sprejme. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti bo predstavil stališča Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo in pozdravljeni vsi skupaj. Priznanje neke nove, nikoli obstoječe države Kosovo, je ena od večjih napak, ki jih je storila slovenska politika, slovenska vlada, in ki jih bo, kot kaže, danes storil Državni zbor. Že same primerjave med Kosovom in Slovenijo žalijo slovensko osamosvojitveno vojno in kažejo na totalno nepoznavanje tistih, ki govore o ustavi iz leta 1974. V tej ustavi ni bilo omogočeno samostojnosti avtonomnim pokrajinam, ampak dovoljena ta pot samo republikam. Dejstvo je, da je Srbija v okviru same sebe imela dve avtonomni republiki, Vojvodino in Kosovo. Morda je slovenski vladi v interesu, da bo čez čas priznala tudi Vojvodino kot samostojno državo, kajti Amerika dela v tej smeri. In po mojem mnenju ne gre za nič drugega kot za pritiske Združenih držav Amerike in potem posledično tudi držav Evropske unije, ki so zahtevale od Slovenije tudi, da čim prej priznajo Kosovo. Dejstvo je, da mi smo, Slovenija je čakala na priznanje Združenih držav Amerike skoraj leto dni. Američani so Kosovo priznali naslednji dan. Verjetno imajo kakšne "kšefte" skupaj, kajti heroinska pot teče čez Kosovo. In v delih, ki jih bo Kosovo v kratkem "prevzelo", v narekovaju, prevzelo od Makedonije, raste najbolj kvaliteten opijski mak na svetu. Morda je to tisto, kar stoji za vsem skupaj, kajti zagotovo ne gre za nobene človekove pravice, ampak gre samo za navaden "kšeft". Dejstvo je, da Ahtisaarijev plan ni Ahtisaarijev plan, ampak je plan Združenih držav Amerike, ki jih je Ahtisaari, seveda ob bogatem plačilu, moral narediti. Ne vem, zakaj Slovenija priznava to državo. Kaj smo imeli od Kosova? Nikoli nič. Neskončna velika luknja, v katero smo metali v bivši Jugoslaviji denar za nerazvite, da se zgradilo nekaj malega, recimo, knjižnica, univerza, pa ena termo centrala. Od tega termocentrala danes niti za svoje potrebe ne more zagotoviti električne energije, da ne govorim o ostalih dveh ustanovah. Minister je rekel, da odločitev ni naperjena proti Srbiji. Jaz pa mislim, da je naperjena direktno proti Srbiji, kajti proti komu drugemu pa je lahko naperjena. Gre za totalno zlorabo listine oziroma sporazuma Združenih narodov, številka 1244, ki govori popolnoma drugače o tem vprašanju. Mislim,da je to zelo nefer do neke države Srbije, po drugi strani pa ekstremno neumno do Slovenije. Gospodarstvo Republike Slovenije ves čas opozarja na to, da bomo izgubili ogromno, če nič drugega. In bomo izgubili. Pa vendar minister pravi, včeraj je rekel, da tudi Srbija ima veliko od Slovenije. Ima, vendar v primerjavi s Slovenijo ima Slovenija približno štirikrat več od Srbije, medtem ko imamo mi na Kosovem naložbe, ki bodo šle pod vodo. Znano je dejstvo, da Kosovo potrebuje že sedaj najmanj milijardo evrov kar takoj. In to ne zato, da bi se kaj storilo, da bi se kaj naredilo, ampak da bi se pokrilo dno tiste neskončno velike luknje, v katero bomo metali denar. Slovenija bo sedaj plačevala za nerazvite poleg drugih držav še za Kosovo, pa še bistveno več, kot je kdaj koli prej plačevala. Že prej sem rekel, da je primerjava naše osamosvojitvene vojne in osamosvojitve s Kosovim sramotna in žalostna. Žali vse tiste, ki so se v Sloveniji borili in odločili za to, da bomo samostojni. Osnove so drugačne. Pri priznanju Kosova gre za poteptanje vseh mednarodnopravnih aktov. Po mojem mnenju in mnenju Slovenske nacionalne stranke gre za nekaj podobnega kot pred drugo svetovno vojno - Chamberlain in Daladier sta šla v München, kjer ju je Hitler, po domače rečeno, fino "nategnil". Nas so "nategnili" Američani in Evropska unija. In kot kaže, je Organizacija združenih narodov padla na isti nivo, kot je bila takrat Liga narodov. Kasneje je izginila. In kot kaže, bo tudi Organizacija združenih narodov morala izginiti, če ne spoštuje nobenih mednarodnih pravnih aktov. Verjetno pa je to tudi začetek konca Evropske unije. Kajti, ko se Evropska unija odloča za podelitev samostojnosti neki državi kar tako, morda zato, ker ima gospod Kouchner bogate izkušnje z raznimi posli še iz časa 90 let na Kosovu, morda zato. Ali pa morda, ker so kakšni evropski politiki ali političarke dobile kaj v žep. Poznani so primeri podkupljivosti uradnikov teh mednarodnih organizacij; ni bilo malo napisanega o tem, čeprav se je hitro to porinilo pod preprogo. Ne vem, zakaj mora Slovenija tako hiteti in skočiti v ta bazen, za katerega niti ne vemo, ali je v njem voda. Ne gre za odločitev, ki bi bila zgolj naperjena proti Srbiji. Gre za odločitev, ki pomeni nož v hrbet Srbiji. Nož v hrbet tisti državi, ki je v času druge svetovne vojne sprejela slovenske izgnance in jim zagotovila preživetje. Slovenija jim zdaj vrača na tak način. In kot kaže, smo Slovenci, ne vsi, vendar mnogi, zopet postali hlapci nekoga nekje. V tem primeru Združenih držav Amerike, ki drži v rokah dirigentsko palico in v skladu z lastnimi interesi določa, kdo bo kaj smel, kdo bo samostojen, kdo ne bo samostojen, in si na ta način pravzaprav na Kosovu gradi močno vojaško bazo, ki se danes imenuje Bondsteel in ki se bo sčasoma razrasla iz tistih 1.700 vojakov, kot jih ima danes, na 17.000 in več vojakov. Na tem koncu bomo imeli evropski Guantanamo. In glede na vse skupaj bo tudi mir približno tak. Vzdrževali ga bodo s puškami ameriške vojske, kjer bodo morali po diktatu Amerike sodelovati tudi slovenski vojaki. Ko bo prišla domov prva krsta, boste skakali v zrak in cvilili, namesto da bi razmišljali že zdaj in te zadeve preprečili. Če pogledamo številko o priznanjih, recimo, Republike Slovenije. Slovenije, recimo, pol leta ali pa skoraj leto dni ni priznala skoraj nobena država. Prva je bila čez dva meseca, če izvzamemo Hrvaško Gruzija, ki bi rekel da v slovenskem političnem prostoru ne šteje ne vem koliko in še danes je okrog dvajset držav na svetu, ki Slovenije niso priznale. Pa kaj? In zakaj moramo potem mi tukaj hiteti? Poleg tega tudi Slovenija ni priznala določenih držav. Zakaj potem Slovenija ne prizna Republike Severni Ciper, zakaj Slovenija ne prizna možnosti odločitve lastnega naroda v saharski Afriki in dovoljuje Maroku, da izvaja kar izvaja na tistih področjih. Zanimiva dvojna merila. Slovenija skratka dela s tem ogromno napako. V naši stranki ne bomo podprli odločitve o neodvisnosti Kosova. Čez čas se bo pokazalo, da smo mi imeli prav v Slovenski nacionalni stranki. Takrat bo za Slovenijo prepozno. Gospodarske izgube bodo velike, problemi se že kažejo in ne vem, kaj se bo še zgodilo. Tudi slovenska ambasada je še kar zaprta do ponedeljka v Beogradu. Verjetno jo bomo lahko še bolj zaprli, kajti gospodarske vezi se bodo trgale in se jih bo zelo težko, če sploh še kdaj, vzpostavilo nazaj. Predvsem pa ne vem, zakaj izdajamo prijateljstvo nekega naroda kot so Srbi, zato da bomo lahko v "rit zlezli" Ameriki in Evropski uniji. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa gospod predsednik. Poslanke in poslanci, gospod minister. Poslanke in poslanci Državnega zbora smo pred pomembno odločitvijo. Na predlog Vlade moramo odločati o priznanju neodvisnosti in suverenosti Kosova, kar nam Vlada predlaga, da storimo. Rad bi pa povedal, da uvodna obrazložitev zunanjega ministra na žalost po mojem ne ustreza pomembnosti niti protislovnosti te odločitve in je enostranska in poenostavljena in bi odločanje Državnega zbora o tako pomembnem vprašanju zahtevalo nekaj več pozornosti in skrbi kot nam je bila posvečena. Zgodovina pripravljanja te odločitve je dolga. V mnogočem protislovna in obremenjena ne le z medsebojnim nerazumevanjem prizadetih, mislim predvsem srbskega naroda in albanskega naroda na Kosovu, temveč tudi z nepoznavanjem razmer možnih poti in s podcenjevanjem posledic. Tudi pri glavnih akterjih, ki so stanje pripeljali do trenutka odločanja in ustvarjali v mednarodnih skupnostih prepričanje, da poti nazaj ni in da je odločitev samo ena. Ali je to bila prava pot, bo pokazala zgodovina. Danes pa je ustvarjen občutek, ko naj bi ponovno iskanje rešitev, bolj sporazumnih, ko so pripravljene zdaj, ko naj bi ponovna pogajanja ne bila več mogoča, ko naj bi vsaka druga odločitev kot priznanje samostojnosti in neodvisnosti Kosova bila slabša od česarkoli drugega. Socialni demokrati bi želeli, da bi odgovorne velesile in Evropska unija, da bi članice Varnostnega sveta Združenih narodov, predvsem pa, da bi tudi Republika Srbija in Kosovo zmogli več pripravljenosti za oblikovanje rešitev, ki bi zagotavljale večji končni uspeh. Upanje danes je. Zagotovil po našem prepričanju ni. Želeli bi si torej, da bi prevladalo spoznanje, da je kvaliteta rešitve pomembnejša od časa odločitve. Pa ne gre za nekaj dni ali nekaj tednov. Gre za čas, ko bi pri glavnih protagonistih in prizadetih narodih dozorelo spoznanje o tem, da ob različnih interesih obema narodoma koristi le sporazum. Da ni dobra rešitev, če se en narod počuti zmagovalca, drugi pa kot narod, ki so mu velike sile, gotovo tudi zaradi lastnih napak, ki jih je storil, namenile položaj države, ki ne odloča o svojem ozemlju, temveč o njem odločajo drugi. Ali je to res že bilo nujno in ni bilo nobenih možnosti za zbližanje stališč? Ali so predlagane rešitve res plod dobrega poznavanja razmer, ali pa predvsem posledica moči velesil, ki so se naveličale razpravljati in odločati o tem problemu in so rekle: "Dosti je! Treba se je odločiti!" Zagotovil za končni uspeh, na žalost, danes ni. Ostaja le upanje in stanje, v katerem smo. V socialnih demokratih si zato želimo, da bi zgodovina našo odločitev o neodvisnosti in suverenosti Kosova potrdila kot pravilno. Pa ne kot pravilno za razumevanje velikih sil, katerih odločitve znajo biti vprašljive, temveč kot pravilno za položaj in interese ljudi in narodov. Pa ne le albanskega naroda na Kosovu, temveč v enaki meri tudi srbske in vseh drugih manjšin v novi državi. In zagotavljanje demokratičnih odnosov, človekovih pravic, delovanja pravne države, posebej tudi pravic manjšin in enakopravnosti vseh veroizpovedi ter njihovih verskih in zgodovinskih objektov, so poleg gospodarskega in socialnega razvoja odgovornost ne le nove države, temveč predvsem tudi Združenih držav Amerike in institucij Evrope, ki morajo zagotoviti, da bo Kosovo res delujoča demokratična, pravna in socialna država. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov se zavedamo, da smo pripeljani v položaj, ko moramo odločati. Ali danes ali konec meseca na redni seji je le bolj navidezno, kot pa zares pomembno vprašanje. Enako kot razglabljanje, zakaj je tako in kdo je za tako stanje kriv več ali kdo manj. Koalicija, ki je zahtevala izredno sejo, čeprav ne vemo, zakaj, ker bi res lahko tudi konec marca odločali, je Državni zbor postavila pred izvršeno dejstvo. Upamo, da se tokrat zaveda vseh posledic, saj pogosto ni tako. Socialni demokrati si zato želimo, da bo naša pozitivna odločitev prispevala ne le k ohranjanju miru in razvoja v Srbiji in na Kosovu, temveč da ne bo imela za posledico poslabšanje odnosov in medsebojnega prijateljstva in sodelovanja, ki si ga želimo tako s srbskim kot z albanskim narodom. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jožef Školč bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, gospod minister, kolegice in kolegi. Vprašanje priznanja Republike Kosovo postaja iz tega, kar poslušamo tudi v Državnem zboru, pravzaprav bolj kot zunanjepolitično skoraj da notranjepolitično vprašanje. To se mi samo po sebi niti ne zdi tako pomembno, ne toliko zaradi bližajočih se volitev in pa glasov, ki si jih morebiti kdo obeta od takšnega ali drugačnega stališča, ampak je potrebno povedati, da je Slovenija in Slovenci, da smo povezani ne samo s Srbijo in Jugoslavijo, ampak v veliki meri tudi z reševanjem Kosova in kosovskega vprašanja. Zato zagotovo ne presenečajo vsa tista čustva, ki se vračajo daleč nazaj. Danes smo slišali, v čas II. svetovne vojne, lahko bi šli še bistveno dalj nazaj, lahko bi se vrnili tudi v 80. leta. Vsi spomini so seveda relevantni. Vsi spomini zagotovo niso enoznačni. Kot smo imeli del skupnega državnega življenja, pa smo od leta 1990, 1989 naprej začeli iskati vsak svoje poti. In tudi na to bi rad spomnil. Veliko se je včeraj in te dni in še veliko se bo govorilo o gospodarskih interesih. Veliko se govori o tem, ali je to najbolj primeren trenutek, ali bi kazalo stvari odložiti, ali bo nek trenutek kasneje boljši. Preseneča me, da to govorijo tudi tisti politiki in tisti ljudje, ki sicer trdijo, da ta prostor zelo dobro poznajo, da ga zelo dolgo poznajo in da lahko o odločitvah, ki so dobre za ta prostor, svetujejo evropski in svetovni politiki. Danes pač temu ni več tako. Ravno tako bi rad rekel, da so gospodarski interesi zagotovo pomembni in da jih ni za zanemariti. Ne morejo pa biti zadnje vodilo pri odločanju Državnega zbora. Res je, veliko je naložb v Srbiji. To samo kaže na to, da slovenska podjetja in naši gospodarstveniki vidijo v tem prostoru tisto okolje, v katerem lahko realizirajo del svojih načrtov. In to je dobro. Če se vračamo k spominom, pa je treba povedati tudi, da ni dolgo nazaj, ko smo bili priča bojkotu slovenskih proizvodov, ko se je ravno tako zaradi drugih stvari razbijalo trgovine slovenskih proizvajalcev in tako naprej. Ampak tudi to ne sme danes voditi ljudi pri odločitvah. Pri razpletanju, bom rekel, usode ljudi, predvsem državljank in državljanov, je le dobro se spominjati mogoče 80. let, ki so trasirala tudi pot v samostojnost Republike Slovenije. Mi smo pač to oprli na to znamenito ustavo iz leta 1974, ki jo isti ljudje sicer v drugih okoliščinah delajo za, bom rekel, ničvreden izdelek starega Kardelja. Dobro bi se bilo spomniti, ko vrednotijo zgodovino za nazaj, da je mogoče to dokument, na katerem je bilo mogoče utemeljiti del odločitev. Predvsem kolegi, ki sedijo v centru dvorane in ne najdejo za ljudi, ki so delovali v tem prostoru pred letom 1990, kakšne posebej lepe besede. Rad bi pa spomnil, da je tudi konec 80. let bila neka podobna situacija. Ko se je preurejala federacija, ko je Srbija prevzemala nadzor najprej nad Vojvodino in kasneje tudi nad Kosovom, smo bili priče nekim podobnim razpravam v slovenskem političnem prostoru. Partijska nomenklatura je gledala stran, ko je izgubljala samostojnost Vojvodina. Tega se je treba spomniti, ko danes govorimo o vseh teh stvareh, kot je včeraj govoril kolega Cvikl, "sui generis". Seveda je prišlo do nekega preobrata šele v trenutku, ko je nasilje na Kosovu doseglo take razmere, da ni bilo več mogoče gledati stran. Spomnim se štrajka starotrških rudarjev. Šele to je bila točka, ki je slovensko politiko prisilila v to, da je terjala enake pravice za vse, ne samo za tisti prostor, kjer kot po starem načelu lahko uveljavlja svojo jurisdikcijo. In iz tistega časa bi vas rad spomnil, da obstaja pomemben bedž, ki je veliko govoril o stvareh, ne samo v Sloveniji in na Kosovu, ampak o stvareh v Jugoslaviji. Ta bedž, priponka, slovensko rečeno, je imel slogan "Kosovo, moja dežela". To je pomenilo veliko stvari. Pomenilo je pravico za vse, enako pravico za tiste, ki so na Kosovu, kot za tiste, ki so v Beogradu, in enako pravico in svoboščine za tiste, ki so v Sloveniji. To je bil redek trenutek, ko je slovenska politika, alternativa in nastajajoča opozicija, zmogla skupni nastop. Zakaj to govorim? Govorim predvsem zaradi tega, ker je Kosovo, preden je postalo velik mednarodni problem, bilo pomemben jugoslovanski problem. Zagotovo je bilo Kosovo in stvari, ki so se dogajale tam, tisto, kar je dalo pomemben, mogoče večji pospešek slovenskemu osamosvajanju, kot se zdi v tem trenutku. Takrat so bile razprave o tem, ali je mogoče državo Jugoslavijo preurediti. Cela mednarodna skupnost je bila pred podobno dilemo, kot smo danes tukaj: Kaj storiti? Kako to preobrniti? In Slovence in Slovenke in državljane tu se je prepričevalo, naj iščejo druge rešitve. Tudi danes smo v situaciji, ko sam ne vidim modela državne ureditve, ki bi zagotovil skupno življenje ljudi na Kosovu in ljudi v Srbiji. Tega preprosto ne vidim, čeravno si tako, kot kolega Potrč mogoče to bolj želim od te današnje odločitve. To rešitev so iskali različni politiki v različnih kombinacijah. Te rešitve je iskala Unija in te rešitve so iskali Združeni narodi. Dalj od znamenitega Ahtisaarijevega načrta niso prišli. Tudi naša politika ni znala povedati kaj več kot: "Poskušajte se usesti, poskušajte se dogovoriti." In to so okoliščine, v katerih imamo pred sabo pobudo za priznanje Republike Kosovo. V naši skupini je razprava o tem predvsem zaradi tega, ker imajo ljudje dolg spomin, zelo kompleksna in burna. Kolegi tej odločitvi kljub nejasni prihodnosti, bom rekel, življenja te samostojne republike ne bodo nasprotovali. Sam jo bom, kot večina, tudi podprl. Podprl pa jo bom predvsem zaradi tega, ker je potrebno tudi od Kosovarjev počasi zahtevati, da prevzamejo odgovornost za stanje v politiki. Tega ni mogoče terjati kar naprej od mednarodne skupnosti. Tega ni mogoče terjati tudi od tistih politikov, ki so že zdavnaj v Srbiji izgubili možnost, da karkoli tam urejajo. To priznanje pomeni zavezo kosovski politiki, da začne drugačno zgodbo in drugačno zgodovino ljudi, ki so še ostali v pokrajini. In s to mislijo gremo v to priznanje, in s to mislijo vemo, da bo potrebno biti še kako pozoren, ko bo Kosovo prosilo za vstop v različne asociacije, da se od njih zahteva, da upoštevajo enake kriterije, kot se jih je zahtevalo od nas, kot se jih v tem trenutku zahteva od Hrvaške, od Srbije in tako naprej. Sam sem imel veliko opravka s pokojnim predsednikom Kosova, gospodom Rugovo. On je že zdavnaj vedel, da politika, ki so jo vodili Srbi, pelje k temu da ni mogoče skupno življenje, vendar cel svoj vek ni storil nič nasilnega, da bi Kosovo postalo samostojno. Nasilju se je izogibal do konca. Tisto, kar mi je ostalo v spominu od pogovorov z njim, je, da se na nek način najbolj boji trenutka, ko bo Kosovo postalo samostojno, ko bodo morali sami prevzeti odgovornosti za vse, kar se tam dogaja. Jaz upam, da so njegovi strahovi odveč, da so stvari, ki so se zgodile od srede osemdesetih in v devetdesetih letih tako močne, da bodo vse te politike izučile, da z nasilnimi sredstvi ni mogoče doseči nič pametnega in da bo Kosovo vredno svojega priznanja. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani gospod minister s sodelavcem! Kosovska skupščina je 17. februarja letos v Prištini sprejela Deklaracijo o neodvisnosti Kosova, v kateri se med drugim zavezuje k spoštovanju zavez tako imenovanega celovitega predloga, predvsem na področju spoštovanja etničnih manjšin, varovanja kulturne in verske dediščine ter mednarodnega nadzora Kosova. V kronologiji procesov na Kosovu je potrebno izpostaviti resolucijo varnostnega sveta, organizacijo Združenih narodov, številka 1244 iz leta 1999, s katero se je omogočil politični proces, namenjen določitvi prihodnjega statusa Kosova. Februarja 2006 je na Dunaju posebni odposlanec generalnega sekretarja OZN Martti Ahtisaari začel pogovore med Prištino in Beogradom. Pogovori niso pripeljali do dogovora. Svet Evropske unije za splošne zadeve in zunanje odnose je februarja 2007 izrazil polno podporo Ahitsaarijevim predlogom, ki predstavljajo celovit aranžma za razvoj Kosova kot multietične in demokratične družbe, osnovane na vladavini prava. Spoštovani! Dobro je, če je država Slovenija glede svoje zunanje politike enotna. Evforično ravnanje Republike Slovenije pri priznavanju neodvisne in suverene države Kosovo ne bi bilo modro. Republika Slovenija bi ravnala evforično, če bi se v časovnem smislu prerivala in tekmovala ter brez tehtnega razmisleka hitela s priznavanjem države Kosovo. V Novi Sloveniji ocenjujemo, da je trenutek, ko Republika Slovenija priznava državo Kosovo, pravi trenutek ali bolje rečeno, da je optimalen trenutek. To naše stališče je osnovano tudi po poglobljenem pogovoru z ministrom dr. Ruplom, ki smo ga organizirali verjetno kot edina poslanska skupina v okviru seje poslanske skupine. Našo pozitivno odločitev za priznanje države Kosovo gradimo na pravici do samoodločbe in tudi na zgodovinskih dejstvih, ki so se dogajala na Kosovu, na primer, od leta 1974 pa pravzaprav vse do pred kratkim. Naj spomnim, da je Ustava Socialistične federativne Republike Jugoslavije leta 1974 Kosovu priznala avtonomijo. Priznala je Socialistično avtonomno pokrajino Kosovo. Ta status je bil samo nekoliko nižji, kot so ga imele takratne socialistične republike. Naj potem naprej spomnim, da je leta 1989 Miloševićev režim odvzel avtonomijo prebivalcem Kosova in so ti postali del srbskega ali bolje rečeno, Miloševićevega sistema. Mednarodna javnost je opozarjala na etnične tragedije in na nujnost ureditve prihodnjega statusa Kosova. In naše prepričanje je, da je ureditev statusa Kosova resnično nujna zaradi stabilnosti celotne regije. Naši razmisleki pa niso šli mimo države Srbije, s katero imamo že nekaj časa uspešno vzpostavljene močne gospodarske in investicijske kanale. Treba je na tem mestu slovenski javnosti povedati, da je velika večina slovenskih izvoznih poslov v Srbijo zavarovanih pri Slovenski investicijski družbi. Ampak prav to močno gospodarsko sodelovanje razumemo kot tisto pravo, oprijemljivo naše priznanje Srbije, priznanje v najširšem smislu, ki je ne samo v korist Slovenije, ampak tudi ali pa predvsem v korist Srbije. In pametna Srbija se bo tega dejstva gotovo zavedala oziroma se ga tudi zaveda. Naše politične odločitve glede priznanja Kosova ne želimo oblikovati ob upoštevanju peščice huliganov, ki razbijajo veleposlaništvo v Beogradu, ampak ob spoštovanju tudi do srbskega naroda, s katerim nikoli nismo bili v vojni, bili pa smo v vojni z Miloševićevim režimom. Mi si želimo, da bo prišlo čim prej tudi do dialoga med državo Kosovo in državo Srbijo. Včasih je, zgleda, potrebno med narodi postaviti državno mejo, da se potem lažje vzpostavi dialog med državama. Sklep, da Republika Slovenija priznava Kosovo kot neodvisno in suvereno državo, bomo v Novi Sloveniji podprli, ob želji in ob pričakovanju, da bi država Kosovo in država Srbija čim prej razumeli in tudi prakticirali svojo evropsko perspektivo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Stanislav Brenčič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegice, kolegi, spoštovani gospod minister! Naj uvodoma povem, da bo Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke z veliko večino podprla sklep, s katerim Republika Slovenija prizna Kosovo kot neodvisno in suvereno državo. Stanje zadnjih deset let in posledično temu aktualno dosežen status nekdanje avtonomne pokrajine Kosovo po Ustavi naše tedaj skupne države SFRJ iz leta 1974 je eno zadnjih, če že ne kar zadnja realnost razpada SFRJ, ki smo jo številni takrat njeni državljani z obilo tudi upravičene kritike navsezadnje imeli tudi radi. Ob razpadu SFRJ, ki ga je med drugimi vzroki še najbolj generiral unitarni pristop določene politične elite na čelu s Slobodanom Miloševičem, in ki se je zamislila in zastavila tedanjo državo preoblikovati v državo s prevlado enega naroda, je kot prva najbolj pristno in odločno krenila po poti samoodločbe Republika Slovenija ter v svojem pristnem hotenju na sebi lasten način udejanjila več stoletnih sanj biti, imeti in živeti v lastni neodvisni suvereni državi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo na podlagi dragocene lastne izkušnje, ki jo je prehodila Republika Slovenija, mnenja, da tudi drugim narodom takšne odločitve ne bi smeli oporekati oziroma ji celo nasprotovati, še posebno ne tedaj, ko enakopravnosti med skupaj živečimi narodi, temelječi na vladavini prava, človekovih pravicah ter osebnih svoboščinah, ni več in se je nad določenim narodom vzpostavila represija, diskriminacija in celo etnično čiščenje. Vse to je bilo v obdobju razpadanja nekdanje Jugoslavije še najbolj tragično prav na Kosovu in intervencija Varnostnega sveta Združenih narodov je s sprejeto resolucijo 1244 v letu 1999 praktično postavila temelj za končni status Kosova, ki se je udejanjil v kosovski skupščini letošnjega 17. februarja, seveda z vso asistenco ali vlogo, ki jo je do tega trenutka odigrala o tem vprašanju Evropska unija. Prihodnost medsebojnega sožitja med narodi in še zlasti med sosedi je lahko svetla, stabilna in v vsej dimenziji pozitivna le takrat, ko si ti priznajo in premagajo zlo, ki jih uničuje, s katerim si celo strežejo po življenju. Narodi nemirnega zahodnega Balkana morajo to doseči še posebno sedaj, ko jim to perspektivo dokaj širokogrudno omogočata Evropska unija in Zveza Nato. V tej luči ni vprašanje slovenskega priznanja ali nepriznanja Kosova tisto najbolj ključno vprašanje, tako ne za albanski kot ne za srbski narod. Ključno vprašanje je njuno medsebojno premaganje zla, kar lahko storita, če si le zmoreta priznati realnost, ki jo je to zlo ustvarilo, kar nedvoumno še posebej velja za Srbijo, čeravno narod kot takšen na svojo usodo kaj dosti vplivati ni mogel, a žal pa zato veliko trpi. Samo taka pot omogoča predvsem za Srbijo pot k temu, da lahko sama največ postori za to, da bo s kosovsko ustavo in drugo zakonodajo, ki nastaja pod okriljem EU, prihodnost in perspektivnost srbske manjšine na Kosovu ne le narodnostno, temveč tudi ekonomsko, socialno, varnostno zagotovljena. Republika Slovenija je po mnenju Slovenske ljudske stranke z vzpostavitvijo dobrih medsebojnih odnosov in velikimi gospodarskimi vlaganji predvsem v Republiko Srbijo in tudi v Kosovo s svojimi dobrimi hotenji pristna. In enako tudi s svojimi prizadevanji, da se čim prej vse preostale države zahodnega Balkana od nemirne regije pridružijo tako EU kot Zvezi Nato, po našem prepričanju najboljše v paketu. Na tej podlagi naše avtonomno priznanje Kosova v najboljšem pomenu ne bi smelo vplivati na dobre in prijateljske odnose med Srbijo in Slovenijo in jih tudi ne skaliti početje z našim veleposlaništvom v Beogradu. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa si tudi želimo, da bi se EU v nadalje na sebi svojstven način odločneje vključevala v razreševanje tudi vrste sicer bilateralnih vprašanj, ki tarejo nekdanje republike SFRJ, vključno s slovensko-hrvaškimi odprtimi vprašanji, ki hočeš-nočeš zadevajo naše pristne medsebojne odnose, kar pa je njuno potrebno preseči. Pri čemer mislimo še posebno na mejna vprašanja, ki v Istri, ob Muri in na morju postajajo vse bolj akutna. Ko uvodoma rečeno, bomo poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke večinsko podprli priznanje Kosova oziroma ne bomo temu priznanju nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala. Dr. Matej Lahovnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci! V Poslanski skupini Zares smo opozarjali, da gre pri priznanju Kosova za na nek način konflikt dveh temeljnih interesov oziroma temeljnih načel. Na eni strani je načelo samoodločbe, na drugi strani je načelo ozemeljske celovitosti. Sedaj je popolnoma jasno, da Slovenija težko drugim odreka pravico načela do samoodločbe. Ne nazadnje smo to načelo izkoristili tudi sami. Na drugi strani pa vendarle obstaja tudi načelo zemeljske celovitosti, ki ni nepomembno v mednarodnem pravu in bi morala Slovenija na nek način po naši oceni pristopiti vendarle na drugačen način, kot je pristopila. V poslanski skupini Zares smo se vseskozi opozarjali, da bi moralo biti priznanje neodvisnosti in suverenosti Kosova vezano na dve ključni dejstvi. Prvo je sprejetje ustave na Kosovu in drugo je sprejetje temeljnih zakonov, s katerimi bi zagotovili pravice zaščite srbski manjšini na Kosovu. Na ta način, s sprejetjem ustave in temeljnih zakonov, se bo pokazalo, kako je zaščitena pravica srbske manjšine, kako so zavarovane človekove pravice. In to ni nepomembno. Danes smo veliko slišali o tem, kako vendarle ekonomski, gospodarski interesi ne smejo biti v ospredju, kako gre vendarle za neko načelnost. Jaz sem vedno fasciniran, ko slišim, da o tem govorijo tisti ljudje, kako ni potrebno poslušati opozoril s strani gospodarstva, tisti ljudje, ki potem, ko je treba deliti proračunski kolač, ki ga ustvari to isto gospodarstvo, se nikakor ne držijo nazaj. Res, da je neka načelna suverena drža v mednarodni politiki zelo pomembna, ampak, spoštovane poslanke in poslanci, tako enostavno opraviti z nekimi tudi gospodarskimi interesi, ki jih ima Slovenija na področju zahodnega Balkana, je pa vendarle precej neodgovorno. Naj poudarim še enkrat, da je Srbija postala ključna destinacija za neposredne tuje investicije Slovenije. Slovenija ima na področju Srbije že 1,2 milijarde evrov neposrednih tujih investicij, kar je več kot na Hrvaškem. Na področju Srbije deluje oziroma posluje 2700 slovenskih podjetij. Na področju Srbije ima 400 slovenskih podjetij aktivne izpostave, v katerih poslujejo in ki delujejo kot poslovne enote. Če pogledamo, kakšna je blagovna menjava, vidimo, da bo po zadnjih ocenah v letu 2007 dosegla milijardo evrov. Govorimo o milijardi evrov. Če pogledamo, kako se giblje slovenski izvoz v Srbijo, vidimo, da se je v lanskem letu do septembra v primerjavi s predhodnim letom povečal za 40%. In jaz sem bil včeraj na nek način zaskrbljen nad lahkotno tezo, ki jo je postavil minister za zunanje zadeve, ki je dejal, ah, saj imajo tudi oni več, tako ali tako bistveno več koristi od tega, kot pa Slovenija. Koristi v mednarodni menjavi so vedno vzajemne, tega se zavedamo. Ampak Slovenija v Srbijo izvozi dvakrat več, kot od tam uvozi. Slovenija uvozi iz Srbije predvsem surovine, če boste pogledali strukturo mednarodne menjave. Tja pa izvaža izdelke z višjo dodano vrednostjo. O tem govorim predvsem zato, ker se danes v ekonomskih in drugih interesih tukaj ni govorilo. O tem ni niti govorila Vlada Republike Slovenije. In na nek način je še kako pomembna suverena in načelna drža v mednarodnih odnosih. Ne smemo pa zanemariti, da bo Slovenija tista članica Evropske unije, ki bo ob hitrem priznanju suverenosti in neodvisnosti Kosova utrpela največ gospodarske škode. In modra politika se izvaja tako, da se države ne potisne v položaj tiste članice Evropske unije, ki utrpi največ gospodarske škode. O načelni in suvereni drži zunanje politike je bilo precej govora. To bi bilo veliko bolj verodostojno, če pred časom ne bi v javnost pricurljale informacije o tem, kako je Slovenija prejemala inštrukcije neke velesile o tem, kako naj ravna v zvezi s priznanjem Kosova. Na ta način je Slovenija izgubila precej ugleda v mednarodni javnosti in tudi na današnjo odločitev lahko gledamo v drugi luči, kot bi gledali, če teh informacij o inštrukcijah, ki so jih na zunanjem ministrstvu prejemali, ne bi prišle v javnost oziroma če ne bi bilo očitno, da so se dogajale. V Poslanski skupini Zares zato menimo, da bi praviloma morali sklep o priznanju suverenosti in neodvisnosti Kosova umestiti v kontekst treh načel. Prvo in na nek način zelo pomembno načelo je, da mora Slovenija dosledno zagovarjati uresničevanje določenih točk iz Ahtisaarjivega načrta, vključno s tem, da moramo biti zelo pozorni, kako in kdaj bodo sprejeti ustava in temeljni zakoni, ki kot sem dejal, morajo ščititi tudi ali pa predvsem ščititi pravice srbske manjšine na Kosovu. Drugo; ključni kontekst, ki bi ga morali upoštevati je, da bi moralo priznanje o suverenosti, neodvisnosti Kosova temeljiti na nadgradnji solunske platforme iz leta 2003. Na nadgradnji v smislu določitve nekega okvira za vključevanje držav zahodnega Balkana, vključno s Kosovim, v institucije Evropske unije. Na tem področju smo naredili bistveno premalo, če hočete, tudi kot predsedujoča članica Evropske unije in zamudili smo lepo priložnost, da bi na nek način nadgradili solunsko platformo in na ta način pokazali, da dejansko poznamo razmere v regiji in na ta način pokazali, da se zavzemamo za to, da se države zahodnega Balkana čim prej vključijo v Evropsko unijo. Na nek način je treba tudi postaviti in to je tretje, kar manjka, strategijo do držav zahodnega Balkana, posebej do Srbije. Ko zunanji minister tako lahkotno pravi na Odboru za zunanjo politiko kako imajo koristi od mednarodne menjave tako ali tako samo na ali pa predvsem na drugi strani, ne skrbi. Ali ne poznajo podatkov ali pa jih narobe interpretirajo. V Poslanski skupini Zares tako menimo, da prihaja do te odločitve prekmalu, da ne bi bilo nič narobe, če bi to odločitev na nek način še odložili, da bi bila zagotovo gospodarska škoda, ki bo nastala, manjša, če bi denimo Slovenija to odločitev sprejela med predsedovanjem Francije Evropski uniji. Seveda govoriti o tem, da škode ne bo oziroma da se ne bo zgodila neka blokada, je zelo površno. Seveda se ne bo zgodila neka blokada politiki, težko ukazujejo potrošnikom kaj naj počnejo in to je velika sreča in to velja tako za druge države kot tudi za Slovenijo. Ampak obstaja nek pojem etnocentrizma oziroma odnosa potrošnikov do blagovnih znamk in mnoga slovenska podjetja so zadnjih letih zelo uspešno prodirala na srbski trg. Odnosi, ki so bili na nek način v preteklih letih precej porušeni, so se na novo vzpostavljali in seveda to vse na nek način vpliva tudi na odnos srbske javnosti do Slovenije. Položaj Slovenije je, spoštovane poslanke in poslanci, specifičen pa naj nam je to všeč ali ne. Slovenija je predsedujoča država članica Evropske unije in zato toliko bolj na očeh tudi, če hočete, srbske javnosti in Slovenija je nekdanja članica skupne države in zato bo naša odločitev na nek način še toliko bolj odmevala. V Poslanski skupini Zares ocenjujemo, da je bila zunanja politika v zadnjih mesecih tudi v zvezi s politiko do zahodnega Balkana premalo domišljena. Dostikrat smo sprejemali odločitve prekmalu in pri tem zanemarjali tisto temeljno modro odločitev, ki sem jo že prej omenil. Nobena modra država oziroma nobena modra zunanja politika ne bi spravila države v položaj tiste članice Evropske unije, ki bo zaradi določene odločitve utrpela največjo gospodarsko škodo ampak bi sprejela odločitve tako, da bi kot predsedujoča članica Evropske unije utrdila položaj in ugled v mednarodni javnosti. O tem se je premalo govorilo tudi na Odboru za zunanjo politiko. O tem ni bilo dovolj razprav in nad tem smo v Poslanski skupini Zares nekoliko razočarani. Kot sem dejal, gre za konflikt dveh temeljnih načel in ocenjujemo, da smo o tem v Državnem zboru premalo razpravljali. Hvala.
Hvala. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem. Doslej smo slišali, da se vse poslanske skupine oziroma stranke zavedajo resnosti in teže problema in s tem povezane odgovornosti, ki jo nosimo. In najbrž se ta trenutek nihče ne odloča prav z lahkoto. Bilo pa bi najbrž ali pa je že odveč, če pri tem uporabljamo besede in sintagme, ki so nabite s čustvi ali pa če mimogrede skušamo še malo poobračunati znotraj naših strankarskih razmerij. Mi v Poslanski skupini DeSUS, se ne bomo postavili v to vrsto, ampak želimo preprosto na kratko in umirjeno povedati kaj je naša odločitev in zakaj je takšna. Razglasitev Kosova za republiko ni presenečenje. Ta razglasitev se je dolgo pripravljala in je bila pričakovana. Bila je posledica številnih humanitarnih in drugih tragedij na tem območju in je med drugim tudi posledica nezmožnosti, da bi se tisti, ki so najbolj inkorporirani v to dogajanje, sporazumeli. Seveda ni mogoče mencati kar v nedogled. Pride trenutek, ko je treba sprejeti odločitev. Razglasitev ima smisel samo, če se ta razglasitev neodvisnosti in suverenosti priznava navzven, torej, da je ta suverenost navzven zagotovljena, med enakimi državami v enaki vrsti, če smemo tako reči in tudi v drugih oblikah suverenosti. Toliko, kar zadeva pravice naroda do samoodločbe in ljudstva do ljudske suverenosti. Mi, v Poslanski skupini DeSUS, se po tem, ko smo premislili; in upamo, da prav; številne argumente, odločamo podpreti predlog, ki ga Vlada Republike Slovenije predlaga v obravnavo in sprejem. Prav bi bilo, tako vsaj ocenjujemo, da bi bila pri tem enotnost znotraj parlamenta kar se da velika, da bi bilo kar se da malo poskusov zavarovanja za vsak primer: "Kaj pa če se bo slabo izteklo?", in da bi bilo napak, če bi bili iz političnih razlogov preveč nagnjeni bodisi na eno ali drugo stran. Pri tem smo poslušali številna opozorila, ki gredo tudi v različne smeri in sicer zlasti v smer spraševanja: Kdaj je pravi trenutek? Ali zdaj že zamujamo ali prehitevamo? Ali bo večja škoda kasneje ali prej? Odgovora, takšnega za katerega bi lahko rekli, da je apodiktičen, da vanj ni treba dvomiti - ni. In tega se je treba jasno zavedati. Pri tem pa se je treba odločati čimbolj strpno, brez hektike, brez pretiranih poskusov, da bi izpostavljali kakšne morebitne slabosti, tudi tiste, ki zadevajo našo ekonomijo. Mi vemo, da je vprašanje gospodarske škode vprašanje nad katerim se moramo zamisliti in hkrati menimo, da ni mogoče kar zatrditi, da se bo Srbija odločila za tako rekoč masovno maščevanje zoper naše odločitve. Bolj menimo, da je možno tudi v prihodnje kovati takšne odnose, ki so lahko prijateljski in ki so lahko tudi gospodarsko za nas in zanje sprejemljivi. Razen tega je pa treba morebiti spomniti tudi na to, da smo se tudi mi osamosvajali, da smo takrat želeli priznanje in da smo tudi mi ugibali o tem kakšne gospodarske škode se lahko dogode. A pred gospodarsko škodo so bila vendarle, kakor je bilo danes že omenjano, načela. In mimo teh načel, mimo pravic, mimo svoboščin, ki so temelj in ki so univerzalne, tudi dnevnih koristi v zvezi z gospodarstvom najbrž ne bi smeli postavljati v ospredje. Sicer pa smo prepričani v Poslanski skupini DeSUS, da je prav, da se ta zunanja suverenost države Kosova vzpostavi, da se vzpostavi suverenost nacije. Bolj se sprašujemo ali ni najtežja naloga vzpostaviti ta trenutek notranjo suverenost, torej suverenost oblasti na Kosovu, ko vidimo, da nekateri že preizkušajo alternativne ali vzporedne strukture vzpostavljati in tega se je morebiti treba bati bolj. Zato je prav, da tako EU kakor Slovenija, ki jo ta trenutek vodi, storita vse za to, da bi prispevali k temu, da bi Kosovo čim prej vse atribute državnosti in da bi uspeli zadržati tudi prijateljske in siceršnje gospodarske, dobre odnose tudi s Srbijo. Mi bomo glasovali za.
Hvala. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani prisotni! Enačenje zgodovinskega moment osamosvojitve Republike Slovenije s priznanjem novega statusa Kosova ni korektno. Kdorkoli izmed govornikov je enačil, in z mojimi besedami ciljam predvsem na uvodničarja, torej ministra, ta ponižuje osamosvojitev Republike Slovenije. Republika Slovenija se je osamosvojila v popolnoma drugačni luči in se je osamosvojila kot zrela država. Včeraj smo v okviru Poslanske skupine nepovezanih poslancev Lipa na predsednika Državnega zbora naslovili dopis, da se današnja točka umakne, da se torej Predlog sklepa o priznanju in neodvisnosti suverenosti Kosova umakne z današnjega izrednega zasedanja Državnega zbora. Zjutraj sem dobil korektno pojasnilo generalnega sekretarja Državnega zbora, da umik oziroma predlog umika ni možen, kajti točka je v okviru zahteve skupine poslancev. Ampak ne glede na odgovor je po našem trdnem prepričanju Slovenija prehitela časovnost, modrosti, državnosti Republike Slovenije predvsem v momentu predsedovanja Evropski uniji. Mednarodno pravo nacionalnim manjšinam ne omogoča odcepitev. Slovenija krši mednarodno pravo. V prvem stavku sem vam povedal, kaj določa mednarodno pravo. Danes ga bo Državni zbor na predlog Vlade Republike Slovenije poteptal. Ustava SFRJ oziroma Socialistične federativne republike Jugoslavije je določala statutu socialističnih republik in avtonomnih pokrajin. Tudi to je eden izmed razlogov, zakaj se ne sme enačiti osamosvojitve Republike Slovenije, naše domovine, in Kosova. Resolucija Združenih narodov iz 1999 leta, 12/44, določa: "...mednarodno priznani sestavni del Srbije" - torej potrdila jo je tudi resolucija Varnostnega sveta Organizacije združenih narodov - "je ozemeljska celovitost". In kaj še Državni zbor na predlog Vlade Republike Slovenije krši? Krši načelo reševanja sporov v okviru Evropske unije. Načelo miroljubnosti in dogovornega reševanja sporov. Zakaj Slovenija dela vse to? Zakaj Slovenija s svojo odločitvijo hiti, poudarjam, hiti - po naši oceni tega ne bi smela početi. Najprej bi morali dobiti odgovor, za katerega smo v okviru Poslanske skupine nepovezanih poslancev Lipa ocenili, da je že v okviru misli in pa glave vsakega, slehernega izmed nas, to je: Kaj je interes Republike Slovenije? Jaz sem prepričan, da bi si moralo nas 90 v osnovi odgovoriti na vprašanje, kaj je interes Republike Slovenije. Mi smo poslanke in poslanci državljanov in državljank Republike Slovenije. Nedvoumno ta interes sestavlja tudi tako imenovani gospodarski interes ali drugače rečeno ekonomski interes. Eden izmed govornikov pred menoj je govoril o vedno večji blagovni menjavi s Srbijo, o naraščanju oziroma indeksu narasta od leta 2006 na leto 2007 v pripisu 40-ih indeksnih točk. O blagovni menjavi, ki presega eno milijardo evrov. Gospodje in gospe, gospodarski interes je tudi nacionalni interes in to je interes Republike Slovenije. Samo gospodarsko uspešna država tako znotraj svojih meja kot navzven je lahko tudi socialna in pravna država. Drugič. Kaj je interes regije? Če zaokrožimo regijo v kateri je tudi naša država Republika Slovenija je naš interes, da so države v tej regiji gospodarsko dobro razvite. Ali je naš interes, da se države v tej regiji praviloma ukvarjajo s pobiranjem gob in iskanjem odpadnega železa? Po mojem trdnem prepričanju je interes Republike Slovenije, da jo obkrožajo gospodarsko dovolj močne in pa suverene države, da lahko preživijo same, kajti samo s takšnimi državami kot partnerkami v ekonomskem oziroma gospodarskem interesu je kvalitetno in je pospešujoče sodelovati. Po mojem trdem prepričanju ali bolje rečeno prepričanju Poslanske skupine nepovezanih poslancev Lipa ne bi smel biti interes Republike Slovenije ustvarjanje konfliktnih situacij v okviru te iste regije pa najsi izhajajo oziroma izvirajo s področja varnosti, sodelovanja na državni ali gospodarski ravni. In pridemo še do tistega četrtega interesa, ki je v igri, žal, poudarjam, prisoten od lanskega po vsej verjetnosti pa že iz obdobja prej. To je interes State Departmenta oziroma Združenih držav Amerike. Navkljub samostojnosti naše države, navkljub vedno znova opevane suverenosti Evropske unije, smo žal še zmeraj pod tako zelo močnim vplivom Združenih držav, State Departmenta, da naše ministrstvo, Ministrstvo za zunanje zadeve, minister Dimitrij Rupel vedno znova sprejema, pa bom rekel, direktive, ki prihajajo onkraj velike luže. Tako smo bili v decembru priča zapovedim omenjenih predstavnikov State Departmenta, ki so bile izrečene slovenski diplomaciji, ki naj bi jo vodil gospod Dimitrij Rupel. Po moji oceni je bilo seveda to pošastno spoznanje za državljanke in državljane, nenazadnje tudi zame, da si suverena samostojna država Republika Slovenija dovoli tako močan vpliv State Departmenta oziroma Združenih držav Amerike glede tega, kako naj ravna v okviru svoje mednarodne ali zunanje politike. Pozneje je vladnim predstavnikom nekako uspelo celotno zgodbo slovenske vladne labilnosti prenesti na zgodbo kako so dokumenti prišli v javnost in se je o vsebini popolnoma pozabilo govoriti, pisati nenazadnje, kar je razvidno tudi danes, razmišljati. Ampak dejstvo je, da če ima neka tuja sila ali država interes potem so to Združene države Amerike. V preteklosti sem ničkolikokrat slišali, da naj bi bilo Kosovo Trojanski konj za Združene države Amerike, za področje Evrope, za področje regije oziroma stare celine. In zopet se vrnemo: Kaj je interes varnosti, razvoja v regiji v okviru Evropske unije? Danes imamo vse preveč odprtih vprašanj, na katera bi bilo potrebno odgovoriti, preden naša država, naša domovina prizna Kosova. Prvič: Ali sploh vemo kakšna bo ta država? Ničkolikokrat smo ugotovili, da nima osnovnih temeljnih aktov, kot je ustava. Da ne poznamo ne ureditve področja varovanja človekovih pravic, ne ureditve demokratičnih institucij v tej državi in nenazadnje tudi ne odnosa do regije. Iz tega mesta bi rad izpostavil nevarnost ali zgodovinske sanje velike Albanije. In nenazadnje, še vedno ne poznamo ne števila, ne destinacije in ne možnosti vrnitve vseh tistih, ki so bili s področja te regije, Kosova, pregnani ali izgnani. Ne vemo, kaj se bo zgodilo z njimi, ne vemo niti tega, kaj jim bo nudila, v narekovaju, pa upam, da ne prehitevam, njihova nova matična, vsaj na papirju, domovina. Iz tega naslova smo vsaj v okviru Poslanske skupine nepovezanih poslancev kar nekajkrat izpostavili tudi, žal neuspešno, neažurnost slovenske Vlade, kaj se je zgodilo z nekaj tisoč ljudmi s Kosova, predvsem srbske narodnosti, ki so enostavno izginili. Ampak seveda v momentu, interesu Združenih držav Amerike, ki jim tako zelo slepo sledimo, je vse to pozabljeno. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev vladnega predloga, vsebine in hitenja ne bomo podprli. Ocenjujemo namreč, da ne gre zgolj za zgodbo Srbije ali Kosova. Gre za zgodbo Republike Slovenije, gre za to koliko si upamo biti načelni in pokončni. In če postavimo na eno roko interes Republike Slovenije, in na drugo roko interes Združenih držav Amerike, gospodje in gospe, spoštovane poslanke in poslanci, potem žal pridemo do spoznanja, nenazadnje zadnjih dveh mesecev, da vedno znova dajemo mi - Slovenci prednost interesom drugih bogatejših, kot interesom nas samih. In za zaključek, v okviru Poslanske skupine nepovezanih poslancev Lipa akta, ki je danes pred nami, ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Jožef Jerovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister. Kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli sklep, da Republika Slovenija prizna Kosovo kot suvereno in neodvisno državo. Vprašanje Kosova je osrednjeevropsko, politično in varnostno vprašanje že dolgih 9 let, od kar je bila na Kosovu uvedena uprava pod okriljem Organizacije Združenih narodov. Od takrat se Evropa in mednarodna skupnost intenzivno ukvarjata z vprašanjem statusa Kosova. Vsi akterji se zavedajo, da status protektorata ne more trajati v nedogled, saj poleg pozitivnih prinaša tudi negativne posledice, ker se pri lokalnih oblasteh in prebivalstvu izgubi odgovornost za lasten razvoj. V poslanski skupini se zavedamo, da so bile premišljene in ocenjene vse možnosti, vendar boljše alternative mednarodna skupnost ne vidi. Vprašanje Kosova in proces prehoda Kosova v neodvisno državo ima korenine v času, ko so se pojavile teze srbske akademije znanosti na katerih je temeljila nacionalistična politika Slobodana Miloševiča, ki je sprožila ukinitev avtonomije Kosova v letu 1989. Takrat je Srbija zakoličila izgubo Kosova. Zato je os srbske jeze in srbskih čustev, ki jih skušamo razumeti, popolnoma napačno usmerjena, ko demonstranti razbijajo slovensko premoženje. Kosovo kot avtonomna pokrajina znotraj Jugoslavije je de facto imelo status federalne enote na podlagi Ustave iz leta 1974. Srbija na Kosovo ni izvajala jurisdikcije, ki je že devet let, pred tem pa je tam divjalo nasilje in etnično čiščenje, ki je bilo ustavljeno z intervencijo Nata. Meja med Kosovom in Srbijo je bila v teh letih praktično najbolj zaprta meja v Evropi. Na tem delu zahodnega Balkana se je vzpostavila nova realnost in iz drugih razlogov je Kosovo primer sui generis. To poudarja Evropska unija in enako mnenje slovenske politike podpiramo tudi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke. Slovenija priznava pravico narodov do samoodločbe, poleg tega pa se zavedamo, da se je tudi naša neodvisnost rojevala v težavnih razmerah, posledic Miloševičeve agresivne nacionalistične politike, zato menimo, da bi bilo odlaganje priznanja Kosova s strani Slovenije neprimerno. Slovenija ima odgovornost kot predsedujoča Evropski uniji in bi z odlašanjem postala neverodostojna, upravičeno bi dobila očitek dvoličnosti. Slovenija bo priznala Kosovo potem, ko je to storila že polovica članic Evropske unije in številne druge pomembne države. Z našim priznanjem se bo število držav članic Evropske unije, ki so priznale Kosovo prevesilo v pomembno večino držav članic. Vseskozi se je tudi vedelo, da zaradi naše procedure slovensko priznanje ne more priti med prvimi, kar se je pokazalo že na primeru priznanja Črne gore, zato so toliko bolj prozorni slabi nameni tistih političnih sil v Sloveniji, ki so razpihovale strah o slovenskem podleganju volje drugih držav. Priznanje Kosova s strani mednarodne skupnosti se daje ob zavezi nove države, da v celoti prevzema odgovornost za vse, ki živijo na Kosovu ter da bo spoštovala demokratične standarde varovanja in zagotavljanja pravic manjšin, še posebej srbske manjšine. Prav tako je samostojno Kosovo dolžno varovati kulturno in versko dediščino manjšin. V naši poslanski skupini smo prepričani in si bomo prizadevali, da se bo prijateljstvo med slovenskim in srbskim narodom nadaljevalo, da bo Slovenija država, ki bo vsestransko podpirala evropsko perspektivo Srbije, Kosova in vseh drugih držav v regiji. Slovensko gospodarstvo bo še naprej zelo aktivno na celotnem območju. Delovalo bo v dobrobit obeh strani. Evropska perspektiva je prava priložnost za vse države, predvsem za Srbijo in Kosovo in upamo, da jo bodo znale doseči in izkoristi na podoben način, kot so to storile druge države, ki so bile še v preteklem stoletju močno nerazvite, na primer Irska, katere članstvo v Evropski uniji in posledično silen razvoj sta pripomogla tudi k napredovanju mirovnega procesa na severnem irskem. Dogajajo se premiki, ki so se še pred nedavnim zdeli kot fatamorgana. Rojstvo nove države je priložnost, da srbski in albanski narod prekineta zgodovinsko sovraštvo in se podata na pot medsebojnega spoštovanja in sodelovanja, ki ima v Evropi številne vzore in le takšno ravnanje prinaša bodočnost prihodnjim rodovom. Na Kosovu ima za ta korak sedaj največjo odgovornost večinski albanski narod. V Evropi je mnogo narodov, ki imajo za seboj stoletja medsebojnih vojn in sovraštva, v sodobnem času pa so zmogli moč, da to presežejo in se hitro razvijajo. Naj zaključim s prepričanjem, da bo v dogledni prihodnosti nastopil čas, ko bomo ponovno sedeli za isto mizo znotraj Evropske unije. Priznanje neodvisnosti in suverenosti Kosova, ki ga bo naša poslanska skupina podprla, naj bo mejnik, ki bo področje zahodnega Balkana začel oddaljevati od zgodovinske obremenjenosti in zaznamovanosti pojma Balkana, kot območja konfliktov, etničnih in verskih napadov in ekonomske zaostalosti. Naj Balkan postane metafora izkoriščenih priložnosti. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Kokalj. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani gospod minister, spoštovani gostje! Gradivo, s katerim lahko razpolagamo pri današnji razpravi, predstavljata Predlog sklepa o priznanju neodvisnosti in suverenosti Kosova z obrazložitvijo, ki ga je posredovala Vlada in poročilo Odbora za zunanjo politiko v zvezi s tem vprašanjem. Iz same obrazložitve Vlade je razvidno naslednje. Svet Evropske unije je pozdravil nadaljevanje prisotnosti mednarodne skupnosti na osnovi resolucije 1244 Evropska unija bo tudi v bodoče sodelovala z organizacijo Združenih narodov, KFOR-jem, OVSE-jem in drugimi mednarodnimi akterji, s ciljem ohranitve stabilnosti v regiji. Razvidno pa je tudi, da je Evropska unija pripravljena, da prevzame vodilno vlogo na Kosovu pri krepitvi stabilnosti v regiji skladno s sklepi decembrskega Evropskega sveta, k čemu bo tudi prispevala misija in imenovanje posebnega predstavnika za Kosovo. Svet je tudi ugotovil, da se bodo države članice EU same odločale o svojih odnosih s Kosovim v skladu z nacionalno prakso in mednarodnim pravom. Državni zbor Republike Slovenije pa še vedno ni prejel poročila o sklepih Sveta za splošne in zunanje zadeve z dne 18. februarja. Do njih sicer lahko pridemo preko spletne strani, vendar to ni ustrezen način komuniciranja Vlade z Državnim zborom glede tako pomembnih vprašanj, kot je priznanje neodvisnosti ene države. Kot član vladne koalicijske stranke izražam nestrinjanje s takim odnosom ministrstva za zunanje zadeve do Državnega zbora. Z vsebinskega vidika je Poslanska skupina Nove Slovenije že 17. februarja oziroma 18. februarja dan po tem, ko je Kosovo razglasilo svojo neodvisnost, pozvala predsedstvo EU in članice k enotnosti glede reakcije. Enotnost pa je predpogoj predvsem v zvezi z razjasnitvijo nekaterih odprtih vprašanj. Pozvali smo seveda tudi k enotnosti v Sloveniji v zvezi z reakcijo na razglasitev neodvisnosti Kosova. Ključno vprašanje, ki se pojavlja je, kako v praksi uresničiti sklepe Sveta EU. Kdo in kako bo izvajal vodilno vlogo pri pomoči za zagotavljanje stabilnih in v prihodnosti odmerjenih akcij na Kosovu s strani mednarodne skupnosti. Mislim, da odgovora na to vprašanje sklepi Sveta EU ne dajejo, niti ga ne daje obrazložitev k sklepu, ki ga je posredovala Vlada. Odgovor na to vprašanje bi moral biti poznan poslancem, ki odločamo in s tem prevzemamo tudi osebno odgovornost. Odgovora na to vprašanje nismo mogli dobiti od Vlade niti na zaprti seji Odbora za zadeve EU. Čeprav razumem tolmačenje Vlade, da za to vsebino naš odbor ni pristojen, čeprav se sam s tem ne strinjam, pa vendar na koncu koncev bom jaz tisti, ki bom pritisnil na tipko in prevzel odgovornost za neko odločitev, v zvezi s katero nisem dobil vseh odgovorov na vsa vprašanja, ki se mi postavljajo v zvezi s tem. Četudi so mogoče odgovori samo hipotetični, vendar menim, da smo do teh odgovorov poslanci vsekakor upravičeni. Mislim, da tak način oziroma tako nezaupanje Vlade do informiranja Državnega zbora v določenih detajlih po moji oceni ne prispeva k nadaljnjemu razvoju demokracije. Sam sem, kot sem že omenil, pričakoval tudi, da bo Vlada poskušala pred predlogom sklepa poenotiti stališča političnih akterjev v Republiki Sloveniji, predvsem poslanskih skupin. Na žalost se to ni zgodilo, škoda. Ko je na primer Nova Slovenija decembra predlagala, da bi se ratificirala Lizbonska pogodba na izredni seji in da bi bilo predstavljeno predsedovanje Republike Slovenije Svetu EU v detajlih na izredni seji, en mesec nismo bili deležni niti odgovora ne s strani Vlade ne s strani vodstva Državnega zbora. Sedaj imamo pa za točko, ki po moji oceni, ni nič bolj pomembna kot ratifikacija Lizbonske pogodbe, sklicano izredno sejo, res da s strani nekaterih poslancev, vendar je jasno kako je ta impulz šel. Postavljeni smo pred dejstvo. Mislim, da to za take odločitve ni najboljša metoda, zato v tem pozivam Vlado, da v zvezi s takimi vprašanji vseeno poskuša prisluhniti zahtevam poslancev in Odboru za zadeve Evropske unije tudi kadar smatra, da mogoče ta odbor ni pristojen, za določena vsebinska vprašanja, da nam pojasni na zaprtih sejah čim več zadev, ki nas zanimajo. Sicer pa vseeno menim, da je vprašanje zahodnega Balkana prioritetno vprašanje tudi našega predsedovanje in spada praktično že v notranjo politiko Evropske unije. Sam bom vsekakor sklep podprl, ker menim, da vprašanje ali priznati neodvisnost Kosova ali ne, dejansko ni več vprašanje v principielnem smislu, seveda pa je potrebno vedeti kakšne posledice s tem dejanjem prevzemamo. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javil gospod minister.
Izvolite. Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nekaj bom rekel o razpravah, ki so bile tukaj izrečene oziroma, ki ste jih poslušali. Tudi zaradi tega, ker bi si želel izogniti nevarnosti, da se kakšni argumenti ponavljajo brez odgovora in kratimo potem čas itn. Najprej bi rad kolega Jelinčiča, ki ga sicer ni tukaj, spomnil, da je Slovenija članica Evropske unije. In govoriti o tem, da nas je Evropska unija, citiram "nategnila", je po mojem neopravičeno, kajti Evropska unija smo mi in v tem trenutku celo vodimo Svet Evropske unije. Nikakor ni mogoče reči, da bi bila Slovenija predmet neke ukane ali nekega negativnega postopka s strani Evropske unije. Slovenija sooblikuje politiko Evropske unije. Slovenija je deležna politike Evropske unije in zunanja politika Evropske unije je stvar soglasja v Evropski uniji. Tako da, govoriti s temi besedami, ne samo, da je nespodobno, ampak je tudi popolnoma napačno. Jaz sem z zanimanjem poslušal razpravo gospoda Lahovnika, odkrivam pa, da se še nismo znebili nekaterih predsodkov iz starih časov. Gospod Lahovnik govori o kolaču, ki ga ustvari gospodarstvo, o proračunu, ki ga potem, kaj jaz vem, politika zapravlja itn. To so dejansko pojmi iz starih časov, kot vemo, proračun polnijo davki in tudi poslanci, tudi gospod Lahovnik plačuje davke, vsaj upam tako, zdravniki, umetniki, vsi plačujemo davke in proračun je sestavljen iz sredstev, ki jih vsi prispevamo, ne samo neko gospodarstvo, ki dela posle v Srbiji. Jaz se včasih bojim, da smo tisti, ki dobivamo plačo na tekoči račun boljši davkoplačevalci, kot kakšni drugi, ki sicer imajo kakšno avreolo uspešnih gospodarstvenikov, tajkunov in tako naprej. Najbolj nespodobno pa se mi zdi, da govorita tako gospod Lahovnik kot tudi gospod Peče o nekih inštrukcijah neke velesile, o direktivah, zapovedi iz Združenih držav Amerike in tako naprej. Najprej, da smo si popolnoma na jasnem. Tisto kar je pisalo v ukradenem dokumentu in ki ga je nepooblaščeno objavil nek slovenski častnik, seveda tisto ne pomeni, da je šlo za kakršno direktivo. To so izmišljene interpretacije, zlonamerne interpretacije, zgrešene interpretacije, neumne interpretacije, bedaste interpretacije. Dokazano je, da tudi če bi šlo za direktive in za neke sugestije, se Slovenija po njih ni ravnala, kajti Slovenija ni prva priznala Kosova. Sicer pa moram reči, da je dejansko govorjenje o negativni vlogi Združenih držav Amerike, ta protiamerikanizem, ta preprosti naivni protiamerikanizem, je res nekaj kar je popolnoma neumestno in kar je neka nespodobnost za nek parlament, kot je naš. Navsezadnje so Združene države Amerike naš partner. Smo skupaj v Natu, in marsikaj nas druži s to državo. Naj spomnim, da so Združene države Amerike omogočile, da je Slovenije lahko nadaljevala pogajanja o asociaciji z Evropsko unijo, če ne bi bilo širitve Nato, ne bi bilo širitve Evropske unije in tako naprej. Govoriti torej o Združenih državah Amerike na ta način je naivno in je osnovnošolsko slabo. Jaz se strinjam z gospodom Lahovnikom, da je potrebno solunsko agendo nadgrajevati, navsezadnje tako beremo tudi danes v medijih. Evropska komisija je izdala oziroma poslala v svet komunikacijo, sporočilo o tem kako je potrebno solunsko agendo osvežiti. Solunska agenda pomeni politiko do zahodnega Balkana. Za to politiko se je Slovenija zavzemala od samega začetka, od kar predseduje, zavzemala se je za to, da se ta solunska agenda osveži. To kar je v komunikaciji Evropske komisije na nek način tudi posledica vpliva slovenskega predsedovanja in tu seveda ni nobenega dvoma o tem, da je Slovenija na čelu tistih, ki se zavzemajo za osvežitev solunske agende, ki vsebuje tudi skrb za Kosovo. Da ne pozabim. Na Svetu za splošne zadeve in zunanje odnose, 18. februarja, smo se strinjali, smo soglasno dosegli stališče v zvezi s Kosovom, v zvezi s priznanjem realnosti na Kosovu, vzpostavljanju odnosov s Kosovom, o Srbiji, o zahodnem Balkanu in tako naprej. Torej, govoriti o tem, da bi Slovenija ne bila udeležena v tem procesu ali celo, da bi mu nasprotovala, je nerazumljivo, če sem zelo blag. Glede gospodarskih interesov s Srbijo in glede gospodarskih interesov odnosov med gospodarskimi interesi in politiko. Če bi se ravnali samo po gospodarskih interesih, bi morali najbrž ostati v Jugoslaviji. Gospod Lahovnik, najbrž bi morali ostati v Jugoslaviji. Po vaši logiki ni nobene logike v tem, da smo postali samostojna država. Zakaj nismo potemtakem ostali prijatelji z Miloševičem, če gre samo za gospodarske interese, če gre navsezadnje samo za biznis? Jaz vas tukaj ne bom poučeval o zgodovini. Na žalost ste nekaj lekcij iz zgodovine spustili. Glede diskusije gospoda Pečeta. Moram biti tu zelo oster, moram reči. Očitek, da Slovenija krši mednarodno pravo, je popolnoma neumesten in zgrešen in globoko nepravičen, da ne rečem absurden očitek. Če je tako, če Slovenija krši mednarodno pravo, potem ga kršijo tudi Združene države Amerike, Francija, Združeno kraljestvo, Avstralija, Norveška, Nemčija, Danska, Estonija, Italija, Luksemburg, Belgija, Poljska, Švica, Avstrija, Irska, Švedska, Nizozemska, Finska, Island, Litva in tako naprej in tako naprej. Če Slovenija krši mednarodno pravo, potem ga krši praktično ves civiliziran svet. In obnašajmo se enkrat tako kot se obnašajo drugi člani civiliziranega sveta, tisti s katerimi smo skupaj v Evropski uniji in v Natu. In navsezadnje to govorjenje o tem, da Slovenija krši mednarodno pravo, pri tem, da imamo celo vrsto dokumentov, ki pričajo o nasprotnem, se mi zdi prav škandalozno. Na koncu samo dve besedi o tem, kar je pred mano govoril gospod Kokalj. Odbor za Evropske zadeve je pomembna inštitucija. Ministrstvo, ki ga vodim, to spoštuje. Kadarkoli me je gospod Kokalj povabil na sestanek svojega odbora sem se tega sestanka udeležil, kadarkoli je želel kakršnokoli pojasnilo v zvezi z zunanjo politiko ga je dobil, tudi je bil večkrat na sestankih v našem ministrstvu. Jaz mislim, da tu Vladi ni mogoče ničesar očitati, res pa je, da obstaja neka delitev dela med Odborom za Evropske zadeve in Odborom za zunanjo politiko. Kot veste so politike v Evropski uniji razdeljene. Naše ministrstvo je odgovorno za drugi steber in ta drugi steber spada v Odbor za zunanjo politiko in kadarkoli je predmet pogovora zunanja politika se napotim najprej v OZP, v Odbor za zunanjo politiko. Če pa obstaja posebna želja in poseben interes, pa vedno pridem tudi v vaš odbor, ne samo jaz tudi drugi člani Vlade, ki so pristojni za zadeve, ki bi jih morda obravnavali. Tako da, bi prosil samo, da se morda prihodnjič sporazumemo med seboj na nek bolj tehničen in manj političen način o teh stvareh, ne vidim skratka nobenega posebnega problema. Zahvaljujem se za opozorila in jih bomo tudi celo upoštevali. Hvala lepa.
Hvala. K repliki se je javil gospod Lahovnik.
Hvala lepa. No sedaj smo pravzaprav lahko videli zakaj je slovenska zunanja politika dostikrat tako neuspešna. Minister za zunanje zadeve je namesto argumentiranja vsebinskih odgovorov ponudil očitke, ki jih je sam skonstruiral. Na nek način spoštovani gospod minister tukaj primerja oziroma očita: če bi Slovenija upoštevala ekonomske interese bi ostala v Jugoslaviji - to lahko reče samo nekdo, ki nima pojma o ekonomiji in vi očitno tem kriterijem ustrezate. Slovenija je imela takrat bruto domači proizvod po pariteti kupne moči okoli pet tisoč dolarjev, danes je bruto domači proizvod na glavo petkrat višji. In to je bilo že jasno takrat zato smo tudi glasovali takrat za neodvisnost in suverenost Republike Slovenije in Slovenija je bila zelo uspešna pri včlenitvi v mednarodne institucije in še bolj na gospodarskem področju. Slovensko gospodarstvo je izjemno uspešno, ampak prav zato, prav zaradi tega je treba včasih prisluhniti stališčem slovenskega gospodarstva in tega vi gospod minister seveda niste pripravljeni narediti čeprav vseskozi živite na račun tega istega gospodarstva, ki vam zagotavlja plačo. In moja razprava, ki je bila deloma usmerjena oziroma, ko sem deloma opozarjal tudi na ekonomske posledice, je bila pač zelo vsebinska. Opozoril sem na to, da zadeva ni enostavna, da bi Slovenija vendarle na nek način morala biti previdnejša in še enkrat trdim, to pa zagotovo vem, da je zunanji minister s svojo politiko spravil Slovenijo v položaj tiste članice Evropske unije, ki bo zaradi današnjega akta utrpela največjo gospodarsko škodo med vsemi članicami Evropske unije in da bi se lahko z drugačno politiko temu izognili. Ta politika pa bi morala, kot sem dejal, temeljiti na treh načelih: prvo je nadgradnja solunske platforme, ki je zelo jasno govorila o vključitvah držav zahodnega Balkana in Kosova v institucije Evropske unije, kjer Slovenija ni naredila dovolj oziroma se s tem sploh ni dovolj ukvarjala, pa lahko minister sedaj tukaj zagotavlja kar koli, ampak rezultatov ni; drugič, zahteva po doslednem uresničevanju Ahtisaarijevega načrta, predvsem s poudarkom na sprejetju ustave in temeljnih zakonov, v katerih se zaščitijo pravice srbske manjšine na Kosovo; in tretjič, sprejetje neke dolgoročne strategije do držav zahodnega Balkana - do Srbije, Hrvaške, Bosne in Hercegovine, Makedonije. Mi te strategije še danes nimamo. Je preprosto nimamo. Ker če bi mi imeli izdelano jasno strategijo, bi jo danes pač [[...]]
Gospod Lahovnik, čas za repliko se je iztekel.
Se strinjam in zato zaključujem. Ne samo, da se je čas iztekel, tudi potrpežljivost ministra se je iztekla, ker ga ni več v dvorani, tako da zaključujem. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Miro Petek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vsem prisotnim lep pozdrav! Pri fenomenu priznavanja neodvisnosti in suverenosti Kosova, različno trknemo na dve načeli. To je pravica narodov do samoodločbe, ki je mednarodno priznana pravica, ker vsak narod, če to izraža večinska volja ljudi, se lahko odcepi od obstoječe multinacionalne države in lahko ustanovi svojo državo. In drugič. To isto mednarodno pravo govori o tem, da imajo obstoječe države pravico do ozemeljske celovitosti, in da lahko na nek način to ozemeljsko celovitost, kar se je izkazalo v preteklosti, branijo tudi z orožjem. Slovenija je izkoristila to prvo načelo, to je pravico narodov do samoodločbe, odcepitve in do ustanovitve samostojne države in to se je izkazalo v preteklosti za zelo dobro. Slovenija je izredno hitro napredovala, medtem ko so bile republike, države na Balkanu, republike bivše skupne države Jugoslavije še krepko v vojni. Pravica do odcepitve in samostojne države pa ni le pravica mednarodnega prava, pač pa je to tudi moralna pravica. In narod ima pravico do odcepitve, če s tem ublaži določene težave, ki jih je sistematično trpele v neki multinacionalni državi, in če je bil žrtev neke stalne sistematične in vsestranske diskriminacije. In mislim, da to kar smo Slovenci zagotovili sami sebi, kar so nam s priznanjem omogočile tudi druge države v Evropi in po svetu, moramo dopustiti in omogočiti tudi drugim, nenazadnje tudi prebivalcem Kosova. Žal pa nekateri v Sloveniji, ki imajo očitne povezave, rekel bom, s srbskim ludističnim gibanjem, skušajo naperiti Srbe proti Slovencem, kar se je izkazalo v preteklosti. Jaz osebno upam oziroma prepričan sem, da se bo to sčasoma pomirilo in da bodo odnosi med Srbijo, srbskim narodom in slovenskim narodom skoraj oziroma v kratkem ponovno zelo dobri. Predvsem pa je pomembna bodoča vloga Republike Slovenije. Gre za mednarodno itegracijo obeh držav, tako Kosova kot Srbije. Pomembna bo vloga Slovenije pri tem, da obe državi dosežeta čim hitrejši in čim večji gospodarski razvoj in višji standard. Višji standard bo po mojem trdnem prepričanju doprinesel tudi k temu, da bo med obema narodoma in obema državama tudi manj konfliktov. Skratka, predlog sklepa o priznanju neodvisnosti in suverenosti Kosova, ki ga je posredovala Vlada bom podprl. Hvala.
Hvala. Gospod Janc.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik, predstavnik ministrstva, kolegice in kolegi! Ena primerjava, vendar ni najboljša, pa vendarle, če se pač mož in žena še tako trudita v zakonu, da bi zakon ohranila pri življenju, za skupno življenjsko pot, pa žal ne gre in ne gre kljub trudu, potem na koncu ne moreta drugega kot da se ločita in gresta vsak svojo pot in vsak s svojo odločitvijo za svojo življenjsko pot. Nekaj podobnega je tudi tukaj. Verjamem, da se je Srbija za Kosovo trudila dolgo, za neko skupno pot sobivanja, a žal preprosto ni šlo. In temu, kot demokrat, temu kot Slovenija, ki je podobno prehodila to pot samoodločbe, težko nasprotujem, ne glede na to, da je to pač pravica vsakega naroda, pravica, da se odloči za samoodločitev. Mislim, da ta predlog sklepa, ki ga je Vlada predlagala Državnemu zboru danes, tukaj v tej razpravi, podpiram in mislim, da to pravico mora Slovenija podpreti v tem času, ko nosimo tudi zastavo EU, še toliko bolj odgovorno in da dovolimo Kosovu, da se te njihove sanje uresničijo. Državam, ki so to že storile, ki so bile med prvimi, Slovenije med temi ni, in tudi prav je tako, bodo pa zagotovo še sledile države kasneje, po današnjem dnem, ko bo Slovenija to uradno priznala tudi druge in upam, da se bodo sanje uresničile in da bodo lahko s svojo ekonomijo narodu dali tisti, česar do danes niso mogle. Priznanje Kosova je zagotovo tudi pomoč k stabilnosti Kosova in regije, o tem ni dvoma, in da s tem preprečimo negativne reakcije, ki so v tem prostoru bile, so še. Verjamem, da bo razum prevladal tako v Srbiji kot na Kosovu in da bo to v prihodnosti za ene in druge čim bolje, pa tudi zagotovo za Republiko Slovenijo. Torej, moj glas zagotovo za ta sklep, ki je pozitiven, ki je dober. Kdaj je pravi čas? Najbrž nikoli, niti včeraj, niti danes, niti jutri, kajti imamo težave, določene pomisleke, tudi sam jih imam, da naši prijatelji v Srbiji seveda to gledajo drugače kot mi, iz drugačnega zornega kota, z drugačnimi težavami in da smo tudi tega nekaj doživeli v teh mesecih, tednih. Tudi jaz imam majhen pomislek, ki je bolj ali manj utemeljen. Verjamem, da Slovenija v prihodnjem sodelovanju s Srbijo naj ne bi imela težav. Pa vendarle slovenski gospodarstveniki zelo uspešno poslujejo, tudi sevniški, ustvarjajo izjemno dobre rezultate v strukturi svojega podjetja, imajo skrbi. Upam, da bo ta zaskrbljenost čim prej minila in da bodo Srbi naši prijatelji, ki imajo tako kot Slovenci gospodarski interes po sodelovanju z Republiko Slovenijo. Da bo to šlo mimo in da ti odnosi ne bodo odvisni od slovenskega priznanja samostojnega in neodvisnega Kosova. Mi imamo številne uspešne družbe, ki so dokazale, Slovenija je tudi ena večjih investitoric v tem prostoru, kako je zagotovo dober kazalec, pozitiven kazalec, in je tudi dobro sprejeta v okolja in da ti odnosi [[...]]uspešni temu sedem in pol milijonskemu narodu, ki je potreben tovrstnih investicij, ki jih Slovenija nudi v obojestranski smeri. Verjamem, da v članicah Evropske unije tovrstnih problemov ni, vsaj ne v meri kot bomo o morebitnih slabostih, blokadah in podobnih zadevah čutili Slovenci, mi smo tukaj med prvimi in zagotovo je naša pot zelo prednostna in tudi nekako bolj uspešna od drugih članice Evropske unije, prav Republike Srbije. Jaz se zavedam tudi našega položaja in današnji "ne" tej poti bi bil slaba popotnica in si ne znam predstavljati, da bi Slovenija danes rekla "ne" samostojnosti Kosova, daleč od tega. Upam pa tudi, da Vlada morebiti, govorim, morebiti Vlada, ministrstvo, če bi se zgodile kakršnekoli gospodarske in druge blokade tovrstnim slovenskim podjetjem, takrat teh podjetij ne bo pustila sama, ne bodo ostala sama. To bi bilo nekorektno, nefer, ker bi bilo; ne po krivdi podjetij gospodarskih družb v Srbiji, da bi jih potem, če bi morebiti, ampak jaz v to ne verjamem, da se bo to zgodilo, to ne verjamem, ker so ljudje vendarle trezni in razumni, da vedo kaj je dobro za ene in druge; pustili same na cedilu. To bi bila velika škoda, ampak vendar to lahko, upam da, odmislimo, da se to ne bo zgodilo in da ne bo potrebna nobena reakcija ali kakršnakoli politična pomoč gospodarskim družbam v Srbiji, da bodo še naprej uspešno poslovala, še naprej investirale v ta prostor in se medsebojno dopolnjevale: Srbija in Slovenija. To je moja velika želja hkrati pa tudi opozorilo Vladi, predvsem pa pristojnim ministrstvom, da jih v primeru morebitnih takšnih in drugačnih odzivov Srbije do slovenskega gospodarstva, ne pustimo same. Torej, moj glas je za podporo in želim vse dobro Kosovu, vse dobro Srbiji in da bi se ta krog Slovenja, Srbija, Kosova uspešno medsebojno dopolnjeval. Ne nazadnje se poznamo, smo si blizu in nenazadnje tudi drug drugega potrebujemo v tem skupnem regijskem prostoru, za dobrobit naroda, ki tam živi in dela za boljše življenje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Juri.
Hvala, gospod predsednik. V Prištini sem bil 10 dni pred razglasitvijo neodvisnosti na neki evropski parlamentarni konferenci o najboljših praksah v dialogu med civilno družbo in parlamentom skupaj s kolegoma iz Francije in Belgije. Seveda so bili prisotni tudi kolegi iz kosovske skupščine in predstavniki civilne družbe. Ob tisti priliki sem, ko je bilo vse v duhu pričakovanja neodvisnosti, gledal neko oddajo na televiziji o nedelovanju dvigal v Prištini, ker so velike težave, in slišal izjavo neke stanovalke, pa se ni šalila, da v njihovi stolpnici dvigalo ne dela, ampak, da čakajo na neodvisnost in da bo dvigalo steklo. V tej izjavi sem zaznal koliko jim pomeni ta neodvisnost. In pomeni ogromno, ampak, tudi kot čarobna formula, čarobno zdravilo, ki bo odpravilo vse težave. Zaznal pa sem tudi, kako jim je bil ta model v javnosti, ta neodvisnost lažno prodan, kajti sama neodvisnost ne bo spravila dvigala v pogon. Videl sem kako je bila ta neodvisnost utemeljena na zelo trhlih nogah na veliki, odločni želji po odcepitvi od Srbije zaradi zgodovinskega zatiranja albanske večine in na strateških interesih zahoda zlasti Združenih držav Amerike v tem prostoru. Ni bilo, za razliko od drugih neodvisnosti, recimo naše, kjer so dvigala delovala tako pred njo kot po njej enako, ustreznih priprav doma in širše, kljub mednarodnem kritju pri vzpostavitvi in utrjevanju atributov suverenosti, državnosti in sodobne ustavnosti z vsemi jamstvi za človekove in manjšinjske pravice ter ni bilo ustreznih priprav na ustvarjanju mednarodno pravne trdnosti te neodvisnosti. Resda so bila pogajanja dolga, težka in žal niso obrodila želenega dogovora. Drži tudi, da je bilo vprašljivo tudi nadaljevanje "status quo", a enako rešitev po ključni "sui generis" ni nič manj vprašljiva, zlasti, če reakcije nanjo že presegajo napovedano; češ, napovedano je bilo, da neke hujše krvi bo v Srbiji, a ne toliko, da bi nas to resno skrbelo. Politični in drugi tudi nasilni protesti so se zgodili. Resno, svarilno in zaskrbljujoče je zaškripalo med Zahodom in Rusijo, ki je prva srbska zaveznica, in kaže, da takšni in nadaljnji možni scenariji niso bili v prestolnicah Evrope in tudi ne pri nas "kao domnevano" najboljših poznavalcih razmer v tem prostoru najbolje priigrani. Minister nas je v uvodu pomiril in nam dopovedal, da najhuje je mimo. Osebno, kljub večnemu optimizmu postajam zaskrbljen, ker vidim, da se je varnostna situacija - vidim, zaznavam, čutim, berem - in politična situacija v regiji in širšem mednarodnem kontekstu prej poslabšala kot izboljšala in nič ne kaže zaenkrat, da bi šlo v obratno smer. Ali sta za to krivi samo nepopustljivi, zlobni, če hočemo, nerazumevajoči Srbija in Rusija ali nosimo odgovornost tudi članice Evropske unije, ki smo se pogajali in slabo ocenili razmere ter ne zmogli rešitve "sui generis", ki bi zadovoljila obe strani. Ali je mogoče trditi, gospod minister, če me boste malo poslušali - da res drugače ni šlo, da so bili tempo, smer in način odločanja najbolj optimalno izbrani. Potem ko vemo za početje Združenih držav Amerike v tem prostoru in za njihove pritiske, nedvomno so bili pritiski na evropske zaveznice, z nami vred, kako naj se pri tej zgodbi vedemo. Lepo prosim, ne me obteževati tudi mene protiamerikanizma, sedaj ugotavljam dejstva, pritiski interesov Združenih držav Amerike so in temu se ne moremo izogniti. No, pogledali in zagledali smo novo zastavo Kosova obeta! Ta zastava nosi na evropsko modrem polju šest rumenih zvezd, ki predstavljajo tako Evropo kot šest manjšin. Samo je vprašanje, ali bo kosovski vladi, kosovskemu parlamentu, kosovski večini, civilni družbi uspelo - poglejte, v Prištini nisem videl kaj dobrega razmerja med civilno družbo, med nevladnimi organizacijami in parlamentu, sploh dialoga tam ni - ter evropskim nadzornikom tega procesa zagotoviti vsem nealbanskim skupnostim, s srbsko vred, največje standarde zaščite, ne le takšne standarde, ampak tudi vlogo konstitutivnega dejavnika nove ustavne ureditve te države. Imam svoje pomisleke, prepričan pa sem, da ko bile - to prepustili Združenim državam Amerike in upraviteljem baze "Bondsteel", bi bilo upanje veliko manjše in tveganje za notranjo stabilnost države, za človekove pravice in pravice manjšinskih skupnosti, za prihodnost odnosov s sosedi, in sicer v regiji, za samo evropsko perspektivo Kosova veliko večja. Sicer je prav in pametno, da se ob glasovanju za vladni predlog priznanja nove države zavemo, da se z razglašeno neodvisnostjo in njenim priznanjem njena mednarodna pravna vprašljivost ne odpravlja in da se dejanski položaj Kosova bistveno ne spreminja oziroma da ohranja vse atribute, vse značilnosti mednarodnega protektorata, ki s prihodom Evropske civilne misije "Eulex" in dejanskimi operativnimi posegi KFOR-ja na mejah Kosova še bolj izstopa. Če dodamo temu še veliko verjetnost, da zavoljo pravice do veta, če bo Rusija, upajmo, ostala le pri tem in se ne bo podala na kakšen bolj sovražen politični potop do Kosova in do vseh njenih podpornic, nova država še dolgo ne bo sprejeta v organizacijo Združenih narodov, je podoba nedonošenega otroka, umetno ustvarjanje države brez prave suverenosti in prave državnosti sklenjena. Toda danes se odločamo vendarle po preudarku. Tudi sam menim, da je zgodba prišla, žal, do točke, s katere vrnitve ni. Zato bom vladni predlog, četudi ni najbolje zapisan, ker ne gre za priznanje države, ki je razglasila neodvisnost, gre za priznanje države, ki je razglasila neodvisnost, ampak je še in kako odvisna od Zahoda, podprl in s tem zavezal tako Vlado kot vse nas in Evropsko unijo, če hočemo, da mednarodno upravljanje s Kosovom do njegove končne in dejanske suverenosti ter evropske zrelosti, Unija prevzame predvsem v svoje roke in dokaže, da je bila današnja odločitev upravičena. Hvala.
Hvala. Gospod Barovič, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Osebno in v imenu Slovenske nacionalne stranke se sprašujem, ali je zgolj slučajno in naključje, da je prišlo do enostranske odločitve o samostojnosti in ustanovitvi lastne države ravno v času predsedovanja države Republike Slovenije. Osebno imam pravico, da temu dvomim. Kdo se je o tem pogovarjal, če se je, bo pokazala zgodovina in resnica. Srbija in Kosovo bi se morala pogovarjati pred priznanjem, ne po, ko vsi trdijo, kako potreben je ta dialog, kako smo vsi na eni in drugi strani. Sam in Slovenska nacionalna stranka sem prepričan, da je tudi današnja odločitev, da bo - ker že vemo, kakšna bo, in hvala bogu da gre to v magnetogramski zapis - začetek nestabilnosti celotne Evrope, da gre za začetek destabilizacije Evrope. Naslednji korak, o katerem bomo odločali, bo, lahko bo, osamosvojitev Vojvodine. Priča smo ustanavljanju že dolgo let poznane pretenzije ustanovitve velike Albanije. Kolegice in kolegi! Lepe besede, veliko kritik na račun Vlade, potem pa priznanje. Krasno! Ravno srbski narod ima krasno, ne bom je povedal, ker se ne spodobi, da bi jo povedal, krasno "rečenico", pregovor. Ne bom ga povedal, ker se ne spodobi za ta Državni zbor. Dokler priznano Kosovo kot samostojna država ne bo članica OVSE-ja, ERB-ja, IMF-a in drugih svetovnih in mednarodnih ustanov, je vse skupaj ena lepa krasna gesta, mi Slovenci smo za, na papirju, v resnici pa bodo ostali reveži tako kot so. Ostali bodo Vzhodni Timor - prva samostojna država v 21. stoletju, kjer danes vladajo boji, krvavi boji, grde stvari, lakota in revščina. Seveda to za Slovenijo daleč, nas ne briga, Kosovo pa je zraven. Kosovo, kolegice in kolegi, hočete razumeti ali ne, lahko navajate katerakoli dejstva, argumenti so samo eni, je bilo nacionalna manjšina v Srbiji. Danes bodo Srbi nacionalna manjšina na Kosovu s poudarkom na tem, da živijo celo v getu. To mi je zapisala zelo priznana novinarka, in to slovenska, tako da ne boste mislili, da je Barovič tako pameten. Ne se igrati s politiko Slovenk in Slovencev; da ne bom govoril o gospodarskih in drugih učinkih, ne bom govoril o tem, kar je že bilo povedano, da je Amerika Slovenijo, ki je danes uspešna, ki ima danes približno okoli 35.000 dolarjev BDP na prebivalca, priznala v enem letu, Kosovo pa v enem dnevu! Rad bi vam povedal resnico. Če si boste ogledali film, v katerem igra Tom Hanks, mislim, da je naslov Charles Wilson, boste videli, kaj je Amerika doživela in počela z Afganistanom, to je ista zgodba. To je ista zgodba, samo je najbrž že preveč zapletene za vse tiste ali pa za večino tistih, ki sedijo v Državnem zboru. Kolegice in kolegi! Za konec, poudarjam v imenu Slovenske nacionalne stranke in v svojem imenu, da danes dodajamo bencin na ogenj, povečujejo se varnostni riziki na področju regije, sedaj grem pa na regijo. Nejasen je nadaljnji razvoj destabilizacije ob znanih dogajanji v zahodni Makedoniji. Tisti, ki se z zunanjo politiko ukvarjate ali pa, če vas zanima veste, kaj to pomeni. Ni izvzeta tudi Črtna Gora, Sandžak, tudi Bona ne. Slovenija bi morala upoštevati dejansko stanje, se resno lotiti zunanje politične analize pri svoji odločitvi, odložiti svojo odločitev in vezati svojo odločitev na dejansko uveljavljenje vseh potrebnih državnih inštitucij in na dejansko stanje o vem, kar se dogaja na tem političnem, verjemite mi, zelo kriznem področju. Če še ni, pa bo v kratkem. Tega si jaz ne želim, predvsem v imenu Slovenk in Slovencev. Absolutno nasprotujem takšnim natolcevanjem, zgodbicam, ki jih poslušamo. Nobenih argumentov ni za današnjo odločitev "za". Vsi argumenti tisti, ki stojijo, od helsinške pogodbe do pogodbe iz leta 1999 v Združenih narodih in še marsikateri mednarodni akti, ne nazadnje Ahtisaari, vse to ne stoji, zato ne bom podprl tega predloga, nasprotoval mu bom!
Hvala. Gospod Ziherl, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Sam bom podprl ta predlog v nasprotju z mojim predhodnikom. Danes je bilo slišati, da se je ta samostojnost Kosova, da je bila razglašena ravno v času slovenskega predsedovanja. Sam bi pa želel opozoriti tudi na drug pomemben dogodek, da so v tem času bile v Rusiji volitve in zaradi znanega zavezništva Rusije in Srbije je morda bilo v dogodek vkalkulirano tudi to, da bodo volitve v Rusiji in da bo vpliv Rusije na osamosvajanje Kosova manjši. Želim povedati, da z veseljem pozdravljam vsako rešitev, ki se pokaže na področju, ki je že dolgo časa nestabilno in je pač morda vir konfliktov v regiji. Vemo, da je Kosovo bilo skoraj celo desetletje protektorat Združenih narodov, kjer so za varnost skrbele mednarodne sile, tako policijske kot vojaške. In kolikor mi je znano, da se mandati nekaterih misij počasi iztekajo in bo potrebno poiskati neke nove rešitve oziroma jim podaljšati mandat. Problemi na Kosovu niso novi, izvirajo še iz stare države in morda zelo napačne politike velesil, ki so računale, da bi preko Jugoslavije čez Kosovo in Albanijo prišle do toplega morja. In zato je bil Kosovo vedno nekakšen geto ali strogo zaprto področje s posebno politiko, vir konfliktov, kajti poleg dveh večinskih narodov, Srbov in Albancev, je tam še sedem manjših etničnih skupin. To me toliko bolj preseneča, da danes poslušamo tudi o tem, kakšno gospodarsko škodo bo Slovenija doživela. Za Slovenijo velja, da smo poznavalci tega območja, torej tudi naši gospodarstveniki. In ko so investirali, ko so sklepali posle, so vedeli, v kaj se spuščajo. To območje Srbije in Kosova ni edino nestabilno območje in se posli na teh območjih pač vodijo po nekem drugem postopku, z nekimi drugimi pristopi; verjetno so potrebna dodatna zavarovanja teh poslov in več garancij, da so posli uspešno izpeljani. Želel bi opozoriti, da ni več leto 1991, ko je šlo pod krinko nacionalizma predvsem za ropanje slovenskega premoženja, bodisi trgovin bodisi tudi pravnih oseb. Spomnimo se, da je Slovenijašport postal Srbijašport. Menim, da so gospodarski interesi in gospodarska prepletenost tako močna, da po nekem predvidenem manjšem zastoju odnosov, morda manjšem moratoriju, morajo ti posli steči, saj so v obojestranskem interesu. Tuja podjetja, ki so investirala v Srbiji, so znana kot stabilna podjetja, kot boljši plačniki, ki plačujejo nad srbskim povprečjem. Torej je interes srbskih prebivalcev, da ta podjetja še najprej uspešno poslujejo. Seveda pa takoj po priznanju neodvisnosti Kosova nastopi za Slovenijo nova naloga - zaščita oziroma pomoč Srbiji. Srbija ne more v sedanjem stanju tako iti na pogajanja s Kosovom, ker bi ga s tem posredno priznala. Zastopnik njihovih interesov je seveda Rusija. Slovenija pa lahko odigra pomembno vlogo kot predsedujoča Evropski uniji pri pomoči predvsem zaščiti srbskih interesov na Kosovu, to je varnosti njenih prebivalcev, varnosti ostalih manjših, varnosti premoženja, kulturnih spomenikov in na splošno varnosti v celoti. Želel bi še povedati, da je treba podpirati evropsko perspektivo Srbije, kajti lansko leto sem v Beogradu ob stiku z mlado generacijo zaznal to željo, da so proevropsko usmerjeni, da so že siti več kot 20-letne ječe, ko so nekdanji potni listi, ki so jim odpirali pot v cel svet, postali neuporaben papir. Želijo iti v svet, želijo se izpopolnjevati, izobraževati in graditi neko modernejšo Srbijo, si dvigniti standard oziroma se izenačiti z evropskim standardom in evropskimi vrednotami. Po priznanju Kosova nihče ne brani, da na tem območju same države ne sklenejo nekih medsebojnih sporazumov, multilateralo, trilateralo, in skupno nastopajo predvsem na poti proti Evropski uniji. Nekaj podobnega smo doživeli že lansko leto, ko sta ločeno prišli, vendar na isti dan, delegacija Srbije in Črne gore k našemu Odboru za zadeve Evropske unije, kjer sta zbirali informacije in naše izkušnje iz približevanja Evropski uniji. Torej državi, ki sta se ne tako daleč razšli, sta že našli skupne interese in skupno nastopata bodisi pri približevanju Evropski uniji, pa na drugih gospodarskih, vojaških, kulturnih in morda še nekaterih projektih. To je vizija za celotni Zahodni Balkan, kajti pri stiku z delegacijami iz drugih držav smo lahko zaznali, da se večinoma strinjajo in vidijo države zahodnega Balkana, torej to nemirno področje, da se v bližnji prihodnosti vključi v integracijske procese Evropske unije in ravno v luči stabilizacije, demokratizacije tega nemirnega področja. Menim, da je potrebno glasovati za in sam bom podprl ta sklep.
Hvala. Gospa Uhanova, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister s sodelavci, poslanke in poslanci in vsi, ki nas spremljate tudi na balkonu, lepo pozdravljeni! Sama mislim, da je bilo 20 let dovolj zapostavljanja, represije, negiranja, nepriznavanja demokratičnih pravic s strani večinskega naroda Srbije do kosovskih Albancev, brez predstavnikov s strani Srbije v državnih institucijah. Tudi mednarodno vmeševanje ali pomoč in zagotavljanje varnosti ni v teh dveh desetletjih pripeljalo do tega, da bi lahko rekli: "Zdaj pa lahko živite v skupni državi." Sama, tudi če me imajo nekateri za konzervativno, menim ali pa primerjam to sožitje z zakonom. Če te nekdo leta in leta zapostavlja, ponižuje, zaničuje ali pa drug drugega, mislim, da nima smisla vztrajati za vsako ceno, tudi zaradi tega, ker trpijo drugi. In tudi je čas, da se tudi na tem delu Evrope zagotovi mir in uredi, tako kot je urejeno, recimo, na stari celini Evrope. Zato bom danes podprla sklep matičnega delovnega telesa, ki ga je predlagala Vlada o priznanju in neodvisnosti, neodvisnosti in suverenosti Kosova. Sicer bi pa tudi za Kosovo dejala: česar sami ne želijo, da jim drugi storijo, naj tudi oni ne drugim. Tu mislim predvsem na ogroženo srbsko manjšino. Glede izpadov tistih, ki se ne strinjajo, da se Kosovo osamosvoji, in grožnje do tistih, ki naj bi priznale Kosovo, pa menim, da naj vzamejo pamet v roke in da se naj vprašajo, zakaj je razpadla najsibo velika SFRJ ali velika Srbija. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kumer.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Vse stvari so težke, preden postanejo lahke, in takšna je tudi naša današnja odločitev v tem Državnem zboru. Zato moram najprej izraziti neke vrste nezadovoljstvo ali razočaranje, da vsa dosedanja diplomatska pogajanja in arbitraže ter napori niso dali bolj zadovoljujočih rezultatov, kot smo jim priča danes. Tu mislim predvsem na to, da bi se stališča bolj zbližala na točki pravice do samoodločbe in teritorialne celovitosti ter da bi se ta dva interesa bolj zbližala na temeljnem interesu - kako živeti v prihodnosti v tem delu Evrope. Zato menim, da je potrebno upoštevati tudi pomisleke, da se s priznanjem Kosova kot samostojne države povezujejo tudi nekateri varnostni riziki na področju celotne regije. Vendar bodo ti pomisleki v veliki meri odvisni predvsem od ravnanja novonastale države in ne več toliko od odločitev in ravnanja mednarodne skupnosti. Tu mislim predvsem na ravnanje, na ponavljajoči vzorec, ki smo mu vsakodnevno priče, ko živimo v svetu polnem krivic, protislovij, ko prevladuje zakon močnejšega, demokracija in človekove pravice pa so neka postranska stvar ali v nekaterih primerih tudi čista farsa. Zato je najpomembnejše, da bo Slovenija tudi v prihodnosti zagovarjala sprejetje ustave in potrebne zakonodaje, ki bo zagotavljala zaščito vseh etničnih skupin, spoštovanje človekovih pravic, zaščito verskih spomenikov in drugih znamenitosti ter vztrajala tudi na njihovi implementaciji s strani kosovske oblasti. Skratka, velika odgovornost v prihodnje je na politikih v Prištini, da upravičijo zaupanje, ki jim bo dano tudi s tem priznanjem v tem našem slovenskem parlamentu. In čisto na koncu. Nič boljši niste tisti od skrajnežev v Beogradu, ki danes obtožujete Slovence za zarote v odnosih med Slovenci in Srbi. In to sem danes slišal v tej dvorani. In ko govorite o zarotniških zgodbah, tudi v tem primeru, v tej dvorani. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Veršnik. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim. Če se sprašujemo, zakaj razprava o priznanju, se moramo spomniti na nekatera dejstva, ki so pripeljala do tega, da imamo danes tukaj to razpravo. Sožitje na področju Kosova, to se pravi v Republiki Srbiji, enostavno ni bilo mogoče. In to niti pred letom 1974, ko smo imeli neke vrste diktaturo, niti po letu 1974, ko smo imeli novo, zelo široko odprto ustavo, in pa niti po represiji Miloševića in niti po zasedbi oziroma upravi Združenih narodov. Skratka, vsi poskusi do Ahtisaarijevega načrta so bili brezplodni in neuresničljivi. Ahtisaarijev načrt je bil sprejet v EU od večine članic EU in edini, ki je zagotavljal neke vrste suverenost kosovskim Albancem in pa tudi neke vrste zaščito tam živečih Srbov. In ta načrt je pač bil razlog za to, da so Kosovci razglasili samostojnost. Prepričan sem, da si je kosovska oblast naložila težko breme. Lepo je praznovati nek dogodek, ampak po tem dogodku pride realnost, pride streznitev. In to streznitev kosovski narod doživlja sedaj v teh časih, ko se mora resnično spopasti s tistimi pravimi problemi. Seveda, mi pričakujemo od njih, da bodo tiste obljube, ki so bile dane pred razglasitvijo in pa ob sami razglasitvi, da bodo te obljube realizirane. Tukaj pa mislim, da moramo paziti in vedno zagovarjati tisto, da se izvede tisto, kar je bilo obljubljeno. Prepričan sem, da to nalogo bomo Slovenci izpolnili. Gotovo je za oba naroda na tem območju in tudi za narodne skupnosti, manjše, ki živijo na tem področju, da se iz preteklosti obrnejo v prihodnost. In kaj je njihova prihodnost? Njihova prihodnost je v združenju evropskih narodov. Prepričan sem, da bodo tako eni kot tudi drugi vse sile namenili v projekt približevanja Evropi in v projekt, kjer imajo vsi priložnost boljšega življenja, priložnost boljših možnosti in priložnost nekega sna, ki pravzaprav v vseh bivših jugoslovanskih narodih je tlel skozi desetletja. Prepričan sem, da jih bom pri teh njihovih nalogah, pri teh njihovih željah Slovenci, slovenska oblast, slovenski narod z veseljem podpirali, usmerjali in sigurno tudi obilno pomagali. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gulič. Izvolite, namesto Džubana, kdor spremlja razpored. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik. Cenjene kolegice in kolegi. Svojo razpravo bi razdelil v tri točke, in sicer: o zgodovini, kot viru emocij, o novih časih in novih politikah, s katerimi se tako radi hvalimo, in seveda tudi o tem, kaj se dogaja v Srbiji. Konec koncev s priznanjem Kosova priznavamo tudi neko novo Srbijo. Tukaj ne gre za dvoje zadev, ki bi bile različne, ampak gre vendarle za eno dejanje, ki ima dvojne posledice. Da je ta čustveni naboj pri takšnih odločitvah zelo velik, smo dokaz tudi mi tukaj, saj nas je ta zgodba ne samo racionalno zajela, ampak tudi emocionalno. Srbi so se v svoji zgodovini velikokrat umikali pred različnimi drugimi narodi ali državami, velikokrat bežali, velikokrat migrirali in to je bilo vedno travmatično. In ta zgodovinska izkušnja je prav gotovo tudi eden tistih parametrov, ki določa njihovo obnašanje in njihove strahove in bojazni danes. Ne bom omenjal kosovske bitke, ker je že preveč izrabljena, ampak že od bitke pri Marici, ki je bila nekaj prej, so se Srbi umikali na sever in naseljevali Banat, 1439. leta so prvič tako v velikem eksodusu šli stran iz Turčije, tudi čez Savo in čez Donavo. Hude migracije so bile tudi v času, glej ga glej Slovenca, tako imenovanega Kralja Matjaža, Matije Korvina, ki jim je omogočil, da so se naselili tam okrog Pešte oziroma med Pešto in Beogradom. Po zgodovinskih virih je bilo to takrat več kot polovica vsega življa na tem območju, okrog 200 tisoč Srbov. K nam v Slovenijo pride okrog 1530 v Žumberačke kraje. Se pravi, pod Gorjance in tako naprej. Tudi v Rusijo so bežali, takrat ko jih je za protektorat vzela Rusija, pardon, Avstrija in so se pod Avstrijo imeli slabše kot prej pod Turčijo. Vse to govori o njihovi travmi, njihovih strahovih, njihovem občutku preganjanosti iz različnih zgodovinskih, po njihovem, ozemelj. Zanimivo je pa nekaj drugega. Vse tja do začetka prejšnjega stoletja so Srbi na Kosovu in Albanci na Kosovu stali z ramo ob rami proti drugim sovražnikom. Ta zgodovinska izkušnja je pa nekako izhlapela, se pravi, njihova možnost, dokazana možnost sožitja, skupnega bivanja, skupnih bojev, konec koncev, pa tudi skupnih junakov. In seveda, kaj zdaj z vso to zgodovino narediti, kadar govorimo o novih časih in novi politiki? Dejstvo je, da je v tistem trenutku, ko je Kosovo postalo neke vrste protektorat Združenih narodov, je pravzaprav že nastopila njegova samostojnost. Resda pod Rugovo ali pa s tem miroljubnim, demokratičnim, liberalnim vodjo drugače kot kasneje, ampak vendar, izkustveno dobro. In to nam lahko govori tudi o tej možnosti, da priznanje Kosova lahko vzpostavi nove čase, nove razmere, novo politiko. Če Srbi niso uspeli tam od 80-ih let do pravzaprav katastrofalnega izganjanja Albancev s Kosova s to politiko sožitja, morda uspe tej državi - kakorkoli bo že priznana, ali jo bodo priznali vsi ali je ne bodo priznali vsi. Zdaj o kakšnem pogojnem priznanju seveda ne sme biti govora. Konec koncev, še pri civilnih darilnih pogodbah ne smeš pogojevati priznanja in govoriti o nečem, kar naj bi bilo potem "sui generis" posebej napisano. In seveda takšnih pogojev ne smemo postavljati ne Kosovu, ali ga priznamo ali ne, in takšnih pogojev ne smemo postavljati tudi Srbiji v kasnejšem razvoju dogajanja, ob njihovem pristopanju v Evropsko unijo. Jaz ne bi rad slišal, da bi se v tem parlamentu reklo: "Ja, jim to omogočimo, če priznajo Kosovo." To bi bila velika napaka, veliko sprenevedanje in izsiljevanje. Če se že odločamo, tako da damo vsem tem državam, ki nastajajo, možnost, potem jo dajmo vsem enako in brez kakšnih posebnih ozirov, brez posebnih ovir. Politična situacija v Srbiji tudi ni tako, bom rekel, enoznačna in enopomenska in tam so takšni racionalni premisleki, ki govore o tem, da je treba Kosovo priznati. Vsaj nekaj strank tam se je tako izjasnilo in tudi posameznikov, ker vedo, da je ves ta napor, vse te emocije, da so velika cokla za to, da se Srbija razvije in spremeni v državo, kakršno bi radi ljudje imeli. Se pravi, da bi živeli v miru, v blagostanju, nekonfliktno, jasno in pa tudi v dobrih odnosih z drugimi državami. Kot pa vsepovsod se pa tudi tam takšen naboj vedno izkorišča in, kot sem rekel na začetku, prehaja na vse strani. Govoriti o tem, da je naše gospodarstvo ogroženo v Srbiji, se prav gotovo na tej površini da, v tem trenutku, ko se to dogaja, bo prav gotovo tudi kakšna reakcija, ki jo bodo uporabili ali njihovi konkurenti, recimo naših trgovcev tam v Srbiji, ali pa tisti, ki pač radi malo ludistično ponagajajo. To smo že doživeli letos in najbrž se še zna zgoditi, ampak na splošno gledano pa mislim, da kaj veliko nevarnosti za to ni. Ne zato, ker bi imeli Srbi kaj več od našega gospodarskega sodelovanja, najbrž imamo približno vsi enako in drug brez drugega ne moremo. Jaz bi tudi zelo rad videl, da se vseh nas, ki bomo glasovali za to, da se prizna Republiko Kosovo, ne jemlje kot tiste, ki nasprotujejo Srbiji - in ji tudi ne. Gre pač za nek proces, ki se je že zdavnaj začel in se bo končal v nekem doglednem času. Jaz upam, da čim prej in čim bolj mirno, brez hudih travm za en, drug, tretji narod, predvsem pa računa na to, da bo kosovska oblast vzpostavila takšen režim, kjer bodo velike manjšine in male manjšine in posamezniki zaščiteni v vseh svojih demokratičnih in pa človečanskih pravicah. To seveda velja tudi za Srbijo, to velja tudi za vse države, ki bi rade vstopile v Evropsko unijo. Ampak, kot že rečeno, nobenih posebnih pogojev nimamo pravzaprav pravice postavljati: priznamo ali pa ne priznamo in se pač ne zvijajmo tukaj kot kakšne jegulje. Treba je vendarle povedati tudi to, da se v nekem času, ko je bila seveda še kakšna drugačna možnost, to ni zgodilo. In ko danes ugotavljamo, da ni pravi čas in da ne vidimo pravzaprav naprej pravega časa, pomeni, da smo nek čas prav gotovo zamudili. Ne mislim sedaj Slovenije, mislim na celotno to območje. Zamudili smo, ne vem, zadeve tam sto let nazaj, ki so se dogajale, recimo, takoj po nastanku vladavine Slovencev, Hrvatov in Srbov oziroma Srbov, Hrvatov in Slovencev, Kraljevine Jugoslavije, po letu 1945 z Rankovićevimi izleti na Kosovo itn., itn., da ne omenjam še Miloševića čisto na zadnje. Danes v Delu seveda, Vuk Jeremić piše o tem, kako je sedaj Srbija kaznovana za tisto, kar je počel nek posameznik. Težko je pravzaprav te zadeve razložiti racionalno in mislim, da je tudi najbolje, da ostanejo tako, kot so bile zapisane, se pravi iracionalne, in da ne vplivajo na to, kar prinaša življenje in kar bo prinesla prihodnost Kosovu, Srbiji, celotnemu Zahodnemu Balkanu in Evropi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Gantar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Naj kar takoj na začetku povem, da bom podprl sklep o priznanju neodvisnosti in suverenosti Kosova, pri čemer pa vem, da Kosovo še dolgo ne bo neodvisno in še kar lep čas ne bo izvajalo vseh potrebnih nalog, funkcij, in atributov suverenosti. Zato ta sklep podpiram z določeno stopnjo nelagodja in brez kakršnegakoli posebnega zadovoljstva ali celo evforije. Tudi sicer, kot veliko mojih kolegov, poslank in poslancev menim, da za to priznanje ni bil potreben sklic izredne seje, da bi lahko to storili na prvi redni seji. Navsezadnje citiram tudi gospoda ministra Rupla, ki je včeraj v pogovoru za Odmeve na novinarjeva vprašanje odgovoril takole, citiram: "Zgodba o Kosovu je stara 30 let, zgodba o hrvaški meji 17 let, jaz mislim, da lahko še kakšen teden počakamo," - in konec citata. Tudi jaz se strinjam s tem. Vendar, kot vidite, ne čakamo. Seveda, najpomembnejši razlog za nezadovoljstvo je, da ne vemo natančno, kako bodo funkcionirale institucije na Kosovu, predvsem tiste, ki bodo omogočile resnično in dobro varstvo ne samo manjšini, ampak dejansko sožitje in medkulturno sodelovanje srbskega in albanskega prebivalstva. Ne vemo tudi, kako bodo funkcionirale druge institucije, ki se vežejo na gospodarske organizacije, življenje in druge stvari. Veliko poročil, ki prihajajo od tam, ni posebno obetavnih. Ampak dejstvo je, da članice Evropske unije in tudi Slovenija s tem, ko priznava suverenost in samostojnost Kosova, dejansko prevzema veliko in močno odgovornost za nadaljnji notranji razvoj na Kosovu. Tega se moramo zavedati in zavedati se moramo, da smo s tem priznanjem postali še bolj aktivni udeleženci v stabilizaciji notranjepolitičnih, gospodarskih, predvsem pa medkulturnih in medetničnih razmer na Kosovu; zato opozarjam na to odgovornost. Zakaj kljub vsemu temu podpiram priznanje neodvisnosti in suverenosti Kosova? Zelo enostavno in zelo iskreno: zato, ker mislim, da je Srbija Kosovo že zdavnaj izgubila. Izgubila ga je politično, izgubila ga je gospodarsko, izgubila ga je nenazadnje tudi populacijsko. Izgubila ga je z ukinitvijo avtonomije znotraj nekdanje jugoslovanske republike, izgubila ga je s sistematičnim zapostavljanjem, zatiranjem in poniževanjem večinskega albanskega prebivalstva in, končno, z oboroženo intervencijo zoper lastne, srbske državljane albanske narodnosti na Kosovu, zoper lastne državljane, ki so bili tedaj, do nedavnega celo formalno srbski državljani. Izgubila ga je z dejstvom, da je na koncu morala intervenirati mednarodna skupnost, Nato, Združeni narodi, če hočete, Evropska unija. In od tedaj naprej, od tega bombardiranja Beograda, simbolnega, ni bilo več poti nazaj. Krivica, ki se je zgodila, je prav gotovo krivica, ki jo je opisal Vuk Jeremić. Namreč, dejstvo je, da bo morala račun za izgubo Kosova plačevati demokratična Srbija, demokratične srbske stranke, ki so v vladi ali pa tudi v opoziciji, torej prav ta ista demokratična Srbija, ki je bila sama žrtev Miloševićeve vladavine in Miloševićevega terorja, političnega ali kakršnegakoli drugačnega. Toda po mojem mnenju tega dejstva in te zgodovinske krivice, ki se je zgodila demokratični Srbiji, ni mogoče premagati na noben način. Kosovo je odšlo in Kosova ni mogoče na ta način več vrniti v Srbijo. Kaj se bo zgodilo v prihodnosti, lahko samo upamo, da več dobrega kot slabega. Nismo pa prepričani. Svoj današnji nastop zaključujem s tem, da vsi tisti, in država Slovenija, ki bomo pritisnili v tem trenutku na gumb "za" pri glasovanju o neodvisnosti suverenosti Kosova, prevzemamo aktivno odgovornost za to, kar se bo na Kosovu dogajalo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, spoštovani minister. Danes imamo 5 ur razprave na izredni seji o Kosovu. In eden od predhodnikov je dejal, da 17 let že trpimo, v bistvu 17 odprtih let in gledamo, kako Hrvaška kos za kosom jemlje Slovenijo. Ali bomo morali čakati 30 let kot Kosovo, da bomo imeli izredno sejo tudi za slovenske nacionalne interese? Za trenutek bi vas prosil, gospod Rupel, da pustite svoje delo na telefonu in bi vas prosil tudi, da mi odgovorite na to, kar vas bom vprašal. Eno je pravica do samoodločbe in drugo je tudi pravica do teritorialne nedotakljivosti. In ravno to se nam dogaja, ta pravica, pravica Slovencev je poteptana. In ne bomo imeli izredne seje, verjemite mi, da je ne bomo imeli v tem Državnem zboru zaradi tega, kar se dogaja Slovenkam in Slovencem. In tudi vojske s Kosova ne bomo poklicali, čeprav stane milijone in milijone evrov na mesec. Ta sprenevedanja danes tukaj v Državnem zboru spoštovati, vsi imate polna usta kritike, na koncu boste pa skoraj vsi pritisnili tipko "za". Napak bo nepopravljiva. Hitenja Slovenije s priznavanjem Kosova bodo imela tudi za slovensko gospodarstvo velike posledice. Danes sem prejel pisno, sem Primorec in me primorska podjetja zanimajo od Jadrana - Jadran Sežana. Samo prvi stavek bom prebral: "V zvezi z nastankom nove države Kosovo na ozemlju Republike Srbije je naša družba doživela dva napada na svoje premoženje in zaposlena osebja." Verjetno vam je poznano to, gospod minister, ampak vam to ni mar. Kdo bo odgovoren za to nastalo škodo? Ko bomo pomagali Kosovu tudi intenzivno s finančnimi sredstvi, z vojaško prisotnostjo, z izgubo trga, ki bo tako ali tako vidna tudi na proračunu naslednje leto - kdo bo odgovoren za izgubo vsega tega kapitala, ki bo sledil in posledično tudi na vplival bruto družbeni proizvod v Sloveniji. Se pravi, na inflacijo. Nobeden od ministrov ni še nikoli odgovarjal materialno za svoje početje [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in tudi nobena vlada še ni nikoli odgovarjala za svoje početje. Ko gledamo to, kar se dogaja danes, ne moremo mimo tega, da slovenske interese ni nihče zaščitil, če smo se že spustili v to. Zakaj niste zaščitili slovenskih interesov? Številna podjetja so na Vlado naslavljala zahtevo, da pred sprejemom tako pomembne odločitve [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]na izredni seji se to stori. Minister je odšel iz dvorane, jaz bi želel, da mi poda odgovore na ta vprašanja. Prosim, gospod minister, da poveste, kdo bo [[...]]
Hvala. Besedo ima gospod Džuban. Izvolite. Oprostite, gospod Grims je prisoten.
Hvala za besedo. Vsem lep pozdrav! Za razliko od nekaterih predgovornikov moram reči, da menim, da dobesedno lovimo s priznanjem zadnji vlak. Da je to stvar, ki bi jo že morali storiti, in da je skrajni čas, da to storimo danes. Tole, kar govorim, ne govorim samo kot poslanec SDS, ampak bom vsaj v prvem delu govoril tudi kot vodja slovenske delegacije v Parlamentarni skupščini zveze Nato, organizaciji, s katere vrednotami, cilji in dejanji se globoko strinjam in sem vesel, da tam lahko zastopam Slovenijo. Namreč, ko gre za vprašanje priznanja Kosova, je treba se z nečem realno soočiti. Kosovo so osamosvojile srbske paravojaške in vojaške enote, ko so začele zadnjo fazo etničnega čiščenja na Kosovu. To je povzročilo neizrekljivo trpljenje, milijon beguncev, destabiliziralo celotno regijo in Nato, skladno z vrednotami, ki jih sledi, ni mogel storiti nič drugega, kot da je posredoval z vojaško silo. Žal mi je, da je do tega prišlo, ampak to so pač izzvali tisti, ki so začeli to končno fazo etničnega čiščenja na Kosovu. In sedaj gre za neko dejansko stanje, ki tam že kar nekaj časa obstaja, in za soočenje s tem in za priznanje tega stanja. In treba je nekaj vedeti. Vsa zgodovina uči, da nepriznavanje dejanskega stanja ali celo pristajanje na silo, to se pravi bodisi na verbalno ali celo dejansko nasilje, samo spodbudi tiste, ki so k temu nagnjeni, ekstreme torej, in se stvar samo stopnjuje. Iz tega razloga sem trdno prepričan, da mednarodna skupnost, in v okviru nje danes tudi Slovenija, je storila samo tisto, kar je že dejansko postalo nujno. Da ne gre v danem primeru samo za možnost dodatnega nasilja, bodisi na samem Kosovu bodisi proti tistim, ki smo sedaj postavljeni pred vprašanje, torej priznavanje dejanskega stanja, kot se je zgodilo na nekaterih demonstracijah, gre tudi za vprašanje miru v širši mednarodni skupnosti. Spomnil vas spomnil, da so padale že izjemno ostre besede s strani Rusije, bila je dana celo grožnja z orožjem, grožnja napada na zvezo Nato in Evropsko Unijo, in omenjalo se je celo v nekem trenutku uporabo nuklearnega orožja in treba je vedeti, da Rusija to moč ima. Iz tega razloga je potrebno storiti vse, da se strasti umirijo in da se stvari vrne v trezen okvir. To pa je priznanje dejanskega stanja, ki na Kosovu, kot rečeno, obstaja že kar nekaj let, in torej priznanje, da je Kosovo suverena, neodvisna mednarodna enota, torej samostojna država. Še enkrat opozarjam, da kakršnokoli odlašanje bi zagotovo razumeli tisti ekstremi, ki so, sicer v majhni skupini, vendarle povzročili zelo veliko škode na demonstracijah v Beogradu, vsi tisti, ki so grozili z orožjem, ker bi razumeli to kot signal mednarodne skupnosti, da se nasilje izplača. In bog ne daj, da do takega signala pride. Mednarodna skupnost mora dati zelo jasen signal, da govorica nasilja v mednarodnem prostoru v moderni družbi nima kaj iskati. To je nekaj, česar bi se morali vsi danes zavedati, pa tudi v predhodnih dneh, o čemer bom kasneje spregovoril še nekaj besed. Priznanje neodvisnosti Kosova kot priznanje dejanskega stanja je torej v interesu obeh strani, tako Kosova kot tudi Srbije, že iz tega razloga, ker je to zagotovo prvi korak, ki bo ti obe suvereni mednarodni enoti pripeljal v Evropsko skupnost. Saj ni realno pričakovati, da bo tam nek obroč Evropske unije okrog tega prostora. In že ta geografska lega napoveduje, kakšen bo izid. Vprašanje je samo, kako hiter bo. In ko bodo enkrat vsi znova združeni v Evropski uniji - upajmo, da bo to čim prej - potem bodo vse te stvari, vse te neracionalnosti, ki smo jim bili priča v minulem obdobju, postale preteklost. Bodo postale odveč. In iz tega razloga, kot rečeno, lovimo zadnji vlak. Slovenija, s tem bi tudi končal, pa je žal v tem obdobju doživela nekaj, da je postala strelovod. To je bilo čisto nepotrebno početje, ki ga je povzročil tisti del opozicije, ki je najprej poskrbel preko svoje medijske advokature, da se je objavil nek papir, seznam želja Združenih držav Amerike, in potem, kar je ključno, temu papirju pripisal dimenzije, ki jih nikoli ni imel in jih sploh ni mogel imeti. Ob tem pa so še zamolčali, da obstaja tak seznam želja tudi s strani Rusije, s strani vseh drugih velikih sil, kar v bistvu pomeni neko priznanje te izjemno pomembne in odgovorne vloge, ki jo Slovenija v danem trenutku kot predsedujoča celotni Evropski uniji v mednarodnem prostoru v resnici ima. In ravno zaradi tega, ker se je s strani opozicije pripisovalo tistemu papirju dimenzije, ki jih ta nima in jih ni mogel imeti, se je vzburkalo strasti, se je zabilo popolnoma nepotreben klin med dva naroda, ki sta vzpostavila dobre stike, dobre odnose in zaradi tega razloga je, žal, prišlo tudi do nasilja. In vedno morate vedeti, da v vsaki družbi obstaja nek krog posameznikov, ki tak signal razume ekstremno, dobesedno in potem tako tudi odreagira. Ko so prišle potem posledice, ko je slovenska ambasada v Beogradu doživela opustošenje, so se tisti, ki so to storili, začeli vleči nazaj. Danes se v eni od medijskih hiš dogaja tragikomedija, ko odgovorni urednik in urednik tistega prostora, ki je poskrbel za to objavo, tožarita en drugega, kdo je pravzaprav kriv. Ampak, dejansko je to neodgovorno početje. Še enkrat poudarjam, ne toliko sama objava, ampak to, da se je pripisovalo dimenzije nekemu papirju, ki jih ta ni imel in jih ni mogel imeti. Zdaj ko so posledice tukaj, se pa išče dežurnega krivca. Sam osebno moram reči, da nihče nima pravice, da se tako žonglira s slovensko državo, kajti posledice tovrstnih dejanj ostanejo za dlje časa. To ni nekaj, kar se od danes na jutri doživi, preživi in pozabi. In iz tega razloga bom še enkrat opozoril, da bi bil res skrajni čas, da tudi naša opozicija preneha, po eni strani z blatenjem Slovenije v tujini, pri čemer ima potem Slovenija vedno kolateralna škoda oziroma njen ugled v tujini, in po drugi strani, da na ta način zabija klin med prijatelje, ki morajo živeti skupaj, ki morajo sodelovati in to vse s ciljem oziroma po načelu, da slabše, ko gre državi, slabše tudi za obstoječo vlado. Ampak oprostite, Slovenija v tem trenutku vodi celotno Evropsko unijo, zato je ta trenutek občutljiv. Zato bi morala biti vsaka beseda toliko bolj premišljena. Zato sem tudi sam osebno prepričan, da če bi se stvari osvetlilo s pravega zornega kota, bi glede na izhodišče, ki smo mu bili priča, glede na tisto dejstvo, da je torej sedanje stanje na Kosovu v bistvu bilo povzročeno s strani ekstremne srbske politike, ki jo je poosebljal Miloševič, bi tiste demonstracije, ki so bile potem pred slovensko ambasado, verjetno potekale kar pred sedežem Miloševičeve stranke, samo ljudem bi se moralo to znati predstaviti na ta način. Žal, kot rečeno, nekateri v kurjenju tovrstnih dejanj dobesedno uživajo, pozabljajo pa, kaj se s tem doseže. Res so lahko s pomočjo svoje medijske advokature uporabili neke predsodke, ki so bili vcepljeni v preteklosti. Znova smo bili tudi danes tukaj v tej dvorani priče oživljanju amerikanizma. Sam to globoko obžalujem. Amerika je naša zaveznica, je pomembna država, ki je vsaj dvakrat reševala Evropo pred pošastmi, ki jih je ta Evropa sama ustvarila. Enkrat v primeru druge svetovne vojne, drugič v primeru Miloševiča, ko je v okviru zveze Nato morala posredovati, da je končala trpljenje ljudi. In tisti, ki še vedno živijo v nekem obdobju, ki se je dejansko končalo pred 20-imi leti, bi lahko vendar, če ne drugače, vsaj izhajali iz referendumskega izida, na katerem se je 2/3 tistih, ki so glasovali, izreklo za vstop Slovenije v zvezo Nato. S tem pa so se izrekli tudi za vrednote, ki pa niso samo vrednote zveze Nato, saj so točno iste vrednote zapisane tudi v izhodišče Lizbonske pogodbe, ki jo je ta parlament ratificiral s krepko več kot 2/3 večino in je torej postala sestavni del našega pravnega reda. Gre torej za to, da je danes potrebno sprejeti odločitev, odločitev, ki je v interesu tako enih kot drugih in predvsem v interesu Slovenije, da prizna dejansko stanje in da s sosedi dobro sodeluje in živi v miru. In torej prizna neodvisno državo Kosovo.
Hvala lepa. K besedi pa vabim poslanko Majdo Zupan. Izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister - mislim, da je nekje v bližini s sodelavcem - spoštovane kolegice in kolegi! Pozdravljeni gostje na balkonu! Ko je 17. februarja letos kosovska skupščina sprejela deklaracijo o neodvisnosti Kosova, je bil to dogodek, sicer že precej časa pričakovan, ki pa je in bo pomembno vplival na politično, gospodarsko in vsakdanje življenje tudi pri nas. Zaradi dolgoletnega kršenja človekovih in manjšinskih pravic tamkajšnjega albanskega etičnega prebivalstva je po humanitarni intervenciji leta 1999 varnostni Svet Združenih narodov sprejel resolucijo, ki predstavlja pravno podlago za upravo Združenih narodov na Kosovu ter za vojaško prisotnost sil Nata. Kosovo je bilo torej devet let protektorat Združenih narodov in že dolgo je bilo jasno, da poteka dogodkov ni več mogoče zaustaviti. Za stabilizacijo razmer na Balkanu po kosovski osamosvojitvi je zlasti pomembna enotnost Evropske unije, pri čemer pa ne smemo pozabiti na tesno sodelovanje z Združenimi narodi in Nata, da se izpelje proces spreminjanja v evropski način upravljanja. Evropska unija daje Kosovu upanje za prihodnost v Evropi. S tem ima izkušnjo in je dober primer prav Slovenija, ki zdaj predseduje Evropski uniji. Nekoč je bila del Jugoslavije, prav slovenski primer pa kaže, da je možen hiter razvoj, če so pravi čas sprejete prave odločitve. Uspešna država pa ne nastane sama od sebe. Kosovo čaka še veliko dela. Doseglo je tako imenovano nadzorovano neodvisnost, to pa pomeni, da se je zavezalo, da bo izpolnjevalo obveznosti iz Ahtisaarijevega načrta o obširni zaščiti narodnih manjšin, zlasti pa srbske. Pri vsem tem pa Evropska unija ne sme pozabiti na Srbijo. Evropska unija ji je že zdavnaj ponudila roko, prvi korak pa mora storiti Srbija, da bo lahko tudi zanjo evropska prihodnost močna spodbuda za nadaljnji razvoj. Človek lahko razume potrtost, ki je v Srbiji prisotna danes na vsakem koraku. Težje pa je razumeti to, da si kljub kosovski realnosti, ki je za Srbijo gotovo boleča, vse bolj zapira sicer že precej odprta vrata Evrope. Prave in trezne odzive Beograda je mogoče pričakovati šele, ko se bodo čustva umirila. Vsak narod ima pravico do mirnih demonstracij, vendar sila nikamor ne pelje, in to kažejo tudi napadi na veleposlaništva v Beogradu. Lahko pa pričakujemo, da bo to območje čez čas stabilnejše, države pa se bodo spet posvetile svoji evropski poti. Srbi imajo evropsko perspektivo in prepričana sem, da vedo, da imajo svoj prostor v evropski družini narodov, vendar pa se morajo pri tem zavedati tudi svoje odgovornosti. Poziv slovenskih gospodarstvenikov, naj bo Slovenija pri priznanju Kosova kar se da previdna in da naj z njim ne prehiteva, je razumljiv in pričakovan. Srbija je v razmeroma kratkem času postala druga največja gostiteljica naših naložb takoj za Hrvaško. V Srbiji imamo 12-krat večjo menjavo kot s Kosovom. Vrednost našega izvoza na srbski trg pa je 10-krat večja kot na kosovskega, na katerem imamo pravzaprav le dve večji naložbi. Je pa tudi res, da je bila Slovenija v bližnji preteklosti Kosovu precej naklonjena. Apel, v Sloveniji živečih Srbov, da se neodvisnost Kosova ne more in ne sme priznati, je naslovljen tudi na nas poslance. Naj samostojnost Kosova zavrnemo? V vsaki osamosvojitvi je toliko človeške energije, da ni moč pričakovati, da bi se končalo drugače. Jasno je bilo, da tok dogodkov ni bilo več mogoče zaustaviti, kaj šele preprečiti. Pravica narodov do samoodločbe je nad ekonomskimi interesi. Zdaj gre za to, da čim bolj normalno steče proces priznavanja nove države. Kosovo je doslej priznalo že več kot 20 držav, Slovenija nekje na sredi, poti nazaj ni več. Želim glasovati za perspektivo tako Kosova kot Srbije, vendar menim, da te perspektive ne bo brez priznanja Kosova kot neodvisne in suverene države. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Geza Džubana. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz sem malo prej tukaj v razgovoru rekel, da bi morda bilo najbolj racionalno, da bi po predstavitvi poslanskih skupini šli na odločanje in bi zadeva bila približno ista kot pa zdaj, ko razpravljamo kar nekaj časa in posredujemo svoja razmišljanja. Najbolj zanimivo mi je to, da naštejemo kar nekaj razlogov, kaj je narobe v tem priznavanju, potem pa najavimo podporo predlogu matičnega delovnega telesa, s tem, da se bom jaz tudi posul s pepelom, pa bom rekel, da ne bom nasprotoval predlogu, ostaneta mi potem še dve možnosti do glasovanja, do katerih se bom opredelil v tem času. Kosovo je razglasilo svojo samostojnost. Kar nekaj držav ga je že priznalo, med temi so gospodarsko in politično zelo močne države in zgodba gre svojo pot. Jaz mislim, da mi z današnjim dejanjem na Kosovu ne bomo kaj veliko spremenili. Vprašanje je samo časovne dimenzije, ali je to pomembno, da se naredi zdaj ali bi lahko v enem drugem času nekoliko drugače. In da jaz ne bi bil prepameten v svojem razmišljanju bom povzel misli enega od mariborskih profesorjev mednarodnega prava na mariborski pravni fakulteti, ki je po moji presoji zelo dobro povzel to, kar je predvidel, kar se bo danes tukaj dogajalo, in posledice, ki bi eventualno lahko nastale. Pravi naslednje: "Priznanje Kosova, ki se bo po vsej verjetnosti zgodilo, bo imelo dolgoročne negativne posledice za Slovenijo. Simbol Kosova je pri Srbih metafizično vprašanje, ki ga ni mogoče racionalno urejati. Za dalj časa bomo pokvarili medsebojno zaupanje, ki smo ga v zadnjem desetletju stežka obnavljali. Srbska javnost bo doživela priznanje kot izdajstvo Slovenije, bivše članice skupne države. Pričakujem, da se bodo odnosi za dlje časa ohladili na vseh področjih. Naš ugled bo še bolj okrnjen zaradi znane objave inštrukcij Washingtona glede slovenskega priznanja Kosova." Malo prej smo slišali, da vemo, kdo je izdal dokument. Upam, da bomo v kratkem izvedeli tudi ime akterja te zgodbe in da ne bo več skrivalnic, kdo je povzročil to razdejanje na zunanjem ministrstvu. Če je temu res tako, jaz se sprašujem, če je temu res tako. "Vlada in še posebno zunanje ministrstvo morata prevzeti neposredno odgovornost za nastalo situacijo in je ne smeta po znanem receptu premeščati na pleča parlamenta, ki sicer sklep formalno sprejme." To je za mene cela zgodba. Parlament bo seveda zadevo podprl. Mnogi smo najavili, da ne bomo nasprotovali predlogu matičnega delovnega telesa in zadeva se bo zgodila, vprašanje pa ostane za gospodarstvo na področju Srbije in za medsebojne odnose. Ali bi bilo pametno razmisliti, pa to narediti nekoliko pozneje, ko bi se čustva, strasti ohladila, ki jih v tem trenutku, mislim, da res delujejo iracionalno in da bi takrat bile posledice nekoliko drugačne. Ali je to danes, ali čez nekaj mesecev, jaz mislim, da se na Kosovu kaj veliko ne bo spremenilo, problem je pa na drugi strani. Do glasovanja imam še dovolj možnost, da se odločim za dve različni možnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec mag. Milan M. Cvikl.
Hvala lepa, gospod podpredsednik za besedo. Gospod minister, poslanke in poslanci! Nekaj vprašanj, o katerih želim govoriti, upam, da bom dobil na njih odgovore. Ali brezpogojno ali ne brezpogojno priznanje, glede na to, da želimo zagotoviti ta primer priznanja Kosova kot "sui generis"? Drugič. Kaj priznavamo? Kosovo, Republiko Kosovo, republiko Kosova? Kdaj naj to naredimo? Kaj so posledice in kako delovati? Nedvomno jasno je, da je helsinška končna listina, takšna so bila tudi stališča v razpravi na parlamentarni skupščini OVSE-ja nekaj dni nazaj na Dunaju, kršena. Zato vsi poudarjamo, da je to predvsem zaradi preprečitve nadaljnjih posledic "sui generis" primer. Včeraj je minister govoril, da seveda izhajamo iz avtonomnosti osmih federalnih enot iz ustave iz leta 1974. In upam, da se ne bo tudi osma federalna enota spomnila takšne samostojnosti, ne glede na to, kaj se dogaja severno od Beograda. Pri tem ne oporekam vsemu, kar so tudi v skupščini Republike Kosova zapisali v deklaraciji in v temelju izhajamo iz volje naroda po samoodločbi. Vendar se tukaj takoj postavlja vprašanje: Kaj mi priznavamo? V našemu sklepu piše, Republika Slovenija priznava Kosovo kot neodvisno in suvereno državo. Pa sem se sprehodil čez parlamentarno spletno stran republike Kosova in imamo tri imena; Republika Kosova po srbsko, Republika Kosove po albansko in Republic of Kosova po angleško. Nedvomno jasno je, da gre za Republic of. Sprašujem torej, zakaj priznavamo Kosovo? Zakaj ne priznavamo Republiko Kosova ali Republiko Kosovo? Jaz se strinjam z vsem tem, kar je Vlada napisala v svoji obrazložitvi. In to so zame tudi robni pogoji tako imenovanega akta Državnega zbora. In jasno, kdo bo odgovoren za odločitve v Sloveniji? Nihče drug kot Državni zbor. Zato bi bilo dobro, da se vsega tega zavedamo. Sam sem včeraj skušal predlagati na matičnem delovnem telesu, da bi vendarle v tem tekstu bilo smiselno napisati neko preambulo. Podobno kot je, naj vas opozarjam, to preambulo zapisala sama skupščina Republike Kosova. Zelo veliko pogojev so zapisali, pod katerimi so se odločili za neodvisnost, vključno z vsem tem, da bo šlo za nadzorovano neodvisnost s strani mednarodne skupnosti, ker bo Evropska unija imela pomembno vlogo. Včeraj je bilo zavrnjeno to, da bi zapisali v naš tekst, da bodisi upoštevaje obrazložitev, ki jo je Vlada dala, bodisi z zapisom, da Republika Slovenija priznava Republiko Kosovo "sui generis" oziroma kot poseben primer, kot neodvisno suvereno državo. To je bilo zavrnjeno, češ, poslanec ne pozna zadev, poslanec ne pozna, da vendarle ali se prizna ali se ne prizna. Jaz bi rekel temu tako, da to ni tako enostavno kot pri nosečnosti, ko si ali nisi noseč. Ta država se šele rojeva. Vprašanje je, če bo ta država v polni meri in kdaj bo v polni meri dosegla svojo neodvisnost, ki ne bo več nadzorovana s strani mednarodne skupnosti. V veliki meri je to odvisno tudi, sam tako ocenjujem, od dogovorov te neodvisne suverene države z njenimi neodvisnimi in suverenimi sosedi. In tukaj bo imela Evropska unija pomembno vlogo. Slovenija je predsedujoča Evropski uniji. Zato ni vseeno, kdaj Slovenija to priznava. Včeraj je nekdo rekel, gospod Jerovšek, da priznavamo točno na sredi. To ni res. Ne, ni. Zato, ker je potrebno ločiti, da se je Evropska unija odločila, da ne bo delovala skupaj. In šteti Slovenijo kot trinajsto med sedemindvajsetimi državami, nekatere države pa se ne bodo niti odločile, da bodo mogoče v času našega ali, bog ne daj, francoskega ali še katerega predsedovanja, sploh naredile ta korak, seveda ni tako enostavna matematika. Slovenija je predsedujoča država Evropske unije in morala bi biti na sredi med tistimi, ki so za priznanje, in med tistimi, ki niso za priznanje. Mi smo pa sedaj v skupini držav, ki so za priznanje, in na jasnem polju teh držav. Zato je zame kot poslanca in kot nekoga, ki si predstavljam, da bi vedel, kaj pomeni vloga predsedujoče države, bilo bolj smiselno, da bi Slovenija v času predsedovanja ne stopila niti na eno, niti na drugo stran. Ampak bi to svoje lastno dejanje, ki ni več dejanje predsedujoče države, preprosto naredila mogoče prvi dan francoskega predsedovanja. Kaj bodo posledice? Mislim, da tega ne ve nihče. Včeraj vlak na severu Kosova ni peljal. Ali in kaj bo sledilo na Kosovu ne vemo. Ali bo temu sledilo karkoli z osmo federalno enoto bivše države, ali bo karkoli s tem v zvezi sledilo z entitetami v "daytonski" Bosni in Hercegovini, tega danes nihče ne ve. Zato je zelo pomembno vprašanje, kako delovati v prihodnje. Sam verjamem, da je prihodnost celotne jugovzhodne Evrope, kot jo nekateri napačno po mojem imenujejo, zahodnega Balkana, ali pa vsaj po mojem preveč poenostavljeno, v Evropski uniji. In seveda bilo je zelo veliko možnosti, kako bi tudi Republika Kosovo postala skupaj z Republiko Srbijo in vsemi ostalimi na nek način v nekem procesu pridruževanja relativno hitro bodisi najprej kandidatka, članica in tako naprej. Zato je na Sloveniji, ne toliko skrb, da bomo poslali na Kosovo zadostno število vojakov, policistov in tako naprej, ampak da zagotovimo skupaj z ostalimi državami Evropske unije nov zagon v širitvi Evropske unije na jugovzhodno Evropo. To so bila tudi opozorila parlamentarcev na nedavni parlamentarni skupščini OVSE na Dunaju. In za konec. Ali bi lahko kaj drugega naredili? Pred nekaj urami sem dobil mail enega od poslancev nizozemskega parlamenta. Nizozemski parlament se je odločil, da odloži priznanje Republike Kosovo, z zelo enostavnim argumentom: ko bodo sprejeti ustava in temeljni zakoni, potem bomo v nizozemskem parlamentu vedeli, da bodo spoštovane vse tiste pravice, za katere se oni bojijo, da bi bile kršene, ki jih je ta skupščina Kosova sicer v svoji deklaraciji navedla, vendar še vedno ne uzakonjene. In v tem smislu bi Sloveniji kot predsedujoči državi Evropski uniji bilo verjetno bolj smiselno, da počaka in se dejansko uvrsti v sredino držav Evropske unije, med tiste, ki to bodo priznale, in med tiste, ki tega vsaj v času našega predsedovanja ne bodo naredile. Sam bom poslušal odgovore pristojnega ministra na pomisleke in se odločil pred glasovanjem. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K repliki se je prijavil poslanec Jerovšek. Izvolite.
Hvala lepa. Ko kolega Cvikl navaja mene, očitno ne ve, kaj je sredina, ne matematično ne politično; v nobenem pogledu ni sredinski človek, je radikalec. Zaradi tega tudi ne razume, da bo Slovenija, ko bo danes priznala, če bo, štirinajsta država v Evropski uniji, da je pri 27 članicah 13 ali pa 14 natančno sredina. Ampak on pledira za to, da bi Slovenija ne bila, da bi ostala na sredini med državami, ki ostro nasprotujejo, v Evropski uniji je zelo malo tega, in tistimi, ki priznavajo. Žal ugotavljam, da kolega Cvikl ne razume vloge predsedujoče države. Na vse načine si obupno prizadeva, da bi Slovenija izvajala vršila vlogo predsedujoče, povezovalne države Evropske unije. Kajti Slovenija je z velikim uspehom zagotovila enotnost na januarskem srečanju zunanjih ministrov, na februarskem, in seveda bi si s tem prislužila titulo oziroma avreolo neverodostojnosti, če bi sedaj odlašala v nedogled. In tudi prav gotovo očitek, kot sem danes že omenil - dvoličnosti svoje politike in dvoličnosti kot take. Ko ste govorili o posledicah. Imam občutek, da si obupno prizadevate, da bi bile posledice čim slabše, da enostavno delate propagando v korist tega, da Slovenci ne bi bili razumljeni kot prijatelji, tudi srbskega naroda in Srbije. In ta politika za državo oziroma ko se država na podlagi tega, kar tudi tukaj doživljam, da zelo tehtno razpravljamo, tehtno se odločamo in zelo večinsko se odločamo, zelo enotno se odločamo, ti obupni poskusi, kako obrniti zoper realne interese in zoper vlogo Slovenije v mednarodni skupnosti, se mi zdijo na področju zunanje politike enostavno nerazumljivi. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Cvikl, veste, da vam replike na repliko ne morem dati. Žal. Prosim? [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]Hvala lepa za razumevanje. Nadaljujemo s sejo na podlagi seznama prijavljenih. Besedo ima poslanec Mihael Prevc. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Martin Mikolič.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni. Ker imam zelo malo časa naj povem, da se pridružujem vsem tistim, ki menijo, da si je kosovski narod oziroma ljudje, ki živijo na Kosovu, zaslužijo svojo samostojno in suvereno državo. Jaz drugih alternativnih rešitev ne vidim. Naj povem, da sem leta 1985 služil v Jugoslovanski narodni armiji v znanem mestecu Knin. To služenje sem si zapomnil predvsem po dveh stvareh. Prvič, da je bila ta vojašnica tako grajena, da nikoli ni mogla logika stopiti v vojašnico oziroma med vojake. Drugič pa, po nenormalni represiji, ki jo je predvsem, saj vemo kako je bila vojska takrat sestavljena, ki so jo izvajali srbski oficirji nad albanskimi vojaki. Meni je bilo že takrat jasno, da ta dva naroda ne moreta oziroma težko verjetno, da bi v prihodnje živela v eni skupni državi. Glede tega, ali je pravi ali ni pravi čas, naj povem tudi to, da prav gotovo tudi srbski gospodarstveniki znajo logično razmišljati.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Branko Marinič.
Hvala lepa za besedo. Slovenski parlament je danes pred pomembno odločitvijo. Z ozirom na zgodovinsko dejstvo, ko smo skupaj živeli v skupni socialistični federativni republiki Jugoslaviji, nas seveda mnoge tako ali drugače veže neka naklonjenost tako Srbiji kot Kosovu. Preživeli smo mnoge pomembne zgodovinske trenutek, zgodovinska dejstva. In če kdo, potem smo prav Slovenci tisti, ki smo vedno bili zagovorniki in vedno na strani tistih, ki so želeli svojo samostojno neodvisno državo. To želijo danes prebivalci Kosova. Mi jim seveda na osnovi njihove legitimne in legalne odločitve izvoljenih predstavnikov ljudstva ne moremo oporekati. To so v skladu z veljavnimi načeli tudi mednarodne resolucije storili 17. februarja letos. Če kaj, potem je potrebno poudariti to, da tisti narod, ki si želi biti v svoji državi, želi krojiti usodo sam zase. V skupni SFRJ je seveda Srbija bila tista, ki je skrbela na eni strani za Vojvodino, na drugi strani za Kosovo. Kakšna je bila morija v nedavni vojni, nam je, bolj kot komurkoli v Evropi, znano prav Slovencem. Doživljali smo to morijo skupaj z njimi, hrepeneli po tem, da bi se ta morija čim prej zaključila. A se je ta morija, žal, morala zaključiti na posredovanje Združenih držav Amerike in marsikatero življenje je bilo tudi na račun tega ohranjeno. Če seveda povzamem odločitev, ni lahka, a vendar se zavedam, da bo z razglasitvijo samostojne in neodvisne republike Kosovo vendarle dana možnost prebivalcem, da sami pišejo svojo usodo. Skupaj z njimi bi želel deliti ta pričakovanja, da bi se to čim prej zgodilo, a vendarle kot so nam z nedavnega shoda poslali tudi fotografije, je pot do tega, da jim bo nekoč boljše in lažje živeti, še precej dolga. Bom se pa v skladu z moralnimi načeli odločil tako, da naj Kosovo postane samostojna in neodvisna Republika. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanko Majdo Širca.
Se opravičujem. Ni enostavno vprašanje in nisem edina, ki to izpostavljam in sem tudi ena izmed tistih, ki se strinja s številnimi zapisi. Tukaj gledam tudi v Diplomatskem svetu nek zapis, ki pravi, da lahko priznanje, ki mu nihče ne oporeka verodostojnosti in milosti tudi danes tukaj oziroma nekateri dvomimo, pomeni vžigalico, kjer se le počaka, da se zgodi nadaljnji vžig. Vžigalico, ki predvsem v luči perspektiv in prihodnosti postavlja določene dileme, ne samo znotraj področja Kosovega, ampak tudi Makedonije, Albanije in tako naprej. In neodvisnost Kosova vsekakor sproža več vprašanj kot odgovorov in mogoče postavlja tudi na kocko Balkan. Zato velja še enkrat poudariti stališče, ki je bilo danes predstavljeno znotraj poslanske skupine Zares in ki gre v iskanje oziroma v dobro temu, da bi ne tako hiteli in da bi vendarle prej vedeli, ali je bodoča republika uredila svoje ustavne in druge mednarodne papirje in zadostila vsem tistim standardom, ki pomenijo zagotovilo, da v prihodnosti posebej človekove pravice ne bodo prizadete. Tudi sama imam mnogo dilem in ni malo vprašanj, ki so se mi izpostavila tukaj. Vsi vemo, da med enim in drugim interesom je velik vmesni prostor, zato mi je žal, da se ni zgodil tisti odlog, kjer bi vedeli, v kakšno sigurnost gremo, če bi Kosovo imelo v tem trenutku že zagotovljene temeljne akte, ustavo, zakone in tako naprej, ki nam bi dajali zagotovilo, da ne bodo v prihodnosti kršene pravice manjšin in še druga vprašanja, ki se ob tem sprožajo. Tudi sama bom do glasovanja še enkrat pretehtala možnost, možnost morebitnega zadržka, čeprav sama ne samo intuitivno, ampak tudi racionalno vem, da je pravica odločitve naroda pred zagotovitvijo in določitvijo svoje lastne usode, ki je vezana na stoletja zgodovine, pred tisto dilemo, ki je bila danes tudi mnogokrat izpostavljena v okviru drugih posledičnih možnosti, ki se lahko zgodijo. Ampak nedvomno v primeru priznanja, ki se bo kot kaže zgodilo tudi s strani Slovenije, je potrebno vedeti, da se bodo vzpostavile nujne odgovornosti ne samo za Kosovo, tudi za Slovenijo, hočem reči, odgovornosti ne samo do Kosova, ampak tudi Srbije v prihodnosti. Srbija bo morala dokazati, da je pripravljena na pridružitev Evropski uniji, nedvomno bo morala to v prihodnosti prikazati, kajti to je njena edina, za moje pojme, perspektiva. Kosovo bo moralo dokazati, kako bo ščitilo pravice in uredilo svojo lastno državo v prihodnosti. Vmes se bo morala zgoditi tudi neke vrste katarza zagotovo srbskega naroda, v tem trenutku prizadetega srbskega naroda, ampak ti odgovori bodo morali biti kvalitetni in mislim, da jih bo morala Slovenija budno spremljati. Če je neodvisnost dejstvo, potem je tudi dejstvo to, da bo potrebno bdeti Sloveniji znotraj Evropske unije v celoti, kako se bodo uresničevale prihodnost in pravice tako na Kosovu kot v Srbiji. Ne govorim samo o odgovornosti, ki je vezana na kosovsko področje, ampak tudi srbsko. Hvala.
Hvala lepa. K besedi pa vabim poslanca mag. Boruta Sajovica. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Večkrat je bilo slišano, da na zunanjo politiko in pa na nogomet se vsi razumemo. Jaz eden tistih nisem, gre brez dvoma, ko poslušam tiste, ki o tem področju več vedo, za težko, usodno odločitev, lahko bi rekli na eni strani celo takšno hazardersko, vrzimo dinar, pa bomo videli, kaj in kako bo. Tudi takrat, kadar se v življenju srečam pred takšnim problemom in me nekdo pritiska v zid, pa reče, poslušaj, povej, koga "imaš raje", v narekovajih, očka ali mamico, takrat največkrat rečem, zmenita se sama, povejta dosti argumentov, potem se bomo pa tudi drugi odločali. Zgodovina obeh narodov, s katero smo tesno povezani, nam je kar znana, je dolga in brez dvoma mi Slovenci v tej zgodovini nikdar in nikoli nismo bili in tudi ne bomo odločilen dejavnik. Jaz sem se pri sebi že odločil, v Srbiji in na Kosovu se imajo marsikaj za pomeniti pred mojo odločitvijo oboji še sami s sabo. Ko bodo rešili te dileme, takrat se bom tudi jaz z lahkoto odločil. Danes pa sem prepričan, da Kosovo nima še vseh atributov, ki bi jih morali imeti kot država in ne izkazuje celotne suverenosti nad vsem svojim, bi rekel, ozemljem in pa premoženjem. Moja odločitev ta trenutek danes bo kvorum, ko bomo pa o tej zgodbi vedeli kaj več, takrat se bom pa lahko odločil drugače in dal prav enim ali drugim. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim ministra. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Moral bom oditi, ker me čaka neka dolžnost v Bruslju, pa dovolite, da se razpravljavcem, ki so do sedaj razpravljali, zahvalim, upam, da bom s tem povedal tudi tiste bistvene odgovore na vprašanja, ki se utegnejo še pojaviti. Najprej bi rekel, da je Vlado pri odločitvi o priznanju, o predlogu te odločitve vodila celota gospodarskih, političnih in varnostnih interesov. Se pravi, ne gre samo za interese posameznih podjetij ali pa gospodarstva, ampak gre za odnose in za interese, ki zadevajo meddržavne odnose, evropske odnose, ki zadevajo torej celoto odnosov. Rad bi pritegnil tistim razpravljavcem, ki so opozorili, da neodvisnost Kosova ne pomeni avtomatično odrešitve vseh perečih socialnih, gospodarskih in drugih vprašanj. Jasno je, da neodvisnost sama po sebi ne pomeni zagotovila za oblikovanje multietnične družbe na Kosovu. Mi smo v obrazložitvi povedali, da Slovenija želi prav temu področju nameniti posebno pozornost v svojem nadaljnjem angažmaju na Kosovu. Zavedamo se političnih in varnostnih izzivov, na katere ste opozorili v razpravah in moram reči, da jih bomo obravnavali z vso resnostjo, skupaj z našimi partnerji v Evropski uniji in Natu. V tem trenutku štejemo za najbolj pomembno, da UNMIK, to se pravi Združeni narodi, in KFOR, se pravi Nato, nadaljujeta s svojim delom ter da hkrati obe misiji Evropske unije, ki sta v postopku napotitve, vzpostavita prisotnost na celotnem ozemlju Kosova. Medtem ko je potrebno najti ustrezen "modus vivendi", ki bo upošteval legitimna pričakovanja kosovskih Srbov, nobena delitev ali vmešavanje tretje strani ni sprejemljivo. Več razpravljavcev vas je omenilo pomembno delovanje dobrih odnosov s Srbijo. Naj ponovno rečem, da je to seveda tudi interes ali predvsem interes Vlade Republike Slovenije in da Srbiji ostajajo vrata v Evropsko unijo odprta. Želimo pa si, da si Srbija v svojih odzivih na neodvisnost ne bi sama zaprla poti v Evropsko unijo. Ob tem naj rečem, da Evropska unija ne povezuje vprašanja Kosova z vprašanjem evropske integracije Srbije. To sta dva ločena procesa. Mnogi ste, jaz bi rekel, pravilno izpostavili zgodovinske razloge, ki so pripeljali do današnjega dne. To je, bi rekel, temeljni del naših argumentov o "sui generis", to se pravi svojevrstnosti kosovskega problema. Pozdravljam zavest, da s priznavanjem Kosova s strani Državnega zbora Slovenija sprejema tudi soodgovornost za nadaljnji razvoj Kosova. Tega se zavedamo tudi v Vladi. Veliko je bilo govora o časovni primernosti. Naj rečem še enkrat, da prepričanje, da čakanje na nek boljši čas ali nek kasnejši čas ne bi spremenilo teže naše oziroma vaše odločitve. Slovenija ne more predpostavljati morebitnih povračilnih ukrepov, ki bi bili celo nelegalni. Naše politike ne more diktirati strah oziroma ustrahovanje z morebitnimi povračilnimi ukrepi. Odločati se moramo v kontekstu naše siceršnje celovite politike do regij, upoštevaje svoje politične in varnostne interese. In še dve konkretni zadevi. Mislim, da je kolega Cvikl vprašal, zakaj priznavamo Kosovo kot Kosovo. Ko bo Kosovo imelo ustavo, bomo upoštevali celo ime. Zaenkrat je, da tako rečem, smiselno in legalno priznati Kosovo kot Kosovo, tako piše tudi v dokumentih, ki jih je proizvedla Evropska unija oziroma Svet za splošne zadeve in zunanje odnose. Gospod Prijatelj je vprašal, kdo bo odgovoren za priznanje in za dogajanje okrog njega. Državni zbor, seveda. In odločitev Državnega zbora ni formalnost, ampak je zelo resna odločitev in resna odgovornost, sicer seveda postopek ne bi bil tako zamišljen. Je tako zamišljen, Vlada ne more sama o tem odločati, Vlada mora predlagati Državnemu zboru v odločitev, v presojo. In upam, da bo ta presoja skladna s tem, kar je Vlada predlagala. Hvala lepa, gospod predsedujoči.
Hvala lepa tudi vam. K repliki se je prijavil poslanec Milan M. Cvikl.
Točno to drži. Državni zbor bo odgovoren. Zato je seveda zame nesprejemljivo, ko nekdo reče, da je Slovenija na sredini, če je 13. med 27 državami. To je kvantitativna polovica, treba je pa gledati kvalitativno polovico. Nekaj pomembnih držav ne more podpreti neodvisnosti Kosova v tem primeru. Nekaj jih je, zaradi vrste razlogov, o katerih nima smisla govoriti, ker to ni več sestavni del skupne zunanje in varnostne politike Evropske unije, ker se je pač Evropska unija odločila, da bo vsaka država odločila sama. Mi bomo nosili odgovornost. Kot Državni zbor države, predsedujoče Evropskemu svetu, pa po mojem delamo tudi napako, ker sledimo tej enostavni aritmetiki gospoda Jerovška.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Tomaž Štebe. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! No, jaz bom odgovorno podprl samostojnost Kosova. V zadnjih nekaj letih sem kar dober spremljevalec, na nek način tudi poznavalec tega območja jugovzhodne Evrope. Pisal sem poročilo o prihodnosti Kosova pred dvema letoma za Odbor regij Evropske unije, pa pripadam generaciji, ki dobro pozna to območje tako s Srbijo kot Bosno in Hercegovino, Makedonijo in tudi Kosovo. Potoval sem tam tudi. Tako bom podprl samostojno Kosovo z nadzorovano in strokovno podprto neodvisnostjo, EULEX misija, bom pa opozarjal in zahteval spoštovanje vseh demokratičnih, ekonomskih, kulturnih in jezikovnih pravic vseh na Kosovu kot tudi na celotnem območju jugovzhodne Evrope. Kosovo je danes še, in upam, da ne bo več, eno od petih največjih svetovnih kriznih žarišč, za katero nosijo odgovornost Združeni narodi v jugovzhodni Evropi oziroma na zahodnem Balkanu pa nosi odgovornost predvsem Evropska unija, še posebej, če v resnici želi postati resen akter vzpostavljanja oziroma ohranjanja miru, napredka in uveljavljanja dobrih praks. Pomembno je pospešeno urejanje razmer na Balkanu, vzpostavljanje stabilizacijskih razmer za hitro, rekel bi, skupno oziroma istočasno približevanje članstvu v Evropski uniji. Poleg Kosova smo soočeni s primerljivo neurejenimi razmerami, brez pravih odločitev za enkrat za njihovo reševanje v Bosni in Hercegovini, ki je tudi pod mednarodno upravo. Slovenija pri teh odločitvah ni glavni akter, deluje v soglasju in v velikem dogovoru z večino članic Evropske unije. Biti moramo pa predvsem realni in pošteni. Realnost je stanje in nujno vzpostavljanje normalnosti na vsem v veliki meri neupravičeno stigmatiziranem Balkanu. Velika večina prebivalcev jugovzhodne Evrope je dobrih, prijateljskih in demokratičnih. Hvala lepa. Čas mi je potekel.
Hvala lepa. Ampak, ne dobesedno, ne. K besedi vabim poslanca dr. Mateja Lahovnika. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Jožef Školč. Izvolite.
Hvala lepa. Sam bom dal nekaj malih komentarjev k temu, kar smo danes poslušali. Najprej delim skrb in dileme vseh, ki so tu govorili, ampak tisto, kar težko razumem, je, da o nekem takšnem problemu, ki je dejansko problem, o katerem se je v Sloveniji govorilo dobrih 25 let, da nismo sposobni jasne odločitve. Zaradi tega in zaradi kolegov, ki tako govorijo, mi je do neke mere nerodno, kako se lahko šele odločamo o tistih stvareh, s katerimi se ukvarjamo bistveno krajši čas in z bistveno manj podatki. Druga stvar, ki bi jo rad rekel, je, da smo v preteklih dnevih veliko v nekem drugem kontekstu govorili o tem, da politika včasih opeša, da nima pravih odgovorov na določena vprašanja, da je potreben pogum za novo politiko, pogum za odločitve. Spominjali smo se akcij za Darfur in ob robu tega smo se spominjali tudi jasnega stališča okrog Kosova. Tudi Kosovo je neka takšna zavozlana zadeva, kjer sam mislim, da če ljudje presojajo na koncu po svojih čustvih, da bi bilo prav, da bi imeli pogum za to, da dajo priložnost tem ljudem, da začnejo sami zase in v celoti skrbeti. Zato se mi zdi, da je popolnoma nepotrebno taktiziranje ali pa nepoznavanje tega, da se govori o nekih dodatnih pogojih za priznanje. Akt priznanja mora biti jasen: si za ali si proti. Državo, ki jo priznaš, od nje pričakuješ, da bo ravnala v skladu z načeli mednarodne skupnosti in v skladu z vsem, o čemer smo tu veliko govorili. Kar se tiče ustave, ki jo neka država ima ali nima. Naša država Slovenija je najprej sprejela akt o razglasitvi, šele potem smo pristopili k sprejemu ustave in za tem, bom rekel, k stotinam zakonom, ki smo jih [[...]] [[Izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Marjana Drofenika. Se opravičujem, to ste mi prej nakazovali, pa nisem razumel, moja napaka. Besedo ima poslanec Jožef Horvat. Časovno, tudi? In besedo ima poslanec Miran Potrč.
Hvala lepa. Tudi meni je ostalo malo časa za kakršen koli resen komentar. Naj povem, da je bila zadnja razprava, ki jo je imel gospod minister, meni mnogo bližje od tiste, ki jo je imel uvodoma. Mene je namreč v vsej aktivnost, ki jo je Slovenija vodila ali pri njej sodelovala, motila velika poenostavljenost mnogih stališč, ki jih je izražal tudi gospod minister in vladajoča stranka, če hočete, ali pa Vlada, namesto da bi priznali, da smo vsi skupaj v veliki stiski, kako ob razpetosti, ki je, biti pravični do upravičenih pričakovanj in zahtev, ki jih ima Kosovo, in tudi do upravičenih stisk, v katerih se nahaja Republika Srbija. Mislim, da smo poskušali to dovolj korektno izraziti. Žal mi pa je, ko smo poskušali tudi na neustrezen način s strani nekaterih poslancev koalicije vsak pomislek, ki je bil o predlogu odločitve izražen, usmeriti v notranje medsebojne obračune. To po mojem za tako pomembno odločitev, ki je pred nami, ni koristno. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Za razpravo v povezavi s četrto točko nam je ostalo na razpolago še devetnajst minut časa. Zato bomo na podlagi možnosti, ki jo daje 71. člen Poslovnika Državnega zbora, odprli še dodatno razpravo. Prosim za prijavo vse tiste poslance, ki želijo v času teh devetnajstih minut razpravljati, da se prijavijo. Prijava poteka, izvolite. Prijavljeni so štirje poslanci. Vsak od govornikov ima na razpolago štiri minute časa. Prvi pa ima besedo poslanec Tomaž Štebe.
Hvala lepa za besedo. Iskanje pravega trenutka je samo izražanje nemoči in strahu, morda ozkih interesov pa tudi nenačelnosti. Pravi trenutek je lahko vedno pravi ali nepravi, kakor za koga. Manj pravi trenutek pa je zagotovo priznanje po pomiritvi, po prvih priznanjih. Kosovo mora začeti odgovarjati samo in dokazati mora samostojno demokratično delovanje inštitucij države. Če je delovanje teh inštitucij vzpostavljeno, ne morejo v nedogled upravljati Kosova mednarodni uradniki. Nadzorovana samostojnost je nujna realnost. Zaščita manjšin, njihove kulture, jezikov in dediščine ter ekonomske enakopravnosti na Kosovu mora biti absolutna. Kljub temu, da ni možno neposredno primerjati, se nikakor ne sme dopustiti podobnega neumornega izigravanja in odlašanja vzpostavitve zakonitega in dejanskega stanja priznanja pravic manjšin, kot je to v primeru slovenske manjšine recimo v Avstriji in Italiji in še kje. Srbi pogosto niso imeli sreče s svojimi voditelj in usmerjevalci njihovih emocij, so pa v veliki večini sicer temperamenten narod, toda gostoljuben in pošten. Slovenija in njena suverenost je bila žal kršena, nezaščitena samo zato, ker nekatere ožje skupine v Srbiji menijo, da je glavna akterka urejanja razmer ali krivec za večstoletno neurejenost na Balkanu, kar je daleč od resnice. Je pa postala soodgovorna s polnopravnim članstvom skupaj z mednarodno skupnostjo in tako tudi ravna. Kardelj, kot je bil omenjen v neki razpravi kolega, je morda res poskušal urejati mednacionalne odnose. On je nastavil, bolje poskušal pripraviti rešitev za že takrat bistveni jugoslovanski problem bratstva in enotnosti. Tako kot kasneje dr. Drnovšek ni doživljal nikakršne pripravljenosti pogovora in iskanja sobivanja z upoštevanjem realnosti za med takratnimi branilci srbstva v Jugoslaviji in tudi na Kosovu. Potem pa je prišel Miloševič. Kardelj je poskušal po mojem mnenju bolj vzpostaviti formo, ki bi bolje zadržala tlenja pod pokrovom enopartijske diktature, namesto da bi vzpostavljali resnično ustrezno razvitost in sožitje. Res pa je, da so tisti v ozadju, ki so prišli v ospredje, grobo tudi z upori realnih in umirjenih prevzeli pobudo in začeli osvajalsko etično morijo na Balkanu. Ta miloševičevski črv pa še vedno razjeda. Katarza v Srbiji je nujna za njihovo prihodnost. Srbija si z odzivi in delovanjem ne bi smela sama oteževati poti med članice Evropske unije. Osebno menim, da bi v resnici Evropska unija sedaj po priznanju Kosova naredila največ za celotno jugovzhodno Evropo, da v resnici sprejme odločitev o pospešeni včlanitvi tega območja z izpolnjevanjem osnovnih zahtev demokratičnosti in sodelovanja inštitucij v teh državah, na podoben način, kot je z zelo hitrim sprejemanjem na nek način omogočila vstop in članstvo v Evropsko unijo Bolgariji in Romuniji. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Milan M. Cvikl. Izvolite.
Strinjam se s tem, kar je na koncu povedal gospod minister in prenesel odgovornost na to okroglo dvorano. Zato je dobro, da se vsakdo v polni meri zaveda pomena današnjih odločitev. To, kar pravijo Nizozemci, da bodo počakali, kako deluje ustava za srbsko manjšino, je pač ena možna pot. Še posebej, če bi jutri, kot pravi moj nizozemski poslanski kolega, bila Tadićeva vlada oziroma pač vlada, ki trenutno, v narekovaju, skupaj s predsednikom Tadićem "vlada", ki skupaj s predsednikom Tadićem vlada v Srbiji, bila preglasovana in bi imeli v Srbiji izredne volitve. Zato je zanimivo, na kaj nas opozarjajo predvsem evropski opazovalci. Ali bi lahko EU naredila kaj več in kaj bo sledilo? Nedvomno bodo sledile posledice. Te posledice bodo imele verjetno dve smeri: ali nadaljevanje podobnih osamosvojitev ali pa zagotovitev, da je to res enkraten primer. Claudio Magris avtor Donave, knjige, ki seveda govori o zgodovinskih okoliščinah in pristopu ljudi, ki živijo ob Donavi, pravi: Ali ni želja vsake nacionalnosti postati država vendarle na nek način stvar preteklosti? V evropskih razmerah smo leta 1975 s helsinško končno listino določili na nek način meje teh držav. Z današnjo odločitvijo Slovenija razveljavlja svojo zavezo helsinški končni listini. In naj na kocu citiram še Timothya Gordona Asha iz tako imenovanega združenja nepredstavljenih narodov in narodnosti. In teh narodnosti je 69 od Abkazije do Zanzibarja. In vsak od teh verjame, da gre za poseben primer. Če EU, če mednarodna javnost ne bo zagotovila, da je neodvisnost Kosova in njegovo priznavanje poseben primer, potem seveda bomo počasi s številom držav šli na svetu preko 250. In Gordon Ash pravi: Seveda je Kosovo postalo neka prestopna točka in zelo težko bo po priznanju Kosova, republike Kosova, Kosova po slovensko, seveda biti izrazito proti novim neodvisnostim. In to je zgodba, ki se nam bo dogajala ne samo v Evropi, ampak verjetno v celem svetu. In v tem smislu bi država, predsedujoča EU, ki se je znašla na nekem razkoraku velikih sil, na eni strani ZDA, na drugi strani Rusija, bi pač morala ubrati srednjo pot, ne pa, kot je povedal kolega Jerovšek, navadno aritmetično sredino držav, ki [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] in držav, ki v EU so proti temu. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Jožef Horvat. Izvolite. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, poslanci. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavcem. Jaz bom danes po temeljitem premisleku podprl predlog sklepa, s katerim bo Državni zbor oziroma Republika Slovenija priznala neodvisno in suvereno državo Kosovo. To je odgovorna naloga. Prepričan sem, da bo rezultat glasovanja pozitiven, in morda bodo danes prebivalci Kosova praznovali ob priznanju Slovenije. Vendar ne gre samo za praznovanje, ne gre samo za praznik, ker pač predsedujoča Svetu Evropske unije, danes priznava novo državo Kosovo, gre tudi in predvsem za odgovornost, s katero se je skupščina Kosova 17. februarja zavezala. Zavezala se je namreč k spoštovanju, predvsem na področju etničnih manjšin, na področju varovanja kulturne in verske dediščine ter mednarodnega nadzora Kosova. To je velika odgovornost, ki jo država Kosovo še mora realizirati. Prepričan pa sem, da danes tudi Slovenija prispeva pomemben korak k stabilizaciji regije, k realizaciji evropske perspektive v tej regiji v kateri živimo, ker edino evropska perspektiva zagotavlja Zahodnemu Balkanu in celotni Evropski uniji stabilnost in tudi dokončni mir. Do tega je gotovo še daleč, verjetno še kar nekaj let, in prepričan sem, da bomo do tega cilja vsi skupaj prišli, čeprav z majhnimi koraki. Ne strinjam se s kolegi, ki trdijo, da Slovenija hiti s priznavanjem. Ocenjujem, da je prvi val priznavanja države Kosovo mimo, da je Slovenija kot predsedujoča - torej kot država, ki v tem trenutku veliko pomeni v Evropski uniji in svetu - je ujela pravi trenutek oziroma optimalen trenutek in da to, kar počenjamo, delamo po temeljitem premisleku. Ne samo to, da imamo pred očmi pravico do samoodločbe prebivalcev Kosova, imamo pred očmi tudi Srbijo in njene državljane. Že v stališču naše poslanske skupine sem govoril o močnih gospodarskih povezavah, ki so se izpostavile k sreči med Slovenijo in Srbijo in predvsem te gospodarske povezave so priznanje Republike Slovenije s strani Republike Slovenije do Srbije. Tisto priznanje, ki je dejansko oprijemljivo, s katerim imajo, trdim, predvsem prebivalci in državljani Srbije korist. Seveda imajo to korist tudi slovenski gospodarski subjekti in ne bi želel, da se v Sloveniji širi negativne informacija, da lahko slovensko gospodarstvo z današnjim dnem veliko izgubi, prav v Srbiji, če bo Slovenija priznala državo Kosovo. To ni res. Slovenski izvozni posli so zavarovani pri slovenski izvozni družbi, kar pomeni, da na nek način država garantira, da slovensko gospodarstvo pravzaprav nima kaj izgubiti z današnjo odločitvijo Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. In zadnji razpravljavec je poslanec Andrej Bručan. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Glede na to, da je prej časa zmanjkalo za našo poslansko skupino, sem se odločil za to razpravo sedaj, v tem podaljšku. Razlog je pa v tem, da želim povedati nekaj svojih videnj na dogajanje v zvezi s priznanjem neodvisnosti in suverenosti Kosova, še posebej zato, ker ta predel bivše skupne države, ki jo dobro poznam, tam sem preživel kar nekaj časa, šest mesecev, ampak je to že od tega precej odmaknjeno. Ampak moram reči, da glede na to, kaj se je dogajalo na Kosovu v zadnjih desetletjih, lahko rečem, da so zametki stanja, kakršno je trenutno na Kosovu, so bili že takrat popolnoma jasno vidni. Vse napake, ki jih je kasneje pravzaprav Jugoslavija, pa tudi Srbija, naredila na Kosovu, imajo določene posledice. Danes je situacija na Kosovu taka in jo kot tako ocenjujemo, da je priznanje neodvisnosti in suverenosti Kosova nujno, in da brez tega Slovenija ne bi mogla obdržati nekega primernega obraza niti proti sebi niti proti svetu. Tukaj nima, vsaj po mojem mnenju, nobenega pomena poslušati različne pomisleke, ki so predvsem s področja gospodarstva. Jaz sem prepričan, da to na gospodarsko sodelovanje med Slovenijo in Srbijo v prihodnje ne bo imelo prav nobenega vpliva, mogoče v nekem kratkem obdobju, pa še to bi moralo potem imeti vpliv tudi na druge države, ki bodo priznale Kosovo. Ne vem, zakaj bi Slovenija tukaj bila kakšna posebna izjema. Tudi čas, v katerem priznavamo Kosovo, neodvisnost in suverenost Kosova, je primeren. Mislim, da je dobro, da nismo s tem posebej hiteli, bilo bi pa slabo, če bi kot predsedujoča država Evropski uniji in kot država, ki se je prva osamosvojila oziroma osamosvojila v času, ko je država Jugoslavija razpadla, da bi še bistveno čakali na to potrditev. Jaz mislim, da je taka pot bila tudi pravilna zaradi tega, ker smo s tem tudi dokazali nekaterim, ki so na vsak način želeli prikazati naše priznanje Kosova kot posledica pritiska Združenih držav Amerike, kar se je ob poteku dogajanja tako ali tako pokazalo, da to ni bilo res in da je to nekako iz zraka bilo privzeto, samo v neke politične "svrhe" in politične namene, da bi se ponovno prikazalo, kako so Združene države neka posebna sila, ki vse stvari uravnava, pa čeprav temu ni tako in je potrebno upoštevati različne kriterije in potek dogajanj v okviru različnih političnih, tako notranje - kot zunanjepolitičnih dejavnosti. Še enkrat bi rad poudaril to, da je priznanje neodvisnosti in suverenosti Kosova [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ne samo za Slovenijo, ampak nasploh nujno, ker to tudi zavezuje Kosovo kot suvereno in neodvisno državo, da bo izpolnila vse tiste zahteve, ki jih Evropska unija, pa tudi druge države in celoten svet od njih pričakuje.
Hvala lepa. Z vašo razpravo pa smo zaključili razpravo. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 3. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 22.45 minut. S tem pa prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDHODNEGA SOGLASJA ZA VLOŽITEV KANDIDATURE ZA ORGANIZACIJO XXVI. ZIMSKE UNIVERZIADE MARIBOR 2013 TER SOGLASJE ZA SOFINANCIRANJE IZ DRŽAVNIH SREDSTEV. Za to točko imamo na razpolago 2 uri in 50 minut. Predlog zakona je v predhodno soglasje v Državnem zboru predložila Slovenska univerzitetna športna zveza. Ob tem tudi pozdravljam gospoda Franca Kanglerja, župana Mestne občine Maribor v naši dvorani. Besedo pa dajem predstavniku zveze dr. Otmarju Kugovniku za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim, za govornico.
Spoštovani predsedujoči, gospe poslanke, poslanci! Osnovno vprašanje je, zakaj organizirati univerzijado. Univerzijada je, kot veste že iz lanske diskusije, za olimpiado drugi največji zimskošportni dogodek in kot tak sigurno prispeva veliko k eni globalni promociji Slovenije. Vendar, če bi univerzijado želeli organizirati izključno s tem namenom, verjetno si ne bi tako prizadevali. Vprašanje organizacije univerzijade sigurno posega na bistvene in temeljne razvojne dimenzije določenega dela države ali pa mogoče cele države Slovenije. Na kratko. Z organizacijo generiramo in vzpostavljamo sinergijo na severovzhodu Slovenije, kjer se poskuša preskočiti s tem projektom določen del, razvojni del, in vzpostaviti pogoje, da se vzpostavi storitvena dejavnost na tem delu na zelo kvalitetni ravni. To pomeni, da preko univerzijade generiramo določene infrastrukturne projekte, in to z bolj kvalitetnim denarjem, z višjimi cilji, z vsebino, ki pravzaprav daje odgovornost vsem, ki se ukvarjajo s tem. Na nivoju športne infrastrukture v tem delu Slovenije, ki je hendikepirana glede tega, vzpostavljamo športne dvorane, športno infrastrukturo, ampak na takem nivoju, ki dejansko generira in vzpostavlja tradicionalno okolje za ukvarjanje s športom. In vemo, da preko tega se najbolj generira javni interes, kar se športa tiče. Z univerzijado vzpostavljamo nove vsebine, kot sem že omenil, storitvene dejavnosti, turizem, ekološko razmišljanje. To so pravzaprav teme in vsebine, ki dajejo izziv tudi razvoju vsebin, s katerimi se univerze in predvsem Univerza v Ljubljani kot s svojim raziskovalnim in strokovnim področjem ukvarjajo. Nenazadnje, prišel je čas, ko se moramo maksimalno ozreti, kaj pravzaprav smo glede študentske populacije na področju športa do sedaj storili. Sigurno je največji hendikep te elite v tem, da ima pomanjkanje športno-rekreacijskih površin in z univerzijado bi lahko ravno tu najbolj generirali te stvari in vzpostavili možnost, da se študentska populacija, ki pa v veliki meri daje in generira interes tudi ostalim, začne bolj intenzivno, bolj kakovostno, bolj vsakodnevno ukvarjati s športom. To so pravzaprav tiste vsebine, zaradi katerih si tako prizadevamo za univerzijado. In ta drugi poskus je pravzaprav poskus, pri katerem gremo z bistveno večjo verjetnostjo v to kandidaturo, ker smo v predhodnem poskusu bistveno vplivali na procedure, preko katerih se univerzijada, to se pravi, preko FISU-ja, to se pravi, preko Mednarodne univerzitetne športne zveze, podeljuje. In podeljevanje je zdaj bolj na objektivnih kriterijih, je bolj demokratično, in zaradi tega verjamemo, da bomo s temi atributi, ki jih Maribor in Pohorje kot prireditveni prostor imata, uspešni. Tako da, spoštovane poslanke in poslanci, ta kandidatura in predlog Vlade, kako bi se državna sredstva tu realizirala, je pred vami in prepričan sem, da čez pet let, če sprejmete zdaj podporo tej kandidaturi, se bomo s ponosom ozrli na današnji dan, ko se o tem odloča. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu predlagatelja pa k besedi vabim tudi mariborskega župana, gospoda Franc Kanglerja. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Doletela me je ta čast, da lahko ponovno v tem mandatu spregovorim pred vami, čeprav sem se pred letom dni poslovil iz te dvorane in če odkrito priznam, nisem si mislil, da bom ponovno spregovoril tu. Govorim pa v imenu Mestne občine Maribor in v imenu Občine Zreče, ki sodelujemo v tej kandidaturi, v imenu Občine Ruš bo pa prav gotovo spregovoril tudi župan in poslanec. Prepričan sem, da gre za en velik izziv, ki je pred nami. Velik izziv, ki ni samo izziv nas treh občin, ki skupaj kandidiramo za zimsko univerziado, ampak izziv za Republiko Slovenijo. Ta projekt ni projekt treh občin, jaz sem prepričan, da gre za projekt, kjer lahko Republika Slovenija s svojimi aktivnostmi, predvsem pa z uspešno kandidaturo, ki je pred nami, kar veliko pridobi. Jaz sem prepričan, da projekt, ki ga pripravljamo skupaj z univerzitetno športno zvezo, tako z občino Rušami in Zrečami, da je dober projekt. Sam osebno sem sodeloval pri prvi kandidaturi pri predstavitvi našega projekta v Torinu. Prepričan sem, da nam je bila takrat storjena velika krivica in da je tako športna univerzitetna zveza kot vsi ostali, ki so kakorkoli sodelovali, dobro pripravili našo kandidaturo. Nadgradnja prejšnje naše kandidature je tudi ta, da smo k sodelovanju povabili tudi občino Zreče s smučiščem Roglo. Zdi se mi smiselno in pošteno od vseh nas, ki kakorkoli sodelujemo in kreiramo našo kandidaturo, da zaključimo univerzitetne športne igre, v kolikor jih dobimo leta 2014, na Pohorju, tako na Ruškem in Mariborskem in Zreškem Pohorju, da gre za zaokroženo celo, kjer lahko izpeljemo vse te prireditve. Prav gotovo pa je glede na vremenske razmere, da imamo tudi alternativo, da resno mislimo, da lahko vse tiste športe, ki so kakorkoli odvisni od snežnih razmer, preselimo iz Maribora ali z Ruš na Roglo ali obratno in da si vse te funkcije, ki jih imamo, znotraj vseh treh občin nekoliko porazdelimo. Z županom Zreč, gospodom Podvršnikom, dobro sodelujemo, je zelo zainteresiran, sam pa tudi moram poudariti na tem mestu, da sva bila skupaj na konvenciji alpskih mest, kjer je 25 alpskih mest dalo podporo kandidaturi vseh treh občin za zimsko univerzijado leta 2013. Seveda na tem mestu se moram tudi zahvaliti vsem univerzam v Republiki Sloveniji, ki so podprle kandidaturo nas treh. Moram se na tem mestu tudi zahvaliti že ob prvi kandidaturi za prispevek, ki ga je prispeval spoštovani minister Zver, bil je z nami, veliko se je trudil, takrat je bila odločitev svetovne organizacije nekoliko drugačna. Ta odločitev, ki je pred nami 31. maja v Bruslju, sem prepričan, da je zelo naklonjeno nam, da imamo veliko možnosti, kandidiramo drugič, predvsem pa si želim, da bi tudi naši predstavitvi v Bruslju 31. maja se kdo od članov Državnega zbora Republike Slovenije pridružil v sami predstavitvi: predstavniki Vlade, predstavniki Državnega zobra in vsekakor bomo sodelovali pri predstavitvi tako predstavnike lokalne skupnosti kot predstavniki Univerzitetne športne zveze Republike Slovenije. Po mojem osebnem mnenju gre za dober projekt, vseslovenski projekt in ne samo mesto Maribor ali občina Zreče ali občina Ruše - s tem projektom pridobimo popolnoma vsi. Gre za promocijo Republike Slovenije, v tem danem trenutku na prireditvenem prostoru v roku štirinajstih dni bi v Republiki Sloveniji bivalo okrog štiri tisoč ljudi. To je zelo pomembno tudi v smislu promocije, spodbujanja turizma, predvsem pa tudi gospodarstva. Infrastruktura na področju športa na območju Pohorja je več ali manj izgrajena, rabimo nekaj dodatnih poligonov, prepričan pa sem, da s pomočjo države, predvsem pa lokalnih skupnosti to do leta 2013 lahko uredimo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, iskrena hvala že vnaprej za vašo podporo. Prepričan sem, da bo vaša odločitev pravilna.
Hvala lepa tudi vam. Predlog pa je v obravnavo v Odbor za kulturo, šolstvo in šport kot matično delovno telo. Prosim predsednika mag. Branka Grimsa, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Spoštovani, še posebej profesorju Kugovniku in pa gospodu županu Maribora prav lep pozdrav na današnji seji v imenu Odbora za kulturo, šolstvo in šport. Ta je obravnaval problematiko o soglasju za vložitev kandidature za organizacijo zimske univerziade, Maribor 2013 na svoji 18. nujni seji, in sicer so se člani odbora najprej seznanili z mnenjem predlagatelja, in sicer je profesor Kugovnik povedal, da vsi partnerji, ki so po zakonu in pa seveda glede na dejansko stanje relevantni, so projekt že podprli. Povedal je tudi, da je že prejel tudi pozitivno mnenje Vlade Republike Slovenije o tem projektu ter opozoril, da zaradi spremenjene procedure v postopku odločanja o kandidaturi za univerzijado leta 2013 smo vezani na rok, in sicer je skrajni rok za oddajo kandidature že 15. marec 2008, kar je bil tudi v resnici razlog za izreden sklic in obenem tudi razlog, s katerim so tudi predlagatelji izredne seje oziroma uvrstitve te točke na izredno sejo utemeljili svoj predlog. Člani odbora so se seznanili tudi s stališčem Vlade, ki je ocenila, da lahko zagotovi posebna namenska sredstva v proračunu Republike Slovenije, in sicer za plačilo organizacijskih pravic za organizacijo univerzijade, ki se poravnajo seveda v primeru, če univerzijado tudi dobimo. Spomnil bi, da smo enkrat že soglasno potrdili našo kandidaturo za leto 2011, žal pa je takrat lobiranje v ozadju prevladalo v korist neke druge kandidatke, obenem pa, da se zagotovi iz proračuna tudi 30% predvidenih skupnih sredstev za izvedbo univerzijade. V sami razpravi pa so člani odbora praktično dosegli popoln konsenz glede vseh treh predlaganih sklepov. Kot zanimivost naj omenim, da je zadnji bil sprejet na predlog kolega iz opozicije, in sicer tako, da predlagamo Državnemu zboru, da soglaša z vložitvijo kandidature za zimsko univerzijado Maribor 2013 in s sofinanciranjem prireditve iz državnih sredstev, ki zajema tako plačilo organizacijskih pravic kot tudi 30% predvidenih skupnih potrebnih sredstev za izvedbo projekta. Da je organizator prireditve dolžan Državnemu zboru šest mesecev po končani prireditvi predložiti natančno poročilo o uporabi finančnih sredstev in da Državni zbor pooblasti Vlado Republike Slovenije za imenovanje predstavnikov, organizacijski odbor za pripravo zimske univerzijade Maribor 2013. Kot rečeno, je bilo glede teh predlogov poseženo popolno soglasje in so bili tudi s 13 glasovi za in nobenim proti na koncu povsem konsenzno sprejeti. Skladno z načelom "zdrav duh v zdravem telesu", torej v imenu Odbora za kulturo, šolstvo in šport predlagamo Državnemu zboru, da te sklepe tudi potrdi.
Hvala lepa. Besedo dajem tudi predstavniku Vlade za uvodno predstavitev mnenj. Z nami je dr. Milan Zver, minister za šolstvo in šport. Izvolite.
Hvala za besedo. Še malo bo treba počakati. Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci! Cenjeni dr. Otmar Kugovnik, predsednik Slovenske univerzitetne športne zveze! Spoštovani naš današnji gost, gospod župan Franc Kangler, in pa prav tako gospod župan Resman iz Ruš, ki bosta, če dobimo to kandidaturo, imela večino nalog pri izvedbi tega velikega, zagotovo vseslovenskega projekta. Torej dovolite, da vam predstavim mnenje Vlade Republike Slovenije k prehodnem soglasju h kandidaturi za 26. zimsko univerzijado. Nekako ponavljamo vajo, ki je bila že enkrat videna, na žalost v Torinu, kot je že bilo rečeno, ni uspelo. Zato s tem večjim upanjem upravičeno polagamo v upanje, da nam bo tokrat uspelo z zimsko univerzijado leta 2013. Dejansko je vzhodna Štajerska zelo dobra lokacija za organizacijo tega. Slovenci smo znani kot dobri športni organizatorji, kot dobri športni delavci in s tega vidika imamo zagotovo primerjalno prednost z drugimi kandidatkami. Istočasno bomo ponovno poskušali igrati na karto varnosti in pa sigurnost vseh udeležencev na tej univerzijadi. Na žalost ta argument na zadnji kandidaturi ni kaj veliko štel, upamo, da bo v prihodnje. Ne nazadnje je lokacija, morebitno prizorišče bodoče univerzijade v osrčju osrednje Evrope, tako da bi omogočili državam, da lahko na tej univerzijadi sodelujejo tudi z najboljšimi ekipami, kar je prav tako še dodaten argument in vabilo vsem tistim v gremiju, ki bodo o tem odločali, da se odločijo tokrat za Maribor. Polagamo velike upe v tokratno kandidaturo. Mi bi želeli nekako še bolj mobilizirati univerzitetno športno srenjo, da se še bolj aktivno vključijo v razne športne aktivnosti. Nekateri dogovori so tudi z Univerzo, da to stori. Ne nazadnje je univerzijada lepa priložnost, da se udeležijo teh tekem tudi tekmovalci, ki niso že preverjeni v vrhunskih svetovnih razredih v posamičnih disciplinah, ampak lepa priložnost, da na njej najdejo tudi mesto mladi, ki šele stopajo na športno pot. Skratka, tudi s tega vidika Vlada je zainteresirana, da ponovno podpre to pobudo, zato je 26. februarja sprejela pozitivno mnenje h kandidaturi. Upam, da bo tokrat uspelo, še zlasti glede tega, ker ne gre samo za športni dogodek, ampak verjamem, da bodo na tem območju uspeli vse aktivnosti, ki bodo šle v tej smeri, tu mislim zlasti investicije v športno infrastrukturo, uspešno povezati tudi z gospodarstvom, zlasti s turizmom. Na nek način se na Štajerskem spreminja razvojna filozofija in prehajamo od nekega mesta, ki je bilo industrijska puščava, v mesto s sodobno prestrukturirano ekonomsko ponudbo. Jaz sem vesel, da lahko tudi univerzijada prispeva svoj delež k temu. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Boštjan Zagorac bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni, spoštovani gospod župan! V Poslanski skupini, zaenkrat še nepovezanih poslancev, Lipa bomo z veseljem ta predlog za izvedbo zimske univerzijade podprli. Podprli zato, ker gre za dogodek, ki je primerljiv celo z olimpijskimi igrami, kar pomeni zelo velik potencial tako za razvoj regije kot za promocijo države. Glede na to, da smo o tem že razpravljali v tem Državnem zboru, ko je šlo za kandidaturo za leto 2011 in da je prijavljeni na razpravo in verjamem, da bomo vsi znali pohvaliti tako potenciale mariborskega, ruškega in pa še nekaterih županov, ki se trudijo za to, da bi se univerzijada zgodila na tem koncu Slovenije, pa nočem omalovaževati dejstva, da gre za nacionalni projekt. Nenazadnje smo tukaj nacionalni poslanci, ki verjamem, da bomo danes podprli to zgodbo. Ampak največji trud je vložen s strani univerz in pa krajev, kjer se bo zgodila univerzijada. Kot pravim, bomo z veseljem podprli. Veseli me, Pohorje je nenazadnje zelo velik smučarski center, če ne eden izmed največjih v Republiki Sloveniji je tako Ruško Pohorje, Mariborsko Pohorje, Hoško Pohorje, zreški del in predstavlja, bom rekel, enega izmed tistih potencialov, ki v Sloveniji še ni bil maksimalno izkoriščen. Verjamem oziroma v poslanski skupini, zaenkrat še nepovezanih poslancev, Lipa verjamemo, da bo to pripomoglo tako k razvoju turizma, gospodarstva in pa promocije države, predvsem pa regije na tem področju. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Miro Petek bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vsem skupaj lep pozdrav. Še posebej ministru Milanu Zveru in seveda županu mariborske občine, našemu nekdanjemu kolegu Francu Kanglerju. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo kandidaturo za organizacijo šestindvajsete zimske univerzijade leta 2013 v Mariboru. Gre za projekt, ki ima po našem mnenju vseslovenski nacionalni pomen in je zelo pomemben za promocijo in prepoznavnost Slovenije, predvsem njenega severovzhodnega dela, ki bi z uspešno kandidaturo dobil nove možnosti na področju športne in turistične infrastrukture, razvoja športa in turizma. Vsekakor lahko pričakujemo dolgoročne ugodne učinke za razvoj širše regije. V naši poslanski skupini smo že izkazali široko podporo temu projektu, saj smo že junija leta 2006 soglašali s kandidaturo Maribora za organizacijo zimske univerzijade leta 2011, pri čemer je kasneje Mednarodna univerzitetne športna zveza kot prireditelja izbrala grški Erzurum. Pri tem se zavedamo, da ne gre samo za nek lokalni projekt, ampak da gre za projekt, ki je pomemben za celotno Slovenijo. Pomembno se nam zdi tudi dejstvo, da je nosilec kandidature univerzitetno mesto. Gre za športne igre študentov, gre za univerzijado in seveda gre za Maribor, ki ob sodelovanju občin Ruše in Zreče v celoti izpolnjuje pogoje za to organizacijo. Pomembno se nam zdi tudi to, da se izgradnja oziroma modernizacija ali pa razširitev nekaterih prepotrebnih objektov v veliki meri sklada tudi z razvojnimi načrti samega mesta Maribor, Univerze v Mariboru, občin Ruše in Zreče, kar prav tako daje zagotovilo, da ti objekti ne bodo izgrajeni samo za to veliko športno tekmovanje, ampak da bodo zasedani tudi kasneje, ko bo ta prireditev že končana. Gre torej za prireditev, ki v tem koncu Slovenije nakazuje dobre možnosti za začetek novega razvojnega ciklusa. Poleg tega smo prepričani, da bo izgradnja nekaterih športnih objektov, ki jih na tem področju trenutno ni, ustvarila pogoje za razvoj še drugih športnih panog, ki se doslej na tem področju enostavno niso mogli razvijati. Sama organizacija takšnega dogodka predstavlja velik izziv, obenem pa državi, regiji, mestu in univerzam ponuja tudi številne priložnosti za promocijo in obnovo ter izgradnjo športne in univerzitetne infrastrukture, pri čemer bo obenem prinesla številne pozitivne ekonomske, zdravstvene in vzgojne učinke. Pri tem ne smemo pustiti ob strani tudi dejstva, da številni uspehi naših športnikov študentov na zimskih in letnih univerzijadah ter svetovnih in evropskih prvenstvih postavljajo državo Slovenijo na tem področju med najuspešnejše države. To dejstvo je le še dodaten argument, da se je pristopilo k načrtovanju te kandidature. Glede same odmevnosti tega dogodka je potrebno omeniti, da bi šlo v svet preko TV signalov vsaj 500 ur programa v najmanj 50 držav širom sveta. Takšne prireditve, kakopak, spremljajo mnogi elektronski in tiskani mediji. Samo uradno spletno stran univerzijade bi po nekaterih ocenah obiskalo preko 2 milijona obiskovalcev. Ob tem velja še poudariti, da si bo tekmovanje na univerzijadi predvidoma ogledalo preko 100 tisoč gledalcev, seveda tudi iz tujine. Ob tem bodo slovenske univerze z izvedbo zimske univerzijade vsekakor postale prepoznavne med študenti in univerzami širom po svetu. Univerzijada nudi tudi možnosti same neposredne promocije študentskih programov in raziskovalnega dela v okolju, ki obenem ponuja tudi kvalitetno življenje. V Poslanski skupini SDS ocenjujemo, da so možnosti, da se s kandidaturo tokrat uspe, relativno velike. V končni fazi, pa če s kandidaturo ne uspemo, zaradi te kandidature tudi ne bo večjih negativnih finančnih posledic. Vemo tudi, da obstajajo tudi določeni pomisleki glede višine stroškov in financiranja izgradnje lokacij in tako naprej, vendar je vse to nesorazmerno glede na pričakovane učinke, ki bi jih univerzijada prinesla Sloveniji in severovzhodni regiji v Sloveniji. Zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke to kandidaturo Maribora in vseh ostalih občin tudi podpiramo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik Slovenske univerzitetne športne zveze, spoštovani gospod župan, gospod minister in sodelavec, spoštovane poslanke in poslanci! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo v drugo podprla predhodno soglasje za vložitev kandidature za organizacijo zimske univerzijade v Mariboru. Res je, da smo enkrat poskusili, ampak kdo pa pravi, da mora že v prvo kandidatura uspeti. Zato se nam zdi zelo umestno podpreti to kandidaturo, posebej še zaradi tega, ker je za nami uspešna kandidatura za evropsko kulturno prestolnico. Maribor kot univerzitetno mesto gradi na bogati tradiciji, tako kulturni kot tudi športni. In če bo tej tradiciji dodal še vse tisto, kar se ponuja z dvema velikima dogodkoma, potem se bo Maribor končno uspešno izvil iz vseh tistih krčev, ki jih je občutil kot tranzicijsko mesto. Ne doživljam Maribora kot industrijske puščave. Maribor je vedno znal tako s športno kot kulturno tradicijo presegati dejanske možnosti. In čeprav je ideja za kandidaturo za oba dogodka zrasla v času prejšnjega župana, se veselimo, da lahko to kandidaturo podpremo tudi ob novem županu in ugotavljamo veliko soglasje za ta projekt. Zlasti kar zadeva organizacijo 26. zimske univerzijade v Mariboru, posebej poudarjamo, da je Maribor kot mestna univerzitetna občina dal priložnost in možnost za to organizacijo tudi dvema drugima občinama in tako izkoristil naravno danost Pohorja in vseh tistih naravnih prizorišč, ki bodo lahko ponudila dovolj možnosti za vrhunske športne dosežke. Pri tem smo Socialni demokrati prepričani, da bodo organizatorji, ki bodo morali pritegniti poleg javnih, državnih sredstev in sredstev lokalnih skupnosti tudi sredstva iz zasebnih virov, poiskati take umestitve novih športnih objektov v okolje in prostor, da ti ne bodo pomenili grobega posega in da ne bodo pomenili tudi nesoglasja z okoliškim prebivalstvom ali s prebivalstvom, v katerega okolje bodo ti objekti umeščeni. 26. zimska univerzijada v Mariboru leta 2013 bo pokazala več priložnosti; tako priložnost za razvoj in spodbudo univerzitetnega športa, kar je zlasti dandanes ob vpeljavi bolonjskih študijskih programov posebej pomembno, da dajemo univerzitetnemu športu tisti prostor, pa tudi potrebna sredstva, ki so zagotovilo zdravega razvoja in tudi dobrih navad življenjskih, ki jih redna športna vadba prinaša. Zagotovo bo gibanje vrhunskih športnikov v Mariboru in drugih dveh občinah pomenilo veliko promocijo za vrhunski šport, hkrati pa tudi spodbudilo mlade, da se bodo odločili za dejavnejši pristop k zimskemu športu. Če odmislimo ta del promocije, ki je usmerjen samo v šport, potem je vsekakor treba omeniti še tisti del promocije, ki pomeni univerzijada ali tak mednarodni dogodek za promocijo Slovenije kot države. In tukaj se nam zdi ravno zaradi tega, ker s tem pridobiva cela država, da je prav izreči podporo takemu projektu v najvišjem zakonodajnem telesu, kar se bo, prepričana sem, ob glasovanju tudi potrdilo. In sedaj še nekaj o gospodarskih učinkih dogodka. Ob tistem, kar bodo organizatorji uspeli iztržiti iz prenočitvenih, nastanitvenih prihodkov, zagotovo pomeni trajno vrednoto, vse tisto, kar bo ostalo v obliki objektov, ki jih bo mogoče tržiti ali uporabiti v kakšen drug namen v prihodnje. Prepričani smo torej, da se s tem soglasjem odpira trdna pripravljenost za pridobite kandidature, in ker je vpeljan nov postopek za izvedbo, smo prepričani, da bomo 31. maj 2008 zlahka dočakali in se ga, upam, da tudi razveselili. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Milan Petek pa bo predstavil Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice, kolegi, predsednik univerzitetne športne zveze, gospod Kogovnik, moj župan Franc Kangler in pa gospod minister, dobrodošli na naši seji! Če bi nas bilo več s tistega konca v vseh svetniških skupinah, bi se kar danes vsi zvrstili za tem pultom, pa nekateri pač nimajo sreče, da imajo poslance s tega konca. Ravno tako kot vsi ostali se v Liberalni demokraciji Slovenije pridružujemo tej enotnosti, ki očitno veje iz dosedanjih razprav in pa razprav včeraj na seji matičnega odbora, ki kažejo na to, da se zavedamo, kaj pomeni ta dogodek tako za Slovenijo, predvsem pa za tiste, ki so podpisani pod in soudeleženi v organizaciji tega. In pri tem posebej veseli, da tista slaba, vsaj za Slovenijo slaba odločitev iz lanskega leta ni pustila posledic v tem, da bi nekateri izgubili voljo ali da bi pravzaprav opustili misel na univerzijado. To, da je ta predlog pred nami, kaže, da je te ambicioznosti in te volje in te želje dovolj in zaradi tega verjamem, da je tudi naša podpora iskrena tej kandidaturi. Res je, da ima sama športna prireditev naziv Zimska univerzijada Maribor 2013. Gre pa vendar za mnogo več. Gre predvsem za več tistih, ki so udeleženi pri sami kandidaturi, od univerzitetne športne zveze do univerz, ki pri tem sodelujejo, do športnih organizacij, olimpijskega komiteja in nekaterih drugih s tega področja, Mestne občine Maribor s soorganizatorji iz Ruš in pa iz Zreč, pa ne nazadnje predvsem se mi zdi pomembno Slovenija, ki kot država v celoti podpira to kandidaturo. Vsi se še spomnimo lanskih januarskih emocij, ki so jih izražali nekateri, ki so prisostvovali tej zgodbi oziroma v tej kandidaturi v Torinu. Vsaj meni so dale te emocije podlago in predstavo o tem, da za predlogom dejansko stojijo tisti, ki čutijo s to prireditvijo, ki se zavedajo pomena te prireditve, ki so s srcem za to prireditev in jim ni bilo vseeno, da je ta prva kandidatura bila neuspešna. In ta emocija se torej izraža tudi z ambicijo, ki jo izražajo ti prireditelji oziroma tisti, ki so podpisani na vlogo, ambicijo, da izvedejo športni dogodek, ki je takoj za olimpijado nekako po številčnosti, pomeni ta ambicioznost, da se zavedajo pomena in vloge, ki jo imajo ali kot politiki ali kot športniki ali kot organizatorji v severovzhodni Sloveniji. V severovzhodni Sloveniji na čelu z Mariborom, ki počasi leze iz zaostalosti, ki počasi razbija neke predstave o tem, kako je ta konec Slovenije nerazvit ali pa premalo ambiciozen. O ambicioznosti, ki se kaže, da se zavedajo priložnosti, ki se s tako prireditvijo v takem prostoru lahko z uspešno realizacijo izkaže za ekonomsko upravičeno, da ne govorim o promotivni vlogi, ki jo ima vsaka taka prireditev. In nesporno je taka prireditev, kot je zimska športna univerzijada, za promocijo tega področja in za promocijo Slovenije zelo, zelo pomembna. Posebej se zavedamo tega tisti, ki se spominjamo lanskih dogajanj v zvezi s kandidaturo za prestolnico Evrope, to je Maribora in sodelujočih petih mest, ki so v Sloveniji dobile to podporo, čakajo še na dokončno podporo Evropske komisije. In oba dogodka, oba prireditvi sta neposredno in zelo zelo med seboj povezani. Dogajata se ali pa se bosta dogajali ena za drugo, prva leta 2012 in druga leta 2013. Marsikaj od te infrastrukture bo pomenilo dobre pogoje za izvedbo obeh prireditev in marsikatera izkušnja pri pripravi na obe prireditvi bo dobrodošla enim in drugim pri tem, kako naj vodijo vse te postopke. Pri univerzijadi gre za nekoliko lažjo nalogo, vsaj tako si sam predstavljam, saj je celotno Pohorje kot takšno, njeni smučarski delavci, njeni organizatorji, torej vsa podpora teh prebivalcev in pa politike, so vešči takšnih velikih tekmovanj. Vsi poznamo Zlato lisico, poznamo nekatera druga tekmovanja na Rogli in zavedamo se, da je ta kandidatura za univerzijado nekoliko lažja kot pa kandidatura za kulturno prestolnico. Pri univerzijadi gre tudi za to, da je vsebina pravzaprav že določena, torej je ne določamo sami, teče v okviru tega, kar se pri univerzijadi mora izvesti, vendar v objektih, ki pa se še morajo izvesti, niso pa takšen zalogaj, da ga mesto Maribor in ostale občine severovzhodne Slovenije tako javna sredstva kot pa zasebni kapital, ne bi zmogli in verjamemo, da je to tudi ena izmed okoliščin, ki govori v prid prireditvi v tem okolju. Za ponazoritev tega, da je ta možnost kandidature mnogo realnejša kot pa v lanskem letu, je tudi to, da je zagotovljen oziroma da je določen fiksni znesek višine sredstev za organizacijske pravice, torej sredstva, ki so se v preteklem letu še licitirala in zaradi tega so bili Turki verjamem tudi uspešnejši, so danes določena v fiksni vrednosti. Vemo, kaj nas čaka in to je okoliščina, ki manj vpliva na samo kandidaturo. Je pa res tudi to, da bo lažje, vsaj po naši presoji, da se v proceduri izločajo inšpekcija v pregledu tekmovališč in odločanju in predlaganju tekmovališč tisti akterji, ki sodijo v področje, iz katerih prihajajo kandidati, in mislimo, da bo to lažje in objektivneje dosegljivo tudi za Maribor oziroma organizatorje. Če zaključim, v Liberalni demokraciji Slovenije želimo že danes organizatorjem, torej Študentski športni zvezi Maribor s sodelujočimi kraji in nenazadnje Sloveniji uspešno kandidaturo in seveda kar najboljše priprave za izvedbo prireditve čez pet let. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Marjetka Uhan bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenija, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gostje dobrodošli v parlamentu, pozdravljeni vsi, ki spremljate sejo Državnega zbora. Slovenska univerzitetna športna zveza po neuspeli kandidaturi za izvedbo zimske univerzijade za leto 2011 ponovno prosi Državni zbor za podporo oziroma soglasje h kandidaturi za izvedbo zimske univerzijade leta 2013. Po mnenju Nove Slovenije predstavlja univerzijada za Slovenijo kot državo gostiteljico velik finančni zalogaj, zalogaj na področju priprave kot izvedbe iger samih. Finančna sredstva bodo v veliki meri namenjena graditvi novih športnih in tudi nastanitvenih objektov v Mariboru in sosednjih občinah. Ob tem se nam postavlja vprašanje, ali je gradnja takšnih objektov v obsegu, kot jih predvideva načrt, smiselna in ali prinaša dolgoročne pozitivne učinke. Ne moremo namreč dopustiti, da bi namenili davkoplačevalski denar za izgradnjo objektov, ki bodo po koncu univerzijade samevali ali celo začeli propadati. Tudi ne bi želeli, da bi bili v breme občinam. Pametno bi bilo razmisliti, da se uporabi obstoječa športna infrastruktura v Sloveniji in tako koristno uporabi in promovira. V Novi Sloveniji pritrjujemo, da so igre izvrsten medijski in promocijski dogodek, ki predstavlja možnost, da privabimo v Slovenijo nove ljudi in da svet spozna Slovenijo kot razvito turistično, športno državo. A projekta se je potrebno lotiti s trezno glavo. To pomeni, da se morajo investicije strokovno in natančno določiti, pri čemer pa je potrebno nujno upoštevati dolgoročne učinke oziroma posledice vlaganj. Le tako bomo lahko pred našimi državljani upravičili dejstvo, zakaj lahko država v proračunu brez težav najde denar za izvedbo iger, tako zelo težko pa je najti denar na primer za vrtce, subvencioniranje dijaške prehrane, socialne dodatke ali pokojnin. V Novi Sloveniji bomo kandidaturo podprli, pri čemer pa apeliramo na vse organizatorje, da se v primeru zmage Maribora na izboru smotrno porazdelijo sredstva in s kvalitetno izvedbo njihov namen tudi upravičijo. Ne želimo namreč, da bi postale igre zgolj izgovor za zabavo študentov, kot se to pogosto dogaja. Igre imajo svoj namen, ki je tudi natančno opisan v kandidaturi. Za konec pa bi v Novi Sloveniji želeli, da se resnično promovira Slovenija, v prvi vrsti sodi k temu tudi uporaba slovenskega jezika. Organizatorji na veliko govorijo o promociji Slovenije in v Novi Sloveniji se strinjamo, da igre to tudi so. Zato ne moremo razumeti zakaj se na prvi strani vložene kandidature pojavlja zgolj angleški logotip, najmanj kar bi moralo biti, da bi verjeli angleškemu logotipu, da bi zapisali najprej v slovenskemu jeziku, mi smo pripravljeni. V Novi Sloveniji bomo kandidaturo podprli.
Hvala lepa. Kolega Marjan Drofenik pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Spoštovani gospod minister s sodelavci, spoštovani predstavniki Slovenske univerzitetne športne zveze, dr. Otmar Kugovnik in pa spoštovani mariborski župan, poslanke, poslanci! Naj že na začetku poudarim, da poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke podpiramo ponovno kandidaturo mesta Maribor za organizacijo zimske univerzijade za leto 2013. Menimo, da je takšen dogodek ena boljših priložnosti za promocijo mesta Maribor in njegove širše okolice in tudi celotne države, tako s turističnega, gospodarskega kot tudi z vidika prepoznavanja Slovenije kot države z razvitim in kakovostnim univerzitetnim okoljem. Zimska univerzijada je izredna priložnost za posodobitev in izgradnjo novih športnih objektov ter spodbujanja ljudi k športnemu udejstvovanju, o čemer vsi, še posebej v zadnjih letih, veliko govorimo, predvsem v povezavi z zdravim načinom življenja. Tudi športni rezultati naših udeležencev so bili do sedaj izredno dobri, saj so naši športniki-študenti osvojili kar 64 odličij. Poleg tega je mesto Maribor s svojo okolico in kulturo odlična izbira za izvedbo zimske univerzijade. Menimo, da je dobro, da spodbujamo željo po dosežkih, tudi športnih, in predvsem da mladim dajemo priložnost, da se s svojo udeležbo in dobrimi rezultati izkažejo na takšnih tekmovanjih. Dobro izpeljana organizacija bi naši državi prav gotovo zagotovila večjo prepoznavnost v svetu. Pri tem bi seveda bilo največje prepoznavnosti deležno prav mesto Maribor z okolico. Želimo si, da bi udeleženci zimske univerzijade lahko spoznali lepote celotne države, turistično ponudbo naših krajev ter konkurenčnost študija pri nas. Cilj takšnega dogodka mora biti poleg organizacije športnega udejstvovanja tudi čimbolj uspešna promocija in prepoznavnost Slovenije. Univerzijada je nacionalni projekt, ki bo pozitivno vplival tudi na sodelovanje med slovenskimi univerzami in lokalnimi skupnostmi. S tem spodbujamo lokalne skupnosti, organizacije, zavode na področju šolstva, da skupaj z državnimi sredstvi gradijo ustrezno športno infrastrukturo in s tem bomo naredili velik razvojni korak v turizmu v severovzhodni Sloveniji. Kot sem že omenil, v projektu vidimo dobro priložnost za dober vir promocije severovzhodne Slovenije in celotne države Slovenije, zato bomo z veseljem podprli kandidaturo mesta Maribor z okolico za organizacijo zimske univerzijade 2013. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Majda Širca pa bo predstavila stališče Poslanske skupine Zares. Izvolite.
Lep pozdrav, tudi mariborskemu županu, ki je danes tukaj po zaslugi včerajšnjega odbora, kjer je vaš kolega župan Ruš, vztrajal pri tem, da se tudi vi pojavite tukaj. Mene veseli še posebej v luči tega, da je današnji bolj spoštljiv odnos do vas, kot je bil zadnjič na Prešernovi proslavi, kjer ste bili naš gostitelj oziroma kjer ste nas gostili, sami pa so vas na kulturnem ministrstvu potisnili med fotografe, da vas nismo mogli niti videti, čeprav bi se vam morali za gostiteljstvo seveda zahvaliti. Tudi mi, ki ne prihajamo iz severovzhodne Slovenije, ampak s Primorske oziroma iz Ljubljane, nimamo razloga, da bi nasprotovali kandidaturi. Razlogov pravzaprav ni. In moram priznati, da tudi velike potrebnosti, da toliko časa porabimo danes celo na izredni seji za obravnavo te točke, ne vidim. Če se spomnim, da smo Lizbonsko strategijo oziroma Pogodbo o EU obravnavali nekaj več časa kot danes to točko, kjer smo pravzaprav vsi samoumevno "za" in kjer je možno, da bi sklep lahko konec koncev sprejela tudi kar sama Vlada in prerazporeditve v proračunu tudi. Ampak morebiti je tudi to promocija samemu projektu. Kot pravim, ni razloga, da bi mu nasprotovali tudi v Zares. Take prireditve koristijo državi, seveda, če jih zna izkoristiti. Spomnite se, kaj se je zgodilo v Gradcu, kako je vzcvetel, ko je bil prestolnica kulture, ne samo zaradi infrastrukturnih posegov, ampak tudi zaradi dobre promocije. Spomnimo se, kako lahko tudi kakšna stvar, ki je bila zgrajena v prid določeni prireditvi, recimo, kot je velodrom v Novem mestu, ki je tako dobra športna infrastruktura, pa sedaj tako rekoč ni izkoriščena, razen če bi se teater vanj naselil. Hočem reči, da je izkoristek seveda pomemben, in ne dvomim, da organizatorji ne boste znali izkoristiti tega projekta, če ga bo država pridobila. Velja še enkrat poskusiti. Vemo, da nam je za leto 2011 padel skozi. Tokrat smo menda res pripravljeni, tako pravi že naslov samega gradiva We are ready. To se pravi, nedvomno se v parlamentu srečujemo z materialom, ki ga skorajda že na univerzi ne smejo v tujem jeziku imenovati, da ne govorimo o tem, da nobena kulturna prireditev brez posebnega dovoljenja ne sme biti naslovljena v tujem jeziku. No, v parlamentu imamo angleški slogan, menda ga boste poslovenili; mimogrede, za zadnjo kandidaturo ga niste. Tako da računamo tudi na te korekture, ki bi bile dostojne našim zakonom, če ne že etični drži. Naj pa opozorim na nekaj, na kar sem opozarjala že pri kandidaturi za leto 2011. Predračuni, ki so predstavljeni v gradivu, so zelo megleni. Pravzaprav tudi po včerajšnjem pogovoru znotraj matičnega odbora ni bilo jasno, ali bodo celotni stroški znašali 200 milijonov evrov, kot pravijo predstavniki lokalnih skupnosti, ali bodo znašali 30 milijonov evrov, kot kažejo papirji. Ali bo res država dala samo 6 milijonov evrov, kar naj bi bilo 30%, medtem ko, recimo, lokalne skupnosti zdaj dajo 4 milijone in pol. Ampak vendar, zaupamo racionalnosti in zaupamo tudi sklepu, ki je bil posredovan, da je treba izračune po končanem morebitnem samem tekmovanju oziroma univerzijadi predstaviti s papirji v Državnem zboru, in to pol meseca za tem. Vendar opozarjam, da sedaj imamo projekt, ki je ocenjen, da bo znašal 19 milijonov 950 evrov za infrastrukturna vlaganja, to se pravi za posodobitev dvoran, za izgraditev teh snežnih in ne vem katerih še smučarskih centrov in ostalih objektov in bojim se, da to ni najbolj realna številka. Seveda, govorimo o evropskih sredstvih, ki so, "če", in so ocenjene kar na 70% vseh sredstev, ampak ta so zmeraj "če". Tudi proračun države je zmeraj evropski, evropska sredstva, ne vemo pa, "če" jih dobimo vedno. Ampak vendarle potrebno je biti pozoren tudi na to plat, ki se vedno v neki evforiji in zadovoljstvu, da za nekaj tekmujemo, kar bi želeli dobiti, mogoče prehitro pozabljajo. Jaz opozarjam, seveda gospoda župana toliko bolj, mariborski lobij, če bi prisluhnil, toliko bolj, da imate leta 2012, to se pravi eno leto prej, v Mariboru prestolnico, da ste evropska kulturna prestolnica. Kot sem izbrskala po podatkih, bodo stroški, vrednost celotnega projekta prestolnice znašali 160 milijonov evrov. Vsaj tako je bilo rečeno v letu 2006, ko se je pripravljal projekt prijave za organizacijo za kandidaturo Maribora za evropsko kulturno prestolnico. Se vam smeji, gospod župan, ob takih zneskih 2.200 milijonov evrov za univerzijado, 160 milijonov evrov za kulturno prestolnico. Primorska bo morala kar pohiteti, da bo uravnotežila. Ljubljana je tako in tako že davno izpadla iz teh, bom rekla tekem glede na to, da še NUK-a nima. In jaz lahko zaključim to moje navdušenje nad to kandidaturo tudi z obžalovanjem, da recimo knjižničarji nimajo kakšnega takega tekmovanja, kakšne univerzijade ali kaj takega, ker če bi to imeli, potem se morebiti NUK ne bi gradil 17 let in tudi vse obljube, ne samo koalicijskih pogodb, ne samo predlogov delovnih vlad, ne samo poslušanje vseh hearingov, in leta, ko ste nastopili to oblastno vlogo, seveda, vsi ste dejali, da NUK bo zgrajen. Sedaj vidimo samo, da se razgrajuje še bolj kot ste sploh utegnili pomisliti, opredeliti. No, vsekakor, jaz dajem poudarek športnim dogodkom in organizacijam, četudi, osebno, dajem tudi poudarek na tem, da je to promocija države v kakršnemkoli smislu gledano, če se jo zna izkoristiti. Ampak vem pa tudi to, da tukaj športnim dogodkom ne dajemo enakovredne vloge kot kulturnim, kajti kulturni so še zmeraj zapostavljeni. V Državnem zboru nismo razpravljali o temu, da delamo, živimo in dihamo v Trubarjevem letu. Nikoli nismo povedali, koliko bomo za to dali in nikoli nismo povedali, kaj bomo iz tega naredili. Tudi, ko smo imeli Plečnikovo leto, tako rekoč nekih večjih poudarkov ni bilo, niti v preddverju, niti v dvorani sami. Skratka, čista energija leta 2012 z evropsko kulturno prestolnico in pripravljenost, mi smo pripravljeni, bo v letu 2013 očitno dejansko spremenila to, kar se sicer na področju razvoja v Mariboru dogaja že dolgo, že davno se je začelo dogajati in razvijati. Tudi sama se strinjam, da ne gre za tranzicijsko opustošeno deželo, pokrajino, mesto, ampak da se tudi s pomočjo pritiskov in pametnih lobističnih politik v Državnem zboru zgodil dovolj pomemben poudarek, da je Maribor drugačen kot bi lahko bil. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Vili Rezman pa bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa. Še enkrat pozdrav vsem! Sam naslov točke dnevnega reda, ki govori o predhodnem soglasju h kandidaturi za organizacijo te univerzijade v Mariboru čez 5 let, govori o tem, da smo mi na začetku poti. Na začetku, upajmo da, petletne poti, ki predstavlja trdo delo, ki predstavlja tudi še mnogo pogovorov, verjetno še mnogo razprav, tudi v Državnem zboru in na vladni ravni, ampak mi smo prepričani, da bo ta pot uspešna. V to smo prepričani tudi zato, ker smo opogumljeni z lanskoletno podporo, zato ker smo bili opogumljeni tudi že letos oziroma v lanskem letu, ko smo za letos in za leto 2009 pripravljali proračun v Državnem zboru in ko je bil takratni predlog za dva amandmaja, za sredstva, ki so nujno potrebna že pri sami kandidaturi, da sta bila ta dva amandmaja v Državnem zboru podprta. To govori o tem, da se teh stvari ne lotevamo čisto nenačrtno, kot se je nekaterim zdelo, ampak da je za nami relativno dolga pot, pri kateri je sodelovala cela vrsta partnerjev, ki danes niso vsi prisotni v tej dvorani. So pa bili prisotni takrat, ko je bilo potrebno zastaviti svoj glas, ko je bilo potrebno argumentirati in podpreti pripravo te kandidature. Žal je to na izredni seji res samo iz razloga, ki se imenuje časovna stiska. Ko bi namreč čakali na to, da bi na redni seji o tem razpravljali bi bil rok za kandidaturo že zamujen. Zato smo tisti, ki smo se posebej ali pa nekoliko bolj angažirali pri tem projektu, verjetno dolžni izreči zahvalo tudi vsem tistim, ki so pri tem pomagali. Sam moram to zahvalo izreči poslankam in poslancem, ki so prispevali podpise, da je ta izredna seja bila sklicana s to točko dnevnega reda, in tudi vsem ostalim na Vladi in drugod, ki so nas podpirali. Poslanska skupina DeSUS, tudi v njenem imenu govorim, in seveda v svojem imenu, v imenu župana občine Ruše, kjer se bo skorajda pol dogajanj odvilo, torej v našem imenu izrekam nesporno podporo temu projektu. Moram pa izreči še eno zahvalo, in sicer zahvalo temu, da je predsednik Državnega zbora, potem ko sva včeraj popoldan po vseh sejah še sedela in se pregovarjala, ali sme glavni predstavnik predlagatelja sodelovati ali ne na tej seji, to vendarle odobril, čeprav se je predsednik matičnega delovnega telesa dopoldan na vso moč upiral, da bi se to zgodilo. Zato moram mimogrede reči tudi, da sem nekoliko presenečen, ko sem prebral gradivo oziroma poročilo matičnega delovnega telesa, kajti to poročilo samo v majhnem, skromnem delčku in zelo nepopolno poroča o tem, kaj se je na odboru v resnici dogajalo. Da je bil odnos do tega vsaj s strani posameznikov zelo indolenten, govori tudi dejstvo, da je bil, na primer, danes predstavljen predlagatelj dodatnega sklepa, ki je bil soglasno potrjen, kot opozicijski poslanec, pa čeprav je predlagal to gospod Vili Rezman. In ne vem, zakaj me je predsednik odbora kar prestavil iz koalicije v opozicijo? In ne vem, zakaj je pozabil na to, da smo sprejeli sklep o tem, da pozivamo predsednika Državnega zbora, da omogoči nastop tudi drugim predlagateljem, kar, seveda, v poročilu ni zapisano. Upamo, da bo v kasnejšem procesu korektnost pri sodelovanju na drugačni ravni in bolj iskrena, ne samo igrana za javnost. Sicer pa bi tudi v imenu vseh tistih, ki sem jih prej že omenjal, ta predlog sklepa, ki ima tri dele, rad podprl. Nekaj pomislekov, ki smo jih danes slišali, je bilo slišati tudi na matičnem delovnem telesu in tam je bilo že odgovorjeno na te pomisleke. Če bi bilo poročilo korektno napisano, bi bil moj sedanji nastop drugačen, sedaj sem pa pač primoran pokomentirati ta vprašanja in pomisleke. Bistveni vprašanji sta pravzaprav dve, ampak eno izmed osrednjih je bilo ves čas vprašanje, ali si država Slovenija sme privoščiti toliko stroškov iz proračuna za organizacijo in izpeljavo te univerzijade v našem mariborskem koncu. Sme, zato ker imajo ti stroški, o katerih govorimo, tri dele. En del je, ta je minoren, tako rekoč, del stroškov, ki jih moramo pokrivati zato, da lahko kandidaturo skupaj s promocijskimi materiali sploh udejanjimo. Drugi del, nekoliko pomembnejši, tukaj govorimo o tistih tridesetih milijonih evrov, ki jih seveda ne prispeva država iz proračuna, soprispeva pa, je del sredstev, ki so namenjena zato, da se potem lahko organizacija tudi izpelje, in sem so vkalkulirani tudi stroški prenočitev, prevozov in vsega ostalega kar sodi zraven. Nekaj od teh tridesetih milijonov je namenjeno tudi za sofinanciranje objektov, ampak največji del sredstev so sredstva, ki ne zadevajo ne proračunov lokalne skupnosti in ne proračuna države Slovenije. To je tistih omenjenih približno dvesto milijonov evrov za katere sam menim, da znajo biti celo premalo, da bo potreben še nekoliko večji vložek in to so sredstva našega gospodarstva. Gospodarstva, ki je tudi sicer namenjeno v mariborskem, v ruškem, v zreškem in siceršnjem okolju vlagati v razvoj gospodarstva, gostinstva, turizma in tudi športne dejavnosti, kajti vemo, da je velik del industrije danes namenjen zadovoljitvam potreb, ki se imenujejo prostočasne potrebne in torej to priložnost, to pripravljenost, da zasebni kapital investira v naše okolje, mi s sredstvi iz proračunov samo podpiramo. Projekti o katerih govorimo, od infrastrukturnih, od cest, od parkirišč, od kanalizacij, od trafo postaj, od vodovodnih in drugih napeljav, projekti ki se imenujejo gostinske kapacitete, ki se imenujejo hoteli, apartmajska naselja bi nastali tudi sicer in bodo realizirani tudi, če bi bili slučajno in žal neuspešni pri kandidaturi, ampak mi v to ne verjamemo, da bi bili neuspešni. Mi smo to pot prepričani v uspeh kandidature. Kandidatura in organizacija univerzijade 2013 daje temu gospodarskemu poletu samo dodatni zagon in večjo verjetnost za realizacijo. Ko se postavi za takšne projekte lokalna skupnost, ko se za takšne projekte postavi tudi država, potem je gotovost investicij najbrž toliko večja in atraktivnost te naše destinacije, mariborska ji pogojno recimo, za vlaganja toliko večja. In zato mi vemo, da čeprav gre kar univerzijado zadeva v prvi vrsti za podporo mladim, študentom, univerzam, gre na dolgi rok seveda za podporo gospodarskemu prestrukturiranju naše regije, gre za podporo drugačnemu gospodarstvu kot ga imamo sedaj in gre za investicije, ki bodo vračale na dolgi rok. Vse to smo imeli v mislih, ko smo zagovarjali, da naj bo ta univerzijada locirana na tem območju, ki ga zdaj definiramo s tremi občinami. Zato mi mislimo, da ni prav, čeprav je to seveda dovoljeno, da bi nekateri še vedno radi razselili univerzijado povsod po Sloveniji, tja kjer objekti bolj ali manj usposobljeni so že . Mi menimo, da je treba upoštevati to, da gre za regijski projekt, da gre za pospeševanje nekega razvoja v določenem območju naše države, da gre za to, da je tu že pripravljeno gospodarstvo, da je tu gospodarstvo že vlagalo in da so tu pripravljeni tudi drugi subjekti, ki so partnerji v tem velikem projektu. Mimogrede naj povem, da se v občini Ruše smučarska proga, ki bo dolga 4 kilometre že gradi in samo ta proga tehta 20 milijonov evrov, v celoti zasebnega kapitala, razen v tistem delu, kolikor nam uspe pridobiti nepovratna evropska sredstva. Tudi to so razlogi, da podpremo univerzijado točno tukaj, kjer jo mi predlagamo, da jo podpremo brez slehernih pomislekov, ker bo posredne pozitivne učinke čutila Slovenija kot celota. Naj še enkrat poudarim, da bo Poslanska skupina DeSUS to podprla in da pričakuje, da bomo vsi to idejo podprli soglasno kot lani.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil poslanski kolega Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Soglasje h kandidaturi za univerzijado 2013 je prav gotovo na nek način soglasno podano v roke županu. Žal mi je, da ga tukaj ni. Jaz bi si želel, da je mesto Maribor na Primorskem, da ni na Štajerskem, ker mesto Maribor z okolico bo dobilo kar nekaj novih infrastrukturnih objektov, prav je tako, hotelov in tudi športnih objektov, ki bodo ostala v tem prostoru in bodo nudila tudi kasnejšo trajno turistično ponudbo in bodo svojevrstno tudi poboljšala na nek način kvaliteto življenja v štajerski prestolnici. Kot že rečeno, malo žalosti, da to ni na Primorskem. Moja želja je in upam, da bodo to organizatorji tudi upoštevali, da se slogan tudi malo posloveni, da ne bo tako čudno zvenel. In pa, kar je bistveno, bi rad opozoril, da je vsako ljubosumje odveč, kajti vemo, da se je Maribor že trudil za to pridobitev, pa mu jo je nekako Turčija na nek način prevzela z dodatnimi obljubami po pokroviteljstvu. In kot že rečeno, če se želi še na kakšnem drugem področju kaj storiti, prej smo slišali, da knjižnice niso ravno take, kot bi želeli, da so, potem prijavimo še kakšen tak projekt. Jaz verjamem, da za tem projektom stoji ogromno ljudi, ki so vložili veliko energije v to, da bodo to tudi udejanili in spravili pod streho, kot se temu reče in z moje strani vso podporo. In upam, da bomo lahko tudi videli lepo prireditev, ki bo Sloveniji vsekakor v ponos. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mi pa smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Razpravo pa bom vodil na podlagi seznama prijavljenih. K besedi vabim poslanca Kristijana Janca. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Maribora, predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Morda bo pa celo ob tej točki v poslanskih skupinah soglasje. Zelo me veseli, da šport tako dobro povezuje ljudi in politike različnih barv. To bi bilo treba večkrat v tej hiši narediti, žal premalokrat. Jaz bom danes drugič z zadovoljstvom podprl potrditev tega sklepa, kajti ta prireditev zimske univerzijade v Mariboru je zagotovo velika priložnost za Slovenijo, velika priložnost za Štajerce in nenazadnje velika priložnost in neka zahvala za odlične organizatorje, ki so pod Pohorjem že dokazali, da svoj posel dobro obvladajo, in ne nazadnje tudi ta vztrajnost, ki jo cenim, če prvič ne uspeš, se pač zgodi, poskusiš drugič in verjamem, da ne bo potrebno tretjič, ampak, če bo, kolikor jaz Štajerce poznam, bodo tudi v tretje poskusili, če bo treba in to je treba ceniti pri organizatorjih, pri občinah, pri teh partnerjih, ki so se dobro povezali skupaj v eno celoto in mislim, da ta projekt zastavili tako, da bi bil lahko še komu v Sloveniji za vzorčen primer kako se lotiti tovrstnih projektov v Sloveniji na takšen način, s takšno zagnanostjo in s takšno posrečeno in racionalno kombinacijo partnerjev v tej zgodbi. Je velika priložnost, zagotovo, za razvoj tega dela Slovenije, za infrastrukturo, priložnost za mlade, za vzgojo, za promocijo, za številne ekonomske in druge učinke, ki so jih že kolegi pred mano tukaj napovedali in še bi lahko naštel kaj vse to prinaša zraven ob tako veliki prireditvi kot je univerzijada, ko je priložnost, da mladi iz sveta pridejo v Slovenijo, pridejo v ta del Slovenije in skupaj odnesejo dobre vtise. Jaz verjamem, da jih bodo tudi imeli priložnost dobiti. Verjamem pa tudi, da bo ta 31. maj 2008 v Bruslju srečen dan za organizatorje, za Slovenijo in nenazadnje za Državni zbor in Vlado. Tukaj imajo očitno polno soglasje k prireditvi. Naj vam bo ta dan bolj naklonjen kot je bil tisti pred časom nazaj, ko je bilo manj zadovoljstva. In kot sem že rekel, če bo potrebno pa še tretje, volja je, zagnanost je in upam, da bosta tudi Vlada in parlament takrat ponovno potrdila še en krog te zadeve, čeprav bo to verjetno v prihodnjem mandatu Vlade in če bo potrebno Vlade in parlamenta. Tako da, jaz vam želim kot organizatorjem veliko uspeha s to prireditvijo, čim več uspešne promocije za Slovenijo, za tovrsten šport. To, kot sem že rekel, znanje in izkušnje imate, to je zelo pomembno bogastvo, ki ga imate Štajerci in verjamem, da ga boste dobro unovčili, da bodo to ene najboljših iger, ki so bile kadarkoli organizirane v svetu. Skratka, upam pa tudi na to, da bo eden izmed tistih borcev kolega župan mariborske občine Kangler tudi takrat še vedno župan. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Jožef Jerovšek. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva, Mestne občine Maribor! Tudi sam z veseljem pozdravljam to, da danes podpiramo to kandidaturo za organizacijo univerzijade, ki je druga najpomembnejša športna prireditev takoj za olimpijado. Ampak to ni samo športni dogodek. Za Maribor, področje Pohorja in okolico ter za celotno Slovenijo pomeni to bistveno več. To prinaša številne sinergijske učinke, tako na področju športa, gospodarstva, razvoja in jaz sem vesel, da vlada Janeza Janše že drugič daje podporo temu projektu in na tak način jasno kaže, da želi, da sveža kri prihaja na to področje, da se to področje, ta del Štajerske vsestransko razvija. Da je razvoj tega dela hitrejši, kot je bil v preteklosti, ko je Maribor z okolico prestajal težke čase tranzicijskega prehoda. Vesel sem tudi, da bodo danes ta projekt očitno podprle tudi opozicijske stranke, ki so pred kratkim nasprotovale enemu izjemno pomembnemu projektu, ki bi tudi prinašal več razvoja, hitrejši razvoj, bolj enakomeren razvoj na področje Štajerske, na druge regije, to je, da so zavrnile projekt pokrajin. In to tudi poslanci iz območja Maribora in Štajerske. Pravzaprav ta podpora danes ni povsem iskrena, kajti skozi projekt pokrajin bi lahko prinesli v ta projekt bistveno več sredstev, evropskih. Onemogočate nekatere resurse zaradi centralistične politike vaših strank. In vesel sem tudi, da danes ni nobenih pomislekov v zvezi z organizacijo nekaterih panog, tudi na območju Štajerske, kakor so bili prisotni pred dvema letoma. In tukaj moram reči, da imajo vse discipline zimskega športa tudi kvalitetne predstavnike, recimo v današnjem času, tudi s področja Štajerske, tako je v smučarskih skokih eden najboljših skakalcev v evropskem pokalu, tekmovalec Mandel iz Šmartna na Pohorju, bil nedavno, se mi zdi, da tretji ali četrti na državnem prvenstvu. Da je bil biatlonec Rajšp, tekač. In moram poudariti, da je naša vrhunska tekačica Majdičeva povedala, da takšnega tekaškega centra in tako izjemne lege in izjemnih možnosti za trening teka in tekmovanje, ne pozna v celotni Evropi. To je izjemna pohvala vodilne tekmovalke v svetovnem pokalu v disciplini šprinta. Seveda pa se bodo s tem, kot sem rekel, še multiplicirali ti sinergijski učinki. Marsikaj od tega je že v proračunu in se že vrši, kajti Vlada ni odtegnila podpore, ki jo je dala pred dvema letoma za to organizacijo, pa jo žal potem nismo dobili, ampak so se nekateri projekti na podlagi tega že vgrajevali v proračune. Eden takih, moram reči, je verjetno tudi slemenska cesta - povezava vseh smučišč: Rogle, Treh kraljev v bistriški občini, Areha in mariborskega Pohorja, z dostopom skozi Oplotnico, Cezlak do Jurgovega. Letos se končno začnejo delati projekti in realizacija tega projekta. Moram poudariti, iz tega mesta, da bodo tekmovanja tudi v občini Slovenska Bistrica, kajti Jurgovo in stolp na Rogli spadata v občino Slovenska Bistrica in da bodo tekmovalci tudi deležni kulturne in sakralne dediščine na Arehu, kajti cerkev Sv. Lovrenca na Arehu spada prav tako v slovenjebistriško občino. In, ni mogoče povezovati vseh teh lokacij, brez da bi tako po vrhu, kot ob vznožju Pohorja prečkali območje bistriške občine. Še enkrat, jaz pričakujem, da bo ta pomoč, ta podpora, ki je temu projektu in temu velikemu dogodku, namenjena in obljubljena iz vseh strani, takšna tudi ostala v bodoče. In da bo celo manj nasprotovanja decentralizaciji Slovenije s strani opozicijskih strank. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim mag. Milana M. Cvikl. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Branko Marinič. Besedo dajem poslancu Martinu Mikoliču. Se opravičujem, pred vami je stal kolega Jerovšek, pa vas nisem videl. Izvolite, kolega Marinič.
Se opravičujem, ker sem čakal, ker so kolegi pred menoj vstali, pa se nisva videla. Hvala lepa za besedo predsedujoči. Spoštovani gospod Simon Starček iz Ministrstva za šolstvo. Spoštovane kolegice, kolegi! Veste, če bi zdaj malo interpretiral to, kdo ima največ zaslug, da je vse skupaj pripravil, bi verjetno komu naredil krivico, tega pa nikakor ne želim. Prav gotovo je pa tukaj Ministrstvo za šolstvo in šport pokazalo veliko mero odgovornosti do športa in pa do ostalih gospodarskih panog, ki integrirajo z nekim dogodkom vse veje. Je pa seveda tudi pripravljavec, ki je vse skupaj pripravil. Tako, da bi morda ob koncu prišel do zaključka, da smo morda pa prav poslanke in poslanci tisti, ki bomo imeli pri tem najlažje delo. Gre za odločitev o tem ali smo za to ali ne in kdo vendarle ima kaj proti takšnemu dogodku, kot je zimska univerzijada, ki bi bila kot rečeno v Mariboru leta 2013. Pa vendarle bi želel spomniti na neka znana dejstva iz preteklosti. Leta 2006 ko smo kandidirali, ko je Slovenija kandidirala in smo prav tako v Državnem zboru Republike Slovenije o tem pozitivno odločili, se to žal kasneje ni uresničilo, za leto 2011, ker bo ta univerzijada v Turčiji. Upam in želim, da nam tokrat uspe. Seveda bo uspeh znan nekje proti koncu meseca maja. Upam. Prepričan pa sem, z ozirom na to, da poznam te subjekte, ki sodelujejo pri pripravi, da bodo uspešni. Kajti, imajo že kar nekaj izkušenj, te izkušnje velja ponovno unovčiti. Iz preteklosti smo se vsi skupaj prav gotovo nekaj naučili iz tega tako, da lahko potem pozitivno računamo na to. S tem dogodkom dobi Slovenija, ne le Maribor, dobi Slovenije, ne štiri občine, kot je bilo danes slišati, dobi Slovenija, dobi Evropa. Kajti gre za udeležbo tekmovalcev iz 55-ih držav, nastopa 4 tisoč tekmovalcev. To je velika številka in velika priložnost, ne le za promocijo, ampak za tisto, k čemur vsi skupaj stremimo. Gre za gospodarski potencial na vseh različnih področjih in seveda imamo tukaj vsi interes biti čimbolj prisotni in čim več iz tega iztržiti. Ravno iz tega tržnega vidika je potrebno upoštevati te lobije, ki so nas v letu 2006 prehiteli. Veste, tukaj gre za ogromen lobističen potencial, ki deluje tudi tokrat. Morda mi danes o tem razpravljamo in se trudimo, da bi to vendarle bilo leta 2013 pri nas, v Mariboru. Nekateri pa si morda že danes v teh lobističnih krogih manejo roke kako bo to nekje drugje. Želim, da bi tukaj bili uspešni. Želim si, da bi Maribor in Slovenija imela nekaj od tega. Kajti, vemo, da je svetovni pokal, tekmovanje za Zlato lisico v Mariboru, tudi če ga preselimo zaradi vremenskih razlogov v Kranjsko goro, odlično izpeljana in vrhunsko ocenjena prireditev v svetovnem merilu. Prepričan sem, če nam bo uspela univerzijada v letu 2013, pa se nimamo česa bati, kajti prepričan sem, da vsi tisti, ki bodo sodelovali tako ali drugače, v pripravi, v sami izvedbi, bodo svoje delo speljali odgovorno, predvsem pa v interesu nekega konkretnega zaslužka. Ne na krajši rok, morda na daljši rok, kajti pri številkah, ki sem jih že omenjal, je potrebno računati, da gre za daljši rok, da se bodo tisti, ki bodo kaj lepega doživeli na tej prireditvi, vedno radi vračali. Vračali se bodo tudi njihovi potomci in tako dalje. Skratka, naj nam uspe, da bo zimska univerzijada v "totem lepem Maribori" leta 2013.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Martina Mikoliča.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni! Tudi jaz nisem spremenil stališča, ki sem ga imel pred dvema letoma in bom tudi danes podprl kandidaturo za zimsko univerzijado. Predvsem me vodi k temu to, da ker res Maribor z vso okolico, za katero se načrtuje, da bo prizorišče univerzijade, razpolaga z večjim delom infrastrukture. Vsekakor pa bo potrebno določeno infrastrukturo, tega se pa vsi skupaj zavedamo, tudi zgraditi. Ampak, glede na to, da je res to nacionalni projekt, če lahko tako rečem, potem je prav, da projekt podpremo. Bi se pa pri tem strinjal s kolegom Jerovškom, če bi mi danes že imeli pokrajine, bi bil prav gotovo k temu projektu malo drugačen pristop. In še to, samo eden od argumentov, da nekako bi bilo prav, da to Slovenijo razdelimo na pokrajine in jo tudi dejansko decentraliziramo. Rad bi poudaril to, da sem z veseljem pogledal gradivo, ki ga imam tukaj. V preteklosti so tudi slovenski športniki dosegali zelo pomembne, vidne uspehe na univerzijadah. Vsekakor vemo kdo lahko nastopa na univerzijadi. Glede na to, da sem tudi sam velik ljubitelj športa in sem desetletja šport tudi spremljal, me je velikokrat motilo ravno univerzijadi, da so se neki kriteriji kar čez noč spreminjali. In sam sem prepričan, da na tej univerzijadi, ko bo, ne bo možno, da bo nekdo dva meseca pred začetkom univerzijade, še enkrat pravim, sem prepričan, da bo v Mariboru, dobil indeks in ga dva meseca po univerzijadi vrnil. Jaz bi bil zelo vesel, glede na to, da je toliko slovenskih športnikov sodelovalo na univerzijadi, veliko odličij je bilo tukaj navedeni, če bi ti športniki imeli danes ustrezno izobrazbo, ki jo na univerzi dobiš. Prav je, da se tudi to pove. Prav je, čeravno to ni samo problem Slovenije, to je problem vseh tistih držav, ki s svojimi športniki, športnicami sodelujejo na univerzijadi in prav bi bilo, da se tu zavedamo ali se zavedajo vsi, da za vsako športno tekmovanje obstajajo določena pravila, določeni kriteriji, tudi to kdo lahko na takem tekmovanju sodeluje. Vsekakor, tako kot sem že uvodoma povedal, podpiram kandidaturo in upam tudi, da bo Mestni občini Maribor kandidatura tudi uspela.
Hvala lepa. Besedo pa ima poslanec Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. Tudi sam želim podpreti izvedbo zimske univerzijade v Mariboru. Še posebej ob dejstvu, da so takšne prireditve vedno tudi zelo pomembne za promocijo Slovenije, v tem primeru seveda tudi Maribora - prestolnice Štajerske. Hkrati bi pa seveda želel nekako opozoriti, da pa bo vendarle v nadaljevanju tudi Maribor podpiral druga mesta in kraje pri organizaciji drugih različnih prireditev. Izpostaviti želim eno od takih prireditev, za katero se pravzaprav potegujeta Maribor in Kočevje, gre za mladinsko gasilsko olimpijado. Upam, da bo Maribor dobil zimsko univerzijado in da bo seveda potem prijazen do Kočevja in mu pomagal, da izpelje Kočevje mladinsko gasilsko olimpijado in s tem postane tudi olimpijsko mesto. Upam na dobro sodelovanje pri vseh teh postopkih in v medsebojno podporo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima mag. Borut Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa gospod predsedujoči. Pozdrav kolegicam in kolegom in pa seveda že na začetku iskreno priznanje vsem tistim, ki so v projekt univerzijada Maribor, 2013 že vložili nekaj truda, nekaj dela, tako tistim na Ministrstvu za šolstvo in šport, kakor tudi kolegi - župan mariborske občine in pa njegovim sodelavcem. Seveda, šport je pomembna kategorija in jaz mislim, da ta kategorija, ne glede na napovedi nekaterih govornikov pred mano, ki so politično preobremenjeni in prenapeti, nima nobene opozicije in pa nobenih nasprotnikov. Projekta se moramo seveda lotiti na eni strani resno, na drugi strani pa seveda tudi paziti na finančne posledice. Taka zgodba, priča nam kar nekaj primerov iz sveta, je lahko tudi prvovrstna promocija in pa seveda tudi uspešen posel. Jaz želim in sem prepričan v to, da bodo Štajerci v tem uspeli na obeh področjih, zmagali kot kandidati, zmagali v organizacijskem in gospodarskem smislu in pa seveda zmagovalci bodo pa potem tudi vse tiste generacije otrok in pa mladostnikov, ki bodo na te lepe in pa obnovljene objekte prihajali še v naslednjih desetletjih. Torej, uspešno in pa srečno Maribor 2013! Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanca Srečka Hvauca. Izvolite prosim.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani! Enkrat smo že poskusili, pa se žal ni izteklo, ampak jaz mislim, da je prav, da organizatorji in vsi tisti, ki se trudijo in trudimo za to, da dobimo to res veliko pomembno športno prireditev v Slovenijo, ne vržemo puške v koruzo in da poskušamo še enkrat. Tokrat mislim, da so, čeprav je že v prvem poskusu kazalo zelo dobro, obeti še mnogo, mnogo boljši. Seveda ne gre za to, da je to neka lokalna prireditev, ampak gre za slovenski nacionalni projekt. Res je, da bo večina teh prireditev v Mariboru oziroma v širši okolici in na Pohorju, ampak to vse je velika priložnost tudi za ostalo Slovenijo, da se predstavimo, da pokažemo kakšni smo, kaj premoremo, kaj lahko ponudimo. Iz tega vidika se mi zdi dejansko zelo pomembno, da je tudi Vlada prisluhnila oziroma ubrala tak pristop, da je ponovno podprla ta projekt in jaz mislim, da tudi v našem zboru ne bo nekih pomislekov kar se tega tiče. Jaz mislim, da v tem trenutku niti ni pomembno kje, na katerih lokacijah, se bodo odvijale te posamezne discipline. Jaz mislim, da dokler torte nimamo, je brez smisla govoriti o tem, kako si bomo razdelili posamezne kose. To je bilo pred dvema letoma kar precej aktualno. Danes vidim, da večina s tem nima težav in je bolj pomembno to, da se osredotočimo na to, da zberemo vse sile, da poiščemo vse možne vzvode, da Mariboru in Sloveniji ta kandidatura to pot uspe. Sama prireditev bo imela več različnih učinkov. Res je, da bo potrebno nekatere objekte zgraditi, ampak ti objekti bodo ostali v tem okolju ne samo za športne namene, bodo objekti, ki bodo služili tudi nadaljnjem razvoju turizma na tem območju, nadaljnjemu razvoju športa na tem območju in iz tega vidika jaz mislim, da je prav, da tudi država pomaga pri posodobitvi ali pri gradnji nekaterih posameznih objektov. Strinjam se s tem, da je bil Maribor svoje čase, tam sredi 80-ih let, res prava industrijska puščava. Je mesto, ki je plačalo največjo ceno. Ravno to mesto je plačalo tudi v času tranzicije, bilo je ogromno brezposelnih in v veselje mi je, da se te razmere postopno spreminjajo, da mesto Maribor postopno oživlja, da ima svojo kulturo, svoje gledališče, da bo kulturna prestolnica. In tudi ta univerzijada bo korak k temu, da se bo to mesto dokončno pobralo in postalo res moderno, živahno evropsko mesto. Maribor z okolico že ima mnoge infrastrukturne objekte, pomembno pa je tudi, da bo v času te prireditve, za katero upam, da bo, in tudi kasneje, treba imeti zelo dobro prometno infrastrukturo. Ta infrastruktura se dejansko že gradi. V bližini Maribora imamo ogromno gradbišče, kar se tiče avtoceste in obvoznice, avtoceste Slivnica-Gruškovje, v programu je posodobitev letališča. Tako da mislim, da bo tudi v tem obziru Maribor to kandidaturo oziroma to prireditev pričakal pripravljen. Obnavljajo se pa tudi nekateri drugi infrastrukturni objekti oziroma prometni infrastrukturni objekti, recimo, cesta proti Arehu je predvidena za letošnje leto za posodobitev oziroma za popravilo, pa tudi z druge strani, kot je že kolega Jerovšek povedal, cesta iz Cezlaka višje gor na Pohorje. Vse to skupaj, z vsemi infrastrukturnimi športnimi objekti bo, mislim, dovolj za to, da bi lahko uspešno izpeljali tako veliko mednarodno prireditev. Seveda bom to absolutno še enkrat podprl, brez kakršnihkoli pomislekov.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Franca Pukšiča. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Rudolf Moge. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod župan univerzitetnega mesta Franc Kangler, naš nekdanji kolega, gospod Kugovnik, predstavnik ministrstva, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Eden izmed pokazateljev tega, kako hitro se lahko v Državnem zboru spremeni klima, je tudi današnji dan. Če je še pri prejšnji točki vel nek zimski hlad skozi te prostore, moram reči, da zdaj prav prijetno pihljajo pomladne sapice. Redkokdaj se dogaja, da je celo kvadrumvirat enakega mnenja. Gre za predstavnika Slovenske univerzitetne športne zveze, gospoda Kugovnika, za gospoda župana, za ministra, pa še celo za predsednika matičnega odbora, ki so vsi trobili v isti rog. In prijetno je ob takem soglasju in ob taki dobri, pozitivni energiji, kot je ime nekega projekta tudi v Mariboru, združiti moči in tak projekt podpreti. Mislim, da so nekateri poskušali prikazati Maribor zgolj skozi neko sivino in podobne reči. Moram pa reči, da Maribor vsaj zame, prebivalca tistega dela Slovenije, žarči nekaj drugega. Maribor je bil izmed vseh mest v Republiki Sloveniji prvi, ki je z memorandumom sklenil zvezo z univerzo in je namenil dodatna sredstva, pa tudi dodatne programe za lajšanje dela Univerzi v Mariboru. Katera občina je bila v zgodovini prej takšna, da je dala celotno stavbo, vredno milijarde, v uporabo univerzi? Katera občina je bila taka, da je dala zastonj zemljišča, še ne tako davno nazaj, za medicinsko fakulteto? Katera občina v Sloveniji je bila takšna, da se je odpovedala vsem komunalnim prispevkom, samo da se na njenem teritoriju postavlja inštitucije, ki bi lahko v prihodnosti državi kot taki zelo pomagale, da se pribije sam v evropski vrh? Da so pa ljudje v Mariboru bili tudi dobri organizatorji, kaže vrste prireditev. Če pustimo ob strani, recimo, Borštnikovo srečanje, pa festival Lent, potem zagotovo ni Slovenca, ki ne bi vedel, kaj je to Zlata lisica. To tekmovanje je v svetovnem merilu bilo vsako leto in je še eno izmed po organizacijski plati najbolj odmevnih, dobiva vedno laskave ocene in treba je reči, da kadarkoli se z vami kolegice in kolegi poslanci srečam na tistem tekmovanju, da tam, lahko mirne duše rečemo, da nas tisto tekmovanje nekako združuje in da dostikrat od tam črpamo ideje, da kašen projekt premaknemo, ki ga sicer v ozkih strankarskih ali pa državnozborskih interesih nikoli ne bi mogli premakniti. Zato ima Maribor s širšim zaledjem občin, torej vsa Štajerska, vse te atribute, ki so potrebni za izvedbo nekega takega tekmovanja in jaz mislim tudi, da nam bo tokrat uspelo. Nisem prepričan, ampak mislim pa, da nam bo uspelo. Kajti združiti toliko energije in združiti jo v taki pozitivni obliki, mislim, da bo potrebno še nekoliko lobirati, ampak to je že izven te dvorane, da bo tej ekipi okoli našega župana tudi to navsezadnje uspelo. Če pogledamo, kako se loteva drugih, mogoče še težjih projektov, potem lahko rečem, da bo s tem projektom, kar ste že vsi povedali, dobil severovzhodni del Slovenije nove možnosti na področju športa, na področju infrastrukture, na področju zaposlovanja ter prepoznavnosti. Mislim, da je ta projekt, projekt, ki bo tudi v nekolikšni meri odpravil te razlike v razvoju v Republiki Sloveniji. Vam, gospod Kugovnik in gospod župan pa želim pri tem projektu srečno roko v vseh ozirih, mogoče tudi pri vremenu, ki ni čisto odvisno od nas poslancev, ostalim bi pač lahko rekel, da sem prepričan, da bo projekt uspel, zaradi tistega znanega izreka, ki ga vsi poznate. Pravi Slovenci se ne damo, Štajerci pa sploh ne.
Hvala lepa. K besedi pa vabim poslanca Rudolfa Petana. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Torej, o tej tematiki smo že veliko razpravljali pred časom, ob prvi kandidaturi. Vendar je tokrat koncept izvedbe te prireditve nekoliko drugačen, je manj centralističen. Že takrat smo nekateri opozarjali na možnost in boljše možnosti razpršenosti prireditev po širšem Pohorju. Sam sem predlagal tudi Roglo in s tem Zreško Pohorje, kot kandidata za organizacijo katere od disciplin, ne kar ene, ampak tiste ki bo smiselna. Ker takrat, žal, kandidatura Maribora ni bila uspešna, smo pa uvrstitev Zreč in Rogle, kot enega od prirediteljev, dobili sedaj in to vključili direktno v projekt. Želel bi povedati tudi to, da za to infrastrukturo in samo organizacijo na tem področju stoji izredno močno zreško gospodarstvo za katerega sem prepričan, da je najmočnejše v tej regiji, bolj kot kjerkoli drugje, kjer bi se prireditve dogajale. Ne nazadnje tudi Občinski svet občine Zreče je že dal soglasje, in ta projekt so podprli soglasno, da se da podporo univerzijadi in Rogli, kot enemu izmed možnih prizorišč prireditev. Vesel sem tudi, da temu sledi tudi Vlada, kajti brez sodelovanja Vlade, brez pomoči Vlade, bi to ostal samo projekt na papirju in želja organizatorjev. Vlada tudi drugič podpira ta projekt, mislim, da si Slovenija takšno prireditev lahko privošči. Nenazadnje o tem govorijo tudi dobri gospodarski kazalci in menim, da je prav, da se je Vlada odločila, da to zopet podpre. Menim pa, da je tudi prav, da je prišlo do razpršitve, kajti za tako veliko prireditev je verjetno majhen prostor premajhen, in jaz sem prepričan, da bi bilo celotno Pohorje komaj dosti veliko. Ampak dobro. To kar je predvideno mislim, da je ravno pravo. Želel bi poudariti, da se na Rogli predvideva zgraditev infrastrukture novega centra, ki se bo zgradil tako ali tako. Upam, da bo ta center zgrajen že pred univerzijado in da bo prišel ravno prav tudi za izvedbo prireditev v okviru univerzijade. Da se bo v tem kontekstu lahko samo še potrdila ta center na Rogli in pa pravilna usmeritev gospodarstva, ki podpira razvoj turizma in pa športa na Rogli in pa na celotnem zreškem področju, tudi to je eden od vzrokov, vzrokov, zaradi katerih jaz ta projekt podpiram že od takrat ko je bil narejen prvi predlog. Sedaj pa ko je to tudi uradno, ta del Pohorja, se pravi Zreško Pohorje uvrščeno med možne prireditelje, pa seveda ostajam pri tem in seveda še z večjo lahkoto lahko potrdim ta predlog, ko bo prišlo do glasovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Od še prijavljenih ni nikogar v dvorani. Želi morda predstavnik Vlade? Ne. Tako, lahko rečem, da smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin oziroma z razpravo. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 3. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KMETIJSKO-GOZDARSKI ZBORNICI SLOVENIJE, PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo bi moral dati predstavniku Vlade. Prihaja. Dovolite mi, da počakam nekaj minut. Sicer pa, da ne bi čakali, vabim gospo Marjetko Uhan. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo in zato dajem besedo predsednici za predstavitev poročila odbora. Izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo. Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je na 22. nujni seji, včeraj, kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Kolegij predsednika Državnega zbora pa je na 121. redni seji sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Na seji odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja zakona, Zakonodajno-pravna služba, Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije, Urad Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu ter Sindikat kmetov Slovenije. Kot gradivo so člani odbora poleg predloga zakona prejeli še mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, pripombe Zadružne zveze Slovenije in dopis Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije. Vloženi so bili amandmaji koalicije in gospoda Posedela. Minister je kot predlagatelj na kratko predstavil besedilo novele zakona, kakšen je njen namen in cilj. Upam, da bo to, ko pride, še enkrat obrazložil, zato v tem skopo odmerjenem času ne bi tega ponavljala. Dobili smo tudi pisno mnenje Zakonodajno-pravne službe in potem tudi dodatne pripombe, zlasti na tiste člene in amandmaje, v katerih niso upoštevali mnenja Zakonodajno-pravne službe, to pa je predvsem pridobivanje osebnih podatkov, EMŠO, davčna številka za potrebe pobiranja članarine, kot tudi to, kdo ima pravico izterjave do zborničnega prispevka. Predstavniki Kmetijsko-gozdarske zbornice so obrazložili zakaj in čemu potrebujejo oba osebna podatka in zakaj bi zbornici pripadala pravica izterjave zborničnega prispevka. V nadaljevanju razprave so se oglasili tudi predstavniki Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, predsednik. V razpravi o posameznih členih, kjer so sodelovali poslanci in drugi vabljeni, pa je potekala razprava k 3. členu, kjer je bil vložen amandma gospoda Posedela, ki je predvideval zvišanje praga za obvezno članstvo na 320 evrov, vendar ta amandma ni dobil podpore. Največ razprave pa je potekalo k 8. členu in amandmaju, ki ga je vložila koalicija, in sicer da zakon predvideva oziroma velja že za letošnje volitve. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije k 1., 7., 8. in 9. členu, nato pa še amandma k amandmaju k 8. členu, ki govori, da se že razpisane volitve oziroma razpis, objavljen včeraj v Uradnem listi, razveljavi. Na koncu je odbor glasoval še o vseh členih skupaj in jih tudi sprejel. To predlagam tudi Državnemu zboru. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Maria Pozsonec.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Na podlagi spremembe zakona se bo razširil nabor podatkov o fizičnih osebah, ki naj bi jih zbornica pridobivala zaradi vodenja in vzdrževanja evidence svojih članov, hkrati pa se bo vzpostavila tudi podlaga za pridobivanje teh podatkov iz vašega registra. Podatki o fizičnih osebah, ki bi jih poleg podatkov, katere zbiranje zakon v ta namen že določa, zbornica naj bi dodatno pridobivala in bi se nanašali na davčno številko, številke transakcijskih računov, naslov za vročanje ter podatke o njihovem rezidentskem in zaposlitvenem statusu. Menim, da so takšna pooblastila glede zbiranja podatkov prevelika, kajti na ta način bodo zbirali preveč podatkov. Kmetijko-gozdarska zbornica bi imela pooblastilo, da poleg odmere in pobiranja zborničnega prispevka uvede in vodi tudi postopek izterjave zapadlih in neplačanih zneskov zborničnega prispevka samo o pravicah, ne pa o tem, kaj bo zbornica ponudila svojim članom. Želela bi povedati še to, da se mi zdi predlagana varianta malo boljša, kot je bila prejšnja, najboljša pa bi bila tista, na podlagi katere bi bilo članstvo pri Kmetijsko-gozdarski zbornici prostovoljno in da člani lahko v zameno za svoj prispevek od zbornice pričakujejo tudi določene usluge oziroma storitve. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Sušnik. Pardon. Proceduralno. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Glede na to, da sprejemamo izjemno pomemben zakon, zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici, ki tudi posega v volilno pravico članov te zbornice, bi bilo izjemno pomembno in potrebno, da pri tej razpravi prisostvujejo tudi predstavniki Vlade oziroma predlagatelja, zato predlagam, da poskušate preveriti, ali se nam lahko pridružijo v tem trenutku, preden se nadaljuje razprava s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Če ne, bi pa predlagal, da odredite čas, za katerega ocenite, da počakamo, da se nam Vlada pridruži. Hvala.
Hvala lepa. Sem enakega mnenja kot vi. Res je, rekli so mi, da je prav na poti. Če dovolite, gospod Sušnik, minister ravnokar prihaja in tako bomo lahko nadaljevali. V imenu Vlade bo podal mnenje gospod Iztok Jarc, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Izvolite, gospod minister.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije, ki ga je Vlada Republike Slovenije decembra 2007 predlagala v sprejem Državnemu zboru. Cilj sprememb in dopolnitev zakona o zbornici je vzpostaviti še bolj reprezentativno in učinkovito obliko povezovanja in predstavljanja zlasti interesov kmetov, kmetijskih, gozdarskih in ribiških organizacij ter strokovna pomoč le-tem. Predlog zakona temelji na načelu obveznega članstva v zbornici tistih, ki imajo v lasti, zakupu ali imajo pravico uporabo kmetijskih in gozdnih zemljišč, ki dejansko opravljajo kmetijsko ali gozdarsko dejavnost oziroma so lastniki, zakupniki ali imajo pravico uporabe zemljišč in s tem izkazujejo interes za storitve in usluge zbornice. Predlog zakona spreminja in dopolnjuje naslednja področja veljavnega zakona. Prvič. Omogoča zbornici dostop do podatkov o pravnih in fizičnih osebah za izvajanje nalog iz tega zakona. V območne enote zbornice vključuje novonastale občine. Zvišuje prag za obvezno članstvo fizičnih oseb v zbornici iz triinosemdeset na sto sedeminšestdeset evrov. Omogoča prostovoljno članstvo oseb, ki opravljajo kmetijsko, gozdarsko oziroma ribiško dejavnost in nimajo stalnega prebivališča v Republiki Sloveniji. Odpravlja pravno praznino glede odmere, pobiranja in izterjave zborničnega prispevka. Zneske v veljavnem zakonu pretvarja iz tolarjev v evre. V prehodnih določbah urejamo pogoje za izvedbo volitev v organe zbornice v skladu s tem predlogom zakona. Zakon začne veljati naslednji dan po objavi v Uradnem listu RS. S predlogom zakona se dopolnjuje pravica zbornice do pridobitve podatkov iz javnih knjig in zbir podatkov, ki jih zbornica nujno potrebuje za izvajanje nalog iz tega zakona. Določene javne knjige oziroma zbirke podatkov so za fizične osebe vodijo na podlagi EMŠO, zemljiški kataster, druge pa na podlagi davčne številke, poslovni register Slovenije za samostojne podjetnike posameznike. Zato se v zbornici za določene naloge dovoljuje pridobitev podatkov o EMŠU in o davčni številki. S predlogom zakona se za obvezno članstvo fizičnih oseb v zbornici povečuje vstopni prag iz 83 na 167 evrov katastrskega dohodka, na podlagi česar se bo obvezno članstvo v zbornici zmanjšalo iz 172 na 110.000, kar predstavlja znižanje članstva za 35%. S tem se število fizičnih oseb približa številu kmetijskih gospodarstev, ki so vpisana v register kmetijskih gospodarstev. Povprečna velikost zemljišč na zavezanca pa se poveča iz 1,7 na 3,3 hektara. Katastrski dohodek se ugotavlja na podlagi zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka in je kot tak dohodek pripisan vsakemu kmetijskemu oziroma gozdnemu zemljišču v zemljiškem katastru. Zaradi zmanjšanja števila obveznih članov zbornice se posledično zmanjša število predstavnikov fizičnih oseb v svetu zbornice iz 67 na 43. Posledično in v skladu s tem predlog zakona zmanjšuje tudi število predstavnikov pravnih oseb, iz 26 na 13, kar pomeni namesto dveh predstavnikov po en predstavnik iz vsake območne enote zbornice. S tem se ohranja obstoječe razmerje med številom predstavnikov fizičnih in pravnih oseb v svetu zbornice oziroma se to celo rahlo povečuje v prid slednjih. Z uveljavitvijo zakona o davčnem postopku je bil v razveljavljen 26. člen zakona o zbornici, ki je določal, da ta odmerja, pobira in izterjuje zbornični prispevek oziroma za njih dela Davčna uprave Republike Slovenije, s tem pa je nastala pravna praznina, ki jo predlog zakona odpravlja s tem, da daje pristojnost za odmero, pobiranje in izterjavo zborničnega prispevka sami zbornici. V prehodnih določbah se urejajo pogoji za izvedbo volitev v organe zbornice, in sicer se določa tridesetdnevni rok za uskladitev statuta, štiri mesece za izvedbo volitev, podaljšuje se mandat organov zbornice do nastopa mandatov organov zbornice, izvoljenih v skladu s tem zakonom, in razveljavijo se izvedena volilna opravila. Zakon je potrebno uveljaviti naslednji dan po objavi v Uradnem listu RS, da se bodo volitve organov zbornice v skladu s tem zakonom izvedle čim prej. Na koncu mi dovolite, da se zahvalim zobru za uvrstitev predloga zakona na današnjo sejo ter poslancem matičnega odbora za včerajšnjo konstruktivno razpravo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Sušnik v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala lepa predsedujoči, spoštovani gospod minister. Kmetijsko-gozdarska zbornica je po mnenju Slovenske demokratske stranke v svojem osemletnem delovanju opravičila svoj namen, vsekakor pa je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije, ki ga je Vlada sprejela že koncem decembra preteklega leta, odgovor na tiste pomanjkljivosti, ki so se pri delu zbornice v preteklem osemletnem obdobju pokazale. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da je ta odgovor ustrezen in primeren odgovor na številne pritožbe malih lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov v Republiki Sloveniji, ki so bili po črki zakona obvezni člani Kmetijsko-gozdarske zbornice, ne sodijo pa v krog tistih, ki jim je kmetijstvo osnovna dejavnost. Tako pripravljen zakon je po našem primerna osnova za to, da bo zbornica lahko dobro in kvalitetno delovala tudi v prihodnje predvsem pa mislim, da je pomembno poudariti, da je bil ta zakon v celoti usklajen z vsemi socialnimi partnerji, s civilnimi in družbenimi organizacijami, ki delujejo na področju kmetijstva. Po našem mnenju je dosežen temeljni cilj dopolnitve zakona, in sicer je v tem, da se vzpostavi in utrdi zbornica kot reprezentativna in učinkovita oblika povezovanja ključnih akterjev, ki se ukvarjajo s kmetijstvom v najširšem pomenu besede. Hkrati pa je namen zakona oprostiti obveznega članstva tiste majhne lastnike kmetijskih zemljišč, zakupnike, uživalce in imetnike pravice uporabe kmetijskih zemljišč in gozdov, ki jim kmetijska dejavnost, kot sem že rekel, ni prioritetnega pomena in ki ne dosegajo katastrskega dohodka 167 evrov, kar je novi prag za obvezno članstvo. Po uveljaviti tega zakona bodo ostali obvezni člani zbornice tisti, ki se dejansko ukvarjajo s kmetijstvom ali gozdarstvom in posledično tako izkazujejo tudi interes za storitve in usluge zbornice. Kot sem že rekel, se prag za obvezno članstvo fizičnih oseb povečuje za dvakrat, kar za 35% pa se zmanjšuje s tem število obveznih članov, in sicer nekje iz 172.000 na okrog 111.000, kar se skoraj v celoti približa številu evidentiranih kmetijskih gospodarstev. Pomembno je tudi, da se zniža število pavšalistov. Obveznost članstva pa ostaja za tiste fizične osebe, ki se dejansko ukvarjajo s kmetijstvom in ki jim je kmetijstvo pomemben vir preživljanja. Zakon dosega tudi racionalizacijo v smislu zniževanja števila članov v Svetu zbornice. Dejstvo je, da se število predstavnikov fizičnih oseb znižuje na 43, prav tako pa se uzakoni, da se v Svet zbornice iz druge volilne skupine, to je iz vrst pravnih oseb, voli po enega člana na vsako območno enoto, to je po novem 13 članov Sveta zbornice. Tudi to je pomembna in dobrodošla racionalizacija. V poslanski skupini podpiramo tudi predlog podaljšanja mandata organov zbornice in predlagani način izvedbe volitev v Svet zbornice. Kot ste slišali, sem omenil, da je bil zakon sprejet na Vladi že v decembru, da pa je zaradi vlaganja podobnih zakonskih predlogov prišlo do zadrege, s katero se soočamo. Rad bi še povedal, da ne podpiramo amandmajev Poslanske skupine Socialnih demokratov, ker smo mnenja, da zakon v celoti ureja nabor podatkov, ki jih zbornica lahko zbira za odmerjanje in obračunavanje članarine. Prav tako pa smo mnenja, da zakon v prehodnih določbah v celoti razrešuje tudi dilemo, ki je nastala s pozno obravnavo zakona, ki je posledica tega, da so se vlagali tudi zakonski predlogi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Spremembe in dopolnitve zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici odločilno vplivajo predvsem na to, kdo bo obvezni član v bodoče v Kmetijsko-gozdarski zbornici in kdo bo imel volilno pravico. Iz predloga lahko razberemo, da gre za dvakrat višji katastrski dohodek, kot je bil do sedaj, ki določa limit za obvezno članstvo v zbornici, kar pomeni, da bo nekje obveznih članov okrog 111.000 oziroma nekje okrog 60.000 manj kot do sedaj. Takšne rešitve v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo, menimo pa, da bi sprememba zakona morala v večji meri izražati interes predvsem kmetov, zaradi katerih ta zbornica sploh obstaja, interes le-teh pa je bil, da uzakonimo neobvezno članstvo. Menimo, da bi morali v tem obdobju proučiti možnost, da se predpiše rok dveh, mogoče treh let, ko je obvezno članstvo, po izteku tega roka pa nastopijo razmere, ko se kmetje sami odločijo, ali bodo člani zbornice ali ne. Vendar to je razprava, ki danes ni aktualna, ker je vsebina zakona drugačna. Moramo pa opozoriti, da danes Državni zbor sprejema zakon že po razpisu volitev v organe zbornice. Nesprejemljivo in po našem mnenju v nasprotju z zakonodajo je spreminjanje ali poseganje v že začete volilne postopke. Menimo, da je neustavno spreminjati pravila volitev ali pa prekinjati začete postopke. Zato moramo izpostaviti dejstvo, da je Vlada zaradi očitnih nesoglasij v koaliciji vložila zakon prepozno in na način, da ne želi pa tudi ne more s to vsebino spoštovati slovenski pravni red, ampak trenutno sledi trenutno politično voljo. Ob tem moramo dodati, da statut Kmetijsko-gozdarske zbornice določa ključ za razdelitev mandatov v organe zbornice. Statut namreč določa v 16. členu, da se iz druge volilne skupine iz vsake območne enote v Svet zbornice voli en predstavnik zadrug in predstavniki drugih pravnih oseb. S tem imajo zadruge zagotovljeno iz vsake volilne skupine člana v Svetu zbornice, vse ostale pravne osebe pa so pravzaprav prepuščene izidom volitev. To je ključ, če ga že imamo, ki bi moral biti zapisan v zakonu in ne v statutu zbornice. Jutri se namreč lahko zgodi, da bo v statutu zapisano, da imajo župnijski uradi iz vsake območne enote enega predstavnika. S tem si zagotovijo izvolitev svojega predstavnika v svet. In spet drugič, da imajo kmetijska podjetja po enega predstavnika iz vsake območne enote. Takšna ureditev v statutu, menimo, je v nasprotju z ustavo oziroma po našem mnenju ne bi vzdržala ustavne presoje. In dokler so takšen rešitve v statutu zbornice, ne moremo govoriti, kot je zapisano v 1. členu statuta, da je zbornica avtonomna, nepolitična in strokovna organizacija. Danes lahko govorimo o tem, da je odvisna od interesa zadrug, da je odvisna od aktualne politične opcije in premalo strokovna, ker ne omogoča izvolitev predstavnikov iz kmetijskih podjetij, ki sicer zaposlujejo daleč najbolj izobražene kadre na področju kmetijstva. Predvsem pa je, poudarjam, v teh postopkih povsem zanemarljivo obdelan in izražen interes kmetov. Po našem mnenju se interes kmetov v zadnjem obdobju bistveno bolje izraža preko sindikatov, ne pa preko Kmetijsko-gozdarske zbornice. Zaradi takšnega stanja, ki ga ta zakon ne odpravlja, predvsem pa zato, ker se sprememba zakona sprejema v Državnem zboru že v času, ko potekajo volilna opravila po zdaj veljavnem zakonu, tega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Pozdrav tudi ministru in pa sodelavcem. Kaj reči o zakonu o Kmetijsko-gozdarski zbornici. Lahko bi zanj rekli nekaj takega, kot za včerajšnji sneg: bolje pozno kot pa nikoli. Zaradi letine v kmetijstvu namreč. Slišali smo, da so nekateri vlagali čudne zakone. Brez dvoma, Vlado smo čakali in imela je časa tri leta, da bi kaj storila na tem področju, danes pa nam tukaj govorijo pravljice in delijo levite. Ta zakon smo v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije z isto vsebino, z istimi popravki napisali že kakšne dve leti in pol nazaj. Ravno zato, da zaradi politike ne bi zaostrili razmer za Kmetijsko-gozdarsko zbornico, smo bili pri tem previdni in potem se je pa zares zgodilo, da ga je zares vložil nekdo drug. Ampak nič narobe. Ravno tisti cilji, ki smo jih zasledovali pri tej zakonski spremembi, so doseženi. Iz zbornice gredo ljudje, ki so kos kmetijske zemljice, del vrta, del travnika podedovali in niso pravi kmetje in v tem interesnem združenju enostavno na silo nimajo kaj iskati. Še vedno je cilj poslanskega kluba Liberalne demokracije, da v nekem prehodnem obdobju petih, desetih let dobimo tako zbornico, v kateri bo omogočeno prostovoljno članstvo, sama zbornica, ki sicer deluje dobro, je potrebna, vendar nikdar in pa nikoli pa tako dobro, da ne bi mogla biti pa še boljša, pa je potrebna malenkostnih sprememb, da v 10-ih letih postane tako ugledna, tako dobra institucija, da bo kljub temu, da bo članstvo prostovoljno, v njej članov vedno zadosti. Včeraj sem rekel, da je ta trenutek, ko zbornica opravlja veliko in pomembno delo v slovenskem kmetijstvu, z zbornico približno tako kot s srečkami in pa z njeno članarino, ko s srečkami na gasilski veselici za približno 2 evra, kolikor stane članarina ali pa vstopnica, dobiš vsaj petkrat več. In to je za kmete in pa tiste, ki se ukvarjajo s kmetijstvom, dobro. Lahko bi delili pomislek, ali je številka 111.000 prava. Po našem mnenju bi bila lahko tudi manjša, če bi številko zaokrožili tam nekje med 65, 70, 75.000, toliko, kot je število tistih v tej državi, ki vlagajo v kmetijske subvencije, ki so pomemben, potreben del dohodka, pomemben za podeželje, za preživetje. In če kdo, potem jim Kmetijsko-gozdarska zbornica pri tem od vseh prav gotovo najbolj pomaga. Mogoče bi se dalo govoriti tudi o volitvah. Včasih imam občutek, da imamo v tem primeru volitve pred volitvami. Lahko bi zadevo tudi združili in za eno od najbolj vročih in eminentnih predvolilnih tem v septembru dali kmetijstvo, naše okolje in prostor, kmetijstvo in podeželje bi si to brez dvoma zaslužilo. Tako pa smo s postopki tam, da so v bistvu že začeti, zaradi zamud oblastnikov jih preklicujemo, in bomo seveda danes, če bo večinska volja - in mislim, da je tako prav -, to tudi popravili in rešili, zato temu ne nasprotujemo. Smo pa skeptični, da iz druge skupine članov sveta številko zmanjšujemo s 26 na 13. Predvsem nas skrbi, ali bo tistih 13 izvoljenih - ali bodo to dejanski, pravi zastopniki slovenskega kmetijstva ali bodo pa zastopniki določenih lastniških ali ideoloških interesov. Ta trenutek imamo v Sloveniji okoli 1.280 organizacij in ustanov s področja kmetijstva. Od teh je 705 škofijskih in podobnih organizacij. Deformacija tega sistema, kot ga imamo zdaj, je v tem, da so iz tega kompleksa odločanja in zastopanja interesov izpadli številni pomembni, lahko rečem celo najpomembnejši dejavniki v slovenskem kmetijstvu. In slabo bo za slovensko kmetijstvo, če bodo, recimo, taka podjetja, kot je Kmetijski kombinat Ptuj, ki ima preko 3.000 hektarjev zemljišč in ima močne interese na tem področju, pa je žal zaradi volilnega sistema danes izven območja odločanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjetka Uhan v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Spoštovani minister s sodelavci, predstavniki Kmetijsko-gozdarske zbornice, vsi, ki spremljate današnjo sejo! Novela zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije zvišuje prag za obvezno članstvo za 100%, zdaj na 167 evrov katastrskega dohodka. To pa pomeni, da bodo obvezni člani Kmetijsko-gozdarske zbornice tisti, ki imajo katastrski dohodek večji od 167 evrov ali 3,3 hektara kmetijskih površin. Obvezni člani imajo pravico voliti in biti izvoljeni v organe zbornice. Zlasti se bo znižalo število pavšalistov, tistih, ki plačujejo najnižji prispevek, in sicer za 80%, sicer pa se število obveznih članov znižuje za 35% oziroma iz 172 tisoč na 111 tisoč. Predvsem tu odpadejo sedanji člani, ki imajo zelo malo zemlje, ki jim kmetijstvo ne pomeni glavne ali poglavitne dejavnosti, ki ne čutijo pripadnosti kmetijski zbornici, ki s kmetijstvom nimajo kaj dosti, seveda pa bodo lahko še vedno prostovoljni člani, če bodo želeli. Spreminja oziroma znižuje se število članov sveta zbornice s 93 na 56 članov, in sicer: 43 članov bo zastopanih od fizičnih oseb in 13 bo zastopalo pravne osebe, slednji iz vsake območne enote po eden. Zakon bo veljal že za letošnje volitve in temu primeren je tudi amandma, ki to uzakonja. In če odgovorim na javno polemiko: Zakaj smo v Novi Sloveniji zahtevali volitve po novem in ne po starem zakonu? Ker se novela zakona nanaša prav na volitve oziroma na članstvo v zbornici in zgolj člani imajo pravico voliti in biti voljeni v organe zbornice. Ker se spreminja število volivcev in sestava sveta, kot najvišjega organa zbornice, bi bile volitve po mnenju Nove Slovenije po starem zakonu in ob morebitnem sprejetju novega zakona prav zaradi tega ustavno sporne. "Bolje vrabec v roki, kot golob na strehi," bi lahko rekli za konec v Novi Sloveniji, ki smo imeli v svojem programu zapisano neobvezno članstvo in kasneje popustili v koaliciji na dvig praga. To smo lahko dosegli v sedanji koaliciji in v tem mandatu. Upam, da bo končno sprejet zakon, ki vsaj delno popravlja sedanje stanje. Zavedali smo se, da vztrajanje na svojih zahtevah ne bi pripeljalo do sprejetja novega zakona in bi ostali pri starem. Se pa tudi zavedamo, in tega bi se morala tudi Kmetijsko-gozdarska zbornica, da zgolj zakonske obveze še ne zagotavljajo zadovoljstva med člani zbornice. Potrebno je graditi na zaupanju, dostopnosti, strokovnosti in doslednosti. V Novi Sloveniji se zavedamo, da bi prostovoljno članstvo v tem trenutku za zbornico pomenilo propad zbornice, kar bi pomenilo tudi za člane veliko škodo, ker potrebujejo nevladno organizacijo, ki zastopa njihove interese. V Novi Sloveniji bomo podprli novelo zakona in amandmaje, ki zagotavljajo rešitev za zakon, ki velja takoj po objavi v Uradnem listu in zagotavlja legitimnost letošnjih volitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Josip Bajc v imenu Poslanske skupine SLS.
Gospod podpredsednik, hvala lepa. Spoštovani gospod minister s sodelavko in sodelavci, kolegice in kolegi! Kmetijska-gozdarska zbornica je bila ustanovljena v letu 2000 prav gotovo z namenom biti reprezentativna inštitucija za zastopanje interesov kmetijstva oziroma dejavnosti, povezanih s kmetijstvom, gozdarstvom in ribištvom. Danes so ti interesi zelo nepoenoteni in kmetijska dejavnost iz dneva v dan postaja vse bolj gospodarska dejavnost, in to takšna gospodarska dejavnost, kjer velike ribe zelo rade pojedo male. Morda prav zato še toliko bolj potrebujemo Kmetijsko-gozdarsko zbornico, kamor se zgrinjajo takšni in drugačni interesi iz vsakdana in kjer jih pristojni organi poskušajo čim bolje in čim prej poenotiti. Poenotiti zato, da so lahko kmetje verodostojno partnerji na trgu in v pogojih z drugimi panogami in na koncu tudi z državo. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici pravzaprav ne prinaša velikih in bistvenih sprememb. Predvsem spremembe ne bodo veliko vplivale na tiste, ki se s kmetijsko dejavnostjo dejansko ukvarjajo in jim ta pomeni preživetje. Članstvo po predlogu ostaja obvezno. Dejstvo je, da če bi imeli v Sloveniji večje število poklicnih kmetij in kmetov, ki bi bili odvisni le od dohodka od kmetijske dejavnosti in bi se zavedali pomena organiziranosti, potem bi lahko uvedli tudi v tem trenutku prostovoljno članstvo. Ker pa je takšnih kmetij malo, bi se nam kaj hitro lahko pripetilo, da bi ostali brez zbornice. Kot je včeraj ugotovila je razprava in tudi pogovori z ljudmi, da v tem trenutku kmetje potrebujejo zbornico. Poleg zastopanja interesov kmetov, kmetijskih, gozdarskih in ribiških organizacij ter strokovne pomoči le-tem, se zbornica ukvarja še z obravnavanjem problematike kmetijstva, gozdarstva, ribištva, s sodelovanjem pri pripravi predpisov s tega področja, z opozarjanjem na posledice učinkov le-teh, strokovnimi usposabljanji svojih članov, s promocijo in sodelovanje v postopkih priprave stališč Slovenije na bistvenih in zadevnih področjih in podobno. In to vsi organi Kmetijsko-gozdarske zbornice, tako svetovalna služba kot kmetijsko-veterinarski zavodi. Priznati pa moramo, da so kmetje nad delom zbornice nemalokrat tudi razočarani in da se jim zdi, da imajo od nje premalo koristi. Da svetovalci niso več svetovalci, ampak vse bolj postajajo birokrati, ki se ukvarjajo le z izpolnjevanjem vlog za subvencije. Ali je za to krivo Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ali Evropska skupnost ali pa zbornica sama, o tem ne bi sodil, vsekakor pa to problematiko ta predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, ne rešuje. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona podprli. Zavedamo pa se, kot sem že omenil, da se bistvena sprememba pravzaprav nanaša na tiste, ki odslej ne bodo več obvezni člani zbornice. Predlagano je torej, da se vstopni prag za obvezno članstvo fizičnih oseb v zbornici dvigne za 100% na 167 evrov katastrskega dohodka. To predstavlja zvišanje z 1,7 hektarja na 3,3 hektarja zemljišč v povprečju na zavezanca. Namen te spremembe je, da bi bili člani zbornice le tisti, ki se dejansko ukvarjajo s kmetijsko ali gozdarsko dejavnostjo oziroma tisti, ki glede na povprečno velikost zemljišč izkazujejo interes po zastopanju njihovih interesov v zbornici. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se nam zdi pomemben podatek, da se s predlagano spremembo zakona približujemo tudi številu kmetijskih gospodarstev, ki so vpisani v register kmetijskih gospodarstev. V poslanski skupini smo prepričani, da bo zbornica s predlogom sprememb in dopolnitev zakona še vedno omogočala izvajanje osnovnih nalog, ki so zastavljene, in predstavljala interese kmetov, kmetijsko-gozdarskih in ribiških organizacij in strokovno pomoč le-tem. Spremembe prinašajo tudi administrativno razbremenitev za samo zbornico, saj se bo precej zmanjšalo število članov tistih, ki se s kmetijsko dejavnostjo ne ukvarjajo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog sprememb in dopolnitev zakona sprejeli, tako kot je bilo sprejeto včeraj na odboru, ne bomo podprli amandmajev Poslanske skupine SD, ki črta drugi odstavek 1. člena in zadnji odstavek 8. člena, ker smo o tem včeraj imeli razpravo in smo obe, predvsem drugo sugestijo sprejeli na predlog Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojz Posedel v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares smo področju kmetijstva namenili in bomo tudi v prihodnosti namenili zelo veliko prostora, ker ga ne smatramo samo kot majhno gospodarsko panogo, ampak zelo pomembno dejavnost tako z vidika urejanja in varovanja krajine, z vidika velikega števila državljank in državljanov, ki se s tem ukvarjajo in ki delujejo in živijo na podeželju. Zato smo dogajanje na tem področju pozorno spremljali od vsega začetka, kaj se dogaja na področju sprememb na Kmetijsko-gozdarski zbornici. Vemo, da je s terena prihajalo zelo veliko nezadovoljstva, zelo veliko pripomb in da je ob tem potrebno, da v imenu Poslanske skupine Zares povem, da se zavedamo velikega pomena in velikega poslanstva, ki ga je Kmetijsko-gozdarska zbornica opravila vse od ustanovitve dalje in da si tudi sami nismo predstavljali, da je možno čez noč ali s spremembo zakona zagotoviti prostovoljno članstvo. Vemo, da je to področje kmetijstva drugačno, kot je področje gospodarstva, in da bi takšen poseg v spremembo Kmetijsko-gozdarske zbornice pomenil velik korak nazaj, veliko škodo za kmete, za kmetijske organizacije, za zadruge in zato smo pozorno spremljali, kaj pripravlja Vlada. In tukaj smo bili, ne samo razočarani, ampak lahko rečem grobo nalagani s strani bivše ministrice, gospe Lukačičeve, ki nam je na nekaj naših poizvedb odgovorila, zakon se pripravlja, zakon je končan, zakon je tik pred vložitvijo v proceduro, kar se je dejansko izkazalo kot velika laž ali pa neresnica, da bo lepše, in da tudi, ko je prišel nov minister za kmetijstvo, je zagotovo bilo pravilno njegovo stališče in tudi izjava, da bodo spremenili in ta zakon vložili. Zato smo v skupini Zares pravočasno v lanskem letu, konec poletja vložili svojo spremembo, kjer smo želeli samo dvigniti prag, in to ne s številko, ki bi bila za lase privlečena ali stresena z drevesa, ampak številka, ki je verjetno bolj realna in bližje tistemu, kar bi bilo danes prav, da bi pisalo namesto 167 evrov, številka bi zagotovo morala biti velika. To smo predlagali tudi kot amandma, pa ni bil sprejet. Zato ni res in je zlonamerno, da predstavniki koalicije ta vloženi zakon poslanske skupine Zares označujejo za zavlačevanje, ampak je obratno. Bil je vložen zato, da bi z dobro voljo, s pripravljenostjo sodelovanja to vloženo spremembo zakona Kmetijsko-gozdarske zbornice že tudi v lanskem letu pravočasno sprejeli. Zapleti, ki so danes na mizi in so se pokazali tako, da smo imeli eno popoldne celo objavljene že volitve po starem zakonu, zvečer verjetno že preklicane, da bomo danes sprejemali zakon, ki bo urejal po novem, so pač zapleti, ki so značilni za tisto hitenje, ki se kaže in ki se tako jasno vidi, da je koalicija kriva za to zamudo, da je vztrajanje in nezmožnost sklenitve konsenza za prag ali za prostovoljno članstvo, kar je bilo predstavljeno tudi s strani poslanske skupine Nove Slovenije, tisti odločilni in glavni razlog, zakaj sprejemamo tako na hitro na izredni seji po skrajšanem postopku tako pomemben zakon, kot so spremembe zakona o članstvu v Kmetijsko-gozdarski zbornici. Jaz sem prepričan, da bo tistih 62 tisoč, ki ne bodo več obvezni člani, zadovoljnih, prepričan sem pa, da vsi tisti, ki imajo prag oziroma katastrski dohodek od 168 evrov naprej, še vedno nezadovoljni, bodo še vedno bodo pritiski, zato je samo hvaljenje, da se je zaenkrat povečal prag, zavajanje, dokaz je samo tega, kako prenizko je bil postavljen dosedanji prag in da je verjetno številka višja. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]V poslanski skupini bomo sicer ta zakon sprejeli, zelo narobe pa je, da vsak zakon hvalimo, češ, boljše ta zakon kot pa nobeden, ker je pa res, da je malce boljši, kot je bil prejšnji.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič, v imenu poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Spoštovani minister in predstavniki ministrstva! Slovenska nacionalna stranka se že od leta 2004, torej dobre 3 leta ali slaba 4 leta, prizadeva za prostovoljno članstvo v zborničnih sistemih nasploh. Ustanovitelj zbornic z obveznim članstvom je država. V Sloveniji je takšnih približno med 17 in 20, da me ne bo kdo držal za besedo. Vemo tudi, da naj bi bilo delovanje posameznih zbornic v skladu z interesom velike večine članov. Glede na to, da je članstvo obvezno, pa gre v bistvu po mnenju Slovenske nacionalne stranke za prisilna združenja. Kot dokaz: pogoji za obvezno članstvo v Kmetijsko-gozdarski zbornici so v zakonu o Kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije določeni tako, da je obvezno članstvo poleg tistih fizičnih oseb, ki v pomembnem obsegu opravljajo kmetijsko, gozdarsko ali ribiško dejavnost, zajelo nekaj 10 tisoč fizičnih oseb, ki takšne dejavnosti ne opravljajo. To so podatki, ki smo jih pridobili. Vlada Republike Slovenije je po skrajšanem postopku vložila zakon, o katerem danes govorimo. Vemo tudi, da smo tik pred tem, da bo potrebno izvesti volitve v te organe, zato je potrebno predlog novele sprejeti takoj. Ne glede na spremembe, ki jih je Vlada predlagala v obravnavani predlog zakona, smo in bomo ostali v Slovenski nacionalni stranki načelni, tudi sami smo bili predlagatelji tega zakona, pa seveda ni bil sprejet. In zelo čudno bi bilo, da bi zdaj sprejeli zakon, ki prinaša novosti. Gre za to, zdaj dajem primerjavo, karikirano, če zadeva ni vredna 2 milijona, pa naj bo milijon 600, pa bo vse v redu. Dobro, pa dajmo popustiti in dajmo imeti še vedno obvezno članstvo, ampak tisto prostovoljno članstvo bomo pa malo povečali in dali možnost, da bo nekaj ljudi lahko šlo kot prostovoljni člani. Ne! V Slovenski nacionalni stranki vztrajamo pri tem, da v vseh zborničnih sistemih mora biti prostovoljno članstvo, in to iz preprostega razloga: kdor želi biti član, se bo sam pridružil, pa naj bo to obrtna, gospodarska, kmetijsko-gozdarska in še ostalih približno 15 ali 16 zbornic. In še druga trditev, ki jo poslušam, kot poslanec, pa tudi kot župan, marsikatera pripomba je šla na marsikatero zbornico, češ, bili smo člani, imeli smo obvezno članstvo. Ko so seštevali denarje, so šli ti v nebo, ampak od teh zbornic, ne trdim, da je to Kmetijsko-gozdarska zbornica, ampak od nekaj drugih pa lahko trdim, nismo imeli nič. Če želiš, bodi član neke zbornice, ker bo tudi zbornica vesela, da boš ti prostovoljno vključen v članstvo in bo zato tudi nekaj storila. In navedenih dejstev in razlogov v Slovenski nacionalni stranki, ki, poudarjam še enkrat, od leta 2004 želi uvesti v vse zbornične sistem prostovoljno članstvo, tega zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče v imenu skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani prisotni! Če zadeva ne bi bila tako resna, bi me verjetno nasmejala in pa razveselila. Kljub temu, da vem, da Poslovnik Državnega zbora ne omogoča moje razpravljanje z razpravami predhodnikov, lahko rečem samo, sram bodi vsakega tistega, ki je danes in tu zagovarjal prostovoljnost članstva. Gospodje in gospe, pa ni važno od kod prihajate, pred 14 dnevi se je Državni zbor srečal s predlogom Poslanske skupine Lipa s prostovoljnim članstvom kot edinim elementom institucije, o kateri danes govorimo. Danes pa govorniki pred menoj, nekateri kot vizijo za prihodnjih 10 let, nekateri kot temelj za sprejem pogoja, nekateri pa zgolj iz neznanja, govorite o prostovoljnem članstvu kot o elementu za uspešno delovanje zbornice. Sram bodi tistega! Rad bi se ustavil v povezavi z zakonom, ki je danes pred nami. Minister, kot predlagatelj zakona, seveda ne teži k prostovoljnemu članstvu. S tem, po naši oceni, po oceni Poslanske skupine nepovezanih poslancev, Lipa, še zmeraj ali noče, ali pa ne zna dojeti bistva in vsebine obstoja zbornic. Če bi zbornica tudi v očeh Vlade Republike Slovenije zasledovala tisti cilj, za katerega je bila ustanovljena, kar pomeni na eni strani, da je to servis za člane, in na drugi strani, da je to indikator reprezentativnosti za vlado, potem je seveda v interesu vsakega v tej naši državi, da imamo prostovoljno članstvo. Zakaj? Zaradi tega, ker v obstoječem sistemu, pa ne glede na prag, ki določa površino zemljišča, ki ga ima nekdo v zakupu, lasti ali samo pravico uporabe le-tega, pomeni potuho instituciji, ki se danes in tu imenuje Kmetijsko-gozdarska zbornica. Z gotovostjo trdim, v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev, da je današnja Kmetijsko-gozdarska zbornica izključno administrativno-tehnični aparat, ki ne skrbi za nič drugega, kot kako zgraditi novo hišo, kako si pridobiti boljše, nove plače in kako v okviru te organizacije, ki šteje ogromno število ljudi, pod prisilo uveljavljati lobistične interese ali interese nekaterih političnih strank. Prav tako z vso gotovostjo tudi trdim, da nas Vlada Republike Slovenije v okviru novele ni seznanila s pravimi spremembami oziroma težnjami, h katerim teži. Prepričan sem, da gre izključno za to, na kakšen način bodo potekale volitve in kdo bo sedel v bodočih organih zbornice. Ne gre za čisto nič drugega. Zato je kakršenkoli govor o tem, da je Poslanska skupina Lipa zavlačevala s svojim predlogom zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici, torej tistim, ki je pa resnično omogočal prostovoljno članstvo, a ste ga, velika večina poslancev, zavrnili, samo 9 poslancev se je v tem Državnem zboru strinjalo s prostovoljnim članstvom. Zato z gotovostjo trdim, da si skušate na področju kmetijstva in gozdarstva tisti, ki spreminjate, ali tisti, ki težite k obstoječemu stanju, v okviru organov Kmetijsko-gozdarske zbornice zasledovati izključno en cilj, in to je egoistični, politični cilj, ki se odraža v pohlepu po svojem vplivu na področju kmetijstva in gozdarstva. V Poslanski skupini Lipa bomo tej farsi nasprotovali. Kakor se tudi ne strinjamo, da se na ta način zavezuje tiste, ki so praviloma na nižji ravni socialne lestvice glede materialnih prihodkov in jih poskušate še v obliki te obvezne dajatve, pa najsi bo tako imenovana članarina ali pa prispevek, še dodatno izkoristiti na račun tega, da boste zasledovali svoje individualne, po vsej verjetnosti politične ali zgolj zbornične interese. V Poslanski skupini Lipa nasprotujemo kakršnikoli prisili v obliki obveznega članstva. Verjamemo v ljudi, verjamemo, da so se sami sposobni odločiti, ali naj vstopijo v katerokoli zbornico ali naj ne vstopijo. Spoštujmo, za božjo voljo, že enkrat toliko naše državljane in jim omogočimo prostovoljno izbiro! Če bo zbornica delala dobro, potem bodo člani ostali tudi naprej. Ker pa zbornica dela slabo, se seveda v okviru Vlade Republike Slovenije in Kmetijsko-gozdarske zbornice bojite, da vas bodo zapustili in s tem izničili obstoj te zbornice. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo in odločanje o vloženih amandmajih. Imamo dva vložena amandmaja poslanske skupine SD, in sicer k 1. in 8. členu. V razpravo dajem amandma k 1. členu. Kdo želi razpravljati? Gospod Veber, prosim.
Hvala za besedo. V 1. členu govorimo predvsem o tem, katere podatke bo zbornica v bodoče zbirala za vsako fizično osebo, ki bo obvezni član zbornice. Na to pravico zbiranja je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, ki meni, da se vendarle moramo zavedati tega, da gre za osebne podatke in da ni potrebno, da prav z vsemi osebnimi podatki zbornica razpolaga, če želi nekomu zaračunati obvezno članstvo. Dovolj je, da pozna podatek o katastrskem dohodku, ki je tisti ključni, ki tudi govori o tem, ali je nekdo obvezni član, ali ima volilno pravico in ali mu potem tudi pošljejo položnico za plačilo članarine. In tudi dosedanji zakon že omogoča zbiranje vseh teh podatkov. Ta predlog zakona pa seveda dodatno omogoča Kmetijsko-gozdarski zbornici, da za vsako fizično osebo pridobi davčno številko, številke transakcijskih računov, naslove za vročanje ter podatke o njihovem rezidentskem in zaposlitvenem statusu. Zakaj toliko podatkov, ko pa pravzaprav v obrazložitvi zakona nikjer ni obrazloženo, ali je to potrebno ali ne? Mislim, da je iz tega nabora, ki sem ga prebral, je mogoče razumeti, da je potrebno imeti dodatno naslov za vročanje, da pač vsak član tudi dobi obvestilo o tem, da je potrebno plačati, recimo, prispevek, da dobi svoje glasilo, ki ga izdaja zbornica in druga obvestila, ki se pač nanašajo na predvsem strokovno delo, ki ga opravlja zbornica za svoje člane. Če je že tako velika potreba po zbiranju teh podatkov prav za vse člane, se mi zdi, da bi morali resno razmisliti o tem, da bi lahko v tistem primeru, ko nekdo noče plačevati, recimo, članarine, zbornica za tega posameznika poskušala pridobiti dodatne podatke, ali od davčnega urada ali druge inštitucije, ki ima dejansko kompleten pregled nad premoženjskim stanjem posameznika. Ne vidim pravzaprav nobene logike, da za to, da od nekoga pobirate podatke, morate ugotoviti, ali je zaposlen ali nezaposlen, kdo je delodajalec, ali je upokojen in tako naprej. Ponovno poudarjam, gre za osebne podatke, ki morajo biti izjemno strogo nadzorovani in omogočen vpogled res samo takrat, kadar je to z zakonom nujno potrebno, da se določena pravica ali pa obveznost izvede. Zato tudi vlagamo amandma k temu amandmaju, s katerim črtamo odstavek, ki govori o tem, da se zbirajo podatki o fizičnih osebah, in sicer: davčna številka, podatki o rezidentskem statusu zavezanca, naslovi za vročanje, številke transakcijskih računov pri izvajalcih plačilnega prometa, druge podatke o fizični osebi, zaposlena, nezaposlena, delodajalec, upokojenec. Ocenjujemo, da resnično vseh teh podatkov o vseh članih zbornica ne potrebuje. Ponovno poudarjam, da bi bilo zagotovo dovolj, če se ugotovi, da se nekdo po enem letu ne odziva, ne plačuje tega prispevka, ki ga potrebuje zbornica za svoje delovanje, poskuša za tega posameznika pridobiti dodatne podatke, ne pa kar splošno za vseh 110, 111 tisoč članov, ki naj bi jih bilo po uveljavitvi tega zakona. Sicer jih bo pa nekaj okrog 170, 180 tisoč tistih fizičnih oseb, ki bodo dali vse svoje podatke o premoženjskem stanju na razpolago in uporabo zaposlenim v zbornici. Mislim, da to presega namen zbornice, presega zakonsko materijo, ki jo danes sprejemamo in je ta amandma eden od korakov k temu, da preprečimo tako široko zbiranje podatkov zbornici, kot si jih je dobesedno zaželela in zapisala tudi s pomočjo vlade. Jaz sicer v zadnjem obdobju mogoče razumem, da vlada želi in razpolaga s številnimi podatki, ki jih pridobi na takšen ali drugačen način, da izdeluje in pregleduje telefonske klice in zbira brez vednosti in brez odločb sodišč vse podatke o posamezniku. Vendar mislim, da je tudi vsem jasno, da je to v nasprotju s pravnim redom, in da nikakor ne moremo tudi pri zbornici kar tako pristati, da bo zbirala prav vse podatke o 180 tisoč članih, kolikor jih je danes ali v bodočih 110 tisoč, če bo ta zakon sprejet. Zato menimo, da je ta amandma še kako smiseln in predlagam, da ga podprete. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sušnik, imate besedo.
Hvala lepa. V predlogu zakona je po našem mnenju jasno zapisano vse tisto potrebno, kar omogoča odmero in navsezadnje pobiranje in izterjavo zborničnega prispevka. Mnenja smo, da je ta dilema, ki jo je izpostavil moj predhodnik, namišljena in da dejansko ne obstaja. Zato bomo vsekakor nasprotovali temu amandmaju. Sodim, da je ta amandma še eden od poskusov "popraviti", pod narekovajem, in izboljšati delovanje zbornice, ki smo jim bili priča v prihodnosti in ki nikakor ne gredo v ta kontekst oziroma nimajo prave namere, da bi dejansko za zbornico kaj doberega in koristnega naredili. Dejstvo je, da če vseh teh podatkov, ki jih predlagatelj amandmaja poskuša črtati s tem amandmajem, ni, potem je pod vprašajem pobiranje zborničnega prispevka in posledično bistven del financiranja zbornične dejavnosti, financiranje prav tistega dela, ki ni toliko v javnem interesu, ni predmet prenosa javnih nalog, ampak je v interesu članov zbornice. Zato se mi zdi, da bi lahko ta amandma uvrstili med nabor tistih amandmajev, ki v nobenem primeru ne sodijo v poskus izboljšanja predloga zakona. Prej obratno, predlagatelj s tem amandmajem, po mojem prepričanju, poskuša narediti zakon invaliden, onemogočiti odmere in izterjave zborničnega prispevka in posledično na tak način onemogočiti tudi nemoteno delovanje zbornice. Ob bok temu amandmaju bi lahko navsezadnje dali tudi zakonski predlog, ki smo ga obravnavali pred tem zakonom. Vse skupaj nas pa posledično pripelje v časovno stisko in težave, ki jih s tem imamo. Še enkrat bi rad poudaril tisto, kar je minister v uvodni obrazložitvi zakona posebej poudaril, to je, da je Vlada sprejela zakon že 20. decembra in da je posledica vloženih zakonskih predlogov na temo zbornice, ki so bili po mnenju Zakonodajno-pravne službe popolnoma neustrezni in neprimerni. Tudi to, da se soočamo s časovno stisko, da smo padli v čas že razpisanih volitev v organe Kmetijsko-gozdarske zbornice in da so zaradi tega težave. Ta amandma je samo še en prispevek k ustvarjanju takih in podobnih težav in zapletov pri bodočem delovanju zbornice, zato ga v nobenem primeru ni možno podpreti. Treba je stremeti k temu, da sprejmemo zakon, ki bo operativen. Jaz verjamem tako predlagateljem kot predstavnikom pravne službe zbornice, da se brez teh podatkov, brez dostopa do teh podatkov ne da celovito in v celoti pobrati zborničnega prispevka. Zato smatramo, da to določilo v 1. členu mora ostati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod mag. Sajovic, izvolite.
Hvala lepa. Slišali smo o krivcih za zamudo. Moram reči tako malo za šalo, malo zares, da je največji krivec za to zamudo gospod minister, in sicer iz preprostega razloga, ker ni bil na tem mestu, kjer je danes, že pred dvema letoma, tremi leti. Če bi bil on na začetku mandata na tem mestu, potem bi se najbrž pogovarjali drugače, kot se zdaj. Kar se tiče prvega amandmaja, jaz imam tukaj težavo, da je zbiranje podatkov kar tako na pamet in počez ne gre. Kmetijsko-gozdarska zbornica ni del velikega brata ali pa policijsko nadzornega sistema. Kdor ve, kako zbornica deluje, ker zbornica nič nikomur ne izplačuje. Izplačuje subvencije in vse, kar pripada kmetom, izključno Ministrstvo za kmetijstvo in agencija. Zato mi je razumljivo, da vse te podatke, ki so tu navedeni,da jih agencija ima. Če ti hočejo izplačati, potem jim je treba dati davčno številko, treba jim je dati transakcijski račun, preveriti, ali si rezident, zaposlitveni status je že vprašljiv in tako naprej. Da pa seveda z vsemi temi podatki že od začetka, dokler ni nič narobe, razpolaga zbornica, se mi pa enostavno ne zdi potrebno. In če se navežem na razpravo mojega predhodnika, tudi župana občine, številnim ljudem izplačujemo razne pomoči, subvencije stanarin, vrtce, socialne pomoči in še kar nekaj je tega, pa seveda niti slučajno nam ne pride na misel, da bi za tiste, ki bodo postali eventualni neplačniki, zbirali podatke o davčnih številkah, o transakcijskih računih in podobne neumnosti. Točno se ve v tej državi, da če je nekdo neplačnik, da imaš pa potem v okviru legalnih in zakonitih možnostih pravico priti do številk in do podatkov, ki ti omogočajo izterjavo. Zato mislim, da je vložen amandma, ki nikakor ne zavlačuje sprejetje današnjega zakona, ki ga bom podprl, na mestu vsaj kot razmislek. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Geza Džuban.
Hvala lepa. K razpravi sem se javil pri tem amandmaju, ko je kolega Sušnik razlagal kako se zavlačuje v tem postopku sprejemanja zakona. Vse kar je rekel ni nič res. Ne eno, ne drugo. Jaz bom poskušal poenostaviti zadevo, vendar čisto v osebnem videnju tega amandmaja. Kolega Veber ima verjetno prav oziroma poslanska skupina, ko želi doseči, da ne bi istočasno uporabljali EMŠO in davčno številko za pridobivanje podatkov, ki jih potrebuje zbornica. Nerodnost je v naslednjem, in to smo včeraj slišali. Kolegica, ki nam je razjasnila zadevo, sedi tam zgoraj. Za fizične osebe pridobiva zbornica podatke na osnovi enotne matične številke, za pravne osebe pa na osnovi davčne številke. In je v zakonu morda nerodno zapisano za obe informaciji skupaj, da zbornica pridobiva podatke na osnovi enotne matične in davčne številke, kar zaradi te nerodnosti morda pomeni, da za fizične osebe zbira na osnovi enih in drugih podatkov in za pravne na osnovi enih in drugih. Verjetno, po mojem skromnem poznavanju predpisov, če bi bilo ločeno zapisano,da se za fizične zbira na osnovi enotne matične in za pravne osebe na osnovi davčne, potem tudi kolegi iz SD-ja ne bi imeli osnove, da bi vlagali ta amandma in bi bila zadeva verjetno bolj korektna in solidno rešena. Jaz osebno nimam problema s skrivanjem kakršnih koli podatkov in me ta zadeva tudi ne moti. S pravnega vidika pa imajo verjetno kolegi prav. Verjetno to ne bo sprejeto, ker pač tako je pri tem glasovanju in bo, kakor pač bo. Ni pa nič res tisto, kar govorite, da je, ne vem, kaj, zavlačevanje.
Hvala lepa. Gospa Marjetka Uhan, prosim.
Hvala lepa za besedo. Saj je v glavnem že kolega Džuban pred menoj razložil, za kaj gre. Vsekakor zbornica ne zbira podatke kar tako počez in kar tako. Pa tudi res ni, da je dovolj samo KD oziroma ta podatek. V zbornici so poleg fizičnih oseb tudi pravne osebe. Fizične osebe imajo katastrski dohodek in pa na osnovi tega tudi potrebuješ EMŠO oziroma dobiš take podatke od Geodetske uprave Republike Slovenije. Pravne osebe pa so obdavčene na osnovi dobička. So pa pravne osebe, ki imajo tudi lastnino in ustvarjajo tudi iz naslova dejavnosti oziroma dobička. Obdavčujejo oziroma pobirajo pa prispevek lahko zgolj na osnovi enega ali drugega. Da ne gre za podvajanje, pa morajo imeti oba podatka. Zato se nam zdi, da zakon primerno ureja to področje in v Novi Sloveniji ne bomo podprli amandmaja poslanske skupine SD.
Hvala. Gospod Josip Bajc, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz sem že pri predstavitvi stališča poslanske skupine povedal približno to, kar je kolegica Uhanova in mislim, da nam je to včeraj tudi na odboru bilo s strani tako Kmetijsko gozdarske zbornice kot tudi s strani ministrstva rečeno, da imamo fizične osebe in če hočemo priti do seznama članov in njihovega katastrskega dohodka, je potrebno imeti EMŠO. In tako kot je kolegica Uhanova rekla, drugi del imamo pa z.o.o.-je, d.o.o.-je in d.d.-je, ki so tudi obvezni člani. Pri teh pa ugotavljamo dejansko ta njihov prispevek na podlagi dobička kot tudi katastrskega dohodka. Za katastrski dohodek ponovno EMŠO oziroma evidenčno matično številko in pri dobičku je potrebno imeti pa davčno številko. In ne nazadnje, v tem istem členu imamo tudi zadnji odstavek, se pravi deveti odstavek, da zbornica mora s podatki, ki so davčna tajnost, ravnati v skladu z zakonom, ki ureja davčni postopek. Mislim, da je to tudi ena potrditev, da se to ne, tako kot so nekateri rekli, kar počez in povprek uporabljajo podatki, ampak če hoče zbornica opravljati tisto svojo funkcijo, mora te podatke imeti. Zaradi tega v poslanski skupini ne bomo podprli tega amandmaja k 1. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še gospod Veber, prosim.
Hvala za besedo. No, poglejte kolegi, jaz sem poskušal na zelo jasno povedati, da gre pravzaprav za opozorilo Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je zelo korektno zapisala, da že po sedaj veljavnem zakonu zbornica ima možnost pobirati vse tiste podatke, ki jih potrebuje za to, da lahko oblikuje članarino oziroma dobi podatek o katastrskem dohodku. To, kar bo pa zdaj lahko pobirala, pa poglejte. Dobila bo podatke o vseh oprostitvah, olajšavah, priznanjih v skladu s predpisi, ki urejajo dohodnino, ter o parcelah in katastrskem dohodku kmetijskih zemljišč in gozdov, ki jih ima fizična oseb v dejanski uporabi iz podatkov Davčne uprave Republike Slovenije. Torej identična baza podatkov, kot jih ima Davčna uprava Republike Slovenije, se bo vzpostavljala za 180 tisoč fizičnih oseb tudi pri zbornici. Pri pravnih osebah, ki opravljajo kmetijsko, gozdarsko oziroma ribiško dejavnost, matično številko, davčno številko, sedež, podatke o izplačanih plačah in amortizaciji, in fizičnih osebah, davčno številko, matično številko, osebno ime in naslov. Mi ta dva odstavka puščamo še vedno v veljavi, ne posegamo v ta tekst, črtamo tretji odstavek v tem 1. členu, ki govori o tem, o fizičnih osebah, ponovno, davčno številko, podatke o rezidentskem statusu zavezanca, naslov za vročanje številke, transakcijskih računov, izvajalcev plačilnega prometa, zaposlen, nezaposlen in tako naprej. Menimo, da če že potrebuje kmetijska zbornica te podatke, potem so ti podatki potrebni samo za tistega, ki ne plačuje zborničnega prispevka, ali izhajamo iz izhodišča skupaj s predlagateljem, da očitno nihče od obveznih članov ne želi plačevati prispevka. Če je pa to izhodišče, potem se moramo pa takoj vprašati, zakaj sploh sprejemamo tak zakon in dajmo spremeniti to organiziranost zbornice, da dejansko predpišemo, kot smo predlagali, po dveh, treh letih preidemo iz obveznega v prostovoljno članstvo. Očitno je pa izhodišče predlagatelja, da nihče ne želi plačevati tega zborničnega prispevka. Ampak menim, da je to kljub vsemu nekorektno, kajti jaz sem prepričan, da mnogi želijo delovati v zbornici in želijo plačevati ta prispevek. Tisti, ki ne želi, pa nimam nič proti temu, da potem tudi uzakonimo, da zbornica pride do teh podatkov. Sem pa proti temu, da zbira podatke, prav vse, ki si jih zaželi zbornica, o vseh članih. To pa v bistvu ni razloženo, niti utemeljeno v tem predlogu zakona, niti v besedilu členov, niti v obrazložitvi. Ampak je samo želja po liniji najmanjšega odpora pridi do vseh podatkov. Res ne vem, zakaj bi morali imeti takoj podatke, čisto vse o vsakem posamezniku, in zakaj ne šele takrat, ko se izkaže, da nekdo noče plačevati po enem letu ali pa po dveh letih, recimo, članarine. Menimo, da je, če nič drugega, potrebno vsaj pri teh fizičnih osebah sprejeti to zmanjšanje zbiranja podatkov in s tem nekako tudi spodbuditi nadaljnjo razmišljanje, da se še bolj selekcionira zbiranje podatkov zaradi članarine. Hvala.
Odpiram krog prijave. Govorimo o amandmaju k 1. členu. Besedo ima gospod mag. Štebe. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Jaz bi rad še enkrat razložil, da je tukaj dilema namišljena. Dovolj je, da ima Kmetijska zbornica Slovenije pravico dostopa do tistih podatkov, ki ji omogočajo izvrševanje funkcij. Osnovna funkcija pa je, da ugotovi, kdo je tisti, ki je obvezen plačevati članarino. Seveda tisti, ki je nad cenzusom, mejo katastrskega dohodka. Ker pa nekatere službe še niso poenotile sistema identifikacije in ker GURS in še ena ustanova, ne vem zdaj na pamet, sem pozabil, uporablja EMŠO, je potrebno tudi imeti ta podatek, da lahko zbornica pridobi podatke o obveznih članih in potem tudi, da izda ustrezne članarine. Posledično, če nekdo ne plača članarine, lahko iz teh pridobljenih podatkov tudi izterja dolg. Ne govori se pa o tem, da se prečešejo in pregledajo vsi kmetje v Sloveniji in kmetovalci. Hvala.
Hvala lepa. Še gospod Josip Bajc.
Hvala lepa, gospod predsednik. Tako kot kolega Štebe pravi, jaz mislim, da gre tu za neke domneve, neke insinuacije. Nenazadnje, če hočemo, da bo Kmetijsko-gozdarska zbornica lahko opravljala svojo dejavnost ji to možnost moramo tudi s tem dati. Mislim, da nam je včeraj na Odboru za kmetijstvo bilo rečeno, da davčna uprava ne odmerja, ne pobira in ne izvršuje nerealiziranih članarin. In če hoče Kmetijsko-gozdarska zbornica to opraviti, ji moramo dati. In jaz se prepričan, da bodo pa uporabili vse tiste podatke, ki so potrebni, da pridejo do eventualne izvršbe neplačanih članarin in se bodo takrat ti podatki uporabljali, za ostalo pa verjetno ne, razen katastrskega dohodka, ko bodo sestavljali imenik članstva. Zaradi tega ne razumem vztrajanja pri tem amandmaju.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o amandmaju k 1. členu in v razpravo dajem amandma k 8. členu. Želi kdo razpravljati? Prijava teče. Gospa Marjetka Uhan, prosim.
Hvala lepa. Mi tega amandmaja ne bomo podprli. V Novi Sloveniji imamo jasno stališče. Če podpiramo zakon, ga zato, da tudi začne veljati. To pa pomeni, da velja že za letošnje volitve. Ta amandma, ki ga predlaga Poslanska skupina Socialnih demokratov, bi resnično naredil veliko "zbrko", posebno če danes sprejmemo to novelo zakona. Zato bomo podprli tak amandma, ki je bil predlagan včeraj, in amandma na amandma, ki govori, da se že objavljene volitve razveljavijo in da se zbornica pripravi v skladu s tem zakonom, ki če bo danes sprejet, da po tem zakonu tudi pripravi nove volitve. Tudi zaradi tega, ker se novela nanaša prav na volivce in kdo je lahko izvoljen, ne na zbornični prispevek in ne vem kaj, ampak zgolj na volitve, volivce, kdo ima pravico biti voljen. Kot rečeno, tega amandmaja v Novi Sloveniji ne bomo podprli.
Gospod Janko Veber.
Hvala. Poglejte. Ponovno želim opozoriti, da sprejemamo ta zakon v času, ko so volitve v organe zbornice že razpisane. Poudarjam, da je nedopustno posegati v volilni postopek, ko že teče. Ali ga je potrebno izpeljati od začetka do konca in ta postopek potem na ta način zaključiti in z novim zakonom začeti pozneje novi postopek. Če bo sprejet današnji zakon s takšno vsebino, kot je zapisana, potem bo lahko zagotovo prihajalo tudi do sodnih sporov, predvsem tistih, ki bodo prikrajšani zaradi drugačnega načina volitev, kot veljajo po zdaj veljavnem zakonu in so razpisane. In vsak sodni spor pomeni, da bodo organi, ki bodo izvoljeni na podlagi tega zakona, ne imeli možnosti izvajati svojih nalog, kar pomeni, da bo zbornica pravzaprav nesposobna izvajanja svojih nalog. Posledično bomo res prišli do tistega trenutka, ko bomo ugotovili, da zbornica ni niti sama sebi namen, še manj pa kmetijstvu, ker ne bo imela organov, ki bodo lahko normalno delovali. In da preprečimo takšno stanje, kakršno se lahko zgodi, ker je zakon vložen in ga bomo sprejeli v času, ko volilni postopki že potekajo, predlagamo, da se ta odstavek črta. In tudi predlagamo, da se zakon ne podpre, in to iz enostavnega razloga, da se legitimno izpeljejo te volitve do konca. Ko so te volitve izpeljane, začenjamo z novim zakonom, z novimi volilnimi postopki. Takrat tudi predlagam, če je takšna želja koalicije, da zagotovite tudi v državnem proračunu denar za ponovni postopek, da to ne obremenjuje zbornice. Opozarjam pa, da bo verjetno prišlo do zelo zahtevnih pravnih zapletov, če bomo izpeljali volitve po tem zakonu. Hvala.
Hvala. Gospod mag. Sajovic, prosim.
Hvala lepa, predsedujočih. Jaz kakšnih velikih pravnih zapletov ne pričakujem. Mislim, da smo se včeraj tudi dogovorili, da bi bilo dobro zakon sprejeti, zato sam osebno tega amandmaja ne podpiram. Mislim, da je neka taka rešitev, volk sit in koza cela, bila včeraj po prekinitvah in razpravah na odboru dosežena. Zato mislim, da je prav, da ta zakon ne glede na zgodovino sprejmemo, gledamo naprej in se pripravimo na spomladansko setev, ki je pred vrati. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani, lepo vas pozdravljam! Ne bom podprl amandmaja naših kolegov iz socialne demokracije k 8. členu. Če ga prevedem v prosti jezik, pravzaprav to pomeni, da bi se naj volitve v Kmetijsko-gozdarsko zbornico izvajale po starem zakonu. Sprašujem, kdo je najvišji zakonodajni organ v tej državi. Moj odgovor je Državni zbor. In tudi vodstvo Kmetijsko-gozdarske zbornice je vedelo, saj je tudi sodelovalo pri sami pripravi vladnega predloga zakona, ki ga bomo danes sprejeli, in hitenje res ni bilo na mestu. Jaz sem zadovoljen, lahko rečem, z dopolnjenim predlogom zakona. Mislim, da je bila tudi včeraj na matičnem delovnem telesu kvalitetna razprava, prinesla je nekaj kvalitetnih dopolnil. Nenazadnje bomo te letošnje volitve v organe Kmetijsko-gozdarske zbornice izvedli, ko smo čisto zares že v Evropski uniji in imamo nekaj izkušenj, že kar dobrih, in se mi zdi, da je to pomembno poudariti tudi zaradi tega, ker je le naša, slovenska kmetijska politika v okviru skupne kmetijske politike Evropske unije. Lahko rečem, da to ministrstvo in ta koalicija ima poseben posluh za kmetijstvo. Nenazadnje, če začnem pri denarju, v proračunu se za ta segment v letu 2008 in 2009 namenja približno 78% več denarja, kot na primer v letu, ko smo imeli zadnje volitve oziroma ko smo vstopili v Evropsko unijo, se pravi, leta 2004. Pozdravljam besedilo zakona, ki ga bom danes tudi z zadovoljstvom podprl. In še nekaj. V moji poslanski pisarni se je v teh treh letih nabralo veliko kmetov, ki so prišli potožit - kot veste, prihajam iz Prekmurja, kjer je kmetijska proizvodnja izredno razpršena. Se pravi, gre za izredno male kmete in območna enota Kmetijsko-gozdarske zbornice Murska Sobota ima še danes okrog 25.000 članov. Glede članstva je najmočnejša in me prav veseli, da s tem zakonom odgovarjam tudi mojim sodržavljanom, ki so prišli v mojo pisarno "pojamrat", zakaj morajo plačevati zbornični prispevek, ko pa vendar od nje nimajo prav nobene koristi. Z današnjim zakonom se bo število teh članov zmanjšalo, če se seveda ne bodo sami odločili, da bodo zbornični prispevek plačevali, za približno 10.000. Hvala lepa.
Gospod Franc Sušnik.
Hvala lepa. Amandma Socialnih demokratov dejansko in praktično izniči, če bi bil sprejet, ves namen zakona, ki v prehodnih odločbah praktično razrešuje dilemo, povezano s poznim sprejetjem tega zakona oziroma z obdobjem, v katerem se nahajamo v času sprejemanja zakona. To pa je obdobje, ki je bilo že omenjeno, obdobje začetega poteka volitev v svet in v organe zbornice. Racionalizacija, ki jo zakon prinaša, to pa je zmanjševanje predstavnikov fizičnih oseb v svetu na 43 in navsezadnje zmanjševanje predstavnikov pravnih oseb iz 26 na 13, bi bilo s sprejetjem tega amandmaja izničeno. Ta racionalizacija bi bila izničena in sorazmernost izvoljenih predstavnikov v svet porušen. Jaz verjamem, da smo po razpravi v kateri so sodelovali tako predstavniki Zakonodajno-pravne službe kot pravne službe ministrstva in Kmetijsko gozdarske zbornice včeraj na seji odbora sprejeli rešitev, ki predstavlja zadovoljiv način izvedbe volitev po sprejetju novega zakona ali po sprejetju novele zakona. Če bodo postopki stekli, tako kot je v zakonu zapisano, če bo prišlo do uskladitve statuta v tridesetih dneh, kar je v zakonu zapisano in kar je obveznost Kmetijsko gozdarske zbornice, potem bi bile volitve po novem zakonu v mesecu juniju, kar ne predstavlja bistvenega zamika. Vsekakor je pa treba povedati, tudi, da črtanje zadnjega odstavka postavlja pod vprašaj tudi predzadnji odstavek, v katerem smo napisali, da do nastopa mandata organov zbornice, izvoljene v skladu z določbami tega zakona, da se podaljšuje mandat trenutnim organom zbornice. S tem povzročimo tudi neko brezvladje, če ne omogočimo izvolitve po novem zakonu. Prepričani smo, da je rešitev, zapisana v čistopisu, ki ga danes sprejemamo in je bila sprejeta včeraj, dober kompromis, ki je bil sprejet in da bo omogočeno za izvedbo volitev v skladu z novim zakonom nemoteno delovanje zbornice tudi v prihodnje. Hvala.
Hvala lepa. Odpiram še en krog prijav. Gospod Geza Džuban.
Hvala lepa, predsedujoči. Najprej, gospod predsedujoči, vam namenjeno, jaz razumem, da ne morete vi slediti vsebine posameznih členov, o katerih govorimo. Ampak tri četrt razprave smo sedaj poslušali, ki nima nič skupnega ne s členom, ne z amandmajem k temu členu. Jaz vidim problem teh prehodnih določb v naslednjem. Ena je ta varianta, da ostane besedilo takšno, kot je pred nami, z enim rizikom, na kar opozarja predlagatelj amandmaja. Samo zadnji odstavek, kolegi, samo zadnji odstavek, šesti odstavek prehodnih določb, ki pravi, da se z zakonom razveljavi razpis volitev. Jaz osebno bi rekel, da "reskirajmo" in "reskirajte", saj je vseeno, pa da zadeva tako teče, če ne pride do spora, na katerega kolegi opozarjajo. Druga je varianta, da če se ponesreči, pa je ta amandma sprejet, da se volitve razveljavijo na nek drug način, o katerem govori volilna komisija. Sugestija državne volilne komisije, da je možno, da se razpisane volitve razveljavijo avtomatsko s sprejetjem tega zakona. Tretja varianta, o kateri predlagatelj govori, nad katero jaz nisem navdušen, da mora postopek, ki se je začel, se steči po razpisu volitev in starem zakonu in po sprejetju tega zakona nove volitve. Ta zadeva mi je malo prehuda in nisem navdušen nad to varianto, čeprav je morda pravno najbolj korektna. Jaz upam, da je možno speljati ali po tej varianti, ki je v prehodnih določbah, ob tem da se "reskira", da se lahko kdo pritoži, ali pa po tej drugi varianti, ki jo predlaga predlagatelj amandmaja in da se po nekem drugem zakonu razveljavijo postopki, ki so razpisani. Po eni varianti dan prezgodaj, tega nihče od nas ni razumel, zakaj se je to zgodilo. Sedaj vidimo razplete okoli nesoglasja v koaliciji, ampak mislim, da to ni botrovalo temu, da se niste mogli zmeniti, da bi kakšen dan pozneje razpisali volitve ali kaj podobnega. Hvala lepa.
Gospod Josip Bajc, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V gradivu, ki ga je pripravilo matično delavno telo, imamo šesti odstavek 8. člena, ki pravi: "Organom zbornice se podaljša mandat do nastopa mandatov organov zbornice izvoljenih v skladu z določbami tega zakona." Spomnil bom kolege, ko so vložili ta amandma, na leto 1994, ko je Državni zbor podaljšal mandate predsednikom izvršnih svetov in skupščin skoraj več kot za pol leta. Drugo. Včeraj so se tako Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora kot tudi predstavniki ministrstva usedli in skupaj iskali rešitev zapleta, ki ga je omenil kolega Geza Džuban, da je zbornica razpisala volitve in so bile objavljene v včerajšnjemu Uradnem listu. Glede na to, da je rok za volitve šele 29. maja in glede na to, da smo sprejeli na odboru tudi amandma k 9. členu, da zakon ne začne veljati šele petnajsti dan po objavi v Uradnem listu, ampak naslednji dan, mislim, da ne razveljavljamo nič retroaktivno, tako kot je obrazložitev v poslanski skupini. To ni nek pravni akt, razpis volitev, zakonodajno telo te države je zaenkrat Državni zbor, ni ne upravni ne nadzorni odbor Kmetijsko-gozdarske zbornice, in jaz mislim, da s tem ne bomo kršili načela retroaktivnosti oziroma veljavnosti zadev za nazaj. Zaradi tega v naši poslanski skupini, ne sam ne bomo podprli tega amandmaja, glede na to, da ta sedmi odstavek tega člena je bil usklajen tudi z Zakonodajno-pravno službo Državnega zbora včeraj na seji matičnega delavnega telesa.
Hvala. Gospod Potrč imate besedo.
Hvala lepa. Predlog, da se spremeni sestava članstva v Kmetijsko-gozdarski zbornici je dober in mi ga podpiramo. V zakonu je prav in je možna rešitev, da se do novih volitev podaljša mandat v obstoječi strukturi. In to ne bo prvič. In krajši rok je sprejemljiv. Rok, da se določi, v kakšnem času čim prej sprejeti statut, da se ostale naloge izpolnijo, je sprejemljiv. Samo gospodje, določba, da se prekličejo že razpisane volitve, pa za nas ni sprejemljiv. In logika, ki jo vi zagovarjate, se nam zdi pač prav, da vas opozorimo, da ni prava. Članstvo v zbornici je bilo določeno na zahtevo v glavnem, bi rekel, sedanje koalicije ali pa strank, ki sedanjo koalicijo sestavljajo. Vedno smo imeli pomisleke, da je članstvo preobsežno, preveliko, prenizko postavljeni kriteriji, zato podpiramo spremembe. Ampak reči, da se v koaliciji niste mogli dogovoriti, da bi bile spremembe pravočasno izvršene, da bi se lahko roki volitev do 27. maja, ko preneha mandat starim organom, lovili, to ni res, zato ne kriviti kogar koli drugega razen sebe in nesoglasja, nepripravljenost, nesposobnost, ne vem, karkoli, samo sebe, vladajočo koalicijo, ne krivite za to opozicijo. Tega niste bili sposobni pravočasno narediti. In zdaj zadnje. Poglejte, jaz z vami soglašam, da je Državni zbor zakonodajalec. Samo dajte razmišljati, ali vaša logika, da zakonodajalec lahko dela, kar hoče, je še sprejemljiva. In pri tej logiki se mnogokrat srečamo z vašim pojmovanjem zakonodajalca. Če mi sklenemo, za nas ne velja niti ustava, tudi za predsednika Vlade ne velja ustava, za nas ne veljajo niti poslovniki. Odločitev organov, ki so pooblaščeni za razpis volitev, ni pravni akt. Ja kaj pa je? Seveda je pravni akt. V okviru nalog, ki jih imajo. In taka logika je slaba. In mi smo vas želeli na to logiko z našim amandmajem opozoriti. Korektno se ta amandma mora sprejeti. Če boste pa menili, lahko Državni zbor dela vse, da popravi napake, ki ste jih sami prej delali, tudi lahko. Samo to ne bo korektno ravnanje. Hvala.
Hvala lepa. Še enkrat gospod Bajc.
Hvala lepa. Kolega Potrč, če ste me razumeli, da sem rekel, da razpis volitev ni pravni akt, se opravičujem. Ne, je pravni akt. A mislim, da ga višji pravni akt lahko razveljavi. Tako kot lahko tudi druge stvari, ali pa novejši zakon lahko razveljavi starega, višje sodišče odpravi sodbo nižjega in tako naprej. Jaz tukaj ocenjujem, da je to pristojnost Državnega zbora, da lahko ta stori.
Hvala lepa. Replika, gospod Potrč.
Poglejte, jaz vas samo na to opozarjam. Možna je vaša logika, da Državni zbor lahko naredi vse. Povedano mi je bilo: "Mi bomo to naredili." Lahko naredite. Lahko razveljavimo, lahko razveljavite. Novejši predpis je več vreden oziroma velja napram starega. Vse je res. Lahko spremenite odločitev ustreznega organa Kmetijsko-gozdarske zbornice, ki je razpisal volitev. Vi lahko naredite vse. 155. člena Ustave vam pa ni treba spoštovati. Saj v redu. Ampak dajte se zavedati, da to ni pravna država, ki jo vi na ta način vodite.
Hvala lepa. Besedo dajem še gospodu ministru.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani! Glede 1. člena, bi si dovolil podrobnejšo pojasnitev, ki je bila sicer dana tudi že včeraj na matičnem odboru. V uvodu bi povedal to, da se z amandmajem ne moremo strinjati, ker Kmetijsko-gozdarska zbornica za odmero zborničnega prispevka svojim članom potrebuje oboje. To je enotno matično številko občana, EMŠO, kot tudi davčno številko, in sicer zaradi združevanja različnih uradnih evidenc podatkov in uvedbe postopka izterjatve. Če še malo podrobneje pojasnim. Kmetijsko-gozdarska zbornica namreč odmerja zbornični prispevek, tako imenovani A prispevek, na podlagi uradnih podatkov o katastrskem dohodku Geodetske uprave Republike Slovenije, ki svoje evidence vodi na osnovi enotne matične številke občana. Hkrati pa so zavezanci za zbornični prispevek, ali B prispevek, samostojni podjetniki posamezniki, o katerih pa se dobijo podatki iz Poslovnega registra Slovenije. Slednja evidenca pa se vodi na osnovi davčne številke. Ker v skladu z zakonom o Kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije prihaja do tega, da člani KGZS hkrati izpolnjujejo pogoje za članstvo tako na osnovi zborničnega prispevka kot na osnovi zborničnega prispevka B, je zato potrebno združiti obe navedeni evidenci uradnih podatkov. To pa je izvedljivo samo z razpolaganjem z obema številkama, to je z EMŠO in tudi z davčno številko. Temu bi rad dodal še pojasnilo, ki je neposredno povezano s 1. členom, in sicer k 7. členu, ki ureja odmero, pobiranje in izterjavo zborničnega prispevka in gre vsebinsko za neposredno povezavo. Zakon o Kmetijsko-gozdarski zbornici je v 26. členu določal pristojnost Davčne uprave Republike Slovenije za odmero, pobiranje in izterjavo obveznega zborničnega prispevka, pri čemer sta Davčna uprava Republike Slovenije in Kmetijsko-gozdarska zbornica medsebojna razmerja določala s sklenjeno pogodbo. 7. člen zakona o davčni službi iz leta 2005 je določal pristojnost Davčne uprave Republike Slovenije za pobiranje prispevkov Kmetijsko-gozdarske zbornice. Zakon o davčnem postopku je v šestem odstavku 2. člena izrecno določal, da se določbe za pobiranje davka smiselno uporabljajo za pobiranje članskih prispevkov zbornicam, če je z zakonom o njihovi uvedbi tako določeno. Kasneje se je zgodilo z novelo zakona o davčni službi, da je bil črtan 7. člen in s tem pristojnost Davčne uprave Republike Slovenije za pobiranje prispevka Kmetijsko-gozdarske zbornice. S sprejemom zakona o davčnem postopku je bil razveljavljen tudi 26. člen zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije, pri čemer ta več ne vsebuje določbe, ki bi izrecno določala, da se njegove določbe smiselno uporabljajo za pobiranje zborničnega prispevka. Zaradi vsega tega je nastala pravna praznina, tako glede odmere in pobiranja zborničnega prispevka kot tudi izterjave zborničnega prispevka. Tako trenutno Kmetijsko-gozdarska zbornica odmerja in pobira zbornični prispevek na podlagi prehodne in končne določbe Zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici, medtem ko za izterjavo zborničnega prispevka nima ustrezne podlage in se to zdaj ureja v 7. členu. V skladu s 5. členom Zakona o davčni službi je Davčna uprava Republike Slovenije pristojna za pobiranje davkov in drugih obveznih dajatev, ki so prihodek državnega proračuna, proračuna skupnosti in proračunov samoupravnih lokalnih skupnosti, medtem ko je zbornični prispevek prihodek Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije. Zaradi tega dejstva pri izterjavi neplačanega zborničnega prispevka ne pride po našem mnenju v poštev 289. člen Zakona o splošnem upravnem postopku, ki določa pristojnost Davčne uprave Republike Slovenije za upravno izvršbo denarnih obveznosti. Zaradi vseh teh dejstev, vključujoč pojasnila glede na 1. člen in 7. člen, menimo, da je edina pravilna rešitev, da se z novelo Zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici določi tudi pristojnost zbornice za odmero, pobiranje kot tudi za izterjavo zborničnega prispevka in da se jim zato dajo tudi vse možnosti, da to naredijo. Glede amandmaja k 8. členu bi rad povedal, da v preteklem obdobju ni bilo jasno, na kateri osnovi bo lahko zbornica pričela z volilnimi opravili. Zato je bilo treba včeraj dodati amandmaje k 8. členu, s katerimi se uskladijo volilna opravila, in sicer, da zbornica v roku 30 dni uskladi z zakonom statut, da se volitve opravijo najkasneje v 4 mesecih in da se organom zbornice podaljša mandat. Prav tako se je dodal amandma, s katerim se razveljavijo dosedanji volilni postopki. Rad bi povedal, da je bil ta člen soglasno sprejet in je bil strokovno usklajen z Zakonodajno-pravno službo Državnega zbora. Menimo, da je zaradi sprememb zakona potrebno, da se volitve opravijo v skladu z določbami spremenjenega zakona, in da se zaradi teh sprememb zakona položaj pravnih in fizičnih oseb ne bo poslabšal. Spremenilo se bo le število obveznih članov, fizičnih oseb, ki pa na koncu koncev lahko postanejo tudi prostovoljni člani zbornice, če to želijo. Menimo tudi, da če bi črtali to alinejo amandmaja, bi morali črtati tudi alineje amandmaja, ki se nanašajo na statut zbornice, na volitve v svet zbornice, najpozneje v roku 4 mesecev, ter tudi na alineje, ki se nanašajo na podaljšanje mandata zbornice. Glede na to, kar je bilo rečeno, predlagatelj ne podpira amandmajev k 1. in 8. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odpiram še en krog. Gospod Miran Potrč, imate besedo.
Hvala lepa. Samo vprašanje ministru. Gospod minister, zakaj niste v Vladi pravočasno pripravili zakona, ki bi rešil ta vprašanja? Zakaj ste dovolili, da je bil zakon predlagan v drugi vsebini in ste ga zavrnili, ne pa amandmirali? Zakon, ki je bil predlagan, bi lahko amandmirali in našli novo vsebino. Sami ste povzročili to stanje. In mislim, da je prav, da se vas opozori da nezakonito in slabo delate.
Hvala lepa. Gospod Franc Sušnik. Prosim.
Jaz bi še enkrat rad opozoril na dilemo glede časa, ko je bil zakon dan v proceduro. Še enkrat vas bi rad spomnil, da je bil zakon sprejet 20. mislim, da decembra, da smo danes marca in da je to posledica poskusov zavlačevanja, ki so rezultat vlaganj nekih čudnih kvazi zakonskih predlogov, ki niso imeli nobenega namena karkoli popravljati, ampak predvsem stvar zapletati in zavlačevati. To so preprosta dejstva, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]mimo katerih se enostavno ne da in se jih ne more prezreti.
Hvala lepa. Gospa Marjetka Uhan.
Moram odgovoriti na očitke, da se v koaliciji nismo pravočasno dogovorili. V koaliciji smo se pravočasno dogovorili in tudi uskladili. Pa ne samo z Vlado in med seboj, ampak tudi s sindikatom, s Kmetijsko-gozdarsko zbornico. Vse je bilo usklajeno in tudi pravočasno vloženo. Za pol ure ni zgolj slučaj, da nas je prehitel oziroma je Vlado prehitel opozicijski poslanec, za pol ure. In po proceduri se mora obravnavati najprej zakon, ki je bil prej vložen. Tukaj nima nobene pristojnosti predsednica odbora, kako se razporeja, kot danes ena novinarka piše, da odločam, kdaj bom uvrstila kakšen zakon na dnevni red. O tem odloča Kolegij Državnega zbora. V koaliciji smo potem videli rešitev, da ta zakon obravnavamo na izredni seji in smo to priložnost izkoristili. Prejšnji teden smo zbrali podpise. Zato moram izreči kritiko, da mi je bilo nerazumljivo, da se je istočasno upravni odbor Kmetijsko-gozdarske zbornice odločil, da že v torek razpiše volitve. Lahko bi malo počakali, vsaj na sklep Kolegija oziroma na današnji dan, tudi glede na to, da so bile pred štirimi leti volitve razpisane 17 dni pozneje.
Hvala. Odpiram še en krog prijave. Gospod Janko Veber. Ne, nimate časa. Gospod Boštjan Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Samo na kratko beseda o kvazi zakonih. V tem parlamentu se obravnavajo samo zakoni. Meni je žal, če Vlada ni uspela časovno slediti trendom in potrebam, izraženih s strani kmetov, in je pač prišel nek zakon pred vladnim. Če bi Vlada vložila zakon o KGZS-ju v proceduro pred tremi leti, mi verjemite, da ga noben zakon ne bi mogel prehiteti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Sajovic, prosim.
Hvala lepa. Sprenevedanja nekaterih koalicijskih poslancev gredo enostavno že predaleč. Če hočete vedeti, tudi včeraj dopoldan še niste bili usklajeni. In tudi na sami seji odbora še ne. In zato zdaj nekaj govoriti, da je čemu kriva opozicija. Povejte z imeni in priimki, potem pa poglejte tudi magnetogram [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] [[...]]Gospod Pukšič bi želel besedo. Prosim če malo prekinete, predsednik.
Nadaljujte prosim.
Če pogledamo tisto sejo odbora, kjer je Poslanska skupina Zares vložila zakon, takrat smo vas prosili, da je zakon načeloma v redu, da samo vložite amandmaje in številko namesto 350 ali 325 evrov, dajte na tisto, kot ste jo danes predlagali, in štiri, pet mesecev nazaj bi imeli vse rešeno. Ker pa ste bili bolj papeški od papeža, pa ste dosegli usklajevanje in mi vas v dobro kmetov, ne zaradi politike, tudi podpiramo, dosegli vsi skupaj šele včeraj na odboru.
Hvala lepa. Gospod Sašo Peče, prosim.
Hvala za besedo. Jaz sem sicer očitno napačno ocenil, da se poslanka in oba poslanca iz skupine nepovezanih poslancev ne bomo več oglašali v povezavi s to točko iz osnovnega stališča. Ocenjujemo, da je cela zgodba, roko na srce, malo smešna. Ampak malo prej je eden izmed vladajočih poslancev zopet po moji oceni popolnoma neupravičeno poudaril kritiko opoziciji, kot prvopodpisanemu poslancu meni, v povezavi s prejšnjim zakonom. Ustava Republike Slovenije in še nekateri drugi zakonski predpisi omogočajo poslancu, poslanskim skupina, da aktivno sodelujejo v zakonodajnem postopku. To pa seveda pomeni, da imajo pravico vlagati posamezne spremembe zakona, dopolnitve zakona ali pa sploh novele zakonov. S tega stališča mi je žal, da vladajoči poslanci ne poznajo te pravice poslancev in da oceni njihovega dela sledijo samo predlogom, ki jih v parlamentarno proceduro daje Vlada Republike Slovenije. Drži. Jaz sem izkoristil to možnost in podal svoje videnje delovanja zborničnega sistema tudi na področju Kmetijsko-gozdarske zbornice. Osebno sem prepričan, da so ljudje v okviru naše države dovolj modri, dovolj sposobni, da se znajo sami odločati, ali bodo člani katere izmed zbornic v Republiki Sloveniji ali pa tudi ne. Odločitev mora biti izključno njihova. Odločitev ne sme biti vezana na posamezne strankarske interese v povezavi zasledovanja interesov lobijev, ki so za njimi, ali pa nekaterih strankarsko materialnih interesov. Iz tega naslova se nam zdi seveda nesprejemljivo sprejemati kakršno koli kritiko meni kot avtorju, češ, "kvazi" zakon, ker ljudem dopuščamo možnost odločitve. Po logiki, kot jo ima kolega Sušnik, ki trdi, da je prostovoljno članstvo "kvazi" sistem, pa seveda pomeni, da je kakršna koli odločitev, ki jo dajemo posameznikom v naši državi, "kvazi" pravica. Iz tega seveda verjetno tudi izhaja prepričanje kolega Sušnika, da je tudi Ustava Republike Slovenije "kvazi" dokument. S tem se v okviru Poslanske skupine nepovezanih poslancev s takim načinom razmišljanja ne strinjamo in mu tudi nasprotujemo. Verjamemo v državljanke in pa državljane. Tiste, ki ste jih ravno zaradi vašega prepričanja opredelili kot obvezne člane znotraj administrativno tehnične institucije, imenovane v današnjem primeru Kmetijsko-gozdarska zbornica. In žalostno je, gospodje in gospe, ker v okviru vladajočih strank in nenazadnje tudi zaradi slabe povezave z Vlado Republike Slovenije kritizirate vaš tempo dogodkov v okviru zakonodajnega postopka ali parlamentarne prakse. Dejstvo je, da Vlada Republike Slovenije pač ni prišla pravi čas na plan z novelo zakona. Trditi, ali je bilo pol ure ali trideset minut, kdo je pač prej vložil zakon, je seveda popolnoma brezpredmetno. Tako kot je popolnoma brezpredmetno, da skuša Vlada Republike Slovenije ali pa posamezen vladajoči poslanec očitati uporabo pravice, ki jo daje zakon poslancu Državnega zbora. In tu naletimo na drug moment. Na tisti moment, kjer se seveda ocenjuje posamezna aktivnost posameznega poslanca. Ko se kot "kvazi" pravica opredeljuje aktivnost poslanca v smislu vlaganja in pa pisanja posameznih zakonov. Ampak če naredimo to izpeljavo še naprej, ker verjamem, da vas zelo zanima v okviru aktualnih poslušalcev med današnjo sejo Državnega zbora, pridemo seveda zelo kmalu tudi do vprašanja in po vsej verjetnosti tudi do odgovora o "kvazi" poslancih. Ampak ta del bom prepustil seveda tudi vam. Rad pa bi poudaril, ker ocenjujem, da je smiselno, da se zavedate, da navkljub današnji razpravi, kjer še zmeraj izhajate iz tega, da je alfa in omega napredka v okviru naše države obvezno članstvo, da se bo Državni zbor po vsej verjetnosti, se opravičujem, ne ta državni zbor, ampak državni zbor v novi sestavi zelo hitro srečal s spremembami zakona Kmetijsko gozdarske zbornice. Tudi če pogledamo dogodke izpred leta v tej hiši, se je enaka zgodba odvijala tudi v povezavi z zakonom o Gospodarski zbornici, kjer ste prav tako poslanci nasprotovali tedanjemu predlogu o prostovoljnem članstvu v tisti zbornici. Žal ste, oziroma se opravičujem, takrat ste na začetku tudi nasprotovali, češ, sistem prostovoljnega članstva bo izničil obstoj in pa vsebino gospodarske zbornice. Potem se je čez pol leta ali leto izkazalo, da je Gospodarska zbornica dobila nov zagon, nov elan ravno v obliki prostovoljnega članstva. In če si kdo želi v okviru družbe Državnega zbora napredek v okviru Kmetijsko-gozdarske zbornice, potem smo nedvoumno to tisti oziroma to mi, ki težimo k prostovoljnemu članstvu, kajti dejansko bi prostovoljno članstvo, za katerega pa osebno ocenjujem, da ni kvazi članstvo, omogočalo, da bi se Kmetijsko-gozdarska zbornica začela obnašati tržno. To pomeni, da bi zadovoljevala interese svojih članov, ki jih sedaj ne zasleduje, da bi za njih opravljala tiste storitve in naloge, ki so pisane na kožo, predvsem pa na povpraševanje s strani njihovih članov. Po drugi strani bi pa to ista zbornica, ki bi po vaši oceni prav tako, po kvazi sistemu prostovoljnega članstva, bila tisti element v okviru naše države napram Vladi Republike Slovenije in podajala Vladi Republike Slovenije reprezentativno vlogo in s tem jasno stališče. V kolikor so bile moje besede sedaj nejasne vas seznanjam, da imam še 7 minut in 40 sekund okoli kvazi predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. Ugotavljam, da smo končali z razpravo o amandmajih k 1. in 8. členu. V kolikor je bila ta razprava res v zvezi s tema amandmajema presodite na koncu sami. Jaz sem sledil temu. Ker ne želi nihče več razpravljati zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 3. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA... Prosim? Ja, izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. V skladu s 73. členom Poslovnika v imenu predlagateljev predlagam, da se razprava o 3. točki dnevnega reda, to je o Predlogu za sprejem avtentične razlage 5.a člena Zakona o plačah delavcev v javnih-vzgojno izobraževalnih zavodih preloži na eno izmed naslednjih sej. Razlogi za preložitev razprave so nastali po vložitvi zahteve za uvrstitev na izredno sejo Državnega zbora. Gre namreč za zelo različna stališča predlagateljev, tudi pravne stroke, sindikatov, navsezadnje tudi politike do obravnavane vsebine, ki jo prinaša ta avtentična razlaga. Zato menimo, da bi bilo smiselno, da na tej seji ne bi opravili razprave. S preložitvijo razprave pa bi se pridobil dodaten čas za iskanje ustreznejše rešitve za problem, ki ima globoke korenine, in to že v mandatih prejšnjih vlad. V koaliciji smo ocenili, da je preložitev najprimernejša rešitev, in tudi upamo, da bo predlog dobil zadostno podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog je v skladu s 74. členom Poslovnika, zato o tem predlogu lahko podajo stališča tudi predstavniki poslanskih skupin, in sicer imajo za to na voljo po 3 minute, v skladu z desetim odstavkom 64. člena Poslovnika, tudi predlagatelj. Želi besedo kdo v imenu poslanskih skupin? Odpiram postopek za prijave v prvem in edinem krogu. Besedo ima gospod Jakob Presečnik, v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim, na voljo imate tri minute.
Hvala lepa. Saj jih ne rabim. Poslanska skupina bo podprla ta proceduralni predlog. Tudi sam sem bil včeraj prisoten na odboru in tudi sam ugotavljam, da je bilo dejansko toliko različnih stališč do tega in toliko problemov, ki bi se eventualno tudi lahko pokazali s tem sklepom, tako da bo poslanska skupina podprla predlog, da se točko obravnava na eni od naslednjih sej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Aleš Gulič, v imenu Poslanske skupine LDS.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Glede na to, da smo v poslanski skupini že razmišljali o tem, da bi obstruirali to točko dnevnega reda, je potem jasno, da bomo predlog, ki ga je dal gospod Jože Tanko, podprli. Gre namreč za to, da se na ta način seveda zakoni ne smejo obiti. To je pravzaprav postala že prav navada, da če kaj ne gre, če zmanjka denarja, če zmanjka veselja ali volje, se spremeni zakon ali pa se izmisli kakšen drug popravek, da se ne izvrši tistega, kar je treba izvršiti. Jaz upam, seveda, da se bo našla kakšna druga rešitev, kot avtentična razlaga. Če je pogum in če se ve, za kaj gre, potem je treba zakon spremeniti, ampak ne za nazaj. Mislim pa, da se da s kakšno dobro mediacijo, sporazumom med prizadetimi, to zadevo rešiti veliko bolj elegantno in demokratično. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa. V Poslanski skupini Socialnih demokratov predlog gospoda Tanka podpiramo. Mislimo pa, da ni korektna obrazložitev. Namreč, korektna bi bila obrazložitev, da se predloga ne da na dnevni red, ampak preloži na eno naslednjih sej, ker je vsebinsko in pravno nekorekten. In to je bil danes drugi primer pri katerem bomo odločali o stvareh o katerih se ne da odločati. Z obvezno razlago ni mogoče spreminjati vsebine člena zakona, naj je še tako dober ali slab in to je bilo v tej proceduri jasno ugotovljeno. Zato je dober predlog, treba ga je podpreti. Jaz pa upam, da bo rezultat tega, da se bo ugotovilo tudi pravi razlog za spremembo in da se bo našla neka rešitev, ki bo ta problem rešila. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Srečko Prijatelj v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa spoštovani predsedujoči. Naš predlog na matičnem delovnem telesu je bil, da to sploh ni primerna vsebina za nadaljnjo razpravo, ker je prvič ustavno sporna vsaj v petih navedbah in smo predlagali, da predlagatelj takšno razlago - obvezno razlago 5.a člena dejansko umakne, ker je to ugotovilo tudi Vrhovno sodišče in seveda, ker je nedopustno, da se povzročajo nove krivice zaposlenim, ki pričakujejo, da bodo od tega kar jim pripada tudi nekaj dobili. Sodni epilogi so znani in sodiščem verjetno ne bo moč ugovarjati oziroma sodnim odločbam in bo država tako ali tako morala plačati, po besedah ministra, 42 milijonov evrov. Torej, mi smatramo, da način sprejema avtentične razlage 5.a člena ni pravilen, ni dopusten in je v bistvu ustavno sporen in seveda tudi na nek način velika sramota za Vlado, da je sploh takšen način predlagala. S tem načinom bi se uveljavilo v obstoječo dikcijo zakona tudi dopolnilo obvezne razlage in bi to prišlo v pravno prakso. Na takšen način pa bi se tudi v bistvu sodiščem dopustilo, da razsojajo v zakonskem neskladju, kar pa bi verjetno kasnejše postalo predmet ustavne presoje. In na Ustavnem sodišču bi ta zadeva gladko malo padla in verjetno bi moralo ministrstvo slej ko prej izplačati vse tiste odškodninske zahtevke, ki so vloženi na sodiščih, preko dva tisoč jih je. Torej menimo, da je to vsekakor nekaj, ni nič. Ni pa tisto, kar smo hoteli tudi iz drugih poslanskih skupin so to zahtevali, da se to preprosto umakne, ker je nedopustno, nezakonito in v bistvu neskladno z ustavo. Prosil bi, če je moč, da se pogledamo malo v oči in dejansko tudi povemo tisto kar je bilo resnično izrečeno, gospod Grims na matičnem delovnem telesu, da poveste kakšni so bili predlogi za in proti in da poveste tudi to, da pozicija sploh ni zagovarjala tega stališča, ker ni imela argumentov za zagovor. Skratka, tam ste molčali. Govoril je samo minister in pa pravni svetovalec ministrstva, ki je govoril bolj ali manj neumnosti. In bi prosil, če lahko še enkrat razmislite o predlogu in to obvezno razlago sploh umaknete iz procedure sprejema v Državnem zboru in se s tem izognete tudi sramoti, ki jo bost doživeli slej ko prej, ker to bo pristalo na Ustavnem sodišču. Bi pa želel tudi to, da bi bil predlagatelj toliko moder, da bi to svojo odločitev oziroma ta svoj predlog dopolni tudi s tem, kar sem povedal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Barbara Žgajner Tavš, v imenu skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlog avtentične razlage ali pa tovrstno početje, pa bom rekla, Vlade Republike Slovenije - Vlada je potrdila avtentično razlaga na svoji seji - je politična sramota. In to, kar se danes gre vladna koalicija [[...]]Minister, jaz verjamem, da vas vleče na smeh, glede na to, da ste bili včeraj priča celotnemu dogajanju na matičnem delovnem telesu, ampak, ta predlog, s katerim je danes prišel vodja poslanske skupine SDS, da se avtentična razlaga zgolj preloži na eno izmed kasnejših sej, je katastrofa. Avtentična razlaga v osnovi nima, ne izpolnjuje poslovniških določil, da bi bila sploh uvrščena na izredno sejo. Vi prelagate premik na eno od kasnejših sej. Pa mi povejte, kaj bodo vaši pravniki storili, kaj bodo storili z avtentično razlago? Ne hecajte se, spoštovane kolegice in kolegi! Včeraj na matičnem delovnem telesu je bil, konkretno z moje strani, na ministra podan apel, da umakne avtentično razlago, ker je pravno sporna, ker spreminja zakon, gre za preseganje poslovniške kategorije avtentične razlage. Z avtentično razlago spreminjamo vsebino zakona za nazaj. Posegamo v zakon, to se počne z novelo zakona, to je bilo jasno in glasno povedano. Ampak se je pravnik Ministrstva za šolstvo včeraj na odboru norčeval, posmehoval celo iz pravne službe, Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Danes pride kolega Tanko s predlogom, da bomo avtentično razlago premaknili na eno od kasnejših sej. In kolega Tanko celo pravi, da so po sklicu izredne seje nastali razlogi, ker so, ne vem kdo, dali dodatna pojasnila, da bi bilo smiselno to zadevo še nekoliko zavleči po sklicu izredne seje. Ampak, včeraj smo imeli sestanek matičnega delovnega telesa, pa teh razlogov niste poznali, kolega Tanko, čeprav je bila izredna seja sklicana že 29. februarja. To je sramotno sprenevedanje, sramotno početje vladne koalicije. Mi bomo podprli predlog, ker pravimo, da je avtentična razlaga nesprejemljiva. In z avtentično razlago se Vlada Republike Slovenije, vladna koalicija, postavlja celo nad sodno vejo oblasti, kajti avtentična razlaga je v direktnem nasprotju z odločbo Vrhovnega sodišča.
Hvala. Gospod mag. Grims, prosim.
V Poslanski skupini SDS bomo seveda podprli ta procesni predlog. Razlog za to pa je bistveno drugačen od tega, kar so zdajle kolegice in kolegi navajali. Namreč, v razpravi se je razgalilo dejstvo, da je to, da se je en slab zakon nekje v preteklosti popravljalo s posegom z nekim drugim, očitno ne dovolj domišljenim zakonom in odprlo prostor za različne interpretacije, samo osnova, da pa je dejanski problem sojenje slovenske pravosodne veje oblasti. Kajti eno sodišče te države je leta 2002 v točno tej zadevi, ob točno isti zakonodaji, točno istem problemu presodilo, da sporni člen, ki se ga dotika tudi ta predlog, nesporno velja, to je citat. Pred kratkim pa je sodišče iste države ob vseh istih pogojih presodilo, da ta člen nikakor ne more veljati in da torej ne more predstavljati osnove za izplačevanje plač. To seveda odpira številna vprašanja, zares številna, ki močno presegajo možnosti, ki jih ima danes pred seboj Državni zbor. Sam osebno si ne morem kaj, da se ne bi spomnil preroških besed legendarnega predsednika nemškega ustavnega sodišča in velike avtoritete v mednarodnem ustavnem pravu, gospoda Herzoga, ki je v teh prostorih pred nekaj leti povedal, kaj je sodna politika. Takrat so se ravno menjali in je Kohla kot dolgoletnega kanclerja zamenjal Schröder. In je takrat ta izkušeni predsednik nemškega ustavnega sodišča povedal, kaj iz svoje prakse razume kot sodno politiko. Dejal je: "Do včeraj so v nekih mejnih primerih sodišča presodila v eno smer, od jutri pa bodo ta ista sodišča po istih zakonih presodila v popolnoma nasprotno smer." Seveda je on razumel, da bodo sodišča sledila ljudski volji. Pri nas je očitno tako, da sodišča pač odločajo ne samo po argumentih, ampak tudi upoštevaje sodno politiko, ki jo postavijo glede na nekatere druge razmere v državi. Sam mislim, da bi nas ta debata odnesla veliko predaleč, in iz tega razloga sem se tudi sam osebno zelo zavzel za to, da se danes ta razprava odloži, da se torej osvetli vse to dogajanje, da se podrobno pravno preuči in potem eventualno sprejme ustrezno odločitev, ki bi bila pravno povsem nesporna. Vsekakor pa je dejstvo, da ostaja ta sodba sodišč, ta dvojnost meril v isti zadevi nekaj, kar bi bilo treba zelo, zelo podrobno preučiti, tudi če se najde v tem času neka drugačna rešitev.
Hvala lepa. Gospa Majda Širca, prosim. V imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa. Gospod Tanko, doletela vas bo čast, da bomo brez pomislekov podprli vaš današnji predlog. Ne predloga in razlage gospoda Grimsa, ampak vaš predlog, za katerega razumem, da je usklajen z dobro voljo in s pametno odločitvijo gospoda ministra. Kajti nemost koalicijskih poslank in poslancev na včerajšnjem matičnem odboru je bila zgovorna. Zgovorna. Danes je prišlo do streznitve in tudi do besede, do pametne besede in uvida, da s takim pomožnim orodjem, kot je nasilje nad avtentično razlago, ni mogoče iti nad zakon, nad Ustavo in nad sodišča. Rešitev je logična. Mislim, da bi bilo še bolj pametno, če bi dali še nek poduk za prihodnost. To se pravi, ne samo za umik iz današnje seje, ampak za umik točke nasploh oziroma za vmesno iskanje drugih rešitev. Nakazane so. Mislim, da so tudi na delu že, da se pač ta zagata, ki ni majhna in s katero se vsi soočamo, da tudi ni enostavna, reši v prihodnosti na bolj konstruktiven, zagotovo pa ne na tako nepraven način, kot ste mislili, da bo šlo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine NSi.
Hvala gospod podpredsednik za dano možnost. Bom čisto kratek. Želim napovedati, da bo Poslanska skupina Nove Slovenije podprla predlog. Tako kot je bilo že napovedano s strani predlagatelja, gospoda Tanka, smo se v koaliciji dogovorili. Ta problem, ki traja že več kot desetletje, želimo rešiti na eksakten način, brez kakršnekoli sence dvoma. Ne želimo narediti nove napake in pri tem mislim, da je modro, da si vzamemo čas in izkoristimo vse možnosti, ki nam lahko pri iskanju te rešitve tudi pomagajo. Me pa seveda veseli, da je pravzaprav v celotnem Državnem zboru izražena neka pripravljenost, da ta problem učiteljskih plač dejansko tudi enkrat za vselej in kvalitetno rešimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje in sicer o predlogu, da se 3. točka dnevnega reda preloži na eno izmed naslednjih sej zbora. To je tema našega odločanja oziroma glasovanja. Preverite prosim svoje glasovalne naprave. Glasujemo. Ugotavljam, da je glasovalo 67 poslank in poslancev, vsi za, nihče proti. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je bil predlog sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali z glasovanjem čez, predlagam, da lahko skrajšamo od pol ure [[...]]Ali ne? Pol ure. Čez pol ure. To se pravi ob sedemnajsti uri, petdeset minut.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Nadaljujemo sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo se prekinjeno 4. točko dnevnega reda - obravnava Predloga sklepa o priznanju neodvisnosti in suverenosti Kosova. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Republika Slovenija priznava Kosovo za neodvisno in suvereno državo. Obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin, prijava teče. Gospod Horvat, izvolite, v imenu Poslanske skupine NSi.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, spoštovani obiskovalci! Nova Slovenija bo podprla sklep o priznanju neodvisnosti in suverenosti Kosova. Ocenjujemo, da je trenutek, ko Državni zbor sprejema akt o suverenosti in neodvisnosti Kosova, optimalen trenutek. Toda danes morda ni samo razlog za praznovanje v Prištini, s tem aktom, ki ga danes sprejemamo, želimo tudi pokazati na odgovornost suverene in neodvisne države Kosovo, da bo ravnala, kot država v Evropi mora ravnati, in da bi Kosovo in tudi Srbija čim prej razumeli in tudi prakticirali svojo evropsko perspektivo. Naše oči danes niso usmerjene samo v Prištino, ampak tudi v Srbijo, s katero imamo razvite močne gospodarske odnose, in razumemo prav to, da je Slovenija veliko investirala v Srbiji, kot tisto pravo oprijemljivo priznanje Slovenije državi Srbiji. Prepričan sem, da bo danes akt o priznanju neodvisnosti in suverenosti Kosova v Državnem zboru sprejet. Na ta način smo pokazali, da želimo, da se regija, v kateri živimo, dejansko čim prej stabilizira, kajti stabilen zahodni Balkan pomeni tudi stabilno Evropsko unijo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jelinčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Današnje glasovanje bo pravzaprav pokazalo, kolegice in kolegi, da vam je vseeno za pravico, za resnico, za pravne norme, za mednarodno pravo, za mednarodne dogovore, na katerih temelji demokratični svet, ampak da vam je edino do tega kar rečejo Združene države Amerike, gospod Bush, še v zadnjih vzdihljajih, in seveda tudi Evropska unija, ki je v veliki meri podrejena Združenim državam Amerike ali pa svojim lastnim interesom. Pozabljate na zgodovinske vezi, pozabljate na gospodarske vezi, zanemarjate vse skupaj in upam, da boste plačilo za to tudi dobili. Pa ne gre za plačilo. Gre za odnos do neke realnosti. Gre za odnos do nekega naroda, ki je slovenskemu narodu veliko pomagal v tistih časih, ko je bilo najhuje. V času druge svetovne vojne. Vi to pozabljate. Morda tudi to po "komandi" kakšnih gospodov iz Argentine, kajti narodnoosvobodilni boj je treba nekako izničiti in je treba dvigniti neke druge kvazi ideale. V Slovenski nacionalni stranki vztrajamo na teh temeljih pravičnosti, navkljub temu, da boste tudi s tem aktom v slovenskem parlamentu podprli dejstvo, da ima tisti, ki ima moč, orožje in denar, pravico rušiti vse mednarodne norme. Mi se s tem ne strinjamo, ne bomo priznali tega akta in za nas v Slovenski nacionalni stranki Kosovo ostaja del Srbije, oziroma lepše rečeno Kosovo in Metohija ostajata del Srbije. Ne poznate niti zgodovine. Ne veste niti kaj se je zgodilo in kdaj se je zgodilo, da je bil velik del Srbije priključen h Kosovu kasneje, tam kjer so zdaj nemiri - v Kosovski Mitrovici, šele po tistem spopadu med Titom in Enverjem Hodžo, ko je Tito odprl mejo z Albanijo, da se je naselilo ogromno število Albancev, ki so zrušili demografski red in so zato morali z ananuliranjem priključiti še določene dele Srbije h Kosovu. Vi boste to podprli. Me zanima kaj se bo zgodilo, če se bo kakšen obrobni deli Slovenije, ne vem, če bo recimo italijanska manjšina v Trstu oziroma v Kopru zahtevala, da se proglasi "svobodna republika Litorale", in da se bo to priključilo potem Italiji. Ne vem kako boste glasovali, kajti imeli bodo legitimno pravico. Vi boste potrdili to možnost za Kosovo in vi boste nosili posledice. Še enkrat. Slovenska nacionalna stranka bo glasovala proti temu sklepu.
Hvala. Odpiram prijavo za obrazložitev glasu v lastnem imenu. Gospod Peče, izvolite.
Spoštovani prisotni. Ne bom govoril na podlagi selektivnega spomina, koliko je bil nek narod ali država gostoljuben po drugi svetovni vojni do Slovenije in ob tem pozabljal na dogodke osamosvajanja naše države, kdo je bil agresor. Rad pa vas bi seznanil, v kolikor seveda ne veste, in zato bom prebral tudi v obrazložitev mojega glasu: "Moskva, 5. marec. Parlament v Južni Osetiji regiji v Gruziji, ki si prizadeva za odcepitev, je v torek sprejel resolucijo s katero so Evropsko unijo, Rusijo in Združene narode pozvali naj priznajo neodvisnost Južne Osetije." In sedaj glavno: "Precedens Kosovo je prepričljiv argument." So zapisali v resoluciji. Torej ne gre samo za odločitev Državnega zbora v povezavi odnosov Slovenija - Srbija - Kosovo. Gre seveda za to, da ima ta akt tudi mnoge druge širše razsežnosti širom po svetu. Sam ne bom podprl predlaganega vladnega predloga. Hvala.
Hvala. Gospod Grims.
Hvala. Poglejte, priznanje Kosova za samostojno, mednarodno priznano skupnost ni nič drugega kot priznanje dejanskega stanja, ki tam obstaja že dolgo. Nepriznavanje dejanskega stanja vedno v sebi skriva potencial konflikta. Odlašanje tega priznanja bi bil napačen signal, da se izsiljevanje, nasilje verbalno ali pa celo dejansko v mednarodnih odnosih splača. Že iz tega razloga, ne samo obema stranema, ki sta tam zajeti, ampak zaradi signala celotni mednarodni skupnosti, je to, da danes glasujemo za predlog za ta predlagani sklep, za neodvisnost Kosova torej v interesu miru na tem prostoru, v interesu svetovnega miru. In naj vas spomnim, da so v zvezi s tem potencialnim konfliktom, ki se lahko tam odpre, padale že zelo težke besede tudi s strani Rusije, ki je celo napovedala v nekem trenutku napada na Evropsko unijo in Zvezo Nato. To je zagotovo ključen argument zaradi katerega mora Slovenija slediti lastnim interesom in neinteresom kogarkoli drugega. Mi živimo na robu tega prostora, naš interes je da se doseže stabilnost, da se prizna dejansko stanje in da torej Kosovo postane samostojna država, potem pa gradimo po najboljših močeh dobre odnose z vsemi sosedi, tistimi, ki ležijo od nas neposredno kakor tudi z vsemi drugim na tem delu prostora. K temu nas ne vodi samo odgovornost do lastnega naroda, ampak v času, ko predsedujemo celotni Evropski uniji tudi odgovornost do mednarodne skupnosti zlasti pa seveda do Evropske unije kot celote.
Hvala. Vidim še roke, zato ponovno odpiram prijavo za obrazložitev glasu v lastnem imenu. Prosim, da se vsi, ki to želite, prijavite, da ne bomo po enega prijavljali. Gospod Jelinčič izvolite, očitno zadnji.
Hvala lepa. Izsiljevanje v mednarodni skupnosti se izplača. To vidimo na primeru Hrvaške. In v istem interesu miru, kot kaže, slovenska Vlada popušča Hrvatom. Nikakor ne govorim, da gre s strani Srbije za kakršnokoli izsiljevanje, gre pa s strani Kosova, s strani Združenih držav in s strani Evropske unije. Dejansko stanje bi morali potem priznati tudi v primeru Severnega Cipra, pa ga ne priznamo. Ne priznamo dejanskega stanja. In če hočemo dobre odnose z vsemi sosedi, ali to pomeni, da moramo poklekati pred vsako hrvaško agresivno potezo? To se namreč dogaja. In s tem priznanjem Kosova bo Slovenija zopet pokazala, da je sposobna samo izvajati komande gospodarjev, da nima svoje pameti, razen nekaterih, da nima svojega duha, svojega ponosa, ampak da je enostavno nek privesek neke institucije, ki se ji reče Evropska unija, in v imenu katere mora Slovenija delati vse, tudi proti svojim interesom. Nihče se ne spomni, da konec koncev Španija in Grčija, ki sta dlje časa članici Evropske unije in morda bolj trdni članici, da jima na kraj pameti ne pride, da bi priznali Kosovo. Ampak to ni važno, Slovenci moramo biti tisti hlapčki, ki tekamo tako, kot nam žuga "enkrat s korenčkom, enkrat pa s palico" kakšen veliki gospodar. Cankar je rekel, da imamo hrbet, ki je biča vajen in željan. Dokler si biča vajen, enkrat vstaneš in udariš nazaj. Hudo je takrat, ko si ga željan; to je pa že patologija in pri mnogih od vas jo vidim. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 4. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državi Kosovo čestitam in ji želim uspešno pot v izgradnji demokratične, miroljubne in gospodarsko uspešne suverene in neodvisne države! S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda, z obravnavo Predhodnega soglasja za vložitev kandidature za organizacijo 26. Zimske univerzijade Maribor 2013 ter soglasje za sofinanciranje iz državnih sredstev. Prehajamo na odločanje o predhodnem soglasju, ki ste ga s poročilom Odbora za kulturo, šolstvo in šport dne 5. marca 2008 prejeli kot sestavni del poročila. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije, v okviru skrajšanega postopka. Glasovali bomo o dveh amandmajih, in sicer je priv vložen k 1. in drugi k 8. členu, oba s strani SD. Prehajamo na odločanje, najprej o amandmaju Socialnih demokratov k 1. členu, v imenu poslanske. Izvolite, gospod Veber.
Hvala. Že pri obrazložitvi amandmaja v redni razpravi smo opozorili na to, da ima zbornica dovolj zakonskih podlag že v zdaj veljavnem zakonu o tem, da lahko zbere vse potrebne podatke o plačnikih zborničnega prispevka. Poglejte, tudi v samem zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici, ki velja od 20. marca 2004 je zapisano, da se, ne glede na 37. člen Zakona o davčnem postopku, podatki, ki se štejejo za davčno tajnost po Zakonu o davčne postopku, za potrebe odmere zborničnega prispevka lahko posredujejo tudi zbornici. Trdimo, da je amandma umesten. Umestno je, da zmanjšamo to pristojnost zbornice, da kar vse povprek zbira podatke o plačnikih zborničnega prispevka, za tistega, ki pa recimo ne bo plačeval, pa imajo podlago v že veljavnem zakonu, da se jim ti podatki lahko posredujejo, če jih bodo za to zaprosili. Mislim, da ni nobena taka niti fizična ovira, niti ne vem kakšen intelektualen napor, da zaprosijo za podatke za tistega posameznika, ki ni plačevala prispevka in ga želijo v ta namen izterjati na podlagi podatkov, ki jih dobijo na podlagi zakona o davčnem postopku. Tako da, naš amandma je utemeljen in mislim, da je prav, da zaščitimo v čim večji meri obdelovanje osebnih podatkov ali pa uporabo osebnih podatkov vsakega posameznika o nepotrebnem tudi s strani Kmetijsko-gozdarske zbornice. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Glasovanje o amandmaju k 1. členu teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 46. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Socialnih demokratov k 8. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 47. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker amandmaji k dopolnjenem predlogu zakona v drugi obravnavi niso bili sprejeti, prehajamo na tretjo obravnavo, in sicer na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev sprejetih na matičnem delovnem telesu predlog zakona neusklajen. V imenu Poslanske skupine SD gospod Veber.
Hvala, predsednik, še enkrat za besedo. Mi smo poskušali z dvema amandmajema, ki jih je bilo možno vložiti glede na odprte člene v drugi obravnavi, nekoliko izboljšati besedilo sprememb in dopolnitev Zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici. Naj še enkrat povem, da podpiramo rešitev, ki zmanjšuje število članov, da pravzaprav ostanejo obvezni člani res tisti, ki imajo večje komplekse zemljišč in seveda tudi večji katastrski dohodek. S tem se nekako izboljšuje tudi reprezentativna zastopanost kmetov v zbornici in s tem seveda tudi možnost izvolitev v posamezne organe zbornice. Žal, ta zakon še vedno ne omogoča izvolitve v organe zbornice kmetijskih podjetij. Žal, ta zakon odpira nove dileme o tem ali bodo novo izvoljeni organi sploh legitimno izvoljeni, kajti sprejemamo zakon v času, ko že potekajo volilni postopki po sedaj veljavnem zakonu. To je tudi tisti osnovni razlog zaradi česar ne želimo podpreti takšnih zakonskih rešitev, ki odpirajo nove dileme in ki ne nazadnje lahko povzročijo celo nedelovanje, ali pa vsaj za določen čas nedelovanje Kmetijsko-gozdarske zbornice. Mislim, da si tega v Sloveniji ne smemo dovoliti in da je potrebno iskati pravnosistemske rešitve, ki so brez dilem in ki omogočajo predvsem volitve na jasen način in seveda na način, ki ga ni možno potem izpodbijati z raznimi pritožbami. V izogib pritožbam, ki jih je za pričakovati od vseh tistih, ki po novem zakonu ne bodo imeli več možnost sodelovati pri teh volitvah. Tudi pri nekaterih drugih rešitvah, ki jih bomo zagotovo lahko zasledili tudi pri spremembi statuta zbornice, se odpirajo številna vprašanja. Ali je smiselno ta zakon podpreti in ali ni bolje, da Kmetijsko gozdarska zbornica v miru deluje na podlagi zdaj veljavnega zakona in spelje te volitve in potem pristopimo, če je tak interes, k sprejemu novega zakona in se izpeljejo seveda tudi nove volitve. Žal tega posluha do sedaj ni bilo, zato v poslanski skupini seveda na podpiramo tega zakona. Hvala.
Hvala. Ker vidim še roke, odpiram prijavo za obrazložitev glasu v lastnem imenu. Gospod Sajovic, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa predsedujoči. Kmetijsko gozdarska zbornica je v slovenskem kmetijskem prostoru pomembna pa tudi potrebna ustanova. Zato bom ta zakon danes z veseljem podprl. Zgodba ni bila idealna. So bile težave iz katerih se lahko nekaj naučimo za naprej. Smo pa veseli, da smo kot liberalci dosegli tudi to rešitev, da je vsaj 60.000 ljudem omogočeno, da prostovoljno izbirajo članstvo v tej organizaciji, da ali ne. Zbornici pa nalagamo veliko odgovornost za naslednja leta, da se potrudi, da bomo takrat, ko bomo naslednjič odločali o tem zakonu, lahko rekli, da je članstvo v zbornici prostovoljno, člani pa si tega članstva želijo. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Pozsonec, izvolite.
Hvala. Jaz ne morem podpreti zakona, ker pri nas doma naši kmetje zahtevajo, da bo članstvo prostovoljno. Jaz jih bom v tem podprla.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 51 proti 10. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O FINANCIRANJU POKRAJIN, in sicer na ODLOČANJE O AMANDMAJIH V OKVIRU DRUGE OBRAVNAVE. Državni zbora je na 32. seji opravil razpravo o vloženih amandmajih, zato nadaljujemo z drugo obravnavo predloga zakona in sicer z odločanjem o vloženih amandmajih na podlagi pregleda amandmajev z dne 23. 10. 2007. S tem v zvezi vas obveščam, da v skladu z napovedjo v okviru druge obravnave predloga zakona, ki je bila 24. oktobra 2007, to točko dnevnega reda obstruirajo poslanske skupine: LDS, Zares in SNS. Prosim, da se nekoliko umirite. Hvala. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Zares k 4. členu. Proceduralni predlog. Prosim? A, oprostite. Izvolite, gospod Potrč.
Hvala lepa. Gospod predsednik, gospod minister. Žal mi je, da vas vidimo samo kadar se glasuje o predlogih, ne pa tudi da bi se dogovarjali. Ponavljam naše stališče, ki smo ga povedali kadarkoli je vladajoča koalicija parcialno izsilila, da se je glasovalo o zakonih iz področja pokrajinske zakonodaje, da tudi tokrat pri tem glasovanju ne bomo sodelovali. Vi ne verjamete, da obstoja še kakršnakoli možnost za dogovor, hkrati trdite, da ste za dogovor, vendar nobene direktne, jasne, vsebinske pripravljenosti ni, mi pa tako parcialno ne želimo odločati in prevzemati soodgovornosti za slabo pripravljene rešitve. Povemo še enkrat. Ne vem kolikokrat bo še trebe, če obstoja kakršnakoli želja, predložite kompletne odgovore in predloge na vsa doslej odprta vprašanja, ker so lahko samo vsa odprta vprašanja in odgovori nanje so lahko podlaga za razgovor. Ni podlaga za razgovor vsak zakon posebej - enkrat o številu, enkrat o pristojnostih, enkrat o financiranju - zaradi tega ker to ne rešuje kompletnega koncepta in odnosov, ki naj bi jih zagotovila nova pokrajinska zakonodaja. Če boste s čim takim prišli in nam dali možnost, da to ocenjujemo, smo se pripravljeni pogovarjati. Danes izkazujete, mislim, danes, pri vsaki konkretni odločitvi kjer mimo naše volje zahtevate glasovanje, izkazujete, da nas ne potrebujete in da želite izsiliti rešitve, ki so vam po godu. Pri tem pač ne želimo sodelovati. Še enkrat svetujemo, da ne odločate, da preložite odločanje, če mislite, da je možen z vaše strani kakršenkoli razgovor. Če ni, potem pač izsiljujte naprej samostojno odločanje, samo do usklajenih rešitev po tej poti ne more priti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Peče.
Enaka vsebina, le v drugačni časovni dimenziji. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev napovedujemo obstrukcijo za to točko. Hvala.
Hvala. Prehajamo na odločanja o amandmaju Poslanske skupine Zares k 4. členu. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasoval 1, proti 43. [[Za je glasoval 1.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 5. členu. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 41, proti 2. [[Za jih je glasovalo 41.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da amandma je sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Zares k 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 43, proti nihče. [[Za jih je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da amandma je sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 14. členu. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev, za ni glasoval nihče, proti 43. [[Za ni glasoval nihče.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 15. členu. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 44, proti nihče. [[Za jih je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih, s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 34. izredno sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Poslanke in poslance naprošam, da iz dvorane odnesete vsa gradiva, zaradi priprave dvorane za aktivnosti v zvezi s predsedovanjem Evropske unije. Hvala za razumevanje in lahko noč!